Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men under de svåra krigsåren 1709, 1710, 1711 lade Staten sin hand på denna kassa, hvilken då helt och hållet försvann, hvaremot Barnhuset i Malmö, såsom ersättning derför, en lång tid fick oförryckt behålla de 1,888 t:r spanmål Carl XI gifvit det.
Småningom har likväl, så vidt jag vet, icke på grund af någon K.
Itesolut., utan genom K.
Serafimer-Ordens-Gillets anordning, dessa medel till större delen dragits från provinsen Skåne, och för närvarande fördelas de emellan de olika länen, med undantag af 4,000 K:dr, af hvilka 3,000 tilldelas Malmöhus län, och 1,000 Christianstads län, på den grund att hela detta belopp af kronotionde inom dessa båda län uteslutande utgöres.
Jag har endast framlagt denna resumée, för att visa att
Skåne torde hafva någon rätt att fortfarande som hittills få behålla större delen af denna summa.
Hvad nu angår Utsk:s Betänk., så har Utsk. sagt: »att pensioner .utdelades på högst 8 B:dr Eko, men oftast icke mer än 6, 5, 4, 3 å 2 R:dr 32 sk. samma mynt.»
Detta Utsk:s yttrande förvånar mig i sanning, ty föreskrifterna för pensionsutdelningen innehålla, att barn under 6 år skola erhålla 32 sk. i månaden; att barn från 6 till 10 år skola erhålla 24 sk. i månaden; och att barn från 10 till 14 år skola erhålla 16 sk. i månaden.
Eedan första gången då denna fråga förevar, innan den remitterades, yttrade jag att det sätt, som hittills begagnats med afseende på medlens utdelande åtminstone inom Skåne väckt allmän belåtenhet.
Man har der i allmänhet brukat bereda understöd åt sådana 92 Den 7 Mars. fattiga personer, som hafva 6 eller 7 barn, någongång endast 5, och denna hjelp anser man vara af stor nytta för de fattiga.
Jag har lådfört mig med några Skånska ledamöter af Presteståndet, och äfven dessa hafva ansett det vara af största vigt att dessa medel fortfarande finge disponeras på sätt som hittills skett.
Jag anser att det nu ifrågavande förslaget långt från att medföra någon fördel, tvärtom skulle, åtminstone hvad Skåne beträffar, medföra stor olägenhet.
Om detta förslag, såsom det nu är upstäldt an tages af Jl.
St:r; då blir deraf en nödvändig följd att de personer, som redan äro i åtnjutande af pensioner skola beröfvas desamma, ehuru de fått löfte att behålla dem tills barnen fylla 14 år.
Utsk.-s förslag innehåller, »det E.
St:r behagade för sin del besluta, att den från K.
Serafimer-Ordens
Gillet utgående upfostringshjelp, utgörande omkring 12,000
R:dr b:ko årligen, måtte, fördelad emellan samtlige länen efter deras folkmängd, dock så att de Skånska länen, såsom hittills, undfå tillsammans 4,000 R:dr, deraf Malmöhus 3,000 och Christianstads 1,000
R:dr, ställas till Länstyrelsernas disposition, för anskaffande af lämpliga fosterföräldrar i främsta rummet åt vanartiga och kringstrykande barn, och i andra rummet för andra fattiga fader och moderlösa barn;»
Om uti detta förslag hade influtit: »att dessa medel skulle i den mån de blefvo tillgängliga för nämnda ändamål disponeras,» så hade man icke behöft beröfva de redan pensionerade deras understöd.
För min del önskar jag afslag på hela förslaget, men om K. o.
Ad. skulle finna lämpligt att i någon mån antaga detsamma, så är det af största vigt att man gör det af Gr.
Mörner föreslagna tillägget: att dessa medel måtte få användas icke blott åt vanartiga och kringstrykande eller åt fattiga fader- och moderlösa barn, utan äfven efter LänsStyrelsernas bepröfvande åt sådana fattiga, som enligt nu gällande reglemente deraf kunna komma i åtnjutande.
Frågan är visserligen icke i sig sjelf af synnerlig vigt, men då jag anser att dessa medel hittills blifvit använda på ett ändamålsenligt sätt, och då jag icke kan inse att en förändring i detta afseende skulle medföra någon fördel, så får jag hos Hr Gr. och Landtm, anhålla om afslag å ifrågavane Betänk.
Hr af Sillén, Gustaf Otto Probus:
Hufvudsakligen måste jag naturligtvis vara af samma tanka som det sammansatta Utsk., hvilken godkänt den af mig framlagda motion om förän drade grqnder för användandet af den från K.
