Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar 182g gällde rågen i Greifswald 4 ,;di' i3sk. 5 r:st. b:co t:n, utan omkostnader, men med desamma 6: 27. 74 på stället.
Lägger jag dertill den föreslagna tullen 1: 16., så gallde rågen 7: 43 7.
Är 24 sk. frakt inbegripen i de 6: 27. 7-, hvarom jag icke är rätt säker; så blifver hela priset blott 7: iq. 7, utan frakt i Calmar.
Är landtmannen dermed belåten, så är beräkningen och ålgården riktig.
1 annat fall icke.
Det andra föremålet för mina anmärkare är ylleväfnader, särdeles kläden.
Man beklagar sig deröfver, att vära klädesfabrikörer icke köpa den fina ullen.
Frågar man efter skälet dertill, så svara de: derföre att utländska fina kläden lurendrejas lill sådan mängd, att de inhemska sakna afsättning.
En talare från Skåne har förklarat att han ej känner någon Svensk fabrik, som skickar kläden dit, hvarföre man måste hålla sig till de utländska.
Skälen dertill äro, efter hvad en härvar. fabrikant för mig uppgifvit, — och om någon det betviflar, så kan jag uppgifva namn och tid, •— att han, med anledn. af en sådan anmärkn., tillförene hade skickat kläden till Skånska städerna; men jag tror icke'alt det var på mer än två ställen som något mottogs och detta till ringa belopp, emedan der var fullt med utländska kläden.
Fabrikanterne räkna i allmänhet, alt när man drager en lime söder om Linköping och norr om Gefle, så är deras afsättning derinom begränsad.
Söder om Den 29 Juli e. m.
Linköping får ninn lurendrejade kläden från Östersjöhamnarna, och norr om Gede öfver Norrige.
Men denna inskränkta af-utlningsiymd bevisar, luiru inyeket kladeslillverkningen oell med detsamma äfven ullalstringen kunde utvidgas, om tullbevakningen vore strängare.
1 della förhållande linner jag således ett ytterligare skäl tilt understödja landtman , som hafva sehälerier.
Intill dess hindren för ulls afsättning inom landet hinna undanrödjas, hör man förskaffa deni afsättning utrikes.
Jag instämmer följaktligen gerna med deni, som yrkal exporl-praemier pä den fina ullen, och uppgår hon ej till mera än 4°>000 såsom en talare uppgifvit, så lära export-praeiniernn ej blifva betydliga.
Om nu, på sätt Nr Skogman föreslagit, man höjde tullen på den inkommande ullen, så kunde man med den ökade tullen å ena sidan höja ullpriset inrikes, och ft den andra godtgöra beloppet af export-prsemierna för den ull, som utfördes.
I afseende på kladeslillverkningen, till hvilken jag för ett ögonblick torde få återkomma, har Hr Skogman upplyst, att oaktadt den förlägenhet, Iivari man påstår att denna näring sig befinner, har likväl tillverkningen under de sednare åren stigit.
Jag har har Stockholms klädesfabrikssoeirtets officiella berättelse af elen 3i Dec. 1838 för de 5 åren i853—1817.
Der finnas uppgifter af följande innehåll: år fabriker, väfslolar. arbetare, alnar, värde r:dr bico. i853. 20. ioo. 53o. ti6,585. 393,735. i83j. 20. 100. 5io. 114,078. 519,942. i8>5. 23, 118. 574. 113,838. 555,748. iB36. 19. 104. 592. 103,191, 524,391. 1837. 15. 76. 470. 91,200. 449>3i5.
Jag vill icke bestrida Hr Skogmans uppgifter; de kunna vara riktiga för bela Riket.
Mea visst är alt klädestillverkningen i Slockholm gått utföre.
Det är möjligt att den kan taga upp sig i Norrköping, der vattenfall och andra fördelar finnas, sorn bär icke äga rum; men klädesfabriker* nas beträngda tillstånd i hufvudstaden torde Hevilla.Utsk. böra taga i öfvervägande.
