Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Voteringen företogs klockan en qvart till 12 e. m. och befanns vid dess slut, kl. 12 om natten, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voterings-sedlarne blifvit öppnade, rösterna hafva utfallit som följer:
Ja — 66.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit •uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att StatsUlskottets Betänkande blifvit, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Utlåtanden: 358 Den u Februarii e. ni.
Af den io dennes: N:o 67.
I anledning af återremisser på Förslaget till ändringar i TryckfrihetsFörordningen.
Frun StatsTJtskottet:
Af den 4 dennes: N:o 391.
I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå BergsCollegii underdåniga Berättelse, angående Löfås Silfververk.
N:o 3q2.
I anledning af verkställd Revision af Krigsfonds-redogörelsen från den 3r October iSaS till samma tid 1827.
N:o 3q3.
Angående ersättning till Majoren Friherre C. G.
Koskull för förlorade lönings-förmåner.
Af den 10 dennes: N:o 399.
Angående verkstäld omröstning i frågan angående försäljningen af de 2:ne Kronan tillhörige Krigsskeppen Tapperhelen och af Chapman.
Från Stats- och BankoUtskotten:
Af den 19 sistlidne December: N:o 43.
Bilagor till Högloflig** Ridderskapets och Adelns Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1025.
Femte Bandeti STOCKHOLM, Tryckt hos Olop Grahn, 1825.
Bilagor till PleniProtpCollet fpr den 3 Junti; ISko Ii Herr Anckarsvärd, Ailgujix Då Economi- och BesvärsUtsköttet ej fästat mera afseende, än sorn nu af dess Betänkande synes; å ded af Iderr von Wahrendorff väckte Motion rörande ändring af nii gäilande formaliteter
Vid resande fiämlingars insläppan* de i Riket, så anhåller jag ätt ytterligare få fästa Höglofl.
Ridderskapets öch Adelns uppmärksamheten vid vigten af detta ämne} soni jag med Motiooairen och de Herrar, hvilke Born med honom förenat sig, fullkomligen delar.
Vid betragtande af de Förordningar, sorn. gifvit anledning till Herr von Wahreödorffs motion, skäll man lätteligeri finna, att denna åtgärd tillkommit under utvecklingen af eri stör och allman politisk crisis, då vissa försiktighetsmått säkerligen äro nödvändiga och böra gillas; trien att forsigtighetsmåtten fortfara, sedan behofvet af dem upphört och synrierligäst sättet huru de förledit år med föråcdringar och tillägg åter upplifvais, kan ej 4 Den 5 Junii, annat äf» väcka uppmärksamhet och oro, då det genom Circulaire af Hans Excellence StatsMinistern för Utrikes ärenderne, blifvit Herrar Landshöfdingar anbefaldt, att verkställa denna Policeordre, hvarutinnan således saknas den form, som 38 RegeringgFormen bjuder, för att göra gällande alla ifrån Konungen utgående expeditioner och befallningar; men dådet visserligen varit utom grän* sen för EconomiUtskottets befattning, att ingå i pröfning om lagligheten af denna sednare åtgärd, så lemnar jag äfven den delen deraf, för att vid detta tillfälle ensamt uppehålla mig v«d sjelfva olägenheterna i tillämpningen och derutaf, efter min tanke, följande behof af ändring.
Sverige är nu mera efter olyckliga krig och derigenom beredde förluster af flere provincer, satt uti ett så1 stort isoleringstillstånd, att det samma visserligen icke af oss sjelfva ännu mer borde förökas.
Våra förhållanden till främmande Stater måtte för det närvarande till det mästa inskränkas till blott commerciella; och synes det mig som vi således voro i största behof af en lätt och obehindrad communication med utlänningen till handelens orubbade bedrifvande, hvilket visserligen ej kan äga rum så länge resande handels-aeenter flere månader kunna uppehållas vid gränsorterna, i afvagtan på pass, för att slippa in i Landet.
