Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om nu Banco - Den 7 December f. m. 2 33 Fullmägtiges ovälcligliet skulle gå så långt,, att ingen skillnad gjordes mellan inhemska och utländska varor, samt följden således i sjelfva verket blifver den, alt de utländska finge vid Malmö låneanstalt ett gifvet företräde, så må jagsäga, att jag aldrig skulle hafva gifvit mitt bifall lii 1 den här ifrågavarande anstalt, ty min mening har icke varit att bereda capitaltillgångar för utländningeas fördel, utan i främsta rummet för inrikes producenten, och jag bekänner, alt jag härvid isynnerhet intresserat mig för jordbrukaren.
Jag skulle tro det vara bäst att Ridderskapet och Adelil holle sin rätt öppen att sedermera bestämma, hvilka varor som skola belånas, i fall man nu beslutar, att någon varubelåning skall äga runi, det jag för min del ej kan tillstyrka, utom för redan belånbara ulförselvaror.
Hvad spannemålsbelåningen serskildt beträffar, sä, enär det måste blifva lika lätt, att föregifva utländsk säd. vara inhemsk, skulle det i sanning blifva af vigt för utländningen att skicka lrit sin osålda spannemål för att i vår Bank derpå erhålla lån, sorn han icke kunde få på något annat ställe.
Till hvilket o fan teli g t belopp skulle icke då denna belåning, och de derföre utgifna sedlarne stiga?”
Jag önskar derföre, att man dels icke måtte allt för lätt gå in på de nya förslagen, och dels att man icke allt för vidlyftigt må sönderplocka ett Betänkande, livar - Den 7
December f. m. om öfverläggningarne hos oss aldrig vilja taga slut, linder det saken redan för längesedan blifvit
Is os de öfrige trenne Stånden afgjord, oell i allt fall torde böra förvisas till förstärkt BancoUtskott.
Jag instämmer i Utskottets afstyrkande, och anhåller, att man icke må öfverlemna allt för mycket åt Banco-Fnllmägtiges bepröfvande, dem jag annars måste beklaga.
Med afseende på hvad den siste Talaren anmärkt om lättheten för utländningcn att hittransportera säd för att få den belånad, får jag upprepa, hvad jag förut erinrat, nemligen, att sådan rontroll deremot finnes i Tullförfaltningarne och den höga tull hvarmed utländsk spannemål är belagd, i jemförelse med det pris, hvartill den här kan säljas, att det icke är tänkbart, det utländningen skulle finna någon uträkning vid att hitföra sin spannernål och betala den höga tullen, för afl få varan till halfva värdet belånad.
Det är således endast för Svensk ritorr spannernål, upplagd i magaziner, som anstalten skulle kunna användas, och jag är öfvertygad, att den skulle medföra så mycket större nytta, som den icke blott skulle vara fördelaktig för jordbruket och landet, utan äfven uppmuntra Köpmannen att hilda spannemålslager för missvextår, så väl här, sorni England, och sålunda försäkra oss om tillgång på spannemål i behofvets stund, samt bereda Köp - Den 7 December f. m. 235 mannen tillfälle att begagna conjnncturen, i motsatts mot förhållandet sistlidet år, då våra köpmän, i brist af samlade lager, ej him no att utföra sin speculation, innan den gynnande conjuncturen i England var förbi.
Då för öfrigt saken numera synes tillräckligen utredd, anhåller jag att vi ju förr desto heldre må få skrida lill votering öfver Herr Hjertås och Friherre Cederströms förslag, såsom motsatta alternativer.
Herr Bibbing; Arvid:
Ehuru jag icke var närvarande i början af denna discussion, kan jag ej undertrycka min förundran, huru man inkommit på ett ämne, som icke följer i ordning för föredragningen.
Frågan om spannemålsbelåning är behandlad i ett serskildt Betänkande, som ännu hvilar på bordet.
Mycket, vore visserligen om detta ämne att säga; men jag önskar, att livar och en måtte lemnäs tillfälle att yttra sig öfver ämnena i den ordning de böra förekomma.
Jag anhåller derföre, alt Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes från öfverläggningen utesluta de ämnen, som nu icke äro i ordning att föredragas, samt begär proposition derpå.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att Herr Munck af Rosenschöld oriktigt fattat Hans Excellens^ sista yttrande, hvilket innehållit, att om undantag för spannemålsbelåningen ej gö - a36
Dcmi 7 December f. m. res, mäste äfven frågan derom anses vara under frågan om varubelåningen inbegripen och afgjord, enär ritorr spannemål äfven är en vara.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarslialken hemstälde ånyo, om Ridderskapet ocb Adeln skulle vilja undantaga frågan om spannemålsbelåningen, för att sedan, vid föredragningen af det serskilta Betänkandet derom, pröfvas.