Vid de särskilda artiklarna i tulltaxan får jag anmärka följande.
Tillåtelse att införa färdiggjorda g å 11 gk läder, borde ej medgifvas.
Våra handtverkare äga utan tvifvel nog skicklighet för att göra kläder åt oss. örn vi skulle uppträda i Paris eller London, så läte vi troligen göra våra kläder der; men bär hemma böra vi väl icke behöfva blygas för hvarandra, om våra rockar äro gjorda af inhemska skräddare, så fort Pariser- eller Londoner-moder hinna hit.
Jag anmärker mot den tull, som är lagd på bomolja, att den utgör 1 i£ proc. på eli råämne, som ej finnes i landet, och som är oumbärligt för yllefabrikernes behof.
Boy borde upptagas bland artiklarna kläde, dråp, halfkläde - D e n 39 J u 1 i e. m. 385’ kläde &c., emedan hoy endast är valksköljdt oberedt kläde, solli under den särskilda rubriken bov skulle bära endast 36 sk. tull, men under rubriken kläde 2 rjdrs.
Denna anmärkn. gör jag likväl, endast tinder förutsättning att införsel af kläde skulle mot min mening blifva tilläten.
Af casimir bör, under samma förutsättning, det svarta, sorn nu tillverkas inom landet i tillräcklig mängd, oell som derföre blifvit genom Cornmerce-collegii kungörelse den 3 Äng. 183y förflyttad! till förbjudna varor, upptagas bland kläden, bal (kaden &c. och med 2 tidis tull på Ti beläggas.
Hvad bomu
I s väfnade 11 beträffar, så bar Hr Skogman i dag omtalat, huruledes detina fabrikation tilltagit i samma mån, som man förminskat bennes skydd.
Deremot har en stor tillverkare af bomullsgarn, den störste i Westergöthland, skickat mig en framställning för att vid delta tillfälle begagnas, och hvilken jag anhåller matte få uppläsas.
TJlur den åberopade skrifvelsen upplästes följandet ”Af naturen vanlottad på jord- eller bergsbruk, har denna otts innevånare, omkring Borås stad i Elfsborgs län, från längre tider tillbaka sökt sin bergning genom husflit i väfnad, samt den bandel och byten, som af dessa tillverkningar å andra orter blifvit en följd.
Framför alla andra provinser i vårt land, hafva desse innevånare genom den ihärdigaste flit hunnit någon höjd i väfnadskonst, och sedan andra land genom sednare årens obetäkneliga framsteg i denna industrigren nästan tvungit oss, för egen bergning, att allt vidare fortskrida; så bar behofvet och fördelarna hit inlockat bomullsgai net och bomullsväfnaderna, hvilka en längre tid ensamt bedrifvits sorn busflit på handstolar, men på sednare åren, genom min och intressenters vågade kostsamma företag af Rydboholms fabriksanläggning, nu ökats genom mekaniska väfstolars starka bi t tade för denna industrigrens nppbjelpande, och som, enligt tull-journalerna på inför I it Ilad l bomullsgarn, under sednare åren stigit till en betydlig summa, som sedan i tyger af åtskilliga slag här blifvit tillverkade, och hvarmed omkring 25,000 personer mer eller mindre varit sysselsatte samt haft sitt hufvudsakliga bergning,-och hvartill jag för min del under de sist förflutna 10 åren, oberäknad! min andel i Rydboholms fabrik, bidragit med en årlig arbetsförtjenst för väfnader med omkring 70 å 80,000 t:dr i blott arbetslöner, hvilket någorlunda gör förklarligt, huru och på hvad sätt en så stark befolkning å så mager ort kan hafva sin utkomst och existera; äfvensom det härtill måste läggas, alt ett ännu större antal, eller vid pass 5o,ooo personer, till mer eller mindre del, finna bidrag för sitt uppehälle genom den handel och byten, hvilka naturligtvis måste uppkomma vid och igenom de tillverkade varornas föryttring och consumtion, och till 10 H. 49 386
Den 2g Juli c. m. hvilken handel äfven dessa magra härader förunnats nådiga privilegier.” ”Med den i nåder tillföroi dnade comileens, lör Iulltaxans öfverseende och granskning samt förslag till ny tulltaxa, und. utlåt, af den [3 Juni iB3c) framför mig, häpnar jag af våda för den grundstöt, som tyckes hota hela denna så väl här i orten som för hela Riket helt nyligen med någon drift och höjd upphunna skicklighet i bomullsväfnadsinduslrien, såvida den princip skulle hos nuvar.
