Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid vill jag nu, i anledning af Hr Lefrens sednaste yttrande, bloU förklara, att äfven jag anser Gr.
Frölich? förslag vara det rättsenligaste, och att jag tagit mig friheten föreslå dess frånträdande endast för det practiska ändamålet, att vi så hastigt som möjligt må komma till ett resultat och få inbjudningen communicerad med de öfriga RiksSt:n så tidigt, alt de kunna fatta beslut derom, innan BancoTJtsk. inkommer med sitt sammanjemnkningsförslag.
Ridd.Secret.: R. o. Ad. har fattat tvenne särskilda beslut, som hafva sammauhang med detta ämne.
Det första och hufvudsakliga beslutet var vid i8:de punkten, der mom. f) erhöll följande lydelse:
Fastighetslånen, med den förändring, att, i stället för det af sednaste
Ständer såsom maximum antagna belopp 4,770,9^9 r:dr 5 sk. 7 r:st., summan må i rundt tal antagas till 4*780,000 r:dr, likväl så, att, om hypotheksföreningar uppstå, denna lånerörelse till dem öfver flyttas och de tillBanken af fastighetslånen inflytande capitalafbetalningar äter utgå såsom creditiv för h y p o t h e k sföreningar; dock må alla de lån, hvartill fastighetsägare innan 3o Den i Augusti f. m. den i nästinstundande Januari inlem nät fullständiga tåne handling ar, i förut stadgad ordning utgå.
Det andra beslutet togs vid 21 punkten morn. c), der det ang:de maximibeloppet för cassacreditiv bestämdes, att åt ingen association eller privat bank i oell för spannmålsbelåtiing får beviljas större cassacreditiv än i5o,ooo r:dr, samt åt ingen hy potheksförening mer än 3oo,ooo r:dr, utom livad den k a 11 tillkomma från afbetalningar på Bankens fastig lietsbelånin g.
I begge besluten hafva de öfriga PuksSt. blifvit inbjudna att med B. o. Ad. sig förena.
Jag anhåller, att Ilr Giinthers förslag, tillika med Hr Lefrehs dervid gjorde tillägg, nu äfven måtte uppläsas.
Hr Giinthers förslag med Hr Lefrens tillägg upplästes, så lydande:
Att den andel i fas t i g h 6 t s 1 ä u e f o nd en, 4^780,000 r:dr, som hvarje hypoteksförening erhåller, ej må blifva större, än s o 111 svarar 111 o t den folkmängd (det taxeringsvärde), i förhållande till hela Rikets folkmängd (taxeringsvärde), de län äga, hvilka utgöra liv poth eksföreningens område, och att den återstående delen i fastiglietslånéfouden oafbrutet utlånas såsom hittills på fastigheter, dock endast inom de län, hvilka ej tillhöra någon hy poth eksförenings område, äfvensom till sådana fastighetsägare inom sistnämnde orter, hvilka ej ägt rätt att i hypoteksförening ingå.
Eh renborgh:
Då det sålunda visar sig, att Hr Lefrehs tillägg ej afser annat, än att de personer, hvilka nu hafva rätt att få lån i Banken mot pant af hemman till hvilket taxeringsvärde som helst, må blifva bibehållna vid denna rättighet, såsom uteslutna ur hypotheksföreningarna, så har jag för min del ingen anmärkning att göra emot detta tillägg; jag tror tvärtom, att det skali bereda desto snarare framgång åt sjelfva saken.
Men hvad redactionen angår, hemställer jag, örn det icke är nödvändigt att bestämma antingen ett visst års taxeringsvärde, eller medeltalet af de 5 sista årens taxeringsvärde, såsom grund för fördelningen.
Sedan jag nu afhört ordalagen i R. o. Ad:s föregående beslut och tillika blifvit upplyst derom, att för de mindre liemmansägarne frågan endast är om fortfarande belåningsrätt i Banken, icke i hypotheksföreningarna, får jag förklara, att jag ej har något att anmärka emot förslaget.
