Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag .tvpkar d.ook ingalunda att biträda dem, då .det är min öfvertygelse att, dem förutan, Svenska folkskolan ingalunda kap upfylfe sin bestämmelse, att meddela alla Svenska barn en gåfpa af förkunskaper, hvarigenom de, umfcr vandringen genom lifp. et, kommq, i lillfällp lill flnd^ig och lekamlig förkofran.
Då min Öfvertygelse vidare är, att fosterlandets framtid beror på hurufolkakolan förmår upfylla denna sin bestämmelse, så kan jag ej ense dep totala omgestaltning af Svenska folkskolan, sorn här är föreslagep, vare ptt föf tungt arbete till vinnande af målet.
För att deMa arbete må blifva till godo .och ej tili ondo, är 124 Den 3 December e. m. framförallt nödvändigt att med bön härom vända sig till all god gåfvas Gifvare; men på det att göras måtte hvad på menniskor ankomma kan, så får jag härmedelst föreslå, att R.
Sl:r för sin del ville besluta Ull K.
M. ingå med underd. anhållan, alt en Komité af sakkunnige, för folkskolans framgång och landels väl intresserade män, snarligen varder nedsatt, för alt företaga en grundlig revision af folkskolestadgan af d. i8 Juni 184%, med hvad öfrigt lill folkskoleväsendet hörer, och så väl afgifva Iiel:de i ämnet, som utarbeta förslag lill ny folkskolestadga, samt att K. M. sedan i Nåd. läcktes vidtaga de åtgärder sorn, på grund af ifrågav:de Komilés Vihde, kunna finnas tjcnliga för åstadkommandet af en sann och lefvande folkbildning.
Besv. och Ekon.Utsk. får jag vördsam), anhålla.
Besv. och Ekon.Utsk. Gr. Beckfriis, Corfitz, upläste följande motion:
Under det allmänna framåtskridande, som fäderneslandet gjort under dessa sednare åren, är det dock åkerbruket, som jemförelsevis mest bidragit till detta lyckliga förhållande.
Att ett stegradt jordvärde häraf blifvit den närmaste följden, visar oss den dagliga erfarenheten och torde i detta afseende Skåne vara den provins, der jordens stigande värde mest gjort sig gällande.
Att under sådana förhållanden de odlingstillfällen, som i nämnde provins erbjuda sig, hafva ett högt värde, är häraf en naturlig följd.
En af Skånes största insjöar, Ringsjön, omgifves af en trakt som, enl. hvad gjorda undersökningar utvisa, kan till en betydlig del både odlas och förbättras genom nämnde sjös sänkning.
Genom en sänkning af 5 fot skulle nemi., utom en landvinning af 650 t:l:d, nära 2,200 t:l:d, som nu endast bära till foder nästan odugliga grässlag, kunna odlas till åker, samt dessutom nära 1,300 t:I:d torfmåse, dels blifva åtkomlig och dels skärås till betydligare djup.
Denna torfmåse är den första som beröres af jernvägen Malmö-Småland, och är den belägen endast 3 mil från Lund, och således af oberäkneligt värde uti den närmaste framtiden.
Då den vidd, som genom denna Ringsjöns sänkning skulle vinnas, således utgör omkr. 4,150 t:l:d, belägna i midten af Skåne, och genomskuren af ofvann:de jernväg, så torde en hvar inse värdet, både för det enskilta och det allmänna, af denna sjösänkning.
Härtill kommer äfven att, genom denna sjösänkning, större möjlighet beredes för anläggandet af väg och bro öfver Ringsjösundet, som nu afskär den mycket befarna allmänna landsvägen emellan gästgifvaregårdarne Hurfva och Hör, och hvilket nu måste befaras med färja.
Detta är alltid förenadt med svårigheter och mången gång, isynnerhet höst- och vårtiden, omöjligt, till följd af stark sjögång och drif-is.
Sundet är nemi.
700 alnar bredt och å ömse sidor omgifvet af öppna sjön.