Regering och Ständer göra sig gällande, att nemi., efter berntilda coinitcs förslag, hvita eller färgade bomullstyger skulle efter blott 32 sk. per
U kunna införtullas; hvaraf följden ovillkorligen skulle blifva, att utländningen genast skulle få öfversvämma vårt land med dessa väfnader, — att håde fabriks- och lmsflit helt och hållet qväfdes, innan ens den ringaste täflan hunnit framkallas och utvecklas, synnerligast som de lusentals personer, hvilka nu genom de största ansträngningar i denna industrigren söka sin bergning, knappast kunna lifnära sig deraf genom den nuvar., förut bestämda, mer än dubbelt så höga skyddstull å varan, nemi. cambrie; ty alla andra tyger af gröfre beskaffenhet aro till införsel hell och hållet förbjudna uti den nu gällande tulltaxan, hvilket hitintills befordrat den iilla lyftning och framskridna utveckling denna näring för närvar, äger; och beviset öfver orimligheten af corn i teens förslag kan af följande lätt fattas.
Ett slycke
Engelskt cambric omkring 4°4 tums bredd oell 72 trådar å tummen i ränningen, eller bo trådar appreleradt, väger endast 2 £é, hvaremot den å Rydboholm tillverkade lika beskaffade cambric väger 2^ ft, emedan vi ännu icke hunnit den insigt, alt som utländningen i tyger inväfva sä litet garn som möjligt, samt hvar och en lätt begriper, det affall och förminskning af ämnet inträffar under bearbetningen, och detta så mycket starkare der konstfärdigheten saknas, som hos oss icke kan mot utländningen jemföras, hvarken då arbetet förrättas för hand eller genom mekanik.
Ett ‘a bomullsgarn kostar efter 1 r:dr 16 sk., och vi betala derföre införsel-tull efler comite'ens förslag .... 4 sk. 10 procts affall under tygtillverkningen circa 8 „ skilnad i frakt m. m. för garn eller tyg, enär garnet upptager en större volume och således, som råämne betraktadt, ökar frakten, circa 4 » förlust för det garn, som mer åtgår i vår vara 16 „ summa 32 sk. b:co som jemnt svarar emot den skyddstull comite'en bestämt, nemi. 3?. sk. per fi, och hvarigenom lärer synas klart, alt vi intet skydd skulle erhålla, då deremot, efter nu gällande tulltaxa, ett stycke cambric i införselstull, ci 6 sk. bren aln, kostar circa 3 r:dr, eller 1 rtdr 24 sk. per U, soni utgör Den 29 Juli e. m. 33; 100 proc. högre seydel, och just derigenom lockat fram förvägenheten af fabriksanläggningar med slöra enskilda uppoffringar, hvilka helt och hållet blifvit uppförda, i hopp att den bestämda skyddstullen skulle få fortfara, och män icke skäligen borde kunna förvänta att skyddstullen skulle nedsättas sedan man nyss hunnit arbeta sig fram lill förfärdigande af den varan, nemi. cambric, som förut icke kunde inom Riket tillverkas, och ännu beror af utländska mästares dryga underhåll, enär ännu ingen Svensk hunnit lära sig den konstskicklighet, sora derföre erfordras.
