Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholmsadel och Landtadel, vill jag uppställa följande tableau; och börjar från de sista afdelningarne, å hvilka antalet Stockholsboer är mest öfvervägande.
Sålunda finnas på 25:te afdelningen 12 Stockholmsboer och 5 från landsorten.
» 24:de » 12 å 13 » » 4 å 5 » » » 23:dje )) 12 » » 5 » » » 22:dra » 12 » » 5 » » » 21:sta )) 10 » » 7 » « » 20:de 1) 9 å 10 » » 19:de » 7 » » 18:de » 12 » 17: de 8 )) » 16:de » 8 » » 15:de 12 » » Mule » 7 » » 13:de » 10 » » 12:te » 12 » » 11 :te » 11 » » 10:de » 7 » » 9:de » 9 » » 8:de » 9 » » 7:de » 12 » » 6:te
Den enda afdelningen, på hvilken antalet icke i Stockholm boende adelsmän är ringa.
Den 3 December f. m. 269 på den 5:te afdelningen 9 Stockholmsboer. » » 4:de » 8 » » » 2:dra » 11 » » » lista » 8 »
Då antalet af bänkman på hvarje afdelning uppgår vid denna riksdag till 17, kan en hvar lätt inse, hvilket stort inflytande de i Stockholm bosatte adelsmännen måste ega på valen.
En lista, som vore uppgjord och spridd före riksdagens början, hade otvifvelaktigt långt flere chancer för sig än en lista, som ej uppgjorts förrän riksdagen blifvit utblåst.
Jag kari sluta härtill af den erfarenhet, jag har redan från de nu gångna riksdagarne, vid hvilka företett sig samma förhållande, som vid den innevarande, att nemligen flere icke allenast elektors- utan till och med Utsk:s-befattningar[ varit presumtivt tillsatte innan den egentliga landtadeln hit anländt.
Ett ytterligare skäl för den 'af mig nu förfäktade åsigt synes mig ligga deruti, att en stor del af landtadeln ofta nog aflägsnar sig från riksdagarne och först efter någon tid dit återkommer.
Om t. ex., efter det elektorsvalet mot slutet af November egt rum, komplettering af, elektorerne, till följd af någras afgång, skulle anställas vid jultiden, då en stor del af landtadeln är hemrest, så skulle under det direkta valsättet de sednare valen kunna komma att blifva diametralt motsatta de förra.
Vidare och under förutsättning att jemte de 2:ne vanliga bufvudpartierna, de liberala och de konservativa, finnes å Riddarhuset ett 3:dje parti, som hvarken tillhör det ena eller andra af förutnämnde partier, utan har sin sammanhållningspunkt uti helt andra motiver, t. ex. missnöje med det närvarande, med majoriteten o. s. v., skulle möjligen detta 3:dje parti vid ett något längre fram under riksdagens lopp skeende elektorsval få öfvertaget och derefter kunna fylla Utskis-Iedigheterna med sina anhängare.
Huruvida den omkastning i åsigter bland elektorerna, som kunde blifva en följd af en så vexlande majoritet, skulle verka fördelaktigt på Utskins sammansättning, vill jag hafva lemnat osagdt.
Vid sådant förhållande synes mig långt bättre, att man, med afseende å R. o. Adis mindre permanenthet, öfverlemnar elektorernas fortfarande tillsättning åt den en gång för alla vid riksdagens början konstituerade bänkmanskorpsen, som, om också en och annan af dess medlemmar afgår, dock i allmänhet under riksdagen blir af samma anda.
Utskins verksamhet skulle nemligen blifva ganska besynnerlig, om majoriteten sålunda tillfälligtvis vexlade och Utskis-ledamöterna komme att tid efter annan tillsättas i en alldeles motsatt skiftning.
Man har jemväl påstått, att de mindre valkretsarne skulle lemna åt
Regeringen ett allmänt inflytande öfver valen under möjliga partistrider; och en talare har sagt, att man borde söka förekomma ett slikt ingripande i ärendena.
