Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del trodde jag att Utskottet borde, till en början, hafva inskränkt den fond, hvarå förskott till Silf - Den ii December e. m. io'i versäljare kunde gifvas, till de 2G6,6G6 R:dr 32 sk. af Bankens vinst, hvilka Ständerne till Silfverköp redan anslagit; men att man deremot borde hafva låtit utväxlingen af 128 sk. i sedlar mot hvarje SilfverRiksdaler, som i Banken inlemnas, fortfara obegränsadt såsom hittills, emedan intet förskott derigenom för Banken äfventyras och Silfver i alla fall borde, under närvarande curs, kunna, till ansenligt belopp, dymedelst erhållas; men jag blef öfverröstad.
Efter det beslut, som Utskottet fattade, skulle kunna inträffa, att, sedan man gifvit alltför betydliga summor i förskott åt Silfversäljare, bedroges man möjligen af dem, och Banken bade sine förskjutne sedlar i rörelsen, utan att äga motsvarande Silfver i behåll.
Jag anhåller att dessa mina vödsamma anmärkningar få åtfölja återremissen, i fall den beviljas.
Jag bar hört så många lägga vigt på Silfverfondens förökning genom nya sedlars utgifvande, samt anse det såsom ett väsendtligt medel till realisationens befordrande, att jag ej kan afhålla mig ifrån att dervid yttra några ord.
Allt Silfver, som för nya sedlar uppköpes efter 128 sk. curs, befrämjar egentligen icke realisationen, om den skall ske efter samma curs; ty hvartill gagnar del uppköpta Silfret, då man ger ut nya sedlar till samma belopp?
Blott del Silfver, som köpcs till Den 12 December e. m. lägre pris, eller för Bankens vinst, och således utan sedelstockens motsvarande förökning, befrämjar i sjelfva verket realisationen, genom Bancofondens förstärkning i förhållande till sedelstocken.
Jag bar nämnt detta, blott för att hejda de irrmeningar, som härom kunna uppstå.
Man motverkar deremot realisationen, och blottställer sig för vådliga följder, om man begagnar en till äfventyrs hastigt öfvergående conjunctur, att samla Silfver mot utgifvande af nya sedlar.
På sådant sätt skulle man genom sedelstockens förökning endast ytterligare förringa .myntvärdet, och man skulle kunna för nya sedlar köpa Silfver, så länge att man slutligen nödgas realisera efter 144 curs.
Det arden förmånliga spannmålsexporten, som i höst ägt rum, hvilken i afseende på möjligheten att liqvidera de gjorda transactionerne, försatt våra Handlande i verklig förlägenhet.
I denna vecka lefvereras 3o,ooo R:dr i silfver mot vexlingspriset; mot årets slut en lika stor post; och i Januarii månad lärer också en post af 3o,ooo R:dr i silfver vara att förvänta.
2:ne af desse poster äro hitskickade af utländske Handelshus, som ej velat äfventyra, att för beloppet sälja växlar, under del att cursexi är i fallande.
Den 12 Decn.mber e. m.
2o5 Jag känner bestämdt, att en af desse poster går landvägen genom Holstein.
Danska Regeringen faciliterar dylika remisser} kostnaden skall blott med en skilling per
R:dr öfverstiga kostnaden af sjötransporten.
Men dylika operationer kunna blott af större Handelshus företagas.
Mindre Handelshus nödgas sälja växlarne bär, och bålla tillgodo det pris, som för dem bjudes.
Hvarföre skulle man undandraga sig, alt hjelpa dem, och köpa deras växlar genom Commissionair, som åtager sig växelrisquen, på sätt i somras skett.
Banken kan ju betinga sig, att det köpta silfret, när qvantiteten blir så betydlig att det lönar mödan, transporteras landvägen, på sätt ofvannämnde utländska Handelshus gjort.
