Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten icke gjort afseende på de anmärkningar, som åsyftat, att någon viss del af det tillstyrkta anslaget borde afsättas för de norra otterne, och det är bedröfligt att nu höra project af anslagets ökande till dubbelt belopp, utan att man vill medgifva en billig reparation.
Jag erkänner, att det förefallit mig surprenant, att fråga om förhöjning blifvit väckt, och ännu mer att den blifvit understödd af personer, som just icke förut gjort sig kände för att tillhöra Minisléren, eller som talat för ökade anslag.
Vid betraktande deraf, alt medlen skulle anskaffas genom upplåning, finner man i förslaget ett system, sora jag åtminstone för min del och en af de värde talarne jemte mig, alltid bestridt; och då Grefve von Schwerins reservation mot Utskottens första Betänkande, utvisar, att medlen skulle komma att lemnäs till CanalByggnadsContoret, under Chefskap af Ordföranden i Cötha CanalBolags
Direclion, erkänner jag mig af sådana utsigter, föga uppmuntrad alt bevilja något anslag lill hvad belopp som hälst, då norra orterna hädanefter som hittills, ej torde få draga någon fördel deraf.
Jag tror mig göra den värde talaren rnidtöfver all rättvisa, då jag anser orsaken, hvarföre han så ifrigt yrkar ansia - Den 26 Februari i f. m. 219 gets förökande, vara härledd af attacbement för Canaler i allmänhet, men Götha Canal i synnerhet.
Jag vill för öfrigt icke uppehålla tiden längre, ulan anhåller blott att Grefve von Schwerins reservation må blifva uppläst och att proposition derefter må framställas till bifall på Utskottens senare Betänkande, enär jag är öfvertygad, att de, som hafva lika åsigt med mig, af den åberopade reservationen, skola vinna tillräcklig ledning för sitt omdöme.
Herr von Hartmansdorff", August:
En reservant inom Utskotten har, liksom en talare här, anmärkt, att Utskotten icke ens låtit sig föreläsas de emot förra Betänkandet gjorde anmärkningar.
Jag får, i anledning häraf, upplysa, att det vanligen brukas inom Utskotten, särdeles då vidlyftiga handlingar förekomma, att
Prolocolls-föranden uppsätter ett sammandrag af innehållet, på det Utskotten må slippa att 3, 4 gänger omläsa samma anmärkning.
Så har äfven tillgått i denna fråga, och det var orsaken, hvarföre man vid föredragningen icke uppläste hvarje särskildt yttrande.
En sådan läsning hade ock till ingenting tjenat, ty Utskotten befunno sig här i samma belägenhet, som den, hvilken man förebrådde att icke hafva skjutit, och derpå svarade, att han derföre kunde anföra 18 ursäkter, bland hvilka den första var, att han saknade krut.
Skillnaden är endast den, att då ifrågava - 220 D en 26 F e b t* u a r i i f. n>. rande person befriades ifrån alt uppräkna de öfriga 17 skälen, emedan det i:sta befanns tillräckligt: så åtnöjer man sig icke med Slats- och BancoUtskotlens förklaring att penningar fattas, ulan fordrar att
Utskotten icke destomindre skulle hafva ingått i en lika omständelig vederläggning af anspråken, som örn penningar funnits.
Hvartill skulle, äfven i sådan händelse, denna utredning tjenat, då anspråken cj hade kunnat af Utskotten behörigen pröfva-s; ty nästan alla anmärkningar i saken, hafva varit af samma beskaffenhet som Friherre Cederströms anhållan om anslag till en Canalgräfning på Vermdön; de hafva åsyftat upprensning af någon å, eller ström, som genomflyter anmärkarens ägor, och hvaraf han önskat draga så mycken fördel som möjligt.
