Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan är äfven upläst den mellanmening, som står emellan 18 och 19 punkterna.
Nu har en talat om 19:de punkten och en annan om mellanmeningen, hvilket är två serskildta saker, Om vi lemna Hr Frih. o. Landtm, tid att göra propos. på det ena eller andra, så tror jag att vi komma till slut utan någon diskussion.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, ali han, efter upläsningen af 19:de punkten, hade förmärkl alt densamma slutade med orden ”ehvad beslut än må fattas öfver föregående framställningar, ” samt derföre, enär dessa ord hade afseende på hvad Utsk. i fråga om 179, 180 och 181 §§ af Banko-Reglementet anmält, låtit upläsa denna anmälan, för att sedermera framställa propos. till densammas läggande till handlingarne; H.
Ex. hade dock af dea anledn. att 19:de punkten blifvit först upläst, först framställt propos. å densamma, men Ange nu i öfverensstämmelse med den i Utsk:s betänk, följda ordning först framställa om R. o. Ad. bifölle att Utsk:s i afseende på de förenämnde 179, 180 och 181 §§ gjorda anmälan lades lill handlingarne.
Uppå härefter framståld serskild propos. blef Utsk:s utlåt, i 19:de punkten af R. o. Ad. bifallet. 21 och 22 punkterne.
Biföllos. 23:dje punkten.
När granskningen af Bankens förvaltning här förevar, fästade jag Ståndets npmärksamhet derpå alt Riksg:s-kont., under det att samma verk emot ränta utlånat sina medel, likväl begagna kreditiv på Banken utan ränta och Den 12 April e. m. 367 alltså medelbart dragil ränta på Bankens penningar.
Då erinrades att denna anmärkn. egentligen borde framställas vid granskning af Reglementena för Banken och Riksg:s-kont., när de skulle förekomma till pröfning.
Som nu fråga är om kreditivs fortfarande för Riksg:s-kont. på Banken, så torde tiden vara inne att erinra om nödiga försigtighetsmått mot de missbruk af Bankens medel, hvilka Riksg:s-kont. möjligen skulle kunna tillåta sig.
Jag hemställer om icke lämpligt vore, alt besluta, det Riksg:s-kont. derest det har medel utlånta emot ränta medan det begagnar sitt räntefria kreditiv i Banken, gäfvo honom lika hög ränta, som det sjelf åtnjuter, på del kapital, hvilket Riksg:s-kont. förräntar under den tid del använder motsvarande summa af Bankens medel.
Jag anhåller om återremiss å denna punkt.
Den händelse Hr von Hartmansdorff omnämnt, att nemi.
Riksg:s-kont. skulle på sitt kreditiv uttagit medel, fastän Riksg:s-kont. haft andra medel utlånta, lärer endast inträffat med en ringa summa och under högst få dagar.
Det synes mig derföre icke böra föranleda lill något ahnat beslut å R.
St:s sida, än det som Utsk. nu bär har föreslagit, emedan det var en sak, som icke förorsakade någon förlust på någondera sidan hvarken för Banken, Riksg:s-kont., R. St., K. M. och Kronan eller för någon enskild person och således var det ganska oskyldigt.
Att, på sätt Hr von Hartmansdorff nu föreslagit, Riksg:skont. skall, i händelse det har medel ullånte och under den tiden drager något på sitt kreditiv, betala ränta lill Banken i den mån, som de hafva medel utlånta, det anser jag vara helt och hållet olämpligt; ty det förutsätter att Fullmägtige i Banken skulle få en kontroll öfver Fullmägtige i Riksg:s-kont., och således hafva rättighet'att efterse och tillse huruvida Riksg:s-kont. hade medel utlånle eller icke, samt till hvad belopp i r:dr sk. och rst., och sålunda göra en revision af Riksg:s-kont:s räkenskaper, hvilken icke vore öfverensstämmande med förfaltningarne rörande dessa båda R.
Sus verk.
Jag anser således BankoUtsk:s förslag i denna punkt böra bifallas.
