Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då de sednare äro i fråga, strör man omkring sig löner, arfvoden och gratifikationer med frikostig hand, men icke så eljest.
Detta är dock en partiskhet, som man efter min tanka icke borde låta. komma sig till last.
Såsom jag först nämnde, hade jag ämnat understödja de åsigter Hr von Troil här uttalat, men dä han afstätt från något vidare yrkande i saken, och de fleste talare synas önska bifall til! betänk.
, vill jag icke för min del lägga något hinder i vägen föi* detsamma.
Jag tror visserligen det vara sannt, som Hr Gripenstedt säger, eller att R.
St. äro njuggare emot statens tjenstemän än mot sina egna verks.
Men det lärer vara StatsUtsk:s fel, och då Hr Gripenstedt är ledamot deraf, så kan man hoppas att den saken blifver i möjligaste måtto afhulpen.
Men derför att man är för njugg mot statens tjenstemän, bör man väl icke vara likaså emot bankens.
Jag tillstyrker alltså vördsamt bifall lill betänk.
Jag tror det vara någon skillnad emellan att vara för njugg, eller att icke vara frikostig.
Hvad den nu förevar, frågan beträffar, skulle det möjligtvis kunna hända, att den beskyllning för njugghet, som Hr von Hartmansdorff rigtat emot StatsUtsk., med mera skäl kunde i omvänd ordning påbördas BankoUtsk.
Då flere talare här (och ibland andra Hr Den 19 Februari e- m. 605 von Hartmansdorff) lyckes hafva lagt StatsUtsk:s förmenta njugghet till grund för sitt omdöme om behöflighelen af ifrågavar. lönetillökning för bankens vakldrängar, men jag alldeles icke fattar denna grund för beslutet, utan tvertom tror att man bör hålla jemt å ömse sidor, så får jag nu verkligen yrka afslag å betänk.
Dä härefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall ä BankoUlsk:s utlåt.
N:o 18, ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna ja hafva öfverröslat nej.
Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af Hr Fåhraeus, Olof Immanuel, oell Gr.
Spens, Jakob Melcher, StatsCtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 41, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cell-fängelser.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 12 dennes e. m. på bordel lagda utlåt:n: N:o 42, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de ett bidrag från skogsplanterings-kassan af 66,666 r:dr 32 sk. b:co, alf, efter R.
St:s pröfning, användas till förefallande behof; N:o 43, i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R.
St., ang:de afsöndring af jord frän indragne mönsterskrifvare-bostället vid f. d. adelsfane-reg:tet, Selleberg Börje Olofsgården, till byggnadsplats och omgifning för ett skolhus i Rackeby församling inom Skaraborgs län; N;o 44, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om eftergift af kronans rätt till ett efter trumpetaren Mårten Wippel fallet danaarf; samt N:o 45, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de eftergift af den häradsskrifvaren i Gestriklands fögderi J. E. Engström ädömda ersättning af för ringa beräknad kolningsfriliets-bevillning för Forssbacka bruks recognitionsskogar.
Då nu föredrogs StatsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 46, i anledn. af väckt fråga, ang:de afskrifning af f. d. kronofogden Chr.
Ohboms balans, yttrade sig Gr. Gyldenstolpe, Ant.
Jag har visserligen i det hela icke något emot det utlåt.
SlatsUtsk. här tillstyrkt, oaktadt jag tror att K.
M. skulle kunna, utan någon framställning från R.
St:s sida, besluta om anstånd med indrifningen hos de skattskyldige utaf de dem till ersättning ålagde belopp.
Jag anser den således som en öfverflödig åtgärd, men i sjelfva ordaställningen af tillstyrkandet har influtit någonting, som jag icke kan gilla.
Der står nemi. att K.
M. skulle uppmanas att, derest de skattskyldige dömdes att gälda återstoden af ifrågavar. uppbördsbalans, och sedermera i nådeväg söka befrielse derifrån, K. M. dä ville till R.
