Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland jordbrukare finnes säkerligen ingen som icke inser den mångsidiga vinst, hvilken upodlandet af dessa sträckor serdeles om verksläld på ett enkelt, billigt samt i tidernas längd varaktigt sätt skulle medföra.
Då, om ej förr, borde man väl åt jordbruksindustrien återgifva de fonder, jag menar odlingslånen, som man i sednaste perioder fråntagit den och öfverflyttat på handel, näringar och fabriker.
Hela värt land, med undantag af Malmöhus-län, erbjuder omäleliga tillfällen i och för lönande dylika odlingar.
Det händer dock ej sällan, att just sddane marker, befinna sig i deras händer, sorn sakna kapital att deruti nedlägga eller behöfliga relationer att dem uplåna.
Ett lands rikedom består ju i de produkter som aftvingas jorden på ytan eller ur djupet och af den förädling som båda delarne, inom landet, vederfares.
Alla dessa sanningar föreställer jag mig vara så väl bekanta och insedda af det Ulsk. hvilket kommer alt lägga handen vid ifrågavar.
, magtpåliggande ärende, alt en vidare bevisning eller utredning säkerligen och gerna besparas mig; och när jag går att ytterligare behandla ärendet samt föreslå de mått och steg, som synes mig tjcnliga att vinna åsyftade målet, bör jag försöka, att i någon män, styrka min kompetens dertill; förvissad som jag är, attUtsk:s tillstyrkande af denna min motion i betydlig män deraf befordras.
När jag till den ändan vidfogar hosgående frågbok eller Kateches, som tilldelar undervisning i ämnet; åberopar Landslns i Kronobergs
Län 4:de sidan pro 1843, 1844, 1845, 1846 och 134 Den 23 December. 1847 lemnade
Femårsberättelse oell framdeles inlemnar densammes utlåt., för åren sedan 1847; tillkännagifver, hvad dessutom numera torde vara temmeligen kändt: att jag sedan år 1820, nära oafbrutet och hufvudsakligen, sysselsatt mig med mässars och kärrs upodlande: att jag på Kronobergs-läns K.
Hushålls-Sällskapets anmodan 1846 års sommar genomreste detta måss- och kärrboljda län, i alla riktningar och öfver allt lemnade undervisning i den af mig upfunna, så enkla och pålitliga method, att varaktigt tillgodogöra dessa frostnästen; så torde alla dessa förenade omständigheter i ej ringa mån bidraga att skaffa gehör åt och afseende, på mina ödmjuka yrkanden: l:o
Att om möjligt för alla länen, med undantag af Malmöhus, afsättes en odlings-fond, alt under loppet af åren 1851, 1852 och 1853, utgå med minst 50,000 och högst 100,000 r:dr b:co för hvarje län, som sig i behörig ordning anmäler till utbekommande af större eller mindre andel; med villkor: att uteslutande användas till upodlande af mossar, myror och kärr. 2:o
Att lån ur denna fond reqvireras hos och beviljas af be höriga Läns auktoriteter, hvilka, på sätt tjenligast befinnes, kontrollera det afsedda odlings-företaget, såsom ock de arbeten hvilka derå, enl. vid ansökan fogad plan böra och vid bestämda tider blifvet företagna: allt med möjligaste minsta kostnader för sökanden som, vid arbetets fullbordan får afdraga dessa kostnader dä lånet sluti iqvideras. 3:o
Att för hvarje geometriskt tunneland, sorn i odlingen ingår, beviljas minst 25 högst 130 r:dr b:co: men ingenting serskilt för kanaler och vägar ni. m. 4:o
Att hvilken jordbrukare sorn hälst, sjelfägare eller arrendator och torpare, ovillkorligen är berättigad till dylika lån och det i den ordning, den ena och andra inlemnar sin låne-ansökan med vidfogad charta för hvilken såväl som för mätningen kostnaden afdrages vid länets slutliqvid. 5:o
