Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förkastas detta, så blir följden de ensidiga intryck, som uppstå, antingen förslaget blott Ståndsvis diskuteras, eller ock om all diskussion deröfver nu skulle uteblifva och det endast med tystnad blifver beledsagadt till den af Konst.-Utsk:t föreslagna treåriga hvilan.
Bearbetningar och machinationer skola i sednare fallet få fältet öppet för sina verkningar.
Vid allmän öfverläggning står deremot en man alltid bakom ordet, och bättre är att nu göra de anmärkningar, hvartill man anser sig föranledd, än dermed spara till nästa riksdag, i afsigt att då få förslaget lörkastadt och ty medelst än ytterligare i minst trenne år få förlängdt vårt närv:de, af alla utdömda, representationssätt.
Flere ledamöter begärde detta förslag på bordet.
Hr Stjernsvärd afgaf vidare följande skriftliga anförande:
Ehuru det är intet tvifvel underkastadt att hvarje framstående personlighet, hvarje utmärkt medborgare, en gång på häf - 468 Den 25 Februari. demas allshärjar-ting, då domen öfver död man kommer att fällas, blifver inflyttad i historiens pantheon, så anser jag likväl såsom ett åliggande för samtiden, om den vill göra anspråk på att erkänna menniskovärde och handla i öfverensstämmelse med det sanna och rälta, att den, redan under en sådan persons lefnad, gifver honom de bevis på hyllning och utmärkelse, som dess handlingar förtjena.
Oftast inträffar dock motsatsen af hvad jag anfört, och samtiden visar sig merändels glömsk och liknöjd för dess af mig här omordade pligter.
Undantag finnas dock härutinnan, men de kunna icke annorlunda anses än såsom solglimtar.
Under sådana omständigheter kan det icke vara annat än glädjande och med verklig tillfredsställelse förenadt, som vi nyligen sett en af dessa slags solglimtar inträffa.
Under innev:de riksdag hafva vi nemi. haft hugnaden erfara att Konung och It St:r gemensamt hafva egnat en med hyllning förenad national-belöning åt en af folkets söner, som, boren i kojan, genom arbete och förvärfvade kunskaper, snille och redbarhet sjelf brutit sig en afundsvärd bana och förvärfvat sig en verkligen förtjent upphöjd samhälls-ställning.
Att jag här afser Hr Öfversten Frih.
Ericson och den national-belöning han erhållit, för ibland annat dess åtgöranden med statens jernvägsbyggnader, finnes af sig sjelft.
Det är icke nog med ett enstaka fall i antydt hänseende.
Den rättvisa hyllning, som vederfarits en utmärkt personlighet, hvilken gjort sig väl förtjent af fäderneslandet, ingifver förhoppning, att en likaledes rättvis hyllning kommer att egnas en annan utmärkt medborgare, synnerligast då dess handlingar i och för fosterlandets bästa, det närvtde och kommande slägtets lycka och välstånd, kan ställas främst på gradmätaren af rikets sannskyldiga nytta.
Visserligen har den här ifrågasatte personens stamträd icke, i likhet med den förstnämndes, uppspirat i vår kalla nord, men för lång tid sedan blef dit inflyttad en gren, som lemnat flerfaldiga afläggare, hvilka gjort ära åt dess adopterade fädernesland, och, hvad särskildt den afkomling, hvarom här är fråga, angår, så har han genom en handling, som kan liknas vid en hägring af mytens Frej i förening med Balder, på sin blifvande minnesvård inristat en runa, som hvarken afund, illvillja och småsinne, eller annat dverga-låt, (örmår utplåna.
Att den person, på hvilken jag här hänsyftar, icke kan vara någon annan än Justitie-Stats-Ministern H.
Éxc. Frih.
De Geer, är jag öfvertygad, att ni, Mine Hrr! redan funnit, och att den handling af honom, som jag åberopat, är det förslag till förändring af vårt närv:de, bristfälliga och allmänt ogillade representationssätt, som han, jemte ty åtföljande motiver, för Konungen framlagt, samt af Konungen blifvit sanktioneradt och till R.
