Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har dessutom (unnit mig uppmanad dertill af öfvertygelsen, att beskaffenheten af den offentliga undervisningen och densammas reglering kan komma att utöfva ett olägligt inflytande pä det yrke, åt hvilket jag ognat mig; och slutligen äfven af den anledning, att jag icke funnit de skäl, som här anförts för afslag å Borgare-St:s inbjudning i läroverksfrågan, fullt tillfredsställande.
Sistnämnde inbjudning lär numera vara af 3:ne Riks-Stånd afslagen, och det är visst icke min afsigt att nu förorda något, som kunde föranleda ett verkligt frångående af det redan fattade beslutet.
Jag önskar likväl bifall till Hederv.
Bonde-St:s nu förevarande inbjudning, och emedan bär redan förut förevarit 2:ne frågor ang:de tillsättande af ett särskildt Utsk., den ena af Vällofl. Borgare-St., för pröfning af frågor rörande elementarläroverken, den andra af Hr von Koch, lör pröfning af frågor rörande samtlige undervisningsverken, både högre och lägre folkskolorne deruti inbegripne, hvilka båda frågor blifvit af R. o. Ad. a[- slagne, ber jag få påkalla uppmärksamhet derpå, alt Hederv.
Bonde-Sl:s inbjudning, hvad angår omfattningen af de föremål, som skulle komma att behandlas al det särskilda Utsk:t, i väsendtlig mån skiljer sig från de båda andra.
Bonrie-St:s inbjudning, som alser både elementarläroverken, pedagogierne och folkskolorne, är till syftet af mycket större utsträckning än Vällofl.
Borgare-Sl:s, men af vida mindre vidsträckt omfattning än den Hr von Koch åsyftat; och det lär väl icke rimligen kunna nekas alt folkskolorne och elementarläroverken mera direkt aTse den allmänna folkundervisningen, då deremot de högre läroanstalterne afse embetsmannahildningen och det högre lärarekallet.
Ronde-Sl:s inhj.Mining, ehuru i detalj sammanfallande med de båda andra, angår dock i sjelfva verket ett särskildt föremål för sig, nemi. folkundervisningen; och i anledningen deraf tror jag lör min del, att Högloft. R. o.
Ad. är alldeles oförhindrad af de föregående besluten, att företaga denna fråga till särskild ompröfning.
472 Den 13 December.
Dernäst ber jag få påkalla uppmärksamhet på det förhållande att inbjudningar i allmänhet medgifva särskild pröfning af det inbjudande Ståndets förhållande, dels till sjelfva hufvudfrågan, dels till det Stånd, hvars deltagande begäres.
Vid inbjudningar böra derföre de skiljda Stånden betrakta sig såsom skiljda personae morales, under förutsättning likväl att hufvudsakligt afseende tillika dervid göres å allmänt väl.
Det vill säga, att om än hufvudfrågan i dess helhet redan förut vore af R. o. Ad. afslagen, kunde likväl Ståndet, om vid förnyad pröfning tillräckligt bevekande skäl med afseende å det inbjudande Ståndets förhållanden, blifvit anförde, ändra sitt förut fattade beslut.
Härvid torde böra tagas i betraktande, att emedan Utsk:stillsältningen försiggått innan inbjudningarne beslutades, och inbjudningarne innefattat uttrycklig begäran 0111 tillsättande af ett särskildt Utsk-, med mindre personal, än Högl.
Ekon.-Utsk:ts, så innebära inbjudningarne också ett alldeles otvetydigt tillkännagifvande, att de båda inbjudande
Stånden icke ansett antingen sina eena eller folkets allmänna intressen på elt för dem fullt tillfredsställande sätt representerade inom Höglofl. Ekon.- Utsk:t.
