Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bättre är då att söka få tillsammans några Svenska kreatur, för att i framtiden kunna af dem få en konstant race.
Då jag biträdt den af motionären gjorda framställning för att en gång kunna genom handling få ett slut på de strider, som hittills blifvit förda med ord, anhåller jag att nu, genom att anföra några fakta, få undandraga mig att ytterligare tvista i ord.
Man har sagt, att vid landtbruksmötet i Upsala yttrats, det man icke haft någon nytta af stamholländerier der i trakten.
Jag ber om ursäkt om jag säger, att detta vittnar om brist på kännedom af förhållandet i denna ort.
Jag tror att hvar och en opartisk, som såg de kreatur som förevisades vid nämnde möte, och hvilka blifva updragna af enskilda personer, inom länet, skola‘ vitsorda att sådana kreatur icke funnos att tillgå för 12 eller 13 år tillbaka.
Dem som derefter ställde sina steg till holländeriet och, hvilket stod enhvar öppet, tog del af mjölkoch foder-journalerna, som torde få anses såsom fullt bevisande, enär ingen förfalskning kunnat ega rum, han fann att denna mjölk utgjorde 750 kannor om året för hvarje kreatur, och jeg tror att ett sådant resultat kan anses vara ett af de bästa i riket.
Jag har nyss af en talare, som med framgång vändt sig till denna sak, fått den uplysningen att medeltalet af hans mjölkproduktion icke var så stor.
Jemför man nyssnämnde förhållande med foderjournalerna hvaraf man torde finna att utfordringen alldeles icke är så stor, som man behagat upgifva, tror jag att man skall finna det de nuvarande stamhoiländerierna icke äro så alldeles ändamålslösa.
Slutligen och för att icke hålla mig till upgifter af andra personer, än sådana, som hafva kännedom om förhållandena i hela landet, torde det tillåtas mig att få upläsa följande ytt - Den 1 December. trande, hvilket är afgifvet af en person som både har förmåga och skyldighet att lemna uplysningar i detta fall, och hvilket yttrande jemte mitt eget jag anhåller måtte få åtfölja remissen till Utsk.
Ifiågav:de yttrande har följande lydelse:
Till en början anser jag motionären gå för långt, då han nästan vill frånkänna de hittills varande stamholländerierna all nyttig verkan och anser att. — om icke såsom deras fel, likväl såsom ett resultat af deras tillvaro. — en race-förbistring i st. f. en race-förbättring upstått.
Sant är, att okunnigheten i afseende på kreatursförädling varit stor i vårt land, och att i följd deraf kroisering med utländska afvelsdjur ofta skett utan urskiljning, likasom utan nytta.
Lika visst är det dock, att de goda afvelsdjur, som tid efter annan kunnat från stamholländerierna erhållas, underlättat mången större jordegares bemödande att förbättra sin ladugård, och bidragit att bilda stammar tjenliga för en ytterligare förädling.
En annan väsendtlig fördel af stamholländerierna har varit, att genom dem upmärksamheten blifvit ytterligare fästad på den vanvård Sveriges ladugårdar i allmänhet varit underkastade, på nödvändigheten att för deras uphjelpande välja goda afvelsdjur, och på värdet af ett sådant med mera utmärkande egenskaper.
Om derföre kreaturs-skötseln hos oss visserligen ännu lemnar oändligen mycket öfrigt att önska, torde det vara öfverdrift, om man anser densamma icke under de sednare 10 ä 12 åren hafva gjort några framsteg, eller förnekar den förtjenst, stamholländerierna i detta afseende med rätta kunna tillegna sig.
Hr Adelborg: Jag anhåller om ursäkt för det jag ånyo upträder; men jag skall endast yttra några ord.
Jag tror att discussionen egentligen vändt sig omkring ett misstag i sjelfva hufvudsaken.
Jag har aldrig bestridt att man icke borde införskrifva utländska kreatur, och att dessa icke skulle kunna åstadkomma någon nytta.
Det är nemi. klart att om här på hundra ställen, eller vid hundra ladugårdar införskrifvas kreatur, blefve ett sådant förhållande till stor nytta för 20 å 30 år; men att derigenom skulle grundläggas någon säkerhet för bildandet af en framtida konstant race, det är det som jag vågar bestrida.
Att således ingen nytta åstadkommes genom Upsala läns holländerier, har jag icke bestridt; men jag bestrider att man kommit till något resultat i afseende på bildandet af en egen inhemsk konstant race.
