Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty detta undanskjutande skedde vid början af ärendets handläggning, sedan det kom från Den 13 Juni f. m. 191 Utsk:t, till följd af ett förslag, förordadt af Gr.
Sparre, hvilket förslag då bifölls.
Hvad för öfrigt angår den insinuation, Gr.
Mörner framkastat mot den der davide majoriteten bland Husets ledamöter, är detta verkligen en sak, om hvilken jag lörr än nu icke hört talas.
Hamilton framställt, är sådant, att jag icke tror att någon mer än han sjelf vill gå in på detsamma, och jag vidblifver mitt yrkande om bifall till den föredragna punkten.
Jag vill blott anmärka, att en föregide talare redan lemnat tillräckliga upplysningar för att vederlägga Hr von Köchs insinuation.
Hvad jag vid förra riksdagen föreslog, var endast att vi, i anseende till den långt framskridna tiden, icke skulle kasta oss in på det vidlyftiga ämnet.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att i afseende å den förev:de punkten icke blifvit framställda några andra bestämda yrkanden än dels å bifall och dels å afslag å densamma, framställde Hr Gro.
Landtm, propos. på punktens antagande, och, då dertill sva rades starka ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
I förra delen af denna punkt förekomma samma stadganden som i mom. 1 af lista §:n lista art.
Handelsordningen, dock med den olikhet, att det enligt Utskits förslag icke skulle behöfvas, att man hade begått Herrans Heliga Nattvard oell kunde skrifva läsligt och räkna quatuor species i enkla tal och bråk samt föra bok och räkning på det för handeln i allmänhet öfliga sätt.
De i mom. 2 af lista §:n ofvannämnda art. förekommande stadganden återfinnas jemväl i sednare delen af förevide punkt; men den på förstnämnda ställe intagna bestämmelse, att förbudet icke gäller för de i mom:t uppräknade personer längre, än medan de i sin befattning såsom uppbördsman, tulltjensteman eller allmänna åklagare fortfara, är i Utskits förslag utesluten, hvaremot är tillagdt ett förbud för nämnde personers hustrur att drifva handel.
Att häri ligger någon förbättring, kan icke jag finna, och jag anser äfven otjenligt att man, när man ingår till K.
M. med en skrifvelse, upprepar hvad som redan är stadgadt.
Jag kan således icke annat än yrka afslag å denna punkt, som dels icke innehåller annat än hvad, som redan är stadgadt, dels endast tillägger onödiga inskränkningar.
Mörners yttrande, att en del af hvad som här är föreslaget redan finnes stadgadt, får jag upplysa, att detta Betänk, ingalunda åsyftar, 192 Den 13 Juni 1. m. att den nu gällande handelsordning fortfarande skall bibehållas, utan skulle genom den förordning, som, byggd på de grunder Utsk:t här framställt, komme att utfärdas, hittills gällande handelsordning upphäfvas.
Hvad beträffar den förut intagna föreskrift, att den som viii idka handel, skall kunna läsa och skrifva, ansåg Utskrt, i betraktande af den allmänt nppdrifna färdighet, som i dessa stycken uti folkskolorna meddelas t. o. m. allmogens barn, någon föreskrift härom icke vara behöflig.
L fråga åter om vilkoret att hafva begått Herrans Heliga Nattvard, vill man i vår tid icke, att verldsliga fördelar skola göras beroende af religiösa förrättningar.
Afven ansåg Utsk:t att, då man vill att somliga personer, till följe af sin tjenstebefattning, icke skola hafva rättighet att idka handel, förbudet borde utsträckas jemväl till deras hustrur, emedan det eljest lätt kunde eluderas på det sätt, att hustrun gjorde anmälan till rättighets erhållande och sedan utöfvade den med mannens kraftiga biträde, men i strid med lagens stadgande, hvad honom anginge.
Det är visserligen sannt, att de stad gande!), som förekomma i punkten 2:o, hufvudsakligen återfinnas i 1846 års förorda., men då detta skrifvelseförslag afser att framlägga alla de grunder, på hvilka man anser att den nya handelsordningen bör byggas, kan jag icke finna olämpligt att, hvad tjenligt förut finnes stadgadt, här återupprepas.
