Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den blir desto enklare och renare, ju mera man återgår till bibeln och kommer från menniskofunderna.
Hvad laghistorien angår, är jag ej säker, om den bör hafva en egen professor.
I allmänhet föder historia litteraria blott inbilskhet hos lärjungarna.
Jag tror, att den bör vara det sista ämne, man lär, eller, rättare, blifva en abstraction från hvad man lärt.
I medicin är det åtminstone en orimlighet att börja en vetenskapscurs med dess historia litteraria.
Man lär såsom minneslexor åtskilliga saker liksom en papegoja, utan att förstå hvad man lärt.
När man grundligen studerat en vetenskap, får man dess historia på köpet.
Dessutom, så mycket jag känner af historia litteraria, är den ganska opålitlig.
Hvad lagen beträffar, kan jag ej med den säkerhet bedöma dess historia, som medicinens.
Jag fruktar dock, att professionen kommer att inrättas mera för personen än behofvet.
För öfrigt vet jag ej, om det är riktigt, att bibliothekarien fritages från all föreläsning.
Jag tror, att när bibliotheket är ordnadt, bör hans tid medgifva föreläsningar i historia litteraria, om sådana skola hållas.
Hr v. Hartmansdorff har, efter att hafva sökt göra sina ideer gällande i afseende på universiteten, underlåtit att hafva samma godhet mot Carolinska institutet.
Jag får derföre föreslå, att, om universiteten erhålla något, samma fördelar måtte beviljas institutet.
Såsom särskildt skäl torde jag få nämna, att der är t. ex. en lärare, som undervisar och examinerar omkring 5o personer om året, nemi. barnmorskor, utan att derföre hafva någon vedergällning.
Hans företrädare erhöll af hvarje lärling i3 r.'dr 16 sk. b:co; men den nuvarande läraren har efterskänkt detta, kanhända i hopp att erhålla någon ersättning af staten.
Af anslaget till undervisningsverken har han hittills endast fått 166 R:dr 32 sk.
Det torde ej vara utan billighet, att han och hans medbroder erhålla någon ytterligare lönetillökning.
Äfven kan jag ej annat än understödja en talares hemställan, att den gratification, som är föreslagen för Hr Ling, kunde ökas, om möjligt vore fördubblas, såsom el t vedermäle af nationens erkänsla för den stora förtjenst om fäderneslandet, som han ådagalagt, såväl i afseende på gymnastiken, som i mycket annat.
Men det är hufvudsakligen de lägre undervisningsverken, vid hvilka jag vill fästa min synnerliga uppmärksamhet.
Det gör mig således högeligen ondt, att StatsUtsk. ej funnit utväg till utgifter för det ändamål, Riksdagsmannen Heurlin åsyftat, nemi. till folkskolor.
Jag skulle åtminstone våga hemställa, att Utsk. ej ville vidhålla ett bestämdt afslag derå, utan låta den punkten stå öppen, tills man linge se, hvad inkomst brännvinsbränningen kan gifva och hvilka medel man der kan påräkna.
Men här är ännu en annan sak i den lägre undervisningen, vid hvil - 20 Den 2 Juni f. m. ken jag skall anhålla att få fästa uppmärksamheten, nemi. anslaget till elementar-läroverken.
Det betänkande öfver undervisningsverken, som en dertill förordnad committé' hade afgifvit, tiicktes K.
M. vid sisth riksdag meddela lt.
St. med tillkännagifvande, att K.
M. ville uppskjuta de föreslagna förändringarnas vidtagande, intilldess allmänna tänkesättet deröfver hunnit inhemtas; till hvilken ända en viss tid utsattes, inom hvilken det ålades vederbörande myndigheter och tilläts hvar och en enskild att med anmärkningar deröfver till K. M. inkomma.
Emedlertid beviljade R.
St. det ifrågavarande anslaget af 42,000 r:dr, att utgå intill nuvarande riksdag, förmodligen i förhoppning, åtminstone var det händelsen med mig, att de nödiga förändringarna då kunde hinna vara vidtagna.
Anmärkningar hafva inkommit, men, så vidt jag vet, icke ens blifvit pröfvade, ännu mindre någon ändring i läroverkens organisation vidtagen.
Jag får derföre hemställa, att R.
St. ej må uppföra detta anslag på stat, förrän vi få se, huru dessa läroverk skola organiseras: ty som de nu äro organiserade, anser jag det oriktigt att till deras förmån gifva några anslag, emedan man derigenom endast rotfäster de gamla felen.