När nu i betraktande tages, att utländningen med sina rika ressurser i tillgångar på medel, mekanik, uppdrifven konstfärdighet och billigare priser på rudimaterie!' saint enorma öfverproduction eller tillverkning, ovillkorligen varit, är, och efter menskliga förutseendet alltid förbi ifver i tillfälle alt öfverflygla vårt fattiga fädernesland med produeten eller tillverkningarna af sina omätliga lager i bomullstyger; så ruåste det falla sig tydligt för hvarje fosterlandsvän, att denna näring i eget land lika ovillkorligen behöfver genom en åtminstone billig tull skyddas; och detta skydd tyckes vara billigt, 0111 icke väl knappt tillskuret, genom dan sednast år i835 den 3o Juni fastställda tulltaxan, hvilken, efter hvad jag baft äran här ofvan förut visa, uppgår till öfver dubbelt af det nu föreslagna, och skulle, 0111 det antoges och lill lag bestämdes, totalt ruinera den industri, som först för någrii år tillbaka härstädes liksom gått ur vaggan för att till något större kunna utbildas; och jag vågar så mycket mer hoppas det begärda skyddet samt den nuvar. tulltaxans beståndande, som vbfnadsinduslrien just under detta skydd hunnit att bringa sig, näst åkerbruket, bergverken och klädrstillverkningen, till det fjerde i ordningen af Rikets stora ekonomiska intressen, hvaraf, med afseende på importen af bomull och bomullsgarn, Lvitt och kulört, försäljningsvärdet öfver hufvud nu torde kunna antagas til! omkring 3,000,000 rtdr b;co årligen.”
Uti den nu uppgjorda tulltaxan har man i stället för de uti coniitcens förslag upptagna 4 sk*, utsatt 8 sk. lull på fé; således en förhöjning af 4 sk.
Om den är tillräcklig, förstår jag ej att bedomina, titan vill blott fasta Bevilln.- Utsk:s uppmärksamhet på saken, så att rättelse må kunna vidtagas, om det behöfves.
Ren upplästa skriften ar undertecknad af Sven Eriksson i Kinna Rättaregården, af Marks härad.
Bland näringar, som behöfva skydd, är äfven sockerförädlingen. jag vill ej 1111 besvära R. o. Ad. med anförande af skälen dertill; emedan en särskild skrift derom utkommit, hvilken TJtsk:s ledamöter icke lära unda låta att begagna, när saken återkommer till dem.
Tillverkningen af postlin är en af deni, för hvilka jag anser särskilda föreskrifter vara nödiga för att skydda 113- 388 D en 29 Juli e. m. ringen.
Det är bekant, att vi blott hafva a:ne postlinsfabriker i landet, men att dessa kunnat i det närmaste förse hela Riket med dess hvardagsbehof af denna vara.
Den ena af dessa fabriker är gammal, neli jag känner icke hvad dess anläggning kostat.
Men den andra, nemi.
Gustafsbergs, som är ny, lärer hafva kostat öfver en million r;dr r:gs, hvaraf l5o,ooo r:dr blifvit, under åren i838 och 1819, till förbättringar använda.
De, sorn nedlagt sina penningar i dessa verk, hafva väl anspråk på skydd af Staten, på det ali andra medborgare ej må afskräckas från att ingå i dylika företag oell blifva i deras ordning ruinerade.
Begge dessa fabriker hafva tillsammans 3oo arbetare och åstadkomma en årlig tillverkning af 25o,ooo r:dr r:gs i värde.
Man har försökt att härifrån utskicka postlin dels till Helsingfors, dels till Batavia.
Det torde böra sättas i fråga, 0111 icke denna vara äfven är en ibland dem, för hvilka export-praeinier borde anslås.
Taxan borde böra bestämmas till i5 proc., importören obetaget, alt, om han så vill, packa upp i packhuset och visa att hon är större.
Tullen för oumbärliga råämnen, såsom t. ex. för blyhvitt, torde böra nedsättas.
Jag yrkar det här, likasom jag förut gjort i afseende på bomolja, för annan varuförädling.
Större pjecer af oäkta måladt och tryckt postlin äro upptagna lill ett tullvärde af endast 3i sk., och belagda med en införselstull af 8 sk. för U.
