Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om grunderne för utmyntningen af detta mynt, har Utskottet väl icke kunnat förbise att, om detsamma utpräglades efter lägre, än den, enligt gällande mynt—ordning, bestämda 12-lödiga halt, det ifrågasatta 4—skillingsstyeket komme att, såsom större, blifva lätt-handterligare; men då nämnde mynlstycke derigenom skulle i det närmaste erhålla lika storlek, som T'g r:dr specie och således kunna dermed lätteligen förblandas, samt dessutom, i följd af den betydligare koppartillsalsen, icke allenast för Statsverket medföra en ökad kostnad, utan äfven genom begagnandet antaga ett sämre utseende, så torde någon förändring i nu gällande utmyntningsgrund icke böra i afseende på 4-skillingsstycket ega rum, utan detta, lika med öfriga mynt, präglas af 12-lödigt silfver, hvarigenom det ock blifver till sitt omfång mindre än T'g r:dr specie och således äfven lättare att derifrån särskilja, hvilket ändamål dessutom synes kunna vinnas derigenom, att myntets värde å prägeln tydligt utsattes.
På grund häraf tillstyrker Utskottet vördsamt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 29. 9 att, jemte bibehållande af det redan präglade kopparmyntet å 4 sk, banko, silfvermynt å enahanda valör må utpräglas af 12-lödigt silfver med det remedium i finhet och vigt, Kongl.
Majit kan finna godt i nåder bestämma, samt att Kongl. Majit täcktes förordna, att frånsidan å ifrågavarande silfvermynt ensamt må af valören upptagas.
Af Herr P. J. Lagergren: “Jag har ej deltagit i Banko-Utskottets, genom öppnan det af den förseglade sedeln, tillkomne beslut om införande af ett nytt silfvermynt om fyra skilling banko värde.
Då icke blott Kongl.
Myntordningen af den 9
Maj 1835 bestämmer det minsta silfvermyntet till Jg Riksdaler specie, utan äfven Rikets Ständer, vid flera tillfällen, ansett ett mindre silfvermynt än det nyssnämnda icke böra utpräglas, och för afhjelpande af de olägenheter, som förmodades uppkomma af de indragna småsedel-valörernas försvinnande ur rörelsen, vid sista Riksdag beslöts utmyntningen af en kopparpenning om 4 sk. banko valör, hvilket beslut, med Kongl.
Majits nådiga samtycke, sedermera blifvit i verket satt; har jag, för min del, ansett motionen om utmyntningen af ^
Rdr specie böra förfalla.
Härtill komma en mängd särskilda, till en del tekniska, omständigheter, som, enligt erfarenheten i andra länder, tala emot utgifvandet af ett så litet skiljemynt af silfvér.
Enligt mig meddelade upplysningar får jag derom anföra följande:
Den ytterliga litenheten af ett fyra skillingsstycke af silfver gör penningen nära oanvändbar för den stora allmänheten, då det lilla myntet så lätt borttappas vid liqviden.
Der så små silfvermynt finnas, äro de i allmänhet af ett lägre värde, för att kunna till volymen ökas, och icke dessmindre anses dessa små mynt för sin litenhet alldeles olämpliga.
Det genom sina statistiska och financiela skrifter bekanta geheime-rådet Hoffman säger om de Bih. till R.
St, Prof. 1850 <$■ 1851. 6 Sami. 1 Afd. 9 Häft. 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 29. halfva Preussiska silfvergroschen-styckena, som i storlek alldeles motsvara fyra-skilling banko-stvckena, men endast äro värde en skilling 4 rst. banko: ”Denna myntsort är all deles för liten för att med beqvämlighet kunna begagnas; sannolikt har endast gammal vana varit skuld till dess bibehållande.
Deraf finnes ej heller mycket och de tyckas vara temligen umbärliga i bredd med koppar-skiljemyntet”.
Man har invändt, att så små silfvermvnt, som de nu föreslagna fyra-skillingsstyckena äfven finnas i andra länder, hvilka på de sednare tiderna omreglerat sitt myntväsende, såsom Holland, Ryssland, England.
