Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna §, deri dels stadgas, att för ärekränkning tilltalad ej får till sitt fredande framställa bevisning om sådant tillmäle, som i 8 g sägs, dels ock utsattes, på hvad sätt sådan tilltalad eger styrka gjordt tillmäle om bestämdt brott eller visst slag af brott, har blifvit af Borgare- och Bonde-Stånden till Utskottet återremitterad, dervid anmärkts, hurusom det vore hvarken rättvisst eller ens nyttigt för samhället, om den, som tillvitat annan en bestämd gerning af den beskaffenhet, som i 8 § för mäldes, icke skulle tillåtas bevisa dess verklighet; och har särskildt inom BondeStåndet yrkande blifvit framstäldt, att §:n mätte erhålla följande af en utaf Högste
Domstolens ledamöter tillstyrkta lydelse: »Den som för ärekränkning tilltalas, må ej med bevisning om sanningen af gjordt tillmäle sig från ansvar fria, utom i de fall, då han tillvitat annan bestämdt brott eller visst slag af brott eller ock viss gerning, som i 8 § sägs.
Har den, mot hvilken tillmålet gjordes, varit för brott tilltalad, men blifvit genom laga kraft egande dom från åtalet frikänd, vare ej heller, för befrielse frän ansvar för tillmålet, bevisning tillåten.»
Hvad sålunda blifvit anmärkt och yrkadt har redan vid ärendets förra handläggning inom Utskottet utgjort föremål för dess pröfning; och Utskottet finner sig icke deraf nu mera än då föranledt att frånträda sitt i denna del framställda, ur Kongl. Majits Proposition hemtade förslag; hvadan och då detsamma blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet godkändt, Utskottet får inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden, att om antagande af ifrågavarande §, oförändrad, sig med de två öfriga Riks-Stånden förena. 16 §.
Denna §, som innehåller stadgande derom, att den, som efter 1, 2 eller 3 § gjort sig förfallen till straffarbete i två år eller till svårare straff, ock skall dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig, har blifvit af Borgare- och Bonde-Stånden till Utskottet återremitterad i följd af den åsigt, dessa Stånd uttalat, att förlust af dylikt förtroende icke bör ovilkorligen för alltid ådömas.
Då emellertid Utskottet för sin mening derom, att de brott, hvarför förlust af medborgerligt förtroende för alltid blifvit i denna § bestämd och hvilka utgöras af de svårare fallen af falsk angifvelse, äro Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55.
17 äro af en särdeles låg och vanärande beskaffenhet och följaktligen val förtjenta af sådan påföljd, hemtar stöd af Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets godkännande af §, får Utskottet inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden, att om antagande af ifrågavarande §, oförändrad, sig med de två öfriga Riks-Stånden förena. £& Släp. 11 §.
Af enahanda anledning, som vid nyssafhandlade 16 § af 16 Kap. sägs, har förevarande 11 §, deri stadgas, att föraldrar, fosterföräldrar, förmyndare, lärare eller andra, som genom koppleri till otukt förleda barn eller dem, som under deras lydnad eller uppsigt ställde äro, skola, jemte annat straff, dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustige, blifvit af Borgare- och Bonde-Stånden till Utskottet återremitterad.
Utskottet finner dock, för sin del, ej skäl till någon lindring i fråga om berörda påföljd; och då Utskottets förslag i denna del blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkändt, får Utskottet inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden, att om antagande af ifrågavarande 11 §, oförändrad, sig med de två öfriga Riks-Stånden förena. U §.
Utom någon mindre redaktionsförändring, skiljer sig denna § från motsvarande 15 § i Kongl. Maj:ts Proposition deri, att det i den sednare utsatta bötesstraff af högst ett hundra riksdaler, blifvit af Utskottet nedsatt till högst femtio riksdaler, samt att den i den Kongl. Propositionen föreslagna skärpning af straffet för tredje gången eller oftare itereradt fylleri blifvit af Utskottet borttagen.
Nu har g:n blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet antagen i enlighet med Utskottets förslag, af det sednare Ståndet dock med ytterligare nedsättning af bötesbeloppet till högst tjugu riksdaler.
Preste-Ståndet har för §:n antagit den lydelse, som motsvarande § i den Kongl.