Föremålet för min motion är, att vi måtte skapa någonting, som i detta afseende kan gifva oss säkerhet för framtiden, det är endast denna sats, som jag velat framställa, och hvilken jag skulle önska, i den af mig gifna gestalten, kunna drifva igenom.
Ty vårt Iand är rikt på alla möjliga fördelar, och är i många afseenden det första land i verlden ; det eger också mycket som vi sjelfva kunde begagna, derest icke sinnet för det utländska hade bos oss fått alltför stort insteg.
Remmitterades till StatsUtsk.
Den 1 December. 17 Föredrogs Ilr Brakel, Mauritz Gustaf, d. 29 sisth November e. m. på bordet lagda motion, i fråga om anslag till Stockholms och Carlskronas befästande samt förökande af Sveriges sjömakt.
Då jag redan i föreg:de plenum haft tillfälle att yttra mig rörande motioner, som afhandla frågan om rikets försvar, torde R. o. Ad. tilläfventyrs anse det redan vara nog sagdt, helst jag för omkring 14 dagar sedan, då jag likväl ännu icke haft tillfälle att taga fullständig kännedom om den Kongl. Propos:n ang:de
Statsverkets tillstånd och behof med dess vidlyftiga allegater, icke desto mindre ansåg pligten fordra att till R. o. Ad. öfverlemna en skriftlig motion i ämnet, hvilken, naivt nog af Aftonbladet benämndes den långa och som blef, utan discussion till StatsUtsk. remmitterad.
Jag skulle icke heller hafva återkommit till ämnet, så vida jag icke funnit en sed, nu antagen, som verkligen har praktisk nytta med sig, den nemi. att göra amendementer till sina egna motioner.
Detta må nu äfven vara mig tillåtet sedan jag genomläst den Kongl.
Propos:n, begagnande tillfället att vid den nu skedda föredragningen af Hr Brakels amendement, yttra mig om frågan i dess helhet.
Först torde böra angifvas den synpunkt, hvarur jag önskade den Kongl.
Propos. skulle betraktas.
Det är klart, att jag dervid i synnerhet fästat min upmärksamhet vid den delen hvaraf man får begrepp om den financiella frågans behandling och hvad jag dervid haft att anmärka är äfven till en del intaget i den skriftliga, långa motionen.
Jag har nemi. der i allmänhet anmärkt, huruvida det icke, under en tidpunkt, sådan som den närvarande, skulle hafva varit skäligt, ja nödvändigt, att i främsta rummet påminna Ständerna, efter den vändning som Rikets politik sednast tagit, att man borde vara beredd möta alla eventualiteter, som af denna vändning blifvit en följd.
Min mening var, då jag anmärkte i fråga om Statsmedlens användande att vissa utgifter bordt hafva företräde framför de öfriga, dermed antyda att Rikets kustförsvar mot vår östra granne — sedan alla gamla Compakter nu på sätt och vis blifvit af oss sjelfve brutne — torde förtjena första rummet, såsom den af alla vigtigastc frågan.
Jag hade då ännu icke fått tillfälle att erfara, än mindre kunde jag ana, att det som rörde Rikets försvar blifvit till största delen öfverlemnadt åt enskildta riksdagsmäns framställningar i st. f. att utgöra det förnämsta, det mest oundgängliga föremålet för Regeringens omtanka.
— Naturligtvis, om man så vill, med undantag af hvad som erfordrades till sjelfva Statsmachineriets gång, d. v. s. hufvudtitlarnes fyllande i likhet med sednast förflutna Biksdags Statsreglering och några tillfälliga parter dertill.
Måhända har jag orätt uti att antaga den nuvarande politiska ställningen vara särdeles osäker, men jag kan icke underlåta att erinra om, att ett storartadt krig emellan verldens mäktigaste Stater nyligen slutats med en fred, som karakteriserats med det bekanta infallet: »Cerlainement II II. 2 18 Deni December. nous avons eu une paix, mais ce nesl pas la pain.”
Och hvar och en,, som med någon oftersinning följt den yttre politiken, torde i sjelfva verket ha bemärkt, att elden glimmar ännu under askan och möjligen snart
Ater kan frambryta i ett allmänt Europeiskt krig, eller åtminstone i ett krig emellan England och Ryssland, vid hvilket vi svårligen numera kunna vara neutrala.
