Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan t. ex. hända, hvad ofta handt vid Storskiften, att, sedan skiftet blifvit verkställda
Delägarne enhälligt förenat sig alt förblifva vid sitt förra tegskifte, och hvem har kunnat sådant dem förvägra, så länge de derom varit ense.
Den, som vill tillträda sitt skifte, den har vitsord, och är berättigad få ut sin lott.
Att man åsyftat och önskat, att alla Delägarne skulle sina lotter emottaga, är uppenbart, då del medförde den största framtida ekonomiska nytta; och att äfven någon oreda vid Ägorncs bruk kan sägas uppstå, då visse
Delägare icke genast utan framdeles tillträda sina lotter, bestrides visserligen icke; men att desse ord, detta skäl skulle innefatta en ovilkorlig föreskrift om lotternas tillträde, måste icke kunna antagas.
Jag medger gerna, att skälen för stadgandet i §. kunde varit uteslutne, då hade Den 6 April e. m. 363 troligen också äfven anmärkningen i denna del icke ägt rum.
Jag öfvergår nu till stadgandet, om tillträde af verkstäldt skifte, för alt visa, att något allmänt tvång i förevarande afseende icke heller der innefattas.
Berörde stadgande förekommer i i §. i5 Capitlet, så här: ”Skiftesmannen och ”Gode Männen böra emellan Delägarne sö”ka bereda vänlig öfverenskommelse om li”den, då det nya skiftet tillträdas skall, dock ”att dermed icke längre må dröjas än ett ”år, sedan Skiftet faststäldt blifvit; men ”kan sådan öfverenskommelse icke träffas, ”skall tillträdet ske, så snart tiden lill klander å Skiftet, utan att sådant klander blif” vi t anmält, tilländalupit, eller Skiftet, i ”händelse af klander, genom Laga kraft”ägande Utslag blifvit faststäldt; dock att ”hvar sin på åker växande gröda sjelf bär”gar, der ej annorledes åsämjes.” Icke heller här står, att Skiftet skall af alla Delägare ovilkorligt tillträdas.
Ett stadgande måste gifvas om tillträdestiden för Delägare, som ville tillträda, och en godvillig öfverenskommelse dem emellan om tillLrädet borde vara limiterad, såvida den skulle lagligen kunna fastställas; detta är här uttryckt.
— Men på denna §. följer en annan, som tyckes upplösa hela frågan, och hvilken §. i annat fall icke agde någon be - 364 Den 6 April e. m. tydelse.
Den lyder sålunda :
"Sker ej tillträde "af Skifte å den tid föreskrifvit är, vare en ”livar
Delägare öppet, att, när han det äskar, ”genom Krono-Betjeningens handräckning "af den honom vid Skiftet tillagde ägolott, ”komma i besittning, utan hinder af hvad ”aftal som helst deremot kan vara gjordt.”
Häraf lär hvar och en finna den händelse vara föresedd och beräknad, att antingen alla Delägarne, eller egentligen visse af dem som ej önskat Skiftet, skulle, missnöjde med detsamma eller böjde att med dess tillträde tills vidare uppskjuta, derom i godo öfverenskomma, och antingen sjelfve eller genom Landtmätares biträde göra en sämjedelning eller jämkning sig emellan af de Ägor, de i utbyte mot sina erhållit af de öfrige Delägarne, som sine Skiften emottagit; och då sådant omöjligen kan hindras eller förekommas, äfvensom det ej heller skäligen bör vara dem förment, då afsigten dermed vore, att bättre bereda sig på de kostnader, hvilka med de nya Skiftenas tillträdande voro förenade, så har ett sådant stadgande blifvit meddeladt, som denna §. innehåller för att berättiga den Delägare, som det åstundar, att sedermera genom Kronobetjeningens handräckning sin nya Ägolott utfå.