Att nämnde auktoritet sjelf bestämmer och ansvarar folden säkerhet lånsökanden bör prestera. 6:o
Att lånet utliqvideras i samma mån arbetet fortskrider, dock i så måtto förskottvis, att den som anmäler sig och får beviljadt lån, upgifver antalet tunneland han första året ämnar bereda, och derest lian riktigt fullgör sitt åtagande, liar han åter lätt, att för kommande året upgifva sitt tillämnade odligsbelopp o. s. v. Heister han i sitt åtagande erhålles intet för kommande året eller förr än afsedda åliggandet fullbordats. 7:o Räntan är endast 2 för hundradet och afdrages å utbekommande lån, sålänge utbetalningen derå fortgår. 8:o Alla utbetalningar af lånen och ränteleqvid på desamma sker alltid i Januari månad på det allt må vara redo i och för arbetets pågång. 9:o
Lånekapitalet återbäres i samma mån och till samma storlek det utbekommits hvarje post 5:te årsdagen af dess utbetalande. 10:o Kunna anslagen utslräekas öfver hela riket böra det ena länets ej begagnade kunna af ett annat få åtnjutas.
Den 23 December. 135 Ulsk. torde bättre än jag kunna pröfva och bestämma de ytterligare föreskrifter utom de föreslagne, som synes angelägna och tager jag mig friheten förorda de aldra enklaste emedan dessas invcckling ofta nära förintat det åsyftade ändamålet — odlingshjelp.
Skulle denna välgörande låne-anstalt cj kunna utsträckas öfver ljela riket, anhåller jag, att för Kronobergs-län föreslås minst 200,000 r:dr b:co under afsedda 3:ne åren emedan odelbara måssar och kärr der, säkerligen utgöra det tredubbla af all länets nu varande åkerjord.
Remitterades lill Hanko-Utsk.
Frih. Bonde, Knul Philip, upläste följande motion:
Ett bland de vigtigaste af de vid hvarje riksdag lill ny pröfning återkommande ärenden, är onekligen tullbevillningsfrägan.
Den är vigtig såsom bestämmande fyllnaden för våra statsbehof; den är lika vigtig för de grundsatser den uttalar i afseende på den allmänna hushållningens vilkor, till stor nytta, eller möjligtvis lill stort, ehuru icke alltid tydligen märkbart förderf; allteftersom det lyckats eller misslyckats att dervid lagstifta i öfverensstämmelse med de inre lagarne för den naturliga utvecklingen af nationens näringskraft cr.
När hit hörande frågor inom Bevilln.Utsk. förekomma, sker sådant, som väl bekant är, aldrig under de mest gynsamma omständigheter.
Dertill skulle då erfordras att samtlige Utsk:s-ledamöterne egde en fullständig insigt i folklilvets hela produktiva och förbrukande beskaffenhet samt i hvarje yrkes förhållande till samhällets behof såväl för det ögonblicket hvarom frågan är, som ock för hela framliden.
En så fullständig insigt kan påräknas endast hos högst få personer i hela riket.
Med erkännandet af de aktningsvärda egenskaper och den mångsidiga bildning, som utmärka flertalet af våra riksdagsmän, så är det dock en omöjlighet redan att flertalet af BevillmsUtsk:s ledamöter och ännu mera de fyra Ståndens, skola ega den erforderliga kännedomen för ett fullt ändamåls enligt upgörande af tulltaxan.
Men della oaktadt afgöres allt genom flertalet af röstande, hvarvid det är mer än troligt att afgörande! icke kommer alt bestämmas af dem som äga den säkraste insigten.
Då denna sednare saknas, komma deremot andra bevekelsegrunder, hvilka jag till deras renhet lör ingen del vill ifrågasätta, men hvilka genom deras utgående från en underordnad synpunkt likväl ofta måst verka lill skada.