Jag skulle äfven vilja instämma i lif Le fich s tillägg, hvars billighet jag erkänner; men jag nödgas lik - Den t Augusti f. m. 3i väl dervid göra en anmärkning. R. o. Ad. har beslutat, att fastighetslånen skola fortfarande utgå såsom hittills, så framt icke hypoiheksföreningar upptå, som anmäla sig att öfvertaga fonden; men i denna händelse har det utan untag blifvit bestämdt, att alla inflytande afbetalningar skola gå till hypotheksföreningarna, och jag befarar, att detta beslut skulle upphäfvas genom antagande af Hr Lefre'ns tillägg, enligt hvilket en del af fonden skulle innehållas i Ranken till iån för de mindre jordägarne äfven i de orter, der hypotheksföreningar bildat sig.
Jag tror således bevarandet af föregående beslutet fordra, att man nu ensamt håller sig till Hr Gunthers förslag, derur jag likväl anser, att slutmeningen: dock endast inom de län, hvilka ej tillhöra någon hypotheksförenings område, kan alldeles utgå.
Sednare delen af det föreslagna stadgandet skulle då komma att erhålla följande lydelse: och att den återstående delen i fastig hetslånefonden oafbrutet utlånas såsom hittills.
Härigenom blefve det för hvar och en större eller mindre jordägare, som icke haft tillfälle att ingå i någon hypoteksförening, fritt att såsom hittills anmäla sig till lån i Banken af denna återstående del af fastiglietslånefonden , utan att man bestämt någonting i strid med föregående beslutet.
Jag medgifver, att Hr Thams anmärkning är grundad, och tror äfven för min del, att slutmeningen i Hr Gunthers förslag kan såsom öfverflödig utgå; ty om taxeringsvärdet i hvarje län tages till grund för fondens utdelning till de hypolheksföreningar, som kunna uppstå, kommer man på detta sätt till det resultat, som Hr Gunther och Hr Lefren åsyftat, utan den motsägelse med föregående beslut, som onekligen, på sätt Hr Tham anmärkt, ligger i förslaget, sådant det nu finnes uppstäldt.
Jag torde först få besvara anmärkningen, huruvida ett visst års taxeringsvärde eller ett medium af 5 år bör antagas som fördelningsgrund.
Mig skall det vara likgiltigt hvilketdera man antager; men då jag anser medeltalet af 5 år vara rättast, tillstyrker jag för min del detta.
Hr Thams framställning om uteslutande af slutmeningen i mitt förslag, kan jag icke ingå derpå, emedan det skulle vara att motverka hela ändamålet med det ifrågavar. stadgandet.
Anser man med Frih.
Ehrenborgh slutmeningen öfverflödig, så är det åtminstone oskadligt, att den qvarstår; men jag finnér den ingalnnda öfverflödig, ty utan ett bestämdt stadgande om fondens fördelning uti en viss proportion emellan de provinser, der hypotheksföreningar tilläfventyrs uppslå, och de öfriga, skulle det, om hypoteksförening inrättas i Skåne, kunna hända, att Skånes invånare finge hela fonden anslagen åt sig, och de öfriga provinserna blefve alldeles utan.
Min mening har 3a D c 11 i Augusti f. m. varit att bevara allas rätt, så att ingen blefve utesluten från den belåningsrält, han hittills haft i Banken, utan att få något annat i stället; och för vinnande af detta ändamål kan jag ej annat än vidblifva mitt förslag, men instämmer derjemte i Hr Lefre'ns tillägg och tager mig slutligen friheten hemställa till Hr Tham, om lian icke skulle vilja frångå sitt yrkande.