Skulle denna min motion bifallas, så är jag beredd att, på egen bekostnad, emot en af autoriteterna bestämd skälig broafgift, upbygga bro i ungefärlig likhet med den, som af Löjtnant Frykholm är föreslagen.
Den 3 December o. m. 1-25 För jernvägen emellan Malmö och Smaland bör denna sjösänkning jemväl blifva af största vigt, ty löper den utstakade banan många 1,000 fot långs med Ringsjöns strand, på den trakt deraf, som om vintren nu står under vatten, och blefve således jernbanan befriad från ett så farligt grannskap och säkrare grund erhållas.
Till detta, i så många afseenden nyttiga, företags fullbordande erfordras dock, enl. de derom gjorda undersökningar och kostnadsförslag, 149,475 R:dr r:mt, deraf 95,175
R:dr r:mt till det egentliga sjösänkningsarbetet och 54,300 R:dr r:mt till ersättning för en qvarn, sågverk och fiskerier.
Och då denna summa icke af strandägarne ensamt kan anskaffas, vågar jag vördsamt hos R.
St:r anhålla, att dertill måtte beviljas ett statsanslag, om möjligt motsvarande två tredjedelar af den beräknade kostnaden för, denna sjösänkning eller 99,650 R:dr r:mt.
Jemte det jag ödmjukast får anhålla om remiss af denna min motion till StatsUtsk., får jag äfven utbedja mig att till nämnde Utsk. få lemna de kostnadsförslag och öfrige handlingar, hvarpå motionen grundar sig.
Remitterades Lill StatsUtsk.
Frih. Rudenschöld, Torsten, upläste en så lydande motion: Att Sveriges folkskolelärare allmänneligen äro alldeles för knappt aflönade, är allmänt erkändt; likasom att den nitiske arbetaren i folkskolan är lön värd.
Hvar och en, som gjort sig bekant med lärarekallet, vet äfven, att vänlig glädtighet under dess utöfning utgör ett ganska väsendtligt vilkor för spridandet och uprätthållandet af liflig lärolust hos lärjungarne.
Vi veta ock, att hos den, som älskar sitt yrke, kan själens munterhet stå tillsammans med stor försakelse af lifvets yttre fördelar; men detta dock icke öfver en viss gräns.
Ofverträdes denna gräns, så inträder modlöshet och sedan sjuklighet till både själ och kropp.
Den skollärare, som icke äger annan tillgång än den i lag honom tillegnade lönen, är i sina lefnadsvilkor försatt vida under den ofvan antydda gränsen, åtminstone så snart han ingår äktenskap och blifver välsignad med ett större eller mindre antal barn.
Man besinna hvad cirka 300 R:dr r:mt är i vår tid.
Förbättring af skollärarnes löner synes derföre vara en oafvislig samhällets pligt.
Af skäl, som jag torde blifva i tillfälle att framställa i Ekon.- Utsk., anser jag dock en allmän löneförhöjning för alla folkskolelärare ingalunda vara lämplig nu.
Först måste, efter mitt förmenande, en genomgripande förbättring i folkskolans hela organisation vidtagas, och hvarom vid denna Riksdag Tdifvit och blifver flerfaldigt motioneradt.
Ibland våra nu anställde folkskolelärare finnas emedlertid åtskilliga genom ett brinnande kristeliet nit och stor pedagogisk skicklighet utmärkta män, hvilka lefva i djupt tryckande bergningsbekymmer.
Dessa måste hjelpas snart och med besked, om Den 3 December e. m. de icke skola duka under octo gå* förlorade för skolan, och samhället dermed draga öfver sig ansvaret för uraktlåtenhet af en samvetsöm pligt.
Bn svårighet upstår härvid i att kanna få rätt på dessa dyrbar©, man oftast mycket obemärkte män.