Men ehuru de små uncferafdelningarne finnas, förekomma de likväl egentligen såsom kuriositeter.
I England t. ex. har slagits, af sorter under ett värde af cirka 16 sk. riksgäldssedlar, för icke fullt 700 Rdr
Rgs om året af hvarje sort och de flesta Engelsmän hafva kanske aldrig sett ett sådant mynt.
I Holland har allmänheten icke att från myntet fordra lägre valör än }2 gulden, som motsvarar 24 sk. banko.
Smärre belopp jernnäs alltid med kopparmynt.
Det föreslagna fyra-skillingsstvcket i silfver har äfven den olägenheten, att blifva särdeles kostsamt i tillverkningen.
Alla uppgifter öfverensstämma deri, att kostnaden för så små mynt uppgår till mera än fern procent, då legeringskopparen jemväl beräknas.
Under sådana förhållanden kan med skäl frågas: hvilketdera är mera rationell, antingen att begagna ett handterligt och för deras behof, hvilka mest använda detsamma, fullkomligen afpassadt mynt, som tillika utan någons belastande gifver en väl behöflig tillverkningsbehållning, eller ett för samma medborgareklass särdeles obeqvämt mynt, om hvars olämplighet i alla afseenden de bästa finans-författare äro ense och hvars tillverkning medför en betydlig förlust, som medtager nära sextonde-delen af myntets värde?
Härtill kommer, att detta lilla mynt, i anseende till ytans storlek i jemförelse med vigten, samt den beständiga omsättning ett skiljemynt är underkastadt, nödvändigt måste genom slitning förlora en ganska anmärkningsvärd del af sin silfvermassa, kanske 5 procent på 10 år.
Engelska sex pencestyckeu, som äro mera än tre gånger större och således i ett fördelaktigare förhållande, hafva vid officiela undersökningar befunnits på samma tid hafva förlorat nära 4 procent.
På kopparmynt är slitningsförlusten af ingen betydenhet.
Genom införandet af ett fyra skillings silfvermynt skulle man snart här i landet inloc ka en mängd Danska och Norrska 2 och 4 sk. stycken af mycket groft silfver; hvilka jemnt passa både til!
Riksgälds- och Banko-räkning, men hittills icke här kunnat vinna syn - Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 29.
11 aerligt insteg, då något likartadt mynt förut hos oss icke funnits.
Erfarenheten lärer öfverallt, att det sämre myntet bibehåller sig i rörelsen, medan det bättre efter hand deraf undantränges och försvinner i smältarens deglar.
Så små silfverpenningar, som de nu föreslagna 4 sk. banko-styckena äro ytterst svåra att till vigten få regelbundna.
Man måste derföre för dem medgifva ett större remedium.
De Ryska fem-kopeksstyckena hafva remedium af 6| procent; remedium på de halfva Preussiska silfvergroschen är ej kändt; men på de dubbelt så stora hela silfvergroschenstyckena anses det vara 4 procent.
Utskottets förslag, att 4 sk. styckena skulle myntas efter samma myntfot, som det större silfvermyntet gör verkställigheten ännu betänkligare.
I alla andra länder är förhållandet härmed annorlunda; Det Preussiska är 12^-procent sämre än hufvudmyntet; det Holländska, hvilket allmänheten likväl icke har att fordra, 5| procent; det Danska cirka 13 procent; det Hannoyeranska circa 18 procent; Bayerns och åtskilliga andra Tyska staters circa 32 procent sämre än hufvudmyntet.
Slutligen torde böra nämnas, att det föreslagna nya silfvermyntet, i anseende till sin litenhet, möjligen kan lätt nog eftergöras af nysilfver eller annan föga kpstsam silfverfärgad och smidig metallblandning.
Dertill skulle fordras helt enkla tillställningar, föga eller intet biträde samt ringa utrymme, emedan så liten kraft fordras vid alla operationer för tillverkningen af en så förminskad penning.