St:rs pröfning öfverlemnadt.
Genom detta förslag, äfven om det icke blifver antaget, har Hr Frih:n på ett sätt, som ojäfaktigt vittnar om varm fosterlandskärlek, nit, skicklighet och upphöjda statsmannaåsigter, på ett tillfredsställande sätt upplöst det tvefaldigt svårlösta pro - Den 25 Febrnari. 469 blement, att uppgöra ett förslag till förändring af vårt representationssätt, så uppställdt, att det, med erkännande af medborgerliga rättigheter motsvarande tidens fordringar, derjemte är af den beskaffenhet, att det kan gifva hopp att på fredlig väg blifva genomfördt, något, som jag, i parenthes, aldrig trott vara möjligt, innan jag fick kännedom om det De Geerska förslaget.
Att till det redan anförda göra ytterligare tillägg, för att bestyrka, det Frih. Louis
De Geer gjort sig välförtjent af fäderneslandet, anser jag otillbörligt, ja till och med såsom en förnärmelse emot den tänkande delen af Svenska folket, då jag är öfvertygad, att Hr Frih. De Geers förtjenster i det antydda hänseendet icke hafva behof af något ytterligare framdragande för att blifva erkända.
Jag inskränker mig således, att, med stöd af den K. Propos:n med förslag till ny R. O., och 56:te §:n R. O., vördsamt göra ett förslag, som jag bör hafva anledning förmoda skall erhålla echo från Ystad till Haparanda, det nemi.: att R.
St:r måtte för en gång bevilja det belopp, som årligen åt Hr Frih. Ericson af K. M. blifvit äskat, eller 10,000 rdr, således blott en hundradel af en million, för att dermed låta förfärdiga en- medborgare-krona af guld, hvilken, försedd med erforderlig inskription, måtte af R.
St:r genom valda deputerade till Hr Justitie-Stats-Ministern H.
Exc. Louis
De Geer öfverlemnas, såsom en hyllningsgärd för den varma fosterlandskärlek, rättvisa erkännande af medborgerliga rättigheter, nit, skicklighet och utmärkta statsmanna-egenskaper, han ådagalagt vid utarbetandet af det afgifna förslaget till ny R.
O. med thy åtföljande motiver.
Jag har sannerligen aldrig förr hört talas om att man gör medborgarekronor af guld för att ära ännu lefvande personer.
Icke heller föreställer jag mig att den person, åt hvilken denna sak är ämnad, skall känna sig mycket smickrad utaf detta vedermäle af bifall, som denne motionär egnat honom.
Tvertom är jag förvissad, att han uti framtidens erkännande af sina förtjenster begär sin enda och rätta belöning.
I öfrigt synes mig ögonblicket icke vara rätt väl valdt att framkomma med förslag uti en eller annan likartad syftning; — och jag betviflar icke, det Sveriges folk skall blifva i tillfälle att på ett lämpligt sätt uttala och ådagalägga beskaffenheten af sina känslor mot den ifrågav:de personen.
Jag anhåller således att Hr Gr. o. Landtm, måtte hemställa, det R. o. Ad. afslår Hr Stjernsvärds begäran om remiss till Stats-Utsk:t.
En mängd ledamöter hördes häri instämma. 470 Den 25 Febrnari.
Afven jag anser denna motion icke kunna mot Grundlagen remitteras.
Det är nu öfver en månad sedan K.
M:s förslag till representationens ombildning inkom till Riks-Stånden.
Motionen är således för sent väckt.
Efter Svensk lag är det dessutom förbjudet för embetsman att mottaga belöningar.
Jag instämmer följaktligen uti Gr.