Serafimer-OrdensGillet utgående upfostringshjelp, men i likhet med föregående talare finner äfven jag, och har äfven i motionen påpekat, att det icke låter sig göra att nu genast vidtaga någon förändring med afseende på dessa medels användande; ty de fattiga hvilka redan fått sig tilldeladt understöd, ega enligt författningarne rätt att åtnjuta detta understöd tills barnen fyllt 14 år.
Likaledes kan man ej heller genast verkställa det af mig gjorda förslaget att fördela medlen mellan samtliga länen i förhållande till deras folkmängd, ty det ena länet kan omöjligt afstå något till de andra, så länge de hit - Den 7 Mars. 93 lillg understödde fattiga skola hafva fullt ut sin rätt.
Jag anser dessa omständigheter utgöra tillräcklig anledning för mig att begära återremiss af Betänk., för att i dessa delar omarbetas.
Dervid torde det äfven vara .skäl att taga i betraktande, huruvida icke några närmare föreskrifter borde lemnäs ang:de anordningen och redovisningen af dessa medel.
Jag öfvergår nu till frågan, huruvida de Skånska länen fortfarande böra få bibehålla sin tredjedel af anslaget.
Jag tror'icke att derför finnas någon giltig grund nu då dessa medel äro före* slagne att i första rummet användas till förmån för vanartiga och kringstrykande barn, om också dertill kunnat finnas någon anledning, så länge de uteslutande användes till upfostran af barnhusbarn.
Ett ännu giltigare skäl, hvarföre de Skånska länen icke böra få högre anslag än de öfriga, är att alla de anslag, som 1763 till 17 66 af Staten anslogos till hospitaler och barnhus i riket, längesedan, med undantag af de till Stockholms barnhus anslagna, äro till hospitalsfonden indragna och användas till andra ändamål.
Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik:
I motsats mot ett par föregående talare anser jag, att det sammansatta Utsk. på ett ganska ändamålsenligt sätt behandlat frågan; ty om också det hittills brukliga sättet att använda dessa medel inom åtskilliga län visat sig mindre skadligt, eller enligt hvad man påstår till och med välgörande, så har det åtminstone inom
Stockholms län visat sig vara fullkomligt ändamålslöst, hvilket i allmänhet är fallet med halfva åtgärder.
Det är mycket bättre att på ett ändamålsenligt sätt hjelpa ett större eller mindre antal af dessa vanlottade varelser, hvilka annars komma att sluta i fängelserna, än att meddela ett ögonblickligt och i sjelfva verket gagnlöst understöd.
Det gifves dessutom särskilda fall, som måste väcka det djupaste medlidande hos hvar och en som har hjerta för sina medmenniskors nöd.
Det händer nemligen ganska ofta att till länshäktena inkomma barn ända till 18 å 19 år gamla, hvilka ej hafva den minsta kännedom i att läsa, och som sakna all upfostran.
Dessa äro redan utom den ålder då de anses kunna utgöra föremål för fattigvårdens omsorg. alltså ötverlemnas de att drifva omkring i socknarne och sluta derföre vanligen att blifva innevånare i häktena.
För det närvarande är det icke möjligt för LänsStyrelserna att kunna frälsa dessa, men om den nu föreslagne åtgärden vidtoges, så skulle mångfaldiga sådana personer kunna räddas.
Jag medgifver likväl att i Utsk:s förslag måhända den brist förefinnes, att utdelningen af dessa medel blifvit inskränkt till vanartiga eller fader- och moderlösa barn; ty det händer tyvärr allt för .ofta att de barn, som icke hafva några föräldrar äro bättre lottade än de, som hafva sådana i lifvet.
De förra uptagas nemi. vanligen af soeknarne, hvaremot de sednare, om de hafva dåliga föräldrar, utskickas att stryka omkring öfver landet utan ali slags vård.
Mörner föreslagna förändringen är ganska välbetänkt, och jag vågar anhålla, att B. o. Ad. täcktes antaga Utsk:s förslag med den förändring Gr.
Mörner deri 94 Den 7 Mars. föreslagit.
Slutligen ber jag få tillägga att om LänsStyrelserna fiugo den vidsträckta makt som Gr.
Mörner föreslagit, så skulle man äfven undgå att nödgas fråntaga en mängd personer det understöd de blifvit tillförsäkrade tills deras barn nått den ålder att underhållet skäligen kan indragas.