Skulle man emedlertid vara af en annan mening, så vore det mycket simplare, mycket riktigare och mera öfverensstämmande med den ställning, hvari R.
Sus Fullmägtige i Banken och Riksg:s-kont. äro, att för allt hvad Riksg:s-kont. lyfter på sitt kreditiv i Banken ränta betalas.
Då är saken ren och klar, men ett sådant stadgande gagnar likväl i min tanka icke till någonting;- ty när, efter Bankens fundamentallagar, den salderade Banko-vinsten har för ändamål att användas till Statens behof, så är en utgift ifrån Riksg:s-kont. till Banken blott en omgång, som endast medför medlens förande fram och tillbaka på räkningarne enär i alla fall R.
St. hafva disposition af Bankens vinst och af Riksg:s-kont:s tillgångar.
Saken är för öfrigt så likgiltig som den någonsin kan vara.
Det skall endast medföra mera skrifveri, om Riksg:s-kont. skall debiteras ränta i Banken, och då jag är hatare af öfverflödigt skrifveri, så vågar jag vördsamt tillstyrka bifall på denna punkt. 368 Den 12 April e. m. Gr. Lagerbjelke:
Palmstjerna och anhåller att med honom få förena mig.
Han har redan visat, alt det icke går an, att till Bankens Fullmägtige öfverlemna revision af Riksg:s-kont:s kassa-kista till efterseende om der möjligen kan finnas några obligationer på samma tid, som Riksg:s-kont. begagnat sitt kreditiv på Banken.
Skulle Banken hafva någon ersättning för det att Riksg:s-kont. vid det af Hr von Hartmansdorff upgifna förhållande begagnar sitt kreditiv, så blefve det i alla afseenden vida enklare, alt Riksg:s-kont„ alltid betalte ränta till Banken så snart något på kreditivet lyftades; men Frih, Palmstjerna har redan visat att sådan räntas erläggande icke leder till något annat resultat än ökade omgångar och skrifveri samt mångfaldiga onödiga liqvider.
Då här nu af Hr von Hartmansdorff blifvit åtskilligt ordadt om sammanblandningen af Riksg:s-konl:s och Bankens rörelse, så anhåller jag alt i största korthet få belysa denna fråga.
Riksg:skont. har, så vidt jag vet, icke utlånat något annat än sina egna penningar och aldrig något af de medel, som det lyftat på kreditivet i Banken.
Riksg:s-kont. har under sednare åren dels utlånat temligen betydliga summor, dels äfven för ganska betydliga belopp upköpt obligationer, men det har varit för Riksg:s-kont:s egna penningar och ej för de medel, som utgått å kreditivet.
Riksg:s-kont. har under sednare tider icke mer än en gång och då till inskränkt tid och belopp lyftat något af kreditivet.
Detta kreditiv finnes på det att, om vid något tillfälle Riksg:s-kont. skulle få större utgifter men de inkomster som till dessa utgifters bestridande påräknats först något sednare inflyta, då kreditivet må finnas att för tillfället begagna.
Den enda gång, som Riksg:skont. under de 3 sista åren begagnat kreditivet var under sednare delen af sistl. höst, då Riksg:s-kont. hade högst betydliga utbetalningar, men ändå större inkomster att påräkna i slutet af samma år.
Riksg:s-kont. behöfde således endast använda kreditivet under den lid, som förflöt ifrån medlet till slutet af hösten och det dessutom endast till ett inskränktare belopp; men, säger Hr von Hartmansdorff, Riksg:s-kont. hade då obligationer i sin kista.
Ja, detta är sant; men jag hemställer till R. o. Ad., hvilken orimlig hushållning, eller rättare misshushållning det skulle hafva varit, om Riksg:s-kont., derföre att det en kort lid behöfde penningar till liqvider, hvilka ganska väl kunde betäckas med de inkomster Riksg:s-kont. hade att inom kort förvänta, kontoret skulle hafva försålt sina obligationer eller upsagt dem för att om några dagar åter inköpa dem.