Jag erkänner riktigheten af Hr Giinthers syftemål, men tror ej, att det behöfver särskildt uttryckas; ty jag ber talaren sjelf betänka, huru det ens skall blifva möjligt att göra en fördelning annorlunda, än just på det sätt lian önskat, när man sagt, att ingen förändring i faslighetslånen skall äga rum i annan mån, än liypotheksföreningar uppstå, och att dessa skola få del af fonden blott efter taxeringsvärdet för hvarje arrondissement.
Det måste då vara gifvet, att återstoden qvarstår i Banken för samma utlåning sorn förut till de orter, der inga hvpotheksföreningar uppstått, intilldess sådana äfven der uppkomma.
Jag vill ej betvifla, att hvad Frih.
Ehrenborgh nu sednast anfört är i meningen af R. o.
Ad:s beslut asyftadt eller förutsedt, men jag finner det icke vara i orden uttaladt; och då man för öfrigt ej haft annat skäl emot slutmeningen i mitt förslag, än att den skulle vara öfverflödig, vidhåller jag min begäran, att denna mening måtte qvarstå.
Efter en kort ytterligare öfverläggning och några redactionsjemnkningar, beslöt R. o. Ad. att såsom ett nytt mom. skulle uti R. o. Ad:s beslut, rörande hufvudgrunderna för Bankens rörelse och förvaltning, införas följande redaction: att den andel i fastig hetslånefonden 4*780,000 r:dr, den hvarje hypotheksförening erhåller, ej må blifva större, än som svarar mot det medeltal af de fem sista årens taxeringsvärde, i förhållande till hela Rikets taxeringsvärde, de län äga, hvilka utgöra hy potheksföreni ngens område, och att den återstående delen i fastighetslåneforiden oafbrutet utlånas såsom hittills till sådana fastighetsägare i allmänhet, hvilka ej ägt rätt att i hypotheksfö rening ingå.
Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas i dag på eftermiddagen kl. 6. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att, då föredragningen af BancoUtsk:s utlåt.
N:o 16 skulle börjas, fråga hade uppstått att särskildt upptaga under öfverläggning de, j form af svar på gjorda motioner och anmärkningar, af Utsk. afgifna yttranden. R. o. Ad. hade då ej funnit detta Den i Augusti f. m. SS tjenligt; men ruan hade ansett, att det, om så nödigt pröfvades, kunde ske, sedan granskningen af Utsk.s förslag blifvit fulländadt.
I anledn. häraf hemställde II. Ex., om Ståndet önskade, att ofvannämnde yttranden af BancoUtsk. nu skulle särskildt föredragas.
Bopades nej.
.Sedan pröfningen af BancoUtsk:s betänk.
N:o 16 således nu är fulländad, vill jag för närvar, blott förbehålla mig att framdeles i ett sammanhang få afgifva min reservation mot åtskilliga af R. o. Ad. i anledn. af detta betänk, fattade beslut.
Jag skall göra det skriftligen i ett annat plenum.
Då mina tjensteåligganden i ett annat land hindrat mig att deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar under denna riksdag, hoppas jag, att R. o. Ad. med vanlig bevågenhet tillåter mig att nu yttra några tankar, ang:de principerna i det BancoUtsk:s betänk., hvarom öfverläggningarna nyss blifvit slutade.
Hvad detaillerna angår, så, oberäknadt att besluten derom redan äro fattade, finner jag dom af Utsk. så consequent uppställda, att med principernas antagande föga dervid är att anmärka.
Jag skall således endast hålla mig till principerna.
Som allmän reflexion synes mig hela uppställningen af Utsk:s financeplan vara för mycket compiicerad.
Detta är ett olla våra statsinrättningar vidhäftande fel; vår representation, vår constitution, vår administration, vårt beskattningsverk, vårt drätselverk, vårt indelningsverk, — allt är för mycket compliceradt, och jag skulle aldrig sluta, om jag skulle upprepa alla de inrättningar, som detta fel .vidlåder.
Valspråket, jag derföre med gyllene bokstäfver skulle vilja skrifva öfver ingången till alla våra öfverläggningsrum, är: förenkla, — förenkla, — förenkla.