En temmeligen säker ledtråd så väl för upsökandet af dessa utmärkte lärare, sorn äfven* för gradmätningen af bvarjes förtjenst* skulle, Synes mig, finnas uti kommuners samfällta beredvillighet, att sjelfva* göra upoffringar till förbättring: af deras skollärares lönevilkor*.
De misskända och otacksamt bemötte färarne af förtjenst skalle blifva endast fåtalig a: undantag:, och dessa kunde väl på annat sätt uptäckas.
På grund* af hvad nu blifvit yttradt får jag Vördsamligen föreslå följande: ti#
Att de af R.
St:r för' skolunderstöd åt fattiga församlingar anslagne 20,000 R:dr b:ko måtte till summan minst fördubblas, helst tredubblas, och tlH bestämmelsen förändras sålunda*, att dessa medel ställas till K.
M:s disposition, icke' till skefunderstöd åt fattigare socknar, emedan detta bör blifva öfverflödigt, om folkskolornas hola organisation blifver med behöfliga medel ändamålsenligt förändrad, utan för utdelande af gratifikationer åt utmärkt skicklige och kristeligt nitfull© folkskollärare. 2:o Att R.
St:r, vid öfverlåtelse© af dessa medel, fogade en underd. önskan, att K. M., vid utdelningen af dessa gratifikationer, ville följa den grundsats, att der kommunen, för sin skollärares löneförbättring ger något, K.
M. der gifven minst dubbelt så mycket, och detta ända tills att skollärarens Ordinarie lön, sammanlagd med gratifikationerna, upgår till ett belopp af ett tusen R:dr r:mt, vid hvilken ziffra bidrag af Statens medel må uphöra.
Remitterades till StatsUtsk, Hr Cederschiöld, Gustaf, upläste 2:ne motioner af följande innehåll: l:o.
Vid 1834 års Riksdag, då förslag till ny organisation af Styrelsen väcktes, oeh vid 1840 års, då samma förslag antogs till lag, gjorde sig allmänt gällande den åsigten, att de nya Departem:tsCheferne borde med lämpliga boställen förses.
Sådant har ock sedermera, till en del, vunnit verkställighet, i det samtlige Departem:tsCheferne, med undantag af den för FinansDepart:tet, fått sig boställen uplåtne.
Att berörde Chefer böra äga boställen, öfverensstämmer väl fullkomligt med min öfvertygelse; likväl tror jag att, i händelse det skulle befinnas, att lokaler, uplåtna till boställen, erfordrades för embelsverks behof, desse skulle till lokalen hafva prioritet framför boställsinnehafvaren.
Ett dylikt behof förefinnes nu.
Sedan gamla mynthuset blifvit inredt till kanslihus, har det befunnits att den lokal å nedra botten, der UtrikesDepartem:tet blifvit inrymdt, vore så besvärad af mörker, fuktighet och kyla, att man icke der kunde vistas utan fara för helsan.
Detta Depart:t måste således beredas annan lokal.
En följd Den 3 December e. m. 127 häraf bitr, att flera omflyttningar miste ske och, utom det stt stora kostnader komme att drabba Staten derigenom att lokaler, som nyligeri blifvit inredda för visst ändamål, nu skulle
Undergå ny förändring vid förärtdrad bestämmelse, — komme Utrymme' att saknas uti K.
Kanslihuset för Just.KanslersExpedrn, hvilken klefve nödsakad flytta till annat hus..
Denna Expédm bär alltid varit inrymd i samma hus som Just.Expedrn,. och ett annat förhållande kan icke äga rum utan stora olägenheter.
Just KanslersExpedin behöfver nemi. dagligen kommunicera sig ffled Just.Exped:n.
Det vore således icke utan vigt om berörde Expedm kunde qvarstanna i K.
Kanslihuset; och en sådan möjlighet förefinnes äfven.
Uti nämnde hus finnas rum uplåtna till boställe åt Ghefen för EcclesiastikDepartemitet.
Blefvo- dessa rum disponerade till embetsrum, komme ofvanömförmälda kostnader och olägenheter att undvikas.