Hade man velat lyssna lill alla dessa anmärkningar, och derefter gifva en hvar sitt lilla anslag, utan att öfverlemna det hela till Konungens användande på de ställen det af sakkunnige män befinnes kunna med största fördel för det allmänna begagnas: så skulle medlen hafva blifvit, utan åsyftad verkan„ förspillda.
En ledamot har sagt, alt sedan alla andra anslag blifvit ökade, vore intet skäl att minska det ifrågavarande.
Men just derföre att man. ökat så mångå andra, och man icke kan tillfredsställa allas önskningar, så mäste afdrag någorstädes äga rum, StatsUtskottet befinner sig här i samma ställning, som Syssloman i en Concursmassa, på Den 26 F e b r u a r i i f. m. 221 livilken flera anspråk göras, än tillgångarne kunna gälda; det återstår blott att tillse, hvilka fordringar sora böra njuta förmonsriitt.
Så har äfven StatsUtskottet vid donna Riksdag, då det var omöjligt att tillfredsställa allas fordringar, funnit, att om Försvarsverket skulle erhålla hvad det behöfde, och andra vigtiga behof blifva tillfredsställde, måste strömrensningarne för denna gång stå tillbaka.
Utskotten hafva ansett sig desto säkrare kunna uppställa behofven i denna ordning, som de funnit ingen våda för Riket uppkomma, om den eller den strömmens upprensning fördröjdes i några år, eller om icke så mångå strömrensningar på en gång utfördes, sorn tillförene.
Likväl hafva Utskotten, i sitt senare Utlåtande, tillstyrkt alt detta anslag må, i likhet med anslagen lill Fästnings-arbetena vid Wanås, Stockholm och Carlscrona, fortfara äfven under nästa Riksdagsår.
Men det synes sora man aldrig af några medgifvanden blefve tillfredsställd, utan tvärtom desto mera pockande; och då är det omöjligt att förnöja anspråken.
Man har förebrått StatsUtskottet att hafva uppoffrat så mycket åt personaln, att 1111 mera intet återstode till Materiella företag.
Men åt hvilken personal har man offrat?
Jo åt Statens civila och militaira tjenstemän.
Hafva de fått för mycket?
Ingalunda; snarare motsatsen; ty vill man att Statens tjenst skall gå framförallt, så mäste man göra lönerna sä tiilräcklige, 222 Den 26 Febr viar ii f. m. att Statens redan befintlige duglige tjenare kunna lefva, och att skickliga män ytterligare föranledas att söka det allmännas tjenst, sorn icke bör ligga nere för hugskott att rensa i strömmar och lugnvatten.
Man har yttrat, att sedan man börjat låna, betydde det ingenting, om lånesumman ökades med några IIundrade-Tusende Riksdaler.
Denna slutledning har jag väntat från första stunden Lånesystemet beslöts, fastän det icke var för statens utan enskildes räkning.
Det är detsamma som att säga, att det icke finnes någon gräns, sedan man gjort första steget, eller att, när man redan ligger i skärselden, så skadar det icke att öka på brasan.
Men ännu är det tid att hejda sig, och jag kan derföre icke annat, än på det högsta afstyrka beviljandet af större anslag, än tillgå ngarne medgifva.
Dessutom får jag erinra, att så väl i Stånden, som inom Utskotten, detta anslags ändamålsenlighet mycket blifvit satt i fråga.
Från alla håll harman anmärkt, att om medlen hädanefter användas så illa som hittills, lönade deras beviljande ej mödan.
Särdeles hafva dessa klagomål kommit från de norra orterna, för hvilkas upprensande man mest talat.
Man bar i Utskotten svarat, att sedan en ny Styrelse öfver dessa medel blifvit tillsatt, boide man hoppas ett bättre användande.
I sådan händelse bör man äfven vänta att 5o,ooo R:dr, med iagttagande derjemte af det föreslagna stadgandet, att de orter, som Den 16 Februari i f. m. af företagen draga omedelbar fördel, sjelfve böra bidraga till kostnaderne, nu skola blifva lika tillräcklige, som dubbla beloppet tillförene varit.