Sparres hemställan.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å den af Hr Stjernsvärd nu väckta motionen, om hvars remitterande till Stats-Utsk:t han anhållit, hade för öfrigt endast yrkats, att R. o. Ad., med afslag å denna begäran, skulle lägga motionen till handlingarne; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på sistberörde yrkande och, sedan svaren härå utfallit med talrika och starka ja, förklarade propos:n vara med ja besvarad.
Med ani. af R. o. Ad:s nu fattade beslut, får jag hänvisa till 56:te §:n R.
Den innehåller l'ölj:de bestämmelse: »Ej heller må, med undantag af grundlags-frågor, nya ämnen af riksdagsman väckas, sedan en månad från riksdagens början, enligt 27:de §:n tilländalupit, så vida icke sådana frågor af redan fattade beslut eller redan upptagna ärenden eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas».
Min nu omhandlade motion måtte väl röra »ett redan upptaget ärende».
Votering har jag icke velat begära; men är förvissad att det för R. o. Ad:s framtid varit bättre, om icke detta beslut blifvit fattadt.
Det är anledning till anmärkning mot Hr Stats-Rådet och Chefen för Finans-Dept:tet, Frih.
Sedan Hr Stjernsvärd härvid aflemnat ett försegladt konvolut med påskrift »till R.
St:rs Konst.-Utsk.»; förklarade Hr Gr. o. Landtm., att denna anmärknings-anledning komme att, jemlikt 29:de §:n R. O., till Konst.-Utsk:t öfverlemnas.
Hr Stjernsvärd uppläste ett Memorial af följ:de lydelse:
Med stöd af 56:te §:n R.
O. och den redan afgifna och till Stats-Utsk:t remitterade K. Propos:n om ett anslag af en million rdr till betäckande af en i H. M. Konungens Hofstatsapslag uppstådd balans får jag vördsamt anhålla att få afgifva följande motion, med begäran att den till Stats-Utsk:t måtte blifva remitterad.
Den 25 Februari.
På sätt jag redan vid remissen af K. M:s Nåd.
Propos. af den 6 sistl.
Februari om anslag till betäckande af en i H. M. Konungens civil-lista uppstådd balans anförde, ansåg jag mig befogad att vid 1857 års riksdag, efter hvad erfarenheten sedermera utvisat ganska välbetänkt, föreslå, att anslaget till dåvarande H. K. H.
Kronprinsen måtte fördubblas, sedan Högstdensamme blifvit uppdragen att såsom Regent med Konungslig makt och myndighet föra Riksstyrelsen, således att R. då församlade St:r mätte tillvägagå i likhet med hvad som vid Norska Stortinget inträffade.
I följd af detta mitt förslag och yrkande aflat Chefen för Finans-Dep:tet Hr Stats-Rådet Gripenstedt till dåvarande StatsUtskrts ordförande en skrifvelse, som samme ordförande, på förekommen anledning, delgaf R. o. Ad. i plenum 6. 20 Februari 1858 (se R. o. Ad:ns prot:r, ll:te häftet pag. 340).
Denna skrifvelse innehöll: »att H. K. H.
Kronprinsen-Regenten befallt Stats-Rådet att genom ordföranden meddela Stats-Utsk:t
Dess önskan, att då frågan om det anslag, som för H. K.
H. var nödigt under den tid han förer Riksstyrelsen, blifvit af H. M. ordnad, den väekta motionen (mitt förslag) icke måtte föranleda någon åtgärd från R.
St:rs sida.»
För att än ytterligare motivera och förtydliga anledningen till berörde skrifvelse, anförde Hr Stats-Rådet Gripenstedt i det åberopade plenum hos R. o. Ad. (se R. o. Ad:s prot:r vid sagde riksdag, litte häftet pag. 334): »att, redan då Propos. framställdes om regeringens öfvertagande af Kronprinsen, K. M., som insåg att ökad hofhållningskostnad deraf skulle blifva en följd, likväl icke ville göra någon framställning till R.
St:r om ersättning i detta afseende, utan förklarade K.