Endast i anledning af hvad Herr Hjerta anfört, får jag tillägga, att innan beslut om det nu föreslagna uppköp af Silfver binner fattas, Januarii månad inträffat, och att då köpta växlar å 67 ä 90 icke förfalla förr än i Mars och April månader, när sjöfarten redankan åter börja.
Om Banken äger säkra Commissionairshus, möter ej eller binder, att, om så skulle fordras, omsätta sina växlar på längrfc tid.
Vill man begagna landtransport af Silfver, och finner den för dyr, ar en utväg alt i stället köpa Guld, såsom vida mindre kostsamt att transpor - 2o6 Den 12 December e. m. tera; men då måste Bankostyrelsen lämnas rätt, att beräkna Dukaten efter närvarande förhållande af Guldets värde till Silfver, till ioo sk. per R:dr Silfver, Svenskt mynt.
Herr Lagerhjelm j Pehr:
Ehuru jag ej inser något hinder för bifall till BankoUtskottets ifrågavarande Betänkande, hvari jag för min del instämmer, emedan det synes mig bereda stadga emot sedelvärdets förbättring, utber jag mig dock att få tillägga, det erfarenheten från äldre tider visat faran af att inblanda sig i Beursens affairer, och att
BancoUtskottets tillstyrkande följ— agtligen är det rätta i verkställigheten, enär de stora summor, hvarpå ifrågavarande växlar ställas, icke medgifva möjligheten af säkerhet å växelutställarens sida för Banken.
Icke heller kan Bankostyrelsen träda i borgen för växlarnes godhet; och, hade jag förtroendet att vara fullmägtig, skulle jag draga i betänkande att blottställa Banken för en förlust, den jag af enskilda tillgångar ej kunde godtgöra.
I öfrigt förenar jag mig med Herrar Hjerta och von Hartmansdorff, och anhåller att, derest ej, sorn jag hälst önskar, Utskottets Betänkande bifalles, dessa mina tankar måtte få åtfölja återremissen till Utskottet.
Hans Excellence Herr Grefven och ■LandtMarskalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BancoUtskot - Den 12 December e. m. 207 lets ifrågavarande
Betänkande gjorde anmärkningar bora föranleda lill delsammas återremitterande.
Ropades Ja. Friherre Jnckarswärd^ Carl Henrik, uppläste följande:
En ny Statsförfattning medförer altid ett. nytt Statsskick, och hvarje förändring härutinnan framkallar behofvet af lagarnes förande till den öfverensstämmelse med Statsförfattningen , hvarförutan samhällsordningen hildar osäkerhet, i stället för dess motsatta ändamål.
1809 Ars Lagstiftare insågo nödvändigheten att bringa Civil- och GriminalLagarne till öfverensstämmelse, ej allenast med Statsförfattningen, utan med tidens kraf; de insågo nödvändigheten, att lill enhet samla och återföra otaliga, under olika tider och olika förhållanden, uppkomna förklaringar öfver en 8o:årig Lagredaction, och en Comité hlef af Rikets Ständer redan 1810 i sådant ändamål begärd.
Efter hvad jag kunnat inhemta lärer LagCqmitéen år 1812 eller 1813 blifvit förordnad.
1815 framstälde LagComitéen i underdånighet till Kongl. Maj:t huru den, vid utarbetande af förslag till en del LagBalkar, hade varit nödsakad lämpa åtskil - ?o8 Den 12 December e. m. liga föreskrifter efter
Domstolarnes beskaffenhet för närvarande; men att svårighet dervid hade yppat sig, sorn gjort, att man allt mer och mer funnit åtskilliga förändringar i Domstolsinrättningen oundgängliga; och då man varit betänkt på omarbetandet af sjelfva rättegångsordningen, hade behof af Lagstiftande magtens prceliminaira beslut i detta afseende sig visat, emedan de mindre förbättringar, som i rättegångssättet kunde vara nödige, icke voro möjlige att utstaka, innan antalet af Instanser och tiden för Domstolarnes verksamhet blifvit bestämda.