Men om EcklesiastikDepartem:tsCbéfen skulle lemna sina boställsrum, fordrade billigheten att han i stället erbölle hyresersättning; och då äfven Chefen för FinansDepärtermt saknar boställe, förefinnes icke anledn., hvarför icke äfven han skulle få åtnjuta samma fördel, som de öfrige Cbeferne.
Då jag nu går att framställa förslag i detta ämne, förutser jag med visshet, att jag skall mötas af den anmärkmn, att, i händelse behof i förevar:de fall verkligen funnes, kunde icke Regeringen, r én fråga, sorn så nära rörde dess ledamöter,- undgå att sjelf framkomma med Propös,, samt att det således vore obehörigt att förslag derom väcktes af enskild riksdagsman.
Härvid får jag fästa upmärksamheten å det förhållande att den, sorn egentligen skulle njuta fördel deraf, är samfna person,- till hvars; Departvt ärendet hörer; och kan man således icke
Utan skäl förmoda, det han funnit sig af grannlagenhet förhindrad väcka frågan, I öfvertygelse att berörde förhållande får gälla såsom giltig ursäkt för mitt åtgörande, tager jag mig friheten Vördsamligen föreslå: att R.
St:r, oberoende af ifrågasatt löneförhöjning åt StatsRåöets ledamöter, behagade anslå ett belopp af 2000 R:dr r:mt att, såsom hyresersäftning, årb utgå till hvardera a>f dé Depart:tsCbefer, sorn icke få åt sig uplåtbe boställen,.
Remitterades till StatsUtsk* 2:o.
Redan under decennier har man tvistat om hvilka ämnen, sorn borde
Utgöra föremål för elementarundervisningen.
Den gamla skolan har icke Velat maka åt sig, Med en döendes krampaktiga ansträngningar har den sökt bibehålla sin en gång vunna position; väl vetande att striden för den gällde lif eller död.
De nya läroämnena åter hafva långsamt, meli med naturkraftens oemotståndlighet, tilltvungit sig ständigt vidgadt utrymme, Oaktadt striden så länge fortgått, är den ännu oafgjord.
A ena sidan' finner mah väl de gamla läroämnena icke tillfyllestgörande; men å andra sidan vill man icke obetingadt antaga de nya. 128 Den 3 December e. hl. Ilär, liksom vid alla revolutioner eller öfvergångsperioder, har inträdt en slags anarchi.
För närvide är verkligen skolan bragt till en chaotisk oreda.
Den ena skolan är icke lik den andra, i den ena bibehålla de gamla ämnena sin fordna öfvervigt, och i en annan har Iemnats mera utrymme åt de nya läroämnena.
Sämst lottade torde de skolor vara, der man till lika anpart uptagit beggedera.
Den oreda, som sålunda upkommit i elementarläroverken, kan icke länge fortfara, utan att menligt inverka på ungdomens bildning.
Man hade hoppats att problemet skulle lösas genom K. M:s nya Skolordning; men denna har, med alla sina stora för— tjenster i öfrigt, dock lemnat striden oafgjord.
Det är således icke att förvänta, alt genom den skall kunna åstadkommas en sådan ordning och likhet hos de särskilda elementarläroverken, som man skulle vilja önska.
Frågan är emedlertid af stor vigt, enär derpå beror huruvida landets yppersta ungdom, den, i hvars händer Statens framtida öden komma att läggas, skall erhålla en mer eller mindre ändamålsenlig upfostran.
Jag anser det också för en oeftergiflig pligt för hvar och en, som i ämnet stadgat sin öfvertygelse, att densamma fritt och otvunget uttala.
I känslan af denna min skyldighet är det, som jag går att till R.
St:rs bepröfvande framställa mina åsigter i frågan.
Sådant sker likväl icke utan full visshet derom, att min behörighet skall belt och hållet bestridas.
Man skall, utom hvarjehanda andra inkast, framkomma med den invändningen, att jag aldrig fungerat såsom skollärare och derföre saknar befogenhet att yttra mig.