Det är för mig omöjligt att nu förstå behofvet eller nyttan af denna formalitet.
Är det för att förekomma misstänkta eller illasinnade personers resor genom landet, så förutsätter det, då alla nationer ej i detta fall äro Den 5 Junii, S. lika behandlade, ett misstroende som jag fruk* tar svårligen kan rättfärdigas.
Vi äro i fred och vänskapliga förhållanden med hela verlden och hvarföre då i ett fall som detta ej behandla alla våra vänner lika; hvartill tjenar dessutom våra Ministrar vid främmande Hof och våra Consuler i de största Handelsstäderne, om de ej kunna ombetros att få utgifva gällande pass till resor igenom det Iand de representera.
Utan tvifvel bör det äfven för dessa Herrar Embetsman vara lättare stt bedöma de passökandes uppsåt och afsigter, än det kan vara för en i Stockholm residerande StatsMinister och beträffande de miss-i bruk af vår gästfrihet, sorn främmande resande möjligen kunde tillåta sig, så underhåll la vi en talrik Policebetjening, 6om skulle åd?galägga en oförlåtelig oskicklighet, omden ej viste upptäcka och tillintetgöra de stämplingar, hvilka med något sken af betydenhet kunde förehafvas emot Fäderneslandet eller dess interessen; ty att små och i mörkret förda intriger skulle synbarligen kunna oroa, anser jag under värdigheten af ett fritt och sjelfständigt Folk och dess Regering, hvars politik är och bör vara fred med aila Nationer, och som un^ der närvarande allmänna förhållanden, säkerligen skall mötas med samma ärlighet och fredliga tänkesätt, som vi öppet ådagalägga, utgöra grunden för våra åtgärder i afseende på främmande magter och deras undersåtare.
Men troligen skall äfven em vi fortfara med denna stränga åtgärd vid resande främlingars” insläppande i Riket, reciproqva Författningar
Den 3 Junii, tagas emot oss i de Stater, hvars individuel pä detta vis med misstroendets formaliteteR mötas vid våra gränsor, och jag tror med afseendet å vårt från continenten skiljda läge och vårt större behof af ostörda handelsrelationer med andra Stater, ån de kunna äga att bibehålla dem med oss, att vi under ett sådant förhållande ojemnförligt skulle förlora mer än de, om Reciprocitet i detta fall öfvadeg emot oss.
Alla dessa skäl hade jag trott bordt kunna leda det Höglofl.
Utskottet till ett motsatt resultat, än det som nu meddelats Ridderskapet och Adeln; Utskoitet har endast uttryckt sin öfvertygelse om
Konungens öma omvårdnad för bibehållande af d^n aktning.
Svenska Folket hos andra Nationer förvärf-’ yat sig genom sitt gästfria och välvilliga bemötande mot främlingar, och att således gemenskapen med utlänningen ej vidare skall försvåras, än sorn med afseende på S.tatens säkerhet kan vara nödigt.
Mig förefaller det åter, sorn att Utskottet kunnat fästa afseende å Sveriges behof af en ostörd communication med andra länder, samt stadgat den öfvertygelse, att Statens säkerhet ej kan äfventyras genom upphäfvande af den nu för resande främlingar gällande stränga passförfattning, äfvensom Hans Excellenee 'S tatsMi nisterns sednaste circulaire i detta fall, mera kunnat anses som ett uttryck af dess enskildt» godtycko, än som ett Hans Majus Konungens bud, och att således en underdånig önskan från Riksén Ständer om denna författnings saara upphörande till kraft och verkan, vöre vid detta tillfalls det minsta Nationen vöre skyldig sig sjelf, för att vårda sitt rykte af gästfrihet och välvilja mot främlingar, äfvensom för vården af den Constitution, vi äga ogh de förmer, den föreskrifver.
Jag anhåller i anledning af hvad jag haft äran yttra om återremiss af Utskottets Betänkande.