Min öfvertygelse är dock sannerligen den, att det icke är från Regeringens sida, 27U Den 3 December f. m. sorn man har att befara något obehörigt inflytande på valen; utan att ett sådant inflytande är att frukta från ett helt annat håll, ett inflytande, som kan öfvergå tili det värsta af allt, majoritetens tyranni; och derifrån vi framför allt böra söka att befriao oss.
A motsatta sidan har man vidare anfört, att det skulle vara svårt för R. o. Ad:s ledamöter att tillräckligt känna sina bänkkamrater, samt att det är mycket lättare att utse 25 elektorer inom hela Ståndet.
Mig synes dock att det icke bör vara någon särdeles svårighet, att göra sig underrättad om 12 å 16 bänkmäns politiska meningsskiljaktigheter; och jag underställer en hvar härvarande ledamot, huruvida man icke eger eller är i tillfälle att förskaffa sig temmeligen säker kännedom om förberörde förhållande.
På dessa skäl anser jag den nu föreslagna förändringen för elektorernas valsätt icke var af behofvet påkallad.
Sedan år 1815 har denna fråga vid hvarje riksdag återkommit, men ej vunnit bifall förr än vid den sistförflutna.
Denna omständighet anser jag, långt ifrån att böra kunna tagas såsom skäl till bifall, tvertom böra gifva R. o. Ad. de största betänkligheter att förkasta det nuvarande valsättet.
Alltså afstyrker jag bifall till förslaget.
Jag hade ej ämnat yt tra mig i denna fråga; men då mitt namn under diskussionen härstädes blifvit uppräknadt bland deras antal, som vid en föregående riksdag varit mot denna sak, har jag ansett mig böra förklara, att min öfvertygelse är, det bänkmansindelningen utgjort ett väsendtligt hinder mot vederbörandes magtfullkomlighet, samt att man genom densammas borttagande skulle bereda de maktegande större inflytande än hittills.
Gr. af Ugglas har omnämnt att minoriteten vid 1840 års riksdag tillsatte de flesta bänk männen.
Detta visar ju, att minoriteten icke under nuvarande förhållanden kan blifva helt och hållet undertryckt af majoriteten.
1 öfrigt och med instämmande uti det af Gr.
Sparre afgifna anförande, får jag erinra, att Hr von Hartmansdorff, som vid 1823 års riksdag var liberal, då ville bibehålla bänkmännen, men deremot år 1847, då han var magtegande, önskade samma institutions afskatfande.
Hr Lagercrantz, Adolf Jacob:
Det plägar vara vanligt i det enskilda lifvet, att, då man af en eller annan orsak är förhindrad att sjelf utföra en sak, man öfverlemnar verkställigheten deraf åt den, för hvilken man hyser det största förtroendet.
Ett motsatt förhållande vöre högst onaturligt och kränkande.
På samma sätt föhråller det sig eller borde åtminstone förhålla sig, då en korporation skall utvälja en eller (lera fullmägtige att utföra korporationens talan; och hvad annat är R. o. Adis Elektorer än sådana fullmägtige, åt hvilka R. o. Ad. lemnar det stora och magtpåiiggande uppdraget att utse ledamöter och suppleanter i Utskin.
Hvad månne är orsaken till stadgandet om bänkmansvalen?
Hvarför har man valt den omvägen att genom bänkmän utse elektorer, då det måste förefalla hvar och en enklare och naturligare att R. o. Ad. genom direkta val utsåg sina elektorer?
För min del har jag icke kunnat finna någon annan antaglig grund till ett slikt stadgande, än den, att det derigenom skall vara möjligt för en minoritet att kunna undertrycka majoriteten; och i så fall är sjelfva denna grund så förhatlig, att man blott derföre borde afskaffa bänkmansvalen.
Dessutom finner jag det sannerligen vara högst förnedrande för R. o. Ad. att stå under det nuvarande förmynderskapet i afseende å valsätt; och detta så mycket mer, som Med-St:n äro från ett slikt förmynderskap befriade.