St. afläta propos. samt emellertid låta med uttagning af medlen anstå intill dess R.
St. fått tillfälle att sig deröfver yttra.
Nu kan del hända, att den af R. 606 Den 1<J Februari e. m.
St. förutsätta händelsen inträffar kort efter det Ständerne åtskiljts.
Dä är det omöjligt för Konungen att till R.
St. aflåta någon pro pos.
Meningen mätte väl hafva varit att
Konungen skulle låta med uttagandet hos de skattskyldige af de dem ådömda belopp anstå, intilldess R.
St. fått emottaga en nåd. propos. från K.
M. samt haft tillfälle att sig deröfver yttra.
Jag anser det således nödigt, att redaktionen af denna skrifvelse ändras, men då det torde vara bäst att Utsk. sjelf får uppgöra den, så anhåller jag att betänk, mätte hl i fva äterremitteradt.
För mig synes den föreslagna skrifvelsen vara särdeles olämplig.
Jag kan åtminstone icke linna något skäl hvarför R.
M. ingå med en hemställan om att någonting måtte ske, i fall först den ena och sedan den andra händelsen inträffade.
Förslaget innehåller nemi. tillstyrkande deraf ali R.
M. aflåta en und. skrifvelse ”med hemställan att derest de skattskyldige varda genom laga kraft vunnet beslut ålagde att gälda återstoden af oftabesagde uppbördsbalans, och K. M., i händelse de skattskyklige sedermera i nådeväg söka befrielse derifrån m. ni. måtte täckas till R.
St. aflåta nåd. propos.” m. m.
För min del anser jag det vara tids nog för de skattskyklige sjelfva, alt i händelse de förutsatte fallen inträffa, ingå direkte lill K.
M. med anhållan att K. M. måtte till R.
St. aflåta nåd. propos. om befrielse från den ersättning, som blifvit ådömd.
Jag anhåller om bifall till den l:sta punkten, men afslag å den 2:dra.
Gyldenstolpes anmärkn., tror jag att han vid närmare eftersinnande linner att den bör förfalla.
Han har nemi. sagt, alt om dom i saken skulle falla och de skattskyldige ingå till K.
M. med ansökning om eftergift efter det R.
St. åtskiljts, så skulle R.
St. icke kunna af K.
M. erhålla en nåd. propos.
Men det är ju klart, att det då blefve till de härnäst sammanträdande Ständerne, som en sådan propos. komme att framställas, och att anstånd med indrifning hos de skattskyldige emellertid skulle äga rum.
Lagerbjelkes anmärkn., så vill jag medgifva att den und. skrifvelsen till en viss grad kan sägas vara öfverflödig, då man bör tro att K. M. i alla fall skall behjerta förhållandet och vidtaga de åtgärder som här äro ifrågaställde; men hela den dom, som drabbat Öhbom och den rättighet han erhållit att t. o. m. äter komma i statens tjenst sedan balansen blifvit betald, jemte möjligheten deraf att de skattskyldige kunde blifva dömde att 2:ne gånger betala sin skatt, allt detta gjorde att Utsk. ansåg något böra göras för att förekomma, det de skattskyldige icke skulle blifva nödsakade att ansvara för berörde uppbördsbrist, och detta gaf äfven Utsk. anledn. till det förslag till underdånig skrifvelse, som nu här blifvit klandradt.
Hvad de händelser beträffar, hvarom Gr.
Lagerbjelke talat, så beror det på den lydelse den blifvande domen i saken erhåller, om någon åtgärd i anledn. deraf behöfver vidtagas.
Jag skulle tro ett bifall till detta betänk, icke medföra annat än godt, och tillstyrker derföre bifall lill detsamma.
Den 19 Februari e. in. 607 Frih. Cederström, Jakob:
Jag instämmer fullkomligt uti hvad Gr.
Lagerbjelke yttrat angrde ifrågavar. lind. skrifvelse, hvilken jag anser vara mindre väl betänkt.