M. genom till skott från sin civil-lista vilja bestrida dessa utgifter»; således oafsedt deras blifvande belopp.
Sammanställer man nu så väl innehållet af Hr Stats-Rådet Gripenstedts ofvan anförda skrifvelse till ordföranden i Stats-Utsk:t vid 1856 och 1857 årens riksdag, som Hr Stats-Rådets äfvenledes anförda förklaring i R. o. Ad. plenum den 20 Februari 1858 med Hr Stats-Rådets yttrande till det Stats-Råds-protokoll, som finnes bifogadt den K.
Proposm af den 6 sistl.
Februari, hvaruti Hr Stats-Rådet såsom orsak till den ansenliga balans, som i H. M. Konungens Hofuållningsanslag uppstått, anser »den ansenliga brist (som det säges 700,000 rdr), som af lätt förklarliga skäl uppstod under den tid af nära 2:ne år, då H. M. såsom Regent förde Riksstyrelsen med särskildt statsanslag endast från Norge,» så måste man ovilkorligen komma till det antagande, att antingen Hr Stats-Rådets uppgift i skrifvelse!) till Stats-Utsk:ts ordförande, det H. M. Konung Oscar ordnat det anslag, som för då varande H. K. H. var nödigt, under den tid han som Regent skulle föra Riksstyrelsen, samt dess förklaring i R. o.
Ad:s plenum den 20 Februari 1858, det H. M.
Konung Oscar, vid Proposms framställande om regeringens öfvertagande af Kronprinsen, förklarat sig genom tillskott från sin civil - Den 25 Februari. lista vilja bestrida de med Regentskapet förenade utgifter, med verkliga förhållandet icke öfverensstämmer, eller ock har H. M. Konung
Oscar icke infriat sitt, af billigheten föreskrifna, i StatsRådet gjorda åtagande, att af sin civil-lisla, som H. M., underdel Regentskapet afH. K. H.
Kronprinsen i nära 2:ne år utöfvades, oförminskad uppbar, bestrida de för dåv:de H. K. H.
Kronprinsen såsom Regent förorsakade utgifter.
Båda de alternativa antaganderne äro dock af den ömtåliga beskaffenhet, att jag rörande någotdera af dem icke anser mig böra uttrycka någon enskild åsigt, utan får jag i stället inskränka mig till den anhållan: att Stats-Utsk:t måtte medelst undersökning af ärendet utreda frågan, samt, i den händelse det sig befinner, att det uppgifva åtagandet af Konung Oscar egt rum, att af dess civil-lista bestrida de med Regentskapet förenade, för dåv:de H. K. H.
Kronprinsen förökade utgifter — hvilket åtagande i sådant fall är af samma bindande beskaffenhet sorn hvarje annan legalt ingången förbindelse — och R.
St:r, som jag, på de vid remissen af K. M:s Propos. om anslag af mig anförde grunder, vågar hoppas, under en eller annan lorm kommer att bevilja det af H. M. Konungen nådigst äskade anslag till betäckande af den i dess civil-lista uppstådda balansen, StatsUtsk:t då, med ledning af infordrad uppgift å det belopp, hvartill nämnde balans under Regentskapet uppgick, å samma belopp måtte tillstyrka en af H. M. Konung Oscars sterbhus till Statsverket utgående ersättning.
Skulle deremot utrönas att Hr Stats-Rådet Gripenstedts, i det förenämnde hänseendet gjorda uppgifter, och hvarigenom all behandling utebief af den vid 1857 och 1858 årens riksdag föreslagna fördubblingen af dåv.de H. K. H.
Kronprinsens hofbållningsanslag under Regentskapstiden och såsom påföljd deraf den ansenliga balansen i H. M. Konungens civillista, äfvensom R.
St:rs betalning deraf blifvit föranledd, icke med verkliga förhållandet äro öfverensstämmande, att Stats-Utsk:t då hos R.
St:r denna omständighet måtte anmäla och grundlagsenligt behandla.
