Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del hade jag alltid trott, att det varit mycket bättre att anslå detta understöd till ledande af den naturliga, men genom djup sandjord försvårade kommunikationen i Dalarne söder ut.
Förut ansåg man 1,000,000 lidr vara ett högst betydligt lån; men nu säger man att det är otillräckligt.
På dessa skäl anser jag det icke vara förenligt med Statens nuv:de penningeställning, att anslå den ifrågaställa summan, utan hemställer vördsamt, att R. o. Ad. ville afslå Utslcs tillstyrkande.
Den siste värde talaren, som eljest brukar med så frikostig hand föreslå användande af statsmedel icke allenast till företag, utan äfven ad pios usus, såsom vi hafva hört vid behandlingen af 9:de Hufvudtiteln, i fråga om pensioner under olika former, har i dag upträdt i motsatt syftning och talat för större sparsamhet.
Jag är ledsen att äfven denna gång nöd gas upträ<la emot honom i en statsregleringsfråga.
Jag tror nemi. att här icke är fråga om att gifva GefleDala-jernvägen något nytt statsunderstöd, utan endast att bevilja den en försträckning, hvarigenom bolaget må kunna komma i tillfälle att fullborda ett arbete, som blifvit utfördt på det mest förljenstfulla sätt.
Beviset för mitt påstående att nu ifrågav:de lån skall utgå sorn en för sträckning och icke som ett understöd, ligger deruti, att räntan skall utgå med 5^ proc.
Nu är det väl icke någon, och aldra minst Frih.
Cederström, som vill påstå, att Staten skall for de penningar den kan behöfva betala proc. och vid sådant förhållande kan det desto mindre förutsättas, alt Staten skall lida någon den ringaste förlust på nämnde lån, som här icke är fråga om någon rä n le fr i het, emedan räntan skall betalas från den dag lånet utgår.
Frågan är således den huruvida GefleDala-bolaget och det arbete, som hittills blifvit af detsamma utfördt, är förtjent af en försträckning från Statens sida; och på denna fråga tror jag, att man med allt skäl kan svara ja.
Behofvet för provinsen
Dalarne af en förbindelse med hafvet har redan sedan många Riksdagar varit erks mit, och vid sista Riks/lagen beslöto Ständerna, att denna förbindelse skulle ske genom Gefle, så framt ett bolag på upgifne vilkor kunde hildas.
Delta bolag erhöll då ett statsunderstöd med 3 proc. ränta, hvaraf 2 proc. utgjorde räntan, och den tredje amortering af kapitalet.
Den beviljade summan utgiorde två tredjedelar af den, enl. då upgjordt förslag, beräknade anläggnings-kostnaden.
Detta förslag har sedermera befunnits vara med mer än 14 mill för lågt.
Emellertid ansågs, att för det beviljade understödet borde ställas säkerhet, och denna säkerhet bestod deruti, att Slaten tog alla de utförda arbetena i beslag, för att dymedelst komma i besittning af jernvägen, i fall bolaget icke skulle upfylla sina skyldigheter, till hvilka hörde att bolagsmännen, utom den tredjedel de förbundit sig att inbetala, äfven skulle teckna sig för ytterligare en tredjedel, så att de kunde inbetala den om så skulle påfordras.
Man kunde dock icke då föreställa sig, Den 1!» December.
333 att det upgjorda kostnadsförslaget, hvilket var vederbörligen granskadt, skulle genom oförutsedda tillfälligheter blifva sä skiljaktigt från verkliga behofvet, att denna sednare inbetalningen, hvilken betraktades såsom ett plus i Statens säkerhet, skulle blifva en nödvändighet.
Sä har dock skett och bolagsmännen hafva således betalt icke blott den beräknade tredjedelen, utan äfven den derutöfver tecknade, och det oaktadt har genom den betydliga pris-stegringen en summa af 700.000
Rdr kommit att fattas.
Denna summa måste således i låneväg anskaffas, och nu hemslälies, huruvida det icke vore skäl, att Staten trädde emellan och lemnade sin kredit för att sätta bolaget i stånd att fortsätta arbetet.
En så stor summa kan icke erhållas utan att derföre betala en betungande ränta, och dertill kan detta bolag icke erbjuda någon säkerhet, som kan accepteras af någon annan, än Slaten, emedan denna redan eger företrädesrätt att för sina lanta penningar uttaga bolagets arbete, nemi. jernvägen sjelf.