Vårt statsmachineri, likt alla forntidens machiner, förnöter i friction hela sin kraft och lemnar qvar som resultat — intet.
Utsk:s förslag är således icke det enda föremål, hvarom den allmänna reflexionen gäller, att det är för compliceradt; jag har föranlåtits til! denna anmärkning isynnerhet med afseende på sammansättningen af den administration, som äger att förvalta Banken.
Denna administration har, enligt Utsk:s förslag, fått rättighet att efter eget ompröfvande förskaffa sig tvenne creditiv å 1,000,000 i silfver hvardera; att dessutom uppköpa silfver äfven med förlust för Banken; att förpanta fastighetslänen, utgörande ett belopp af 5 millioner; att förpanta eller försälja grundfonden, som likaledes utgör 5 millioner; att upptaga lån mot Bankens egna obligationer ad libitum, eller till obegränsadt belopp, samt slutligen att inställa hela lånerörelsen; sålunda å ena sidan, att möjligen undandraga industrien ända 11 H. 5 34 Den i Augusti f. m. till 20 millioner, eller å andra att öka sedelstocken nära ad libitum.
Detta är i sanning, mina Hrr, en vidsträckt rättighet.
Jag är visserligen af den tanka, att man bör så mycket sorn möjligt lemna fria händer åt dem, för hvilka man äger förtroende, och således äfven åt Bancofullmägtige; men jag tror det vara af vigt i en fråga, som inverkar på lula Rikets ställning, att man är betänkt derpå, att åt dessa Bancofullmägtige gifva en organisation, som kan svara emot det stora förtroende, man deni lemnar; ty omöjligt kan en styrelse af 12 personer utan chef, ägande alla 12 paria vota, tagna till största delen ur Stånd, som aldrig sysselsatt sig med bankaffärer, och försedda med arfvoden sä ringa, att de tvingas betrakta sitt åliggande somen bisak,— omöjligt, säger jag, kan en sådan organisation vara ändamålsenligt uppställd.
Under sådana förhållanden erkänner jag, att jag linner den magt, som Utsk. åt Bancofullmägtige lemnat, vara nog ingripande.
Jag upprepar likväl, att jag icke önskar någon inskränkning i denna magt, men väl en annan organisation för Bancofullmägtige.
Jag har hört sägas, att ett förslag skall vara ingifvet vid denna riksdag om antagande af en Bankdirectör, biträdd af Fullmägtige.
Detta vore så mycket mer önskligt, som man hos oss åtminstone icke äger minsta hopp att linna 12 personer med den erfarenhet och de insigter, som erfordras för att maniera ett sådant verk, som Banken i dess nya skick måste blifva, så olik hvad den förut varit och så ingripande i landets alla penningeförhållanden och financiella transactioner.
Den andra anmärkningen, som jag vågar göra, är emot den af Utsk. framställda princip, att Bancofullmägtige skola äga rätt att på flerahanda sätt indraga sedelstocken såsom medel att återställa den nödiga proportionen emellan silfver och sedlar.
Denna princip är visserligen antagen i England, och den är äfven ganska riktig i de förhållanden, hvari Engelska banken sig befinner; men huruvida den kan tillämpas hos oss, betviflar jag. R. o.
Ad torde tillåta mig att explicera, huru härmed tillgår i England.
När exporten minskas och importen ökar sig i England, stiger coursen der såsom i andra länder, och guldet går då ur Banken.
För att fylla differencen, vidtager bankdirectionen då den method alt minska sedelstocken på det sätt, att Banken, hvars egentliga rörelse är grundad på discontering af vexlar, minskar denna discontering; och såväl härigenom som medelst andra utvägar indrages en del af de utelöpande bancosedlarna.
Detta höjer sedelstockens värde och sänker i samma proportion varuvärdets, hvilket åter leder till ökad export och minskad import, hvaraf följden blir, att coursen återstäiles och guldet återkommer till banken.