Har man åter missräknat sig i förutsättningen om Styrelsens skicklighet, så bar man äfven haft rätt att gifva något anslag, och gjort bättre att icke bevilja något.
Derföre och enär Utskotten föreslå, att medlens användande må öfverlemnas till Konungen, dock alt företrädesvis begagnas till fullbordande af redan påbörjade arbeten, anhåller jag att Ridderska]/et oqh Ådeln ville bifalla Utlåtandet och icke bevilja större anslag, än hvartill medel finnas utan skuldsättning.
Måste skuld göras, så bör det ske för Statens behof, men icke för ett så ringa ändamål, som Strömrensningar och dylikt; ty att knappa på statsförnödenheter för att icke skuldsätta sig, och sedan likväl göra det för strömrensningar, hvilkas nytta är så oafgjord, vore ett alldeles förvändt handlingssätt.
Grefve von Schwerins, vid Utskottens under N:o 26 först meddeldte Betänkande fogade, reservation blef härefter uppläst.
Om meningen med uppläsandet af Grefve von Schwerins reservation varit att deraf hämta stöd för Utskottens tanka om anslagets belopp, så får jag erinra, att det åsyftade ändamålet förfelas, emedan Grefve von Schwerin i sin 9,9-4 Den 26 Februari! f. m. reservation icke talat 0111 anslagssumman» nian blott om dess användande för de norra otterne.
Hvad åter beträffar den citerade §:n ur Götha Canal-Bolags Privilegier, så kan det så mycket mindre vara meningen att ställa medlen under det i denna § omnämnde CanalbyggnadsContor, som en styrelse af belt annan beskaffenhet nu mera för dessa medel blifvit inrättad.
Denna häntydning är således alldeles falsk.
Jag är visserligen af den öfvertygelse, att understöd till Strömrensningar, Canalgräfningar och vattendränkta trakters aftappning bör af Staten lemnäs; jag är äfven öfvertygad , att den förtjenstfulla undersökning, som blifvit börjad af den nya Styrelsens förra Chef, och hvilken jag hoppas äfven efter den stora mannens bortgång kommer att fullföljas af hans efterträdare, skall göra behandlingen af dylika företag hädanefter mera planmässig och följaktligen mera ändamålsenlig och allmänt nyttig; men jag är derföre icke af den tankan, att det är af sådan vigt, om man upprensar en ström nu eller år i835, att man för den orsaken bör rubba det visa system, som Stats- och BancoIItskotten hittills följt och Rikets Ständer äfven godkänt.
Ty hvarken hafva Utskotten föreslagit eller Rikets Ständer beslutat upptagande af lån för ändamål, der ingen återbetalning äger rum, / Den 26 Februarii f. m. 225 rum; och det är en oändeligen stor skillnad emellan att begagna Statens credit för att lemna ett biträde, der hvarje skilling återgäldas, och att upptaga lån lill utdelning utan ersättning.
Det senare är att, midt under freden, bestrida Statens ordinarie utgifter med lån: en grundsats, som Stats- och DankoUtskotten hittills förkastat, och jag äfven för min del ogillat.
Då således här icke finnes periculum in mora, och de 5o,ooo R:dr, Utskotten tillstyrkt, äro afpassade och tillräcklige för fullbordandet af redan påbörjade förelag, anhåller jag om proposition, att Ridderskapet och Adeln ej må instämma i BorgareStåndets inbjudning, utan bifalla Utskottens Betänkande N:o 26, med det tillägg, som Utlåtandet N:o 5i innehåller, eller att anslaget må fortfara äfven under nästkommande Riksdags-år.
Jag instämmer med Grefve Cronstedt, som så fullständigt utvecklat saken att föga är alt tillägga.
Jag utbeder mig dock, att få fästa uppmärksamheten derpå, att nyttan afströmrensningarne tyckes hafva blifvit mindre bestridd, än frågan, huruvida penningar dertill böra anskaffas genom lån, då andra tillgångar saknas.