Efter hvad Utsk. sjelf uppgifver, äro de skattskyldige ännu icke dömde; icke ens något utslag utfärdadt och ännu mindre laga kraftvunnet.
Utsk. har befarat, alt ett fällande utslag kunde komma att gifvas och vinna laga kraft.
Vidare förutsätter
Utsk. att de skattskyldige sedermera skulle hos K.
M. anhålla om befrielse från den sålunda ådömda ersättningsskyldigheten.
Dessa händelser kunna inträffa, emedan sådant förut händt och och då har K. M. alltid, efter vederböra anmälan, tillåtit anstånd med betalningen, intill dess R.
St. pä grund af till dem afgifven nåd. propos. förklarat sig vilja medgifva afskrifning eller icke.
Den föreslagna skrifvelsen är således alldeles öfverflödig, och jag tillstyrker derföre afslag å hvad Ulsk. i det afseendet uti 2:dra punkten af sitt tillstyrkande hemställt; men jag anser deremot lista punkten böra bifallas.
Jag kan icke instämma med Gr. Lagerbjelke och Frih.
Cederström deruti, att man borde afslå 2:dra delen utaf Utsk:s förslag, såsom öfverflödig.
Jag befarar nemi. att man derigenom skulle lägga hinder i vägen för ett framlida bifall till den billiga begäran, som Utsk. förordat, emedan ett afslag ä R.
St:s sida skulle kunna synas innebära ett ogillande af motionen, och lända till men för de skattskyldige, om de, efter det dom i saken vunnit laga kraft, vände sig till K.
M. med anhållan om eftergift.
Jag skulle derföre anse det vara lämpligast att R.
St., på sätt Utsk. föreslagit, afslå den lista delen af motionen, ang:de afskrifning af Ohboms balans, men att de deremot på förhand förklara de skattskyldige befriade från den ersättningsskyldighet, som de möjligen, i följd af berörde balans, kunna blifva ädömde, samt att derom till K.
M. atlåtes und. skrifvelse.
Utfäller sedan domen till de skattskyldiges förmån, sä är skrifvelsen visserligen öfverflödig, men skulle de deremot blifva ådömde förnyad betalningsskyldighet, så vore K. M. i tillfälle att, genast efter det domen fallit och sedan de skattskyldige anhållit om befrielse, pä grund af R.
St:s beslut bevilja densamma, hvarigenom allt bråk med seqvester m. m. kunde undvikas.
Hr F åhratus, Olof Immanuel:
Jag är visserligen i allmänhet icke någon vän af hemställanden från R.
St:s sida uti frågor, som Regeringen dessförutan kan afgöra; men jag föreställer mig att uti förevar, fall man icke saknar giltig anledn. till aflätande af en sådan skrifvelse.
Här är nemi. fråga om ett helt fögderis allmoge, en talrik och obemedlad allmoge, som genom försummadt iakttagande af en formalitet utsatt sig för påföljden att för 2:dra gängen nödgas betala sina skatter.
Jag vet visserligen att en sådan skrifvelse kunde i så måtto vara öfverflödig, sorn K.
M. kan uppå de skattskyldiges omedelbara ansökan bevilja det ifrågasatta anståndet med betalningen, men en skrifvelse i ämnet från R.
St., hvilka ensamma kunna slutligen pröfva och afgöra afskrifningsfrågan, skulle efter min tanke innebära en förhoppning för de skattskyldiga, att 608 Den 19 Februari e. m. när tiden dertill inträffar, de skola blifva befriade ifrån ersättningskrafvet.
De hafva redan blifvit nog straffade för sin försumlighet genom den tryckande rättegång, som de måste underkasta sig.
Jag kan således icke annat än, i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Tersmeden och Hr Rosenblad yttrat, anhålla det R. o.
Ad. ville bifalla såväl dea lista som den 2:dra punkten utaf Utskis förevar, betänk.