Deremot behöfver 4 skilling-stycket i koppar särdeles kraftiga machinerier och vidlyftiga tillställningar samt alldeles egna verktyg för att kunna åstadkommas.
Det kan således icke i lika hemlighet tillverkas, som det motsvarande silfvermyntet.
Af alla dessa skäl och orsaker har jag ansett motionen om utgifvande af ett nytt silfver-skiljemynt om fyra skilling banko valör böra afslås.
Jag tillägger några ord i hänseende till den del af Utskottets beslut, som häntyder på ett upphörande af utmyntningen af 4 skilling banko styckena i koppar.
Förut är anmärkt, att detta myntstycke af allmänheten anses såsom ganska beqvämligt i den dagliga rörelsen, hvarföre ock Herrar Banko-fullmäktige i deras sednaste berättelse vitsordat, att detta mynt vunnit allmänhetens bifall.
Klandret deremot är tvåfaldigt, emedan man hörer detsamma af somliga anses för lätt, af andra åter för tungt.
Det sanna terde vara, att det är lagom och nära öfverensstämmande med hvad förut här i landet 12 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 29. funnits, och som äfven i andra länder brukas.
Den förut åberopade skriftställaren Hoffman anser kopparmynt utan all våda kunna hålla något mindre i intrinsekt värde än tredjedelen af det påslagna, hvilket äfven är förhållandet med de nuvarande fyra-skillings-styckena, då kopparen tages till ett ungefärligt medelpris af 133 Rdr 16 sk. banko skeppundet.
De så kallade Riksgäldspoletterna slogos på 1790-talet till 250
Rdr per skeppund, hvilket efter 1803 års realisation utgjorde 166
Rdr 32 sk. silfver, som, efter 1830 års myntbestämning, utgör 444 Rdr 42 sk. banko eller endast 5 Rdr 16 sk. banko per skeppund mindre än de nuvarande 4 sk. styckena; och dessa Riksgäldspoletter hafva städse hållit sig i omlopp utan all olägenhet.
Huru föga man behöfver frukta, att ett sådant mynt skall söka sig tillbaka till utgifvaren, synes bäst deraf, att af 114,956
Rdr 2 sk. 3 rst., som utgåfvos, hafva endast circa 4 procent eller 4753 Rdr behöft inlösas, oaktadt denna operation fortgått i 14 år.
För att en påkänning å Bankens reela fond skulle kunna ega rum medelst kopparmyntet, fordrades naturligtvis att detta kunde dragas ur rörelsen och samlas på ett enda ställe, hvilket åter skulle förutsätta upphörandet af alla småköp och af alla tillbakagifningar tili mindre belopp är'12 sk. rgs.
Men öfverflöd af kopparmynt förspörjes hos oss ingenstädes, utan tvärtom klagas öfver brist på sådant i landsorterne.
Att någon betydliga re summa i kopparmynt här skulle kunna hopsamlas är dessutom icke tänkbart, då i Sverige endast finnes cirka 6 sk. banko -i skiljemynt på hvar person, deremot i Preussen finnes 20 sk. banko (i koppar och mycket underhaltigt silfver), samt i Frankrike nära 1 r:dr banko (i koppar).
Dti denna reservation hafva instämt Herr Friherre Stjernstedt, THerr Nordenfeldt, J. Å., Herr E. E. Falhem samt Herr Björnstjerna, O. M., hvilken anfört: ”1 ofvanstående reservation af Herr Lagergren instämmer jag med tillägg, att Myntverket troligen, i händelse Utskottets förslag bifalles, ej allenast blifver ur stånd att afbörda dess redan iråkade skuld af 24,000 Rdr banko till Banken, utan äfven torde utsättas för vidare skuldsättning.
Sedan år 1830, då åtgärder började, inom nämnde verk, vidtagas i och för realisationens förberedande, har detsammas inkomster af så väl statsanslag, som myntskatt, med 150,000 Rdr understigit dess utgifter, deruti inberäknad en summa af 30,000 Rdr endast för legeringskoppar lill Bankens silfver, för hvilken ingen godtgörelse erhålles, Den fastställda myntskatten af f procent betäcker nemligen ej på långt när tillverkningskostnader} Banko- Ut s k o lie la Utlåtande, N:o 29.