Mot den häremot af Hr Ordföranden i Ekon.-Utsk:t, Gr. Björnstjerna, gjorda invändningen, att inom nämnde Utsk. förefunnes tillräckligt öfverlägsna kapaciteter för uppfostrings-lrågornes utredning och behandling, anhåller jag få vördnadsfullt erinra, att emedan vid dylika frågor, för så vidt de afse det gällande uppfostrings-systemets större eller mindre praktiska tillämplighet, ett hufvudsakligt afseende nödvändigt måste göras å folklynnet, ligger det också i nu förevarande frågas natur ett verkligt behof af, att det Stånd, som respresenterar flertalet af nationen, bör ega en elter sina tycken, intressen och kapaciteter väl afmätt styrka att uttala sina önskningar, och detta under frågans nuvarande ståndpunkt så mycket heldre, som de högre intellektuella krafternas representanter i de andra Stånden för närvarande egentligen torde böra anses mera såsom svarande, än såsom kärande i saken.
För öfrigt synes det mig vara temligen påtagligt, att om man fordrar af öfverlägsna lörniågor och snillen, att de skola afgöra hvad underordnande kapaciteter förmå, så är fara för handen att de underordnade kapaciteterna kunna komma i en svår klämma.
Bonde-St. representerar vid detta tillfälle, såsom persona moralis betraktad, den fysiska styrkans intressen, och klagan har inom representationen förnummits deröfver, att vid den offentliga uppfostran ej allt tillbörligt afseende varit lästadt å de fysiska förmögenheternas kraf.
Hederv. Bonde-S!:s uppfostran öfverensstämmer mest med och inverkar tillika, för många fall, kraftigt på R. 0.
Ad:s egna söners både intellektuella och moraliska utbildning.
Genom folkskolan, som i vårt land ännu rättast torde betraktas såsom en ofulländad nydaning, har staten kommit i ett annat förhållande till uppfostringsväsendet, än den hade för - Den 13 December. 473 ut, d3 detsamma var mera beroende af den enskilda företagsamheten.
Kyrkan har nyligen kommit i ett annat förhållande till staten än den hade förut, och visar benägenhet att allt mer och mer skilja sig derifrån.
Våra kultur-förhållanden och vår industriella verksamhet har sprungit kapp med och i vissa afseenden vunnit försprång framför våra lagar.
Annu, det kan icke nekas, tynges dock Sveriges allmoge mångenstädes af fördomar och irriga rättsbegrepp, som motverka de arbetande klassernas lyftning till sedlig förädling och dermed följande förnöjsamhet och välstånd.
Uppfostran, för att vara fullt natur-och ändamålsenlig, måste på en och samma gång vara både intellektuel, moralisk och fysisk.
Om den i endera afseendet brister, blir verkan deraf alltid i mer eller mindre mån samhällsvädlig, och om denna sanning är tillämplig vid ali uppfostran, är det likväl kanske af jemförelsevis högre vigt, att deri sjelfständigt tillämpas vid folkskolan.
Göres der icke bemödanden för fördomarnes undanrödjande, för bibringande af rigtiga begrepp om egande-rättens pligter och rättigheter, för befordran af gudsfruktan, fosterlandskärlek, lydnad för lagar och öfverhet, så är fara värdt, att staten går miste om sina vigtigaste, med skolorne alskedda syften; och det är icke svårt att inse, att dessa önskvärda syften ännu äro långt ifrån uppnådde.
Den klagan, som nu föres, antingen den är befogad eller obefogad, berör likväl den nyss angilna hiifvudprineipen för ali god uppfostran, den gäller således sjelfva uppfostringssystemets grundval.