Man ser således, att Engelska banken har fullkomligen rätt uti alt följa den ifrågavar. principen.
Det återstår att tillse, huruvida den kan tillämpas hos oss, och huruvida D c ii i A u g u j t i f. m. 35 Bancofullmägtige genom vidtagande af de åtgärder, ^hvartill Utsk. gifvit dem rättighet, kunna nedsätta värdet af våra producter och sålunda föranleda ökad export deraf.
Tågom till exempel jernet, var förnämsta exportartikel.
Vi veta, att priset derpå icke fastställes af inrikes förhållanden, utan rättar sig efter prisen utrikes.
Bankens operationer i Sverige kunna ju icke verka på jernprisen i Amerika, Frankrike och England.
Det skulle dessutom vara högst olyckligt för landet, om BancofuIJmägtige skulle kunna nedtvinga priset på vårt jern, som endast skulle lända utländningen till nytta, utan alt föranleda hvad dermed sökes: coursens förbättrande; ty exportens qvantitet skulle blifva densamma som nu, men behållningen derför, genom nedsatt värde, blifva mindre på vår handelsvåg, och således, långt ifrån att förbättra coursen, försämra densamma samt öka exporten af silfver från Banken, i stället att minska den.
Hvad åter beträffar importen, kan Bankens mer eller mindre utsträckta låneverk icke heller verka derpå; ty ingen lärer dricka mindre caffe, the' eller vin för att återställa proportionen mellan Bankens sedelstock och valuta.
Förhållandet hos oss är således helt och hållet olika det, som äger rum i England; och ehuru det är för sent att numera yrka ändring i den antagna principen, torde det likväl icke vara utan all nytta att fästa uppmärksamheten pä denna olikhet vid den sammanjemnkning af de serskilda RiksStts beslut, sorn ännu för Utsk återstår.
Den tredje anmärkningen, jag har att göra, är riktad emot det sätt, hvarpå Utsk. föreslagit, att Bancofullmägtige skola anskaffa silfver till metalliska cassans förstärkning, när den bestämda proportionen blifver rubbad eller, såsom det enligt RiksStts beslut numera heter, när cassan sjunkit till 2 millioner.
Det första, som då kommer i fråga, är begagnandet af de tvenne föreslagna creditiven till ett sammanlagdt belopp af i millioner r:dr Hamb. btco.
Min öfvertygelse är, att dessa 2 millioner icke kunna erhållas i den föreslagna formen af creditiv, och jag grundar mitt omdöme på samtal med Londons största bankierer, af hvilka flera äro mina vänner.
Dessa hafva sagt mig, att man väl kan erhålla creditiv till mindre belopp, men att ingen kan finna sig belåten att hålla den icke obetydliga summan af 2,000,000 r:dr Hamb. b:co ofruktbar eller för låg ränta liggande i sin cassa, för att den till Svenska Banken vid förefallande temporärt behof aflemna, och detta med äfventyr att återfå penningarna, så snart coursen gör en återbetalning fördelaktig för Banken.
Den utländske bankieren är ej annat än sista mediäien emellan Regeringen, som söker lån, och capitalist! n, som söker placering; men jag hemställer, huru mankan tro, att några capitalister skulle vilja placera sina penningar, der de riskera att efter några månader återfå dem, då de tilläfventyrs minst behöfva 3G Den i Augusti f. m. dem, för hvilket utländska capitalister isynnerhet liro rädda.
Formen för de ifrågavar. lånen är afven oriktig i det hänseende, att alla bankierer, som inlåta sig i statslån, vilja hafva en viss, vanlig och känd form för obligationerna, godkänd af bruk och vid domstolar.
Gifves åt obligationerna ej omnämnda, allmänt godkända form, så nödgas man betala lånen dyrare än eljest, Riksg.cont. känner ingen i Europa, och vår Bank är likaledes föga känd.