Denna underordnade synpunkt är vanligast deltagandet för dem, som äro införlifvadc med bestämda yrken.
Man söker derföre vanligtvis, såsom opererande i ett dylikt Utsk. eller såsom flitig riksdagsman, ledning af dessa personer, hvilka sjelfve äro inne i en viss rörelse och såmedelst mer än alla andra känna dennes vilkor.
Utan att taga i betraktande att dessa personer, äfven med renaste kärlek till det allmänna, få utsigten deråt allt för lätt bortskymd af sin egen ställnings fordringar, beslutar man efter de för tillfället af dem erhållna uplysningar.
Resultatet blir alt man den ena gången lagstiftar för det ena yrkets ensidigt betraktade be. 136 Den 36 December. hof, elen andra gången för ett annat yrkes behof; i båda fallen beroende af mer eller mindre deltagande för det ena eller det andra yrket, eller också af tillfälligt inhämtade uplysningar.
Häraf upstår det för Utrikes handeln och deraf beroende näringar minst nyttiga resultatet: en vacklande lagstiftning, och dessutom endast underordnad vinst för enskilde, utan vinning för det hela.
Ty, huru man än betraktar saken, protribetivt eller liberalt, så staldet fast, att en olikformig prohibition eller en lika olikformig liberalitet verkar ojemnförligt skadligare än en jemnt uthållen stråt, basserad uteslutande af endera grundsatsen.
Att icke något systematiskt, något helt, kan upstå i tulltaxeväg, hafva säkerligen föreg:de riksdagar fullständigt ådagalagt.
Förklaringsgrunden är redan antydd.
Bevilln;sUtsk. med icke så sällan ombytte ledamöter, samt sedermera de fyra Riks-St:n, hvart och ett för sig, skola afhandla och besluta om tullafgifter för hvarje i taxan förekommande varuartikel.
Om pluraliteten äfven antager och på verkligt allvar vill följa en bestämd billig grund, är det dock nära otänkbart att denna föresats skall, under ett i flera månader fortsatt arbete, utan alla misstag, afsteg, och motsägelser förmå göra sig gällande.
Jag anser derföre gagneligare för landet, att Regeringen i en bestämd rigtning afgör lagarne för handeln, än att en sådan lagstiftning, såsom förhållandet för närvar, är, öfverlemnas åt ett stort antal lagstiftare, hvilkas sätt att behandla frågan måste af anleda. som förut här blifvit upgifven, lemna vexlande resultater.
På här anförde skäl får jag alltså, vördsammast föreslå:
St:s handläggning af Tullbevillnrsfrågan vid innevar. riksmöte inskränkes till bestämmande af den ungefärliga summa, som såsom tullbevillning lill nästkommande riksmöte Konungen eger att till Riks-Statens behof årligen låta upbära, samt hemställningsvis af de hufvudgrnnder, efter hvilka Regeringen må uprätta den blifvande tulltaxan med dithörande stadganden, hvilkas bestämmande och utarbetande utaf R.
St., åt Regeringen öfverlemnas.
Till följd af den erfarenhet jag äger om, dels svårigheten vid tillämpningen, dels otillräckligheten af de föreskrifter, som förefinnas i 10 § af nu gällande fattigvårds-stadga, föranledes jag att framställa förslag till förändring utaf 2:dra och 3:dje mom. af denna §.
Liljencratz, upläste härefter följjnde förslag tillförändring af 2:dra och 3:dje mom. i 10 § af nu gällande Fattigvårds-stadga. 2 mom.
Förekommer inom Fattigvårds-samhälle på landet, jordbruk, fabriks-, bruks-, eller grufve-rörelse af den art, att dervid begagnas, utom tjenstehjon i egarens bröd och jordtorpare, andra arbetare, som på egendomens eller lägenhetens område äro bosatte och utgöra egne matlag, såsom statfolk, hvarmed förstås alla slags arbetare och tjenstehjon, som af jordegaren åtnjuta stat, fabriksarbetare, hammarsmeder och grufvehjon, eller låter jordegare Den 23 December.