Herr von Wahrendorff Martin:
Utskottet har, med undantag af de resetyationer, som blifvit gjorde, ansett sig ej kunna fatta de politiska förhållanden, som gifva anledning till närvarande Författningar i anseende till Utlänningar, och synes äfven förese en lika resignation hos Riksens HögloQ.
Ständer, samt af sådan anledning afstyrkt den underdåniga framställning i önskningsväg,som jag haft äran föreslå.
Med ali agtning för Utskottets blygsamhet, måste jag anmärka, att all kännedom fordrar någon möda, och hade Utskottet velat använda någon sådan uppå detta ämne, tror jag det hade stått i dess förmåga att vinna^ den grad af allmän politisk öfversigt, det Utskottet kunnat bedöma när var anda fråga. |atg, ådit fullkomlig t»e$ é#*
Den a Junii mäst oinskränkta förtröstan och öfvertygelse om Kongl. Maj:ts personliga vishet och omtanka i alla Riksärender, men jag anser deremot som den mäst obilliga och förmätna väntan, att
Konungen utan biträde skulle uppfa tta och uppfinna alla ds förbättringar och nya regleringar, sorn tidernas skick och händelsernas lopp kräfva.
Då nu Konungens Rådgifvare, StatsRådet, endast äro negativt verkande, torde det så mycket mera tillkomma Riksens Ständer, att ej med liknöjd tystnad lemna allt oanmärkt, utan häldre följande den ledning till omtanka och nit för Rikets fördelar, Konungen Sjelf med Sitt Eget exempel lemnar oss, med fog och undergifvenhet anmäla alla de upplysningar, som kunna lända till Konungens och Nätenens sanna ära och fördelar.
Hvad sjelfva saken beträffar, kan jag ej anse de närvarande Författningarne för det mäst tjenliga försigtighetsmått, då det ej är tänkbart att StatsMinistern för
Utrikes ärenderne kan förena de vidsträckta kunskaper, hans Embete påkallar med den police egenskap att hafva sig bekant aila individuers moralitet i större delen af Europa.
Rättvisan eller skadligheten af StatsMinisterns beslut i anseende till vägran eller bifall af pass skulle sålunda blifva ett lyckskott, och just den person som insläppes i Riket, torde snarast böra uteslutas.
Att sådane misstag verkeligen ägt rum, kan bäst bevittnas af Policens Journaler, då mången som ankommit med SlatsMinisterns
Den 3 junii. 9 pass, korrt derefter blifvit förvisad härifrån.
För min enskilta tillfredsställelse skull, torde Höglofl.
Ridderskapet och Adeln tillåta mig förklara, att om jsg förmodade att min motion möjeligen kunde beröfva Hans Excellence StatsMinistern ett prerogativ, som i något afseende kunde vara honom angenämt, skulle min enskilta tacksamhet möjligen kunnat förlama, mina åtgärder i denna fråga, men jag har denna gång varit lycklig nog finna mina önskningar för det allmänna vara i fullkomlig harmoni med de enskildte, ty hvad kan väl vara mera motbjudande för en högt uppsatt Embetsman, än att som skyldighet nödgas utföra, hvad som endast af en slump kan blifva väl eller illa verkställda Hvad undantagen för de favoriserade Nai tionerne beträffar, är det temmeligen klart äfven för den mäst korrtsynte, att tillfälligheten mera än någon stor politisk anledning, förskaffat dessa nämnde fördel, och att vissa andre Nationer derifrån blifvit uteslutne.
Till exempel härutinnan får jag anföra, att Treussare, Hanoveranare och Ryssar äga fritt inträde i Riket, men ej deras grannar, Polackar, Mecklenburgare, Lybeckare och Hamburgare, och hvad ovilja eller stämplingar hafva vi väl att vänta af desse senare framföre de förra?