Hr Fåhraeus, Olof Imanuel:
Inom det sammansatta Utsk. var min mening icke öfverensstämmande med majoritetens men då min mening icke kunde göra sig gällande, lemnade jag mitt begifvande till det slut, kvartill Utsk. kommit; ty jag fann det likväl vara bättre än sakens nuvarande skick.
Det är obestridligt att de ifrågavarande medlen såsom de nu användas ej utgöra annat än ett bidrag till den allmänna fattigvården, och såsom grundsats synes det mig ganska vigtigt att Staten icke lemnar några medel till den allmänna fattigvården; ty om man öfverskrider denna grundsats, så finnes ingen gräns för Statens åtgörande i detta afseende.
Deremot finns det andra speciella förhållanden, som påkalla Statens medverkan och behjertande, och sådana äro onekligen de, hvilka Utsk. här påpekat.
Till den egentliga fattigvården kan man icke räkna den sorgfälligare upfostran, som fattiga, fader- och moderlösa barn kunna genom Statens medverkan erhålla.
Tvänne föregående talare hafva anmärkt att man genom det förslag, sorn innefattas i Utsk:s Betänk., skulle blifva nödsakad fråntaga en mängd fattiga det understöd, som de en gång blifvit tillförsäkrade.
Detta är visserligen en sanning, men jag kan icke tillstyrka att slita tvisten på sätt den förste talaren föreslagit; ty derigenom skulle dessa medel äfven för framtiden komma att användas för fattiga barn i allmänhet, och samma origtiga grundsats komma att tillämpas.
Vill man undvika den ofvannämnda olägenheten, så behöfver man endast efter ordet »underhåll» tillägga: »i den mån som efter förutvarande innehafvares afgång tillgång dertill vunnes.» Erih.
Cederström, Budolf:
Förevarande fråga är icke ny, utan har redan vid föregående Biksdagar varit bringad å bane, och ehuru den icke ledt till något resultat, så har man likväl icke kunnat neka att den hade mycket skäl för sig.
Hvad angår Utsk:s Betänk, och dess sätt'att behandla motionen, så ogillar jag deruti egentligen ingenting annat än den ordningsföljd, i hvilken kategorierna influtit; ty det förefaller störande för känslan, att se huruledes understöd skulle meddelas i första rummet åt »vanartiga barn», och i andra rummet åt »fattiga fader- och moderlösa barn.» Gr.
Mörner har i sitt förslag omflyttat denna ordning, och jag tror derföre, att man med fullt skäl kan tillstyrka bifall till förslaget med den af Hr Gr:n förordade reduktionsförändring, i hvilken Gr.
Liljencrantz jemväl instämt.
Sistberörde Grefve har redan dervid uttalat den åsigt, att, ehuru det af Hr v. Troil gjorda inkastet egde sin riktighet, så kräfde det likväl icke den åtgärd han föreslagit, nemi. ett afslag på Betänk., emedan LänsStyrelserna, hvilka hittills utdelat dessa medel troligen bevara den kontinuitet i sitt handlingssätt, att de icke beröfva pensionärerna detta understöd, så länge de Den 7 Mars. 95 ännu lefva.
Sådan är äfven min tanke, och derföre synes mig det af Hr
Fåhraeus föreslagna tillägget icke vara af behofvet oundgängligen påkalladt, ehuru jag för min del icke heller har något deremot, såvida ärendet derigenom kan bringas till önskligt slut.
Jag anser likväl det af Gr.
Mörner gjorda förslaget, genom större korthet och dock tillräcklig tydlighet, ega ett företräde, och vågar således anhålla, att It. o. Ad. dertill täcktes gifva sitt bifall.
Det hufvudsakligaste inkast jag tog mig fri heten göra mot det ifrågav:de förslaget var, att de personer, hvilka nu erhålla understöd af denna upfostringshjelp, skulle blifva beröfvade detta understöd, om förslaget oförändradt antoges.
Detta inkast förfaller, om man antager den af Gr.
Mörner föreslagna redaktion; ty enl. densamma erhålla LänsStyrelserna full frihet att förfoga med afseende på dessa pensioner.
Denna redaktion innehåller derjemte, att medlen skulle ställas till LänsStyrelsernas disposition, för att efter skedd anmälan och noggrann pröfning utdelas till fattiga eller vanvårdade barns underhåll.