137 ä dess egor sig bosätta inhysesfolk, backstugusittare eller andra personer, som ej äro i dess bröd och icke eller såsom jordtorpare kunna anses, då skall fattigvårds-samhället ega rätt att, i den ordning, nästföljande mom. stadgar, dock med de inskränkningar, härefter föreskrifvas, ålägga jord-, lägenhets-, fabriks-, bruks- eller grufve-egaren att till Fatligvårds-kassan, för hvar matlag af ofvannämnda beskaffenhet, årligen erlägga ett serskildt bidrag af högst 2 r:dr 32 sk. b:co.
För matlag, derinom minderårige barn eller andre ej arbetsföre personer saknas, kan ifrågavar. serskilde bidrag ej åläggas lill mera än hälften och för ensamma personer ej mera än till fjerdedelen af det belopp, som för matlag med minderårige barn eller andre ej arbetsföre personer inom hvarje Fattigvårdssamhälle bestämmes.
Ifrågavar. serskilda afgift må likväl ej åläggas något visst slag af ofvannämnde matlag, utan skall, der den utgöres, utgå efter ofvannämnde grunder, till lika belopp från alla matlag af förberörde beskaffenhet.
Icke eller får detta bidrag uttaxeras till det belopp, att sammanräknade summan öfverstiger värdet af den tillskottsafgift, som enl. l:a mom. kan komma att utgöras.
Önskar innehafvare af större jordbruk, fabriks-, bruks-, eller grufve-rörelse att åtaga sig enskild ansvarighet för vården och försörjningen af sine fattighjon, vare det honom tillåtet, såvida han dertill finnes vederhäftig och ujute då befrielse från hälften såväl af ofvannämnde serskilde bidrag, som ock af den tillskotts-afgift, hvilken i I:a mom. omförmäles.
Sådan öfverenskommelse gälle för 5 år, hvarefter förhållandet må ånyo pröfvas.
Fattigvårds-styrelsen, som i alla händelser blifver ansvarig för de fattiges försörjning enl. denna Förordning, ege vaka deröfver, att äfven den fattigvård, som på sådant sätt lemnäs, blifver ordentligen besörjd.
Med de i detta mom. omförmälde jordtorpare skall förstås arbetare, som, i förhållande till ortens beskaffenhet, under eget bruk innehafva 2 å 4 tunnland öppen jord samt ängs- och betesmark, tilräcklig för framfödandet af minst två full växta boskapskreatur och 6 å 8 får, eller också, på sätt fallet är med de bruken underlydande s. k. koltorpare, hvilka, ehuru innehafvande åker af ringa omfång, besitta ängs- och betesmark af den vidd, att de dermedelst underhålla minst ett par dragare. 3 mom.:
Beslut, ronde de i föreg;de mom:r af denna § omförmälde afgifter, fattas efter förslag af Fattigvårds-styrelsen etc. etc. (lika med nuvar. 3 morn.).
Hr Liljenstolpe, Axel Fred.:
Den stora frågan är afgjord ; — denna fråga med rätta benämnd den stora strids-' och lifs-frågan, för att derigenom beteckna dess, så väl mångomlvistade natur, som ock den af ett fortfarande lif, med en närmare eller fjermare skeende nöjaktig lösning, och sedan nu densamma, för någon tid, liksom hvilande, blifvit till Const.
Utsk:s noggranna pröfning hufvudsakligen öfverlemnad
Samt den betydliga majoritet af öfver 300 röster, med hvilken det ifrån sistlidne riksdag hvilande 138 Den 23 December. representationsförslagets öde blifvit afgjordt inom 3:ne Riksstånd, oell serdeles inom det Ilederv. BondeSt., som representerar den största delen af nationen: de ,9Ö :delarne, eller det jordbrukande intressets sjelfvalda ombud; samt med en minoritet, öfyerstigande halfva antalet af de röstande inom Vällofl. BorgareSt., detta resultat utan tvifvel skall lugna sinnena så väl inom, som utom representationen.