Man hade derföre trott sig böra begagna tillfället af en förevarande Riksdag, för att få till Kongl. Majrt i underdånighet öfverlämna det då uppgjorda förslaget, med lika underdånig hemställan, om icke Kongl. Majrt skulle läckas i Nåder proponera det till Rikets Ständers öfverläggning.
På denna åtgärd följde Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till LagComite'en af den ti Augusti i8i5, med förständigande, att Rikets Ständer under den 27 Julii meddelat det svar, att de då icke ville någon annan åtgärd i detta ämne vidtaga, än att för det.närvarande låta frågan aldeles hvila, utan något i förväg fattadt beslut, sorn skulle kunna lägga hinder i vägen för ämnets - Den 13 December e. m. 309 nets vidare utveckling och pröfning, och anhöllo i underdånighet, det hela målet måtte till LagComitens bearbetande återlemnas; hvarefter, sedan det i föreskrifven ordning blifvit genom trycket till allmän granskning utgifvet, det måtte bero på Kongl. Maj:ts ocb tillkommande Ständers pröfning, att antaga eller ogilla, så väl det fulländade Lagverket, som grunderne för detsamma.
Ibland oförklarliga händelser måste altid en sådan i8i5 års
Ständers yttrade mening komma att anses; men man finner icke eller magol spår ifrån Styrelsens sida, att den i denna fråga hyst någon bättre öfvertygelse, än den Rikets Ständer uttryckt.
För tänkaren visar det sig ofattligt, hvilken tanke, som legat till grund för 1815 års Ständers lemnade underdåniga svar, att de ville låta frågan aldeles hvila, på det frågan utan något i förväg fattadt beslut, som skulle kunna lägga hinder i vägen för ämnets vidare utveckling och pröfning, måtte till LagComitens bearbetande återlemnas.
För egen del nödgas jag bekänna, att jag icke förstår, huru ett så vidt omfattande arbete, som en aldeles ny Civil- och Criminal-lag, kunnat under 16 års tid lämnas åt sitt öde, utan att ifrån Lagstiftningens någondera sida uppstått en allvarsam 4 Ii. i4 2 10 Den 12 December e. in. tanke i anseende till möjligheten och sättet, att till slutlig pröfning företaga ej mindre än ett helt förslag lill allmän Civil— och Griminal-lag; för alt antaga eller förkasta det.
Vid 181S års Riksdag förevar, så vidt jag minnes, icke någon fråga uti detta ämne.
Vid öppnandet af i8a3 års Riksdag täcktes Kongl. Maj:t i Nåder yttra: ”Att ”den Comité, sorn fått sig uppdragit, att ”författa förslag till en ny Civil- och Crimi”nal-lag, hade fullbordat sitt arbete i hvad ”det rörde Civil-lagen; och att Comitehis arbetande ledamöter sedermera sysselsatt sig ”med beredning till författande af förslag lill ”Criminal-lagen, som då endast återstod.” Vid Ständernes förafskedande vid i8a3 års slut yttrade Kongl. Maj:t att: ”Den Comité', åt hvilken utarbetningen af Civil”lagen blifvit anförtrodd, hade fullgjort ”detta uppdrag, att dess förslag var öfver”lemnadt till Kongl. Maj:t och Dess Stats”Råds bepröfvande; att det skulle föreläggas Rikets Ständer vid deras nästa sammanträde, med de jämnkningar och förbättringar, som Kongl. Maj:t kunde anse ”nödige; att Strafflagen äfven vore föremål ”för Kongl.
Maj:ts uppmärksamhet; och alt ”den skulle komma att bära stämpeln af ”en sorgfällig vård om allmän och enskild ”säkerhet.”