En värd talare har sagt, att det nyintagna förbudet för vissa personers hustrur, vore en försämring, men jag får fästa uppmärksamheten derpå, att då förslaget tillerkänner gift qvinna rättighet alt idka handel, för så vidt hennes man ansvarar för hennes förbindelser, torde ifrågav:de inskränkning vara ganska välbetänkt, alldenstund följden i annat fall blefve den, att det väl vore hustrun som hettes drifva handeln, men mannen som skötte den; oell då man är ense derom, att mannen, så vida han hör till de uppgifna kategorierna, icke bör dertill vara berättigad, är det konseqvent af Utsk:t att föreslå alt äfven hustrun skall vara betagen denna rättighet.
Att stadgandet om nattvardsbegående blifvit borttaget, anser jag ega fullgoda skäl för sig, enär äfven judar få drifva handel och tillstyrkandet för öfrigt står i öfverensstämmelse med R.
St:rs förut vid denna riksdag fattade beslut.
Vidare har man velat borttaga föreskriften derom, att den som vill idka handel, skall kunna läsa och skrifva.
Nämnde stadgande kan i och för sig vara ganska förståndigt, men jag hemställer till en och hvar, om det är sannolikt att en person, som icke kan läsa och skrifva, skall med någon framgång kunna inlåta sig i handelsföretag.
Det förbjuder i sjelfva verket sig sjelft.
På grund af dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad. behagade bifalla punkten 2:0.
Hr Den 13 Juni f. m. 193 Hr von Koch:
Jag anser ingen vigt ligga derpå, om föreskriften att hafva begått Herrans Heliga Nattvard bibehålles eller icke.
Qvarstår den, hjelpes det med afseende å judar dermed att en särskild § i handelsordningen stadgar undantag för dem.
Af lika ringa betydelse anser jag det vara, om bestämmelsen att kunna läsa och skrifva qvarstår eller ej.
Deremot är det en väsendtlig olikhet mellan ifrågav:de förslag deri, att, enligt förslaget, rättighet att idka handel tillerkännes jemväl qvinnor, hvaremot, enligt gällande förordning, nämnde rättighet i regel tillkommer endast män.
Vid denna olikhet har ingen föreg:de talare fäst sig.
För min del anser jag förslaget häri ega ett stort företräde, och har dervid endast den anmärkning att göra, att man hädanefter bör begagna uttrycket »undersåte» och icke »medborgare», enär sistnämnde uttryck icke gerna begagnas om qvinnor.
Afven skulle jag vilja uttala den önskan alt, sedan man fått en allmän handelsfrihet och någon åtgärd från åklagaremakten icke bör i afseende å handels- och näringsrättens utöfvande ifrågakomma, åklagarne icke uteslötes från rättighet att idka handel och näring.
Sjelf idkar jag, oaktadt chef för åklagaremakten, både bergsbruk och jordbruk, och då synes mig hårdt att man förvägrar de underordnade fiskalerna att äfven befatta sig med näringsfång.
Jag tror emellertid icke att en framställning i sådan syftning för närv:de skulle hafva utsigt till framgång, och yrkar derföre bifall till punkten, endast med den förändring att ordet »undersåte» insättes i stället för ordet »medborgare.» Gr.
Jag kan icke dela den siste värde tala rens uppfattning, att enda skillnaden emellan nu gällande förordning och hvad som i ämnet borde stadgas, skulle bestå i den bestämmelse, att rättigheten att idka handel skulle tillkomma både man och qvinna, och, i öfverensstämmelse med hvad jag förut föreslagit, anhåller jag att punkten måtte erhålla följ:de lydelse: »Rättighet till handels idkande i stad eller å landet må tillkomma hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna»; •— och dermed punkt.
Jag anser nemi. bestämmelsen om god frejd okristlig och icke passande in med våra samhällsförhållanden, ty sedan man straffat brottslingen, bör man icke derjemte förfölja honom, utan bör det tillåtas honom att, sedan han återgått till samhället, ärligen försörja sig huru han bäst kan.
Bestämmelsen, att personen skall råda öfver sig sjelf och sin egendom, tillhör civil-lagen, och för öfrigt vet jag icke hvarföre man skall förbjuda en person, blott på den grund att han är minderårig, att, om han kan komma i tillfälle att drifva handel, göra det.
Då lagen sjelf förutsätter att han kan förvärfva egendom, frågar jag: huru skall detta kunna ske, om han icke får handla och vandla förr än han uppnått myndighetsåren. H. V. 13 1!U Den 13 Jnni f. m.