Om nu Banken ej har att erbjuda andra obligationer än sådana, sorn icke äro ställda i vanlig form, blifva de ieke realisabla, och alt bygga hela realisationen, hvars upplösning eller obestånd skulle medföra landets ofärd, på så svaga grunder, måste jag finna betänkligt.
Det är sannt, att alla 4 RiksStm redan afgjort denna fråga; men hellre än att Bancofulhnägtige, sedan R.
St. blifvit åtskiljda, skulle befinna sig i den ställning att icke kunna verkställa besluten, synes man, medan Ständerna ännu äro tillsammans, böra vara betänkt på medel att förekomma en slik olägenhet.
I händelse således man vill lemna Bancofullmägtige rättighet att vid åkommande behof använda grundfonden, bör tillses, att obligationerna ställas i sådan form, att de blifva disponibla.
Äfven vid sista riksdagen befann jag mig i samma kategori som nu, att nemi. efteråt nödgas anmärka, att de då bestämda vilkoren för upptagande af ett lån på 2 millioner i silfver vore sådana, att intet lån skulle kunna erhållas.
Vår credit har sedermera icke förbättrats, utan tvärtom betydligen försämrats just genom sista riksdagens beslut; ty att se oss annoncera en begäran om lån på den lapprisumman af 2 millioner, och att finna denna begäran öfverallt afslagen, måste verka menligt på vår credit.
Det gick likväl an, så länge Riksg.cont begärde det till 92 mot 4 procts ränta; ty då var reflexionen hos utländska bankierer den:
Sveriges credit står ej högt nog för att erhålla 92 af capitalet för ett 4 proc:s lån; men värre blef det, när Riksg cont. sedermera begärde endast 500,000 r:dr, utan att bestämma några vilkor.
Hvar och en tänkte då, att vår credit ej mägtade att ens få detta ringa belopp på något vilkor, och jag har åtminstone trott mig finna, att vår credit härigenom blifvit oändligen skadad och fruktar, att den för närvarande är vida Sämre än Norriges, ehuru förhållandet borde vara tvärtom.
Sammanfattningen af de anmärkningar, jag nu tagit mig friheten göra, är den: att om Bancofullmägtige skola erhålla hela den magt, som Utsk. åt dem öfverlemnat, blir det nödvändigt att tillse, det Baneostyrelsen får en organisation, som motsvarar nationens väntan att vinna trygghet för beståndet af den vigtiga åtgärd, som nu är i fråga; att rättigheteh till illimiterad indragning af sedelstocken är i högsta måtto vådlig och ej af samma verkan här som i England, samt slutligen, att om vi vilja hafva tillgångar till Bankens förstärkande med silfver, kan detta icke ske medelst Den i Augusti f. m. 37 det föreslagna creditivet, utan måste ske medelst obligationer, ställda i den å utrikes börser vanligen gångbara form.
Sker ej detta, så kan det af R.
St. tagna beslutet icke af Bancofullmägtige verkställas, och realisationens bestånd blir högeligen comprometteradt.
För öfrigt skulle jag hafva trott, att en enklare uppställning kunnat gifvas åt hela financeplanen; och då jag vid sista riksdagen var den första, som framställde förslag om lånerörelsens öfverflyttning till Riksg.cont., hvilket, efter min tanka, skulle innebära en vigtig garanti för realisationens bestånd, enär en bank, som kan utsträcka eller inskränka sin lånerörelse ad libitum, svårligen kan blifva garanti för realisationen, torde R. o. Ad. ursägta, om jag upptager dess tid med en framställning af det förslag till financeplan, som jag för min del anser lämpligast.
