Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke behöfves dertill någon afvittring; om en landtmätare och en jägmästare genomgå dessa trakter, behöfves icke ens någon kartläggning, utan man kan ganska väl utsätta och uppdraga en gräns samt antyda för iv. M:s Beflude att inom den eller den trakten får icke nybyggen utläggas.
Detta är hvad Utsk:t föreslagit, och en sådan undersökning kan ganska snart verkställas enligt skogsstyrelsens uppgift.
För att således icke splittra meningarne, tycker jag, lika med den siste värde talaren, att det är bäst att föredraga det förslag, som inom de andra Stånden har mesta chancerna för sig, och fortfar derföre i mitt yrkande. o Hr Akerman, Fredrik:
Den åsigt, jag hyser om nödvändigheten att omsider söka bevara hvad som kan återstå af våra skogar, har blifvit af föreg:de talare så val försvarad, att jag icke hade tänkt deltaga i diskussionen, om icke en talare på bänken här framför mig frågat hvarifrån Skogs-komitén hemtat den åsigt att det icke skulle finnas många lägenheter öfriga för nybyggesanläggningar i de norra länen.
Som jag varit ledamot i denna komité, ber jag att lå försäkra den värde talaren att komitén icke tagit den uppgift ur luften, utan att den är hemtad från upplysningar, meddelade från länens hushållningssällskap, och måste väl således anses vara tillförlitliga, såsom grundade på kännedom om Norrländska förhållanden.
1 afseende på ett län, Norrbottens, hafva vi i dag hört att en ledamot af Ståndet, som derstädes varit Landshöfding, och som således bör känna förhållandet, vitsordat Skogs-komiténs uppgifter.
Ilan har dessutom, såsom stöd för sin mening, åberopat ett yttrande af den agronom, som är anställd i länet.
I ett annat län har jag varit i tillfälle taga kännedom derom under de 7 år, jag der fungerade såsom landshöfding.
När jag dit anlände, funnos i Lands-Kontoret inkomne till pröfning afvittringsförslag för 9 särskilda socknar.
Denna pröfning utgjorde ett af mina första embetsåligganden.
Dervid, äfvensom under min tjensteutöfning i öfrigt, kom jag i tillfälle att erfara den förfärliga misshushållning, som egt rum med kronans skogar.
Nybyggen hade be - 198 Den i November f. m. garts och utan all undersökning beviljats.
Man hade icke varit så noga med att i resolutionerna upptaga stället der de beviljade nybyggena skulle anläggas, och afvittringsförslagen utvisade derföre mången gång att, när landtmätaren infann sig i orten för att utstaka lägenheterna, icke mindre än 7 eller 8 personer infunno sig, påstående sin rättighet till en och samma lägenhet.
Gripenstedt har under sitt yttrande fästat uppmärksamheten på det olog, som bedrifves derigenom att sågverksegarne ät fattiga arbetare förskallä resolution på nybyggesanläggning, endast i ändamål att under skydd deraf komma åt att för egen räkning afverka skogen.
Under min embetstid erfor jag ock, att såsom följd af ett sådant förfarande, då för nybygget frihetsåren tilländagått och detsamma skulle inträda i skatt, uppbördsmannen, vid sin ankomst till stället, hvarken funnit åker eller äng eller byggnader, utan endast några usla kojor, hvari skogsåverkarne vistats under den tid de behöft för att nedhugga skogen.
Högst lättsinnigt gick det till vid afvittringsförrättningarne.
Afvittringsstadgan föreskrifver nemi. att hvarje hemman, som icke lått fatställd tilldelning af skog, deraf borde tilläggas ett område af ifrån 2000 till 4000 tunnland.
Detta fattades icke af den afvittringsman, hvars förslag jag granskade, så, att tilldelning skulle ske mer eller mindre efter skogens beskaffenhet, och att 4000 tunnland vore maximum, utan att detta kunde utgöras af graderad skog.
När landtmätaren intresserades för saken, gjorde han derföre upp graderingen så, att somliga hemman kunde få en arealrymd af ända till 18 å 20,000 tunnland.
Vid denna gradering tillgick understundom så lättsinnigt, att jag, under granskning af protokollet vid en afvittringsförrättning, sattes i tillfälle öfverbevisa landtmätaren, att han graderat hela qvadratmil skog, utan att eris hafva gått öfver dem.