Piopades Ja.
Jag bestrider begge de föreslagne pvopositionerne, emedan jag icke kan medgifva någon belåningsrätt på varor utöfver hvad redan blifvit beslutadt, och yrkar, att denna min mening äfven måtte komma under pröfning.
Som den är öfverensstämmande med Utskottets Utlåtande, hvaruti varubelåningen blifvit afstyrkt, förmodar jag, att min mening blifver Ja-proposition.
Hvilken af de andra båda meningarne skall till contra-proposition antagas, må genom votering afgöras, i händelse det icke kan ske på annat sätt.
Förhållandet är, såsom Herr von Hartmansdorff sagt, att BancoUtskotlet afstyrkt förslaget om belåning af varor; jag finnér således riktigt att bifall till Utskottets Utlåtande blifver Ja-propositionen.
Det återstår då att bestämma
Den 7 December f. 111. contrapropositionen; och jag skulle för min tiel gerna öfvergå på Friherre Cederströms förslag, om jag ej fruktade, att ändamålet derigenom förfelades, ech om jag ej vore öfvertygad, att invisningar på varor här icke höra inblandas, ulan att man för närvarande bör inskränka sig dertill, att antaga hypolbek af varor i förening med namnsäkerhet.
Jag tager mig således friheten vända mig till Friherre Cederström med hemställan, huruvida Friherrn ej skulle vilja afstå från sitt förslag 0111 invisningar på varor, hvarigenom blott en contraproposition skulle återslå.
När fråga är örn belåning af varor, kan det ej ske annorlunda, än genom invisning på varor, som äro satte under publik vård och genom hypothiserande af den deröfver tagna attesten, ty deri ligger säkerheten.
Det kan ej blifva fråga om varornas uppförande i Banken eller deras emottagande i Bankens egen vård.
Som säkerhet måste derföre lemnäs invisning på varan tillika med bevis, alt den är under publik vård och försäkrad.
Som jag alltså finner mitt förslag correctare än Herr Hjertås, kan jag icke derifrån afstå.
Det är endast för att undanrödja ett misstag, som jag begärt ordet.
Man har nemligen trott, att den ifrå - 233 Den 7 December f. nj. ga vara n de varubelåningen skulle kunna inverka på (le gamla Discontfonderna.
Detta är icke förhållandet, ty meningen är, att varubelåningen endast skulle ske i den på upplåningar grundade Handels - Disconten.
Hvad contrapropositionen beträffar, tror jag, att då Herr Hjertås förslag generelt öfverlerrmar åt BancoStyrelsen att pröfva hvilka varor skola belånas, men tillika stadgar narnnsäkerhet, detta innefattar större försigtighetsmått, än Friherre Cederströms förslag, utan att binda varubelåningen till någon viss form; och jag tillstyrker derföre antagande af Herr Hjertås förslag såsom bättre.
I afseende på den ifrågasatte varubelåningen bar jag i början af discussionen bort en ledamot påstå, att
Bankens säkerhet vore så mycket större, som Städernes Magistrater skulle vara ansvarige, att de pantsatte varorne verkeligen äro af den attesterade lånebeskaffcnhelen och i behåll.
Jag hemställer likväl, huru Rikets Ständer kunna ålägga Städernes Magistrater att ikläda sig en sådan ansvarsskyldighet, och derförutan lärer ej Banken kunna meddela några lån på varor.
Således måste antingen Banken hålla egen betjening för varornas besigtigande, och egna hus till deras förvarande, eller ock måste Magistraterne åtaga sig ansvarsskyldighet, hvilket jag fruktar, alt man ej kan hoppas.
Den 7 December f. in.
Hvad åter beträffar, att en BancoFullmägtig, så väl nu, sorn vid föregående tillfällen, ifrigt yrkat, att Banko-Styrelsens pröfningsrätt må utsträckas så långt sorn möjligt, så hemställer jag om BancoStyrelsen äfven vill ikläda sig ansvarsskyldighet för all Bankens förlust på denna varu belåning?