Vill man öfvertyga sig härom, så behölver man blott fråga, hvar hiifvudsakliga anledningen hör sökas till denna klagan, då man också snart lår erfara, att den ena anser anlednincen böra sökas i lidens materiella rigtning och benägenhet för maklighet och vällefnad, en annan igenfinner den i kyrkans och konsistoriernas välde öfver undervisningsanstalterna, en annan i bristfälliga åsigter om undervisningens rätta föremål, som icke är att fylla själen med mycket vetande på en gång, utan fastheldre bör anses vara att öfva och förse själen med medel och utvägar att sjelf förvärfva insigter, lörädla den, och göra den duglig till pligternas iakttagande, o. s. v. De arbetande folkklassernas behof, under den pågående striden mellan de skiljda åsigterna, är icke blott alt få mångläseriet och ungdomens öfveransträngande undanröjde, för den händelse att våda i dessa afseenden verkligen förefinnes, utan det är kanske i högre grad, att bekomma elt korrt, lättfattligt scheina, uti hvilket statens, kyrkans, föräldravårdens, kommunens, de enskilda lärarnes och lärjungarnes inbördes förhållanden och åligganden, sådane de af staten uppfattas, på elt så ölvertygande och otvetydigt sätt framhållas, att de måste af rättsinnigheten gillas.
Det är visserligen sannt, att lagarne för civilisationens befrämjande, för menniskans invigning i det godas tjenst, äro i och för 474 Den 13 December. sig sjelfva oberoende af individernas och tidskiftenas föränderliga tycken och ligga en gång lör alla nedlagda i naturens och i det godas art, men möjligheten för individerna att utreda dessa lagars rätta tillämpning i de mångfaldiga olikheter och nyanseringar, som skiljda tider, folk och folkklasser framte, beror dock ovedersägligen af ädelheten och ihärdigheten i sträfvandet.
I alla dessa förhållanden finner jag för min del giltiga anledningar för Högl. R. o. Ad. att, så vidt möjligt är, gå BondeSt:s önskningar till mötes.
Beträdande de båda andra hufvudsakliga, här hos R. o. Ad. förut anförda skälen för alslag å Vällofl.
Borgare-St:s inbjudning, nemi. att hvad som för närvarande egentligen erfordrades, vore undanrödjande al öfveransträngningen och mångläseriet och att undervisningsverken icke borde utsättas för alltför ofta förnyade regleringar, anhåller jag, fiir den händelse, att de ånyo åberopas, få erinra, att emedan dessa invändningar egentligen angå sättet att behandla hufvudfrägan, kunna de icke anses innebära något väsendtligt hinder för llögl. R. o.
Ad. att bifalla inbjudningen, om Ståndet det vill, emedan det mäste vara R. o. Ad. öppet att för bifallet fästa det vilkor rörande hufvudlrågans behandlingssätt, som Ståndet finner lämpligast.
Betänkligare att godkänna anser jag tillägget, att frågorne om de utgifter, som kunde erfordras för undervisningsväsendets ombildning, skulle liänskjutås till Stats-Utsk:ts behandling, emedan detta tillägg innebär en liksom på förhand tillkännagifven afsigt att gå obligatoriskt tillväga med styrelsen, hvilket jag för min del tycker vara mindre lämpligt i ett ännu oafgjordt önskningsirål; men äfven detta kan ju lätt undanrödjas genom ett vilkorligt bifall.
Af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de anslag till folkundervisningens befrämjande, inhemlas visserligen att K.
M. föreslagit åtskilliga vigtiga förändringar rörande utgifterna lör folkskolorna etc., men deraf framgår icke direkte att K. M., för dess del, önskat någon helt och hållet förändrad reglering af folkundervisningen.
K. M. bar likväl bestämdt tillkännagifvit, att inom vissa församlingar ännu mycket återstår alt önska och vidare uträtta för det uppväxande slägtets undervisning, samt att K.
M. anser att inrättandet af till antal och omfång fullt tillräckliga folkskolor måtte visa sig i samma mån nödvändigt och värdt uppoffringar, som folket kallas till ett iner omfattande och ordnadt deltagande i vården om kommunala och allmänna angelägenheter.
Häraf vill det synas att den grundliga öfverläggningen i ämnet och justeringen af de skiljda opinionerna lör närvarande är folkets vigtigasle behof.