För att, i' hvad på mig berodde, hindra skogsförödelsen, förklarade jag genom utslag, att nybyggesutsyningen afsåg markens uppodling och derföre icke kunde ega rum för andra personer än som för sådant ändamål nedsatte sig på stället, hvilket icke kunde, anses vara fallet med sågverksbolag; men detta beslut, som öfverklagades, blef å högre ort ogilladt.
Den talare, jag nyss nämnde, ansåg att det icke skulle vara så farligt att bevilja utsyning, om blott tillräcklig kontroll lunnes.
Ja, det är just det som behöfves; vi må gifva hvilka lagar som helst, men om vi icke anslå penningar och anställa ett tillräckligt antal skogstjensteman för att kontrollera att hvad man här lagstiftar verkligen uppfylles, kan aldrig någon rationel hushållning med statens skogar komma till stånd.
Vi ha redan i Skogsordningen af 1805 åtskilliga föreskrifter för skogshushållningen, hvars iakttagande vöre öriskvärdt, men af brist på skogsbetjening kunna de icke kontrolleras.
Nu har man väl på sista tiden lått några tjenstemän, men på långt när ej tillräckligt.
Förr var det endast länsmannen man hade att tillgå, för att öfvervalla hushållningen med kronoskogen, men huru kan man tro att en länsman, af hvilka somliga hafva distrikter af ända till 30 qvadrat - Den 4 November f. m. m mil och deröfver, inom hvilka de hafva alla möjliga administrativa och exsekntiva bestyr sig uppdragna, skulle kunna utöfva någon verksam kontroll i afseende å skogen.
Ehuru jag helst skulle vilja att Utsk:ts förslag bifölles, tror jag dock att nian utan risk kan gå in på det af Ilr von Koch framställda, och då flera ledamöter synas vara för detsamma, vill jag ej sälta mig deremot.
Jag har hört Utsk:ts förslag uppfattas på mycket olika sätt af olika talare.
Man har å ena sidan velat påstå att Utsk:ts förslag skulle göra Norrlands kolonisation omöjlig, och å andra sidan har man trott, och det har varit Utslcts mening, att förslaget skulle hafva en alldeles motsatt verkan.
Jag delar denna mening och anser mig vara IJtsk:t all erkänsla skyldig, derföre att Utsk:t halt mod och kraft att drifva igenom ett förslag, sådant som det nu framställda, samt derföre att Utsk:t med detsamma afsett icke blot t skogens framtida bevarande, utan äfven möjligheten af Norrlands kolonisation.
Det torde väl icke finnas någon jordbrukare, som icke vet att skogens utödande i en del af landet, der klimatets inflytande är så stort som på den nu ifrågav.de, skulle på kulturen hafva en högst menlig inverkan, och att dessutom, då man söker att genom skogens bibehållande bereda skydd, man äfven underlättar och möjliggör tillkomsten af ett jordbruk.
Vi veta t. ex. att, så länge sillen gick till Bohuslänska kusten, fanns der intet jordbruk, men så mycket mera armod.
Sådant är för närv:de äfven förhållandet i Norrland.
Så länge en arbetare kan få 3 till 4 rdr om dagen, för det han arbetar på skogsförödelsen, lär väl ingen sysselsätta sig med jordbruk, annat än såsom ett vilkor för att få tillegna sig en betydlig skogsrymd för att föröda dén.
Jag anser således att för kolonisationens framsteg det är nödigt att armarne småningom dragas från den fortsatta skogsförödelsen, på det att jordbruket måtte blifva hufvudsak för de få nybyggare, som der finnas.
En stor del af dem skulle likväl nu blifva fattighjon, om de icke med annat arbete kunde ega biförtjenster.
Att en fråga, sådan som denna, skall framkalla olika åsigter, det är gifvet.
Jag är likväl förvissad alt de talare, som uppträdt med motsatta åsigter mot mina, icke gjort det af andra än goda och berömvärda bevekelsegrunder.
Att likväl en sådan lifsfråga lör egennyttan skall framkalla en mängd skäl, hvilka af dem, som ej hafva lust eller förmåga att granska dem, kunna anses goda och gällande, det är klart, och det är derföre af vigt att denna fråga blir opartiskt och noga från alla sidor belyst och diskuterad.