När efter förra EnskiftesFörfattniugen blott Skiftessökanden, och dem, som med honom sig förenade, blefvo ur Skifteslaget utbrutne, kunde Storskifte för de öfrige uppgöras och lagligen fastställas; Den 6 April e. m. 3G5 detta kan icke numera ske; och häraf kan uppkomma, att Delägare sinsemellan besluta uppskof med Skiftenas tillträde öfver den derföre i allmänhet bestämde tid.
I de flesta fall och när desse
Delägare utgöra största delen, möter också derföre intet binder.
Jag vill upplysa det med ett exempel.
Ett Skifteslag består af fyra Delägare, som hvarje vid Skiftet få en lott; Skiftessökanden skall utflytta å sin nya lott, eller ock, om alla husen voro på hans, medgifva, att de andres Åbyggnader tills vidare fingo qvarstå.
De andre skiftesägarne komma öfverens, att icke tillträda deras lotter och utflytta, utan jämka sig emellan den jord de fått af den förstnämde Lottägaren.
— Hvilken makt i verlden kan hindra dem härifrån, så länge de dermed åtnöjas?
— Jag förmodar det således vara klart, att Skiftesstadgans föreskrift icke lägger något hinder i vägen härföre, och att äfven vid de flesta fall, der blott en eller annan Delägare sökt och önskar det nya Skiftet, men de andre äro emot detsamma, en utväg bör finnas, hvarigenom desse sednare tills vidare undgå det nya Skiftet, och de dermed, efter deras åsigt, förenade olägenheter.
Jag hade ej vidare ämnat yt tra mig i denna sak, hvarom redan så mycket är ordadt, alt jag skulle anse mig 366
Den 6 April e. m. öfver höfvan pröfva Ridderskapets och Adelns tålamod, men jag tror mig dertill pligtig, i anseende till hvad här af några värda talare blifvit sagt.
Herr Ribbing har ansett det af Utskotten lemnade förslag, att Rikets Ständer skulle ingå med en underdånig skrifvelse, med anhållan, det Kongl. Maj:t genom vederbörande
Auctoriteter mätte infordra säkra och fullständiga upplysningar m. m. såsom öfverflödigt, då Ständerna nu äro tillsammans och ifrån alla orter här gifvas personer, som genom sina anmärkningar kunde bäst upplysa förhållandet.
Jag delar ej denna tanka helt och hållit.
Jag tror visserligen ganska sakrika underrättelser härigenom kunna vinnas, men jag tror ännu flera böra och kunna erhållas, om Landshöfdingarne höras, och jag yrkar således fullkomligen bifall å detta af Utskotten framstäldta förslag, hvilket vittnar om deras omsorg för allmänt väl och allmän rättvisa.
Friherre Anckarswärd har gillat författningens stadgande om Ägodelning före Ägogradering, samt äfven ansett ingen prescription böra utsättas för klander derå.
Jag kan ej dela denna tanka, och får som skäl deremot erindra, utom hvad jag redan derom nämnt, osäkerheten för den nya skifteslagaren, jordens vanvårdande, rättegån - l
Den 6 April e. m. 367 gars gränslösa ökande och Allmogens oundvikeliga olycka att falla i Advokaters händer.
Jag vågar tro, att oin Friherre Anckarswärd behagar eftersinna detta, han säkert skall finna skäl frångå sin här yttrade mening.
Herr Hjerta har äfven anfört som skäl för den längre prescriptionstiden med klanders aflemnande, att elen minsta missräkning man och man emellan i lagen lemnar en vida större tiderymd än hvad Utskotten hafva föreslagit.
Jag torde likväl härvid få fästa den värde mångkunnige talarens uppmärksamhet derpå, att i ena fallet är det enskild rätt som är i fråga, vid detta åter är det det Allmänna, som lider, i illa brukad jord, och den blifvande skiftestaga/en ej endast för momenten men för hela den kommande tiden, att seclers förlust deraf blir en följd , så mycket mera tryckande, som den aldrig kan hjelpas, och jag förstår ej huru man möjeligen kan vilja bruka en jord, å hvilken man äger ingen säkerhet, å hvilken klander inom 2 å 3, ja 20 år eller väl längre kunna uppstå.