Om dervid några gagneliga förslag kunna göras, som vinna representationens bifall, så bör man på förhand kunna vara förvissad om alt de skola vara för Regeringen välkomna; och i alla händelser synes det vara af vigt för Regeringen att noga lära känna folkskolornes inverkningar på folklynnet, samt på de skiljda folkklassernas opinioner.
Oen 13 December. 4T5 Hög). R. o. Ad. lior i denna fråga försvara den mer utbildade moralens intressen, och ett så gynnsamt tillfälle för Ståndet att i folkskolan göra gällande statens vigtiga syften och der grundlägga allvarliga strälvanden för arbetsklassens moraliska utbildning, sorn det för handen varande, torde icke snart återkomma.
Ett bifall, med eller utan vilkor, till Hederv.
Bonde-St:s inbjudning ådagalägger beredvillighet att göra allt hvad som rimligtvis göras kan, och tager derlör i anspråk hela landets erkänsla; afslaget deremot blottställer både Högh Ekon.-Ulsk:ts ledamöter och de vägrande respektive Riks-Stånden för en stor del af befolkningens oblida omdömen, i den händelse uppfostringsfrågans slutliga utgång icke kommer att motsvara mängdens anspråk och önskningar.
I konstitutionel hänseende är det en stor och magtpåliggande fördel att undervisnings-ärenden hafva sin särskilda afdelning inom representationen.
De hafva ju ett särskildt regeringsdepartement, och ju förr en sådan ordning vidtages, dess bättre.
Den sista värde talaren, Frih.
Gustaf Carl Cederström, har bland annat uti sitt nyss afgifna yttrande ordat derom att händelsernas gång dock ytterst beror på »ädelheten och ihärdigheten i åsigter och sträfvanden.»
Det är just på berörde förhållande, som jag kommer till en alldeles motsatt mening om det beslut, uti hvilket R. o. Ad. i afseende å förevarande fråga bör stadna. R. o. Ad. erinrar sig säkerligen den märkliga och sakrika diskussion, som för knappt 14 dagar sedan härstädes egde rum ang. ett likartadt ämne, nemi. Borgare-St:s förslag och inbjudning. R. o. Ad. hade vid detta tillfälle fullkomligt stadgat sin åsigt i frågan, — ett förhållande, som ådagalägges genom de 3:ne voteringar, medelst hvilka Ståndet fann för godt att förkasta såväl Hr von Köchs motion af större utsträckning, som ock förutnämnde inbjudning af mindre omfattning.
Jag kan icke föreställa mig, alt R. o. Ad. efter en så kort tids förlopp skulle kunna förändra sina åsigter i frågan.
— Under samma diskussion framlyste det varma intresse, med hvilket man här omfattade denna fråga; men, detta oaktadt, tror jag icke, det någon, med stöd af hvad sålunda i frågan förekommit, kan förvänta att den förevarande vigtiga frågan om undervisningens ordnande skall kunna på ett tillfredsställande sätt lösas genom tillsättningen af ett särskildt Utskott.
Jag tillhör icke den afdelning af Ekonomi-Utsk:t, som eger att behandla denna fråga; och måste sålunda anses vara opartisk.
Olvertygad är jag dock, att det icke skulle vara nyttigt, om ett Utskott i denna fråga alltför mycket ingick i detaljer; och detta skulle säkerligen blifva händelsen, om ärendet komme att ryckas från Eko - 476 Den 13 December. nomi-Utsk:t, till hvars egentliga verksamhets-spher önskningsmål höra.
På dessa skäl anhåller jag om afslag å äfven denna inbjudning.
Gr- Björnstjerna, Carl Magnus:
Frih. Cederström, Gustaf Carl, började sitt anförande med att bevisa R. o.
Ad:s rätt att nu antaga Bonde-St:s inbjudning, ehuru R. o. Ad. för några dagar sedan afsiagit Borgare-St:s inbjudning i enahanda ämne.