Nu är det arbete, som är nedlagdt på jernvägen så dyrbart, att Staten deruti eger full säkerhet för hvad den redan gifvit och äfven för den försträckning, som nu är i fråga; och när dertill kommer att detta arbete blifvit utfördt på ett sätt, som vittnar om den största drift, och den berömligaste sorgfällighet, samt allt skäl således är att förmoda, det bolaget kommer att upfylla sina åtagna förbindelser till Staten, så skulle det, enl. min upfattning, vara särdeles inkonseqvent af R.
St:r, om, sedan nästan alla allmänna arbeten hvil ka varit med statsmedel understödda, icke allenast fått förökade anslag, ulan äfven förlängda arbetstider samt med ett ord eftergifter i nästan alla kontraktspunkter, man nu skulle vägra det ifrågav.de bolaget en försträckning, hvarigenom det blefve i stånd att upfylla sina ingångna förbindelser, och i stället låta det beträda den bana, som väl är den sämsta och farligaste af alla, nemi. skuldsättning mot hårda vilkor.
Cederström föreslagit, låta arbetet afstanna för någon tid, innebär detsamma sorn att föreslå en kontinuation af den oefterrättlighetsprincip, som vid allmänna arbeten så länge gjort sig gällande.
Hvilken offentlig förlust skulle också icke derigenom upstå ej allenast för bolaget, utan för provinsen och den trakt, som på jernvägen beräknat att tillgodogöra sina produkter, hvilket icke allenast är ett behof, ulan, just i dessa tider mera än någonsin, ett tryckande behof.
Ty i de orter, der jernvägarne framgå, hafva till följd af penningeställningen, de flesta Bruks- och Sågverksegare mast tillsluta sina fabriker, hvarigenom en stor mängd arbetsföra personer blifvit beröfvade tillfället att försörja sig.
Jag tror således att man genom beviljandet af det föreslagna lånet skulle på ett vackert sätt bispringa dessa orter under närvide bekymmersamma tider, isynnerhet som man kan taga för afgjordt att, derest, länet bifa11 es, rörelsen redan med år 1859 skall blifva liflig, och upfy 1 leisen af kontraktsbestämmelserna derigenom desto säkrare.
Cederström det oaktadt är missnöjd med StatsUtsk:s tillstyrkande och It.
St:rs beslut i flere föregide punkter är ganska ledsamt att förnimma; likväl tror jag, att han har orätt deruti. 334 Den 19 December.
Bland de bolag, han omtalat, hafva nemi. flere icke upfyllt sina förbindelser, och att hamn-anläggningarne vid Grenna och Wisby skulle kunna jemföras med en jernväg från Dalarne till Gefle, synes mig icke vara riktigt; särdeles som Frih.
Cederström torde påminna sig att frågan om anslag till hamnen i Wisby icke här togs under pröfning, emedan den icke var pröfvad af K. M.
På de grunder jag nu haft äran anföra, tror jag att R. o. Ad. har tillräckligt skäl att bifalla StatsUtsk:s hemställan, så mycket mer som R. o. Ad. torde af Betänk, finna att sådana vilkor för lånet äro stadgade, att någon förlust icke kan tillskyndas Statsverket.
Jag anhåller att få till alla delar instämma i Hr Bildts yttrande.
Det lärer väl icke af någon kunna förnekas, att ifrågav:de jernvägsbolag skött sig på ett synnerligen utmärkt sätt, att dess arbeten blifvit både väl och med bushållning bedrifne, alt allting tillgått som sig bör samt att bolaget är fullkomligt oskyldigt deri att de penningar, som afsågos för banans fullbordande icke varit tillräckliga.
Sådant är endast att tillskrifva de ökade priserne på så väl materialier som arbete, hvilket allt inträffade sedan det ursprungliga kostnadsförslaget var upgjordt, Om nu bolaget erhölle hjelp af Staten, så komme denna hjelp omöjligt att kosta Staten det alldra ringaste, utan tvärtom gifva honom någon liten penningevinst, emedan det lån bolaget skulle erhålla icke medgåfves en enda dags räntefrihet.
Bolaget har icke heller ifrågasatt att undfå delta lån mot någon mer än vanligt låg ränta, utan denna ränta komme t. o. ro. att öfverstiga den, som Staten får betala för samma penningar.
Bolaget skulle nemi. komma att erlägga proc., inberäknadt amortissement till så stort belopp, alt lånet vore betalt på 10 år.