Frih. Cederström, Jakob: Hr Rosenblad har hemställt att R. o. Ad. måtte, med bifall till hvad Utsk. i lista punkten tillstyrkt, besluta en lind. skrifvelse till K. M.
Detta är ett misstag å hans sida, då Utskis hemställan i denna del endast innefattar ett afslag å motionärens framställning om afskrifning af kronofogden Öhboms balans.
Bifalles denna punkt, sä förfaller all fråga derom.
Hvad den sednare punkten beträffar, så får jag, i anledn. af hvad Ilr Fåhraeus yttrat, fästa uppmärksamheten derpå, att om de skattskyldige varit närvar, vid uppbördsstämmorne och der erlagt sina utskylder, så hade något ytterligare kraf aldrig för dem ifrågakommit emedan de då genast erhållit qvitto, försedt med vederbör, häradsskrifvares anteckning.
Nu hafva de deremot väntat tills utmätning kommit och i följd deraf icke fått något qvitto, hvadan det händt, att, då uppbördsmannen förstört medlen, de för andra gången blifva kräfde.
Om de nu verkligen skulle blifva dömde att betala, sä hemställer jag om de kunna anses äga någon ovilkorlig rättighet till eftergift, ejler om icke detta bör bero pä förekommande omständigheter.
Är det då rätt af R.
St., alt utan någon föregide undersökning förklara dem kunna göra anspråk på en sådan befrielse.
Jag tror det åtminstone icke, utan anser det rätta vara att låta saken hafva sin gång.
När de skattskyldige, efter det dom i saken fallit, inkomma lill K.
M. med anhållan om eftergift, lärer K.
M. icke underlåta att meddela anstånd med betalningen och uppskjuta frågan om indrifningen intill dess R.
St. hunnit deröfver sig utlåta.
Till allt detta behöfs alls icke någon skrifvelse från R.
St. till K. M. Jag yrkar derföre fortfarande afslag å den 2:dra punkten.
Jag instämmer i de åsigter, som Gr.
Lagerbjelke och Frih. Cederström, J., här yttrat.
Hr Rosenblad har sagt, att ett afslag å R.
Stis sida på den sednare punkten af Utskis betänk, skulle vara hinderligt för de skattskyldige att få den eftergift de begära.
Cederström anfört, synes mig tillräckligen ådagalägga att så icke blefve förhållandet.
Det är nemi. tydligt att om det utredes att de redan betalt sin skatt, så lärer väl K. M. i det afseendet emot de skatlskyldige iakttaga all möjlig skonsamhet och till R.
Stis afgörande öfverlemna den ifrågavar. afskrifningen.
Vi hafva här hört landshin i länet yttra sig för ifrågavar. afskrifning.
Vi kunna således taga för afgjordt att, enär verkställigheten beror på honom, han icke lärer underlåta att hos K.
M. göra den anmälan, hvarom han nyss i sitt yttrande talat.
Hvad han i öfrigt sagt, gifver mig ytterligare anledn. att yrka afslag på ifrågavar. punkt, emedan R. o. Ad. i hans berörde yttrande har en säker bor - Den 19 Feli mari e. m. 009 borgen derföre, alt de skaltskyldigc icke kommer aU ske något förnär.
Hvad skalle i alla fall en sådan und. skrifvelse, sorn den StatsUtsk. föreslagit, egenteligen innebära, om icke en anhållan, att Konungen ville tillgifva de skattskyldige deras uraktlåtenhet alt iakttaga hvad uppbördsförfattningarne föreskrifva?
Hvartill tjenar det då att
Konungen utfärdar författningar ang:de uppbördsverket, att vederbör. embetsman år ut och år in anstränga sig för deras efterlefnad, i fall R.
St. förklara, att det är dem likgiltigt.