Men om den af mig nu uttalade farhågan skulle anses vara öfverdrifven, måste man väl medgifva, att både vi och det öfriga Europa, genom det sista kriget, kommit att erfara, hvad slags tillit man kan hysa till vår östra granne och hurudan dess politik är.
Vi hafva nemi. sett, att denna granne alltid lurar på sådana tillfällen, då, enl. dess tro, de öfriga^ Europeiska stormakterna äro antingen i mindre godt förstånd med hvarandra eller ock sysselsatta på andra håll.
När en sådan läglig tidpunkt inträffar, så begagnas den i ögonblicket och Ryska arméen sätter sig genast, utan vidare krigsförklaring, i marsch, såsom nu sednast för att ockupera Donau-furstendömena.
När den väl fått rofvet i sina klor, då säger den sig vilja negociera.
Kejsar Nikolaus är väl nu hädangången, men så länge Försynen tillåter Ryssland att fortfarande spela sin rol, som tyckes vara, antingen att utgöra ett gissel, en bestraffning för Europa, derföre att dess styresmän tillåtit denna makt växa till en sådan väldig koloss, eller ock en varning, en väckelse för Europas fria folk att sluta sig fastare tillsammans, på det de må kunna motstå och möjligen tillbakadrifva denna makts aldrig mättade inkräktningsbegär; så länge, säger jag, är det för oss, som stå så nära denna koloss, en tvingande nödvändighet, en oeftergiflig pligt att tillse, om vi, i händelse af anfall, kunna försvara oss, om ej ensamme för en längre tid, hvilket jag knapt vågar tro, åtminstone till en tid och till dess bistånd af andra makter hinner ankomma.
Om Hr FinansMinistern nu är på sin plats och misstycker att jag gjort anmärkn. mot sjelfva upställningen af Budgeten, hvilken han måhända ansett likgiltig, och om han eller någon annan af Eder, mine Hrr, skulle tro, att jag, då jag fästat mig vid en sådan sak, ledes af ett obegränsadt klanderbegär eller har för afsigt att på förhand framkomma med en sådan opposition, som innebär ett ogillande af hela sakernas närvarande skick, så må jag förklara att sådant desto mindre är fallet, som jag aldrig hyllat den s. k. destruktiva politiken, men deremot omsider vant mig att se sakerna, om jag får så säga, ur deras förnämsta och högre synpunkter och så vidt som möjligt komprehensift; och det är derföre, men icke af klanderlust, som jag föranledes till den frågan:
Kan man vid betraktande af vår ställning ur nyss antydda synpunkt och tagande i handen den Kongl. Prposm undgå att yttra en viss förvåning öfver den slående kontrasten i nämnde afseende?
Och hvarför gör jag
Eder denna fråga om icke för att uttala några varnande ord i den förhoppning, att de ej skola misstydas eller illa uptagas.
När de påtagligen icke kunna hafva någon annan afsigt än att E. o. Ad.
Den 1 D ecember.
19 måtte begagna sitt rättmätiga inflytande för att suppleera hvad som synes fela i förutseende och icke låta våra bundsförvandter tro att vi icke förmå eller våga sjelfve bedöma vår ställning.
Ehuru man gjort sig stora förhoppningar på denna liiksdag, i jemförelse med den föregående, kan jag dock icke säga, att de ännu synas hafva särdeles realiserats.
Jag vill dermed icke hafva sagt, att det som visar sig på ytan, särdeles inom detta hus, ger anledning till några större farhågor eller betänkligheter.
Riddarhuset vid början af denna Riksdag, synes hafva delat sig i en konservatif och en liberal fraktion, — något egentligt tecken till parti har jag ännu icke kunnat spåra — kan jag dock icke förstå annat, än att massan af Adeln är benägen för en sammanjemkning derhän att dessa fraktioner, då man får se hvari de möjligen äro sk i I jäktige, kunna öfvergå till ett enda fosterländskt och politiskt kraftfullt Riddarhus.
Det ena har ganska visligen behållit den makt, som det vid en föregående Riksdag inom sig organiserat; det andra åter synes ännu icke hafva angifvet, huruvida det har något program och ansluter sig till någon viss princip, eller om det ännu så länge blott intager en afvaktande ställning.
När förhållandena äro sådana, vågar jag, som hörer till intetdera, vördsamt hemställa om ej enighet är möjlig, äfvensom antyda hvad jag anser böra vara föremålet för R. o.
Ad:s gemensamma sträfvande vid denna Riksdag.