Man har sagt att, efter en förändring i valsättet, minoriteten skulle kunna undertrycka majoriteten, samt att berörda förhållande utgjorde ett hufvudsakligt skäl för afslag.
Om så verkligen förhölle sig, skulle jag icke vilja med min röst biträda förevarande förslag, ty det är just majoritetens rätt jag i första hand vill skydda, så till vida, att en verklig majoritet aldrig skall kunna undertryckas af minorireten; men mig tyckes sannerligen att ett sådant skydd är bättre Iemnadt i förevarande förslag, än i nu gällande Riddarh.-Ordning.
Sparre har ordat ganska mycket om intriger.
Vid intriger är jag för min del icke van; men tror att intrigerna bättre skola förebyggas, om bänkmans-inrättningen afskaffas och R. o. Ad. genom direkta val utser sina elektorer.
Slutligen har man anfört mot förslaget, att detsamma skulle vålla tidsutdrägt.
En annan talare har redan ådagalagt att så icke blir händelsen; men om ock derigenom någon längre tid skulle åtgå vid elektorsvalen, så anser jag att man ej bör fästa sig dervid, utan blott betänka att det alltid är vida bättre att använda litet längre tid på en sak, om den derigenom blir väl utförd, än att uträtta en sak på kort tid, meri — dåligt.
På dessa skäl röstar jag för bifall till förslaget.
Gederström; Då Utskits förevarande Utlåt, hos flere af Ståndets ledamöter funnit både varma och vältaliga försvarare, torde det tillåtas mig att till deras yttranden få foga några erinringar.
Liljencrantz har sökt bevisa, att någon större tidsutdrägt icke skulle blifva en följd af det nya valsättet till elektorer, men dervid icke fästat tillräcklig uppmärksamhet vid den omständigheten, att hela Ståndets tid upptages för hvarje gång, en ny Elektor väljes, samt att således de, tid efter annan, un - 272 Den 3 December f. m. der riksdagens lopp återkommande dylika valen skulle åstadkomma ständiga afbrott uti Ståndets öfrige ärenden, jag menar härvid de öfverläggningsämnen, som utgöra föremål för RiksSt:ns egentliga verksamhet.
Att, på sätt Utsk:t förmenar, ensamt genom det omedelbara valsättet ett lifligare intresse hos de väljande väckes, är en åsigt, till stöd hvarför Utsk:t endast kan lägga sin egen supposition.
Jag anser fastmera, att ett kraftigare intresse bör lifvas, just genom att ett större antal täger del i valfunktionen.
Gr. af Ugglas, som i sitt anförande behagat hedra mitt förra yttrande i detta ämne med en särskild uppmärksamhet, har uti vårt minne återkallat 1840 års riksdag; samt, med hänsigt till denna fråga, uttryckt den mening, att den verkliga majoriteten icke vid den riksdagen gjorde sig gällande genom ifrågavarande val.
Jag för min del finnér det vara helt naturligt, att under förhållanden, då majoriteten, till följd af tillfälliga tidsomständigheter, icke eger någon sammanhållningskarft, sådana läll skola kunna, vid hvilket valsätt som helst, möjligen inträffa; — men anser mig dock böra tillägga, att jag är öfvertygad, det likartade fall skola, under så beskaffade förhållanden, för den händelse It. o. Ad. bifaller den nu föreslagna förändringen, med långt större svårighet, än hittills, kunna modifieras genom skeende fyllnadsval, enär sammanhållning inom den mindre kretsen af en och annan bänkmans-afdelning lättare vinnes än inom hela Ståndet.
Här har blifvit erinradt, ehuruväl icke af oss alla nog uppmärksammadt, att, om den nu föreslagna förändringen vidtages, den uti Stockholm boende Adeln ganska lätt skulle kunna på förhand uppgöra listor och i god tid planera saken så, att man, genom att å dessa listor upptaga ett eller annat kändt och ansedt, samt följaktligen väl anskrifvet namn, gjorde samma listor smakliga och förskaffade dem spridning, änskönt att listan möjligen gåfve magten åt ett ensidigt och icke verkligen allmängiltigt meningssträfvande.