Jag yrkar således, att en viss prescriptionstid, och den så kort som möjligt, måtte utsättas.
Jordägarens säkerhet derigenom betryggas; han vet, att den kostnad han derå nedlägger, den odling han dervid använder, är hans och dess efterkommandes tillhörighet, ej en annans. 368 Den 6 April e. m.
Sluteligen får jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla om proposition, att i anledning af de anmärkningar, som här af flere blifvit gjorde, Utskottens betänkande må blifva återremitteradt.
Jag begär ursägt, för det jag sist åberopade ett oriktigt lagrum, då jag nämde 3 §. i i5 Capitlet i stället för i3§. i 18 Capitlet, som jag egenteligen menade; ly jag vill visserligen icke, att raan skall hafva tre år på sig till vinnande af rättelse i ägogradering, men jag tror deremot, att den i i3 §. lämnade tid är behöflig.
§. lyder nemligen; ”Är Delegare missnöjd med Skifte, vare sig i afseende på Ägograderingen, bestämde er”sätfningar, Skiftesläggning, eller i öfrigt ”i någon af de delar, som icke, enligt 9 §., ”före Skiftets fortsättning och fullbordande ”böra vara slutligen afgjorde; äge då öp”pet, att, inom Sextio dagar, räknade från ”den dag, Skiftesmannen förklarat Skiftet ”vara slutadt, samt Protocoll och Handlingar efter 14 Cap. 4 §•>
Delägarne lemnat, ”sine besvär till Ordföranden i Ägodelnings”Rätten ingifva.”
Det är detta, som jag anser vara mera rätt än Utskottens Förslag, att Ägograderingen bör vara orubbeligt faststäld.
Jag upprepar ännu en gång, att jag har ingen praktisk erfarenhet i ämnet, utan endast bygger mina anmärk 11 i 11- Den 6 April e. m. 369 ningar på Iheoretiska grunder.
Det förefaller mig likväl hårdt, att stadga, det Bonden ej kan klaga öfver Graderingen, innan lian vet, hvilket Skifte han skall erhålla.
Sedan Jordägaren nu mera icke sjelf är Taxeringsman, utan särskildte sådane finnas, och nya Domstolar för dessa mål blifvit inrättade, samt Jordägaren sjelf allenast får biträda med råd och upplysningar, finner jag 60 dagars tid att klandra ägograderingen m. m., icke vara för högt tilltagen.
Den deraf uppkommande tidsutdrägt finner jag ej medföra några så betydande olägenheler, att hufvudprincipen derföre bör förjaises.
För öfrigt ber jag att till hvad Herr Hjerta anfört, få tillägga, att utom det jag anser hvad han påstått vata naturligt, att val till Gode
Män icke bör vara orubbeligt, utan bör kunna förändras, tror jag derjemte att detta val icke bör inskränkas inom en Socken, utan snarare bör utsträckas till hela Häradet, ty det kan lätteligen hända, att inom en Socken fattas skicklige ämnen till Gode Män, då de deremot finnas i den nästgränsande.
Jag anhåller, att Utskotten ville fästa afseende på dessa anmärkningar, och att de således få åtfölja återremissen af Betänkandet, som troligen icke vägras.
Jag vill blott fästa mig vid hvad som yttrades om lätt— 19 H. 24 Den 6 April e. ra. lieten att få Gode
Män med nog skicklighet, att kunna bedomina jordens beskaffenhet vid Skiftesförändringar.
Utan att frånkänna mig all erfarenhet i denna väg, vill jag dock nämna, att jag till och med på egen mark ej tilltror mig att bedöma jordarterna, så vidt, som om jag ägde tillräcklig Theoretisk kännedom i ämnet, men till dess tillgång på grundeliga kännare af jordarter (eller Agronomer) finnas bland våra Landtbrukare, ämnade till Gode Män, tror jag det vara bäst att låta jordägarne sjelfve få gradera sin jord, såsom det varit brukeligt före 1827 års Skiftesförfattning.
