Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfriga öfverträdelse!- äro majoritets-sak.
Plär dessa representationer, efter en frånvaro, icke af flera år, som hos oss, men af få månader, åter sammanträda, finna de ofta framför sig ministrar, de der under tiden handlat extra» Jegalt — ja anti-Iegalt.
I förra fallet är allt väl, och ministeren hade tvertom iråkat ansvar, om han, af rädsla för ansvar, återhållits.
I det sednare affaller den majoritet, förutan hvilken ingen ministere kan bestå.
Men utom de 3:ne förenämnda grofva fall, biifver icke fråga om statsprocess.
Annorlunda måste vi enligt våra institutioner förfara.
Vår 106 § föranlåter till Riksrätt öfver hvarje öfverträdelse, ej blott af grundlag, men af hvarje an nan bland Rikets gällande lagar.
Men dessa andra gällande lagar, med deras varianter och förklaringar, äro legio; och 7 å 8000 mål årligen: således 4° & 5o,ooo emellan tvänne lagtima riksdagar bilda lika många vådor, att någon af dessa många andra gällande lagar öfverträdas.
Men lagstiftaren har icke hos rådgifvare och föredragande förutsatt öfvermensklig förmåga och Den 3 Juli c. m. 367 fullkomlighet.
Ej heller liar lian afsett
Riksrätt som nödvändigt appendix till hvarje riksmöte, hvilket den likväl, vid nyssnämnda förhållande å ena sidan, och å den andra frånvaron af denna omöjliga fullkomlighet, nödvändigt skulle blifva.
Och icke heller har lagstiftaren förbisett den opinionsskada, som tilltalet alltid, äfven ifall af frikännelse, tillfogar den tilltalade.
Han har således lillforsen sig sparsamhet med anställandet af tilltal inför Riksrätt.
Han tänkte sig således säkerligen icke denna höga domstols kallande att sitta öfver lörnekadt
Theater-privilegium eller öfver användande lill putsning af rum i en mindre K. byggnad af medel anslagna till underhåll af en större; eller öfver fribrefsbok förunnad åt
Konungens utländska missioner i likhet med den som öfriga embetsverk åtnjuta, m. m. d.
Flera af öfriga beslutna tilltal angå öfver-assigneringar, hvilkas sammanräknade belopp uppgår till en ganska måttlig summa, af hvilken ingen skilling anmärkes som försnillad.
Men att dessa öfver-assigneringar varit, vid yttersta uppmärksamhet, oundvikliga, har länge varit okändt, och var det nu till den grad, att närvar.
SlatsUtsk., högst berömligen, föreslagit beredande af den bredare margina, hvarmedelst de framdeles kunna uteblifva.
Och sålunda äro ej mindre än 3i Riksrättsmål nu anmälta!
Mine herrar! derom tänker jag, att grundlagens svärd slipades icke att dermed tälja stickor.
Jag kommer nu lill den anmälan, som 107 §:n afser.
Denna form motsvarar dock andra Europeiska representationers adresser till Kronan, i hvilka de förklara ministeren hafva förlorat deras förtroende.
Men sällan anses dessa adresser behöfliga, enär de förutsätta en missnöjd majoritet, emot hvilken, i dessa statsskick, ministeren, antingen adress beslutes eller icke, ändå omöjligen kan hålla sig.
Att alltid i thy fall denna majoritet ganska bittert blifver af ministeren klandrad, är ganska naturligt och således lika förlåtligt, ja stundom kan det vara ganska billigt.
Lika ofruktsamt som riktigt har ofta framställt blifvit, att hög oväld och djup insigt äro i minoritet på jorden, och ordspel bar drifvits ända till påståendet att följaktligen borde minoriteterna råda.
Skada blott att ännu icke kunnat utfinnas huru, medelst minoriteter, de må vinnas, de voteringar om lagar och skatter, uppå hvilka omröstningar, således representativ styrelses lyckosamma fortgång — ja fortgång alls — ända ytterst ankommer.