Jag skulle vilja afråda mina värda vänner bland Bankofullrnägtige att ikläda sig, ännu mindre sjelfve eftersträfva ett sådant ansvar; och jag får på förhand förklara, att om jag en annan gång åter är Riksdagsman, vill jag genom denna varning hafva beredt mig rätt att strängt kunna granska huru BancoFullmäglige fullgjort sin pröfning.
Siste talarens farhåga att Magistraterne icke skulle åtaga sig vården af de belånade varorne, är så mycket öfverflödigare, som allmänna författningar ålägga'dem det.
Yäl hafva åtskillige Magistrater försökt att komma ifrån ansvarigheten för vågarne på stället; men sådant har af Styrelsen blifvit afslaget, och någon ändring i de gällande föreskrifterne lärer icke heller hädanefter komma att äga rum, emedan säkerheten i alla transactioner fordrar, att varor, som äro upplagde i publika Magaziner, vårdas af auctoriteterne under gemensam ansvarighet.
Frågan är nu således blott i hvilken form varor kunna liypothiceras.
Naturligtvis utfärdar lån - 1^0 Den 7 December f. ra. tagaren en invisning på sin vara och går dermed lill den Våg eller det Magasin, der varan är upplagd, och får en attest, att ofverflyttningen på långifvaren blifvit i böckerne annoterad, samt erhåller sedermera lånet på denna attest, om lian tillika företer bevis alt varan är försäkrad.
Det är ock naturligt, att här, der frågan blott är om försäkring mot brandskada, dylika försäkrings-associationer snart skola bilda sig, och att låntagaren intilldess måste vända sig till utländska assurance-compagnier, ty det är endast under villkor alt varan är brandförsäkrad, som belåningsrätt derpå kan medgifvas.
Om således Herr Grefven celi Landtmarskalken täckes framställa proposition på den redaction jag föreslagit, förmodar jag att intet missförstånd kan äga rum.
Grefve von Rosen: Friherre Cederström bar nyss besvarat Herr Cederschöld, i afseende på Magistraternes ansvarsskyldighet, och jag tror för min del, att man mycket förr kan lemna lån på attesterade varor, än på de vederhäftighetsbetyg, som antagas i Disconterne.
Om Herr Cederschöld haft tillfälle att liksom jag dagligen se huru det tillgår i handeln samt vid varors uppläggande på våg eller nederlag, är jag öfvertygad att han, med sitt kända nit för alla goda och nyttiga anstalter, skulle med mig in - Den 7 December f. m. »41 instämma.
Afsigten kan icke vara, att Banken skall lida någon förlust, utan tvärtom att söka åstadkomma den största säkerhet; och jag är öfvertygad, att, med iakttagande af nödig försigtighet hos en upplyst BancoStyrelse, lån på varor till halfva värdet skola vara lika säkra, som alla andra lån.
Herr Ribbing: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalkens gjorda framställning blifvit med ja hesvarad, och vi sålunda fått frågan om spanmålsbelåningen undantagen från förevarande ämne för öfverläggningen, synes åtminstone för närvarande den farhågan håfven, att Magistraterne skulle blifva Magasins-Directioner i smått; för min del fruktar jag, att de blott skulle dela lika ledsamt öde med den större.
Men då vi nu, jag vet icke huru, kommit så långt in på ett ämne, som icke enligt Utskottets Utlåtande följer i ordningen för föredragningen, och då jag för min del anser flere varor af samma beskaffenhet, som spannemål, i afseende på belåning, så önskade jag att Utskottets Utlåtande, i hvad det rörer detta ämne, åtminstone mätte blifva uppläst, på det Utskottets skäl må kunna tagas i betraktande.
Utan att ingå i vidare betraktande af frågan om varubelåningen, anhåller jag blott att få upp5a H. 16
Den 7 December f. m. läsa några få ord ur Utskottets senare Utlåtande pag. iro och 112: spannemäl och socker äro varor, hvilka för ingen del kunna anses säkra mot förskämning och förstöring.
Äfven under den sorgfulligaste vård och skötsel jppas ofta ansenlig skada af mask och råttor på torkad säd; och socker upplöses och förderf vas ganska snart och i betydlig mon, genom fukt och väta.
Det är ibland annat, med afseende härå, som Utskottet ansett dessa artiklar ej vara till hypothek för Bankens utlåningar antaglige.
Och måste (Utskottet), vid slikt förhållande afstyrka, det
Bankens medel skulle för så tillfälliga och obestämda f öremål anordnas.