Jag tror att det i allmänhet bör falla den resande Utlänningen besynnerligt, att han först ser Statens portar på det strängaste tillbomma* 10 Deri 5 Junii, de ock sedan finnér den privata mannens dörr j ständigt öppen
En sådan skiljaktighet meljap Regeringens åtgärder och Nationens böjelse, bör väl serdeles i en representativ
Stat, så myc* ket som möjligt undvikas, ty mången skulle derigenom kunna komma till den slutsats, att , antingen Folkets representanter föra en allt för svag röst, eller att Regeringen alltför litet lyssnar dertill.
* Om våra Utriket Beskickningar jemte fullständiga instryctioner fingo sig uppdragit att utfärda pass, såsom till en del blott är vedertag?!, Herrar Lanöshöfdingar och PlatsCommeödånter äfven erböllo sina behörige instructictner och vår Police tillika använde me- \ ra vaksamhet och min dref försigtighet, så tror jag att alla önskade ändamål säkrast kunde vinnas, aldrafiälst under en tidepunkt, då Nationens tillgifvenhet forsin Konung och dess Dynasti aldrig torde varit mera allmänne och större och banden emellan Regeringen och Folket således äro på det säkraste befästade.
Af alla nu anförde skäl får jag hos Herr Grefven och LandtMarskaiken samt Höglefh Ridderskapet och Adela vördsamt anhålla om |terremiss af Utskottets Betänkande, och är |ag nog lycklig att härutinnan vinna bifall, smhåller jag ödmjukast hos Utskottet, att det;, pmma måtte med mindre sjelfförsakelse och, f^era alfver å nyo behandla detta |mne, äfvensom jag får hembä/^ uttryck af m.ie ser - Den 3 Junti.
IX deles tacksamhet för de Herrar Ledamöter af ytskottet, sorn behagat understödja min motion, Ho 3v Grefye Hårdt Carl Gujlaf; Då Höglofl.
Besvärs- och EcqnomiUtskot.’ tet förklarar , det Utskottet vid närvarande iörhåiiande ansett sig icke böra på annat sätt tillstyrka något åläggande tor Städerne, att plantera Hampa, Lin eller dylika växter, än att detta borde verkställas å den?jord, som till dylikt ändamål blifvit donerad, delar jag Utskottets åsigt af frågan; men om Utlåtandet bifalles, uppstår deraf intet resultat, enär Utskottet icke föreslagit någon åtgärd att vidtaga för ändamålets vinnande, eller denna jorde användande till dylik plantering.
Ett afslag åter skulle innefatta ett ogillande af den meningen, att plantering af ofvannämnde växter borde verkställas å den jord, sorn till dylikt ändamål blifvit donerad, jag hemstäjler alltså, om icke Utlåtandet torde böra återremittaras, Isbo 4».
Friherre Stjerncrona, David;.
StatsUtskottets rni upplsb^ Betänkande, anhåller jag ödmjukeligen att 12 Den 5 Junit. göra några anmärkningar, hvilka jag vördsamt får underställa Ridderskapets och Adelns pröfning, huruvida de kunna föranleda till återremiss af nämnde Betänkande.
StatsUtskottet hsr medgifvit både billighet och rättvisa påkalla en sådan rättelse, att likhet i räntornes utgörande, ej mindre inom ifrågavarande provincer, än mot hvad som äger runi i andra orter, blefve återställd.
Efter detta medgifvande är det för dem som i loa uppbära ifrågavarande räntor, lika ovänfadt, som smärtande, att finna StatsUtskottet föreslå Riksens Ständer att med afgörande af deras på billighet och rättvisa gjorde anspråk uppskjuta till nästa Riksdag, hvilken möjligen icke inträffar förr än om fern år.
De skäl hvar^ uppå StatsUtskottet grundar denna sin framställning, torde vid närmare skärskådande icke vara af den beskaffenhet, att de böra antagas som grund för ett Riksens Ständers beslut.
StatsUtskottet föreslår, att räntegifvarne skola blifva hörde uti frågan innan något beslut derom af Riksens Ständer fattas.