Den värde Frih:n kunde hafva besparat sig detta besvär, ty troligen finnes ingen här. som bestrider R. o. Ad:s rätt att nu antaga, hvad R. o. Ad. för några dagar sedan afsiagit.
Huruvida åter ett sådant förfaringssätt vore välbetänkt eller konseqvent, blir en annan sak.
Under den diskussion, som för några dagar sedan i ämnet bär fördes, framhöllos de svårigheter, att ej säsa omöjligheter, som för R.
Sl:r förefunnos, att skrifva ett fullständigt skolreglemente.
Också blef Borgare-St:s inbjudning af R. o. Ad. afslagen.
Nu har Bonde-St. inkommit med en ny inbjudning i ämnet, men mera omfattande än dess föregångare.
Det Hedervärda Ståndet önskar nemligen nedsättande af ett särskildt R.
Sl:s Utskott, icke blott för behandlingen af frågor rörande elementarläroverken, utan äfven lör dylika rörande pedagogierna och folkskolorne.
Jag hemställer, huruvida R. o. Ad., som redan ansett det vara omöjligt att reglementera för en del, nu skulle tillstyrka R.
St:r att reglementera för det hela.
Jag, lör min del, kan icke annat än på det högsta afstyrka någonting dylikt.
Att jag vid ett föregående tillfälle skulle yttrat, alt uti Ekonomi-Utsk-.t funnos så öfverlägsen kapaciteter, att frågan der kunde utageras, bestrider jag.
Tvärtom har jag sagt, att man hvarken i Ekonomi-Ulsk:t eller i något särskildt Utskott skulle kunna reglementera i frågan.
Sådant tillhör K. M. ensam.
St:r deremot böra blott påpeka de grunder, hvarpå de önska alt en lämpligare skolstadga bör byggas.
Det är dessa grunder, jag sagt alt Ekonomi-Utsk:t kan uppställa, likaväl som det särskildta Utskottet.
Slutligen vågar jag påstå, att om än Borgare-St:s inbjudning var mindre välbetänkt, var den dock icke så fullkomligt opraktisk, som den hvaröfver vi nu rådslå.
Bonde-St. föreslår nemi., att sedan ett särskildt Utskott behandlat skolfrågans theo reliska del, bör dess pekuniära öfverlemnas åt Slats-Utsk:t.
Huru skulle saken då gestalta sig?
Jo, efter flera månaders arbete, torde det särskilda Utskottet afgifva ett betänkande, sorn, efter vederbörliga återremisser och jerrinkninear, möjligen af R.
St:r gillas.
Förslaget öfversändes sedan till Stats-Utsk:t för erforderliga medels erhållande, men nämnde Utskott förklarar då att inga penningar vidare finnas.
Dermed förfaller hela saken Den 13 December.
477 och det särskildta Utsk:ls stora arbete blir förspilld möda, endast ledande till att ådraga representationen billiga anmärkningar från dem, hvilka anse det uppväxande slägtets väl vara af för stor vigt, för att på dylikt sätt sättas på spel.
Jag anhåller att inbjudningen måtte alslås. Gr. Hamilton, Malcolm Malter:
Jag är af samma tanke med den siste talaren uti denna fråga; och vill icke upptaga tiden med att ådagalägga svårigheten lör R.
St:r att i ämnet reglementera: ty denna del af frågan har af löreguie talare blifvit tillräckligt afhandlad.
Mig synes ock att en hvar borde nogsamt inse, huru olämpligt ett sådant reglementerande är.
Likväl skulle jag icke vilja motsätta mig tillsättningen af detta särskilda Utskott, i fall denna fråga vore ett ärende, som på R.
St:rs åtgärd ankommer; men R.
St:r ega icke att i denna fråga besluta.
Sådant bör på Konungen allena ankomma.
Framför allt måste man tillse, att i (råga v:de tillsättning af ett särskildt Utskott är öfverensstämmande med grundlagen.