Men huru skall man väl kunna kontrollera att kronofogden icke stoppar de uppburna medlen i sin egen ficka, om icke derigenom, att de skattskyldige åligga att förskaffa sig häradsskrifvarens annotation på uppbörds-qvittenset.
Den som det icke gör, måste skylla sig sjelf, att han ånyo varder kräfd för sina utskylder.
Jag anhåller derföre att 11. o. Ad. ville afslå den sednare delen af betänk, och låta saken hafva sin gång.
På de grunder som här af flere talare blifvit anförde, afstår jag från min begäran om återremiss.
Vid betraktande af den välvilja K. M. visat Öhbom, är jag öfvertygad att K.
M. omfattar med lika ynnest de skattskyldige som af honom blifvit bedragne, likaså är jag öfvertygad att i händelse de skattskyldige blifva ålagde att betala den blifvande återstoden å ifrägavar. uppbördsbalans, K.
M. lemnar dem anstånd med betalningen och vid blifvande riksdag till R.
St. aflåter en nåd. propos. i ämnet.
Jag anser således att deras väl är fullkomligen betryggadt, utan att den ifrägakomne skrifvelsen behöfver afgå, hvilken jag eljest ansett vara temligen oskyldig.
Men numera anser jag att skrifvelsen så mycket mindre bör äga rum, då jag betänker att kommande R.
St. icke äro bundne af en sådan framställning af nuvar.
Ständer, emedan det beror på de förres pröfning af då för handen varande förhållanden, huruvida afskrifning skall äga rum eller icke.
Annat hade förhållandet varit om StalsUtsk. tillstyrkt, att R.
St. skulle på förhand medgifva afskrifning för den händelse att K. M. för Sin del funnit skäl bifalla densamma.
Sådant hade inneburit ett verkligt beslut å R.
Jag förenar mig följaktligen med dem, som yrkat afslag å den sednare punkten af betänk.
Förhållandet med denna sak, sådant som det i Utsk:s förevar, betänk, är vordet framstäldt, synes mig, vid betraktande af hvad flere talare här nu ytterligare derom yttrat, så tydligen ådagalägga billigheten af den föreslagna åtgärden, att jag icke tvekar att instämma uti yrkandet af bifall å berörde betänk:s båda afd:r.
Hr von Hartmansdorff har visserligen befarat, att ett bifall härtill skulle hos vederbör, föranleda någon efterlåtenhet vid andra dylika frågors behandling; men man bör besinna, alt detta är ett undantagsförhållande på sätt Hr Fåhreeus nämnt.
Just derföre, att det här är fråga om afskrifning, — hvilka frågor, såsom bekant är, i allmänhet hänskjutas till R.
St. att afgöra — tror jag att det vore denna statsmakt värdigt att i förevar, fall uttala sin önskan.
Jag medgifver att den uppställning af skrif2 II. 39 610 Den 19 Februari e. m. velsen, sora Gr.
Gyldenstolpe föreslagit, vore möjligtvis lämpligare och tydligare, än !Jtsk:s förslag; men da han sjelf afstatt från sitt första yrkande af återremiss, får jag, för att icke åstadkomma någon splittring i förevar, fall, instämma med dem, som yrka bifall å betänk, i sin helhet.
Hr Fahr mus:
Cederström, Jakob, har yrkat afslag på den sednare delen af betänk, af det skäl bland andra, att han ansåg R.
St, icke böra något i saken åtgöra förr än rättegången, såsom han yttrade, haft sin gång.
Jag får i anledn. deraf förklara, att jag för min del aldrig åsyftat annat än alt rättegången skulle ostördt fortgå och bringas till slut, innan någon afskrifning kunde ifrågakomma och jag hoppas att denna rättegång icke skall blifva långvarig.
Men det är ett annat förhållande som jag afser med den föreslagna und. skrifvelsen.
Det vore nemi. af vigt för Regeringen att i förevar, fall från R.