Jag är ock öfvertygad, att om StatsUtskottet kunnat åstadkomma ett högre anslag utan skuldsättning, hade Utskottet tillstyrkt detsamma.
För min del tror jag lik 63 H. i5 22Ö
Den 26 F e b r u a r i i f. m< val, att ett anslag af 100,000 R:dr bör* be» traktas icke blott såsom nyttigt, utan såsom oundgängligen nödvändigt, ty jag har en på erfarenhet grundad öfvertygelse, att förhållandet icke är sådant, sorn en värd ledamot nyss sagt, nemligen att man utan skada skulle i några år kunna uppskjuta med påbörjade arbetens fullbordande, och jag tror att alla sakkännare tvärtom skola medgifva, att de fleste arbeten af ifrågavarande beskaffenhet blifva, genom dröjsmål och mellanstånd i deras utförande, 0verkställbara, utan att ånyo påkosta dem samma summa och kanske mer an förut.
Nu äro flere så» dane arbeten påbörjade på differenta ställen, och jag frågar otti de skola afstanna, I Götha eif förehafves ett, som är alldeles nödvändigt, emedan det är fara värdt, att segelbarheten i annat fall stoppas, hvarigenom transporten för hela Wermland, Bohus Län och Westergöthland samt en stor del af Småland, Östergöthland och Nerike skulle tillstängas, öfver 5 millioner varu värde hindras att passera, och mer ärt 2000 fartyg sakna frakt, samt en bemanning af omkring 8000 skeppare och båtsmän blifva utan förtjenst.
Jag skulle tro, att detta exempel tillräckligt visar, huru högst nödvändigt det ifrågavarande anslaget är, och jag kan derföre ej annat ätt tillstyrka Ridderskapet och Adeln att instämma i BorgareStåndets beslut, Friherre Jkerhjelnij Gustaf Fredrid
För min del tror jag intet anslag i Stats - Den 36 Februarii f. m. ekonomiskt hänseende vara af större vigt för vårt land» än det ifrågavarande»
Om man betraktar Sveriges belägenhet och besinnar dess storlek, dess folkfattigdom och den ringa förmögenhet, som är spridd i provinserne, måste man medgifva angelägenheten deraf» att den allmänna förmågan kommer enskilda industrien till hjelp och öppnar tillfälle för densamma att afsätta de producler, hvaraf den ser sig omgifven> men utan förmåga att kunna realisera, 1 brist af transportmedel till afsättningsorterne.
Man hav omtalat nyttan eller skadan af de åtgärder» som hittills i detta afseende blifvit vid tagne» och sagt, att meninga me derom äro olika; äfvensom en ledamot omnämnt, att han hört Riksdagsmän från norra orterne förklara, att den fordna förvaltningen af strömrensningsmedlen icke iakttagit hvad den bordt, och sålunda mera skadat än gagnat, men tillagt, att man med den nya Styrelsen hoppades på en bättre sakernes ordning.
Jag vill visserligen icke bestrida dessa glada förhoppningar» utan önskar att se dem realiserade; jag får likväl omnämna, att äfven jag hört många personer af trovärdighet säga, att de norra orterne önska» att förvaltningen af de ifrågavarande medlen icke blifvit öfverflyttad från den serskilda Committe^n till den nya Styrelsen.
Committeens arbeten, deri jag en tid deltagit, voro hufvudsakligen riktade på 63 tt. i 5* 228 Den 26 F e b r u a r i 1 f. m. de norra provincerne, för att, i samma mon populationen der ökades, bereda medel till en ökad näringsflit.
Dä Committeen ur denna synpunkt förnämligast rigtade sina företag norrut, försummade den likväl icke att fästa uppmärksamheten jemväl på andra punkter, såsom Dalarne och Wermland, der åtskillige af Committeen påbörjade företag änlm icke äro fullbordade, men af den allmänna vigt, att de böra fullbordas.