Föreskriften är dessutom af reglementarisk natur och behöfver icke här intages, och jag anhåller derföre om bifall till punkten på sätt jag uppgifvit.
För min del har jag ingenting att invända mot den af Hr von Koch föreslagna redaktionsförändring; men hvad Gr.
Hamiltons förslag beträffar, äro mina betänkligheter så mycket större.
Då det nemi. för hvar och en som vill söka rättighet att idka handel, är af vigt att känna hvartill han är befogad eller ej, bör nian icke genom särskildta reglementen försvåra för honom denna kännedom.
Att utstryka de båda föreskrifterna, att den handlande skall vara välfräjdad och råda öfver sig sjelf och sin egendom, skulle icke vara egnadt att befordra anseendet hos de personer, som sysselsätta sig med handel.
Det är visserligen iiårdt för honom, som, i saknad af dessa egenskaper, blir utesluten från ifrågav:de rättighet, men någon garanti bör dock kommunens, innevånare hafva, och då Svenska undersåternes frihet att idka handel, i alla fall blir högst betydligt utvidgad, tillstyrker jag fortfarande bifall till CJtskrts förslag; utan att dock motsätta mig Hr von Köchs redaktionsförslag, om R. o. Ad. skulle finna det ega företräde framför de af Utsk:t begagnade ordalag.
I anledning af den siste värde talarens anmärkning, vill jag blott säga, att jag icke kan finna hvarföre en person, då han icke förnärmar någons rätt, skall vara betagen den frihet, som tillkommer alla andra.
Att denna grundsats äfven inom Sverige godkännes, anser jag af stor vigt och yrkar derföre fortfarande bifall till mitt förslag.
För att icke framkalla flera särskildta propos:r, förenar jag mig i den åsigt att ordet »medborgare» bör utbytas mot ordet »undersåte».
Deremot anser jag att Gr.
Hamilton vill gå allt för långt, då han yrkar uteslutande af bestämmelsen om frejd och att sökanden skall råda öfver sig sjelf och sin egendom, när de i andra läll qvarstå.
Mig åtminstone synes att man bör kunna begära att man, då man kommer in i en verkstad eller handelsbod, icke får att göra med en vanfrejdad person.
Samhället bör hafva den aktning för sig sjelft, att det icke proklamerar den sats, att en vanfrejdad person skall ega samma rättigheter som den, hvilken icke förspillt sitt medborgerliga anseende.
Jag kan icke följa med Gr.
Hamilton, alldeles så fort som han vill gå.
Jag tror att Utsk:t tagit ett långt steg på banan och att man, om man vill gå längre, möjligen snart riskerar ett steg tillbaka.
Jag kan icke finna annat än att Utsk:l på ett tillfredsställande sätt löst frågan, enär det icke måtte vara för mycket hegardt, att den, som håller verk - Den 13 Juni f. m. 195 stad och således skall hafva tillsyn och ansvar för sina biträden, är en välfrejdad person, och jag tror icke att något land är så liberalt att det tillåter fästningsfångar och dylika att drifva handel, åtminstone med biträde af andra.
Då jag för öfrigt anser att man icke bör begära allt för mycket, för att kanske icke få något alls, anhåller jag fortfarande om bifall till Utskits förslag, med iakttagande af den lilla redaktionsförändring, jag tagit mig friheten föreslå.
De erinringar, jag tagit mig friheten göra, föranleddes deraf, att jag ansåg, att på den föredragna punkten kunde lämpas uttrycket, att »hvad deri är godt, är icke nytt, och det nya är icke godt.»
Jag har icke heller af den försiggångna diskussionen blifvit rubbad i denna min åsigt.
Att en skrifvelse till K.
M. skall innehålla något, vill jag visst icke förneka; men mig synes att man dervid icke behöfver nämna annat än hvad man vill hafva förändradt.
Är man belåten med hvad som redan är stadgadt, behöfver man icke skrifva.
Ett upprepande deraf kan icke hafva annat ändamål, än att inbilla så val egna som andra länders tidningsskrifvare och tidningsläsare att allt detta är nytt för oss och att Utsk:t nu hittat på de vises sten, att vi hafva hittills stått tillbaka, men att nu skall härstädes blifva ett riktigt Eldorado.