Utan att hvarken vilja eller kunna inlåta mig i frågan om min behörighet i öfrigt, vill jag endast bemöta inkastet om nödvändigheten af erfarenhet såsom skollärare, för att bedöma hvilka ämnen företrädesvis böra ingå uti elementarundervisningen.
Och frågas härvid om skolläraren verkligen är ojäfvig att afgöra frågan?
Han har i ungdomen inlärt sig vissa ämnen, nödvändiga för hans framtida lefnadsbana.
Derefter har han tillbragt sina bästa lefnadsår med att undervisa andra i samma ämnen.
Kan man verkligen hos honom förutsätta sådan oväld och sådan brist på egenkärlek, att han skulle i en mera framskriden ålder kunna erkänna, att hela hans lifs sträfvande varit mindre ändamålsenligt?
Jag för min del tror det icke, utan anser att den praktiske mannen, som i lifvet lärt känna dess behof, är en kompetentare domare i frågan.
Härigenom är väl icke på något sätt ådagalagd min behörighet, men den har jag icke eller för afsigt att styrka.
Öppet erkänner jag, att jag om skolundervisningen icke äger annan kännedom, än de iakttagelser jag kunnat göra om hvad verkan den haft på mig och mina ungdomskamrater, samt den lilla erfarenhet jag kunnat vinna genom alt handleda egna barn.
Min behörighet må nu vara hurudan som helst, så har jag emedlertid fattat en bestämd öfvertygelse, hvilken icke kunnat rubbas af de skäl, som andragits af många särskilda sakkunniga personer, med hvilka jag samtalat om frågan.
Det resultat, hvartill jag kommit, skall jag rent ut framställa, utan afseende å de fördomar, som jag med visshet förutser ' mig komma att stöta för hufvudet, Innan Den 3 December e. m. 129
Innan jag skrider till sjelfva ämnet, torde icke vara utan vigt, att fästa upmärksambeten å de namn, man gifvit de olika skolorne.
Den gamla bar man kallat den lärda eller ideela, och den nya den reala eller praktiska.
Dessa benämningar hafva numera vunnit sådan häfd, att jag för min del icke sett någon, som fästat sig vid det oriktiga deri.
Då oegentliga namn ganska ofta förvilla begreppen, torde en granskning af dessa namn icke vara ur vägen.
Om benämningarne voro sanna, skulle här finnas vissa vetenskaper, som voro ideela, och andra, som voro reala eller praktiska.
Frågas nu skäligen, hvilka höra till hvardera klassen?
Ilar icke hvarje vetenskap sin rena och sin tillämpade afdelning?
Finnes t. ex. någon vetenskap som är mera ideel än mathematiken, och dock har icke någon annan så vidsträckt tillämpning uti eller är så oundgänglig för det praktiska lifvet som denna.
Så äfven med alla öfriga vetenskaper, en ren och en tillämpad del.
Jag har fästat mig vid dessa namn icke blott för det origtiga deruti, utan äfven af en annan vigtigarc anledning.
Benämningen real eller praktisk är utkastad som ett slags smädeord emot en del vetenskaper, hvilka icke skulle tillerkännas samma rang, som de öfriga.
Det att gagna samhället och sina medmenniskor, att åstadkomma något praktiskt nyttigt, ansågs af de gamla för något ovärdigt en Philosopb och förnedrande för vetenskapen, hvilken funnes till endast för sin egen skuld.
För en sådan åsigt talar en Plato med flere lysande namn; och påstås det att
Archimedes blygdes öfver att hafva upfunnit de machiner, med hvilka sedermera hans fädernestad en längre tid försvarade sig emot en öfverlägsen fiende.
Så långt gick föraktet för det praktiska.
Den benämning, nya skolan fått, kan sålunda icke anses för annat än en smädelse.
Ofvanomförmälda indelning af läroämnena i tvenne klasser tyckes också hafva föresväfvat författaren till K. M:s Nåd.