Efter min förmening skulle man kring den vitala fråga, som alla dessa motioner om Rikets försvar innebära, kunna bilda något, hvarför man olyckligtvis ej har något annat namn än det illa anskrifna af opposition, men som jag för min del skulle vilja kalla en förening af fosterländska åsigter inom hela Riddarhuset, då, såsom jag vill hoppas, uttalandet af sådana åsigter på detta rum skulle ofelbart vinna samklang från de öfriga Stånden.
Ty om jag ej misstager mig, har man aldrig under hela den tid jag haft äran vara ledamot af detta Hus eller från och med 1815 års Riksdag, sett upp till Riddarhuset med sådan förtröstan, och med sådant hopp om ledning, som man nu gör.
Orsaken dertill bör troligtvis sökas i vår sjelfskrifvenhet, genom hvilken den, som vill egna sig åt Statens värf och det offentliga lifvet, är i tillfälle att Riksdag från Riksdag deltaga i representationens förhandlingar och sålunda efter hand kan utbilda sig till Statsman.
Sedan jag tagit mig friheten att förutskicka dessa allmänna betraktelser, ber jag att få återgå till en i korthet framställd ytterligare granskning af den Kongl. Proposm Detta yttrande blef härvid afbrutet af Hr Gr. o. Landtm., som anhöll att få fästa Gr.
Frölichs upmärksamhet derpå att det nu endast var Hr Brakels motion, som utgjorde föremål för öfverläggning, samt att det derföre vore önskligt att discussionen icke aflägsnade sig från detta ämne för att sysselsätta sig med K. M.s Propos. hvarom det blefve tillfälle att yttra sig.
Van att med fullt förtroende hörsamma de 20 Den 1 December, bud, som utgå frän Hr Gr. o.
Landtm., skall jag endast med några få ord vidröra den K. Propos:n och sedermera öfvergå till Hr Brakels amendement.
Men jag anhåller dock att få uprepa hvad jag redan förut tillkännagifvit, att jag ansett detta amendement just hafva gifvit mig ett tillfälle och det enda, som yppat sig, enär jag först i Onsdags erhöll den K.
Proposm, att deröfver yttra mig.
Om denna omständighet får tjena mig till ursäkt, och derest Hr Gr. o. Landtm, tillåter mig att fortsätta, så fann jag det anmärkningsvärdt då jag öppnade denna K. M:ts Nåd.
Propos. att i första och främsta rummet hela upmärksamheten hos K. M. och Hans Stats-Råd varit fästad på frågan om förhöjning af embets- och tjenstemännens löner.
Orsaken kunde visserligen icke väcka min förundran, ty då man känner, till hvilken styrka det byråkratiska elementet i vårt samhälle fått utbilda sig, så är det lätt begripligt att om än K.
M. skulle hysa andra tankar, Han svårligen skulle kunna frigöra
Sig från den ihärdiga belägring, som från detta håll egt rum.
Annu mindre var det att vänta det Finans-Ministern ensam skulle kunna afböja impulsen, om det än, på sätt jag redan yttrat, må ha berott af honom, att upställa anspråken på deras rätta ställe.
I afseende på beräkningen af Rikets tillgångar, så få vi se dem framställda såsom varande öfverflödande stora.
Jag frågar då: hade icke nationen varit bättre tillfredsställd om den funnit förslager att använda dessa ymniga inkomster till de belopp och med den i afseende på deras mer eller mindre nödvändighet af sakernas natur påkallade ordning?
Jag ber att dernäst få yttra, det jag af den K.
Proposm funnit, att icke allenast alla Hufvudtitlarne fått sin vanliga och vederbörliga föda af både ordinarie och extra ordinarie Statsanslag, utan äfven en lönetillökning åt tjenstemännen föreslagen, dervid någon synnerlig upmärksamhot icke blifvit fästad vid en till sin natur egentligen förutgående fråga, hvilken, åtminstone så länge jag kan minnas, varit föremål för R.
St:rs önskningar och öfverläggningar, nemi. frågan om Embetsverkens reorganisation.
Jag katt, vid sådant förhållande, icke undertrycka den tanken, att det icke kan vara rätt, att sålunda förfara, att nemi. börja med att utdela de så lyckligt insamlade håfvorna bland tjenstemannaklassen och dervid tilläfventyrs förbise huru litet man får öfver och att på det hela medlen måhända bättre kunnat användas.
Jag ber Eder, mine
Hrr icke tro, att jag på något vis bestrider behofvet af en löneförbättring åt tjenstemännen.