Ridderskapet och Adeln lärer häraf finna, att Utskottet ansett utlåning på dessa varor olämplig och äfventyrlig; och är det derföre, som jag anhåller att afslag på varubelåningen måtte, såsom öfverensstämmande med Utskottets Utlåtande, blifva Ja-propositionen; öfverlemnande åt mina motståndare att förena sig om contrapropositionen, bäst de gitta.
Af den af Utskottets Utlåtande upplästa stroph bekänner jag, att jag icke finner mig öfver tyga d.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, alt ritorr spannemål icke under 3 månader kan förskämmas eller undergå förminskning till den grad, att deri icke åtminstone bibehåller sitt halfva värde; äfvensom att Den 7 December f. m. 243 rätt socker icke smäller.
Jag liar varit med om sockerbelåning i Götheborgs Sparbank, utan att den minsta olägenhet deraf försports.
Toppsocker smälter väl i fuktigt rum, men kan kokas om till sirap, och bibehåller alltid vida mer, än halfva värdet.
Dessutom är här icke i fråga att stadga varubelåningen, såsom ett åliggande för Banco-Styrelsen, utan blott alt berättiga den att efter egen pröfning meddela lån mot hypothek af varor, såsom ett adjectivum till namnsäkerhet; och jag är öfvertygad, att Banco-Fullmägtige skola fullgöra denna pröfning på ett sådant sätt, att de icke derföre kunna attakeras vid nästa Riksdag af hvilken som hälst.
Så vida namnsäkerheten derjemte får pröfvas, innan lånen meddelas, har jag ingenting deremot, att varor äfven kunna hypolhiseras, såsom ett appendix.
Men jag fruktar, i likhet med hvad en värd talare, Herr Hjerta förut yttrat, att om låntagaren lemnar pant, BancoSLyrelsen skall förlora rättigheten att pröfva namnsäkerheten, emedan panten alltid anses lala för sig sjelf; och det är detta, som har gifvit mig betänkligheter.
Hvad beträffar den osvikliga säkerhet för Banken, som den siste värde Talaren för en stund sedan omnämnde, under åbej 52 H. 244 Den 7
December f. m. ropande af sin mångåriga erfarenhet, så vill jag blott erinra, att om jag ej missminnes, just under hans embetsmannatid, ett stort filnteri ägt rum med varor, som lago på nederlag i Götheborg, och gifvit anledning till en vidlyftig rättegång; äfvensom att sådant stundom händt till och med här i Stockholm, så att jag ej inser, huru det skall kunna absolut förekominas.
Men som sagdt är, om tillräcklig namnsäkerhet lemnäs derjemte, har jag för min del intet emot varubelåningen.
Hvad serskildt angår toppsocker, som blifvit upplöst af fukt, och den sirap, hvartill det kan omkokas; så hemställer jag huru dyr den sirapen skall blifva, när den skall dragas ur jorden likasom salpeter.
Jag uppskjuter besvarandet af Herr von Hartmansdorffs anmärkningar mot belåningen af spannernål, till dess frågan derom till afgörande förekommer.
Men hvad beträffar Magistraternes ansvarighet för de betyg, som af dem utfärdas, får jag anmärka, att då de hafva sig sådant ålagdt, de icke kunna neka att gifva riktigt betyg om varornas mängd och beskaffenhet, men väl vägra att gifva betyg örn ett namns vederhäftighet, som beror på opinionen.
Man har talat om missbruk i Disconterne och på nederlagen.
Jag tror att de missbruk, som existerat, böra tjena till varning och utfinnande af nödiga Den 7 December f. m.
245 försigtighetsmått för att förebomma missbruk för framtiden.
Då man vid förra Riksdagen yttrade detsamma som nu, om missbruken vid Discon terne, förklarade jag likaledes, att fordna missbruk endast borde tjena till garanti mot kommande.
Jag är också nu öfvertygad, alt om denna låneanstalt på ett behörigt sätt organiseras, inga missbruk skola vara att befara.
För min del anser jag ritorr spannemål vara tjenligare till belåning än socker; men delta är icke heller någon hastig försämring underkastadt, om det icke förvaras i fuktiga magaziner, och det lärer väl i Reglementet föreskrifvas Bauco-Fullmägtige att tillse, det nödig försigtighet iakttages i dylika detailler.
Sedan flere talare redan fästat Grefve von Rosens uppmärksamhet derpå, att belåning af spannemål nu icke är i fråga, återstår blott att till besvarande upptaga hvad den värde Ledamoten yttrat om den rinnande socker-sirapen, som kokas ur jorden.