Nu åter står det icke i menniskomagt, att bestämdt förutsäga, huru bänkmansvalen skola utfalla.
Förslaget måste nemi. nu sträcka sig öfver Riddarhusets hela område.
Och indelningen i bänkmansafdelningar är ej känd förrän näst innan det valen skola förrättas.
Derigenom måste väl ock de i förväg planerade valtillställningarne i någon mån förekommas, och ensidigheten hejdas.
Utsk:t säger: »Att i en tid af politiska stridigheter söka genom konstlade medel undertrycka en verklig majoritet, torde dessutom få anses såsom ett, om än någon gång tillfälligtvis lyckadt, likväl alltid gagnlöst försök.»
Det förstår sig, att sådant är, ej allmänt gagnlöst, utan rent af ogagneligt och skadligt för det allmänna; och det är dock just dessa gagnlösa försök, som jag sökt förekomma, genom vidblifvande af hittills gällande valsätt, hvilket för dem är, efter min tanke, mindre gynnsamt.
Särdeles smickrande för
Hrr bänkmän och elektorer tillägger Utsk:t strast derefter, det »Utsk:t fördenskull trott tiden vara inne
Den 3 December f. m. 273 inne att, äfven vid valen af R. o. Ad:ns elektorer och Utsk:ns ledamöter, öfvergifva dessa försök».
Som jag hvarken är bänkman eller elektor, behöfver jag ej tillräkna mig någon personlig andel af denna utgjutelse; men har dock icke velat lemna densamma helt och hållet oanmärkt, öfverlåtande åt dem, den åsyftar, att, efter befogenhet, den tillgodohålla eller afvisa.
Fortfarande vidhåller jag min åsigt om olämpligheten deraf, att, så snart efter Regeringens afslag på Ståndets vid förra riksdagen gjorda hemställan om sanktion å det då fattade beslutet om denna förändring, ingå tili K.
M. med en ny begäran uti enahanda rigtning.
Häruti har man icke gjort Regeringen full rättvisa, det jag straxt vill ådagalägga.
Man har origtigt antagit, att det varit endast den ringa röstöfvervigten inom R. o. Ad., som gifvit anledning till sanktionens vägrande.
Den som vill taga kännedom om K.
M:s svar i ämnet, skall nemi. finna, utaf de dervid begagnade ordalag, att »de skäl, på hvilka R. o. Ad. vid föregående riksdagar grundat sitt afslag, synts K. M. giltigare, än de skäl, hvilka legat till grund för R. o.
Ad:s vid sista riksdagen framställda begäran».
Jag framhärdar således uti min begäran, att R, o. Ad. måtte afslå detta Utlåt.
Sparre har yttrat, att om den nu ilrågastäilda förändringen antogs, så skulle ett rikare fält öppnas för intriger och korruption; och ehuru jag först icke tänkt vidröra den delen af frågan, anser jag mig dock nu, efter nämnde anförande, böra efterse och påpeka, hvar den största möjlighet till intriger förefinnes, — antingen uti det närvarande eller det lörändrade valsättet.
För min del tror jag alt det närvarande valsättet dertill ger mesta anledning, både derföre att enstaka röster under det valsättet ega större värde, och derföre att kontrollen dervid är lättare att handhafva.
Samme talare har vidare påstått att genom det nya valsättet en betydlig rubbning kunde ske i Utskoltstillsättningarne eller uti principen derför, enär åtskilliga elektorer vid jultiden kunde lemna och troligen lemnade staden samt nya val deraf blelvo en nödvändig följd.
Med anledning häraf får jag erinra, att de 5 ledamöter, som vid valet till elektorer varit närmast i röstetal, blifva suppleanter och äro att, som man säger, draga på.