Tredje monut utaf 36:te §:n R.
O. har följande lydelse: »Skulle R.
St:r finna (lera Utskott vara af nöden, må de af Ständerna obehindradt tillsättas.
Sådane
Utskott må dock ej befatta sig med andra ärenden, än dem, hvilka, enligt R. F., på R.
St:rs åtgärd ankomma.»
Jag för min del kan icke Hana att den fråga, som uteslutande ankommer på K. M., kan på R.
St:rs åtgärd ankomma.
St:r ega endast till K.
M. frambära en und. anhållan i ämnet; och det är endast en sådan åtgärd, som på It.
St:r beror.
I öfrigt kan jag icke finna, att frågan på något annat sätt skulle kunna af R.
Shr lösas, än derigenom, att man, i hän delse ett dylikt särskildt Utskott skulle tillsättas, ifrån detsamma undantoge alla anslagsfrågor.
Derefter komma endast reglementslrågorna att återstå; och, i afseende å dem, tror jag det ingalunda vara lämpligt eller nyttigt att R.
Scr inlåta sig.
På dessa skäl anhåller äfven jag om alslag.
Hr Fahnehjelm, Pehr Gustaf Wilhelm:
Ehuru såväl ordföranden i Ekonomi-Ulsk:t, sorn ock en annan aktad ledamot af samma Utskott här uppträdt för att yrka afslag å förevarande inbjudning, och ehuru II. o.
Ad. vid ett föregående tillfälle för icke många dagar sedan afslagit Borgare-St:s inbjudning uti hufvudsakligen enahanda syftning, har jag dock vågat begära ordet, för att försvara det förslag, som af Hederv. Bonde-St. nu blifvit framstäildt, samt anhålla, att R. o. Ad. ville biträda sistnämnda Stånds nu föredragna inbjudning.
Anledningen dertill att R. o. Ad. förkastade Borgare-St:s inbjudning, tror jag hafva varit, icke allenast den öfvertygelse, som en del af detta Stånds ledamöter hyste och uttalade, att ifrågavarande ärendes behandling icke behöfde försiggå i ett särskildt Utskott; utan äfven tvänne andra skäl förefunnos, hvilka, Den 13 December. efter mitt förmenande, till förutnämnde resultat voro i väsendtlig män vållande.
Det ena, att i Borgare-St:s omhandlade inbjudning icke blifvit åt Stats-Utskrt reserverad dess grundlagsenlig rätt att handhafva anslagsfrågor.
Det andra, att man ansåg samma inbjudning hafva uppdragit ett alltför inskränkt område för det särskilda Utskottets verksamhet.
Dessa fel hafva genom den form, Bonde-St. gifvit åt sin inbjudning, nu blifvit alhjelple.
Mig återstår dock att besvara en tredje och hufvudsaklig invändning, eller att det icke skulle tillhöra R.
Sl:r alt reglementera för en sådan fråga, som den nu förevarande.
För alt kunna fullständigt bedöma detta förhållande, torde dock vara nödigt att lemna tillräcklig uppmärksamhet åt historiken öfver ilen nuvarande skolstadgans tillkomst; hvilken jag derföre anhåller att lå i korthet framställa.
Den första mer genomgripande förändringen i Iv.
Skolordningen af den 16:de
December 1820 åvägahragtes genom det den öde .lidi 1840 till samtlige konsistorier i riket och direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk utfärdade cirkulär, angående reglering af elementarläroverken.
Berörde skolstadga hiel derefter förändrad genom K.
M:s nådiga stadaa för rikets allmänna elementarläroverk af den 14 Augusti 1856.