Isynnerhet lägger man för mycken vigt på latinet och de öfriga döda språken, och försummar deremot nästan alldeles de lefvande.
Under en lärotid af 8 eller 9 år har ynglingen, med undantag af historia och mathematik, knappt fått lära någonting, som kunde göra honom brukbar på någon enda plats i samhället.
Jag anser derföre, att R.
St. ej böra bevilja detta anslag på ordinarie stat, förrän vi fått se, huru dessa läroverk skola organiseras, och att det skett på ett sätt, hvarmed R.
St. kunna vara belåtna.
Jag instämmer med Hr v. Hartmansdorff, att det vore nyttigt och önskligt, att StatsUtsk. måtte linna tillgångar för universiteten.
Med tillgångar förstår jag, alt jag ej betviilar, det ju sådana finnas; men sådana, som man förmodar kunna blifva beviljade.
Skulle likväl icke dessa tillgångar medgifva bifall till allt, skulle jag tro för min del, alt i första rummet de anslag böra utgå, som röra universitetens samlingar, såsom varande medlen för sjelfbildpingen; ty jag anser för min del mycket likgiltigt, 0111 i den första graden af bildning, massan af kunskaper är så stor, emedan deraf uppkommer endast halfbildning.
Vid de Tyska universiteten får man, då man söker graden, välja några få ämnen; men tillfällen att på ett efter natur och lynne lämpadt sätt utveckla sina kunskaper måste finnas i bibliothekcn, isynnerhet i ett fattigt land och ett Iand, der coramunicationerna äro svåra.
På denna grund kan jag ej annat än uttrycka mitt godkännande af det förfarande, ali man hittills användt besparingarna snarare, för materiellen an till förmån för de personella anspråken.
Der - Don * Juni f. m. näst komma de ökade professionerna, om hvilkas nödvändighet jag är öfvertygad.
Jag tror mig hafva funnit, att de practiska vetenskaperna pä den sednare tiden undergått cn stor utveckling.
Det är i detta hänseende oumbärligt alt öka professorernas antal, om man skall kunna gå framåt med tiden; men af dem, som speciel! hafva blifvit omtalade, kan jag ej undgå att på det varmaste sätt understödja upprättandet af en profession i nordiska lag farenheten.
Jag förstår dermed något mera, än man i allmänhet gör; jag menar nemi. den nordiska statsförfattningen i allmänhet.
Vi känna att våra samhällsförhållanden icke äro uppväxta ur philosophiska speculationer , såsom de Romerska, utan äro en utbildning af de nordiska folkens samhällsförhållanden.
Dansk lärare, som blott är jurist, har utvecklat dessa förhållanden på ett högst upplysande sätt; och jag hemställer till hvar och en, som läst den Danska boken, om här finnes någon historisk författare, der man kan lära så mycket rörande sitt fädernesland, som i denna skrift.
— I afseende på capellpredikanterna instämmer jag till alla delar med StatsTJtsk.
Det är visst möjligt, att dessa capellcomministrar äro illa lönta, men vi hafva många, som äro det ännu sämre.
Vid fisklägena uti Bohus län, hvilka voro förmögna under den tid, sillfångsten var förmånlig, finnas ännu comministrar, som, sedan invånarne nu lefva i den yttersta fattigdom, äro högst uselt lönta.
Orter finnas dessutom, der inga comministrar äro, såsom i Skåne.
— En annan sak önskar jag att få yttra mig öfver, ehuru den är en småsak; men den rör princip.
Det är nemi. frågan om sättet att indraga Lappska ecclesiastikfonden.
Man har nemi. förgätit, att en stor del af denna fond är enskild donation och icke statens medel.
Om nu än förhållandet för det närvarande blir detsamma, då staten anvisar en motsvarande summa, kan likväl ett anslag återkallas; men en enskild egendom kan ej tillegnas staten, utan att förnärma enskild rätt.
Större delen af fonden är gifven af Riksrådet Johan Skytte.
Jag känner ej, huruvida, vid revisionen öfver en mängd lenmade donationer, de hemman, som tillhört denna fond, kunnat anses åter böra tillfalla staten; men vid Carl XI:s reduetion eftergafs allt sådant, som var skänkt till fromma stiftelser.
Således var detta verkl. en enskild donation.
Derjemte har en annan del af fonden uppkommit genom enskilda bidrag, nemi. genom collecter.
JJet egentliga, som staten har, är räntan af Lappmarkshemmanen.