När resolution på anläggning af nybygge, sedan en obetydlig odling blifvit verkställd, medför rätt alt afverka skog till ganska betydligt värde, måste deri ligga en stor lockelse, och personer saknas ingalunda, som äro färdiga att förlägga ett jemförelsevis ringa kapital.
Att dessa förläggare äfven uppbjuda all sin kraft för attmotverka ett dylikt beslut af R.
200 Den 4 November f. m.
St:r, sorn det nu ifrågavide, det faller af sig sjellt.
Det tyckes således vara både i Norrländska kolonisationens intresse och äfven i fosterlandets, att man icke skänker bort denna egendom, såsom en lång följd af år, efter hvad mig synes, nog lättsinnigt och ibland t. o. m. med mycken enfald, skett, och det börjar blifva på tiden att bibehålla hvad ännu finnes qvar och icke skänka bort det åt utlänningen.
Vissa börsmän hafva ett stort intresse i förstöringsverket, det kan ej betviflas, men nationens intresse är ett annat och än större, och i detta intresses namn önskar jag för min del att Utsk:ts förslag må vinna R. o. Adis bifall.
Jag har, liksom förmodligen alla R. o. Adis närvarande ledamöter, med den största tillfredsställelse afhört det vackra föredrag, som Hr FinansMinistern hållit, och kan blott beklaga, att det är riksdagens nedgående och icke dess uppgående sol, som belyser detsamma, ty hade det sednare varit fallet, hade (rågan kanske fått en helt annan utgång, än den tilläfventyrs nu kan få.
Den hade åtminstone fått den uppmärksamhet, den förtjenar.
Jag beklagar derföre, att det icke varit möjligt för regeringen att afgifva förslag i denna vigtiga fråga, som omfattar tusentals menniskors välfärd och millioners värde.
Då så icke varit förhållandet, är jag likväl
Hr Finans-Ministern tack skyldig för de upplysningar i ämnet, han lemnat det Höglofl.
Denna fråga är en af de svåraste, son) kunna blifva debatterade, och den har sin största svårighet derföre att den omgifves på alla sidor af okunnigheten, och behandlas af den stundom t. o. m. med icke den bästa vilja.
Den omfattar en élendu af landet, som är så stor och har så olika klimatiska förhållanden, att den derigenom icke kan på en gång behandlas.
Skogs-styrelsen har äfven i sitt Utlåt, afklippt den i olika stycken, och det är för närvide fråga om Norrland.
Jag har varit närvide vid de sammankomster, som egt rum, och jag får vitsorda, hvad Hr von Koch yttrat om den bitterhet, som gjort sig gällande dervid.
Jag tror således att man här bör fatta ett sådant beslut, som kan vinna framgång i de öfriga Stånden, och ansluter mig derföre fullkomligt till den nyssnämnde talarens åsigter i saken, samt hoppas att man icke deri må göra allt för stora redaktionsförändringar, ty då är det säkert att intet blir vid denna riksdag åtgjordt i afseende å frågan.
Här har mycket talats om nybyggena i Norrland, och att det vore orätt att hindra kolonisationen.
Afven jag delar denna mening; äfven jag hyser en from önskan att de norra delarne af Sverige måtte blifva odlade, ty odlade är här icke detsamma som bebyggda.
Jag har kommit till denna öfvertygelse genom en lång erfarenhet.
Att i Lappland anlägga nybyggen för odlingens skull, vore nästan en omöjlighet.
Jag var en af dem, som på 1820-talet arbetade för Lappland, och försökte att träda i Hermelins fotspår, samt der anlägga nybyggen för odlingens skull.
Det var, snart sagdt, en omöj - Den 4 November f. ni. 201 lighet, emedan der icke fanns kapital och det icke var möjligt att löda de menniskor, sorn der bosatte sig.
Sedan dess har en stor förändring skett.
Skogen har blifvit ett kapital, som exploiteras med mer och mindre fosterlandskänsla och rättrådighet.
Men icke nog med att skogen blifvit ett verkligt kapital, landet har fått helt annat utseende.
För min del tror jag att de nybyggen, som numera uppstå, alla iner eller mindre hafva till syftemål skogsförödelsen.
Det är likväl långt ifrån min mening att vilja påstå, att de alla anläggas blott för att komma i tillfälle att afverka skogen på deras områden.
Men på mångfaldiga ställen är det nödvändigt att skapa nybyggen för att föda de hästar, som behöfvas till skogstransporterna, och i detta ändamål uppstå kanske största antalet.