Jag är långt ifrån att hysa en sådan tanke, men jag anser, att man måhända nog bade kunnat vänta, om ock blott ett år, till en urtima Riksdag, så att vi kunnat litet närmare skärskåda saken och tillse, huruvida det icke skulle vara möjligt att slippa några höga chefsplatser, hvilka synas vara till, mera för innehafvarnes skull än för Rikets nytta.
Då jag nu vänder mig först snarare till Hr Brakel personligen än till hans förslag, ber jag att få förklara orsaken dertill, att jag icke genast företog detta förslag till granskning.
Jag ville Deni December. 21 nemi. icke, att hvarken nämnde värde ledamot eller någon annan af Ståndet skulle tro, att jag ville framstå såsom en skolmästare och sätta prick öfver hvarje I uti Ilr Brakels nya opus, som vi sista Lördagen fingo nöjet att höra.
Sådan kunde icke vara min mening, och detta så mycket mindre, som jag vid besvarande af Hr Brahels både första och sednare förslag med flit förbigick någonting, hvaröfver jag kunnat och måhända bordt göra anmärkning. -lag ville icke att hvad jag sagt och som han releverat, skulle betraktas såsom en pik emot Hr Brakel personligen, derföre att han framställt sig såsom uphofsman till ett förslag, som afser ingenting mer och ingenting mindre än en statsutgift på 30 milkr i ända mål att dermed under 15 år åstadkomma en örlogsflotta, ämnad att mäta sig med Rysslands.
Om icke Hr Brakel hade presenterat sig på ett sätt, sorn jag för min del ansåg icke vara fullkomligt försigtigt och taktiskt, hade jag troligtvis ej fällt de yttrande som föll sig ungefär så, att bakom den man, som framkommit med förslaget, möjligen stöde en annan man, som ville ha fram just samma förslag.
Af detta mitt yttrande har så väl Hr Brakel, som åtskilliga andra ledamöter tagit sig anledning att förmoda, det jag menat en af våra Arffurstar, d. v. s. af en person, som ehuru nära Han än står tronen, dock icke af vår Grundlag, är erkänd såsom den der har något med Stats-Styrelsen att skaffa.
Jag anser mig böra undanrödja ett sådant missförstånd och finner mig af aktning för mig sjelf och mitt fädernesland up manad att förklara, att om jag hade trott, att på sätt så väl våra tidningar som det allmänna talet låtit antyda, ett sådant sidoinflytande verkligen gjorde sig gällande, skulle jag hafva varit den första att deremot afgifva en öppen och alfvarlig protest.
Jag känner fullkomligt mina rättigheter såsom representant, jag har icke en utan flere gånger haft tillfälle att studera sjelfva hufvudprinciperna för det konstitutionela samhällsskicket nemi. i England, och jag har deraf inhämtat, att om der skulle yppa sig den minsta anledn. till misstanke, att ett inflytande på sidan om de konstitutionella Statsmakterna sökte att göra sig gällande, skulle det, vare sig utom eller inom det s. k.
Regeringspartiet icke finnas mera än en sammanstämmande röst emot ett sådant tilltag.
1 ett konstitutionel! samhälle vill man icke hafva att göra med flere personer än Regenten och dess Styrelse eller Ministrar.
Jag anser mig således böra öppet förklara, att jag med milt omnämnda yttrande till Hr Brakel icke menat någonting annat, än att, då jag ansåg hans förslag vara af den mest genomgripande och omfattande art, jag önskade se en annan man än den enskildta representanten bakom detta förslag, och denna man, jag får öppet erkänna det, trodde jag icke kunna vara någon annan än Konungen Sjelf i Hans StatsRåd.
Sedermera har jag funnit, att den Man, som i Sverige innehafver den högsta makten, icke ställt
Sig bakom detta förslag, utan att detsamma tillkommit på samma sätt som så många andra, nemi. att sedan åtskilliga personer, hvilka ega tillträde till 22 Den 1 December, hofvet, trott sig hafva upsnappat några af de Höge Personerna* tankar, kommo de vips fram med motioner på Riddarhuset.
Har detta förhållande undgått
Eder upmärksambet, mine Hrr ?
Eller kunnen J annat än ogilla, att en ledamot af det Stånd, som borde gifva en ledning och ett efterdöme åt alla de öfriga, på sådant sätt går till väga, när det är fråga om den högst vigtiga frågan att försvara
Riket i närvarande stund och predikament?