Den 12 December e. m. 211 1826 utgick det slutligen reviderade förslaget till ny Civil-lag genom trycket till allmänheten; och 1827 anbefaldes vederbörande, att, inom viss förelagd tid, inkomma med sina påminnelser och erinringar vid det nya förslaget, hvilken befallning också utaf Götha och Skånska HofRätterne hörsammades, utan att jag känner anledningen eller ordsaken till den dispence, som för Svea HofRätt troligen ägt rum, emedan dess utlåtande vetterligen icke blifvit afgifvet.
Vid öppnandet af denna Riksdag täcktes Kongl. Majrt i afseende å delta ämne i Nåder yttra sig, icke vilja förelägga Rikets Ständer det nya förslaget till allmänna Lagen, emedan det först bordt öfverlämnäs till sakkunnige och andra upplyste mäns granskning, emedan all förändring af denna art, borde med yttersta noggranhet öfver vägas, såsom enda utvägen att öfvertyga sig om det allmänna tänkesättet.
Sex år äro sålunda förflutna, sedan förslaget till ny Civil-lag inför Rikets Ständer antyddes såsom fulländadt, och hvilken kan väl förhoppningen vara, att Rikets Ständer någonsin skola kunna pröfva, och efter väl motiverade grunder antaga eller förkasta ett förslag, hvaröfver sakkunnige och andre upplyste män, under loppet af 6 år och under ett makligt lugn, ej kunnat åstadkomma ett stadgadt omdöme?
s 212 Den 12 December e. m.
I det släck nya Lagverket för närvarande sig befinner, skulle ännu fem år framskrida, innan det kan komma att Rikets Ständer till pröfning föreläggas, och om denna tid vid år i833 inträffar, så befinner man sig då på samma punkt, som när LagComitén 1815 antydde behofvet af lagstiftande magtens preliminaira beslut, i afseende å sjelfva liufvudgrunderne för det nya lagstiftningsarbetet.
I händelse man då icke skulle vilja förena sig om de stadgade grunderne, så måste hela arbetets förkastande deraf blifva en följd, och då har man, med en förspild ej obetydlig kostnad, hunnit förflytta sig tillbaka till samma punkt, hvarå lagstiftaren i8iostod, säkerligen med helt andra förhoppningar å producten af a3 års arbeten och anslag.
Man torde således uti sakernes nuvarande ställning inse, att det nya Lagverkets bearbetning, i plan att nå ett resultat, först ifrån i833 har att vänta sig en möjlighet dertill.
För mitt omdöme visar sig den historiska uppställningen af denna vigtiga samhällsangelägenhets behandling högst bedröflig; jag inser allt för väl den förebråelse jag nedkallar öfver mig sjelf vid detta tillfälle, att ej, såsom deltagande i Riksdagsärendernes behandling vid 1818 och 1823 årens Riksdagar, hafva omfattat detta ämne Den 12 December e. m.
213 med den slags sakkännedom, sorn sunda förnuftet ensamt i det hela bordt ingifva; men jag ursägtar mig snart genom den föreställningen, att denna angelägenhet lätteligen kunnat undfalla mig, som ej har Statskunskap till åliggande, som blott i följd af födselns rätt deltager uti lagstiftningen, som icke har till pligt, att oafbrutit följa de allmänna ärendernas gång, då det kunnat undgå alla dem, hvilkas pligter hufvudsakligast innefattas uti de allmänna ärendernas ledning, samt huru en så Riksvårdande angelägenhet fordrat någon plan för utförandet.
Jag inställer härvid alla slutsatser ifrån mitt eget omdöme, och tror att de i alla fall måste framställa sig för tänkarens blotta blick; jag måste åtminstone söka godtgöra min försummelse, genom ett försök, alt gifva någon rigtning åt en Statsangelägenhet af denna vigt, sorn den hitintills synes helt och hållit hafva saknat.