Malte, då detta lyckligtvis inträffat, denna så bestämdt afgjorda majoritet, med lugn tillförsigt att hafva, elter bästa öfvertygelse, väl handladt för ett älskadt Fosterland, och med detsammas bästa till ständigt ögonmärke, denna majoritet, säger jag, nu visa nationen, att den eger vilja och alfvar, att åt tidsenliga och af behofvet synnerligen påkallade förbättringar, i liberal syftning, egna sin odelade upmärksamhet.
Den ekonomiska lagstiftningen lemnar i synnerhet härvid ett rikt fält för vår verksamhet, och vi böra prisa oss lyckliga, om nyttiga förändringar rör:de densamma, i förening med granskningen af vårt i många delar föråldrade lagväsende, förbättrandet af våra kommunala inrättningar och föreskrifterna derom, samt förbättringar i afseende pä landets industri och inre välstånd, kunna vid detta riksmöte medhinnas och ordnas.
För mig framställer sig åtminstone detta såsom serdeles maktpåliggande; och det är äfven derföre jag dels redan har framställt, dels för närvar, är sysselsatt med utarbetandet af frågor i denna syftning; förvissad som jag är, att påtryckningen ut- eller inifrån att oroa sinnena, lättast och säkrast förekommes, genom bemödandet att frambringa, ja snart sagdt framtvinga, belåtenhet och välstånd, serdeles ibland de lägre samhällsklasserna och dem, hvilka af våra institutioner äro minst gynnande.
Molioncrne ang:de de s. k.
Tjenstehjons-böckerna, äfvensom den om Sockne-bibliothekers anskaffande, stå i sammanhang med de åsigter, jag haft äran sålunda tillkännagifva.
Frågan om arbetsboningars uppförande, derpå jag ämnar taga mig friheten att fästa H. 11. o. Adis benägna upmärksamhet och derom jag är beredd väcka motion, så snart jag från utlandet erhållit de af mig, såsom erforderliga vid denna frågas behandling, äskade upgifter, — en motion, den jag dessutom vet för visst äfven inom Vällofl.
BorgareSt. kommer att väckas; denna motion, likasom det bemödande jag ämnar ådagalägga, genom att vid disskusionen af K.
M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof, söka medverka till förbättrande af den svåra och prekära ställning, uti hvilken sig för närvar, befinner det betydligt stora antal unga tjenstemän, hvilka benämnas extra ordinarier-, — allt detta, äfvensom de 2ine motioner hvilka jag nu vågar för R. ov Ad. vördsamt framställa, hoppas jag skola tillkännagifva mina fortsatta sträfvanden att, i den mån mina krafter och min förmåga det medgifva, söka medverka för det allmänna i ofvan upgifna riktning.
Då ”lagarne”, efter en utmärkt författares ord, ”såsom varande ”spiralfjedren i samfundsförhållanderne, böra följa med samhällets ”stigande utveckling”, och i enlighet dermed efter mitt förmenande äro likasom gradmätare af ett folks civilisation; så vågar jag fram - Den 23 December. 139 ställa den önskan, alt Lag-Utsk., om sådant skulle kunna anses tillhöra dess rätt, utan föregången motion derom malte granska den mängd föråldrade lagar, som vi mi ega, bland andra, Duells- och Conventikel-plakatcn, m. fl. Men som denna granskning egentligen tillkommer II.
Ombudsm. och icke bestämdt föreskrifves LagUtsk. och jag icke eller velat serskildt i nämnde afseende väcka motion, utan endast ibland de många föråldrade lagsladganden påpeka dessa såsom minst med tidsandan öfverensstämmande, lärer härvid tyvärr för det närvar, få förblifva.