13 för silfret, hvilket ofördelaktiga förhållande tillväxer i man af myntets litenhet, så att det nu föreslagna komtne att medföra sju gånger högre kostnad än den ersättning, myntverket derför skulle erhålla genom myntskatten.
Utan förhöjdt anslag torde således ej detta verk förmå verkställa Utpräglingen af ett så kostsamt skiljemynt, som det nu föreslagna, på samma gång man beröfvar detsamma en del af dess vinst på kopparutmyntningen, hvarigenom allenast det hitintills blifvit istånd, att uppfylla dess åligganden.
Derjemte måste jag anse det mindre välbetänkt att tillstyrka antagandet af ett kostsamt skilje-mynt i en tidpunkt, då man har grundade anledningar motse väsendtliga förändringar i vårt myntväsende och sedan sådana blifvit af Rikets Ständer beslutade vid sistförflutna riksdag.
Om en dylik-förändring genomföres, synnerligen om decimal-systemet skulle antagas, blefve måhända det nya myntet i hög grad otjenligt, såsom utgörande bråk af riksdalerns undera/delningar.
© Bill. till R.
Prut. 1850 §■ 1851. 6 Senni 1 Afd. 9 Häfl. 3 STOCKHOLM.
Östmjkd &
Bermng, 1851.
Banko-Utskottets l (låtande, Avo 30. 1 \:o 3©.
Alik. till Exp.-dUk. d. 15 April 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kommendanten, Majoren F.
Bergenstråhles ansökning om eftergift af skuld till BankoDiskontverket.
Hos Utskottet har Kommendanten på Carlsborgs fästning, F.
Bergenstråhle, anhållit om afskrifning af den skuld, hvarför han till Diskontveiket häftar i följd af ingången borgen för ett af f. d. Majoren C. A. Bergenstråhle år 1829 derstädes upptaget lån å 1,000 r:dr banko, samt såsom stöd härför anfört, att låntagaren uppgifvit sig hafva obegagnad sönderrifva den för lånet utfärdade förbindelse, hvadan sökanden om tillvaron af densamma icke skall egt kännedom, förr än han år 1836 derför lagsöktes, samt sålunda varit förhindrad att uti låntagarens, äfvensom andre löftesrnannens, Premier-löjtnanten Friherre P. Cronhjelms, konkurser sin rätt bevaka.
Banko-diskontdirektionen, hvars utlåtande öfver denna ansökning blifvit infordradt, har upplyst: att, sedan låntagaren, f. d.
Majoren C. A. Bergenstråhle, efter lånets förfallotid, blifvit lagsökt dels i Östergöthlands län och dels hos Öfverstålhållare-embetet härstädes, men å intetdera stället anträffats, han slutligen funnits hafva inlemnat sin cessionsansökning till Kongl. Götha Hofrätt, som till betalning fastställt
Diskontverkets uti konkursen bevakade fordran, medelst Dom af den 27 Februari 1835, hvarigenom Bergenstråhle jemväl dömdes såsom vårdslös gäldenär till sex månaders fästning; att han derefter ytterligare tvänne gånger gjort konkurs, hvarvid Diskonlverkets fordran ånyo bevakats, hvarvid dock någon utdelning icke funnits att tillgå, samt att, vid sökt verkställighet af sednaste konkursdomen, Bergenstråhle saknat all tillgång, enligt utmäfningsbevis den 19 Juli 1847; att Bilt. till B.
Brot. 1850 # 1851. 6 Sami. 1 Afd. 10 Höft. \ 2 Banko-Utskottets Utlåtande.