St:s sida fä en dylik anhållan om inhibition af ersättningens indrifvande, emedan den skulle gifva åt Regeringen ett moraliskt stöd för dess beslut derom, i saknad hvaraf det kunde hafva sina betänkligheter att medgifva ett slikt anstånd, då under tidens lopp åtskilliga af de skattskyldige, som blifvit kräfde, dels kunna aflida, dels kunna blifva skingrade.
Hr von Hartmansdorff har hemställt hvad meningen kunde vara med den föreslagna skrifvelsen, eller om den i sjelfva verket ginge ut på annat än att en gång för alla förklara det uppbördsförfattningarne icke vidare behöfde efterlefvas.
Mig är det dock omöjligt att fatta, det man skulle, genom att förklara det ett undanlag kunde uti ett visst fall i följd af särskilde omständigheter äga rum, äfven hafva upphäft sjelfva regelns eller författningens gällande kraft i allmänhet.
Jag har. ofta på detta rum med nöje och uppmärksamhet åhört Hr von Hartmansdorffs logiska framställningssätt; men jag mäste bekänna, att jag i detta fall icke kunnat följa hans tankegång.
Hvad billigheten i detta fall beträffar, hvarom Frih. Cederström, Cl. Rud., talat, så har den icke af någon talare blifvit bestridd, men af det enkla skäl, att man icke gerna kan bestrida ett förhållande, hvarom man icke äger någon bestämd kännedom.
Först sedan en utredning af saken föregått, kan man yttra sig deröfver.
I fråga åter om den ifrågakomne skrifvelsens lämplighet och nödvändighet, tror jag sannerligen icke att man i Sverige behöfver uppmuntra dem, som äro något skyldige, att söka undandraga sig sina pligters uppfyllande, ty dét göra de nog ändock.
Här i landet är man nemi. sä van alt begära eftergifter och att få dem beviljade, att man icke behöfver befara det vederbör. skola försumma hos K.
M. begära afskrifning.
St. lill Konungen inginge med en skrifvelse i den syftning man föreslagit, så frågar jag om icke allmänheten öfverhufvud och de skattskyldige i synnerhet, skulle deraf kunna draga den slutsats, att man icke behöfver vara så noga med anskaffning af häradsskrifvarens annotation på kronofogdens qvittens, emedan man, om fråga blefve att betala 2 gånger, nog kunde hos statsmakterne erhålla afskrifning.
Det förundrar mig att en landsh., som sjelf får kännas vid när under - Den 19 Februari e.m. 011 lydande icke fullgöra sina åligganden, kunnat förorda den föreslagna skrifvelsen.
När han blir närmare bekant med hvad till hans embete hörer, förmodar jag att han också kommer att inse hvart sådant skalle bära.
Man har äfven sagt, att det skulle blifva ett moraliskt stöd för Regeringen vid anstånds beviljande, om R.
St. jemväl derom anhållit.
St. det gjorde, så innebure det icke blott ett stöd, utan ändå mera.
Det vore att på förhand bifalla hela åtgärden.
Dessutom vet jag af erfarenheten, att Regeringen alldeles icke behöfver en sådan påstötning.
Ett temligen färskt exempel derpå hafva vi i fråga om den innehafvarne af utsockne frälsehemman i Halland åliggande rotevakans-afgiften.
Regeringen har med uppbörden af denna afgift låtit anstå i flere är och först vid denna riksdag är propos. om eftergift deraf till R.
St. afgifven.
Således ser man häraf, att Regeringen ansett sig berättigad att utan R.
St:s medgifvande bevilja anstånd med skatters indrifning.
Jag fortfar alltså i min anhållan om afslag.
Att söka bevara K. M:s och Kronans rätt i afseende på skatternes behöriga indrifvande bör visserligen härledas utur ganska berömvärda bevekelsegrunder, men det torde väl också vara tillätet att uti ett undantagsfall ömma för en fattig och genom bristande kännedom om lagliga former vilseledd allmoges välfärd.