Må således majoritetens missbelåtenheter högt uttala sig.
Del före äro representationer instiktade.
Men må de icke nedstiga till detalj-granskning, vida under det höga verkningssätt, som lagstiftare afsett och som anstår en statsmakt.
Detta skedde icke heller hos oss, om 107 §:ns föreskrift verställdes enligt den af Frih. Jacob Cederström uttalade uppfattning, i hvilken jag till alla delar instämmer. aG8 Den 3 Juli e. m.
Jag deltager uppriktigt i hvarje, äfven ringaste, rättsökandes obehöriga lidande, och således afven i klockare-enkornas här förklarade gravamina.
Men, i det gamla Rom hette det: ”de mi ni niis non curat pr se t or;” och R.
St. anstår ganska väl att handla likmätigt denna aphorism.
Nu hafva vi 72 anklagelsepunkter för oss.
De hafva alla blifvit af herrar rådgifvare och föredragande besvarade, och, efter min uppfattning, nöjaktigt förklarade.
Men i anseende till de flesta af dessa punkter hade mig, för bestämmandet af mitt votum, varit nog att jemföra anklagelserubrikerna med 107 §:ns ord — ”Rikets sannskyldiga nytta.”
Jag kan sannerligen icke tro, att statsförvaltningen var af lagstiftaren ment som ett filigramsarbete, det der af Ständer borde under microscopet läggas och mönstras; och längesedan skrefs: ’’n o n ego paucis offendar mati lilis, ubi plurima ni lent.”
Må mig öfverses med slika citationer.
Vishet ligger i sägner, som genomgått sekler.
Dernäst, och likaså som jag redan i fråga om 106 §:n anfört, förvånas jag vid den stora olikheten emellan närvar. copiösa, och vid förra riksmöten så tarfliga användande af denna 107 §.
Icke förmår jag öfvertyga mig, att, i proportionen af mertalet af nu anmärkta mål, nit och förmåga aflagit i Conseljen; och icke heller att i samma proportion vi riksdagsmän, 1840, äro våra företrädare i patriotism och skarpsynt omdöme öfverlägsna.
Landet har obestridligen och obestridt gått framåt linder dessa 6 sednare år, liksom under de förutgående 2:ne decennierna.
Men se — obelåtenheten har stigit.
Äfven jag har i min drift framåt ofta varit hjertligen missbelåten.
Förstnämnda obelåtenhet tillräknar jag icke pressen allena.
Mest skyller jag dock en, sjelf så ganska matt, och sina verkställare förlamande organisation.
Det är ju uppenbart, och icke motsägligt, det redan för 10 år sedan af mig, och åter i dag af en rådgifvare anförda förhållande, att i samma mån en föredragande var verksam, i samma mån motgick han högre ansvarsprobabilitet.
De inför grundlagen ansvarige conselj-ledamöterne voro maktlösa; och de i embets-hierarchien maktägande voro constitutionelt ansvarslösa.
I Hr von Hartmansdorffs förklaring vid N:o 68 hafva vi ju hört, huru det icke stått i hans statssecreterare-makt, att inom den flera resor förelagda tid erhålla äskade embets-uppgifter.
Men ansvarskraf utöfver maktkretsen är en af de högst lill himmelen skriande orättvisor.
Ja! vi komma aldrig till full verklighet i ansvarighets-systeme, så länge vi vidhålla oafsättligheten enl. 35 §:n Reg.F:n.
Må mig tillåtas åberopa mig en liten skrift, betitlad: ”Om Styrelsens organisation i Sverige, hvilken utförligare än tiden nu och Ståndets tålamod kunna medgifva, utvecklar min öfvertygelse, att vid den nu lyckligen afskaffade organisationen var vårt ansvarighets-systeme illusoriskt; Dea 3 Juli c. ra. ty dess verklighet kati ej existera utan dess rättvisa5 och denna existerade icke mot maktlösa rådgifvare.