Då dessa inträdt som elektorer, skall Ståndet samfäldt in pleno välja 5 nya suppleanter; och öfver 10 elektorer komma antagligen icke förr än långt fram under riksdagens lopp att ånyo tillsättas.
Vid denna riksdag hafva redan 4 elektorsval måst anställas; hvaremot, med tillämpning af det nu ifrågavarande valsättet, endast ett dylikt val under samma tid ifrågakommit.
Den ir April e, m. Sol Sorn en Krigsfond, att ersätta credit ivel; ty det torde förtjenas att tagas i betraktande, huru man vid ett uppkommande krig må äga att begagna en säker tillgång, som ej rubbar Rikets Penningeverk.
Af dessa anledningar anhåller jag att StatsUtskottets Betänkande må återremitteras.
Det är blott i afseende på hvad jag bär hört yttras om Saltpetersfonden, som jag anhåller att få] anföra några ord.
Man liar sagt att den tillhörde Jord - bruket.
Den har visserligen ifrån början tillkommit genom den skatt af ett halft lispund Saltpetter af hvarje hemman, hvilken alltifrån år i8o5 utgjorts och ännu utgöres; men man bör oek taga i betraktande, att alltsedan år 1810, då Saltpettersfonden koni under särskild förvaltning, ett årligt anslag af 58,000 Riksdaler till fonden utgått ifrån StatsVerket.
Häraf uppkommer på i5 år en summa af 754,000 Riksdaler, eller nära hela den behållning, som nu ar att tillgå.
Jag nämner detta, blott för att visa, att icke endast Jordbrukaren bidragit till fondens bildande, utan att hela Nationen derå kan hafva anspråk.
Om Statens anslag blott sedan sista Riksdagen tages i beräkning, så stiga de tillsammans till en summa af 290,000 Riksdaler, eller nära det belopp, som nu är i fråga att till förevarande ändamål användas.
Fonden utgjorde år 1817 omkring 3oo,ooo Riksdaler.
Den är nu ökad till nära 700 000 Riksdaler, och är således i ganska förmonligt
Dm ii April e. m. tillstånd.
Om derföre 3oo,ooo Riksdaler deraf disponerades, skulle circa 4oo,ooo Riksdaler återstå.
Dertill kommer innevarande års Saltpettersgärd, jemte anslaget å Tredje HufVud-titelrt, hvarigenom fonden åter kommer att uppgå tiil närä 5öo,oöo Riksdaler.
Af denna anledning skulle jag för riiin del tro, att, om ock Kongl.
Maj:ts nådiga proprisition, rörande Saltpetter-skatieris nedsättning; af Riksens Ständer anses bora bifallas, sådänt desto mindre förhindras äf ett fattadt beslut, att nu använda en del af fonden, som den samma i ailä fall bör blifva för sitt ändamål tillräcklig, Herr
Én värd Ledamot Herr Grefve af Ugglas har sagt, att Sal1petter-fonden så vida tillkommit genom allmän bevillning, att deu blifvit formerad af de 58,ööo Riksdaler, som Staten årligen till SaltpefterNäringens uppmuntran anslagit.
Jag medgifver att skäl till en dylik anmärkning förefinnes; men då för hvarje pund sältpetter* som lefvererats, det endast blifvit såsohi någon ersättning beräknadt i Riksdaler 24 sk. på ptindet, likväl med 16 sk. rabatt, och då saltpettern vanligen kostat 7 Riksdaler pundet, så synes deraf att ej fonden tillkommit genom tillskottet af ofvannämnde 58,ooo Riksdaler; hvilken summa, om saltpetter derföre skulle blifvit upphandlad, och ej hafva utgått af jorden, varit otillräcklig för behofvet af inköp, om den ock utgjordt dubbelt belopp.
Jag kan derföre ej inse annat än att ifrågavarande fond med skäl kan anses hafva uppkom, mit af dea skillnad,som värdet af saltpettern utgör Den xi April e. m. 5o5 hvilken årligen utgår af jordbruket, då dess belopp är omkring lein gånger större, än den summa af 68)000 Riksdaler, soxrl Varit i fråga.