Jag får äfven säga att det är min fulla öfvertygelse af allt hvad jag hört, att deruppe existerar en stark spekulation att bilda nybyggen, för att komma åt skogen, ty det är en klar sak, att om jag får 2—4,000 tunnland skog för hvarje nybygge, så blir det en ganska vacker skogsareal, om jag kan slå under mig 10 eller 12 dylika nybyggen, och det är derföre jag tror att det vore nyttigt att göra ett uppskof i denna nybyggesanläggning, medan man utsåg platser till kronoparken Jag tager då icke detta ord i samma bemärkelse, som det har i södra delen af landet, utan menar dermed endast skogar, ämnade att bibehållas i kronans ego och vård.
Man har mycket talat om omöjligheten att tillvägabringa dylika kronoparken derföre att de icke skulle kunna utses förr än efter afvittringens fullbordande, men det är en betydlig skillnad mellan de båda sakerna att fullkomligt bestämma gränserna af en kronopark och utse hvilken trakt, som borde bibehållas åt kronan såsom löreträdesvis dertill lämplig.
Om vi kasta en blik på denna matta, så se vi den indelad i större rutor.
Låtom oss föreställa oss att det är en provins, som skall uppmätas; hvar och en kan då förutse att det skall fordra en lång tid att på landtmätarevis utstaka alla dessa rutor, men om jag i stället endast uppdrager gränserna omkring en eller ett par större rutor, t. ex. omkring det der bordet, kan det gå på en jemförelsevis ganska kort tid, och på ett liknande sätt skulle dessa parker snart nog kunna vara utstakade.
Jag är fullkomligt öfvertygad om att förste landmätarne och deras närmaste män ganska väl känna hvarest de trakter uro belägna, som kunna i detta afseende komma i fråga.
Dessutom kan jag gifva än ett bevis, att det vore möjligt.
De, som bilda nybyggen, få hvardera 4,000 tunnland, således 20 nybyggare få 80,000 tunnland skog, som skall skiftas och taxeras.
Hvarföre skulle man då icke kunna taga af en del för kronans behof?
Det är för vidlyftigt, och skulle föga intressera R. o. Ad., att från mig höra en mängd upplysningar om de norra orterna.
Jag har ingen talang att föredraga dem, men jag skulle dock kunna bevisa ätt det är nödigt att något göres för de nordligaste delarne af vårt fädernesland.
Man skulle kunna tala gan - 202 Den 4 November f. m. ska vidlyftigt om den förödelse af tusentals tunnland, som förorsakas genom skogseldar, hvarom Utslct redan nämnt något; man skulle äfven kunna orda något om det sätt, som begagnas att fälla träden, genom huggning i stället för sågning, hvilket ensamt gör en förlust al 3 fot på den del af trädet, som är tjockast.
På några millioner träd, som fällas, går ensamt genom denna omständighet en fiel skatt förlorad.
Hvad hufvudsakligen är af nöden, det är att ordning i skogshushållningen införes, och som jag anser detta vara första steget dertill, instämmer jag i Hr von Köchs förslag.
Hr Fitinghoff, Conrad Blechert, anförde skriftligen: 1 det ämne, som utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning vid detta tillfälle, borde jag icke sakna noggrannare kännedom och erfarenhet, enär jag haft befattning med skogsafverkningar under min långa tjenstetid vid Bergsstaten, och sedermera såsom egendoms- och bruksegare, samt slutligen genom anställning vid ostörre skogsafverkningar i norra länen, Dalarne, Jemtland och Ångermanland.
Den erfarenhet, jag härunder inhemtat, gifver vid handen att skogsafverkningen på vissa orter, vid vattendrag och kring städer, med skäl kan kallas förödande, alldenstund såväl fullmogen som ung skog hlifver medtagen och, såsom Utsk:t rätteligen uttrycker sig, »jemnad med jorden.»
En sådan afverkning eller förödelse kan likväl endast ega rum och löna sig i de trakter, der ungskogen kan användas till kolning eller afsalu, alltså i närheten af bergverk eller städer.
Deremot är en så beskaffad total afverkning alldeles omöjlig uti norra länens inåt landet liggande skogar, der endast bjelkar och sågtimmers-afverkningen kan, i anseende till de långa och kostsamma transporterna, löna sig.