Detta är likväl uti skattläggningsfrågor en ny praxis.
Uti frågor af enahanda beskaffenhet och lika, om icke större vigt än denna, följdes åtminstone vid 1809 års Riksdag icke denna method.
Beslutet om roterandet af all oroterad jord, med flera, äro häruppå ojäfaktig» bevis.
Vid de föregående Riksdagar, då denna fråga varit väckt, hafva Riksens Ständer icke heller ansett sig böja höra räotegifvarne3 innan de Dm ?> Juni i. l5 Fattat sitt beslut i saken.
Under 1766 års
Riks^ dag tillstyrkts så väl Kongl. Maj:t och Rådet som Secrete Utskottet, att löbingsräotorne skulle utgå in natura, och Ridderskapet och Adeln gaf genom gillande af Secrete Utskottets 3 ämnet afgine Betänkande tillkänna, att de ansågo löningstagarne böra förhjelpas till deras lagliga rätt.
De uppburo likväl då i silfver, hvad de nu uppbära i papper, eller 150 procent mera än nu-
Som skäl för räntegifvarnes hörande, åberopar StatsUtskottet, att det sätt hvaruppå räntorne nu utgöras tillkommit i behörig ordning och blifvit laststäldt, samt att äganderättens helgd skulle härtill göra dem berättigade.
Jag deremot föreställer mig att då Riksens Ständer äga rätt att pålägga nya skatter utan någons hörande, så måtte äfven deraf följa att Riksens Ständer äga rätt, att utan någons hörande besluta om en gammal skatts utgörande efter förändrade tiders förändrade kraf.
Om allt hvad som i behörig ordning tillkommit och blifvit faststäldt, icke 1 behörig ordning kunde ändras, så blefve ju skadan permanent af hvarje åtgärd , som ehuru god och ändamålsenlig då den vidtogs, genom oförutsedde omständigheter upphört att vara gagnelig.
I anledning af hvad StatsUtskottet anfört angående helgden af räntegifvarnes ägande rätt, bör man noga ihogkomma, att dervid är fästadt det vilkor, att de skola utgöra 6ine Den 3 Junii, räntor; men med nu för tiden mera ällmänt rådande upplysning och nied den tendens sorn hu är gifven att befrämja hvad som är rätt oell billigt, misstager man sig icke emellan utgörandet af en utskyld och erläggandet af en så tillsägandes blott nominal skatt.
Jag kallar Skånska räntegifvarnes utgörande a.f sina räntor blott höminalt, jemförelsevis med Rusthållarnes beskattning och med Räntegifvarnes i de öfrige Rikets Provincef.
Ett helt mantal af räntehethmanen löser sia 60 Dalers ränta med 20 R:dr Banco, då ett mantal Rusthåll för sine 60 Dalers ränta, nödgas underhålla häst och kari nied mundering &c.
Ett sådant missförhållande »mellan hemman af enahanda natur, vågade jag tto skulle blifva rättadt under detta Riksmöte, då nödvändigheten af denna rättelse redan insågs vid 1766 års Riksdag, så väl lf Konungen och Rådet, sorn af Secreta Utskottet och Ridderskapet och Adeln.
Enligt den kännedom om förevarande ämne, sorn jag af flere skäl varit satt i nödvändighet att förskaffa mig, hyser jag den fullkomliga öfvertygelse att de, genom Regeringens åtgärder, StatsUtskottet meddelade upplysningar ärö af den fullständighet, att StatsUtskdttet visserligen kan vara i tillfälle, at£ med deras begagnande, bereda målet till StäfiJ dernes bifall eller afslag, isynnerhet örn StatsUtskottet begagnar sin rätt att från Collegieriié infordra de utgifter sorn kunna anses fé~ Den 5 Junii, i5 lände i afseende på den i sednare tider tillköra-; ftd Roteringsskyldigheten.