Nu hemställer jag till R. o. Ad. om ännu någonsin, åtminstone sedan finansvetenskapen hunnit någon högre grad af utveckling i vårt land, något bolag för ett allmännyttigt arbete underkastat sig så dryga vilkor?
Och jag frågar, finnes det väl någon sannolikhet att Svenska statsverket, som är kändt för sina väl ordnade finanser, skall för de penningar detsamma behöfver få betala så bög ränta?
Tvärtom är det troligt att Staten skall få penningar för vida bättre pris!
Det understöd GefleDala-bolaget skulle erhålla, kommer således icke att kosta Staten någonting, och den enda fördelen för bolaget af hela affären består deruti att
Staten ensamt under dessa tider kan skaffa penningar för någorlunda billigt pris.
Ty oaktadt bolaget kan erbjuda den fullkomligaste säkerhet, lärer icke kunna förnekas, att det under nuv:de förhållanden skulle vara nära nog omöjligt att anskaffa den erforderliga summan.
Om nu bolaget icke erhåller dessa penningar, hvad blifver då följden?
Ingen annan, än arbetenas afstannande, och detta vöre en förlust icke blott för bolaget, utan jemväl för en ganska vidsträckt del af landet, ej allenast derföre att jernvägen blefve mycket sednare färdig, utan ock emedan mycket arbetsfolk inom de norra provinserne blefve utan arbete, hvilket, såsom bekant är, redan till följd af Den 19 December. 335 penningekrisen, är händelsen på en mängd sågverk, m. fl., hvilka nödgats inställa sina arbeten.
Och är det under sådana förhållanden icke rent af en välgerning, att ej beröfva folket ett nödvändigt tillfälle till arbetsförtjenst.
Från hvilken sida jag således betraktar saken, kan jag icke annat än finna StatsUtsk:s förslag vara ganska välbetänkt, och anhåller fördenskull om bifall dertill.
Det är en hård nödvändighet, som Staten delat med den enskilda, att man måste rätta sin välgörenhet efter sina tillgångar.
Den sorn finner sina tillgångar vara knappa, måste vara något sparsam i sina välgerningar.
Nuvarande penningeförhållanden icke allenast inom det enskilda affSrslifvet, utan, jag befarar det, äfven inom Staten sjelf mana till någon betänksamhet i fråga om utgifter.
Statens tillgångar under den kommande Statsregleringsperioden blifva otvifvelaktig! knappa.
De beräknade inkomsterna kunna under den stagnation i all rörelse, som nu inträffat, svårligen upgå till det belopp, hvartill de uptagits, och sålunda torde Staten, om den visar sig alltför liberal i fråga om anslag till lån, snart slutligen tvingas att låna sjelf, och, mine Hrr, följderna i sådant afside känna vi icke.
Den siste värde talaren har väl sagt, att det vore omöjligt, att Staten skulle komma
Ett betala mer än öj proc. på de penningar den möjligen behöfde uplåna, och att den således i förev:de fall icke komme att göra någon upoffring.
Det vore, säger han, oerhördt inom finansernas historia.
Men, mine Hrr, vi befinna oss f. n. i en ställning, som är temligen ovanlig, och jag tror att det är för raskt att påslå, att Staten icke skulle kunna blifva tvungen att uptaga lån mot 5-| proc.
Åtminstone hafva vi sett att hittills icke något anbud blifvit gjordt emedan det enda antagliga skedde af en cessionant.
Jag tror således att det kan vara skäl att i detta afs:de betrakta frågan icke allenast ur synpunkten af frikostighet mot det ifrågav:de bolaget, utan förnämligast ur synpunkten af Statens tillgångar.
Om ett bolag, med den förmögenhet som GefleDala-bolaget, kan, efter att hafva upsjort ett' kontrakt med Staten att bygga en jernväg för 2,400,000 Rdr, komma ånyo att fordra ytterligare en fjerdedel, eller 600,000 Rdr för banans fullbordande, om, säger jag, detta kan ske i fråga om ett bolag, grundadt och till stor del bestående af köpmän inom en af våra största handelsstäder samt jordegare inom en den mest hergsbruksidkande provins inom landet, då vill jag fråga, om icke med samma eller ännu mera skäl enahanda anspråk kan upställas af andra mindre väl lottade bolag.
Vi hafva i detta afs:de just i närv:de Betänk, ett exempel ang:de bolaget för NoraErvalla-jernvägen, som äfven, emedan man talat om GefleDala-bolagets förtjenster, har den att hafva bragt sitt arbete till stånd.