Digen skogsafverkare kan nemi. utan förlust nedhugga trän af annan storlek än de, som hålla 8 alnar, med lt verktums topp, från roten.
En stock af endast 10 verktums diameter i lilländan lemnar nemi. endast en 3-tums 9-tums planka, och dennas värde betäcker ingalunda fällning, transport och sågnings-omkostnaden, men en stock om 11^ verktum lemnar 2 stycken 3-tums 9-tums plank.
Denna omständighet, jemte den erfarenhet, jag under de 3:ne sednare åren inhemtat, gifver mig anledning försäkra att skogsafverkningen i de norra länen ingalunda är så förödande i och för sig, som man synes befara.
Det är för alla kändt, att öfvermogen skog hemsökts af märg- och ringröta, och att än vidare bibehålla de Norrländska urskogarnc oafverkade, skulle innefatta ett stats-ekonomiskt misstag, hvadan averkningen af fullmogen skog ingalunda bör klandras.
Denna afverkning utgör nemi. tillgodogörandet af ett kapital, som, obegagnadt, skulle med tiden förintas. Och det är Den 4 November f. m. 303 alltså förmånligare för den enskildte och det allmänna att detta kapital hlifver tillvarataget.
Då nu, såsom jag förut anmärkt, det icke lönar sig att i nyssnämnde trakter, der kolning och ved till bränsle för afsalu ej ifrågakomma, afverka den yngre skogen, utan denna bli Iver qvarstående och dess växtlighet, genom uthuggning af urskogen och den redan till sågtimmer användbara, befordras, så lärer för ingen del skäl vara att bära fruktan derför att i framtiden skogarnes värde skall försvinna, utan bibehålla sitt naturliga normalvärde.
Skogsområdena äro så ansenliga, att afverkningen endast kan ske så småningom, och under tiden tillväxer den unga skogen.
I mån af urskogens försvinnande närmare vattendragen, får man ut-träcka afverkningen tili aflägsnare och oländigare trakter, och innan dessa skogar äfven blifva medtagna, lärer tiden blifva tillräcklig för återväxt till ny skörd af friskt verke.
Jag vågar, i följd häraf, påstå att föreställningen om afverkningssättet af Norrländska skogarne hvilar på misstag, och att denna afverkning ej är eller bör betraktas som riksskadlig, utan tvärtom.
Det förutvarande tillståndet med de Norrländska skogarne, innan dessa tili en betydlig del öfvergått i enskildas händer, var beklagansvärdt.
Nybyggarne förorsakade ofta skogseldar för erhållande af betesmarker, och härigenom odelades vidsträckta skogsparker, som alltså »jemnades med jorden», hvilken derigenom blef ofruktbar för lång tid, om ej för alltid.
Det enskifta intresset har nu satt en gräns härför, hvadan skogsafverkningen äfven härigenom medför en indirekt fördel.
Särskildt ber jag att få understödja, hvad som föreslås om förbud emot svedjande ä kronans skogar.
Genom svedjande blifver jorden nemi. oduglig för annan växtlighet, än för björnmossa, marskog och smärre björkträd. 1 anledning af Hr Gr.
Mörners yttrande, »att nyttigt affall vid sågverken» skulle, endast för att undanrödja detsamma, förbrännas under ständig eld, vill jag påstå att denna tillvitelse mot sågverksegarne är både ogrundad och obillig, ty vid de ångsågverk, jag besökt i Dalarne, Medelpad och Ångermanland, och dylika äro alla der befintliga, förfares icke såsom påstådt blifvit.
Jag får deremot sanningsenligt upplysa, att man tillgodogör sig t. o. rn. sågspånen såsom eldningsämne för machinens drift.
Hr Åkerman har yttrat, att odlingar vid nybyggen fordom ej verkställdes enligt gällande stadganden.
Eldigt den erfarenhet, jag i Ångermanland och Jemtland inhemtat, är förhållandet likväl icke sådant, utan afsynas och uppmätas odlingarne såsom vederbör.
Jag ber blott att med några få ord få bemöta de mot mig riktade anmärkningarne.
Man har sagt att jag oriktigt uppgifvit förhållandet, då jag talat om de odlings - 204 Den 4 November f. m. bara trakterna i Norrland, men jag ber att få anföra, såsom stöd för hvad jag sagt, Professor Erdmanns yttrande om trakten kring Gellivara.