Jag är likväl deruti förekommen af Herr Cederschöld; den kan måhända användas i Götheborg vid Sockerbruken, men der sådane icke finnas, lärer det blifva svårt för Magistraterne, som iklädt sig ansvarigheten, att använda den.
Jag vågar understödja Grefve von Rosens först yttrade opinion, att varubelåningcn för närvarande 246
December f. m. må inskränkas till de 6 artiklarne: spännemål, (som numera kommer att utgöra föremål för serskildt öfverläggning), socker, caffe, tobak, bomull och salt.
Det synes mig angeläget, att man i synnerhet fäster afseende på de artiklar, hvilkas import verka på jernexporten; och då man nu icke kan inrätta en Discont för alla varor, bör man åtminstone börja med de hufvudsakligaste.
I afseende på sältet, instämmer jag deruti, att Banco-Styrelsen bör vara berättigad, men icke skyldig, att belåna nyssnämnde varor.
Skulle belåningen utsträckas till alla varor, fruktar jag att det kunde gifva anledning till missbruk.
Jag ber om ursäkt om jag upptager tiden med att i korthet besvara Herrar Cederchjölds och Ribbings epigramatiska anmärkningar, hvilka grunda sig på ett missförstånd.
Jag har medgifvit att topp-socker smälter i fuktigt rum, men jag har sagt, att det kan omkokas till sirap, och att det i alla fall bibehåller halfva värdet, hvaraf följer, att i intet fall förlust på dess belåning till detta värde kan uppkomma.
Hvad beträffar det anförda exemplet om missbruk, så lärer dermed hafva åsyftats den i Götheborg timade mordbranden, hvartill anledningen var en i England erhållen hög brandförsäkring; men upphofsmannen dertill är dömd till 5 års fästning.
Den 7 December f. m. 24 7 Friherre Cederström:
Det är i anledning af Herr Lefrens yttrande om belåning af vissa varor, som jag begärt ordet.
Herr Lefren bar nemligen bland de varor han uppräknat förgätit trädvaror, som äro de vigtigaste, och hvilket bevisar, alt inga varor, som icke äro hastig förskämning underkastade, böra uteslutas, så vida de äro försäkrade mot brandskada.
Emedlertid anhåller jag, för att lugna de här yttrade farhågorne, att i mitt förslag till proposition efter ordet: rari, insättes ordet: kunna, hvarigenom belåningsrätten på varor ej blir ovilkorlig, utan kommer att bero på Banco-1 Styrelsens pröfning.
Jag anser mig endast böra förklara, att jag aldrig föreslagit annat, än alt Banco-Styrelsen intill nästa Riksdag må kunna, jemte namnsäkerhet, antaga hypothek af varor.
Det är också på detta förslag, sorn jag nu ånyo begär proposition, och då Herr von Hartmansdorff ej vill afstå ifrån att yrka bifall till Utskottets Utlåtande, såsom Ja-proposition, lärer man ej kunna komma till något resultat, utan att först genom votering få contrapropositionen afgjord.
Hans Excelhnce Herr Grefven och LandtMarskalkeii förklarade, att den proposition Herr von Hartmansdorff uppläst och begärt, innefattade svar på BancoUtskoltets Betänkande JNlo 5a, hvilket
Betänkande lik - 248 Den 7 December f. ni. ■val vöre af Ridderskapet och Adeln afgjordt.
Hans Exeellence ansåg att då nu, under öfverläggningen om Betänkandet JNT:o 53, fråga uppstått om ett tillägg rörande varubelåning, denna fråga, hvarom Utskottet icke något yttrat i sistnämnde Betänkande, måste särskildt behandlas.
Utskottet har väl ingått i pröfning af åtskillige förslag till varubelåning, men i det hela afstyrkt dem allesammans.
Ståndet behöfver väl således icke att särskildt genomgå dem hvar för sig.
Skulle Herr Grefven och LandtMarskalken icke finna milt förslag böra intagas i Ja-propositionen, så må det inkomma i Nej-propositionen, blott votering der- » öfver äger rum.