Propositionen har; och Bonde-Ståndet har åt densamma gifvit följande innehåll: »Ar någon af starka drycker öfverlastad och derunder å väg, gata eller annat allmänt ställe förer oljud eller åstadkommer förargelse, straffes för fylleri med böter, högst tjugu riksdaler.»
Af den redogörelse sålunda blifvit lemnad öfver de inom Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut, visar sig, att karakteren på fylleriförseelse blifvit genom tre Stånds beslut antagen i enlighet med hvad Utskottet föreslagit, äfvensom att Utskottets förslag blifvit godkändt af tre
Stånd deruti, att förhöj dt ansvar för iteration borttagits; och då, i fråga om påföljden för fylleri, Utskottets af Ridderskapet och Adeln biträdda förslag synes mest lämpligt att i sig förena de skiljaktiga meningarne, får Utskottet hemställa, Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 22 Haft. 3 18 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5!5. att Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden måtte, med frångående hvartdera Ståndet af sitt beslut, förena sig med Ridderskapet och Adeln, om antagande af ifrågavarande §, oförändrad. 19 Kap. 11 §■ Bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet har denna § blifvit af Bonde-Ståndet till Ulskottet återremitterad, hvaremot Preste-Ståndet antagit densamma så lydande, som den förekommer i Kongl. Maj:ts Proposition.
Skilnaden emellan denna och Utskottets förslag består allenast deri, alt en i den förra bestämd straffpåföljd af straffarbete från och med åtta till och med tio år al Utskottet blifvit ändrad till sådant arbete från och med sex till och med tio år.
Bonde-Ståndets återremiss är en följd af dess beslut om dödsstraffets afskaffande utan att i öfrigt inom Stfndet någon anmärkning emot §:n förekommit.
Vid sådant förhållande synes Pres!e- och Bonde-Ståndens skiljaktiga meningar icke afse samma del af §:n.
Utskottet, som följaktligen saknar all anledning att frånträda sitt förslag, får alltså inbjuda Preste- och Bonde-Stånden, det förra Ståndet med frångående af sitt beslut, att förena sig med de öfriga två Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande §, oförändrad.
I denna § är stadgad förlust af medborgerligt förtroende för alltid lör den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 10 eller 18 §, så ock för den, som efter 6, 9 eller 17 § gjort sig skyldig till straffarbete i två år eller till svårare straff.
Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva godkänt §:n, det sednare Ståndet likväl med utbyte af ordet straff i §:ns förra punkt till straffarbete.
De öfriga två Riks-Stånden hafva till Utskottet återremitterat §:n i syftning, att förlust af medborgerligt förtroende måtte kunna för de i §:n upptagna fall ådöma* äfven för viss tid.
Utskottet finner sig dock så mycket mindre kunna frånträda sin mening, att för de i denna § åsyftade brott förlust af medborgerligt förtroende för alltid bör finnas stadgad, som denna Utskottets mening blifvit af två Stånd biträdd; hvadan och då Preste-Ståndets skiljaktiga beslut synes föranledt af en origtig uppfattning afj det sätt, hvarpå §:n bör tillämpas, och den af Utskottet föreslagna redaktion af §:n öfverensstämmer med den, som annars i likartade läll blifvit begagnad, Utskottet får inbjuda Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden, det förstnämnda Ståndet med frångående af sitt redan fattade beslut, att förena sig med Ridder skapet och Adeln om antagande af ifrågavarande §, oförändrad. fjig-Utnkottetn Utlåtande N:o 55. 19 90 Magt. W §•
Den ändring, som Utskottet här föreslagit af Kongl. Maj:ts Proposition i så måtto, att icke, såsom i denna, andra utan först tredje resan snatteri skulle såsom stöld anses, har blifvit ogillad af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvilka Stånd antagit motsvarande 42 <§ i den Kongl.
Till stöd för den verkställda ändringen får Utskottet endast åberopa de i dess förra betänkande angifna skäl; och då Utskottets förslag blifvit af Borgare- och Bonde-Stånden godkändt, får Utskottet, med vidhållande af detsamma, inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att, med frångående af sina beslut, förena sig med de två öfriga Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande j§, oförändrad. 91 Kägi. * §•
Deri i denna § utsatta straffpåföljd af lifvets förlust eller straffarbete på lifstid hade blifvit af Utskottet införd i stället för den i Kongl. Maj:ts Proposition förekommande bestämmelse, att gerningsmannen skulle mista lifvet, men att, om brottet vore under synnerligen mildrande omständigheter begånget, han kunde till straffarbete på lifstid dömas.