.Tåg inser icke möjligheten för Rikets Ständer, att vid en Riksdag antaga förslag till ny Civil- och Criminal-lag; för mig är det icke tänkbart huru en discussion öfver Lagförslaget i dess helhet skall kunna å bane bringas, innan hufvudgrunderne först blifvit stadgade genom ett beslut; jag tror förslaget till en ny lag ej kunna anses äga någon utgångspunkt, förr än grunderne äro bestämdt gifne, och då Rikets Ständer ifrån Kongl. Maj:t ej fått emottaga något I 2i4 Den |2 December e. m. förslag i denna del, återstår för Rikets Ständer ej annan utväg, än att söka stadga ett begrepp öfver dessa grunder, som af dem kunna i underdånighet underställas Kongl. Maj:ts pröfning, till vinnande af den stadfästelse, som höfves, för att gifva dem egenskaper af utaf lagstiftningen godkände och antagne grunder.
Jag anser arbetet i och fdr förslaget till en ny lag vara hufvudsakligen derigenom förfeladt, att man ifrån första början ej afsett svårigheterne att på en gång förelägga både folk och domare ett nytt Lagverk, att i ögonblicket efterlefvas och tillämpas:
Jag tror det naturliga förhållande äga rum, att lagarne fordra en revision kanske minst hvart 3o:de år, för alt till enhet återbringa förklaringar öfver förklaringar, dem nya tilldragelser, en jämnt framgående civilisation och tiden oundvikligen påkalla, men hvilka uti tidens längd åstadkomma dessa ofantliga massor af särskildta lagstadganden, som förvandla lagen till ett konstigt minnesverk, ifrån dess bestämmelse att vara en enkel och lättfattlig folkbok.
Det är i detta förhållande vi befinna oss, med en snart hundraårig lagbok, commenterad genom tusendetais författningar, utgångne ifrån olika statsskick, och säkerligen uti ganska många fall icke Öfverensstämmande med våra nu gällande grundlagar och samhällsbehof.
Att en ny lagredaction således är af högsta behof lärer troligen icke af någon bestr idas.
Om arbetet 1812 hade börjats med alt lagstiftningen då hade fastställt grunderne för utarbetandet af den nya Lagen, så hade 1815, någon Balk tili Rikets Ständers granskning och antagande kunnat öfverlemnas; 1818, i8a3och 1828 sammaledes; och man hade sett en möjlighet, att bringa lill slut ett verk, som jag är säker, åtminstone för den närvarande generationen skulle fått ett ökadt värde derigenom, att Stift arne af en ny
Dynasti äfven tryckt inseglet på de nya lagarne.
Förbiseendet af sättet för någon möjlighet till det nya Lagförslagets slutliga antagande, har äfven medfört den olägenhet, att mångå behöflige lagförändringar blifvit uppskjutne, i hopp om den under arbete varande nya lagens förväntade ankomst.
Huru Rikets Ständers JustitieOmbudsmSn kunnat uraktlåta att å bane bringa detta ämne, är för mig aldeles oförklarligt; och detta jämmerliga tillstånd måste på något sätt förflyttas i ett bättre skick.
Jag tager mig i denna mening friheten, .till Ridderskapets och Adelns pröfning framlägga förslaget lill en ny Civil-lag, med anhållan, att clct måtte till LagUtskot - I 2i6 Den 12 December e. m. tet remitteras, med begäran, att Lagutskottet ville derutur lill Rikets
Ständer framställa grunder i afseende på giftorätt, arfsrätt , personers myndighet att råda öfver sig och egendom j testamente, credit och utsökningsförhållanden, arfvejord och börd, samt domstolsinrättningen; och att Lagutskottet i de fall, der det ej gillade de uti förslaget antagne grunder, måtte uppgifva alternativer, på det Rikets Ständer måtte komma i tillfälle att öfver detta vigtiga ämne ännu vid denna Riksdag fatta sitt beslut och Kongl. Maj:ts tankar deröfver inhämta.