Då således LänsStyrelserna äro oförhindrade, om denna redaktion antages, att utdela medlen på sätt hittills skett eller ock utdela dem till vanvårdade barn, der sådant behof förekommer, så vill jag afstå från min förra begäran om afslag på Bet., och i stället instämma i det af Gr.
Mörner gjorda förslag.
Det synes kanske ändamålslöst- att orda mot motionen, då nästan alla talare upträdt för densamma, men jag anhåller likväl att få yttra några ord, emedan man, enl. min tanka, åstadkommer mera ondt än godt genom att antaga densamma; ty hvar och en som något känner till, huru fattigvården på landet i allmänhet handhafves, vet huru litet SockenNämnderna vaka öfver att ej barn kringstryka från den ena församlingen till den andra.
Genom antagande af denna lag, ger man till på köpet ett slags praemium åt dem som stryka ikring, och jag fruktar att derigenom skulle upkomma en slags täflan mellan dessa barn att vanka riket ikring.
Det är församlingames ovilkorliga skyldighet att, så långt deras omständigheter medgifva, sörja för fattiga barns upfostran, och om föräldrarne icke i detta afseende upfylla sin skyldighet, så skola de utackordera barnen till lämpliga personer.
Genom detta förslag synes man vilja taga från dem som försöka att upfylla sina skyldigheter, för att gifva åt dem som derom äro mindre måna; ty för det närvarande får man använda dessa medel äfven till understöd åt sådana barn, som icke äro vanartiga.
Jag kan icke inse, hvarföre icke de fattige, som med stor familj, likväl söka efter bästa förmåga upfostra sina barn, äfven skulle kunna få andel af dessa medel.
Jag anhåller om afslag på Betänkandet.
Jag har så länge som möjligt velat fasthålla min förut uttalade grundsats, men då de fleste talarne tyckes vilja hufvudsakligen bibehålla det gamla sättet för dessa medels använ - 96 Den 7 Mars. dämle, så vill jag för min del icke längre sätta mig deremot.
Jag anhåller likväl, att vid den af Gr.
Mörner föreslagna redaktion få göra den anmärkmn, att om man sätter »fattiga eller vanartade barn», så tycks man förutsätta att de vanartade barnen icke skulle vara fattiga.
Då medlen väl icke kunna användas åt andra än de fattiga, så anser jag ordet »vanartiga» ieke vara erforderligt.
Jag får derföre föreslå, att man endast sätter »fattiga barn» i stället för »fattiga eller varaartiga barn.»
Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende på förevide Utlåt, blifvit yrkadt af Hr af Sillén återremiss, af Gr. af Ugglas afslag, af Gr.
Mörner, med hvilken 2:ne talare sig förenat, bifall till Utsk:s Utlåt., med den förändring att, i st. f. orden: »för anskaffande af lämpliga fosterföräldrar i främsta rummet åt vanartiga och kringstrykande barn och i andra rummet för andra fattiga fader- och moderlösa barn», infördes orden: »att efter skedd anmälan och noggrann pröfning utdelas till fattiga eller vanartiga barns underhåll», och af Hr Fåhraeus samma förändring i Utsk:s förslag, men med uteslutande af orden: »eller vanartiga» och med införande näst efter ordet »underhåll» af ett så lydande tillägg: »i den mån, som, genom förut varande understöds-tagares afgång, tillgång dertill beredes.»
I händelse Gr.
Mörners förslag icke i sin helhet bifalles, så är det klart att det af mig sist föreslagna tillägget icke behöfver föranleda någon särskild propos., emedan det endast har afseende på den af honom föreslagna redaktion.
Jag förenar mig med Hr Fåhraeus, och af står från mitt yrkande på afslag, såvida ordet »vanartade» går bort.
Propos. till bifall å Utsk:s Utlåt, blef nu först framställd och besvarad med Nej, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, hemställde om K. o.
Ad. ansåge de mot detta Utlåt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, dervid svaren utföllo med starka
Hr Gr. o. Landtm, hemställde sedermera och på det att Hr
Fährm i förslag till förändring i Gr.
Mörners förslag måtte kunna komma under pröfning, om 1?. o. Ad. behagade utan förändring antaga Gr.
Mörners förslag, och sedan denna propos. blifvit besvarad med Ja och Nej, blef propos. framställd till bifall å samma förslag med den af Hr
Fåhraeus föreslagna förändring att orden »eller vanartiga» skulle uteslutas, hvilken propos. jemväl besvarades med blandade Ja och Nej.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande att han icke kunnat tydligt upfatta E. o. Ad:s svar, och på det något missförstånd om innehållet af Gr.