Resultatet af Committeens bemödanden har således varit, att en del af de norrut befintlige forssar, som funnos inpracticable, blifvit upprensade, hvarigenom en betydlig qvantitet timmerstockar numera kan på dessa forssar nedföras till liafskusten, och de norra orternas skogsproducter derifrån öfverföras till afsättningsorterne, och deribland förnämligast Stockholm; att för öfrigt hamnar på flere ställen blifvit bildade, oell att i Dalarne betydliga arbeten blifvit företagne till minskande af transportkostnaden för jernliandteringen, hvilket, med afseende på den stora qvantitet tackjern, som i dessa orter tillverkas, synes förtjena den största uppmärksamhet.
— Man bar bär väckt fråga att genom praemier bereda möjlighet att till liufvudstaden få transporterade de skogsproducter, hvilka till stor myckenhet finnas i de norra provinserne ulan nytta förägarne.
För detta StrömrensningsCommitleen hade sig jemväl ålagdt, att ombesörja denna sak, och sökte utföra den, samt försummade in - D e n 26
F e b r u a r i i f. m. 229 galunda att iakttaga de försigtighetsmått, hvilka ansågos nödvändiga för att försäkra sig om förbindelsernas uppfyllande å deras sida, som komma i åtnjutande af prasmierne eller de för ändamålet anslagne fördelaktiga lånen; men icke destomindre mötte det besynnerliga resultatet, sorn Herr Hjerta redan omnämnt, att en del låntagare bankrutterade, och att de öfrige byggde fartyg, som voro riktade på allmänna verldshandeln och icke af det byggnadssätt, som erfordras för vedtransporter, ehuru sådant ålåg deras Redare.
Corn mitteen ansåg sig derföre icke böra fortfara med dessa så kallade uppmuntringsunderstöd; men deremot har, såsom ett annat correctiv mot den anmärkte bristen på vedskutor, Konungen under de senare åren vidtagit ett beslut, hvarigenom, till befordrande af inrikes transporten från de norra orterne, Finska och Åländska fartyg, som sysselsätta sig med sådan frakt, kommit i åtnjutande af fördelar, som de förut ej hade.
Man har således, i den brist på fartyg, som förefinnes, vidtagit åtskilligt för att befordra hitförande af norra provinsernes alster.
— Hvad Grefve von Schwerins reservation beträffar, så synes mig att hans framställning förtjenar uppmärksamhet; jag tror likväl icke, att man exclusivt bör fästa anslaget vid någon viss ort, då frågan bör vara att genom lättare commun icationer bereda en bättre ställning för näringare i allmänhet; och jag tror således den grundsats u3o Den 36 Febr un r ii f, m, böra följas, att der en strömrensning, eller öppnandet af en vattencommunicalion trdligen företer ett allmännyttigt resultat, böra de utföras, utan afseende pä den rigtning, i hänseende till ortens belägenhet, hvaråt underslödsmedlen gå.
Då emedlertid Utskotten nu nedsatt anslaget från 100,000 R:dr till 5o,ooo R:dr, synes mig detta alltför ringa, och med förutsättning af ett ändamålsenligt användande, skulle jag för min del tro, att beloppet bör fördubblas, hvarföre jag tillstyrker instämmande i BorgareStåndets beslut.
Om medlen icke kunna erhållas utan upplåning, torde man böra besinna, att fastän detta anslag icke återgifver ränta och capital i contant, gifver det likväl
Staten en inkomst af mera värde än ett besparadt ephemeriskt mynt, genom en allmännare spridd välmåga hos den dass af medborgare, som nu saknar utväg att få sitt arbete godtgjordt, och sin utkomst således vunnen, Jag tillstyrker på dessa skäl bifall till BorgpreSlåndets inbjudning, Friherre Cederström, Anders En värd ledamot har yttrat, att min begäran om anslag för en Canal på "Wermdön härrörde från enskildt interesse.