Den nya organisationen är ännu icke fulländad; ej heller har grundlagsförändringen lemnat full möjlighet till denna fulländning.
Men, det väsendtligaste är gjordt.
Hufvudprincipen är vunnen.
Miuistrarne äro maktägande.
(Jag försade mig nu; men den officiella benämningen är långtrådig.
Hvi skulle för öfrigt ortbodoxien taga vid sig?
Sedan 1809 hafva vi ju Ministrar, nemi. för de a:ne departemenler der ingen egentlig administration förekommer.)
Så långt äro vi dock komna, sade jag — och längre i minister-systeme har jag aldrig velat se oss gå — att de 7 Porlefeuille-Statsråden äro utrustade med förmäns makt i alla af lag bestämda, och af Konungen i g r u n d
I a g 1 i g väg beslutna mål (ty om jag ej oriktigt lärt vårt språk, är ordet föreskrifter alldeles synonymt med befallningar); och nu blifver, utan undantag, hvarje embetsverk i Itiket lydande under en af dessa 7 rådgifvare; så att icke en enda fristående myndighet mera i Riket finnes.
Och deråt gläder jag mig innerligen.
Sålunda äro vi nu inne på Europas allmänna, så dess lagbundna som öfriga statsskick alltid och samfäldt vandrade stråt.
Maktägande rådgifvare och ansvariga, eller maktlösa och ansvarslösa, så talar den redbara organisationsläran.
Högstsalig
Disas systcme må anstå enväldet.
Lagbundenheten vill hafva allting klippt eller skuret.
Länge kanske och ganska billigt har Ståndet synts tider vara att jag omsider begynte orda till det klandrade systemets och till den öfverklagade Conseljens speciellare försvar.
Men dermed kan jag förfara så fåordigt, som denna debatts redan vunna längd och den långt lidna timman tyckas äska.
Jag har redan på detta rum vitsordat förvaltningen af landt- och sjöförsvaret.
Den Svenska lagskipningen innehar ostridigt en hög rang bland Europas justitia;-väsenden, och kan mäta sig med de yppersta.
Åt våra öfriga embetsmanna-corpser har jag ofta på detta rum egnat det beröm, om hvars rättvisa jag är öfvertygad.
Men sålunda återstår åt försvaret ett temmeligen afskördadt fält.
Jo! nominations-systemet finner jag der ännu.
Det beskylles för aristocratisk princip.
Ack! aristocrati och vår statscalender sammanförda!!!
Börd och rikedom i förening äro ju det, som i det öfriga Europa anses bilda aristocrati.
Men att bland oss statstjenare se Pluli gunstlingar vore ju att bittert skämta öfver våra förmögenhetsvillkor.
I Sverige är ju regeln, att ingen tjenar, som ej för torftighet mäste; och motsatsen är ju undantaget.
Menas åter nobiliär-syslcme, skulle anklagelsen röja tota! frånvaro pä beskedet hvad detta är.
Det råder i laud der de högre 2J0 Den 3 Juli c. m. slatstjensterna uro tillgängliga blott för den historiska adeln, sorn icke furstars gunst men tiden allena mäktar bilda.
Nåväl! tinnes ringaste gemenskap emellan detta sysleme och vårt, nemi. det, enligt livilket, redan under många Regeringar, adelsbrefvet kunde vara blott 24 timmar äldre än fullmakt på högsta statstjenst; och enligt hvilket nu denna setts och ses vara t. o. m. utan detta diplom tillgänglig.
Åro icke båda allom tillgängliga i Sverige?
— Granske man blott slatscalendern, säger jag.
Men nog ser jag hvartut det velter.
Man vill hafva Conseljen rekryterad utom embelsmanna-classen; och jag tror nog, att så omsider sker — och dertill önskar jag uppriktigt lycka; men mina förhoppningar om blifvande belåtenhet motsvara på långt när icke mina fromma önskningar, nemi. i hvad på förmågan ankommer.