Jag för min del måste ogilla ett slikt förfarande och jag hoppas, att så väl Hr Gr. o. Landtm, som R. o. Ad. skola vitsorda äfvenledes att jag vid början af detta mitt anförande icke sväfvade längre ut än som var nödvändigt för att motivera hvad jag nu velat säga.
Men nu är det tid alt återkomma till sjelfva förslaget.
Hvilken är då den förutsättning, hvarifrån Hr Brakel egentligen utgår?
Jo att Ryssland skulle anfalla oss lömskt och under en tidpunkt då Englands och Frankrikes flottor äro på annat håll sysselsatta.
Nå väl, jag vill instämma i denna Hr Brakels förutsättning af ett sådant lömskt anfall från Rysslands sida och af omöj ligheten för våra allierade att genast skynda till vårt bistånd.
Men då säger jag, att denna förutsättning illa quadrerar med Frih.
Sprengtportens yttrande, att vi kunna med fullkomlig trygghet förlita oss på Novembertraktaten och således i godan ro sysselsätta oss med våra inre angelägenheter, med t. ex. förbättrande af våra kreatursracer.
Härefter inlåter sig Hr Brakel i en undersökning, huruledes ett sådant anfall skall kunna tillbakaslås.
Han anser, att ett hufvudvilkor derför är, att Stockholm blifver starkt befästadt, enär denna stad är den vigtigaste strategiska punkten på vår östra kust, men säger derjemte, att som Ryssarne kunna landstiga hvar som helst på kusten, så bör vårt försvarssystem omfatta hela denna kust.
Som detta är efter hans tanka omöjligt, kommer han till den konklusionen, att försvaret bör ske till sjös.
Slutledningen är ganska logisk, jag erkänner det, och om Hr Brakel kunde visa mig, hvarifrån vi skola taga de 30 milhr, som erfordras för att upbringa flottan till en med Rysslands sjömakt jemförlig styrka, och framför allt, huru vi skola försäkra oss om trygghet under de 15 år, som åtgå till denna flottas upbyggande, så skulle jag måhända säga concedo.
Men som han detta icke gjort, måste jag, ehuru med all aktning för den ungdomliga och varma fosterlandskänsla, som röjer sig i hans förslag, äfvensom för hans ådagalagda rikhaltiga imagination och förmåga att upfatta hvad som kännes i luften rörande vederbörandes planer att nedlägga milhr i befästningar och stolta örlogsskepp, dock anhålla, att R. o. Ad. samt Stats-Utsk. ville något litet klippa vingarne på detta förslag, och se till, huruvida dess verkställande i hela sin vidd är förenligt med Statens tillgångar.
För att vara betryggade emot en ockupation af den Ryska makten, råder Hr Brakel oss att i första rummet skaffa oss en stark ångflotta, i andra rummet befästa Stockholm och Carlskrona Den 1 December.
23 samt i tredje rummet fullborda fästningsbyggnaderna vid Carlsborg, såsom stödjepunkten för vårt central-försvar, ifall fienden ej kunde afhåIlas från att intränga i sjelfva landet.
Nu frågar jag åter: är det då icke möjligt att försvara oss utan att behöfva uppoffra dessa 30 milbr på fästningar och flottan?
Och har jag talat alldeles bufvudlöst, då jag i ett föregående plenum yttrade, att vi skulle kunna bereda oss ett kustförsvar genom att åter bringa vår skärgårdsflotta till det skick, hvaruti den i sina lysande dagar befann sig samt understödja den med mindre ångfartyg, genom att förskaffa oss tillräckligt manskap för dess bemannande, samt i synnerhet genom att skaffa detta manskap tillräcklig öfning?
Nu är icke tiden passande för en vidlyftig framställning af delta så vigtiga och så ofta afhandlade ämne, och jag skall derföre, med tacksamhet för den upmärksamhet, hvarmed R. och Ad. behagat afhöra detta mitt föredrag, noga akta mig för att up repa hvad som redan kommit till Ståndets prot.; men så mycket tillåter jag mig säga, att den som vill göra sig besvär att i nå gon boklåda köpa sig samt läsa den lilla broschyr, jag nu har i handen och som bär titeln: »Svenska Skärgårdsflottans bedrifter», af J. H. Kreuger, skall, om jag icke allt för mycket irrar mig, finna det vara synd att låta en sådan flotta förfalla samt låta ett sådant vapen bli tillbakasatt.