Utskottets förslag härutinnan har blifvit godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet; hvaremot Preste-Ståndet antagit §:n lika lydande, som den förekommer i den Kongl.
Propositionen, och Bonde-Ståndet återremitterat densamma till Utskottet såsom en följd af Ståndets beslut om dödsstraffets afskaffande.
Utskottet, hvars förslag vid nu anförda förhållande synes mest egnadt att tjena till grund för sammanjemkning af de skiljaktiga meningarne, får alltså hemställa, att Preste- och Bonde-Stånden måtte, det förra Ståndet med frångående af sitt beslut, förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Borgare Ståndet om antagande af ifrågavarande j§, oförändrad.
M §■ Denna §, som stadgar förlust af medborgerligt förtroende för alltid för den, som gjort sig förfallen till straff efter 2, 6, 7 eller 8 § och för alltid eller på viss tid för den, som gjort sig skyldig till straff efter 1, 3, 4 eller ä §, har blifvit godkänd af Ridderskapet och Adeln, men af Preste-Ståndet antagen med den i Kongl. Maj:ts Proposition förekommande lydelse, hvilken skiljer sig så till vida från Utskottets förslag, som enligt densamma förlust af medborgerligt förtroende för alltid blifvit stadgad för alla de i förevarande § åsyftade fall.
Borgare- och Bonde-Stånden hafva deremot återremitterat §:n i syftning att få i alla dessa fall såsom påföljd be - 20 La g-Ut skot tets U'låtande N:o 55. stämd förlust af medborgerligt förtroende för alltid eller pä viss tid.
Utskottets förslag ligger således emellan de derifrån5"skiljaktiga meningarne; och då Utskottet fortfarande anser de i 2, 6, 7 och 8 §§ omförmälda svårare fall of rån vara af den beskaffenhet, att på dem förlust af medborgerligt förtroende för alltid bör följa, får Utskottet inbjuda Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden, förstnämnda
Stånd med frångående af sitt redan fattade beslut, att om antagande af ifrågavarande §, oförändrad, sig med Riddcrskapet och Adeln förena. 33 Map. ' §•
Denna §, deri stadgas för bedräglig gäldenär i konkurs, jemte annat straff, förlust af medborgerligt förtroende för alltid, hafva Borgare- och Bonde-Stånden i förut uppgifven syftning till Utskottet återremitterat; och ehuru densamma blifvit af de två öfriga Riks-Stånden godkänd; dock som Utskottet här ofvan vid 12 Kap. 21 § föreslagit, att förlust af medborgerligt förtroende icke bör annorledes än alternativt, för alltid eller på viss tid, bestämmas såsom påföljd för de i nyssnämnda § uppräknade förfalskningsbrott, af hvilka åtminstone flera icke kunna anses mindre vanärande för gerningsmannen än det i förevarande § omförmälda hrott, samt dessutom Rikets Ständer numera, genom antagande af 22 Kap. 22 § i Utskottets förslag, för sin del beslutat," att på bedrägeribrott i allmänhet förlust af medborgerligt förtroende ej bör följa, synes konseqvensen fordra, att enahanda förhållande kommer att ega rum i afseende å bedrägeri af gäldenär i konkurs; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att Rikets Ständer för sin del måtte, Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet med frångående af sina redan fattade beslut, för ifrågavarande 1 § antaga följande lydelse: »Finnes gäldenär, som kommit i konkurstillstånd, hafva öfvat bedrägeri mot sina borgenärer i något af dessa fall: 1. att han under lånadt namn köpt egendom och den bland tillgån garne ej uppgifvit eller under falskt sken af köp, gåfva eller annat aftal egendom från konkursboet undandragit eller annorledes svikligen förskingrat, undandolt eller ur vägen skaffat något af sina tillgån gar; eller 2. att han i hemligt förstånd med någon föregifven borgenär uppgifvit eller vidgått falsk skuld; eller 5. att han, der han idkat handel eller annan rörelse, hvaröfver bok hållas bör, fört falska böcker eller sina böcker svikligen förändrat eller uppsåtligen förstört, undanstuckit eller oläsliga gjort; en sådan gäldenär skal! dömas till straffarbete från och med två till och med sex år, så ock till förlust af medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid.» Lag-Utfkoltets Utlåtande N:o 55. 21 5 §•
För denna § har Ridderskapet och Adeln antagit följande lydelse: »Styrker inför Rätten gäldenär, som gjort sig skyldig till ansvar efter 2, 5 eller 4 §, att han sina borgenärer till fullo förnöjt, varde från allt vidare ansvar eller påföljd fri förklarad.»