Jag bar emot SkiftesStadgan ingen annan hufvudsaklig anmärkning, än att den blifvit för tidigt pTomulgerad.
Jag hoppas, alt den värde Ledamot, som contrasignerat denna Författning, och som här, med sakkännedom och grundlighet, besvarat de anmärkningar, hvilka emot densamma blifvit gjorde, sjelf finner, att det varit bättre, om denna Stadga icke utkommit, förrän den undergått Ständernas granskning, hvilket troligen för sjelfva saken varit fördelagtigare, än de nu föreslagne Skrifvelserna till Herrar Landshöfdingar.
En billig uppmärksamhet hade då äfven blifvit lemnad åt Ständernas underdåniga Skrifvelse i ämnet, deri de anhöllo, att få del af det Förslag Kongl. Maj:t täcktes låta uppgöra till ny SkiftesStadga.
Uti Den 6 April e. in. hvad Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta anfört emot de sammansatte Utskottens Betänkande, instämmer jag lill alla delar, endast med tillägg af den anmärkning emot SkiftesStadgan, alt beträffande föreskrifterne om Rågångars rätande Byar emellan, hvarom afhandlas i 7 Cap. 1 §., mycken varsamhet hör äga rum.
Der står nu, att krokiga Råskillnader böra så mycket som möjligt rätas, men då utbyte af mark dervid alltid kommer i fråga, fruktar jag, att det blir svårt för Ländtmäteriförrätlningen, att säga hvad med orden: ”märkligt mehn lider” förstås skall.
Jag föreslår derföre, att efter dessa ord måtte tilläggas: "eller Laga Skifte deraf ovillkorligen föranledes.
” Herr Ribbing:
Jag tror mig hafva framlagt några ovedersägeliga sanningar i afseende på den nya SkiftesStadgan, och Utskottens Betänkande om densamma.
I anledning af dessa anmärkningar har blott en af Utskottens Ledamöter yttrat sig.
Han har gifvit oss tillkänna, att Utskottens Ledamöter troligen komma att stanna vid samma correctif, som redan är föreslaget.
Ridderskapet och Adeln lärer icke hafva glömt, att det är besynnerligen de personer, som bland oss äro minst representerade, hvilka böra vid detta tillfälle mest 34* 37a Den 6 April e. m. ihågkommas, efter de icke äro i tillfälle, att sjelfve bevaka sin talan.
Det är, bland andraj sådane personer, som med en besparad skilling, efter många års tjenst bos andra, kunna köpa sig en liten hemmansdel för en köpeskilling, hvaraf endast kanske * kunnat liqvideras.
Skall ett Skifte •emedlertid för Statens bästa öfvergå dem, så kanske mista de hela denna afbetalning i Skiftesomkostnad; hvad är det då, sorö jag såsom deras målsman bär dristat begära?
Jo blott att få på förband bestämdt huru mycket af deras enskildta egendom de skola anses skyldige uppoffra för denna allmänna så oaflåteligen pådrifna odling. jag för min del bade trott, att det vöre nog med f af egendomsvärdet.
Här hafva blifvit framställde exempel öfver tillfällen, då Landtmätarekostnaden icke allenast öfverskjutit detta belopp, utan till och med hela egendomsvärdet, oell att sådane tillfällen inträffat, när Hemmanet derigenom fallit i Skattevrak.
Hvad kan väl då mera sätta de små och skuldsatte jordägarne ur possession af sin jord, än en påkänning af ett sådant
Sk i fte * som, enligt den nya Författningen * skulle komma i fråga, äfven der, hvarest man genom Laga kraft vunnit beslut är förvissad, att ej så* dant vidare skulle få sättas i fr åga.
Man har föreslagit, att på Statens bekostnad ersätta den orättvisa, sorn man Den 6 April e. in. 373 härigenom kommer att begå emot många medborgare.