Hufvudkarakleren af denna stadga torde kunna betecknas dermed, att den dels sammanförde elementarläroverkens högre och lägre afdelningar till ett enda sådant under en gemensam styresman och med likställda lärare, dels utsträckte valfriheten i afseende å de olika ämnena, särdeles hvad undervisningen i språk beträffar, så att det icke allenast medgafs ynglingarne att läsa eller icke läsa ett eller annat af de döda språken, utan att denna valfrihet äfven utsträcktes till de så kallade lefvande språken, allt efter olika grunder för de s. k. klassiska och rörliga linierna.
Vid denna nya skolstadga anmärktes dock genast, att det skulle blifva omöjligt att med så många olika bildnings-linier sammanhålla undervisningen inom läroverket; att då så många nya undervisningsämnen inlördes, lärjungarnes arbete skulle blifva allt för mycket splitlradt; att vidare detta arbete vore orimligt tilltaget, samt att följaktligen undervisningen skulle leda tili öfveransträngning och, i afseende å lärjungarnes såväl fysiska som intellektuela utveckling, medföra ett högst menligt inflytande. B.
St:r framburo derföre också vid 1856—1858 årens riksdag till K.
M. sina betänkligheter i ämnet med und. anhållan, att K.
M. måtte suspendera tillämpningen af 1856 års stadga och dervid fogade undervisningsplan, intilldess samina stadga blifvit af en särskild komité öfversedd och reviderad. K. M. gick denna B.
St:rs uttalade önskan till mötes, och nedsatte lör ändamålet en komité af de mest erfarna skolmän, under presidium af Hr Professor Carlsson.
I öfrigt hörde till Ilen 13 December.
479 dess ledamöter flera erfarna skolman, dels lektorer, dels rektorer från olika läroverk samt derjemte Hr Professor Edlund.
Nämnde komité afgaf sitt utlåtande i slutet af år 1858, och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med detsamma utfärdades K.
M:s förnyade nåd. stadga lör rikets elementar-läroverk, gifven den 29 Januari 1859.
Genom denna stadga ansåg man sig ytterligare hafva gått R.
St:rs önskan till mötes, då nemligen hddningslinierna blifvit reducerade till tvänne, undervisninestimmarne inskränkta och i öfrigt lärokursen tillökad med ett år. l)å likväl, detta oaktadt, klagan öfver denna stadga försports, icke allenast från allmänheten inom olika delar al landet, utan äfven från åtskilliga ganska framstående skolman, svnes det mig vara både lämpligt och nödigt att R.
St:r sjelfva "taga denna fråga om hand, och icke allenast i allmänhet tillkännagifva den rigtning, uti hvilken man vill att undervisningen skall meddelas, utan äfven behandla ämnet uti dess detaljer.
I)å nemligen denna rigtning redan förut för icke längesedan blifvit i en und. skrifvelse angifven och, detta oaktadt, den åsyftade förbättringen icke blifvit efter R.
Sl:rs önskan vunnen, kan jag, lör min del, icke inse något annat sätt att nöjaktigt lör K. St:r erhålla frågan löst.
Delta, hvad elemenlar-läroverken belräfTar.
Beträdande derefter folkskolan, som Bonde-St. önskat skulle äfven blifva föremål för ett särskildt Utskis behandling, så får jag tillstå, att jag finner det, åtminstone för mig, långt svårare att utlåta mig i afseende å denna del af frågan, än rörande elementarläroverken.
Folkskolan är nemligen här ännu en så ny saint så ofullständigt genomlörd institution, att man kan våga påstå, det den är för de flesta föga bekant.
Men då representanterna al allmogen, hvilka väl horde vara mest förtrogne meil och närmast i tillfälle att bedomina denna institution, uttalat den önskan, alt man borde taga äfven denna institution under en närmare behandling, synes mig, att man icke bör motsätta sig en sådan begäran.
Då det här är fråga om ett löremål, än hvilket intet annat torde hafva större anspråk att ligga R.
St:r om hjertat, nemi. hela det uppväxande slägtets framtid, och då en allmän oro i lietta hänseende försports, anser jag att R.
St:r icke höra uraktlåta något, som kan stilla densamma.