Sedan jag sökt ådagalägga att förevarande fråga utan olägenhet kan upptagas till slutelig! afgörande vid detta Riksmöte, utbeder jag mig att få göra eri framställning, hvartill jag medgifver mig hafva hämtat anledning uti StatsUtskottets nu afgifne Betänkande.
Jag inser nemligen att löningsräntornes utgörande in natura på billiga grunder, icke torda låta Blg göra med bibehållande af den i sednare tider löningshemmanen åiagde permariente Roteringsskyldigheteri.
Således utbeder jag mig få föreslå, att löningsräntome hädanefter måtté utgå med den förändring i myntvärdet, sorn Krigs- och KammarCollégierne uti sitt afgifné Betänkande föreslagit, såsom grundadt på ovilkorlig billighet och rättvisa.
Löntagarné skulle genom denna i sig sjelf obetydliga förhöjning vinna någon förbättring i deras lönevilkor, utan att
Räntegifvarne ägde skäl att klaga öfver någon tryckande förökning af deras utskylder. jag önskar att Högloft Ridderskapet och Ådeln äfvensom de öfrige RiksStånden icke måtte hysa den tanka, att hela motivet för väckande af denna fråga varit att söka förbättra redan drägeliga lönevilkor- Sådant är icke förhållandet; ty vid de indeldte SkårisMé Cavallerie-Regementerne åtnjuta blott någiå få löntagare passande lönevilkor, de nemligari fevilk^s boställen vid indelningen vöro af gä 10 Den 3 Junii. god beskaffenhet att löoingsräntorne hufvudsakligast indeltes i sjelfva bostället.
De åter af befälet, hvilkas boställen vid indelningen voro af mindre god beskaffenhet och hvilka såsom supplement uppbära desto mera räntor af andre hemman, befinna sig derigenom uti den mäst beklagansvärda belägenhet.
Som e~ xempel häruppå får jag anföra, att vid Skånska DragonRegementet Ryttmästare finnas, som icke tjena för mera än omkring 300 R:dr Banco.
Ett sådant förhållande existerar i alla grader, och Underofficers indelningar finnas af så usel beskaffenhet att ingen sökande infinner sig”då ledighet yppas.
Vid sådana förhållanden har jag trott min pligt, som Regementschef ovilkorligen fordra, att jag deruti skulle söka rättelse.
Härvid har jag likväl, då jag väckte frågan, icke ensidigt fästat mig vid räntornes förhöjning såsom det enda alternativet, u~ tan har äfven, i händelse Riksens Ständer icke skulle anse densamma tjenlig, hemställt löne förhöjningens tillvägabringande genom bevil-, jade anslag.
Af alla dessa anledningar får jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla om återremiss if StatsUtskottets Betänkande*.
Herr Danchvardt, Magnus Georgi På sätt det uppläste Betänkandet innehål; ler Den 5 Junii, 17 ler, har StatsUtskottet ansett denna fråga icke vara i det skicksJa(t Utskottet derå kunnat tillstyrka något hufvudsakligt beslut.
Utskottet har funnit >n närmare undersökning nödig för att utröna, i hvad mon den ständiga Rotering, sorn i sed rare tider skett i Skäne Bnnes medföra ett ö~ kade åliggande för denna Province serskildt och utöfver hvad andra orter af deri allmänt antagne extra Roteringens utgörande
Under krigs tider vidkännas.
1 hvad mon den i Skåneisedoara tider ålagde ordinarie
Rotering medför ett ökadt besvär för prbvinceh är tämmeligeii kändt, och kan dessutom af RiksdagsFullmägtigé från Skåne bestämdt upplysas.
Man vet att den fått f ;dels nedsättning, emot den allmänt åiagde extra Roteringen och den haf således mindre betungande ordinarie
Rotering än andre provincer.
Efter Konungens Befallnängshafvandes uppgifter i Tabellerne till deras Fern års Berättelser uppgår detta onus till omkring 30 R.-dr på mantalet.