Jag vet icke hvarföre detta bolag skall mindre än GefleDala-bolaget vara förtjent af understöd, i synnerhet då det förra begär en vida mindre summa än det sednare.
Jag inser icke, hvarföre vi i går talade om sparsamhet, då fråga var om 200
Rdr åt en fattig tjensteman under det vi i dag handla så frikostigt, när frågan gäller 600,000 Rdr.
Jag tror att någon 336 Den 19 December. konseqvens måste iakttagas, och om det skall ske i något fall, måste det vara nu.
Hvarföre kom vid sista Riksdagen denna jernväg till stånd ?
Vi påminna oss den strid, som då föregick emellan Westmanland och Gefle.
Jag lemnar osagdt hvilkendera banan var den rätta, den som bifölls eller den andra; men säkert är att R.
St:r beviljade det begärda anslaget derföre att det sades, att man med mindre afgifter kunde få en väg genom Dalarne till hafvet.
Jag frågar om icke med detta exempel för ögonen, den praxis skall i evighet fortsättas som här redan blifvit börjad, nemi, att man först upgör ett kostnadsförslag, som bestiger sig till icke särdeles högt belopp; sedan begär man af Staten ett understöd till två tredjedelar eller hälften af det beräknade beloppet, och när man väl fått detta understöd och deponerat en hop penningar, så upgör man nytt kostnadsförslag, som är dubbelt högre än det gamla.
Jag behötver för att bevisa sanningen häraf blott hänvisa till alla de förnyade ansökningar om anslag, som blifvit gjorda, och man skall finna att så beständigt praktiserats.
Jag har redan tillförne fästat It. o. Ad:ns upmärksamhet på detta förhållande och det olämpliga deruti, och jag tror mig minnas, att R. o.
Ad. i nästan alla frågor af denna beskaffenhet hyllat den åsigt, att af ta I ad t ord bör stå, och att de kommuner eller bolag, som mot förbindelse att utföra ett arbete mottagit låneunderstöd af Staten, också böra verkställa detta arbete samt att ett brott emot kontraktet genom ytterligare ansökningar icke bör gillas.
Det andra skälet, som jag i Retänk. finner anfört för beviljande af ifrågav:de låneunderstöd, är att bolaget möjligen kan komma i förlägenhet derigenom att Staten har säkerhet i banan för det beviljade anslaget.
Men, mine Hrr, om donna omständighet utgör ett hinder, så finnas utvägal' att afhjelpa detsamma genom medgifvande från Statens sida af en postposition för ett låns uptagande.
Under inga andra omständigheter anser jag att Staten bör medgifva någon förändring i kontraktets ordalydelse.
Den förmenta grunden 'för ansökningen är den tillökning i arbetslönerna, som under de sednare åren inträffat.
Besinnom dock, mine
Hrr, att om detta hittills varit händelsen, så kommer detta förhållande dock icke hädanefter att fortfara.
Man har äfvenledes sagt att arbetslöshet skulle ega rum i Norrland, och under sådana förhållanden är det att förutse att arbetslönerna skulle kunna reduceras till det, hvartill de beräknas i det första kostnadsförslaget.
Det är klart, att, sedan ett bolag väl kommit i besittning af statsunderstöd och blott gör anspråk på bidrag till arbetet, så eger det icke skäl att nedsätta kostnadsförslaget; utan delta upgöres och tilltages högt på det att omständigheterna må kunna vara så mycket mera ömmande.
Jag tror med afs:de särskildt på de landsorter, som hafva fördel af ifrågavule jernväg, att det icke bör blifva omöjligt för dem att på annat sätt erhålla det lån, som kan erfordras för arbetets fullbordande; och jag tror dessutom att många anslag kunna vid denna Riksdag ifrågakomma, Den 19 December. 837 tomma, som äro fullt ut lika, om icke mera förtjenta af Statens behjertande än det ifrågav:de.
Jag påminner mig t. ex. en väg i det mellersta Sverige, nemi. den från Borås till Götheborg, hvilken är af högsta vigt för norra delen af Westergöthland.
Ett hegardt anslag dertill blef af StatsUtsk. afstyrkt, just på den grund att medel dertill saknades.
Jag hemställer orri icke denna väg, så nödvändig ej blott såsom en utfarsväg för det norra på fabriker och arbetsfolk rika Westergöthland, utan äfven för att bereda en kommunikation åt stambanan, kan vara lika förtjent af ett anslag som GefleDala-vägen.