Då den af Hr Stjernsvärd äskade utredning icke har något, ens det allra aflägsnaste inflytande på afgörandet af K.
M:s ifrågav:de framställning, samt Stats-Utsk:t hvarken är berättigadt eller skyldigt att ingå uti en sådan utredning, anhåller jag att Hr Stjernsvärds nu väckta motion måtte afslås.
Häruti förklarade en mängd ledamöter sig instämma.
Den 25 Februari. 173 Gr. af Ugglas, Ludvig:
Hr Stjernsvärd har nyss ställt en interpellation till Chefen för Finans-Depart:t, lör att få upplyst, huruvida Konung Oscar uti lifstiden fullgjort ett åtagande.
Bemälda
Chef har uraktlåtit att derpå svara; och rätt liar lian deruti gjort.
Förvissad är jag nemi. att ingen af detta Stånds medlemmar instämmer uti den af motionären i så fall uttalade tvekan.
Att åter, på sätt Hr Stjernsvärd hemställt, ingå uti en granskning af Konung Oscars sterbhus’ ekonomiska förhållanden, anser jag, i likhet med den siste talaren, helt och hållet ligga utom Stats-Utsk:ts befogenhet; — hvadan jag med allt skäl finnér mig böra tillstyrka afslag å förevarande motion.
Hr Stjernsvärd: Frih. af Ugglas har sagt, att min nu väckta motion icke eger någon inverkan uppå eller står uti något sammanhang med det för H. M. Konungens hofhållning på extra stat begärda anslag.
Om likväl den värde Frihm med någon uppmärksamhet följt samma min motion, så skulle han hafva funnit, det jag alsett att endast för den händelse, att det uppgifna åtagandet af Konung Oscar egt rum, R.
St:r skulle ega regress till någon del af den för regenttiden sig belöpande summa.
Gr. af Ugglas åter får jag erinra derom, att Stats-Rådet m. rri.
Gripenstedt antydt, det Norige icke kunde ifrågakomma, att för detta anslag anlitas, enär Norige under regenttiden fördubblat det derifrån utgående anslaget.
Då Konung Oscar åtagit sig förbindelsen att ordna det för dåvarande Kronprinsen under regenttiden behöfliga anslag, samt dessutom vid ett annat tillfälle i Stats-Rådet »förklarat sig genom tillskott från sin civillista vilja bestrida de med regentskapet förenade utgifter,» så och om åberopade åtagande icke blifvit (tillgjordt, men Norige nu skall befrias från allt deltagande i anslaget, kommer tyngden deraf att nu i dubbel mån drabba Sverige.
Då jag sist hade ordet, tog jag mig den friheten att yrka afslag å Hr Stjernsvärds motion.
Då jag derefter likväl erinrat mig, att den af mig sålunda yrkade åtgärd icke låter, i enlighet med grundlagen, sig verkställa, får jag uti så måtto ändra min förut gjorda anhållan, att jag nu hemställer, det R. o. Ad., med afslag å Hr Stjernsvärds begäran om motionens remitterande till Stats-Utsk:t, måtte lägga densamma till handlingarne.
Gr. af Ugglas förklarade, att han förenade sig med Frih. af Ugglas i dennes sednast gjorda yrkande.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o Landtm., att, i afseende å Hr Stjernsvärds förevarande motion, om hvars remitterande till Stats-Utslct han anhållit, hade för öfrigt endast det yrkande blifvit framställdt, att R. o. Ad,, med afslag å denna begäran, skulle lägga motionen Den 25 Febrnari. lill handlingarne; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på sistberörde yrkande och, då svaren härå utföllo med talrika och starka ja, förklarade propos:n vara med ja besvarad.
Mot såväl R. o.