Grefve Lowenhjelm, Carl Axel * Jag får taga- mig fribeten fästa Högloflige Ridderskapets oell Afleltis uppmärksamhet
Vid några an* märkningar i anledning af hvad Grefve af Ugglas yttrat.
Saltpetterlonden är visserligen icke tillkommen genom det årliga bidrag af 58,ooo Riksdaler, som Staten de sednare åren dertill leninat, utan förhållandet med densamma är alldeles sådant sorn Herr Rothlieb anfört.
Om lin Riksens Ständer skulle minska fotideri genom ifrågavarande anslag, så återstöde endast 400,000
Riksdaler* Räntan deraf ar visserligen ej tillräcklig att vårda Saltpetter-tillverkningen, och denna nya gren af hational-prodtxctiohfen skulle derigenom aftyna i til! stor skada för Riket.
Denna tillverkning är för dyrbar att vanvårda.
Majit har genom Dess angående Sultpettergärdert aflåtne nådiga proposition, haft för afsigt, att genom fondens bibehållande och räntorne deraf, på en gång underhålla tillverkningen och bereda tillgång att inlösa den saltpetter, som utöfver det erforderliga beloppet årligen produceras.
Om nu nödige medel härtill saknades^ så skulle denna industri-gren slutligen försvinna.
Betraktar man frågan ur en allmän Stats-oeconomisk synpunkt, blir det svårt att Visa hvarföre denna tillgång företrädesvis skulle användas.
Alla äro ense om att summan bör utgå, ty föremålet är lika vigtigt, lika dyrbart lör alla.
Frågan är blott hvar penningarne 3oi Den il April e. m. skola tagas.
.Tåg tror då, att om Riksens Stander anmoda deras RiksgäldsContoir att förskottsvis utgifva beloppet, vore sådant det lämpeligaste, och man kunde sedan vid Stats-regleringen anvisa de medel, som för ändamålet böra disponeras.
Angående det bidrag, som Norrska StorTinget möjligen skulle vilja lemna, delar jag fullkomligt Grefve von Rosens yttrade mening.
Det faller sig svårt att uppgöra de grunder, på hvilka Riksens Ständer kunna taga befattning med Brödrafolkets angelägenheter.
Hvad de vid detta tillfälle vilja gifva, är ännu icke bekant, och huru de vilja göra det, måste naturligtvis vara fullkomligen oberoende af oss.
Jag fruktar, att ehuru rigtig
Utskottets åsigt varit i sin grund, låter den dock ej verkställa sig, och min önskan är, att i händelse återremiss kommer att äga rum, den punkten i Betänkandet, som handlar om Norriges deltagande i utgiften, icke måtte vidröras.
Friherre Anckarsvärd., Carl Henrici Då denna motion först väcktes, anmärkte jag genast, att det förundrade mig, att frågan om en så vigtig utgift icke framställdes genom en formlig proposition från Regeringen.
Lika med Grefve Löwenhjelm tror jag det vara svårt för Riksens Ständer att bestämdt afgöra huru mycket af denna summa bör belöpa på Norrmännen; men jag är deremot öfvertygad, att det varit lätt för Regeringen att conjunctim med Norrska Stats Rådet - Den ii April c, ml Rådet Utstaka Norriges andel uti den äskade utgiften.
Detta hade utan tvifvel varit att med ämnet rätteligen förfara, och en sådan discussion, som den, hvilken nu är för handen, hade då hvarken behöfts eller kunnat äga rum.