Mörners och Hr Fåhrsei förslag, då förnyad propos. derå blefve framställd, ej måtte ega rum, ännu en gång upläst Gr.
Mörners förslag samt förklarat att Hr Fåhraeus deri endast yrkat den förändring att orden »eller vanartiga» skulle uteslutas, anmälde sig och yttrade: Gr. D e n 7 Mars. 97 Gr.
.Tåg för min del vill icke hålla på att ordet »vanartade» skall stå qvar; ty om förslaget bifalles med den förändringen, så vinnes i alla fall det syfte jag haft med mitt förslag.
Då det af Hr
Fåhraeus gjorda förslag i det niirmnste öfverensstämmer med mitt första yttrande i frågan, så ber jag att med honom få förena mig.
Jag för min del kan icke gå in på en sådan förändring, emedan jag anser att de hufvudsakligaste fördelame af förslaget derigenom skulle tillintetgöras, utan jag anhåller att få uptaga Gr.
Mörners förslag såsom mitt eget.
Ad. behagade utan förändring antaga Gr.
Mörners af Gr.
Liljencrantz uptagna förslag, ropades starka Nej, blandade med Ja, och efter sedermera framställd propos. till antagande af samma förslag med den af Hr Fåhraeus föreslagna förändring, hvilken propos. besvarades med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, det lian ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande.
Liljencrantz begärde votering.
Hr af Sillén:
Jag anhåller att återremiss måtte upställas som kontrapropos.
Sedan sålunda 2:ne kontraproposn- blifvit ifrågaställde, hemställde Hr Gr. o. Landtm, först om R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Gr.
Liljencrantz’ yrkande, till kontrapropos. antoge Gr.
Mörners förslag utan förändring, och ropades härvid Ja och Nej; hvarpå propos. om antagande af återremiss till kontrapropos. blef framställd; och sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja blandade med Nej förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig anse Ja nu hafva varit öfver, vägande.
Heldre än att underkasta R. o. Ad. tvenne voteringar, ber jag att få afstå från mitt förslag.
Raab, Adam Christian: Då Hr Gr. o. Landtm, förklarat återremiss vara kontrapropos. och Gr.
Liljencrantz afstår från sitt förslag, så lärer R. o. Ad:s beslut blifva återremiss.
I ani. häraf förklarade LIr Gr. o. Landtm, att R. o. Ad. genom dess sednast fattade beslut endast till kontrapropos. vid den begärda voteringen antagit återremiss och att Ja-propos. komme att innehålla bifall till Hr Fåhrtei förslag.
Jag hemställer, om det kan tjena till något att så strängt hålla sig till formen.
Då nu den ledamot, som begärt votering, derifrån afstår, och majoriteten tydligt uttalat sig för återremiss, så tycker jag att den äfven måtte kunna få ske.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, erinrat, att Hr af Sillén, som yrkat återremiss och äfven begärt votering, icke derifrån afstått och att hans rätt, att få sin mening genom votering underkastad Ståndets pröfning, var obestridlig, uplästes till justering och godkändes en så lydande voterings-proposition : IV. IL 7 Den 7 Mars.
Den som bifaller Stats samt Ailm.
Jtf 7 med den förändring att i st. f. orden »för anskaffande medellösa barn» införas orden »att efter skedd anmälan och noggrann pröfning utdelas till fattiga barns underhåll», röstar Ja, den det ej vill, röstar NeJ'; vinner Nej, anser B. o. Ad. de emot Utsk:s Utlåt, gjorde aumärkiur föranleda till återremiss.
Ja — 7 2.
Besv. o. Ekon.- Utsk:s d. 28 sisth Febr. och d. 4 d:s på bordet lagda Utlåt.
JVI 8, i ani. af väckt motion om tillsättande af och arfvoden åt ständige ledamöter uti en Lag-beredning.
Härvid uplästes först ett af Hr af Sillén, Georg
Axel, inlemi-.adt så lydande anförande:
Det är visserligen att hoppas det Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Utlåt.
M 8, ang. af Hr N. S. vou Koch föreslaget inrättande af en Lag-beredning, skall af B. o. Ad. godkännas, men hopp är ej visshet, och då vid motionens remitterande Hr L. J.
Hjerta understödt densamma samt inom Utsk. flere reservationer skett för förslagets antagande, har jag trott det icke vara onyttigt att följa ämnet med följande anmärkn:r, Omförmälde beredning skulle, enl. motionen, åligga, att granska Förslag till lagar och författningar; men då alla sådane förslag ju böra af Högsta Domstolen granskas och dess utlåtande deröfver inhämtas samt det jemväl, enl. min åsigt, tillhör JustitieDepart. att upgöra dylika förslag, hvad det rent juridiska facket angår, samt B.