Af alla kreditiver anser jag detta, till det inskränkta belopp, som det utgör, vara det ändamålsenligaste.
Jag skall i delta afseende icke yttra mig vidare, då icke något förslag att låta det tiphöra har blifvit framslälldt.
Hr von Harlmansdorffs förslag till förändrade föreskrifter i afseende på begagnanr det af detta kreditiv tror jag vara aldeles olämpligt och vida sämre än Dan 12 April e. m. 369 än de föreskrifter, sorn finnas i nu gällande 184 § af Bank-Reglementet och sora jag anhåller att få upläsa.
Den lyder så här: ”För liqviden af Statsfyllnads-summan och för bestridandet af öfrige Riksg:s-kont. älagde utbetalningar, äger detta Verk i Banken räntefritt begagna kreditiv till belopp af högst en mill. r:dr b:eo från d. 1 Sept. det ena året, till den sisla Juni det nästpåföljande, då de å kreditivet lyftade summor alltid ovilkorligen skola vara till Banken liqviderade.”
Der står uttryckligen och bestämdt, alt det är endast för liqvid af statsbrist-summan och bestridande af liiksg:s-kont. ålagda utbetalningar, som kont. har rätt att begagna kreditivet, således icke för utlåningar.
Om Fullmäglige göra det, så är det Revisorcrne och StatsUtsk., som äro vederbör, granskare; men att göra andra R.
St:s likartade Fullmågtige till kontrollanter, det skulle jag anse olämpligt.
Beträffande det faktum, som har föranledt denna tvist emellan Hrr Riksgts-Fullmägtige och Hrr Bauko-Fullmägtige, så tror jag all Banko-Fullmägtige hafva orätt; ty jag tror icke att Riksg:sFullmägtige hafva med en bokstaf öfverskridit reglementet, derföre att de icke sålt sina förut innehafvande eller uplånte obligationer för att verkställa en utbetalning som ålåg dem, och inom kort tid ersattes af inilytande medel, utan i stället begagnat kreditivet.
Det hade både varit oklokt såsom Gr.
Laberbjelke nämnt och tillika en misshushållning med Statens medel.
Riksg:s-kont. hade äfven rättighet dertill, enär det var för en utbetalning, som kont. var skyldig att ombesörja, och ej för någon utlåning.
Således var bokstafven iakttagen.
Det är visst sant att obligationerna kunnat belånas i Banko-Diskonten, och då hade man vunnit ränta åt Banken ; men på hvad sätt skulle de hafva belånts?
Riksg:s-kont. har ingen rättighet att upträda i Diskonlcn såsom låntagare.
Då skulle Kommissarierne och Fullmägtige hafva satt dit sina namn.
Att göra ett sådant der hokus pokus i onödan och låta det paradera, tror jag är ändamålslöst.
Alt låta Riksg:s-kout. betala ränta för hvad det lyfter på Bank-kreditivet, anser jag med Frih.
Palmstjerna och Gr.
Lagerbjelke, vara aldeles onödigt, ty Banken tillhör likasåväl sorn Riksg:s-konl.
Slaten, och denna kreditiv-summa är af allt för ringa belopp, för alt den deraf möjligen inilytande ränta skulle kunna vara behöflig för Bankens fullgörande af sina skyldigheter.
Delta är en inkomst, som tillfaller Staten och som Staten kan disponera vid en blifvande riksdag på samma sätt, som den öfrige delen af behållna Bankens inkotnsler.
Men utan afseende på delta, och äfven om Banken icke vore en Statens egendom, såsom Riksg:s-kont., så skulle jag anse för obehörigt att ränta betalades på kreditivet.
Genom den skyldighet, som åligger Riksg:s-kont. och öfrige Statens Verk att insätta alla deras behållningar på Bank-räkningen, har Banken tillgångar, som nämnde Verk oafbrutet kan disponera för dess rörelse af det stora belopp, att det vida öfversliger delta temporära kreditiv.