Sådant är likväl icke förhållandet, enär jag uti min motion fullständigt ådagalagt den allmänna nyttan för handeln och alla sjöfarande till och ifrån Stockholm, hvilken af den föreslagne Canalen skulle härflyta, Utskotten hafva icke JDen 26 Februarii f, m. 23 1 eller på sådant sätt betraktat mitt förslag, då de i Betänkandet, vid reciten af mia motion, säga: varande slutligen af motionären er in rad t, att den mindre betydliga kostnad, som för den sistnämnde Canalens fullbordande kan åtgå, icke ens behöfver falla Staten till last, utan troligen skulle kunna af ett actietecknande Bolag bestridas, mot det att Bolaget fick af det allmänna påräkna: r.o en arbetscommendering af Kronans manskap, emot vanlig betalning och öfrige förpligtelser, och 2:0 ett efter behofvet afpassadt penningelån, eller förskott, emot laglig ränta och successiv årlig afbetalning, att begagnas under arbetstiden, som efter motionärens öfvertygelse icke borde räcka längre än 2:ne är.
Jag tror således, att Herr von Hartmansdorff antingen icke läst mitt förslag, eller har orätt, då han framställer det på ett vrångt sätt; och det är blott detta jag velat anmärka, Herr Rosenblad:
Jag vill blott nämna, i anledning af en emot mig gjord anmärkning, att jag icke ansett uppskof likgiltigt i fråga om redan påbörjade arbeten, ulan endast i fråga om de opåbörjade.
När man nu läser den under Litt. A. vid Utskottens första Betänkande fogade förteckning på började, men ännu icke fullbordade strömrensningsföretag, och derifrån undantages arbetena i Klarä.lfven och By alfven, hvilka i / a3a Den 26 Februari i f. m. alla fall icke så snart kunna fortsättas, sedan de uppgjorde kostnadsförslagen befunnits oriktiga, finnér man lätt, att alla de öfrige äro för obetydliga, att man ej skulle äga full visshet om riktigheten af Utskottens calcul, att ett anslag af 3oo,ooo R:dr B:co är fullt tillräckligt för deras fullbordande under 6 år.
Ehuru öfvertygad jag är att afsättningens befordrande är en af de vigtigaste omständigheter i Stats-ekonomiskt hänseende, vidhåller jag dock min öfvertygelse om otjenligheten deraf, att skuldsätta efterkommande, för att bereda fond till företag, som skola bereda deras nytta, men hvilka de sjelfve med större kännedom, än vi, måhända skulle använda på bättre localer.
Man har i öfrigt för anslagets förhöjande åberopat dess användande på en utsträektare local, än från början varit bestämdt, och man har omtalat nödvändigheten af arbetena i Götha Elf.
En sådan disposition af det ifrågavarande anslaget är likväl rakt stridande mot ordalydelsen i Rikets Ständers första beslut, hvarigenom stadgades, att medlen ej finge användas åt sådane orter, sorn sjelfve ägde nog styrka, att bereda sig afsättning.
Sådant är förhållandet med trakten ikring Götha Elf, der öfver 5 millioners varuvärde framgår, och jag skulle högeligen beklaga Rikets ställning, om en sådan ort icke sjelf mägtade underhålla
Den 26 Februarii f. m. a33 sina communicationer.
Denna disposition
Lar ock varit föremål för Revisorers anmärkning, och jag var, såsom ledamot af StatsUtskottet, af samma tanka.
Jag är det ännu, och anser medlens användande för ett sådant ändamål, som bevis på en oriktig disposition, samt mer än något annat talande emot anslagets förhöjande.
Herr Munck af Rosenschöld: Herr von Hartmansdorff och jag hafva olika åsigter i afseende på gradationen af anslags nödvändighet.