Endast uppsåten tror jag kunna blifva lika redliga.
Jag tillhör icke dem, som förkättra dessa hos politiska vedersakare, och lider derföre icke försök till mitt och mina politiska vänners enahanda moraliska förkättrande.
De som drifva sådan fanatism äro missledare eller missledda.
De sednare öro politiska barn, egnade att i all sin lid ledas och narras — eller hafva de gulsolen.
De som med denna sjukdom äro behäftade, se allting gult, och sin nästa sådan som de medveta sig vara sjelfva.
Mine herrar! jag har skådat många ministrar och många mäktiga oppositionsmän.
Jag har sett deras uppgående sol, och deras middagssol, och omsider mångas skumrask; ty dertill nedgår omsider all icke egen glans.
Samma sålunda upphöjda män har jag sett ömsom i minisleren och ömsom i oppositionen.
Till och med hos oss har jag sett, huru utur denna inflyttats i Rådet.
Nåväl! jag har funnit att de alla ifrån bänken till tabourelten, och ifrån denna åter till bänken, alltid med sig flyttat sina goda och sina onda egenskaper; sina samma förmögenheter och sina brister, — hvad menniskan moraliskt och intellecluelt är, det vexlar icke med politiska ställningens skiften, ej heller åverkas det till hvarken godt eller ondt af utkorad politisk fana.
Jag har af de flesta ministrar jag känt, och enkannerligen af samtliga våra rådgifvare och föredragande sedan 180g, behållit det intryck, att de kunnat, med den för sin öfverlägsenhet så namnkunniga Rivarol säga: ’’jag blir modest när jag prof v ar mig; jag blir trygg när jag jemförer mig.”
Jag röstar för läggandet till handlingarna af Const.- Utsk:s betänktn N:is i3 och 17, såsom till ingen åtgärd föranledande.
Om den närvar, discussionen endast hade till föremål det beslut R. o. Ad. skulle fatta i anledn. af Coust.Utskis nu föredragna mein., så skulle jag
Dea 3 Juli o. m. 271 visserligen icke liafva uppstigit att yttra mig; men här är i min tanke mindre fråga om deu närvar, stunden än om framtiden; och jag har derföre trott, att hvar och en, som kunde något bidraga till hvad som möjligen kan leda lill allmän nytta, holde frambära sin skärf på fäderneslandets altare.
Det är derföre jag begärt ordet, och anhåller 0111 några ögonblicks uppmärksamhet.
Jag hörde på förmiddagen en talare, Hr Lefre'n, yttra sig, och fann, för min del, hans yttrande riktigt, samt instämmer deruti till det väsendtligaste, nemi. deruti ali grundlagens stiftare år 180g icke åsyftade sådana conslitutionella former, som i åtskilliga andra länder utbildat sig; man afsåg icke då möjligheten ens deraf att en nationalrepresentation skulle kunna genom utöfningen af sina rättigheter af- eller tillsätta Konungens rådgifvare; man ville icke, att densamma derigenom skulle kunna hafva den egentligen styrande makten i landet.
Exemplet från deri föregående s. k. frihetstiden var icke inbjudande, att beträda en sådan bana.
Sverige har alltid varit styrdt af en Konung, från hvilken, om jag så må uttrycka mig, sjelfva lifskraften uti Rikets styrelse utgått.
Detta ansåg man vara den egentliga grundprincipen för den Svenska monarkien, vara det för denna monarki egendomliga, som man icke dä hade för afsigt att afskaffa.
Man ansåg likväl, att åtskilliga controller borde äga rum, och då man skref 107 §:n i Reg.Ftn, hade man hufvudsakligen för ögonen den förflutna tiden.
En Konung hade suttit på thronen, som genom sina åtgärder bragt
Riket nära branten af sin undergång.