N:o 30. ene löftesmannen, Premier-löjtnanten Friherre P. Cronhjelm, före lånets förfallotid gjort konkurs, deruti Diskontverkets fordran blifvit bevakad; men att massan varit i saknad af tillgångar, hvadan någon syssloman icke ens förordnats; att, sedan Friherre Cronhjelm år 1843 i fattigdom aflidit å Invalid-inrättningen vid Ulriksdahl, någon utdelning i följd af lånets bevakande uti urarfvamålet efter honom icke kunnat erhållas, enär hans efterlemnade tillgångar enligt bouppteckningen uppgått lill endast 7 r:dr 21 sk. banko; samt slutligen alt sökanden F. Bergenstråhle, som, då länet upptogs, tjensigjorde såsom löjtnant vid Kongl. Andra Lifgardet, funnits vid lagsökningstiden hafva erhållit afsked och lemnat riket; att sedan underrättelse ingått, det han, återkommet) till riket, skulle innehafva någon befattning å Carlstens fästning, lagsökning mot honom anställts hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus län, som, i anledning af Bergenslråhlcs invändning emot krafvel, förklarade detsamma tvistig., hvarefter Bergenstråhle, instämd till Domstol, blifvit, genom Kongl.
Götha Hofiätts laga kraftvunne
Dom den 12 Juli 1839, ålagd betalningsskyldighet, vid sökt verkställighet af hvilken Dom, Bergenstråhle, enligt afgifne utmätnings-bevjs, befunnits sakna all annan tillgång än det, icke utmätningsbara, arfvode han såsom Kommendant på Carlsborg åtnjuter.
Jemte meddelande af ofvan omförmälde upplysningar, har
Diskont-direktionen tillkännagifvit, att Kommendanten F Bergenstråhle, på uppmaning, att, vid äfventyr af bysättning, betala sin skuld til!
Diskontverket, eller att åtminstone derpå göra afbetalningar, sistlidet år till Direktionen inkommit med en skrift, deruti han förmält sig hafva för afsigt att till Banko-utskottet ingå med ansökan att, mot erläggande af halfva kapital-beloppet 500 r:dr banko, vinna eftergift för den andra hälften, hvaremellertid han anhållit om befrielse, i afbidan på beslutet härom, från den å honom yrkade bysättninc; med anledning hvaraf Direktionen den 17 Juli samma år medgifvit, att det ifrågasatta bysättningspåståendet finge hvila, under vilkor, att Kommendanten Bergenstråhle inom den 1 påföljde Oktober i afräkning på sin ifrågavarande skuld till
Diskontverket inbetalade 16 r:dr 32 sk. banko och allt framgent ett lika belopp vid hvarje qvartals början, intill dess Rikets
Ständer kunde hafva pröfvat den tilltänkta ansökningen om eftergift af större eller mindre del af skulden; och har Direktionen, ehuru de Kommendanten Bergenstråhle sålunda förelagde afbetalningar blifvit behörigen fullgjorda, likväl vid det förhållande, att Bergenstråhle icke, uti sin till Utskottet ingifna ansökning, såsom vilkor för den sökta afskrifningen, utföst sig att erlägga den uti ansökningen till Direktionen omnämnda hälften af skuldens kapital - Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 31. 3 belopp, eller ens någon del deraf, ansett sig, för sin del, sakna skäl att den sökta afskrifningen tillstyrka.
Då utsigt icke förefinnes, att Diskontverket någonsin skall erhålla full godtgörelse för meranämnda, vid 1836 års revision såsom osäkeit, inom linien förda lån, har Utskottet, med fästadt afseende å innehållet af Kommendanten Bergenstråhles ofvan omförmälda till
Diskont-direktionen ingifna ansökning, i fråga om det belopp, han tilltrott sig kunna i betalningsväg åstadkomma, ansett sig böra hemställa, att hälften af ifrågavarande lån måtte, med 500 riksdaler banko, jemte öfverräntan, få afskrifvas, under vilkor att Kommendanten F.
Bergenstråhle, inom sex månader efter af beslutet erhållen del, till Diskontverket inbetalar så stort belopp, som erfordras, för att, jemte redan verkställde inbetalningar, motsvara andra hälften af lån— smtiman.