Det enda väsendteliga värde i denna ersättning, som ej kan bli annat än högst ringa, emedan Statens tillgångar ej medgifva något emot behofvet svarande, ligger uti det offenteliga erkännandet, att en af Staten emot den enskildte begången orättvisa blifvit begången, hvilket något bör kunna trösta honom för det möjeliga obestånd han sålunda, utan eget förvållande, iråkat.
I anledning af hvad Grefve Horn yttrat derom, att SkiftesStadgan bordt till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas, innan den af Kongl. Maj:t utfärdats, får jag äran gifva tillkänna, det Rikets Ständer vid sista Riksdag i en underdånig Skrifvelse daterad i Juli månad »8a3, rörande en ny Landtmäteri-Taxas upprättande, hemstälde, om icke, som orden lyda: i händelse utarbetandet af den ÄgodelningsFörfattning, som med LandtmäteriTaxan stöde i sammanhang, skulle under den påstående Riksdagen hinna fulländas, Kgl. Maj:t täcktes deröfver inhämta Rikets Ständers underdåniga yttrande till det afseende Kongl. Majit sedermera kunde finna för godt att dervid i Nåder fästa.
Det var således icke i annat fall, än om Författningsförslaget blifvit under Riksdagen färdigt, som Rikets Ständer begärt deraf få del; och ehuru arbetet dermed då var påbör - 374 Den 6 April e. m. jadt, blef det icke fullbordadt och sluteligen granskadt, förr än i Maj månad år 1827.
Man må icke tro, att vid utarbetningen af denna Författning, upplysningar icke blifvit infordrade ifrån Länen.
Flere af mina bekanta härstädes kunna vitsorda, att projectet afsändes till aflägsna landsorter för att af kunniga personer granskas; vid General-Landlmäteri-Contoret har det serskildte gånger blifvit genomgångit; Landtmätare och andre kunnige Embetsman, som hitkommit till Staden, rådfrågade, äfven ifrån de norra Provincerne ; Högsta
Domstolen har blifvit hörd, dervid en serskild
Comité af dess i ämnet utmärkt kunnige Ledamöter i förening med en Ledamot af LagComitén, först på det nogaste granskade det; jag tror således icke, att man med skäl kan säga, att icke alla möjliga upplysningar härvid blifvit begagnade.
Jag har dessutom förut förklarat, att jag icke har någonting emot, om vidare upplysningar rörande Författningens tillämplighet för visse Proviucer infordras, såsom Utskotten tillstyrkt.
Jag tror likväl, att det icke lämpligen bör ske från andra, än de norra Provincerna och Gottland.
I öfrigt begagnar jag detta tillfälle, för att besvara en anmärkning af Friherre Sprengtporten, som jag i milt förra yttrande förbigick.
Sprengtporten har nemligen uppgifvit, huruledes i Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition om Utflyttningshjelp vid Ägoskif - Den 6 April e. m. 375 len, såsom skäl till en sådan utflyttningshjelps meddelande, vore anfördt, att utflyttningskostnaderne ofta kunna för Delägare, som mot sin vilja deri måste ingå blifva ganska kännbara; och har
Friherrn tyckt sig finna detta stå i contradiction mot mitt här ofvan afgifne yttrande, att Delägarne icke kunde till de nya Ägolotternes tillträdande tvingas.
Då jag likväl icke påstått, att vid alla tillfällen
Delägarne kunde undgå att genast eller för alltid tillträda sina lotter eller undgå utflyttningsskyldighet, och det således visserligen skall inträffa, att
Delägare mot sin vilja måste deri ingå, så lära hegge desse yttranden icke med hvarandra finnas stå i någon bestämd motsägelse.
Herr af Schmidt3 Georg Lars:
Då jag af Herr Ribbings yttrande finner, att han äger för liten kännedom om en del af sitt Fädernesland, anser jag mig skyldig upplysa, att med undantag af JernBruk, Sågverk samt åtskilliga andre rörelser, der större antal menniskor användas, utan att jordbruket för deras behof å sådane ställen kan vara motsvarande, norra Orterne i allmänhet nu 7 år efter hvarandra försett sig med Spanmål af egen production; hvilket tyckes bevisa, att dessa orter icke äro så att förakta, som Herr Ribbing behagat gifva anledning till, utan tvärtom förtjena allden uppmärksamhet, som åt dem kan lemnäs. 376 Den 6 April e. m.
Alt folkökning ger ett Land styrka, lärer icke kunna bestridas, och att förhållandet är sådant i nämde Provincer, torde Herr Ribbing bäst kunna utröna af utT komne Tabeller för senaste förflutne 12 år, och derefter torde äfven kunna bedömas, om odlingarne derstädes äro i tilltagande, och om de äro gagneliga, hvilket åtminstone jag vågar tro, enär de hufvudsakligast verka till Folkmassans förökande, hvarigenom dessa gränseorter skola uppr binna, att, vid inträffande krig, inom sig ega ett sjelfförsvar, till dess behöflig undsättning hinner ankomma.
Hvad SkiflesSfadgan vidkommer, så tror jag visst, alt för de norra Orterna med. de till dem hörande vidsträckta Skogstrakter, den behöfver någon jemkning, för att der med fördel kunna begagnas, och får, i anledning deraf, vördsammast tillstyrka, att underdånig hemställan hos Kongl. Majit må göras, om icke en undersökning i ämnet vore det tjenligaste, hvarigenom utrönas kunde, hvilka förändringar behofyet huff vudsakligast påkallar, så att norra Orlerne må finna den fullkomligt användbar.
Jag vill icke inlåta mig i sjelfva hufvudfrågan, emedan personer, med mera sakkännedom än jag äger, vidlyftigt undersökt densamma; men i anledning af Grefve Horns yt - Den 6 April e. m. 377 trande får äfven jag förklara, att jag anser det jiafva varit nog tidigt och brådskande, att, året före en Lagtima Riksdag, utfärda en ekonomisk Författning, så vigtig och ingripande i enskilda rättsförhållanden, sorn denna.
Jag har tillförene yttrat, att jag väl anser Kongl. Maj:t böra utöfva den ekonomiska lagstiftningen i sådana händelser, der uppskof icke kan äga rum; men der det kan ske, der barde mera varsamhet, och Ständernas föregående hörande, iagttagas.
Motsattsen har nu inträffat, och man har sett Författningen föranleda till en allmän klagan bland dem den närmast rörer nemi.
Allmogen.
Ett sådant exempel torde för framtiden böra tjena till varning, att ej göra likaså, i ämnen af sådan vigt.
Efet är icke min afsigt, att nu upptaga Ridclerskapets och Adelns tid med vederläggning af de afgifne yttranderne i frågor af den grannlaga natur, som blifvit framställda.
Jag yrkar derföre återremiss, på det de gemensamma JJtskotten mätte blifva i tillfälle, att besvara de anmärkningar, som förtjena det.
Jag har blott begärt ordet, för att få tillfälle förklara, att jag anser anmärkningarne enrot SkiftesStadgan kunna delas i 2 Classer, nemligen de generella och de speciella.
När Rikets Ständer nyss voro samlade till denna Riksdag, gjordes i alla
Stånd sådana generella anmärk - 378 Den 6 April e. m. ningar och jag tror mig icke träda sanningen för nära, då jag säger, att dessa mäst varit föranledde af det man ifrån man i omlopp satte allmänna omdöme, att Stadgan icke vore duglig, ehuru få personer ännu tagit kännedom om den.
De speciellare åter hafva varit föranledde af serskilte uppgifne fall.