Jag vill anföra exempel på motsatsen inom England, der det likväl är en enskild Bank, Engelska Banken, som drifver landets stora pen5 H. 24 370 Den 12 April e. m. ninge-rörelse.
Der förskjuter denna Bankliqvider för Stats-kassan, t. ex. räntan på den stora Engelska Stats-skulden med undantag af Södersjö kompaniets fordringar.
Der hafva de nästan oafbrutet flera milhr £
St. i löpande fordringar mer än hvad samtliga de Brittiska Stats-kassornas i Engelska Banken insättande behållningar utgöra.
Detta är ett betydligt onus för sedelstocken der.
För vår Bank är det deremot en fördel att de Publika Verkens behållningar alltid skola stå i Banken, i motsats mot hvad förhållandet är på andra ställen, och det skulle blifva en förlust för Bankens rörelse, om detta stadgande uphörde och med dessa tillgångar bedrefs en egen rörelse, t. ex. genom upköpande och utgifvande af obligationer, som man kunde realisera eller indraga när man behagade och derigenom göra kreditivet till Riksgrskont. obehöflig!.
Jag instämmer i anhållan om propos. på bifall till hvad Ulsk. föreslagit.
Ilr Lefrén:
Törs jag till en början begära en nplysning af den siste värde talaren för att sedermera fortsätta min framställning?
Får Banken verkligen disponera de medel, som slå på depositions-räkning och, om den gör det i låneväg, får då Banken, i händelse dcposilions-tagarne vilja hafva ut sina penningar, gå lill Tumba och taga ut nya sedlar för att fylla hvad Banken tagit från depositions-räkningen?
Hr Rosenblad, som varit så länge vid Banken, torde kunna uplysa mig derom.
Bankens depositions-tillgångar ingå i Bankens rörelse.
Det är visserligen sant, alt
Banken är skyldig alt utbetala dem, när sådant fordras, och om Statens Verk skulle taga ut sina depositioner någon gång, så är Banken skyldig att betala men som det aldrig inträffar, då Banken, åtminstone på de sista åren, sällan eller aldrig haft mindre än flera mill. innestående, så är det en obestridlig sanniug all Banken har derigenom allena fyra eller fem mill. undandragna den allmänna rörelsen.
Delta har icke något inflytande på den verkan allmänna sedelrörelsen eljest kunnat hafva.
Jag har icke blifvit fullt öfvertygad genom den siste värde talarens benägna uplysning om någonting annat ån ali hans första anförande icke synes vara öfverensstämmande med hvad Bank-Reglementet innehåller.
Men till saken!
När Riksg:skont. fick detta kreditiv sig anvisadt vid realisationen, var mycket fråga om huruvida det borde ega rum eller icke, äfvensom under hvilken form det skulle ega rum.
Man var då i allmänhet mycket missnöjd med Stats-verket öfverhufvud, såsom orsak till Bankens bankrutt.
Man var ogin emot Riksg:s-kont., såsom representant af Stalsverks-sidan i motsats af Banken; men slutligen blef man ense derom, att det icke var i sin ordning, att Banken skulle lemna Riksg:s-kont. kreditiv för vissa bestämda ändamål.
Detta kreditiv gafs likväl under förutsättning att Riksg:s-konl. icke skulle missbruka detsamma.
Jag för min del satt då i Banko - Den 12 April e. m. 371 Ulsk., och vel alli för väl och många lill mig, hvad som då mentes med ”missbruka” i delta afseende, nemi. om Riksg:s-kont. skulle ställa sig på så knappa behållningar att det alltför ofta skulle komma att begagna kreditivet.
På sednare år har man ålagt Riksg:s-kont. alt söka göra medel fruktbara, som finnas i Riksg:s-kont.
Detta naggande efter den största räntevinst, som är möjlig alt få, gör att Riksg:s-kont. kommer i en ställning, hvaruti det icke borde vara, och att det kan komma att begagna kreditivet på Banken vida oftare än som skett.