Jag skulle således tro, att, om man drar in kronoräntorna, som äro anslagna åt Lappska ecklesiastikverket, och gifvet- det ersättning i anslagsväg, man åtminstone bör låta det enskilda capilalet, hvilket till större delen tillkommit genom enskild stiftelse, förvaras särskildt och blifva en enskild tillhörighet, så att donationen aldrig må inberäknas i statens egentliga inkomster.
På de af mig anförda skäl anhåller jag om återremiss.
Ben 2 Juni f. m. Frill.
Ehrenborgh, Gasp. Wilh.:
Då jag var en bland dem, sorn talade för de 28,000 r:drs bibehållande för g:de hufvudtiteln, var det ej derföre, att jag ej ansåg io:de hufvudtiteln böra få hvad den behöfver.
Äfven jag skulle vilja förena mig med Gr. v. Hermansson att tacka StatsUtsk. för den hos detsamma rådande sparsamhetsanda; men äfven jag tror, att den någongång kan urarta till misshushållning, särdeles då fråga är om njugghet emot undervisningsverken.
Jag skulle gerna vilja förena mig med Gr. v. Hermansson i afseende på inrättandet af folkskolor; men jag tror, att kostnaden blefve alltför stor och att statens krafter ej blefve tillräckliga att organisera saken i sin helhet.
Men jag tror, att vi ändå kunna understödja saken på ett lämpligt sätt, cm vi nemi. åt vexelundervisningssälskapet lemna det begärda anslaget, så att det, på sätt Hr v.
Hartmansdorff omtalat, blifver satt i tillfälle att på ett mera ändamålsenligt sätt befordra saken.
Om man vill se vexelundervisningen komma i verksamhet, måste man undvika oskickliga lärare; ty den blir då endast skadlig.
Nära boende ett land, der vexelundervisningen är högt drifven, är jag i tillfälle nämna, att det är af högsta vigt att gå tillväga på ett ändamålsenligt sätt.
Näst derefter anser jag elementarläroverken i allmänhet komma.
Jag vill ej tillåta mig att ingå i frågan, huruvida de principer, som blifvit gillade, äro de rätta (personer med större kunskaper än jag hafva tvistat derom); men jag anser af högsta vigt, att anslaget för detta ändamål fortfar, så att man småningom kan komma till en grundad erfarenhet.
Dernäst komma universiteten.
Lika med Hr Rosenblad anser jag, att det vore önskligt, om StatsUtsk. kunde finna medel att utvidga dem och i främsta rummet samlingarna, såsom medel till sjelfbildningen.
I detta afseende anser jag, att våra universiteter äro vanlottade; och när jag ser, att endast 6000 r:dr äro föreslagna för att underhålla bibliotheken, måste jag bekänna, att det skulle göra mig ondt, om man ej skulle finna medel dertill.
Jag önskade dock, att vid utdelningen af dessa medel någon mindre stjufmoderlig omsorg leinnades åt den Carolinska academien.
Lunds universitet delar detta öde med alla de institutioner, som ligga långt från hufvudstaden.
Jag säger ej detta för att tala mot Upsala.
Jag har der inhemtat de kunskaper, jag kan äga, och framlefvat mina glada år, hvilket jag alltid med tacksamhet skall erkänna; men jag tror, att Lund under alla afseenden förtjenar att något mera behandlas med omsorg, än hittills skett.
Lund förtjenar det både i litterärt och politiskt afseende, och anhåller således, att detta universitet måtte få sin rätta andel i anslaget.
Jag anhåller liksom åtskilliga af föregående talare om återremiss.
Frih. Hermelin, Aug., uppläste följande:
Jag hade ämnat framställa några anmärkningar i anled - Den 2 Joni f. m. u3 ning af det afslag, som StatsUtsk. tillstyrkt å min motion ang:de vexelundervisningssälskapets normalskola härstädes; men jag finner mig med fägnad vara förekommen af flera värda talare och öfvergår derföre, utan att uppehålla mig vid ifrågavar. ämne, till io hufvudiitelns i3 morn., hvari finnes anfördt, att Utsk. icke kunde tillstyrka bifall å Hr Ekströms motion, rör:de ett årligt anslag af 5ooo r:dr till reseunderstöd för utmärkta vetenskapsmän.
Rikets undervisningsverk, särdeles de högre, hafva från längre tid tillbaka blifvit frikostigt ihågkomna, men vetenskapernas framsteg och omfattning kräfva ytterligare bidrag.