Sladga för Rikets Allmänna Elementarläroverk af d. 14 Aug. innev. år.
Uti dess Irsta g säges nemi.: «De offentliga, af Staten bekostade, »Elementarläroverken hafva till ändamål, dels att — — meddela »allmän medborgerlig bildning, dels att grundlägga de vetenskap»liga insigter, som vid universitet eller högre tillämpningsskola »vidare utbildas.»
Härvid torde det tillåtas fråga, hvilka äro de till allmän medborgerlig bildning hörande läroämnen, som icke kunna vid universitetet eller högre tillämpningsskola vidare utbildas?
Jag för min del förmår icke nämna dem och trotsar någon annan göra det.
Det skulle i sanning vara högst intressant att få höra en indelning af vetenskaperna, upgjord enl. den i berörde § upgifna indelningsgrund.
Genomläser man hela ifrågavarrde Nåd.
Stadga, låter det gissningsvis antagas, att vid nedskrifvandet af ifrågavarrde g de klassiska språken föresväfvat förf:n såsom en särskild klass läroämnen.
Men vid antagandet af en sådan gissning mötes man ovilkorligen af frågan, vid hvilken högre tillämpningsskola komma insigterna i dessa språk att vidare utbildas?
Huru man således än vill tyda denna §, återstår alltid något, som blir oförklarligt; II. H. 9 130 Den 3 December e. m. och harleder sig icke sådant derifrån, att förfin låtit villa sig af en gammal häfdvunnen, men det oaktadt fullkomligt grundfalsk, distinktion?
Då man går att afgöra hvilka ämnen, som böra ingå i elementarundervisningen, är det af högsta nöden påkalladt, att dervid iakttaga stor försigtighet.
All kunskap, om den är klar och grundlig, är onekligen bildande.
Men menskliga vetandet har nu vunnit ett så vidsträckt fält, att icke någon, äfven den bäst begåfvade, förmår omfatta det hela.
Man måste åtnöja sig att, efter inhemtandet af de nödiga kunskaperna, använda hela sin öfriga lefnad för att genomtränga en enda afdelning af en vetenskap.
Frågan är således icke, hvilka kunskaper äro nyttiga, utan hvilka kunskaper äro nödvändiga för alla?
Det ligger stor vigt deruppå, att icke ynglingen, och ännu mer barnet, öfverhopas med en mängd olika läroämnen.
Begreppet förvillas lätt derigenom, och då dessutom hvart ämne mera sällan förekommer, glömroes den ena lexan, innan ännu den andra blifvit påbörjad.
Härvid bör man strängt iakttaga den gamla regeln: »Non multa sed multum.»
Mera afseende bör hafvas på grundligheten, än omfånget.
Granskar man nu ofvanmda K. M:s nya SkolStadga, skall man finna deri uptagna såsom läroämnen icke mindre än sex olika språk, utom modersmålet och de Nordiska språken, således inalles 8 eller 9 språk.
Då dertill komma åtskilliga vetenskaper, så torde icke vara ohemult att fråga, om man skäligen kan antaga, det icke en yngling skall förvirras genom studiet af en sådan mängd olika ämnen? och är det verkligen att hoppas, det han skall kunna grundligen inlära dem samtliga?
Ar det icke snarare att förmoda, det resultatet kommer att blifva en fragmentarisk sammangyttring af en mängd intet samband ägande erinringar från de olika läroämnena?
Den nya SkolStadgan har, genom eftergift åt båda de stridande partierne, sålunda utsått frö till en allmän förvirring i elementarundervisningen.
Sådant har icke eller undergått förfins upmärksamhet, och han har derföre trott sig kunna förhindra det skadliga, derigenom att han lemnat frihet åt lärjungen, att afsäga sig undervisningen i vissa språk.
Härigenom har han råkat ut för nästan en ännu värre dilemma.
Botemedlet var nästan värre än det onda, man ville förekomma.