Jag tror således, oaktadt all den kärlek jag hyser för Dalarne, att någon rättvisa vid fördelningen af Statsmedel bör iakttagas, och jag kan derföre icke annat än instämma i Frih.
Cederströms yrkande om afslag.
I likhet med den förste och den siste värde talaren, hyser äfven jag stora betänkligbeter mot att gifva min röst då fråga är om ett anslag till så stort belopp som det ifrågaställa.
Utsk:s förslag har af 2:ne ledamöter blifvit försvaradt, och jag erkänner att åtskilliga af de skäl, som blifvit af dem anförda, äro af beskaffenhet att öfvertyga mig om nyttan och nödvändigheten af det understöd, som nu fordras för denna jernväg, hvars allmänna vigt är erkänd.
Understödets tilldelande har af en talare blifvit jemfördt med åtskilliga andra tillfällen vid denna Riksdag, som jag för min del måste säga icke vara adaequata.
Det ifrågavide företaget är af vida större omfattning och af vida mer nationel nytta.
Det måste vara R.
St:rs pligt att i möjligaste mån understödja företrädesvis dylika företag.
Utförandet af sjelfva arbetet, hvilket jag af olika personer hört särdeles lofordas, är af en händelse äfven mig bekant, och jag kan för min del vitsorda att detsamma är bland det omsorgsfullaste jag sett i Sverige.
Jag bör dock till sanningens och rättvisans helgd, emot den förste talaren, som upträdde till förmån för Utsk:s förslag, göra den anmärkn., att jag med ledsnad har hört denne värde talare, som jag för öfrigt högt aktar, använda ett slags ordställning, som jag icke viii närmare qvalificera.
Ifan gör nemi. en betydlig skillnad mellan understöd och försträckning; jag tror att det hade varit rättare och öpnare att förklara båda delarne vara ett och detsamma, blott med olika ränta.
Sådana talare, som med upmärksamhet och aktning åhöras, tror jag böra med sorgfällighet undvika dylika inadvertenser, emedan de hos personer, mindre bekanta med äfsigten, ingifva ett misstroende, som icke bör ega rum.
Jag tror slutligen att intet är för Staten att befara genom beviljandet af delta lån, emedan räntan derå, 5|- proc. är mer än hvad Staten rimligtvis kan komma att betala för dessa penningar.
En annan talare har tviflat derpå och jag inskränker mig blott att lyckönska Slaten att våra StatsUtsk:s-ledamöter kunna på förhand så noga veta detta, att de derom våga gifva Staten en förX H. 22 Den 19 D ecernber. säkran.
Med anledn. af hvad redan under diskussionen förekommit, och för att icke onödigtvis uppehålla R. o. Ad. får jag resumera mig dertill, alt mina första betänkligheter mot saken hafva måst gifva vika för de verkligen goda skäl, som af Utsk:s ledamöter blifvit anförda, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s hemställan.
« Hr Mo n t go m m e r i e, Rob. Nils Germ.:
Man har sagt, att det vore ett dåligt exempel om ett bolag, så rikt som det förev:de skulle erhålla understöd af Staten.
Jag tror visserligen att detta påstående såsom en allmän sats kan gälla; men man torde böra taga i betraktande de omständigheter, som i detta hänseende förefinnas.
GefieDala-jernvägen, som var beräknad att kosta 3,600,000 Rdr kommer i stället att upgå till 5,200,000 Rdr, och bolagets ansträngningar äro således härigenom i oväntad grad tagna i anspråk.
Man skulle visserligen kunna säga, att då anläggnings summan är så stor, bör bolaget kunna finna utvägar att sjelf an skaffa lån; men dervid möter att den enda pant, som kan gifvas för ett dylikt lån är jernvägen sjelf, och i den har redan Slaten inteckning och företrädesrätt.
För öfrigt är bekant huru svårt det är att erhålla lån under nuv:de förhållanden, hvadan man måste anse att bolagets begäran icke varit obillig.
Men hvad som hufvudsakligen verkat till detta förslags tillstyrkande har varit att man i andra länder ser, huruledes
Staten skyndar den enskilda industrien till hjelp och söker förekomma att arbetarne lida brist på verksamhet; och jag tror också att det icke gifves något lämpligare och för Staten mindre kostsamt sätt, än detta.
Genom i fråga v:de förslag erhåller GefleDala-bolaget ett lån på så hårda vilkor, att om förhållandena inom tio år komma alt förändras, hvilket man måste förmoda, bolaget långt dessförinnan kommer att återbetala det.