De tre öfriga Stånden hafva väl godkänt Utskottets förslag.
Men då Ridderskapet och Adelns beslut egentligen utgör endast en i samma förslag verkställd redaktionsförändring, som likväl synes Utskottet jemväl vara en förbättring i så måtto, som derigenom en bestämd anvisning blifvit lemnad om sättet för gäldenär att vinna det i denna § afsedda återställande i medborgerligt anseende, får Utskottet hemställa, att Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden måtte, med frångående af sina egna beslut, biträda Ridderskapet och Adelns berörda beslut. 28 M a i». 5 .§•
Denna § lyder sålunda: »fäller, svrer eller bläcker man olofligen träd å annans skog eller mark, i uppsåt att det sig eller annan tillegna, eller olofligen tager der vexande gräs, torf, näfver, bark, löf, bast, ållon eller nötter, straffes med böter eller fängelse, ehvad han det bortfört eller ej.
Äro omständigheterna synnerligen försvå rande, då må till straffarbete i högst ett år dömas.» Preste-Ståndet har återremitterat §:n; och har dervid blifvit yrkadt, att sådan åverkan, som i §:n sägs, måtte, allt efter värdet, såsom stöld eller snatteri bedömas.
De öfriga Stånden åter hafva fattat beslut, sammanstämmande deri, alt det i §:n omförmälda brott fortfarande bör såsom åverkan anses.
Eljest skilja sig dessa beslut i viss mån så väl från Utskottets förslag, som från hvarandra hvad l:sta punkten af <§:n angår; dess 2:dra punkt deremot ärgäf alla dessa Stånd godkänd.
Åt l:sta punkten har Ridderskapet och Adeln gifvit följande lydelse: »Fäller, syrer eller bläcker nian olofligen träd å annans skog eller mark, i uppsåt att det sig eller annan tillegna eller deraf göra bruk, eller olofligen tager der vexande gräs, torf, näfver, bark, löf, bast, ållon eller nötter, straffes, ehvad han det bortfört eller ej, med böter högst ett tusen riksdaler eller fängelse i högst sex månader.» l:sta punkten, sådan den blifvit af Borgare-Ståndet antagen, lyder sålunda: »Fäller, syrer eller bläcker man olofligen träd å annans skog eller mark, i uppsåt att sig eller annan gagn bereda eller olofligen tager ris eller gren af vexande träd eller der vexande gräs, torf, näfver, bark, löf, bast, ållon eller nötter; straffes, ebvad han det bortfört eller ej, med böter eller fängelse.» Bonde-Ståndet har antagit Utskottets förslag, med uteslutande allenast af orden »i uppsåt att det sig eller annan tillegna». 22 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55.
Alla dessa tre Ståndeu hafva, såsom det visar sig, åsyftat en utsträckning af åverkans-begreppet utöfver hvad Utskottets förslag innehåller.
Hvad nu särskildt BondeStåndets beslut beträffar, synes afsigten dermed vara, att sådan handling, som §:n omförmäler, alltid skulle, äfven om den skett af okynne eller skadebegär, anses såsom åverkan.
Då emellertid för detta fall ansvar redan finnes bestämdt i 19 Kap. 20 §, torde en utsträckning i denna syftning icke vara af behofvet påkallad.
Deremot får Utskottet medgifva, att dess förslag är ofullständigt dels deri, att tagande af ris eller gren af vexande träd icke finnes bland de i §:n uppräknade föremål infördt, dels ock deri, att fallande, syrande elier bläckande af träd icke upptagits såsom åverkan, då meningen icke varit att tillegna sig eller annan trädet, utan endast att bereda sig eller annan nytta deraf, såsom t. ex. fallet nästan alltid är då träd syres.