Det är i anledning af hvad Friherre Anckarswärd yttrat om föregående Ständers beslut, och det med nya Lagverket inträffade dröjsmål, som jag anhåller att få upplysa, att i8i5 års
Ständer ej ingingo i pröfuingen af grunder för Domstolsinrättningen och Allmänna Lagen, af det enkla skäl, alt de ville se förslaget i sin helhet, innan granskning deraf företogs, och ej fastställa grunder, hvilkas utarbetning sedermera ej svarade emot deras väntan.
Att samma förhållande ägde rum vid 1818 års Riksdag, var naturligt.
Jag känner ej orsaken dertill, att förslaget till CriminalLag icke ännu medhunnits.
Den 12 December e. m. 217 medgifver alt LagComitens arbetstid varit lång, men arbetet är äfven grannlaga, och jag suspenderar mitt omdöme öfver värdet deraf, till dess jag fått se det i sin helhet, innefattande, så väl den criminella, som civila afdelningen.
Förslaget till allmän CivilLag har varit utstäldt till granskning af alla Embetsmyndigheter, och äfven af hvarje Svensk medborgare.
Många hafva funnit svårigheten att granska detta förslag, enär man saknade ett dylikt för de straffbestämmelser, som borde följa å underlållie iagttagelser af hvad i det förstnämnde stadgades.
Äfven jag fann vid de anmärkningar, jag i förening med några personer algaf, svårigheten af att uppställa dem, enär man ej på en gång kunde bedömma grutiderne för CriminalLagstiftningen.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar mätte, i fall af remiss, få åtfölja Motionen.
I öfrigt anser jag, att i detta vigtiga ämne, mindre angeläget är, att brådska, än att erhålla en moget utarbetad
Lag, så att den kan gälla längre tid.
När remiss af min Motion kommer i fråga, skall jag ej underlåta att besvara Friherre Cederslröms anmäkningar; men dessförinnan anser jag det olämpligt.
Lades på bordet. / 2l8 Den 12 December e. in. Upplästes Högvördige PresteStåndets ProtocollsUldrag af den 8.'de dennes, innehållande PresteStåndets, i stöd af 43 §.
Riksdagsordningen, fattade beslut, att, såsom medel till befordrande af en önskad skyndsamhet vid målens bearbetande i Utskotten, med undantag af de mål, hvilkas handläggning af flere Utskott från början, genom målens beskaffenhet, vore nödvändig, remittera hvarje mål, endast till etl enda Utskott, hvilket det skulle åligga, att, efter ämnets ompröfvande och utveckling, med annat eller andre Utskott sammanträda, för att gemensamt yttrande deröfver afgifva; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne att sig med PresteStåndet förena.
Upplästes BancoUskottels , den 27 sistlidne November under N:o 3 afgifne Memorial, angående tryckning af den från BancoFuIlmägtige till BancoUlskottet vid denne Riksdag afgifne Berättelse.
Föredrogs å nyo och remitterades till ExpeditionsUtskottet Grefve Spens’s, Carl Gustaf, den 1 :ste dennes på bordet lagde Motion, alt RiksStåndens
ProtocollsUldrag
Den 12 December e. m. 219 icke måtte till deras fullständiga innehåll tryckas uli RiksStåndens Protocoll.
Vid förnyad föredragning af Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående ändring af 3 §. 21 Gap. RättegångsBalken, blef densamma till Lagutskottet remitterad.
Å nyo föredrogs Herr af Sillens, Georg Axel, den 4 dennes f. m. på hordet lagde Memorial om SterbhusAfgiftens utsträckande till alla medborgareclasser.
Herr af Sillén, Georg
Axel, hade inlemnat ett Memorial, som upplästes, så lydande:
Majrts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof inhämtat, alt Rikets Ständer vid i8a3 års Riksdag vidtagit det beslut, att SterbhusAfgiften lill JustitiasStalens aflöning borde upphöra samt Lagmans- och Häradshöfdingeränta i stället utsträckas till dem, som från densammas erläggande förut varit befriade, och Rikets Ständer således redan fattat ett billigt beslut i denna del; anhåller jag vördsamt, alt min Motion, om SterbliusAfgiflens utsträckande till alla medborgareclasscr, må förfalla. 220 Den 12 December c. m.