Utskotten hafva blifvit satta i nödvändighet, att vid granskning af båda slagen med noggranhet studera sig in uti Förordningen, och jag bekänner, att jag efter denna begrundning hör till antalet af dem, sorn anse Stadgan för en af våra bästa Ekonomiska Författningar, och jag kan desto mindre dela Herr von Hartmansdorffs mening, att Stadgans utarbetande skolat öfverlemnas åt Rikets Ständer, som jag tror mig tryggt kunna försäkra, att Rikets Ständer med sin nu egande sammansättning icke skulle kunna möjligen åstadkomma en så väl utarbetad Lag. — Öfvertygade härom hafva Utskotten också trott, att, de icke borde ingå i detaillerne af en ny redaction, utan endast antyda de hufvudgrunder, deruti de skiljde sig ifrån dem, som Författningen antagit, och att dessa borde för Rikets Ständer framläggas till pröfning och afgörande för att derefter lemna Kongl. Maj:t tillfälle, att i enlighet dermed förändra Författningen, om Kongl. Majit gillar Rikets Ständers åsigter.
Jag hyser icke den förmätna tro, att den mening jag inom Utskotten yttrat, är den rätta.
Den 6 April e. m. 379 bör snarare tro, att de Herrar, som utgjort pluraliteten, förstått saken bättre än jag, nien just denna skiljaktighet inom Utskottens egne Ledamöter synes mig bevisa, att frågorna varit af så invecklad beskaffenhet, att det må vara förlåtligt, om ett eller annat misstag skett i Författningen, Jag vill icke vidare upptaga liden, utan anhåller om proposition till återremiss af Betänkandet, då det skall blifva Utskottens största bemödande alt söka, så vidt det af dem beror, sammanjemka de olika meningarne.
Det har emedlertid varit tillfredsställande för Utskotten, att se, huru många af de anmärkningar, som starkast uttryckts emot Stadgan vid remissen, nu mera bortfallit.
Den vigtigaste må hända af dem, att domsrätten i skiftesärenden blifvit fråntagen Konungens Befallningshafvande och lämnad till EgodelningsRätt, har nu af ingen mer än af Hans Excellens Herr Grefve
De la Gardie blifvit vidhållen; och åtskilliga af de öfriga anmärkningarne synas hafva blifvit tämmeligen nöjaktigt vederlagda, eftersom jag under discussionen icke hört dem åter upprepas; jag smickrar mig sålunda med det hopp, att Utskotten, efter en ytterligare pröfning af de anmärkningar, som i dag blifvit gjorda, skola komma i tillfälle alt förelägga Rikets Ständer ett Betänkande, som, om icke helt och hållit, åtminstone till någon del skall svara emot Anmärkarnes fordringar. 3§o Den 6 April e. m. Herr Ribbing:
Jag begär allenast, att korrteligeu få förklara min förbindelse lios Herr af Schmidt, för det han bevisat den sats jag drifvit, nemligen att för sädesproductionen för närvarande redan är nog gjordt inom fäderneslandet, då Herr af Schmidt sjelf erkänner, att några ytterligare
Författningar icke behöfvas för att befordra en odling, som sålunda redan vunnit erforderlig uppmuntran; utan att i öfrigt för min del jag just kan godkänna den värde talarens yttranden.
Herr Törnebladh, Carl, hade inlem» nät ett Anförande, sorn upplästes så lydande:
Ibland de anmärkningsvärda bestäm- ► melser, hvilka efter mitt begrepp, utgöra grundfelen i Kongl. Stadgan om Skiftesverket, hafva Lag- samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskolten genom deras den 18 sistlidne Mars afgifne Betänkande N:o 8 urskiljt några, som blifvit framställde till vinnande af ändringar och rättelser; dock anser jag flera återstå, ibland hvilka jag förnämligast fäster mig vid följande, nemligen I Cap. 3 §.
I den juridiska delen af denna lagstiftning, angående säkerheten, som laglig stadfästelse på verkställd Storskiftesdelning bör medföra, anser jag det böra få ankomma D e n 6 April e. ni.
381 pä dem j sorn största delen i skifteslaget ega3 om nytt skifte må ega rum, eller icke.
Vår civila lagstiftning utgår i i Cap. 3 §.