Jag anser likgiltigt om Riksg:s-kont. betalar ränta på kreditivet eller icke; men om något skulle ändras i den syftning
Hr von Hartmansdorff framställt, så tror jag det vara rättast, att Riksg:s-kont. alltid betalar ränta på hvad, som löper på kreditivet.
Jag föreslår likväl icke att så må ega rum; ty, med kännedom om Banken, vill jag icke lemna något tillfälle för Stats-verket att kunna i en framtid ytterligare skaffa sig tillfällen alt kunna ruinera Banken.
Om Riksg:s-kont., såsom nu, får räntefritt begagna sitt kreditiv, och fordringar t. ex. på krediti veis ökande framställas, så kan Riksg:s-konl:s Fullmägtige icke då säga: vi betala ju ränta, för hvad vi lyfta.
Aro icke vi, lika väl som andra, berättigade att begagna Bankens medel?
— Jag är rädd för det bär.
Vestigia me terrent.
Jag vill heldre att vi måtte få betala ränta en ä mill. än att vi skulle ge oss in på en så vådlig bana.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk., sådant det är, nemi. att Riksg:s-kont. må framgent få begagna kreditivet utan ränta, öfvertygad att missbruk icke skola ega rum, helst som anmärkn:r nog göras, i fall möjligen någon anlcdn. dertill kan förefinnas.
Då jag å ena sidan icke han undgå alt hålla Hr von Hartmansdorff räkning för den omsorg han visar i afseende på det Verk, af hvars Öfver-Styrelse han är ledamot, så kan jag deremot å den andra sidan icke underlåta alt beklaga, att Hr von Hartmansdorff har nog hardt bedömt Fullmägtige i Riksg:s-kont., då han förklarat dem hafva missbrukat det kreditiv, sorn Riksg:s-kont. har sig anvisadt på Banken.
Jag tror näppeligen att något bevis på eli sådant förhållande skall kunna andragas, åtminstone under den tid, som jag haft äran och förtroendet att vara ledamot af Riksg:s-kont:s styrelse.
Vid de utlånings-operationer, som Riksg:s-konl:s Ofver-slyrelse verkställt, har den med yttersta sorgfällighet beräknat kontorets tillgångar äfvensom de utgifter kontoret, under en viss framtids-period, kunnat hafva att förvänta.
Fullmägtige hafva derefter bestämt den summa, som skulle kunna till obligationer förvandlas.
Det har skett till följd af och i full öfverensstämmelse med R.
Si:s egna föreskrifter, hvilka ålägga Fullmägtige, såsom en pligt, att göra fruktbärande alla de anslag, hvilka på någon längre tid icke komma alt lyftas i st. f. att låta dem blifva hos Banken räntelöst innestående.
När Riksg:s-kont:s Fullmägtige hafva en sådan föreskrift till sin efterrättelse, men vid verkställigheten af densamma 24* 372 Don 12 April e. m. omöjligen kunna förutse händelser, hvilka understundom påkalla ett hastigt anlitande af Riksg:s-kont:s tillgångar, så hemställer jag vördsamt, om det väl kan sägas vara eli missbruk af kreditivet å Banken om, vid dylika tillfällen, det kreditiv anlitas på någon kortare tid och till föga betydliga belopp?
Jag vågar förklara, att om de stadganden, som nu gälla så väl i Bankens Reglemente som i Riksg:s-kont:s, blifva oförändradt bibehållna, så skola Hrr Banko-Fullmägtige ingalunda få anledning att i ringaste mån beklaga sig öfver några missbruk af Fullmägtige i Riksg:s-kont. vid begagnandet af det kreditiv, som blifvit Riksg:s-kont. anvisadt på Banken.
Tvärtom, tillåter jag mig försäkra, det öfrige Fullmägtige skola lika med mig, gerna underkasta Riksg:s-kont:s åtgärder den aldra strängaste granskning af hvilken som helst, emedan det derigenom skall visa sig, att när någon gång ett anlitande af kreditivet eger rum, så sker det af orsaker, som Riksg:s-kont. omöjligen kunnat förekomma.