St:rs Just.Ombudsm. åligger att anmärka brister i lagar och författningar, så anser jag för min del det föreslagna Embetsverket alldeles öfverflödigt och blott betungande det förut med nya utgifter och ökade pretentioner vid hvarje Biksdag strängt efterhållna Statsverket.
Då dessutom det af sednaste
Lag-beredning med stor kostnad åstadkomna arbete hvilar i ro men detta arbete ej måtte vara alldeles förkastligt, så förefaller det mig åtminstone ändamålsenligare att det rådföres, än att nya lagförfattare framkallas, som snart, efter närv:de tids upskattning af mansförmågan att verka och arbeta, kanske vid 60 års ålder, skulle belasta pensions-staten.
Någon konstfärdighet i språket inser ej jag, såsom motionären, vara erforderlig för att skrifva tydliga lagar; ty det klart tänkta blir lättast det klart skrifna.
Jag anhåller om proposition på bifall till Utsk:s Utlåt.
I afseende 'å det af mig väckta förslag har Utsk. erkänt vigten och värdet deraf att allmänna författningar och stadgar affattas med den enkelhet, tydlighet och bestämdhet, att de blifva lättfattliga för den egentliga menigheten och således upfylla en af de vä - Don 7 Mars. 9» sendtliga fordringarne pä en god författning; men Utsk. betviflar, att de olägenlieter, som motionen omförmäler, kunna undvikas genom den föreslagna Lag-beredningen.
Jag vågar dock föreställa mig, att, om 2 eller 3 af de till lagars redigerande mest skicklige män dertill utses och dermed få längre tid sysselsätta sig, och således vidare upöfva sin färdighet, sä är det sannolikt, att man skall fä Iagarne så väl redigerade, som den menskliga ofullkomligheten medgifver.
Utsk. säger vidare sig icke hafva kunnat bilda sig ett fullständigt omdöme om arten eller omfånget af den ifrågasatta Lagberedningens verksamhet.
Jag trodde mig hafva temligen tydligen angifvit detta; men måste deruti misstagit mig.
Jag vill derföre närmare förklara min mening.
Jag åsyftade, att, så vidt möjligt vore, alla lagförslag både till civil- och ekonomisk lag eller författning skulle, före slutliga pröfningen, af Lag-beredningen granskas för att undersöka om förslagen voro i strid med hvarandra eller äldre stadganden, samt tillse att lagspråket noggrannt blefve iakttaget; all Lag-beredningen deremot icke annat än undantagsvis borde erhålla updrag att göra den första — om jag så får säga — upränningen till lagar eller författningar, hvilket vanligen torde kunna ske uti StatsDepart:na; men atl deremot intet hinder vore, att när K.
M:t vill framlägga t. ex. förslag ang:de någon viss del af det nya Civillags-förslaget, eller af något annat af den mängd förslag särskilda komitéer redan utarbetat, Lag-beredningen då kunde anbefallas, att upgöra förslag till Nåd.
Proposmer i ämnet, och dervid tillse, att de nya delarne inpassade uti den gällande lagstiftningens både system och detaljer.
■ Kanske anser man att en Lag beredning, på det sätt jag tänkt mig densamma, icke skulle få tillräcklig sysselsättning.
De ledamöter af R. o. Ad., hvilka försökt deltaga i upgörande af lagförslag, torde dock hafva kommit till erfarenhet om den tid, undersökningen ang:de lagförslags öfverensstämmelse med äldre författningar samt sjelfva redaktionen medtager.
Man yrkar nu för tiden, i olika rigtningar, förändringar i nästan alla grenar af lagstiftningen.
Man bör då, enl. min tanka, icke spara några tusen Riksdaler, för att dels påskynda nödiga och nyttiga förändringar, dels afböja omogna och osammanhängande ändringar.
Under tider, då Staten var fattigare än nu, hafva vi nästan ouphörligt haft Lag-kommissioner, Lag-komitéer, Tablå-komitéer eller Lag-beredningar.
I afseende å tillkomsten af förslaget genom enskild motionär, vill jag blott nämna, att t. ex. 1841 Lag-beredningens tillsättande begärdes af R.
St.-r i ani. af enskild motion, väckt af Hr Petré inom BorgareSt: