Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till ifrågavtde Betänk, och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Betänlct förnyats samt besvarats med många ja och några nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts d. 24 sisth Februari bordlagde Utlåt.
N:o 53, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjunde Hufvudtitel.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 24 sisth Februari bordlagda Mern.
N:o 1, ang:de arfvode åt Utsk:ts Sekreterare; samt Betänktt N:o 2, i ani. af väckta motioner, innefattande förslag lill lättnad uti rustnings-skyldigheten.
Efter föredragning af Lag-Utsk:ts den 24 sisth Februari bordlagda Betänk.
N:o 24, i ani. af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos Hofrätterne samt Högsta Domstolen, blef detta Betänk, pä flere ledamöters begäran ånyo bordlagdt.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 24 sisth Februari bordlagda Betänk.
N:o 2, i ani. af väckta motio - 128 Den 3 Mars e. m. ner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bor det, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 24 sisth Februari bordlagda Betänk.
N:o 56, i ani. af väckta motioner angtde undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen; samt Meni.
N:0 38, ang:de väckt motion om återinförande af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Bevilln.-Utsk:ts den 28 sisth Februari bordlagda Betänk.
N:o 3, ang:de allmänna bevillningen.
Föredrogos, men blefvo på flere ledamöters begäran ånyo bordlagda, Banko-Utskrts den 28 sisth Februari på bordet lagda Betänk.
N:o 15, med förslag till ändring i vissa delar af föreskrifterna ang:de metalliska kassan m. m.; samt Mern, N:o 16, ang:de åtgärder för skiljande från Biksbankens tillgångar af inlöst kopparmynt af äldre präglar.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 28 sisth Februari bordlagde Betänkm och Mem:r: N:o 25, i ani. af väckt motion om suspension af dödsstraffets tillämpning under viss tid; N:o 26, i ani. af väckt motion om dödsstraffs verkställande medelst fallbila; N:o 27, i ani. af väckt motion om förändrade bestämmelser i afseende på universiteternas disciplinära domsrätt öfver de studerande; N:o 28, i ani. af väckt motion om inrättande af förlikningskomitéer; N:o 29, i ani. af väckt motion om ändring i Kyrkolagens förekrift rörande tiden för barnaqvinnas kyrkogång; N:o 30, i ani. af återremiss utaf lltsk:ts Betänk.
N:o 14, rörande K.
St:r om ny förordning ang:de jords eller lägenhets afstående för allmänt behof; samt N:o 31, i ani. af återremiss utaf Utsk:ts Betänk.
N:o 8, i ani. af väckt motion om förändring i lagens stadganden ang:de giftorätt i bo.
Föredrogos, Den 3 Mars e. m. 129 Förodrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk:n och Mern.:
N:o 58, i ani. af väckta motioner ang:de folkskoleväsendet; N:o 59, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 42, ang:de väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad; samt N:o 60, i ani. af väckt motion om revision af stadgarne för Teknologiska Institutet och tekniska Elementarskolorna i riket.
Föredrogs Gr. Posses, Knut, den 24 sisth Februari väckta och bordlagda framställning om aflåtande af inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda R. o. Ad:ns beslut öfver Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk;ts Betänk.
N:o 48, i ani. af väckt motion om befrielse för skeppare å Svenskt, från inrikes ort kommande fartyg att vid insegling förbi någotdera af inloppen Furusund, Sandhamn eller Dalarö, anlägga för undergående af visitation.
Sedan undertecknad tillkännagifva, att enligt ankomna prot.- utdrag Preste- och Borgare-St:n bifallit ifrågav:de Betänk, samt Bonde-St. antagit det förslag, som Gr.
Posse i sin vid Betänk:t fogade reservation afgifvit; yttrade Hr Gr. o. Landtm., det R. o. Ad. torde finna, att vid sådant förhållande den väckta frågan om inbjudnings aflåtande i ämnet borde förfalla.
Stael von Holstein, Otto Wilhelm: Då R. o. Ad., genom ett föreg:de beslut, å föredragningslistan för nästkommande plenum sammanfört Lag-Utsk:ts Betanien N:ris 15 —23, hvilka samtliga angå föreslagna förändringar i RättegångsBalken, får jag anhålla, att Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 24, hvilket äfvenledes berör ifrågasatta ändringar i vår rättegångsordning, måtte å föredragningslistan uppföras näst efter samma Utsk:s Betänk.
Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad., på sätt Frih.
Stael von Holstein föreslagit, behagade besluta, att LagUtsk:ts Betänk.
N:o 24 skulle å målslistan uppföras näst efter samma Utsk:s Betänk.
N:o 23; hvilket bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 e. m.
H. lil. 9 130 Dea 7 Mars f. m.
Onsdagen den 7 Nars 1866.
Justerades 2 prot.-utdrag för den 3:dje dennes samt prot:t för den 8 sistl.
Anmäldes och bordlädes Stats-Utskits Utlät.
Propos. om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelsemateriel å redan anlagda stambanor.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Riks-Stins Hrr Talmän, vid denna dag hållet sammanträde, hade, under förutsättning att det nu anmälda Utlåtit skulle hos samtliga Riks-Stin blifva för andra gången bordlagdt, ölverenskommit att dervid föreslå att detsamma skulle företagas till afgörande Onsdagen den 14 dennes.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtskds den 21 och 24 sistl.
Februari bordlagda Betänk.
Nio 15, i ani. af väckta motioner om ändringar i domstolsinrättningen å landet.
Utsk:ts hemställanden å sid. 3 och 5 samt öfverstå sid. 10. Biföllos.
10 och 11 afgifna förslag till förändrad lydelse af 1 Kap. 1 § Rättegångs-Balken.
Hr von Koch, Nils Samueli Utsk:t har här upphäft alla bestämmelser om valbarhet till nämndeman och icke ens uttryckligen sagt att han skall bo inom distriktet.
Detta synes mig vara att gå väl långt.
Man kan visserligen säga att då det är bestämdt, hvem som är valberättigad, kan man lemna valbarheten fri.
Jag kan dock icke gilla att med denna princip, som ännu icke vunnit tillämpning i vårt samhälle, vid detta tillfälle experimenteras.
Derföre skulle jag önska, att, för att närmare bestämma valbarheten, qvalifikationen i §:n måtte så ändras, att efter orden: »Ej må dertill annan väljas än den» infördes-, »som tili ledamot i kommunalnämnden väljas kan.»
Som det emeller - Den 7 Mars f. m. 131 tid icke är lätt att uppgöra förslag till en lag-§, som mäste af den andra statsmakten oförändrad antagas eller ock förkastas, anhåller jag att, för erhållande af ändring i ofvanberörda syftning, §:n måtte till Utsk:t återremitteras.
Lika med Hr v. Koch tror jag att stadgandet i denna § är alltför vidsträckt, men utom hvad han anmärkt vill jag påpeka ett stadgande, som jag tror borde i §:n inflyta.
Från valbarhet är nemi. af Utsk:t undantagen den, som är i Konungens och Rikets tjenst.
Jag tror, att detta undantag äfven borde utsträckas till den, som varit i sådan tjenst, ty jag hemställer, om det kan vara lämpligt, att en f. d. Landshöfding eller ett f. d.
Stats-Råd, som bosatt sig på landet, väljes till nämndeman, icke i och för den domarebefattning, lian derigenom komme att utöfva, men för det han sålunda skulle subsumera under Kronofogden och Länsmannen.
Man invänder härvid, jag vet det, att med högst få undantag personer, som varit i Konungens och Rikets tjenst, redan äro öfver 60 år gamla, när de draga sig tillbaka i privatlifvet, och således icke äro underkastade valbarhet.
Detta är väl saunt, men undantag finnas dock; och just den omständighet, att dessa äro få, bidrager att stärka mig i min åsigt, att de kunna utan olägenhet befrias från nämndemansbestyret, enär derigenom icke någon särdeles förökad tunga skulle tillskyndas de öfriga valbara inom kommunen.
Afven jag anhåller derföre om återremiss af Betänk:t, på det detta milt förslag måtte af Utsk:t tagas under öfvervägande.
Om jag vid behandlingen af de flere frågor, som i dag förekomma, i en och annan kommer att uppträda mot Utsk:ts förslag, utan att deremot synas hafva i Utsk:t reserverat mig; så är orsaken den, att jag, såsom Ordhde derstädes icke ansett mig böra låta anteckna min reservation i hvarje mindre fråga, hvari jag med Utslr.t varit af olika tanke.
Hvad angår den anmärkning, som af Hr v. Koch blifvit framställd, så har i Utsk:t den mening gjort sig gällande, att den inskränkta valrätten innebure tillräcklig garanti för att man kunde lemna valbarheten fri.
Det kunde dock hända, jag är den första att erkänna det, att valet till nämndeman kunde komma att falla på en person, som icke vore dertill qvalificerad.
För införande af närmare bestämmelser om valbarhet instämmer jag derföre i yrkande af återremiss.
Vidkommande åter Frih.
Leuhusens anmärkning att den, som varit i Rikets tjenst, skulle från valbarhet undantagas, så kan jag icke biträda denna mening.
Om det någon gång skulle inträffa, att ett f. d. Stats-Råd eller en f. d.
Landshöfding blefve utsedd till nämndeman, så lärer väl, om han till sin kommun framställer den önskan att blifva derifrån befriad, sådant icke nekas honom.
Men det är icke lätt att finna gränsen för dem, som skulle vara befriade.
Det är min åsigt, att ledamöterna i 132 Den 7 Mars f. m.
Häradsrätterna skulle erhålla en mera framstående plats.
Nämndemansbefattningen skulle kunna blifva ett steg till att inkomma i den nya representationen, hvars valförsamlingar, som vi veta, äro bildade efter domsagorna.
Om derföre valet till nämndeman skulle falla på en f. d. tjensteman, som ville åtaga sig en sådan befattning, så anser jag detta vara ganska lämpligt och någon förändring i det framställda syftet kan jag derföre icke biträda.
Vid den nu föredragna punkten har af tvenne talare blifvit anmärkt, att bestämmelserna om valbarhet till nämndeman äro alltför ofullständiga, och jag delar äfven denna mening.
Att vara välfrejdad och hafva fyllt 25 år äro de enda föreslagna qvalifikationerna och de äro visserligen allt för obetydliga för att innebära någon garanti om duglighet och sjelfständighet.
Införandet af bestämmelsen att vara röstberättigad å kommunalstämma är icke heller mycket betryggande, men innebär dock någon, om ock ringa garanti, att personen har intresse för allmänna angelägenheter, och jag anser derföre denna bestämmelse riktig och hvad som minst bör erfordras utom de förutnämnda egenskaperna.
Leuhusens anmärkning att den, som varit i Rikets tjenst, borde vara befriad från nämnriemansbefattning, så delar jag denna åsigt; men jag tror att det vore rättast att införa bestämmelsen härom i slutet af §:n framföre orden: »emot sin vilja.»
Vill en sådan person sjelfmant åtaga sig ett dylikt uppdrag, är deremot icke något att invända.
Sparre tror jag, att, om nämndemännen befriades från de betungande förrättningar, som ligga utom deras egentliga befattning, men som påläggas dem af kronobetjeningen, så skulle äfven andra, än personer af BondeSt:t, åtaga sig att vara nämndemän.
För erhållande af ändring och jemkning i dessa afseenden, förenar jag mig med dem, som påyrkat återremiss af denna punkt.
Afven jag förenar mig i anhållan om återremiss, dock endast i det af Hr von Koch framställda syftet.
Leuhusens åsigt, att den, som varit i Rikets tjenst, icke borde till nämndeman kunna väljas, kan jag icke dela.
Om hvarje f. d. tjensteman i följd af sin samhällsställning eller föregående verksamhet skulle anses böra vara fri (rån skyldigheten att deltaga i detta bestyr, så skulle många andra med enahanda skäl kunna påyrka en sådan förmån.
Uti de särskilda af Frilen åberopade fall, tviflar jag icke på, att Rätten, vid den pröfning densamma medgilvits, skall anse giltiga skäl för befrielse
Irån denna befattning anförda.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats återremiss af Utsk:ts Iörev:de förslag, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först Dea 7 Mars f. m. 133 propos. pS bifall till detsamma, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades.
12 och 13 framställda förslag ang:de ändring i 23 Kap. 1 §:n Rättegångs-Balken.
I afseende på denna punkt måste jag anhålla om alslag.
Utsk:t har i sin motivering anfört den välgörande verkan, nämnden utöfvat och fortf:de utöfvar på lagskipningen, att den medför en helsosam kontroll på domaren, att den bevarat offentligheten vid våra underrätter, och att genom den en lefvande lagkunskap sprides och underhålles bland folket, hvilket förhållande gjort lagen och rättskipningen populär öfver hela landet.
Jag delar i allo denna mening.
Men om nämnden utöfvar detta välgörande inflytande, är det icke riktigt att reducera dess antal; ty det är genom det större antalets kollektiva röst, som denna röst har någon moralisk vigt, och i samma mån antalet förminskas, minskas inflytandet och hela institutionen undergräfves.
Utsk:t har föreslagit, att vid häradssyn i jordatvister endast 3 nämndemän skola vara tillstädes.
De tvistemål ang:de jord, som rätten icke anser sig kunna afgöra, utan att taga de lokala förhållandena i skärskådande, äro bland de vigtigaste, och jag kan icke finna det lämpligt att vid dessa förhandlingar minska rättens antal; liksom det icke vore konseqvent alt, om sakens afgörande uppskjutes till nästa lagtima ting, hvilket ingalunda är ovanligt, minst 7 nämndemän då skulle deltaga i beslutet, ehuru endast 3 öfvervarit syneförrättningen och tagit de lokala förhållandena i betraktande.
Afven vid urtima ting skulle, enligt Utsk:ts förslag, nämndens antal minskas.
Urtima ting hållas vanligen i grofva brottmål och i civil-rnål, då någon part begärt sådant.
1 afseende på brottmål kan jag icke föreställa mig, att det vore skäl, att, då saken möjligen kan gå å lif, nedsätta nämndens antal, och derigenom minska kontrollen öfver domaren.
Då ransakningar med häktade personer ofta hållas på cellfängelset, der kanske inga andra personer än domaren, nämnden och de inkallade vittnena äro tillstädes, skulle saken erhålla alltför liten offentlighet i närvaro af endast 3 nämndemän.
Dessutom är det tänkbart att med ett så ringa antal som 3 personer är det. lättare att tillvägabringa ett öfverröstande af domarens mening än om minst 7 af nämnden äro närvrde.
En minskning af kostnaden skulle vara det enda skälet för denna förändring och detta skäl finner jag icke vara af nog stor vigt i jemnförelse med olägenheterna deraf.
I afseende på urtima ting i civila mål, så måste anmärkas att sådana begäras af enskild part och detta sker vanligtvis endast vid saker af större vigt, och om parten då lår bekosta resa för 3 eller 7 nämndemän, kan icke vara af särdeles inflytande, alldenstund reseersättningen åt domaren, som är den drygaste utgiften, alltid blir densamma.
Men det vöre inkonseqvent, omen sådan vigtig sak, för hvilken urtima ting är sökt, skulle afdömas med endast 3 134 Den 7 Mars f. m. nämndemän, då 7 måste vara närvide vid de mindre vigtiga mål, som vanligen förekomma vid tingen.
På grund af hvad jag nu anfört, anser jag icke skäligt att göra någon reduktion i nämndens antal, och får hemställa att R. o. Ad. ville afslå denna punkt.
Förekommen af Hr Olivecrona, ber jag att med honom få instämma.
I hvad Ilr Olivecrona anfört i afseende å syn i jordatvister, kan jag dock ej helt och hållet instämma.
Vore det, såsom Hr Olivecrona förmält, det vanliga fallet, att jordatvister uppskjutas från synen till lagtima ting, så tror jag det skulle ligga mindre vigt deruppå, att vid synen blott två eller tre nämndemän biträdde; men nu skall enligt lag dom af kunnas i dessa mål vid synetillfället, — hvilket, efter den erfarenhet jag har och i de flesta fall sker, — och just af denna anledning anser jag, att domfördt antal nämnd bör vara tillstädes vid sjelfva synen, heldst jag tror jordatvister af allmogen anses vara af den vigt, att den säkerligen icke gerna skulle se, det endast två ellar tre nämndemän deltogo i dessa tvisters afdömande.
Jag yrkar derföre afslag å Betänkd i denna punkt.
Lika med Utsk:t anser äfven jag, att vid frågans nuv:de skick beslut om nedsättning i nämndemän nens antal vid lagtima ting icke bör lättas; men jag anser, att sådant icke heller för närv:de bör ske i afseende urtima ting och syner i jordatvister.
Jag stöder denna min åsigt på två skäl, som af Utsk:t blifvit anförde, men icke tillämpade. Utsk:t säger nemi. sid. 5 att endast sådana förändringar i RättegångsBalken böra göras, som af beholvet oundgängligen påkallas, och hvilkas gagnelighet är utan allt tvifvel.
Pag. 12 säger Utsk:t att, om Häradsrätterna, såsom Utsk:t i det följande komme att tillstyrka, blilver permanenta, frågan om nedsättning af nämndemäns antal komme att ånyo upptagas.
Denna fråga synes mig lätteligen böra i sammanhang med frågan om Häradsrätternes arbetsordning behandlas, samt hvarken vara så brådskande eller så ostridig att en interimsåtgärd i afvaktan på slutliga lösningen behöfver vidtagas.
I afseende på nedsättning af nämndens antal vid urtima ting, instämmer jag i Utsk:ts förslag.
Men vid syn i jordatvist anser jag, lika med Hr Olivecrona, att sju nämndemän böra vara närv:de, då dessa frågor vanligen äro af stor vigt.
Om man är ense om att vilja höja nämndemansbefattningarne, för att dertill få mera framstående personer, bör man från dessa befattningar borttaga allt som icke egentligen dit hörer och ej i otid besvära innehafvarne deraf.
Att sju personer skola sammanträda för hvarje litet mål, t. ex. en liten stöldransakning, hvars fortsättning och slut kanske blir uppskjutet, är orimligt; Den 7 Mars f. m.
135 och då man allt mer vill förlägga ransakningarne till cellfängelserna, hvarigenom nämndemännen olia få längre väg att resa, blir, om så många skola dertill kallas, svårigheten så mycket större.
I civilmål, der den part, som begärt urtima ting, får bekosta domarens och nämndens resor, blir ett sådant ting så dyrt att icke någon vågar påkalla det.
I egodelningsrätterna, der ekonomiska mål af stor vigt förekomma, finnas endast tre bisittare; och samma antal tycks vara tillräckligt vid urtima ting och extra förrättningar.
Jag erkänner visserligen att det är oegentligt att vid större brottmål rätten skall vara domför med endast tre nämndemän; men mati får ej, endast för undantagsfallens skull, drifva principerna till deras ytterlighet.
Vid lagtima ting är deremot förhållandet annorlunda.
Då der förekomma mål från olika delar af domsagan, behöfvas också nämndemän derifrån för att irtéddela nödiga upplysningar; och dessutom kräfver sjelfva högtidligheten vid sådana tillfällen ett större antal nämndemän.
Jag kan således icke instämma i begäran om afslag å denna punkt, men vill icke lägga mig emot dess återremitterande, för ändring i det syfte, att vid syn i jordatvister nämnden skulle vara fulltalig.
Instämmande med reservanten af R. o. Ad., åberopar jag i hufvudsaken de skäl, han i sin reservation anfört och vidare muntligen utvecklat.
Utsk:t yttrar enligt min tanke fullkomligt rigtigt, i början af sin motivering, bland annat: »Nämnden står på visst sätt emellan domaren och folket, och representerar inför den förre det allmänna vettet och folkets föreställningssätt, inför det sednare lagen och billigheten.
För att kunna uppfylla denna sin bestämmelse, måste den ega auktoritet å båda sidorna, hvilken åter icke i allmänhet kan bero endast på ledamöternas enskilda personliga egenskaper och insigter, utan måste sökas i samstämmigheten af deras åsigter i hvarje särskildt fall; men det är klart, att denna auktoritet skulle förlora i styrka, på samma gång ledamöternas antal minskades».
Jag tror att dessa skäl ega sin lulla tillämpning äfven i afseende på urtima ting.
Utsk:t säger väl längre ned att alia de skäl, som förut blifvit anförda mot nedsättning af nämndens antal vid lagtima ting, icke gälla med afseende å urtima ting och extra förrättningar.
Ja väl, men säkert gälla de vigtigaste.
— Hvad egodelningsrätterna beträfTar, så är förhållandet helt annat.
Nämnden är i de ärenden, der förekomna, i sjelfva verket domare, hvilket den desto hellre kan vara, som älven en icke jurist, utan endast en i jordbruk hemmastadd man, som känner sin skiftesstadga, af K.
M:t kan utnämnas till Ordförande.
Jag är öfvertygad att nedsättning af nämndens antal vid urtima ting vore första steget till nämndens borttagande.
—Man säger, att vid urtima ting förekommer vanligen endast ett mål; men det händer dock ofta att flera mål från olika delar af domsagan der skola afgöras, ja så många, att ett urtima ting mången gång 136
Den 7 Mars f. m. föga skiljer sig från en vanlig rättegångsdag i afseende å målens mängd.
Att vid sådant förhållande, och då dessa mål just äro de vigtigaste, förminska nämndens antal och derigenom, såsom reservanten rigtigt anmärkt, dess inflytande, vore icke välbetänkt.
Jag instämmer i yrkande om afslag å denna punkt.
Sparres yttrande, ber jag att få tillägga några ord till hvad jag förut sagt.
Hr Gr:n anförde såsom skäl för nämndens minskning vid urtima tiag, att dessa ting eljest skulle bli så dyra, att en enskild part icke skulle kunna påkosta sådant ting.
Den, som har en stor rättegång att utföra, lär väl dock icke se på en kostnad af 20 eller 30 rdr mer eller mindre, då han, för att få sakens afgörande påskyndadt, äskar urtima ting af domaren, och jag kan derföre icke finna detta skäl vara af någon vigt; liksom jag icke heller finner nämndemännens omtalade långa resor vid ransakningarne i brottmål vara något nog vigtigt skäl att nedsätta nämndens antal, så mycket mer som, efter hvad jag tror, domaren till dessa förrättningar vanligen brukar kalla de nämndemän, som bo närmast intill ransakningsstället.
Hvad angår egodelningsrätterna, som blifvit åberopade såsom exempel, så äro de mål, som vid dessa domstolar förekomma, af en speciel beskaffenhet och fordra egentligen kännedom om landtbruket, hvadan tre personer väl må anses tillräckligt anta], att, med ledning af domaren, afgöra dessa mål.
Jag anser det derföre icke välbetänkt, att vid urtima ting, der än civilmål och än brottmål af ganska stor vigt och betydenhet kunna förekomma, nedsätta nämndens antal, och detta ännu mindre efter antagande af den nya kriminallagen med dess vidsträckta latitudsystem; och, såsom jag förut yttranden betydelse, som kan tillerkännas nämndens kollektiva röst, såsom ett uttryck af det oförvillade sunda omdömet hos menigheten, reduceras på ett betänkligt sätt, så snart man skrider till nedsättning af nämndemännens antal för att utgöra domför nämnd, och fara är att nämndens inflytande på rättskipningen helt och hållet försvinner.
Jag anhåller fortfarande om afslag å denna punkt.
Leijonhufvud, Carl: Förev:de Betänk, hänvisar i hög grad på behofvet af domstolarnes på landet omorganisation.
I dessa domstolar finnes icke mer än en lagfaren person och nämnden skall endast lemna behöfiiga upplysningar.
Att sju nämndemän skola vara närv:de är en ganska gammal institution, hvaröfver icke förr än på sednare tider afliörts några klagomål.
Från början ansågs det, isynnerhet i vissa trakter, för en heder att vara nämndeman, och då dessa platser således voro lätt besatta, antogs del, att rätten skulle komplettera sig sjelf.
Men då välmågan steg och bönderna funno detta bestyr besvärligt och icke ville åtaga sig det, stadgades det att val dertill skulle ske på sockenstämmorna, och att de personer, som valdes, icke fmgo afsäga sig uppdraget.
Obenägenheten mot att åtaga sig Den 7 Mars f. ra. 137 dessa befattningar liar sedan allt mer tilltagit, och vid flere riksdagar har fråga varit vackt att ändra stadgandet derom, och jag kan icke anse förev:de motioner för annat, än ett försök att lindra olägenheterna af att vara nämndeman.
Jag medger, att de skäl Gr.
Sparre anfort kunna låta säga sig, men jag tror ej att de äro nog talande för den föreslagna förändringen.