Ad:s nu fattade beslut som det föregående beslutet i afseende å min motion får jag anmäla min reservation; — med anhållan att min motion, jemlikt 57:de §:n R. O., måtte kommuniceras Med-Stånden, sedan jag till sekreteraren aflemnat de för kommunikationen nödiga antal exemplar deraf. Frih. Liljencrantz, Johan: 1 likhet med hvad tillförene egt rum i afseende på en annan utaf Hr Stjernsvärd framställd enahanda anhållan, hemställer jag, att äfven den nu begärda kommunikationen icke måtte beviljas.
Härefter begärdes
Hr Stjernsvärds nu gjorda yrkande på bordet.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 18 och 21 dennes på bordet lagde Betänk.
Jag har icke kunnat undgå att med en blandad känsla af förundran och förtrytelse läsa Utsk:ts yttrande i denna fråga.
Deruti kan jag nemi. icke finna annat än ett bestämdt beslut af Utskrt, att icke vilja infordra eller förskaffa sig några upplysningar i ämnet.
Det sätt, hvarpå Utsk:t aflardat den ifrågav:de motionen, är verkligen så knapphändigt, att det gifver en skälig anledning till ett sådant antagande.
Utsk:t säger sig hafva haft svårighet att tillförlitligen bedöma en fråga af denna beskaffenhet, d. v. s. att Utsk:t icke ansett sig kunna få upplysningar i ämnet.
Då jag varit den, som vid frenne riksdagar väckt motion i denna fråga, kunde dock Utslct hafva visat mig den godheten att tillspörja mig i ämnet, såvida icke Utsk:t deruti velat förfråga sig hos de flera andre personer, hvilka härstädes begagna sig af homöopathiska läkemethoden och hvilka säkerligen icke skulle hafva undandragit sig att meddela de erforderliga upplysningarne.
Ett af de skäl, som man städse anfört mot homöopathien, har varit, att dess doser äro för små, att kunna göra någon kraftig verkan.
På sednare åren har man dock lyckats konstruera instrumenter, efter hvad jag erfor af redogörelsen för vetenskapernas framsteg, som afgafs för tvenne år sedan på Vetenskaps-Akademiens högtidsdag, så utomordentligt känsliga, att enligt uppgift desamma, ifall ett skålp. salt blifvit upplöst i en vattenmassa så stor sorn hela Riddarholmsfjärden, skulle angifva saltets närvaro.
Detta skäl torde alltså få förfalla.
Del är dock hufvudsakligen från ren humanistisk eller mensklig synpunkt, som Utsk:t handlat orätt.
Utsk:t hade nemi. bort göra så stor medgift, att frågan hade fått blifva af K.
M. utredd.
Om K. M., efter sakkunniga mäns hörande, inhemtat, att förslaget icke förtjenade något afseende, så hade säkerligen icke heller K.
M. vid nästa riksdag framkommit med någon Propos. i ämnet.
Att Irågan skulle blifva behörigen utredd, synes mig Utsk:t icke hafva bort motsätta sig.
Då nemi. honiöopathien i alla andra länder, utom Sverige, har så många anhängare, och då 4.000 läkare äro homöopather med motsvarande praktik, anser jag denna fråga äfven i vårt land böra påaktas och fordra ett närmare skärskådande, så att man går de personer till mötes, hvilka önska få begagna homöopathien, men nu nödgas begagna en läkemethod, som icke alls öfverensstärnmer med deras åsigter.
Ett motsatt förfaringssätt står uti fullkomlig motsägelse mot den humana och liberala anda, som i denna tid uti nästan allt annat ger sig luft.
Om t. ex. en person här i hufvudstaden, hvilken anlitar den homöopathiska läkarekonsten, jag antager att detta förhållande inträffar med en tjensteman, förflyttas till någon annan ort här i landet, hvarest ingen homöopathisk läkare finnes, blifver han nödsakad att anlita läkare, till hvilkas läkemethod han icke hyser det ringaste förtroende.
Hvad är väl den enda trösten för föräldrar, då deras barn bortryckas? jo! att de hafva medvetandet, det de sökt den, efter deras tro, bästa läkare; — att denna läkare uppfyllt sin pligt och att föräldrarne sålunda åtgjort allt hvad uppå dem ankommit.