Man trodde sig finna att, om de personer, som närmast omgåfvo honom, förklarat, att de under sådana förhållanden ej kunde fortfara att deltaga i styrelsen, så hade det för honom skolat vara den starkaste väckelse att icke fortfara på den bana, som ledde till förderfvet.
Detta var hvad man egentligen menade med att Konungens rådgifvare icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, och det var för sådana fall man ansåg 107 §:n Reg.Fm böra användas.
Icke var man obekant med de constitutionella former, som då redan sedan längre tid annorstädes och hufvudsakligen i England gjort sig gällande; men att bilda ett dylikt förhållande i Sverige, dertill funnos inga elementer och ej heller tycktes hehofvet deraf då hafva inträdt.
Hvad jag deremot icke kan medgifva, är att 180g års Reg.F. verkligen skulle lägga något hinder i vägen för en constitutionel styrelse.
Reg.Ftn antager väl såsom grundsats, alt Konungen allena beslutar, men den yttrar sig icke derom, huruvida de rådgifvare, som omgifva honom, skola hafva någon för sig eller gemensamt med Konungen uppgjord plan, efter hvilken Riket skall styras.
Frå gan derom var 1809 ännu ganska litet utvecklad; rull om man tänker sig tillbaka den tid, då grundlagen sk reis, så mäste man medgifva, alt den var sådan, alt man då icke Den B Juli e. m. kunde föreställa sif» möjligheten af ali uppgöra en fullständig plan, som verkligen skulle kunna FöIjas i Rikets styrelse.
Bland de personer, sorn då inträdde deruti, voro likväl män, hvilka jag tror att
Sverige alltid med aktning oell vördnad skall ihågkomma.
Tryckta hos Johan Hörberg> 1831.
Onsdagen den i April 1829.
1* öredrogos ånyo oell gillades följande StatsUlskottets den 28 sisth Februarii afgifne, samt den 23 derpåföijde Mars e. m. på bordet lagde, utlåtanden: N:o 74.
I anledning af väckt fråga om försäljande till Skatte af Indelningarne vid AdelsfaneRegementet, i den mån nuvarande Innehafvare afgå.
I anledning af väckt fråga om bidrag till underhållandet af Hallnäs Bro i Westra Härad af Jönköpings Län. N:o 76.
I anledning af väckt fråga om StatsVerkets rätt till ÖfvermålsKappar å dea EcclesiastikeStaterne anslagne KronoTionde Spannemål.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Hans Maj:t Konungen i Nåder utsatt kl. 1 i morgon e. m., till emottagande af Rikets Ständers Stora Deputation, hvilken, enligt förut fattadt beslut, komme att aflemna Rikets Ständers underdåniga CondoleanceAdres - 4 Den i April f. m. ser till Hans Maj:t Konungen och det K:gl.
Huset, i anledning af Högtsalig Hennes K:gl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas timade frånfälle; och anmodade Hans Excellence de Herrar af Ridderskapet och Adeln, hvilka behagade deltaga i Deputationen, att i sådant ändamål låta anteckna sig hos RiddarhusFiskalen.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den 7 sisth Mars under N:o 89 afgifne, och den 23 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående Stenkolsverket vid Höganäs; blef detta Betänkande, uppå derom gjord Proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Herr af Uhr j Carl David: Såsom ActieEgare och Ledamot af Directionen öfver Höganäs Stenkolsverk, anser jag för mia plikt, att enskildt nedlägga min vördsamma tacksägelse för Ridderskapets och Adelns 1111 fattade beslut, hvarigenom det blir möjligt för Bolaget att utföra och fullkomna de derstädes redan påbörjade arbeten, samt gifva åt detta Verk den fullständiga utveckling, som utgjort föremålet för Rikets Ständers frikostighet, och som, jag är öfvertygad derom, både snart och för framtiden skall tillskynda Landet och våra Näringar väsendtliga fördelar; men jag anhåller ännu om en ytterligare välvilja, nemligen att Herr Grefven och LandtMarskalken samt Den i April f. m. 5 Ridderskapet och Adela genom ProtocollsUtdrag denna dag behagade anmoda StatsUtskoltet, att, så fort ske kan, underrätta Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoret om detta heslut, på det Herrar Fullmäktige må blifva i tillfälle, att ofördröjeligen vidtaga de åtgärder, hvilka på dem ankomma, till följd häraf, och hvarutinnan något hinder icke kan möta, sedan de 3 öfrige Stånden äfven bifallit StalsUlskottets Betänkande, emedan det redan lidit så långt på tiden, och
Directionen icke kan fatta något decisift beslut om flere af de under liand varande arbeten vid.'Ryd, förr än det af StatsUtskottet föreslagna sammanträdet inför Herrar Fullmägtige emellan gamla och nya Bolagen ägt runi.