Sådana hafva dels blifvit erhållna och dels begärda; men härvid är af vigt att tillse, det undervisningen omfattar ett system, ett helt.
Vetenskapsmannen må uppskatta huru högt som helst en förfluten tids litterära skatter; den närvar. tiden med dess tillgångar förtjenar också all uppmärksamhet.
Ett vilkor för vårt lands lärda, i och för ett vetenskapligt föreningsband med andra länders lärda, utsträckt till den möjligaste utveckling, äro resor eller, rättare, vistande vid academier, instituter o. s. v.; och för mången mindre bemedlad befinnas resestipendier vara af största vigt.
Jag tror mig tryggt kunna påstå, att det ifrågavar. anslaget, i fall det beviljas, skall, ehuru ringa, i en framtid visa sina goda verkningar såväl för flera våra vetenskapsmän, som för den studerande ungdomen.
Hvad fördelen beträffar för de förra, torde man kunna antaga, att en vetenskapsman först i främmande länder erhåller en så beskaffad kännedom af de moderna språken, att han med mindre möda, än annars, kan bland pressens alster afskilja de dugliga från de mindre dugliga, att han kan bevara sig från en, äfven hos de larda, ej så sällsynt ensidighet genom idéers utvexling med sådana personer, hvilka kunna vara jemngoda i kunskaper, om icke öfverlägsna, och slutligen, att vetenskapsmannen uti umgänge med stora och utmärkta lärda äger en väckelse och sporre att oafbrutet fortgå på lärdoinsbanan.
Hvad åter angår den studerande ungdomen, vågar jag underställa, huruvida icke de i sednare tider för vårt lands vetenskapsmän yppade tillfällen att grundligare forska i de moderna språken, litteratur o. s. v., skola också i sin mån verka på de anspråk , våra lärde torde komma att framställa till studerande ynglingar.
Att för det närvarande kanhända nog stort afseende göres å de gamla språken, jemnförelsevis emot de nyare, torde jag få styrka med det särskilda förhållande, att man i studentexamen lemnar för föga betydliga lasöfningar i Grekiska och Hebreiska språken approbatur, då man deremot för de trenne moderna språken, Tyska, Franska och Engelska, huru bevandrad den examinerade än deri må vara, sällan eller aldrig meddelar högre videtur, än det nyssnämnda.
Slutligen får jag vördsamt hemställa, huruvida icke Stats - D e 11 a J11 n i f. m.
Utsk , i händelse det blifver vid sitt betänkande i denna del, skulle tinna skäl att tillstyrka , det R.
St. mätte i und. bos K. M. anhålla, att titelns öfverskott linge användas till ifrågavar. resestipendier.
Äfven jag ber att få framställa några anmärkningar emot Utsk:s betänk., angrde regleringen af io:de hufvudtiteln.
Utsk. har afslagit de väckta motionerna om förbättringar af undervisningsverken i Riket Det kan och bör icke vara Utsk. obekant, att R.
St. redan vid i823 års riksdag yrkade, att åtgärder till sådana förbättringar måtte vidtagas. K. M. gick Ständernas önskan till mötes, och en committé' nedsattes till utrönande af läroverkens tillstånd.
Denna ansåg ett ökadt anslag af 74,000 l-:dr erfordras till fyllande af universitetens behof.
Då Ständerna begärde att få utrönt hvilka behof undervisningsverken kunde äga, var det troligen deras mening att fylla dessa. K. M. ville likväl icke betunga Riket med alltför känbara utgifter, och föreslog derföre till det omförmälda ändamålet vid sista riksdag blott en ringa del utaf det af committe'en föreslagna belopp, eller i6,4oo r:dr, att utgå till universiteten.
Detta anslag beviljades af Ständerna under tillkännagivande, att det ingalunda var för mycket; och ville det synas, som Ständerna dermed uttryckt, det de önskat gifva ännu mera.
Jag anser för min del, att stora behof för academierna ännu återstå att fylla.
Statssecreteraren för ecclesiastik-ärenderna uppgjorde förslag, enligt hvilket nämnde behof uppgåfvos för Upsala universitet till 19,877 r:dr, för Lunds universitet till 16,468 r:dr och för Carolinska institutet till 2,3o2 r:dr. K.
M. har likväl endast begärt upp*- förande å stat af 18,000 r:dr sammanräknadt för universiteten och tillämpningsskolorna.
Om å ena sidan uti denna begäran måste erkännas ett bevis å K.
M:s omtanka för landets skattdragande , böra R.