Delta är troligen för lågt, emedan de flesta pjecer af detta slag äga ett tullvärde af ungefär 1 r;dr för hvadan tullen borde proportionaliter höjas till 12 sk. eller måhända till 4° proc., hvilket lärer vara förhållandet i England.
En talare har i förmiddags trott, att näringsidkarne sjelfve icke förslode sitt bästa, då de yrkade förbud såsom skydd, utan att andra personer obetänkt bibringade dem dessa oriktiga föreställningar.
Del förefaller besynnerligt, att någon tilltror sig bättre förstå fabrikörernes bästa, än de sjelfve.
Det påminner mig om ett lustspel, der en måg ville reformera sin svärfaders klädedrägt och ikläda honom rocken bakfram, emedan det så brukades i Paris.
När den gamle mannen sätter sig deremot, så säger mågen helt afgörande:
Det är for Jeres egen Ny t tes Skyld.
— Man om förmalte ibland tulltaxans fel, alt handlande begärt att förtulla varor, som ej funnits upptagna i tulltaxan.
Jag yrkar icke, att tulltaxan skall vara ofullständig, men jag yrkar, att hon skall vara skyddande.
Då en af mina vänner i dag sagt, att vårt säll att behandla våra näringar väckte utländningars medömkan, har en talare af motsatta tänkesätt yttrat helt annat.
För alt, i någon man, visa hvilkendera som har räll, anser jag mig böra omtala det en af våra ledamöter nyligen berättat mig huruledes en Svensk, som i Paris besökte
Say, och trodde sig säga honom en artighet, med underrättelsen att man i Sverige ville införa hans theoder för näringarna, hörde honom helt bestört utropa: in - Den ay Juli e. m. 3Sg förn mina llieorier?
Ja, genmälle Svensken, hvarpå Say åter svarade:
Jag beklagar er.
En talare har bär ansett tullen alltför hög på ost och andra landtmanna-varor, sorn härröra från boskapsskötseln.
Jag kan icke bedömma hvad sorn är det rätta beloppet, men hvad jag tror mig förslå, är, alt Sverige med sina vidsträckta betesmarker icke borde behöfva af utländningen köpa hvarken ost, smör eller talg.
Jag är följaktligen lacksam emot Bevilln.TJtsk. för dess bemödande all höja tullen på dylika varor.
En talare föreslog i förmiddags, att landtman, som hafva schäferier, borde få införskrifva en aln fint kinde mot hvarje mark fin lill, som han < j kunnat få sälja.
Jag känner icke så noga den fina ullens pris, men om det är a till 3 r:dr r:gs marken, och det fina klädet kostar 12 lill i5 r:dr; så har den värde talaren begärt att få införa 4 5 gånger värdet af den utförsel, som sehä feriägaren gör.
Detta är något för mycket till hans fördel, och till skada för fabrikerna.
En annan värd talare har antydt de missbruk, som genom dylika afhandlingar uppstå.
Jag tror, alt R.
St. böra, såsom jag redan nämnt, uppmuntra begge näringarna, men icke förderfva den ena genom den andra.
Någon har sagt, att man icke borde vidhålla förbuden, emedan allmänna tänkesättet vore till lurendrejarnes förmån.
Jag är bland dem, som tro och hoppas, att denna mening åtminstone icke gäller för de öfra delarna af Sverige.
Jag inser icke hvarföre lurendrejaren skulle vara bättre än tn11— försnillaren.
Begge åsyfta att för egen vinning beröfva andra, Slaten eller fabrikören deras af lagen påräknade inkomst.
Begge dessa förbrytare utöfva deras svek utan afseende derpå alt de undergräfva samhällets bestånd i det hela, och enskilde medborgares särskildt.
Om lullförsnillaren i första hand stjäl från slatseassan, samt derigenom förskylla!’den gamla benämningen af Kronones tjuf; så är lurendrejaren, som i första rummet lager från den enskilda, så ali det i andra hand drabbar samhället, icke bättre.
Benämningen torde vara lika användbar på begge slagen af förbrytare.