Denna tröst blifver naturligtvis de fäder beröfvad, hvilka, såsom jag nyss förutsatte, blifvit förflyttade till en landsort, hvarest ingen homöopathisk läkare finnes.
1 sammanhang härmed tillåter jag mig omförmäla, huruledes här i landet en af våra större possessionater med den aldrastörsta fördel användt homöopathien för sina kreatur.
Då homöopathien sålunda verkar äfven på kreatur, lärer man väl icke kunna bestrida rimligheten deraf, att den kan hafva inverkan jemväl på menniskor.
Gr. björnstjerna.
Carl Magnus:
Jag skall försöka, att i mitt svar blifva så homöopathisk, d. v. s. så kort, som möjligt.
Gr. von Rosen har yttrat, att han med både »förundran» och »förtrytelse» läst Betänk:t.
Att det vackt Gr. von Rosens förundran, har icke kunnat undgå att förundra mig, då Grin varit van att af samma förslag vid föregide riksdagar erhålla enahanda resultat.
Hvad »förtrytelsen» åter angår, så är helt naturligt, att den, som icke får sin vilja fram, icke helier är belåten.
Gr. von Rosen har vidare ansett, att Utsk:t bort i ämnet rådfråga honom.
476 Den 25 Februari.
Att Gr:n omfattade homöopathien med intresse, visste Utsk:t förut, Detta förhållande hade således icke utgjort något bevis derför, att homöopathien vunnit någon större utbredning än tillförene.
Gr:n har vidare påyrkat att man borde här i Stockholm upprätta en homöopathisk anstalt, bland annat derföre, att, om en tjensteman transporteras härifrån, han dock kunde komma i tillfälle att å annan ort anlita homöopathien.
Gr:ns tankegång i detta fall är mig svår att följa.
Utaf en homöopathisk anstalts förläggande i Stockholm blir väl icke följden, att en person, hvilken flyttar på landet, der erhåller en homöopathisk läkare.
Eller är det möjligen Hr Grins mening att dylika af Ständerne anlagda homöopathiska lazaretter skulle ordnas i alla Svteriges städer, från Ystad till Haparanda, på det att en resande embetsman öfverallt skulle hafva tillgång på homöopathiska läkare?
Jag hvarken kan eller vill ingå i bedömande af homöopathiens och allopathiens olika förtjenster; men hvad jag begriper, är att man begärt inrättande af en i hufvudstaden förlagd sjukanstalt, der sjuka icke få behandlas på annat än ett visst bestämdt sätt.
St:r anslå medel till ett sjukhus, låter sig göra; men att R.
St:r säga, att de sjuka skola der behandlas på det eller det sättet, torde vara så ovanligt, att något slikt aldrig tillförene här föreslagits.
Må läkaren fortfarande tillåtas att, vid den sjukes behandling, använda det sätt, han anser lämpligast, detta må nu vara homöopathiskt eller allopathiskt.
Då slutligen tillkommer att det här i Stockholm icke finnes mer än en enda homöopathisk läkare af något värde, torde det icke vara skäl att endast för dennes skull inrätta ett statens lazarett.
På dessa skäl yrkar jag bifall.
Jag instämmer uti Gr.
Björnstjernas nyss algifna anförande.
För öfrigt vill jag icke upptaga R. o. Ad:s tid med någon vidlyftigare framställning om homöopathiens och allopathiens olika förtjenster.
Vid föreg:de riksdagar har redan derom tillräckligt ordats.
Ett sådant förslag som detta skulle, konseqvent genomfördt, kunna leda till ganska stora utgifter för staten.
Jag erkänner att homöopathien tillegnat sig ganska värdefulla sanningar; och har derföre aldrig uppträdt som dess fiende.
Gr. von Rosen har påstått att homöopathien på sednare tider vunnit en allt större utbredning.
Att detta varit händelsen i Europa, — deremot får jag, för min del, protestera.