Hvad större tunga denna Rotering må medföra, än extra Rotering i allmänhet i andre provincer, kan omöjligen bestämmas, då denna sednare endast under krigstid utgöres, och ali grund för beräkningen således saknas.
Vidare har Utskottet velat hafva utröndt, huruvida i den händelse räntornp skulle utgå in natura, sådant må föranleda till lindring i Roiteringsbesväret.
Detta synes icke bero af någon undersökning, ty att hemmanen icke skulle kunna bära den ifrågavarande förhöjningen i räntan, är så mycket mera utom all fråga, Bil. till Ridd. v. Ad, Pr. V B md. 3 3.8
Den 3 Junii, sorn dels Rusthållshemman i Skåne, hvartill en del af de nu ifrågavarande hemmanen ävo Augmenter, hålla häst och karl och derigenom äro vida mera betungade än af SoldatRotering och Augmentsskattens utgörande med förvandling, hälst denna skatt på sådant sätt utgjord, endast uppgår till ett tredubbelt belopp emot nu, eller omkring 30 R:dr, hvaremot Rustningskostnaden i Landshöfdingarnes Tabeller äro upptagne till omkring 140 R:dr på hemmanet, dels ock Skattehemman på andra orter med få undantag sämre än dem i Skåne, få både vidkännas ordinarie Rotering och utgöra hemmansräntan, vanligen öfver 6 gånger beloppet af Kronovärdiet, eller dubbelt mot hvad den i Skåne på det ifrågavarande sättet skulle utgå.
Huruvida hemmabsräntans utgörande in natura må leda till lindring i RoteringshesvlTet beror således helt och hållit på öfvertygelsen om billigheten af en sådan lindring vid sakens nu varande förhållande 3 och om någon lindring skulle böra komma i fråga, synes den nu mera snarare böra bestämmas i afseende på sjelfva räntan, än å Roteringen.
Utskottet har slutligen ansett hemmansägarne hafva en grundad rätt, att i ämnet höras, för att lemnäs tillfälle att utveckla sina skäl mot den yrkade förändringen i räntornes utgörande.
För min del tror jag ej infodrandet af Hemmansägarnes förklaring nödigt, eller deras rätt i annat fall kunna anses kränkt.
I dylike frågor måste man underkasta sig hvad Riksens Ständer föreskrifva och det har aldrig varit vanligt att höra hela ptovjtscer i beskattniogsfrågor, sora Dsn 3 Junit, af Riksens Ständer afgöras.
Också tror jag ej, att någon förklaring af hemmansägarne infordrades, innan Riksens Ständer vid 1766 år* Riksdag afgjorde detta mål.
Hvarken hafva Riksens Ständer vid sista Riksdag, eller Landshöfdingar och Collegier, som i ämnet blifvit hörde, ansett sådant nödigt och RiksdagsFulL mägtige från Länen äro i öfrigt att anse somt hemmansägarnes ombud och hafva tillfälle att bevaka deras rätt, så mycket mera, som det sedan sista Riksdag varit kändt, att frågan under tiden utredd, åter skulls vid denna Riksdag förekomma.
Alla nödige upplysningar om förhållandet äro meddeldta och hvad hemmansägarne kunna hafva att anförs, komma troligen att inskränka sig till ett bestridande af förändringen.
Med samma skäl skulle man då kunna säga, att frågan borde i laglig väg pröfvas och afgöras.
Då således efter min tanka de af Utskottet tillstyrkte åtgärder icke leda till erhållande af någre för sakens afgörande nödige upplysningar, eller i öfrigt kunna anses ovilkorligen nödvändige, ut2n snarare synas vara af Utskottet föreslagne för att frånkomma saken, hvilken i sanning ock måste ani ses betänklig, kan jag ej annat än finna desse åtgärder öfverflödige och böra undvikas, såsom endast medförande ytterligare besvär för Embetsman och Ständer.