Slockholm den 14 April 1851. i\:o 31. i Ank. till Exp.-Ulsk. d. 15 April 1851, kl. 1 . e. nr.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om afskrifning af Repslagaren i Umeå J.
Bäckströms skuld till Banko-Diskontverket.
Uti en af Vällofliga Borgareståndet till Utskottet remitterad motion, har Herr (].
M. Bjuhr föreslagit, att den skuld till Rikets Ständers Bankodiskontverk, som Repslagaren J.
Bäckström i Umeå, genom år 1833 ingångna borgensförbindelser, sig åsamkat, måtte varda afskrifven.
Repslagaren Bäckströms ifrågavarande skuld grundar sig, enligt hvad Utskottet inhemta!, , på hans ingångna borgen för 2:ne utaf numera aflidne Handlanden P. Gadd t i Banko-Vtskottets Utlåtande, N:o ål. Bankodiskonten upptagna och sedermera, såsom osäkre, inom linien förda lån, af hvilka, jemte Bäckström, Hofslagaren N. Wiklund ingått borgen för det ena å 100 r:dr och numera aflidne Skomakaren O■ Burström för det andra å 800 ndr, allt banko.
Till utrönande af förhållandet med dessa lån, har Utskottet infordrat utlåtande från Bankodiskont-direktionen, sorn upplyst, att samtlige gäldenärerne gjort konkurs, låntagaren före lånens förfallotid, Burström 1836 och Bäckström 1850; alt
Diskontverkets fordran blifvit behörigen bevakad så val uti nämnde konkurser, som uti urarfva-målen efter Gadd år 1842 och efter Burström år 1844; samt att konkursmassorne, med undantag af Bäckströms, blifvit slutligen utredde, utan att hvarken derigenom, eller vid de hos Gadd och Burström, under deras lifstid, samt hos Bäckström intill dess hans konkurs inträffat, tid efter annan anställda utmätningsförsök, någon annan afbetalning kunnat vinnas, än de från Burströms konkursmassa såsom utdelning erhållna 9 riksdaler 10 sk, 4 rst, banko.
Direktionen har för öfrigt förklarat, att ehuru, enligt det af sysslomannen meddelade och de remitterade handlingarne bifogade intyg, Bäckströms konkursmassa “är i ett sådant tillstånd, att den, vid en blifvande utdelning, till oprioriterade fordringsegarne gifver högst få procent, hvarför också en del af Bäckströms borgenärer skola hafva ingått på ett ringa ackord1', likväl och då en mera bestämd uppgift på berörde konkorsmassas ställning och tillgångar icke blifvit framlagd, deraf kunnat bedömas det större eller mindre belopp, sorn för Diskontverkets bevakade fordringar sig belöper, och hvilket Verket, genom bifall tiil afskrifningen, skulle sig frånsäga, samt icke eller godtgörelse i någon mån blifvit
Diskontverket erbjuden, på sätt som, enligt sysslomannens uppgift, skett med en del af Bäckströms öfrige borgenärer, funne Direktionen sig, för sin del, så mycket mindre kunna understödja bifall till den ifrågaställa afskrifningen, som ett Diskontverkets ombud i orten, sistlidet år, för Verkets ombudsman lillkännagifvit, att Bäckströms öfrige fordringsegare antagit ackord af 30 procent, och dervid gjort förfrågan, huruvida Bankodiskonten skulle vilja antaga enahanda ackord, i händelae det styrktes, att öfrige borgenärer sig med detsamma åtnöjt.
Efter öfvervägande häraf och enär Bäckström, enligt hvad, genom de till Utskottet ingifne handlingar, blifvit styrkt, med sju minderåriga barn, befinner sig, vid framskriden ålder, till följe af kroppsligt lidande, urståndsatt att sitt yrke behörigen bedrifva, har Ut - Banko-Utskottets Utlåtande, A':o 32. 5 sköttel, såsom med Diskontvérkets fördel förenligt., och i öfverensstämmelse med hvad Diskont-dir<*ktionen tillstyrkt, ansett sig böra hemställa, att, så vida det stvrkes, att Repslagaren J.