Jag anhåller derföre om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition härå.
Sedan vid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets den io sisth Januari aflåtne, ocb den i5 i samma månad på bordet lagde Memorial, i anledning af väckt fråga om Offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, Ridderskapet och Adeln den 16 sisth Mars f. m. funnit godt medgifva Offentlighet vid Ståndets öfverläggningar, under förbehåll, icke allenast att ett stadgande derom borde i RiddarhusOrdningen intagas, utan ock, att sättet, 6 Den i April f. m. villkoren och verkställigheten af berörde Offentlighet skulle, efter serkild öfverläggning, sedermera bestämmas; så företogs nu till pröfning senare delen af RiddarhusUtskottets ofvannämde Memorial, innefattande det af Utskottet, i afseende å offentligheten, uppgjorde Reglementariska Förslag.
Jag vågar vördsamt framställa den satts, att vid afgörande af det reglementariska i denna fråga, jag anser formlöst och omöjligt, att i Ståndets plenum discutera densamma.
Det torde således vara rättast, att återsända den till RiddarhusUtskottet, sedan Ridderskapet och Adeln nu i afseende å hufvudfrågan fattat ett, från Utskottets pluralitet skiljaktigt, beslut.
Det torde då blifva möjligt för Utskottet, att inkomma till Ridderskapet och Adeln med ett Utlåtande, i hvilket Utskottet framställer alla de väsenteliga stadganden, som för verkställigheten erfordras.
Jag vågar härvid föreslå, att RiddarhusDirectionen må uppdragas att ombesörja denna verkställighet, nemligen, läktares och trappors inredning o. s. v., samt Utskottet blott taga befattning med grunderne för OrdningsStadgan.
Utgående från denna åsigt, skulle jag tro, att hvarje stund, som nu upptages med uppläsning och discussion är öfverflödig, enär RiddnrhusUtskottets Ledamöter, så snart de finna, att Ridderskapets och Adelns pluralitet Den « April f, m. 7 hyser en bestämd öfvertygelse i sjelfva hufvudfrågan, äfven lära vara bäst i tillfälle, att, med det ringare antal Ledamöter der finnes, lätt komma till ett resultat, hvarom man här in pleno skulle hafva svårt att för* ena sig.
Jag får göra Herr Hjerta uppmärksam på den omständighet, att RiddarhusUtskottets memorial, så vidt det rörer det reglementariska, just är uppstäldt för det fall, som liu inträffat, nemligen, att Ridderskapet och Adeln skulle antaga hufvudsaken.
Det är visserligen sannt, att detta kommit att ske under en form, som Utskottet ej kunnat förutse; men denna förändring i form tror jag icke i hufvudsaken kunna åstadkomma sådana ändringar, att, om återremiss beslutes, någon ändring i det uppgifna förslaget till de Reglementariska Stadgande!! deraf kan blifva en följd, innan Riddarhus-Utskottet fått veta Ridderskapets och Adelns tankar i ämnet.