St. derföre icke förbise vigten utaf att fylla behof af så vigtig natur som de ifrågavarande.
Det synes jemväl, som hade det varit K.
M:s afsigt att fästa R.
St:s uppmärksamhet på dessa behof, enär K. M. låtit Statssecreterarens förslag, särskildt bilagdt, åtfölja K.
StatsUtsk. bar likväl afstyrkt de begärda ökningarna, utgående från den grund, att statens knappa tillgångar icke kunde medgifva densamma, samt att K.
M. icke funnit skäl begära någon förhöjning i detta afseende.
Detta utgör variationerna på det thema, sorn i allmänhet genomgår Utsk:s betänk.
Jag skulle önskat, att Utsk. hade granskat statens tillgångar och behof i deras helhet, samt fördelat de förra i mån af de sednares mer eller mindre vigtiga beskaffenhet; och jag skulle jemväl önskat, att Utsk. åtminstone i afseende å den summa, Utsk. tillstyrkt för academierna, velat närmare bestämma, hu - Den a Juni f. m. 35 liuru den borde fördelas emellan lärarepersonalen ocb sjelfva institutionerna, i stället för att endast antaga en rund summa.
Då Utsk. afstyrkt allt livad enskilda begärt i afseende å våra läroanstalter, men deremot, på grund af en enskild motion i detta stånd, beviljat anslag till ett jordbruksinstitut, så synes det, som Utsk. i collisionsfall hellre ger företräde åt de bemödanden, hvilkas frukter äro så materiella, att de kunna bestämmas genom mått, mål och vigt, än sådana, som hafva till föremål utvecklingen af de intellectuella förmögenheterna och hvilkas värde icke kan på det sättet uppskattas.
Jag reserverar mig emot en åsigt, sorn uppfattar samhällets behof från en så låg, materiel synpunkt.
Jag anser statens förnämsta ändamål vara att realisera mensklighetens ide' genom den högsta möjliga utveckling af hennes inre förmögenheter.
Materien är för detta ändamål endast medel, men bör aldrig betraktas såsom ändamål för sig sjelf.
Jag anser det således nödvändigt, att man åt den intellectuella bildningen egnar den största uppmärksamhet och de största ansträngningarna.
Våra läroverk sakna för närvarande tillräckliga anslag såväl för deras personal sorn materiel.
Lunds academi beträffar, känner jag den något närmare; och då blott en röst bär böjt sig för denna academi, ber jag få nämna, att utaf 21 professorer, som för närvarande i Lund utöfva en sådan befattning, finnes fullständig lön anslagen för endast 14, och af dessa äro trenne, hvilka upphunnit en sådan qvalification, att de dertill äro berättigade, tjenstfria för lifstid med bibehållande af lön.
Återstå således endast n fullständigt aflönade utaf de 21 tjenstgörande professorerna.
Att de yngre lärarne äro högst vanlottade till sina lönevilkor, har hvar och en sig nogsamt bekant.
Jag vill citera ett exempel.
En äldre adjunct vid academien, förtjent lärare och extraordinarie professor, hvilken i 11 terminer förestått en medicinsk profession, för idkande af hvilken vetenskap han Jagt sig till en betydlig boksamling o. s. v., sökte nemi. för några år sedan en klockaresyssla på landet, den han likväl icke erhöll, emedan han ej var sångkunnig och K.
M. nekade honom dispens fran detta vilkor för den ifrågavar. tjenstens undfående.
Hvad institutionerna beträffar, torde det icke behöfva vidlyftigt omnämnas, att dessa i Lund erfordra flera förbättringar och utvidgningar.
Bibliotheket är i vida sämre skick än i Upsala, m. m.
Huru vigtigt för landet är det väl icke att tillse, det universiteten förmå uppfylla deras ändamål.
Detta är dubbelt.
Academierna stå för det första i spetsen för upplysningen i landet, och för det andra skola statens einbetsmän der bildas och derifrån utgå.
Jag troi; således, att få utgifter i större mån än dessa återgifva åt landet ersättning för de gjorda uppoffringarna.
Särdeles i vår tid,, då utvecklingen af ideer fortskrider hastigare än någonsin, tor 8 H. 4 Den 2 Juni f. ra. de det vara angeläget, att det allmännas uppmärksamhet riktas åt detta håll.
Man hör här ofta påyrkas, att vi skola följa med vår tid.
Jag förmodar, att dessa röster, såvida de utgå från verklig nitälskan för fäderneslandets framskridande, nu skola instämma deruti, att man i främsta rummet bör söka understödja de anstalter, hvarifrån utbildningen af samhällets intellectuella och moraliska krafter skall härleda sig.