Bäckströms öfrige borgenärer åtnöjt sig med 30 procent för Sina fastställda fordringar och 30 procent af Diskontverkets i Bäckströms konkurs bevakade kapitalfordran till Verket inbetalas, inom 3:ne månader efter af beslutet erhållen del, återstående kapital-beloppet, jemte öfverräritan, får afskrifvas.
Stockholm den 14 April 1S51.
\:o 32.
Ank, till Éxp.-Utsk. d. 15 April 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af förre hemmans-egaren G. F. T/iomssonS ansökning om eftergift af öfrerränta å ett diskont-lån. i anledning af en utaf förre Hemmansegaren G. F. Thomsson till Utskottet ingifven ansökning om eftergift af Öfverränta å ett af numera aflidne Kyrkoherden C. N. Ljunggren hos Bankodiskontverket upptaget, till kapitalet fullt betaldt lån, stort 1,500 riksdaler banko, har Direktionen öfver nämnde Verk, hvars yttrande olver ansökningen blifvit infordradt, uti afgifvet Utlåtande, meddelat följande upplysningar!
Sedan å ifrågavarands lån, som upptagits den 23 November 1843, mot borgen af Hemmansegarne G. F. Thomsson och L.
Ockander$ vid förfallotiden, blifvit inbetaide endast 348 r:dr 9 sk. 7 rst. banko, samt låntagaren kort derefter aflidit, hade, vid sökt » verkställighet af det utaf Konungens Befallningshafvande i Gottlands län, efter föregången lagsökning, gifne Utslag, hvarigenom löftesmännen blifvit vid utmätnings- och bysättningstvång ålagde betalning, Ockander> som för annan skuld var bysatt, befunnits sakna all 6 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 32. tillgång; och då, i brist af annan sådan hos Thomsson, blifvit utmätt hans egande fastighet ^:dels mantal Botvida i Oija, hade försäljningssumman icke lemnät någon tillgång för ointecknade fordringar.
Efter det från låntagarens konkursmassa i utdelning erhållits 500 r:dr banko, men för återstoden 651 r:dr 38 sk. 5 rst. bysättning yrkats å G■ F.
Thomsson, hade deri sistnämnde, med bifogande af ett utaf Pastor i församlingen utfärdadt intyg, att
Thomsson med åtta minderåriga barn vore alldeles medellös, sedan hans egendom blifvit för skuld utmätt och försåld, hos
Direktionen anhållit, att med 80 procent få liqvidera sin skuld till Diskontverket, på det sätt, att ^:del erlades hvar sjette månad, samt att för fullgörandet deraf ställdes vederhäftig borgen; med anledning hvaraf
Direktionen, som icke ege rättighet att antaga något ackord, medgifvit befrielse för Thomsson från exsekutiva åtgärder, under vilkor alt han genast inbetalade 51 r:dr 38 sk. 5 rst. och inom slutet af November månad 1848 ytterligare 120 r:dr, samt aflemnade sin, med till vederhäftigheten af Konungens Befallningshafvande styrkt borgen försedda förbindelse att derefter hvar sjette månad erlägga ett lika belopp, till dess kapitalet blefve fullt betaldt; med hänvisning derjemte för Thomsson att efter befogenhet hos Banko-utskottet söka eftergift för öfverräntan; och har Direktionen, jemte tillkännagifvaride, att Thomsson, genom inbetalning inom slutet af November månad 1848 af 171 r:dr 38 sk. 5 rst , samt aflemnande af sin, med af
Direktionen -godkänd borgen försedda förbindelse, alt å bestämda terminer liqvidera återstoden af kapital-skulden, uppfyllt de af D rektionen förelagda vilkor, på grund deraf och sedan de sålunda utfäste inbetalningarne numera blifvit ordentligen fullgjorde, tillstyrkt eftergift af den å merberörde lån upplupna öfverränta 295 r:dr 17 sk. 11 rst. banko, för hvars godtgörande någon vidare utsigt icke skall finnas.