Jag vill dock fäsla mig vid ett ännu mera än dessa föreg:de i ögonen slående, specielt fall; och detta är i afseende på förbudet för Svenske Lutherske undersåtare att bivista främmande Gudsljenster.
Jag tager mig friheten vördsamt väcka motion om uphäfvandet af nämnde förbud.
Att för denna min motion, hvilken (ill If. LagUtsk. torde remitteras, framställa ens något annat skäl, än detta föråldrade förbuds så föga öfverensstämmelse med tidsandan, synes mig obehöf ligt:
Jag vågar således begära detsammas uphäfvande, härvid endast åberopande K.
M. egna höga ord uti en dylik fråga, nemi. uti K.
Förordn. af den 3ft° 1838, ang:de Mosaiske Trosbekännares skyldigheter etc.: ”att dä Wi funnit det” etc. ”efter nuvar. tidsförhållanden mindre lämpligt, Wi” etc. — — ”pröfvat godt, att ”med uphäfvande” etc.
Besagde förbud finnes antecknadt, vid 1 Kap. 3 § Missgern:s B:n, uti ”K. M:s nåd.
Kungörelse ang:de några omständigheter ”ronde den religions-frihet, som beviljad är i anledn. af 7 § uti ”Sveriges R.
St:s Beslut vid riksdagen i Stockholm d. 26 Januari ”1779!
(Gifven Stockholms Slott d. 24 Jan. 1781)”.
Och är detsamma så lydande: ”Förbudet Kir Wäre Lutherske undersåtare att bevista fremmande Gudstjénster, häfver K.
M. icke kunnat uphäfva emedan ”ingen, af nyfikenhet alt se andras, bör försumma sin egen; utan bote ”den det gör Tio Dal. S. M:t, efter omständiglielernc”.
Ett stadgande i afseende å böterna, hvartill vi troligen litet hvar — ja till och med mången af vårt Lutherska Presterskap —- gjort sig förfallen, oaktadt nämnde förbud rättvisligen och såsom icke i nåder uphäfvet, finnes anslaget på yttre dörren till härstädes varande Catholska församlingens kyrka.
Om uphäfvande af detta förbud samt motionens remitterande till H.
LagUtsk. får jag härmed ytterligare vördsammast anhålla.
Denna motion begärdes på boillet.
Hr Liljenstolpe upläste härefter följande motion: ”Det vore i vår tid oförlåtligt att vara intollerent emot ”fremmande rcligions-förvandter: den broderliga kärleken, äfven ”emot dem, som med oss i religions-saker tänka olika, är hufvud”draget i vår kristna lära”; så yttrade sig uti bref af d. 13 Okt. 1796 till Hertig Garl, i afseende på infordradt utlåtande, ang:de den 17-årige Konungen Gustaf IV Adolphs tillämnadc förmälning med 140 Den 23 December.
Ryska Storfurstinnan Alexandra, tillhörande den Grekiska Trosbekännelsen, — Sveriges dåvar.
Uno von Troil; och vår nu gällande R.F. af d. 6 Juni 1800, innehåller uti 16 §:n ”Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra” etc. ”in ”gens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en ”vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke ”störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer”, — hvarigenom Sveriges Konung och Sveriges folk så alt säga beseglat den religions- och samvetsfrihet, hvilken så öppet antydes uti förestående citat af Sveriges dåvar. främste Prelat, såsom ett hufvuddrag uti vur chrisina lära.
Mera än ett halft århundrade är förflutet sedan dessa minnesvärda ord af en för oss så betydande auktoritet blefvo yttrade och ungefärligen samma tidrymd tilländalupcn sedan förenämnde grundlagsstadgande hos oss antogs.