Grefve Posse3 Arvid:
Det är i anledning af Herr Bråkenhjelius yttrande, som jag anhåller, att få förena mig med Herr Hjerta, på den grund, att, under öfverläggningarne om hufvudfrågan, ganska många anmärkningar redan på förhand gjordes i afseende på det reglementariska, hvilka jag anser (tillräckliga, att föranleda en återremiss.
8 Den i April f. ro. Herr von HartmansdorffAugust:
RiddarhusUtskottet har, på sätt Herr Bråkenhjelm anmärkt, uppgjort ett förslag till stadga för det reglementariska af offentligheten under förutsättning, att Ridderskapet och Adeln skulle antaga sjelfva hufvudsaken.
Enligt RiddarhusUtskoltets förmodan, borde detta reglemente antingen utgöra en del af den redan befmteliga, eller också en serskild, Ordningsstadga.
Efter Ridderskapets och Adelns sednare beslut åter, bör det intagas i RiddarhusOrdningen.
Detta vet RiddarhusUtskottet redan; men hvad Utskottet deremot icke vet, är hvad Ridderskapet och Adeln tänker angående innehållet af dessa reglementariska föreskrifter.
Jag anhåller derföre, alt Ridderskapet och Adeln täcktes taga dem under öfverläggning, på det att, i händelse af återremiss, RiddarhusUtskottet måtte få veta, livad sorn deri anses anmärkningsvärdt eller icke» Grefve Horn s Claes Fredrik:
Det måtte vara ett misstag af Herr von Hartmansdorff, att Ridderskapet och Adeln skulle hafva beslutat de reglementariska föreskrifternas intagande i RiddarhusOrdningen.
Ridderskapets och Adelns beslut innehåller endast, att stadgandet om sjelfva den medgifne principen, det vill säga, att offentlighet vid våra plena kommer att äga rum, skall intagas i RiddarhusOrdningen.
Om Den r April f. m. en Lag skall stiftas, som rörer publiken utom oss, måste denna fråga behandlas såsom en allmän Lagfråga.
För min del bestrider jag, att något sådant stadgande inflyter i RiddarhusOrdningen, så länge den fordrar Konungeus sanction.
De reglementariska föreskrifterne böra intagas i Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga.
Herr Rosenblad j Bernhard: Grefve Horn bar redan upplyst, att Ridderskapets och Adelns beslut inskränker sig till bestämmande deraf, att publicitet vid Ståndets öfverläggningar må äga rum; men att frågan är odeciderad, om det reglementa3-iska skall införas i en serskild lag, eller i RiddarhusOrdningen.
Det beror således helt och hållet af Ridderskapet och Adeln, om Ridderskapet och Adeln vill afvakta LagUtskottets Betänkande i anledning af Herr Falkmans motion, eller sjelf remittera frågan dit.
För min del skall jag anse nästan likgiltigt, på hvilketdera sättet man afgör densamma.
Efter hvad jag fattat det beslut Ridderskapet och Adeln förut tagit i frågan, skulle icke något annat deraf inflyta i RiddarhusOrdningen, än det som är nödigt, att fylla den lucka, hvilken annars skulle uppstå i 18 §., nemligen blott det stadgande, att offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar må äga rum, Den andra delen rörer 10 Den i April f. ni. det reglemenlariska, hvilket icke tillhör någon annan att bestämma, än Ridderskapet och Adeln sjelf.
Till denna del hörer t. ex. frågan, om åhörarne här skola behöfva frysa med obetäekta hufvuden, under det vi hafva hattarne på oss o. s. v.
Hvad deremot Lagutskottet bör gifva förslag till, äro de straffbestämmelser, som erfordras, för förbrytelser emot Ordningsstadgan.
Jag anhåller om återremiss till RiddarhusUtskottet i hvad som rörer den reglementariska delen, samt om remiss till Lagutskottet, i hvad som rörer straffbestämmelser för åhörarne.
Sjelfva denna discussion tyckes tillkännagifva, att RiddarliusUtskottet behöfver Ridderskapets och Adelns ytterligare ledning, för att vidare handlägga målet.