Jag hoppas derföre alt inom vårt land annu finnes nog rättsinnighet, för att ej gynna dessa framför Statens tjenare, som skola hålla efter dem.
Vore förhållandet någorstädes omvändt, så har man destomera skäl att motarbeta villfarelsen, i stället att låta sig af densamma hänföras.
Jag anhåller om återremiss på delta betänk., och alt mina anmärkntr måtte få lill Utsk. åtfölja.
Emot det yttrande i förevar, ämne, som jag i förmiddags afgaf, uro åtskilliga anmärkntr gjorda, hvilka jag anser dels sakna riktig grund, och dels vara orättvisa; och jag anhåller derföre att få nu besvara dem. $90
Den 29 Juli c. m.
Jemte det H. Ex. Hr Gr.
Posse talat lil! försvar för det nyn systemet, liar H. Ex. särskildt beslridt riktigheten af mitt yttrande derom, att tullförsnillningen är lättare att verkställa och svårare alt upptäcka, än sjelfva lurendi ejeriet.
Jag torde nu först få yttra 111ig angjde den allmänna frågan, oell sedan om den speciella.
I den förra hörde jag väl att H. Ex. gaf oss /lera sina egna omdömen, ål hvilka jag är beredvillig att lemna all möjlig aktning; men jag hörde icke II.
Ex. framställa mera än 2:ne bevis för dem, och de bestodo dels i H. Ex:s egna erfarenhet, och dels i den antagna omständighet, att näringarna skola galt framåt, sedan de friare handelsprinciperna vid i8a3 års riksdag började att vidtagas.
Jag anhåller alt H. Ex. ej må illa upptaga, att jag jäfvar hans egna erfarenhet i frågan om tullbevakningens biister. liela Sverige känner, alt, i sin egenskap af Tullverkets chef, har II.
Ex. ådagalagt ett nit, som måhända icke kan öfverlräfFas och icke nog berömmas; men det är just på denna sanning, som jag grundar mitt jäf; ty jag frågar: huru har väl 13.
Ex. kunnat dermed förena något anspråk alt genom sina underhafvande blifva initierad i tullförsnillningens hemligheter, hvilka, yppade för H. Ex., ganska sii - kerl hade koslat dem deras Ijenster.
Det är, mine herrar! nied tullförsnillningarna alldeles sorn med de menniskor, hvilka dö och begrafvas, i följd af läkarnes misstag; de låta aldrig höra af sig, och tull-chefen är den siste, som någonsin får kunskap om deni.
I förhemligandet af de aftal, sorn träffas emellan speculanten och tulltjenstemannen, emellan fyra ögon, äga de ett lika intresse; ty uppgöres saken så dumt, att den blir röjd, så mister tjenslemannen sin syssla oell speculanten sina varor och pliktar derutöfver.
Har tjenslemannen sina underlydande besökare i sin hand, hvartill han liar utvägar, dels i sitt förmanskap, dels i sin klokhet att gifva med sig åt dem, hvarigenom de på dubbelt sätt bindas till tystnad, och varan en gång blifvit från packboden ut lein nåd; sä är försnillningens upptäckande rent af omöjlig, då deremot den vara, sorn är förbjuden, men blifvit lurendrejad, angifvet- sig sjelf, ehvar lion finnes. —.
Att näringarna gått framåt sedan 1823, bestrider jag icke; men jag bestrider, att orsaken legat deri, att man då antog friare principer; åtminstone säger mig sunda förnuftet, alt dessa principer icke kunnat hafva någon verkan på de näringar, som ännu i denna dag njuta förbuds-beskyddet till gido: och om det krämare-inlresse, som sysselsätter sig med införskrifning af luxarliklar, af bronzer, af leksaker och annat bjäfs, samt med dessa varors försäljning; 0111 dessa krämare kommit lill välmåga, så har fäderneslandet fått sitta emellan derpå; ty man torde väl ändå icke vilja bestrida att de 3 å 4 millioner r:dr, som tor sådana saker gått ur Den 29 J u I i c. m.