I anledning häraf hemstälde Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken j alt Herr af Sillens ofvannämnde Motion måtte förfalla; hvilket bifölls.
Föredrogos å nyo och remitterades till StatsUtskottet: Herr af Sillens, Georg
Axel, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Memorial, angående upphörande af så kallade Djeknepenningarne.
Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet: i:o Herr af Sillens, Georg Axel, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag, att en allmän författning måtte utfärdas derom, alt skog skall sex alnar på båda sidor om allmän landsoch häradsväg, ifrån det trädens telningar uppskjutit till två alnars höjd, af de vägliållande underqvistas. 2:0 Herr af Sillens, Georg
Axel, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Motion, om förbud mot bruket att vintertiden till vägstakning nyttja unga träd af gran och tall.
Lagutskottet: 1:0 Herr af Sillens, Georg Axel, deri 4 dennes f. m. på bordet lagde, Memorial, Den 12 December e. m. 32 t angående upphörande afall slags klämtning, utom vid eldsvåda. 2:0 Herr af Sillens, Georg Axel, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande hemställan, att endast en ringning till Gudstjenst må äga rum.
Föredrogs till remitterande Herr Boys, Johan Fredrik, den 4 dennes f. m. på bordet lagde.
Motion, angående inrättande af en Ångbåts-communication emellan Stockholm och de Norrländska Städerne, jemte det af Grefve Sparre, Erik, samma dag i ämnet afgifne yttrande.
Grefve Hamilton Johnj uppläste följande:
Jag kan icke annat än på det högsta tillstyrka bifall å Herr Boys Motion, i synnerhet då jag i Budgeten sett högst få förslag, som gå ut på att genom förbättrade communicationer öka folkets resourcer.
Det är således med särdeles tillfredsställelse, jag hört åtminstone ett, som har för afsigt att bereda någon ersättning för alla de uppoffringar man fordrar.
Sådane bidrag, sorn det af Herr
Boy föreslagne, långt ifrån att undergräfva allmänna välmågan, tvärtom bidraga betydligt att öka den.
Jag glädjer mig dessutom åt en god början till den associations- och företags-andan, jag skulle 222 Den 12 December o. m. önska se utvecklad inom vårt kära fädernesland; hvilken anda kanske Norra Amerika mest har att tacka för den rang det intager bland de civiliserade samhällsmagterna.
Mine Herrar! huru hade det väl varit möjligt för Norra Amerika, att inom så få år hinna till sådant anseende, om ej Styrelsen, Lagarne och en allmän anda, om ej alla dessa häfstanger, säger jag, gynnat den productiva verksamheten; men också i sanning är det ej åt förflutna minnen detta folk högmodas, utan åt det framlida välstånd, mot hvilket det går med så kloka och raska steg.
Lägg härtill att denna Stat under fredstider ej räknar mer än 6000 man reguliera trupper, och problemet är lätt upplöst.
> Så väl Herr Boys Motion, som de, den 4 dennes f. m. och denne dag, i anledning deraf afgifne yttranden, blefvo, uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, lill StatsUtskottet remitterade.
Å nyo föredrogs Herr Cederschjölds, Pehr Gustaf, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Motion, om förhöjning af lönerne för JustitiaeStatsMinistern och JustitiaeRåden.
Herr Adlercreutzj Gustaf:
Jag instämmer fullkomligt uti Herr Cederschjölds Mo - Den ra December e. m. 223 tion , och anser för min del högst vigligt, alt lönerne för Högsta Domstolens Ledamöter blifva, på sätt Herr Cederschjöld föreslagit, förhöjde.