Just derföre att man redan beviljat så mycket till personalen, hvilka anslag icke, utom på ett ganska indirect sätt, kunna befrämja Näringarnes förkofran och afsättning åt productionen, har jag trott, att vi ej borde vara så sparsamme i fråga örn ett anslag, som directe befrämjar afsättningen och näringsfliten, samt derigenom, lättar utvägarne för Nationen att utgöra de skatter, som för de öfrige anslagen erfordras.
Herr von Hartmansdorff har för öfrigt sagt, att inga penningar finnas att tillgå, men Grefve von Schwerin, hvilken, såsom likaledes ledamot i StatsUtskottet, bör tilltros äga lika mycken kännedom örn tillgångar ne, som Herr von Hartmansdorff, säger i sin reservation, att medel icke saknas till anslagets förökande, om icke till 100,000 R:dr, åtminstone till 75,000 R:dr årligen, samt tillstyrker, att anslaget måtte höjas till hvad det hittills varit, om än det skulle erfordras 5.34
Den 56 Fe Linar ii f, m, alt genom län anskaffa de återstående 25,000
R:dr, Mig synes ock att denna summa är af alltför litet inflytande på en hel Financereglering, för att tagas i'beräkning, då fråga är om ett så vigtigt anslag som detta, hvilket skulle directe så bet37dligen bidraga till att minska införseln af en vara, livart på vi sjelfva hafva öfverflöd; hvarföre jag förnyar min anhållan om proposition på instämmande i BorgareStåndets beslut.
Jag skall för öfrigt icke upptaga tiden ytterlin gare med besvarandet af Friherre Åkerhjelms anförande om fruktlösbeten af ett anslag till vedskutors anskaffande, emedan Friherm hämtat stöd för sin mening endast från föregående misslyckade försök, hvilka bordt misslyckas, då icke sådane försigtighetsmått iaktlogos, hvarigenom vederbörande speculanter hindrades att använda de erhållne premierne för andra ändamål än det åsyftade, Grefve von Rosen:
Med anledning af hvad Herr Lagerhjelm senast anfört, erkänner jag väl, att
Strömrensningsanslaget primitivt varit egnadt åt de Norra Provinserne, men då vid i8a3 års Riksdag beslutades, att anslaget skulle fortfara lill det dubbla belopp af 100,000 R:dr, hvartill det år 1818 bestämdes, skedde det mot vilkor, att medlen skulle användas till sjötransporters lättande i allmänhet, och således äfven för de större vattendragen i det Södra Sve - Den 26 Februari i f. m. a35 vige, Jag får i öfrigt, då jag nu för sista gången jttrar mig i ämnet, upplysa, att trakten kring
Götha
Elf sjelf gjort hvad den kunnat för communicationens underhållande på denna Elf. Götheborgs
Stad cederar för detta ändamål en Staden tillkommande afgift, som uppgår till mellan i4-och i5,ooo R:dr om året, äfvensom Trollhätte CanalRolag, för underhållande af Elfvens segelbarhet, cederar 5 procent af sin årliga inkomst, eller omkring 4>°00 lEdr, så att orten sjelf med närmare 20,000 R:dr årligen bidrager för det omnämnde ändamålet.
Men delta allt förslår icke, i anseende till de betydliga uppgrundningarne, som förorsakas dels af en mängd sågspån, och dels genom hafvets fortfarande fall och Scandinaviska halföns till vext på Vestra kusten, hvilket phenomen, ehuru jag icke här närmare kan förklara dess orsaker, befunnits efter anställde vettenskaplige undersökningar coustateradt, Herr von Hartmansdorff:
PROTOCOLL, HÅLLNA HOGLOFLIGE Lil&JlSlläl M Urtima ttiköfcagen i j&arhljolm . T ' O ^ ••;V BS.
JFörsta BEiiftet* .*> , --V, . , £s;si* STOCKHOLM.
Genom öppet nådigt bref af den 20 Maj 1844 hade K.