Till hvad Herr von Hartmansdorff anfört ber jag endast få tilllägga, alt Utskottet angående frågan om varubelåning i allmänhet yttrat: ”Det återstår för Utskottet att yttra sig öfver nå”gra hos RiksSlånden framställda sattser ”och anmärkningar af allmännare art och ”sorn icke lämpligen låtit sig under någon ”af föregående speciela punkter hänföras,” Hvarefter Utskottet säger: ”BankoUtskottet, ”sorn uti Betänkandet N:o 5a pag, 102, med ”anledning af motioner utaf G. J. Lamberg ”och utaf Anders Danielsson från Elfsborgs ”Län, yttrat sina tankar om Iåns utgifvande Den 7 December f. ra. 249 ”fran Banken på Magazinerade Import-va"ror, liar afstyrkt så beskaffad utlåning, ”icke blott med afseende derå, att Utskottet ej kände några fonder, att dertill an"visa, samt ej insåge att ens någorlunda "antagliga garantier och controller för ett "allmänt
Verk kunde härutinnan upptän"kas, utan äfven derföre alt sjelfva anstalten måste af Utskottet betraktas såsom dels "mindre behöflig, dels rent af skadlig; och "tror Utskottet sig ej hafva fått skäl att frånträda något af dessa yttranden.” Således har Utskottet, utan afseende på hvad fond som hälst kunde användas, afstyrkt belåning af magazinerade varor.
Det ar visst Bidderskapet och Adeln obetaget att, vid pröfningen af de serskilta förslagen, härom fatta annat beslut, än det Utskottet tillstyrkt, men då BankoUlskottet likväl afstyrkt den ifrågasatte belåningen, torde afslag dertill böra innefattas i ja-propositionen.
För min del förenar jag mig alltså med.
Efter hvad jag fattat hafva flera, såsom ett villkor för varubelåningen, yrkat, att borgen äfven erfordras.
Jag anhåller derföre, att uti Propositionen måtte bestämdt införas, att för belåning på varor äfven fordras antaglig namnborgen.
En omständighet, som äfven bör observeras vid varubelåning är, att vissa vapojr förstöra hvarandra då de komma i be - [Den 7 December f. m. rörelse, och till och med under vissa förhållanden kunna fatta eld, såsom t. ex. Ull och Olja i fugtiga rum.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sedan frågan om varubelåningen uppstått, hade Hr Hjerta och Friherre Cederström väl yrkat hvar sin särskilta proposition, men då nu äfven afslag å hela frågan blifvit begärd, syntes det H. E. att ovillkorligt afslag borde blifva Nejproposition, hemställande alltså H. E. om icke Ridd. och Adeln behagade afgöra, antingen Herr Hjertås eller Friherre Cederströms förslag borde blifva Japropositionen.
Då quasstio an alltid hör föregå qurestio quomodo, anhåller jag, att första propositionen måtte blifva om varubelåning skall äga rum, hvarefter man får tillfälle, om den antages, att yttra sig huru den bör bedrifvas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att då ingen af Ridderskapets och Adelns ledamöter förut hade yrkat principfrågans isolerade afgörande, hade H. E. icke heller haft anledning en sådan proposition framställa.
Då ingen proposition ännu blifvit framställd till muntligt
Den 7 December f. m. besvarande, får jag vördsammast anhålla, att H. E. Hr Grefven och LandtMarskalken täcktes försöka om vi ej kunde undvika votering öfver hvad som skall blifva japroposition.
Mig synes ej farligt att antaga den af Hr Hjerta föreslagne.
Ehuru jag blir ibland dera som komma att votera Nej, skulle jag dock anhålla att Friherre Cederström ville förklara, hvad som menas med orden:
Invisning på varor.
För att få slut på saken måste vi väl votera öfver antingen mitt eller Hr Hjertås alternativ bör inflyta i ja-propositionen, med Hr von Hartmansdorffs afslags påstående uti Nej-propositionen.
Hvad Herr Rosenblad yttrat angående sin okunnighet om hvad som melias med in visningar på varor är verkligen förundransvärdt.
Han borde dock, som Ledamot i BankoUtskottet, veta buru det tillgår med belåningen af jern, som finnes på våg.
Hans Excellenee _, Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, i anledning af Friherre Boyes yttrande, om Ridd. oell Ad. ansåg, att sjelfva Princip-frågan, huruvida varubelåning i allmänhet skulle äga rum, borde särskildt afgöras.
Ja och Nej: 25 2 Den 7 December f. m.
Då det i alla fall lärer förestå arne Voteringar, anhåller jag att principfrågan först måtte afgöras.
Herr Ribbing: Om Hr Hjerta verkeligen har rätt deri att 2:ne Voteringar förestå, förenar jag mig med Friherre Boje deri, att quasstio an först hör pröfvas och afgöras.