Enär R.
St. hafva ålagt
Fullmägtige den förut omförmäldla uphandlings-skyldigheten af obligationer, och på andra sidan lemnat Riksg:s-kout. ett kreditiv, så måste väl i dessa båda föreskrifter, jemförda med hvarandra, ligga åskådlig en afsigt af R.
St. att underlätta Riksg:s-kont:s operationer, sä alt icke den förra föreskriftens verkställande skulle sälla R.
Sl:s Fullmägtige i bekymmer vid inträffande utbetalningar.
Alt BankoUtsk., som nu är Bankens Öfver-styrclse, har för afs:gt att sätta Riksg:s-kont:s styrelse i förlägenhet, och att söka inrätta en kontroll på denna styrelse, slutar jag deraf, att BankoUtsk.
, redan beslutat, att det till Riksg:s-kont. anvisade kreditiv icke får, såsom hittills, innestå på Riksg:s-kont:s depositions-räkning i Banken, dit det alltid tillförene varit levereradt, och i stället föreskrifvit, det en splitter ny räkning skall öpnas i Banken under namn af Riksg:s-kont:s krediliv-räkning på Banken.
Hvartill detta skall gagna, vet jag icke; men hvad jag vet, det är, att föreskriften kommer att medföra mycket besvär och mycken olägenhet för Riksg:s-kont. vid kreditivets begagnande, och kan möjligen också leda derhän, alt Riksg:s-kont. ser sig nödsakadt att, första dagen, då kreditiv-rättens begagnande inträder, genast lyfta hela kreditiv-beloppet och insätta det på Riksg:s-kont:s depositions-räkning.
Jag förenar mig med Frih. Palmstjerna och Hr Lefrén i att tillstyrka bifall på betänk.
Propos. till bifall å Utsk:s tillstyrkande i 23 punkten blef härefter framsläld och besvarad med ja. 24, 25 och 26 punkterne.
Biföllos. 27:de punkten.
Jag anhåller vördsamt alt R. o. Ad. behagade upskjuta sitt beslut öfver denna punkt, till dess 31 :a punkten blifvit afgjord, hvilken afser inrättandet af en ny Diskont på Gottland.
Den 12 April e. m. 373 Ilr Åk erman:
Jag anhåller att R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, oberoende af hvad som kan komma att beslutas i en påföljande, hvarom den siste värde talaren väckt fråga, och det af det skäl, att det är all anledn. att dessa 300,000 r:dr behöfvas, oaktadt en del deraf, eller det som var afsedt för Stockholms stads kontor, icke behöfver anlitas och det af det skäl, att Koppar-tillverkningen i Fahlun är i jemt stigande.
Det slår här att Fahlu Bergslags koppar-tillverkning förlidet år stigit, och det alali anledn. att den kommer att än ytterligare stiga, hvarigenom denna fond, nu mera än förut, kommer att tagas i anspråk.
Det tyckes vara angeläget att icke utvägar till belåning för en så vigtig tillverkning må förminskas eller försvinna, och jag anhåller derföre att R. o. Ad. på dessa skäl behagade bifalla punkten.
Till de skäl, som förut blifvit anförda af Ilr Rosenblad för det af honom begärda upskofvet intill dess den 31 punkten blifvit afgjord, ber jag att få fästa upmärksamheten pä att af del ifrågavar. kreditivet har förlidet år icke varit lyftadt mera än 07,404 r:dr och sålunda voro 232,595 r:dr obegagnade.
Jag har dessutom emottagit den underrättelsen att redan år 1844 har icke mer än halfva beloppet af kreditivet i allmänhet varit begagnadt.
Dertill kommer nu att ett af de föremål, som detta kreditiv skulle omfatta, nemi. 33,333 r:dr 16 sk. b:co till Stockholms stads Brandförsäkrings-kontor, skulle uphöra, hvarigenom beloppet Olifver ännu mera tillräckligt.