På grund häraf och då Utskottet jemväl anser skäligt att, på sätt Ridderskapet och Adeln beslutat, bestämma något maximum för det ansvar af böter eller fängelse, som bör följa på det i denna § omförmälda brott, och i afseende härå de af Ridderskapet och Adeln utsatta belopp lämpligeu synas kunna antagas, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer för sin del måtte, Ridderskapet och Adeln samt Borgareocli Bonde-Stånden med frångående af sina redan lättade beslut, för ifrågavarande 3 § antaga följande lydelse: »Faller, syrer eller bläcker man ololligen träd å annans skog eller mark i uppsåt att trädet eller något deraf sig eller annan tillegna, eller tager ololligen der vexande gräs, torf, eller af vexande träd, ris, gren, näfver, bark, löf, bast, ållon eller nötter; straffes, ehvad han det bortfört eller ej, med böter, högst ett tusen riksdaler, eller fängelse i högst sex månader.
Aro omständigheterna synnerligen försvårande, då må till straffarbete i högst ett år dömas.» 4 §•
Denna som lyder sålunda: »tager man ololligen vindfälle eller ris, gren eller annat sådant, som ej till bruk upphugget eller beredt är, straffes med böter, högst ett hundra riksdaler», har blifvit antagen af Ridderskapet och Adeln med uteslutande af orden »högst ett hundra riksdaler», samt af Presle-Ståndet, i sammanhang med den af Ståndet vid nästföregående §:n beslutade återremiss, till förnyad handläggning af Utskottet hänvisad.
De öfriga Riks-Stånden hafva väl i allo godkänt Utskottets förslag till lydelse af förevarande men då Utskottet i föregående föreslagit ett maximum för deri omnämnda åverkans-böter, af ett lusen riksdaler, linner Utskottet det icke öfverensstämmande med det förhållande, som förefinnes emellan brotten i dessa tvä §§, att bestämma högsta bötesbeloppet i denna § till endast ett hundra riksdaler, utan torde det på grund af nyssnämnda förhållande böra höjas till två hundra riksdaler.
Utskottet får alltså vördsamt hemställa, lMg-Ut»kottetn Utlåtande N.v 55. 23 att Rikets Ständer mätte, Riddrrskapet och Adeln samt Borgare- och Bonde-Stånden med frångående af sina redan fattade beslut, för ifrågavarande 4 § antaga denna lydelse : »Tager man olofligen vindfälle eller ris, gren eller annat sådant, som ej till bruk upphugget eller beredt är, straffes med böter, högst två hundra riksdaler.»
Utom de sexton §§, hvaraf förevarande 24 Kap. i Utskottets förslag består, hade Kongl.
Maj:ts Proposition ännu en, af Utskottet utesluten 17 §.
Nu har dels Preste-Ståndet anmodat Utskottet taga under förnyad ompröfning berörda 17 §, dels ock Rid— derskapet och Adeln beslutat antagande af samma § dock med följande lydelse: »Den, som till straffarbete elter 3 eller 7 § sig förfallen gjort, varde ock dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig.»
För §:ns uteslutande får Utskottet åberopa de i sitt föira betänkande derför angilna skäl; och då Utskottets ifrågavarande åtgärd blifvit af Borgare- och BondeStånden godkänd, anser Utskottet sig böra hemställa, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet måtte, förstnämnda Stånd med frångående af sitt redan fattade beslut, sig i denna del med Borgareoch Bonde-Stånden förena. 95 14. a p. 1* §•
Denna §, deri stadgas, att embetsman, som tillgripit och förskingrat penningar eller annat, som han i kraft af sitt embete emottagit, samt sökt dölja sitt tillgrepp genom falska räkenskaper eller böcker, eller ock till bristens döljande undanskaffat handlingar, företett origtiga verifikationer eller föröfvat annat sådant bedrägeri, skall, jemte annat straff, dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig, har af Borgareoch Bonde-Stånden, i följd af deras åsigt, att förlust af medborgerligt förtroende för alltid icke bör såsom ovilkorlig påföljd bestämmas, blifvit, till Utskottet återremitterad.
Utskottet finnér dock skäl icke förefinnas, att för ett brott af den svåra beskaffenhet, som det i denna § omförmälda, medgifva någon mildring i förevarande hänseende; hvarföre och då Utskottets förslag blifvit af de två öfriga Riks-Stånden godkändt, Utskottet får inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden, att om antagande af ifrågavarande § i oförändradt skick med de två öfriga Riks-Stånden sig förena.
Stockholm den 8 September 1863. 24 Lag-Utskottett Utlåtande N:o 55.