Jag tror mig endast behöfva omnämna att han gilvit ett sådant utlåtande om Norrland, för att det skall erkännas att jag grundat mitt yttrande på uppgifter, som böra godkännas.
Här har blifvit yttradt, att upplåtelsen af nybyggen sker utan tillsyn från läns-styrelsernas sida.
Det är ganska illa, men jag vill icke bestrida detta påstående, emedan jag icke känner förhållandet.
Jag kan endast beklaga att så är, och äfven att de personer, som hafva dessa saker sig anförtrodda, icke anse det nödigt att besöka stället, innan de meddela ut syning.
Jag hoppas likväl att en annan dag skall randas för Norrland, och att
Skogs-styrelsen skall behandla dessa frågor med största omsorg.
För öfrigt, i afseende å påståendet att landet, genom skogens utödande, skulle bli obeboeligt, ber jag endast få nämna, att jag ej tror, det Island, Grönland m. fl. nordliga länder blifvit obeboeliga genom skogens utödande; detta är möjligt i närheten af sjöstranden, men det är icke vetenskapligt bevisadt, och jag anser det, till dess så skett, vara ett misstag.
I det föredragna Betänk:t vill Utsk:t leda R.
St:r in på en helt annan väg, än den man förut gått, i afseende å vården af skogarne, och man vill derhän genomdrifva denna åsigt, att man vill lägga de stora ouppodlade skogarne under kronans vård.
Det är mot denna syftning jag velat uppträda; och för att redan från första början reservera mig mot denna princip, har jag föreslagit ett tillägg till denna punkt.
Det är sagdt af flere talare att man icke vill hindra jordens uppodling, och att det omöjligen kan vara Utsk:ts mening.
Ja, det är så att ingen nu vill kännas vid detta, meri Utslr.t har skrifvit Betänk:t så, att skogen borde bibehållas för statens räkning, älven om den kunde bevisas icke vara tjenlig dertill.
För att icke splittra meningarne, frångår jag mitt förslag och förenar mig med Gr. Mörner.
Då jag sist hade ordet, yrkade jag bifall till Utskrts förslag.
Då jag anser att Hr von Köchs förslag är i hufvudsaken detsamma som Ut sk:ts, var det min mening att instämma i hans yrkande — ett misstag, som jag anhåller att nu få rätta.
Jag har endast begärt ordet, för att för svara mig mot den beskyllning, att jag skulle satt mig i opposition mot en så frejdad vetenskapsman, som Professor Erdmann.
Händelsen är nemi. den, att slätterna vid Gellivara, till följe af sin belägenhet och åtskilliga andra omständigheter, hafva ett mycket blidare och för jordbruk mera lämpligt klimat, än öfriga delar af Lappmarken.
Den 4 November f. m. ?()5
Landtm., att i afseende å Utsk:ts ifrågav:de hemställan, hvars antagande utan förändring ej blifvit af någon ledamot hegardt, hade yrkats dels af Hr von Koch, att Utsk:ts hemställan måtte bifallas med följande förändrade lydelse: »om icke kronans öfverloppsmarker och sådana trakter af oafvittrade skogar i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvilka finnas dertill tjenliga, borde för kronoparker förklaras, ställas under vård och förvaltning af Skogs-styrelsen, samt behandlas efter sådana, på vetenskapliga reglor grundade, hushållningsplaner, som afse skogens framtida bestånd och högsta afkastning; dock att hinder derigenom ej lägges för afvittring af skogsanslag åt redan anlagda hemman och nybyggen»; dels ock af Gr.
Mörner, att mcrberörde hemställan måtte bifallas med följande förändrade lydelse: »att de delar af kronans öfverloppsmarker och oafvittrade skogar i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, WesterNorrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvilka finnas företrädesvis tjenliga att såsom skog vårdas och behandlas, böra, derest särskilda omständigheter ej annat föranleda eller enskildes lagliga rätt derför lägger hinder, för kronans räkning bibehållas oförminskade, och ställas under vård och förvaltning af Skogs-styrelsen, med underlydande tjenstemän och betjente, samt behandlas efter sådana, på vetenskapliga reglor grundade och efter de norra orternas särskilda förhållanden lämpade, hushållningsplaner, som afse skogens framtida bestånd och högsta afkastning.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på densammas antagande med den förändrade lydelse, Hr von Koch föreslagit, då svaren ut föllo med många ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
4:de punkten (sid. 18 och 19).