Genom denna valfrihet upkomma möjligen i skolans öfversta klass fyra till och med fem olika linier, nemi. en utan något klassiskt språk, den andra med Latin, den tredje med Latin och Grekiska och den fjerde med Latin, Grekiska och Hebreiska samt dessutom ytterligare en med två eller tre lefvande språk.
Huru det skall blifva möjligt att väl ordna en skola, med fyra eller fem olika undervisningslinier, kan jag icke fatta, och skulle högeligen önska få se det problemet fullständigt löst.
I den nya SkolStadgan måste sålunda ligga något förborgadt fel, enär den kunnat komma till resultater, föranledande sådane mveckl ingar.
Finge jag framkasta en gissning i detta afseende, skullesådant härleda sig derifrån, att förfin icke för sig klart besvarat frågan om ända - Den 3 December e. m. 131 målet" med undervisning.
Innan man kan afgöra frågan om hvilka ämnen, som böra ingå i elementarundervisningen, måste man hafva redigt fattat, hvad man åsyftar med denna undervisning.
Innan man väljer medlen, måste man känna målet, som eftersträfvas.
Således först, hvad är ändamålet med elementarundervisning?
Härå svaras i allmänhet:
Bildning.
Detta ord, som så ofta begagnas, är ganska svårt att noga definiera.
På olika tider har man dermed haft ganska olika föreställningar.
Under 16:de och 17:de seklerne benämndes ingen bildad, som icke var fullt hemmastadd uti alla Theologernas tvister.
Nu för tiden erfordras för titeln bildad ganska ytlig kännedom om theologien; lika litet fordras dertill någon kunskap uti naturvetenskaperna.
Med bibehållen rätt att kallas bildad, kan man erkänna sig sakna kännedom om specifika skillnaden, emellan luft och vatten; men att icke känna Alexander Magnus, det är tillräckligt för att blifva hänförd till den råa hopen.
Om man vill närmare granska förhållanderna, skall man finna att för bildning nu för tiden fordras egentligen kunskap i språk och historia.
Skulle jag tillåta mig en definition på bildning, vore jag benägen att kalla den en förmåga, att vid i lifvet mötande fall kunna om dem bilda ett eget och grundadt omdöme.
För sådant erfordras icke blott en utbildad omdömesförmåga, utan äfven sakkännedom.
Afven den skarpsinnigaste kan icke fälla säkert omdöme utan sådan kunskap.
Men i lifvet är man oftast tvungen att genast fatta sitt beslut; man kan då icke upskjuta detta för att först inhemta nödiga kunskaper.
Dem måste man förut innehafva.
Enl. denna min upfattning bör en bildad person äfven hafva en någorlunda klar kännedom om de föremål och förhållanden, som kunna möta honom i lifvet.
Så, för att begagna ett nyss anfördt exempel, skulle det för honom vara af vida större vigt att känna hvad luft och vatten är, än hvilka mandater, som fört Alexander Magnus till odödligheten.
Äfven ett annat svar å ofvannrde fråga brukar lemnäs, särdeles af den s. k. gamla skolan.
Med undervisning, säger den, åsyftas en harmonisk utbildning af alla själens egenskaper.
Jag skulle vilja tillägga äfven kroppens.
Men hur sker sådant?
Huru är ett så önskvärdt mål möljligt att praktiskt vinna?
Härpå svarar samma skola med orubbad säkerhet, att det sker genom studiet af de klassiska språken och deras litteratur.
Men bevisen härför blir den oss skyldig.
Jag åtminstone har icke kunnat finna att af dem bevisats någon fördel, som icke lika väl kan vinnas genom andra studier.
Vill man åter höra ett annat, väl mindre grannt och klingande svar å frågan, må man vända sig till en förståndig fader, som har en son att upfostra.
Han skall troligen svara, att han sänder sin son till skolan, på det denne må blifva en bra och duglig karl.
Detta svar, så enkelt och så trivialt, torde dock innebära en praktisk sanning.