Dessa anstalter stå nu långt efter hvad de borde vara, endast af brist på anslag.
En ledamot har trott, att föga nytta skulle vara att förvänta deraf, att man inrättade en profession i historia litteraria säx'skildt med afseende på laghistorien, och han har fruktat, att en sådan profession är föreslagen mera för person än för sjelfva saken.
Jag får härvid erinra, hvad den siste talaren jemväl upplyste, att nemi. denna profession blifvit tillstyrkt af uppfostringscommitte'en, och att det sålunda måste antagas, att något personligt afseende icke ifrågavarit.
Jag hade för öfrigt trott, att det skulle anses, om icke olämpligt, åtminstone obehöfligt att ingå i bevisning för behofvet af nämnde profession; men då tvifvelsmål yttrat sig, får jag förklara, det jag anser densamma lika nödvändig som någon annan.
Den, som känner den ståndpunkt, på hvilken lagfarenheten står i de mera civiliserade länderna, kan icke undgå att finna, det laghistorien är ett bland de vigtigaste momenter i lagfarenhetens studium.
Om man endast kastar en blick på universitetet i Köpenhamn, ser man, att denna academi åtnjuter anslag uti ifrågaställa afseende, att flera verk i denna kunskapsgren blifvit utarbetade m. m.
Jag yrkar således, att de begärda anslagen för academierna må beviljas, och med lika summa till hvarje universitet utgå.
Jag har härvid icke den ensidigheten, att jag icke skulle tala äfven för Carolinska institutet.
Detta står i så nära samband med universiteten, att anslag för dessa och för institutet böra följas åt.
Det vore orättvist, om man, på samma gång man satte det förra i tillfälle att följa med sin tid, vägrade det sednare ett sådant understöd, som i nämnde afseende erfordrades.
Jag föreslår således, att åtminstone så mycket, som Statssecreteraren begärt, må komma universiteten och Carolinska institutet till godo.
Jag förenar mig altså i begäran om Aterremiss.
Få ledamöter inom detta stånd finnas troligen, som icke någon tid varit vid universiteten och som icke känna sig tacksamma för den bildning, de der fått.
Jag åtminstone skall alltid hysa en sådan erkänsla; och det är mig ett angenämt tillfälle att få, på samma gång jag uttrycker den, uppfylla en pligt emot samhället, i det jag lemnar min röst till medverkan för ett ändamål, hvars resultater säkerligen skola blifva af största nytta för mitt fädernesland.
Ehrenborgh har haft den modesti att innehålla med sitt omdöme öfver Den a Juni 1. m. den gamla metlioden, sorn begagnas vid elementarläroverken, är det så mycket större skäl, att jag afhållen mig från något specielt yttrande deröfver; men detta hindrar icke, att man af följderna kan i massa bedöma orsakerna.
Hr Cederschjöld har ganska riktigt anmärkt, att resultaterna af dessa läroverk nu äro högst ensidiga.
Det ständigt ökade tilloppet af individer, sorn trängas på embetsmannabana!), bevisar redan mycket emot de methoder, sorn följas vid våra allmänna bildningsanstalter.
De inleda nemi. ynglingen på en väg, hvarest hans utkomst vanligen är ganska problematisk, och hvarifrån han sedermera genom sin ensidiga bildning har ganska svårt att öfvergå till något både för honom och staten gagneligare.
Min mening är visserligen icke att bestrida det ifrågavarande anslaget; tvärtom, jag skulle snarare anse det knappt; men jag anser skäl vara att uppskjuta reglering af ordinarie stater och begagna interimsformen, för att ej ytterligare rotfästa otjenliga methoder och försvåra de nödiga förändringarna.
Yi hafva för närvar, en ny elementarskola, som är ämnad att gifva practiskt ljus i afseende på de nya läromethodernas användbarhet, och innan resultaterna af denna skola hunnit visa sig, synes det icke vara skäl alt omgärda de gamla med nya förskansningar.
Hr Rosenblad har ansett universitetens behof böra i första rummet afses.
Jag deremot tror, att grunden bör läggas, förrän man börjar öfverbyggnaden, och jag anser sålunda, att man först bör ihågkomma elementarläroverken.
Jag tror, att det icke är möjligt för ynglingen att bestämma sig för något visst vitaj genus, så länge han icke känner de allmänna förhållanden, som närmare komma att röra detsamma.