Riket, kunnat, erni de fått stanna inom oss, LiiLtre anv a 11 tias.
H. Ex. har Ees t tid t möjligheten af en connivence emellan speciilanlen och tillit jenstemannen, och har till bevis itel på framställt de controller, sorn äro stadgade i hvad angår varor, som stämplas, med hvilka eontrollers åsidosättande t jenstemannen löper fara att mista tjensten.
Deremot ber jag att fa erinra, att för brott, som icke upptäckas, betyder strafflagen ingenting.
Att likväl verkställigheten är ganska lätt, och icke måste vara så särdeles farlig, derom nr jag och flere med mig, just nu, för en liten stund sedan, bär på stället öfvertygade af en ledamot, som har med sig, och visar åt hvem som vill se dem, arne Särskildta exemplar af stampade varor, sorn i stämpeln angifvas för varor af annaa beskaffenhet, än de äro, på hvilken oriktiga uppgift
Kronan skall hafva på blott det ena partiet förlorat i Ulli 1,000 r:dr b:co, som alltså varit lullförsnillarens vinst.
Meri 0111 man också antager att stämpeln utgör en controll , så gäller ju icke det hindret andra varor, än dem, som kunna stämplas; eller huru vill man hindra, att lulli jenstemannen ser igenom fingrarna med en skeppare, som har 10 å 12 fat brännvin, men angifven dem innehålla fartygets förråd af dricksvatten?
Huru hindra att en skeppare lörtullar 10 fat vin men lossar 5o?
Huru hindra att en tulltjensteman, vid uppvägning af några tusen 24 caffe, uppför dem1 i tulljournalen för några hundra?
Om nu ingenting annat än personlig heder ligger lill hinder för sådana der operationer; så huru vill man bestrida, att ett sådant inprakticerande går lättare, än att lurendreja?
Hvad H. Ex. behagade anmärka emot mitt förslag, om förbud emot införande af fin ull, uppfattade jag icke, och jag går derföre det förbi; men deremot ber jag alt få lugna Gr.
Horn och Hr Anckarsvärd med den försäkran, att då de, såsom schäferiägare, icke vilja veta af ett sådant beskydd, så skall jag icke bemöda mig att påtruga deni detsamma; mendet skäl, som Hr Grefven emot mig ansande, var sannerligen så besynnerligt, alt jag ej kan underlåta att till hans eget och Ståndets bepröfvande underställa det.
Hr Grefven sade nemi., att om ett sådant förbud antogs, så skulle schäferiägarne derigenom tvingas alt endast producera en grof och dålig ull.
Denna slutsats,— är den riktig, eller är det ett uppenbart misstag?
Jag skall söka reda frågan.
Om det nu ger större fördel att eultivera den fina, än den grofva ullen, så kan jag ej begripa annat, än alt samma fördel skulle, genom förbudets antagande, blifva ännu större.
Det ar sannt, alt fördelen beror på utväg till afsättning; men icke blefve denna utväg mindre, derföre alt förbuds-skyddet tillkorn.
Skulle man kunna antaga, att fabrikörerne verkligen och idkeligen tillverka fina kläden och alltså behöfva den fina ullen, tilen att de verkligen förskaffa sig den ifrån Tyskland, D e 11 29 Juli c. m. dit deras förläggare, just i sådant ärende, göra årliga resor; skulle man, säger jag, kunna antaga elt sådant förhållande, — så skulle ju förhudet utgöra ett correctiv emot fabrikörernes vägran att köpa den Svenska fina ullen; och förhudet vore ju då en fördel mera för schäferiägarne.
Måste man åler antaga att i alla fall den fina ullen saknar afsättning hur i landet, så återstår ju utvägen att exportera densamma; men huru man betraktar det föreslagna förbudet, sä förefaller det mig obegripligt på hvad sätt det skulle kunna verka ofördelaktigt för schäferiägarne.
Frih. Cederström, Jacob, har också talat till stöd för det nya systemet.