Det är ur denna synpunkt, som jag uppträd! lill försvar för Utsk:s betänk.
Man har velat antyda, all det kunde vara nog med det förord för saken, som här afgifvits af landshut i det län, dit ifrågavar. allmoge hörer och som han icke lärer underlåta alt jemväl framdeles vid ämnets behandling hos K. M. i vederbörlig ordning fullfölja.
Men månne det icke skulle leda till ett ännu starkare behjertande från Regeringens sida af förhållandet, om den jemte landshms und. utlåt, äfven hade en tind. hemställan från R.
St. att stödja sig vid?
Detta är, jag upprepar det, ett undantagsfall, som alldeles icke upphäfver regeln.
För öfrigt synes mig Hr Fåhraeus så väl hafva framställt ämnet, att föga derom synes vara att vidare tillägga, hvadan jag derifrån, för ti dens vinnande, härmed afstår, i hopp att det redan anförda må vara tillräckligt till ämnets framställande i sitt rätta ljus, och att R. o. Ad. derå mätte fästa benäget afseende.
Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, enär Utsk:s utlåt, innehöll 2:ne punkter, som kunde föranleda olika beslut, ansåge sig böra framställa särskilda propos:r i ämnet, och nu finge först hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla 1 punkten, deri Utsk. afstyrkt bifall till afskrifning af ifrågavar. återstående uppbördsbalans.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde sedermera om R. o. Ad. bifölle 2:dra punkten, hvaruti Utsk. tillstyrkt en und. skrifvelse till K. M. i afseende på de skallskyldiges befrielse från gäldande af Ohboms uppbördsbrist. 39* 612 Den 19 Februari e. m.
Propos. till afslag å Utsk:s i 2:dra punkten gjorda tillstyrkande blef härefter framställd och jemväl besvarad med ja och nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Föredrogs StatsUlsk:s cl 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 47, i anledn. af väckt fråga, att det vid Arvika köping belägna öfverjägmästare-bostället
Gate må vid nuvar. innehafvarens afgång öfverlåtas till nämnde köping.
Dä R. o. Ad. afslagit det nyss föreg:de betänk, af StatsUtsk., hoppas jag
Ståndet äfven mätte afslå det nu förevar., hvilket jag anser vara ändå olämpligare.
Uti det förra hade Utsk. likväl till en del tillstyrkt någonting bestämdt, eller att R.
M. förorda anstånd för de skatlskyldige med betalning: men här har Utsk. hemställt det R.
M. anhålla, att om innevånarne i staden Arvika inkomma med en ansökning uti ifrågavar. syftning och K.
M. finner densamma böra tillstyrkas, K.
M. dä ville aflåta propos. i ämnet.
Detta är nära nog det besynnerligaste jag i den vägen sett framstäldt.
Det vore ungefär som om man sade till K. M.: vill E. K. M. saken, så kom och begär den hos oss, sä skola vi taga den i öfvervägande.
Om innevånarne anse sig böra göra en dylik ansökning hos K. M., och K.
M. finner skäl att förorda den, så faller det af sig sjelft, att R.
St. fä en propos. derom, utan att R.
St. behöfva på förhand säga K. M., att propos:n är välkommen nälden kommer.
Afven kan det hända, antingen att innevånarne i berörde stad aldrig inkomma med någon så beskaffad ansökning, eller ock att K.
M. icke finner skäl alt tillstyrka deras i det afseendet gjorda framställning och i båda dessa fall blifva R.
St. utan all propos. i ämnet.
På dessa skäl anhåller jag om afslag å betänk.
Inom StatsUtsk. var jag af den tanken, att ifrågavar. skrifvelse aldrig bordt af Utsk. tillstyrkas och anhåller jag att nu inför R. o. Ad. få tillkännagifva de skäl, hvarpå jag stödde denna åsigt.
Jag anser nemi. frågan vara alltför mycket outredd, för att R.
St. ang:de densamma skulle till M. aflåta någon propos.