Men sedan saken en gång kommit i det skick den nu är och då vi måste komma ihåg, att det icke är blott för oss sjelfve vi besluta en dividend, utan för hela Svenska Folket, och det dervid åligger oss, att afse alla de beräkningar af lättnad, som förhoppningen om Norriges deltagande kan lemna, så, jemte det jag fullkomligen instämmer med den värde Ledamot, som ansett det icke vara rätt, att i vårt beslut låta inflyta en prsesupposition om en bestämd summa, som af Norrige bör utgöras, önskar och yrkar jag, att 45o,ooo Riksdaler
Banco måtte blifva utsatte såsom det bidrag vi lemna, och att i öfrigt ingen fråga må uppstå, hvar det öfriga af summan skall tagas, ty man bör förutsätta, att Norrmännen ej kunna neka lemna återstoden, och att i Norrige likasom hos oss någon enskild motionair finnes, som framställer ämnet till National-Representationens öfverläggningar.
På detta sätt blifver ingens egenkärlek sårad.
Hvad åter beträffar sättet för bidragets utgörande, anser jag Hr Hjerta, uti sin Betänkandet åtföljande särskildta mening, hafva så fullständigt och väl utredt frågan, att jag dervid ej har något att tillägga, och Ur alldeles af samma tanj Ridd, o. Ad, Prof, o Bandi 20. 3o6 Den II April e. m. ka som lian, att summan bör utgå genom en Gärd.
Af hvad som blifvit anfördt rörande förskott från Saltpetter-fonden, är jag glad, att genom Grefve Löwenhjelm ännu mera vara stärkt uti den öfvertygelse jag förut hyst, att denna fond ensamt tillhör Jordbruket, och att den ej kan användas för annat än Hemmansägares nytta.
Jag är dock visserligen ej emot, att de 5oo,ooo Riksdalerne förskjutas af Saltpettersfonden för Hemmansägarnes räkning, hvarigenom det belopp förminskas, som vid fördelandet af hela Gärden på dem belöper.
Då fonden, såsom Grefve af Ugglas anmärkt, är så stor, att den i alla fall svarar mot ändamålet, anser jag folket böra vara belåtet dermed, att någon del användes till afvärjande af ökade utgifter.
Men att dessa medel skulle anvisas för alla skattdragandes gemensamma räkning, anser jag vara högst obilligt, när man besinnar, att Städerne blott i proportion af deras hemmantal till Saltpetter-fonden bidragit, och Stockholm till exempel endast består af 4 och fem åttondedels mantal, hvilket knappt utgör mera än en femtontusendedel af landets hemmantal.
Om man nu, oaktadt ett sådant förhållande, beslöt att använda denna fond till ifrågavarande behof, så skedde följaktligen en stor. orättvisa.
Jag yrkar återremiss å Betänkandet, på grund af hvad Herr Hjerta ^anfört, hvarmed jag i alla delar förenar mig.
Den il April e. m. f>o?
Då frågan om utgörandet af dessa summor första gången förevar, instämde jag med en annan värd Ledamot i den tanka, att Norrska Riket borde med Sverige deltaga i deras betalande.
För närvarande har StatsUtskottet uppgifvit beloppet af den summa som erfordras.
Om den af Riksens Ständer beviljas, hvilket jag sätter utom all fråga: så har Svenska Folket uppfyllt sin pligt emot sitt Konungahus och emot vår älskade KronPrins.
Sedan åligger oss, såsom Folkets Representanter, atf tillse det summornas utgörande sker på det billigaste och minst känbara sätt.
Jag vill ej yttra mig om huruvida medlen böra upptagas genom en särskildt gärd, eller medelst Saltpetterfondens användande; ty derom synes mig redan vara tillräckligt taladt; utan jag vill blott hålla mig vid frågan om Norriges bidrag till dessa summor.
Stats-Utskottet har endast föreslagit, ”att Riksens Stånder måtte hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, att den summa, som Konungariket Norrige i detta hänseende kan komma att bevilja, måtte varda till Svenska Statsverket, genom Kongl. Maj:ts
Nådiga försorg ö/verlernnad.” Åtskilliga vårda Ledamöter hafva ansett denna framställning nog vidsträckt; jag deremot finner den nog inskränkt; ty der står ej huruledes Norrska StorTinget med säkerhet skall få kunskap om Riksens Ständers tillförsigt till detsamma i närvarande fall.