Under detta det 19:de århundradets första hälft, då hvarje år, serdeles af den lid, som ligger oss närmast, framkallas händelser med resultater, förut decenniers, ja århundradens verk, — har religions- och samvetsfrihet allt starkare blifvit tidens lösen, äfven inom länder hvarest, och af män, för hvilka statskyrkan är ansedd såsom en Statens säkra grundval.
Regeringarne och folken hafva äfven inom de fleste länder af den civiliserade verlden funnit de välgörande följderne utaf samvetstvångets uphörande, såsom ock af det dermed beslägtade slafveriets.
Politiken, mera än religionen, jag vågar fritt uttala denna min öfvertygelse, tvekar likväl ännu att fullt frigifva Andens slafveri; och då denna förnuftets röst, serdeles uti en lid af oro och förvirring, som den närvar., måste äfven hos den enskilde mäktigt inverka på känslan, anser jag mig, med tillämpning häraf, böra åt den motion jag nu går att inför H. R. o.
Ad. vördsammast framställa, likväl icke gifva den utsträckning, dessa premisser kunna tyckas åsyfta; dervid undertryckande min enskilda, innerliga uti reservation vid Const.Ulsk:s under 1844—45 årens riksdag ingifne förslag till Nalional-representationens ombildning, uttalade öfvertygelse: alt med vår Statskyrkas, eller den Evangelist-kristna religionens helgd väl står tillsamman likhet i politiska och medborgerliga rättigheter åt alla fremmande religionsbekännare, födde inom landet eller behörigen naturaliserade.
Våra grundlagar, hvilka icke utestänga någon fremmande religions-bekännare från riket, klassifisera likväl samt tillerkänne, — ehuru lika skyldigheter påläggas alla, — politiska och medborgerliga rättigheter alltefter de olika trosdogmernas mer eller mindre öfverensstämmelse med Stats-religionen, eller den rena Evangeliska läran.
I enlighet med hvad jag förut haft äran nämna, lemnar jag derhän, huruvida denna klassifikation är med billighet och rättvisa öfverensstämmande.
Jag påkallar härvid endast H. R. o. Ad:s upmärksamhet för och varma behjertande af den inom våra landamären bosatta, af våra institutioner minst gynnade folkklass: bekännarne af den Mosaiska Trosläran.
Vid sisth riksdag blefvo motioner väckta i och för befrämjandet af Jude-mancipationen; och K. Förordn. af d. 30 Juni 1838, Den 23 December. lil eluira sedermera d. 24 Sept. samma är inskränkt, tillerkände Svenska medborgare af Mosaisk Trosbekännelse en stor del af de rättigheter, jag med denna min motion åsyftar.
Flera af de skäl jag ville framställa för rättvisan och billigheten härför, äro således långt före della uttalade, synnerligast under diskussionen inom samtlige RiksSt:n, i anledn. af den utaf Hr C. F. Waern J:r inom Vällofl. BorgareSt. vid sistl. riksdag uti ämnet, fastän ej med denna utsträckning, väckta motion hvilken härjemte bifogas (Bilagan N:o 1) och uti hvilken motion sig förenat Hrr Lagergren, E. G. Lindström, Eriksson, Bergman och Berg m. fl.; samt finnas åberopade uti ingressen till Allmänna Besv.- o. Ekon.Utsk.-s öfver motionen afgifna Betänk.
N:o 107 äfvensom uti den emot betänk, utaf Utsk:s dåvar.
Ordf. Hr Gr. Gyldenstolpe, Anton afgifna reservation deruti Hrr Törneblad, C. O. och Palmeer instämde.
Jag tager mig fördenskull friheten endast återkalla i H. St:s minne dessa förhandlingar, till hvilka jag härvid har äran att hänvisa.
Redan förenämde riksdag egde Judarne inom flere andra länder, dels fullkomligt, dels i det närmaste enahanda politiska och medborgerliga rättigheter med dessa länders öfrige innebyggare: men serdeles de sednaste förflutna åren har emancipationen rastlöst fortgått.
(Bilagan N:o 2).