Den lyder sålunda: itsta Afdelningen. 1:0
Vexelbankens skulder uppgå (efter afdrag af hvad hos Banken å rakningar inneslår) till en summa af circa 29.600.000. 2:0 Vexelbankens cassaförråd i guld och silfver m. m. uppgår (evalverad i b:cosedlar) till en summa af circa 17.600.000. 3:o Brister, för att göra Banken solvent (om de i den enskilda rörelsen fästade fordringar anses såsom icke realisabla eller disponibla), en summa af circa 12,000,000. 4:0
På dessa 12,000,000 aflemnar Riksg.cont. till Banken, såsom dess blifvande reserv eller grundfond, 3 proc:s räntebärande statsobligationer, ställda på utländskt mynt (Hamb. mark eller £ Sterling) och utfärdade i den på den utländska penningemarknaden mest brukliga form (t. ex. i likhet med den Preussiska eller Norrska), hvarigenom summan till större eller mindre belopp blifver realisabel, ett vilkor sine qva non för realisationens bestånd. 5:o Tolf millioner, ä 3 proc:s ränta, afkasta 36o,ooo r:dr.
Dertill kommer amortissement, som Riksg.cont. äfven bör erlägga å sin skuld, till minst £ proc. om året 60,000.
Summa Bankens inkomst 42°>°oo r:dr.
I Utskrs förslag ser jag deremot ingen bestämd amortissementsfond för de lån, Banken skulle komma att göra. 6:0 Skulle
Bankens silfverförråd börja sjunka under 2 millioner r:dr silfver, försäljer Banken (för t. ex. en million eller ^ million i sender) obligationer på utrikes ort, att derför valuta i silfver låta införa. 7:0
Enär det nu af Banken ägande silfverbelopp, jemte det för obligationerna disponibla, till fullo svarar emot den nu i omlopp varande sedelstocken, och ny sedelemission icke kan äga rum, förutan derför i Bankens hvalf inflytande silfver valuta, erhåller bancosedeln den möjligaste 38 Dcn i Augusti f. m. största garanti, förenbar med en den lagstiftande magten sjelf tillhörig bankinrättning. 8:0 Bankens inkomst skulle (enligt hvad vi ofvan sett) uppgå till en summa af . 4a0>00° r:dr.
Afgår förvaltningskostnaden, som för en till vexel- och deposit-bank förenklad bank ej bör uppgå till mer än 120,000.
Återstår i behållen inkomst för Banken en summa af 3oo,ooo r:dr. 9:0
För dessa 3oo,ooo r:dr uppköper Banken årligen , när coursen det tillåter, utländska fonder, hvilka sedermera, såsom mera realisabla än egna statsobligationer, först användas till si I f v er an skaffn i ng, då Banken det erfordrar, och dessemellan afkasta god ränta.
Bankens förmögenhet skulle sålunda betydligen ökas hvarje år och lemna hoppet att se den småningom förvandlad till en af de solidaste i Europa. 2:dra Afdelningen. 10:0 Bankens samtliga fordringar (25 millioner, inberäknadt grundcapi talet) öfverby t tas till Riksg.cont , som derjemte öfvertager Bankens skulder, nied undantog al' sedelstocken samt hela lånerörelsen.
Grundfonden, hvilken vid sista riksdagen, efter afskrifning af i4 millioner utaf statens skuld till Banken, bestämdes till 4-400i00° oc^ nu blifvit föreslagen att utgöra 5 millioner, kan likväl, såsom varande af ingen nytta och blott innebärande en flyttning från den ena bureaulådan till den andra, tillhörande samma individ, staten, mera lämpligt afskrifvas, för att efterskänka åt de skattdragande den årliga räntan, 200,000 r:dr.
Afräknas grundfonden, återstå öfverflyttade fordringar 20 millioner. 11:0
Dessa 20 millioner afkasta ett årligt räntebelopp af 680,000 r:dr. Afgår: ränta till Banken å 12 millioner statsobligationer 36o,ooo. ,, amortjssement derå 60,000. „ ränta å Bankens öfverflyttade skuld . . 46,000. „ förvaltningskostnad för de från Banken öfverflyttade conior m. ni i44,00°- Summa 610,000 r:dr.