Skulle nu B. o. Ad. vid 31 punkten bifalla hvad Utsk. föreslagit, så föranleder ett sådant bifall en nedsättning uti den lånerätt, som åtminstone ett af kontoren, nemi. det i Malmö, har åtnjutit under året; ty det är ifrån Malmö Låne-kont., som det belopp, enl. Ulsk:s förslag, skulle öfverflytta», hvilket borde anslås till Wisby.
Således har det ena inflytande på det andra, och jag förenar mig följaktligen med Ilr Rosenblad uti den hemställan, att denna punkt mätte upskjutas intill dess 31:a punkten blifvit afgjord och man således vet, huruvida, hvad som här blifvit föreslaget för Wisby, kommer att bifallas.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Raab.
Om jag kunnat hafva minsta tvifvel emot pröfningen af denna punkt och om en förändring deraf kunde komma att cga rum, samt det vore sannolikt att någon minskning skulle inträffa för Fahlu Bergslag i begagnande af kreditiv-rätten, så skulle jag vilja vara den siste att lägga sten på börda; ty jag bekänner att den styfmoderlighet, som visats detta urgamla kopparverk icke af mig på något sätt gillas.
Men oaktadt den stora tillverkning, som der egt rum de sista åren och sora jag uprigtigt önskar icke måtte, såsom en följd af denna R.
Sl:s njugghet att bevilja en billig nedsättning i dessa afgifter, härflyta ifrån en plundring af de bästa malmerna som der äro, så alt det blir ingenting för framtiden; så har Bergslaget i alla fall icke begagnat mer än 47,000 ndr och Sparbankerna 20,000 r:dr på kreditivet.
Om nu äfven en nedsättning skulle komma i fråga, derom jag icke vill 374 Den 12 April e. m. yttra mig förr än vi komma till den 31:a punkten, så tror jag, ehuru jag, på sätt jag för min del yttrade då motionen väcktes om Wisby, icke är någon stor älskare af den der idéen, att det skulle vara kännbart om delta kreditiv minskades med 30,000 ä 40,000 r:dr.
Jag förnyar min anhållan att' upskof med denna punkt måtte beviljas på sätt jag förut begärt.
O Hr von Hartmansdorff:
Jag instämmer med Hr Aker man i anhållan att R. o. Ad. måtte afgöra denna punkt, oberoende af den, som rör Wisby.
Jag inser icke det nödvändiga sammanhang som de sig emellan 6kola hafva.
Här är blott föreslaget att samma 300,000 r:dr, som förut varit anslagna lill förlag för lån på_ koppar-sedlar och till kreditiv åt Sparbanker, må bibehållas.
Ar det sagdt alt hvarje Banko-sedel, som hittills icke utgått af någon fond, nödvändigt skall drifvas ut?
Banken är vid denna riksdag i vida sämre ställning än han var vid sista riksmötet.
Skall man då, i st. f. alt stödja, söka alt försvaga honom?
Hr Rosenblad har beklagat den njugghet R.
St. vid föregående riksdag visat mot koppar-verket i Fahlun, och likväl tillstyrker han R. o. Ad. att vara ännu njuggare, nemi. alt på annat sätt disponera en del af de medel, som nu åro anslagne lill della kreditiv.
Jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. ville bifalla denna punkt.
Äfven jag är af den tanken att denna punkt bör pröfvas i den ordning betänk, innehåller.
Ad. finna att den fond, som är föreslagen för denna utlåning, är för stor, så kan R. o. Ad. nedsätta den till del belopp, som R. o. Ad. anser lämpligt.
Jag tror icke att det är något skäl dertill, utan önskar alt beloppet blir bibehållet vid hvad som är föreslagit; men att upskjula punktens behandling, dertill anser jag vara ännu mindre skäl.
Kredilivernas belopp äro af beskaffenhet alt inverka betydligt på Bankens ställning.
Om krediliverna anlitas fullt ut, så är Banken mest blottställd.
Om de icke tagas fullt