Det är således icke sannolikt att Staten kommer att lida någon förlust, hvaremot hon har den säkerhet att ett vigtigt arbete blifvit understödt.
Hufvudsakligen på grund af detta sista skäl, eller den skyldighet, som jag funnit att de flesta stater redan erkänt, att så mycket som möjligt befordra sådana arbetsföretag, som det ifrågavide, har jag med min röst bidragit till förslaget, och anhåller fördenskull om bifall till detsamma.
Hr Prytz, Lars Adoif:
Då jag erfar att det efter min öfvertygelse välgrundade och välbetänkta förslag, som SlätsUtsk. framställt rönt motstånd af ett par ledamöter af detta hus, men jag tillika hört, att de ledamöter af StatsUtsk., som derinom egt mesta tillfälle, att grundligt undersöka förhållandena, understödt samma förslag, samt då jag slutligen hört Gr.
Löwenhjelm yttra sig till förmån derför, vill jag blott i största korthet framställa några anmärkmr, på hvilka jag ber att få fästa E. o. Ad:ns upmärksamhet.
Man har nämnt att det ifrågav:de bolaget redan gjort ganska betydliga ansträngningar.
Allt hvad det erhållit af Staten är blott ett lån, som genom de ökade kostnaderna under sisth år till följd af oberäknadt höga priser på materialier och arbetslöner - Den 19 December. nas stegring, visat sig icke vara tillräckligt.
Bolaget har dock gjort allt hvad i dess förmåga står för att fortdrifva arbetet, och detta har också-så långt framskridit, att jernvägen på tre mil är fullfärdig och trafiken der i gång, hvarförutan den äfven är färdig en half mil ofvanom Ofvansjö.
Nu skulle bolaget omöjligt under dessa förhållanden kunna anskaffa penningar derest icke StatsUtsk:s förslag bifölles, och jag ber att R. o. Ad. ville taga i betraktande att det ifrågastä 1
Ida lånet ingalunda kan medföra någon förlust för Staten, då denna tager proc.
Men detta låns erhållande vore dock en fördel för bolaget, oaktadt de dryga vilkoren; och det torde vara desto mera angeläget att bevilja detsamma, som eljest den arbets- och brödlösa personal, som vid jernvägen varit sysselsatt, kan komma att förorsaka mycken oreda i landet.
Det är på dessa omständigheter, sorn jag velat fästa R. o. Adrns upmärksamhet.
Jag anhåller om bifall till Betänk, i denna del.
Den förutsättning, att missbelåtenhet öfver nekade anslag, dem jag ansett min hembyggd behöfva, utgjorde förklaringsgrunden för mitt upträdande i denna fråga, bör ingalunda af mig lemnäs obestridd.
En sådan anledn. behöfver så mycket mindre här upsökas, som StatsUtsk., i sitt af mig åberopade Utlåt.
N:o 185, ej allenast i afs:de å Wermland, men jemväl, samt i än högre grad, i afs:de å åtskilliga andra provinser, uttalat grundsatser, ledande till afslag å ifrågasatta understöd för vissa föreslagna eller började arbetsföretag, hvilka grundsatser, då de en gång vunnit gillande hos R.
St:r, synas mig böra vidhållas lika strängt för det nu ifrågakomna, ytterligare lånebidraget, som de tillämpats å nyssberörda af ett föregide datum.
Så t. ex. har Utsk. afslvrkt en föreslagen tillökning i ett vid förra Riksdagen beviljadt anslag för den af behofvet högeligen påkallade kommunikationen melian sjöarne i södra delen af Östergöthland, grundande sig detta afstyrkande på det faktum, att några resultater af arbetena ännu icke hunnit visa sig; — så har Utsk. vid andra tillfällen anfört till hinder för dylika ökade anslag eller lån, att de som hafva upgjort arbetsplanerne och för utförandet begärt bidrag, hade bordt förutse och beräkna alla förhållanden så, att Staten icke inleddes i större utgifter för ändamålet, än som vid ärendets anmälande blifvit framställda såsom erforderliga och tillräckliga.
Dessa skäl för afslag hafva, vid flere tillfällen, hos R.
St:r gjort sig gällande.
Likväl syftar StatsUtsk:s nu föreliggande Utlåt, till ett frångående af dem, i hvad GefleDala-jernvägen angår.
Visserligen förekommer i besagda Utlåt. pag. 6 den förklaring, att den nu begärda ytterligare lånesumman må beviljas endast under vilkor, att detta icke finge medföra någon ytterligare upoffring å Statens sida.