Reservationer: af Grefve Sparre, E., som icke instämt i förslaget till redaktion af 24 Kap. 3 och 4 §§. af Herr Olivecrona, K., som ansett redaktionen af 12 Kap. 9 § böra förändra» på sätt vid öfverläggningen inom Ridderskapet och Adeln blifvit yrkadt. af Herr Henschen: »Vid fattande af de beslut, som innehållas uti detta be tänkande, har Utskottet, i följd af 73 § Riksdags-ordningen, i allmänhet sökt att blott »sammanjemka» Riks-Ståndens »hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar», samt dervid handla efter vissa formela reglor, utan att vidare ingå i bedömande af de ifrågasatta föreskrifternas tjenlighet.
Som betänkandet skolat skyndsamt tryckas, har det endast få stunder under den tid, jag dertill kunnat egna, varit för mig tillgängligt.
Dels vid betänkandets uppläsning, dels vid detsammas genomögnande, har jag ansett mig böra anmärka följande: l:o.
På det hvarje Stånd måtte hafva kunnat lättare kontrollera rigtigheten af upp giften om de särskilda §§ eller delar deraf, som, i följd af ett
Stånds beslut, blifvit i början af betänkandet särskildt omförmälda, men, i följd af de öfriga Ståndens beslut, antagits vara till sin lydelse bestämda, — hade bort uppgifvas namnet å det Stånd, som återremitterat hvarje § eller del deraf, eller ock fattat de från öfriga Ståndens mening afvikande beslut, som föranledt §:ns omförmälande i betänkandet. 2:o.
Utskottets yttrande, att »anmärkningarne eller de skiljagtiga besluten härutinnan icke» föranleda »vidare åtgärd af Utskottet» (och således ej heller af Rikets Ständer) hade, enligt sedvana, bort, genom kortare rader, indragas på sidan, så att det, vid föredragningen i Stånden, ej så lätt förbigåtts.
Ständerne böra väl godkänna äfven detta yttrande, enär Utskottet, innan det blifvit Förstärkt, icke eger rätt att å Rikets Ständers vägnar något besluta. 3:o.
Utskottet hade bort tydligare uttrycka, att alla i betänkandet icke särskildt omförmälda §§ blifvit af alla fyra Riks-Stånden godkända. 4:o. Om Utskottet skolat annorledes, än i formelt afseende, motivera sitt beslut, rörande 2 Kapitlets 2 §, bade bort anföras ej blott att dödsstraffet hädanefter kommer att högst sällan verkställas, utan ock andra skäl, nemligen de egentliga, t. ex. att a) man i allmänhet ej bör stifta lag mot en uråldrig »Landzseedh, när hon icke haffuer oskiäl medli sigh» (14:de Doinare-regeln), aldraminst då den är i lag (StraffB:n 3: 3.) förutsatt och bekräftad ; b) omtankan för allas rätt kräfver, att allmänheten får tillfälle vaka deröfver, att en sådan högvigtig akt, som en medborgares aflifvande, verkställes i laga ordning, utan något, som orsakar honom andlig eller kroppslig plåga, utöfver hvad nödigt är; c) misstankar derom kunde, vid något särskildt tillfälle Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. 25 tillfälle, bland en derför benägen folkmassa, lätt spridas, om det urgamla bruket afskaffades; d) mensklighet och billighet kräfva, att den från lifvet dömde får den trösten, att offentligen liksom försona sig med och taga afsked af det samhälle, hvars rättstillstånd han så svårligen kränkt; e) en helsosam känsla af skräck, en anledning till djupare besinning, rörande brottslighetens följder och vådan af att så svårt kränka lag, äfvensom en klarare insigt derom, att »öfverheten icke bär svärdet fÖrgälves», samt således en allvarlig påminnelse, att samhällets magt ej kan af den enskilda men niskan emotstås, kunna af dödsstraffets offentliga verkställande lätt uppkomma; f) den allmänna opinionen, nemligen den stora massans, ej veterligen är benägen för en sådan ändring af denna uråldriga, af lag bekräftade, sed m. m. 5:o. Likaledes hade, om Utskottet velat annorledes, än i formelt afseende, motivera sitt beslut, att vidblifva sitt tillstyrkande om antagande af den lydelse, Utskottet för 2 Kapitlets 2 § föreslagit, Utskottet bort anföra en del af de motiver, som finnas dels i Justitieråden Södergrens och Friherre Leuhusens yttrande, sid. 2, i det vid Kongl.