Ser man emellertid närmare efter, skall man finna att det icke är just mycket bevändt med hela detta förslag; och jag fortfar i mitt yrkande om afslag.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. J^andtm., att derunder följtde yrkanden blifvit framställda, nemi. af Frih. Gederström, att R. o. Ad. måtte bifalla punkten utan förändring; af Hr von Koch, att punkten skulle antagas med den förändring, att ordet medborgare utbytes emot ordet undersåte; af Gr.
Hamilton, att punkten skulle erhålla följande lydelse: »att rättighet till handels idkande i stad eller å landet må tillkomma hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna;» samt slutligen af Gr.
Mörner, att punkten måtte afslås.
Landtm, först propos. på bifall till punkten utan förändring, hvartill svarades nej, sedermera propos. på bifall dertill, med den af Hr von Koch föreslagna förändring, då svaren utföllo med många ja, blandade med nej, vidare propos. på antagande af Gr.
Hamiltons förslag, hvartill svarades ja och nej i blandning, och ytterligare propos. på afslag å punkten, hvilken propos. besvarades med många nej jemte ett eller annat ja; hvarefter propos. på antagande af punkten med den af Hr von Koch föreslagna förändring förnyades samt besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Gr:ne Mörner och Hamilton begärde votering. 196
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o.
Ad. till kontra-propos. vid den blifvande voteringen behagade antaga afslag å punkten.
Sedermera föreslog Hr Gr. o. Landtm, att bifall till Gr.
Hamiltons förslag skulle utgöra kontra-propos. vid voteringen, och sedan svaren derå jemväl utfallit med blandade ja och nej, förnyades propos. på antagande af afslag å punkten till kontrapropos. vid merberörde votering samt besvarades likaledes med ja och nej i blandning; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Hamilton begärde votering om kontra-propos:s innehåll.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som vill att vid blifvande votering om bifall till det af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t i Betänktt N:o 119, första afdelningen, 2:dra punkten algifna förslag med förändring af ordet medborgare till ordet undersåte, kontra-propos:n skall blifva afslag å Utskrts förslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att kontra-propos:n vid ofvanberörde votering skall blifva antagande af Gr.
Hamiltons förslag, att punkten skulle erhålla följ:de lydelse: »att rättighet till handels idkande i stad eller å landet må tillkomma hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna.»
Härefter justerades följ:de propos. för hufvudvoteringen.
»Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 119, första afdelningen, andra punkten afgifna förslag med förändring af ordet medborgare till undersåte, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad.
Gr. Hamiltons förslag, att ifrågav:de punkt skall erhålla följde lydelse: »att rättighet till handels idkande i stad eller å landet må tillkomma hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna.»
Den 13 Juni f. m. 197 Voteringen företogs och vid dess slut hade rösterna utfallit sålunda:
Den vidare behandlingen af Betänk:t uppskjöts till e. m:s plenum.
Sammansatta Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänkm: N:o 30, i ani. af väckt motion om målskjutningars införande inom alla rikets socknar samt bevärningsmanskapets förpligtande att deri deltaga emot befrielse från vapenofningar m. m.; N:o 31, i ani. af dels K M:s Nåd.
Propos. om tillägg uti 15:de §:n af K. kungörelsen den 13 November 1860 ang:de den allmänna beväringen, dels enskilda motioner i ämnet; N:o 32, 'i ani. af väckt motion om utarbetande af förslag i och för ordnandet af en verklig landtstorm; Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Ailm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts Betänk.
N:o 33, i ani. af väckta motioner om dra sybäck eller restitution af erlagd tillverkningsafgilt för exporteradt bränvin; Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkandet): N:o 120, i ani. af väckt motion om fullständigt omarbetande af taxan å afgifter för transporter å statens jernvägar, äfven som af reglementet för trafiken å desamma; och N:o 121. i ani. af väckt motion, åsyftande manufakturdiskont-inrättningens upphörande. R. o. Ad. åtskiljdes kl. {4 e. m.
In fidem, 0. Brakel. 198 Dea 13 Juni e, m.
Lördagen den 13 .luui 1863.
Justerades ett prot.-utdrag för den 10:de oell I3:de dennes samt ett prot.-utdrag för förmiddagens plenum.
N:o 119, i anledning af väckta motioner om ändring i författningarne angående handels- och näringsrätt.
Förslaget ang:de grunderna för handelsrätten.
Troligen uträttas icke myc ket genom att göra erinringar mot den nu föredragna punkten, men jag måste dock anhålla att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på en dervid förekommande omständighet.
Utsk:t har föreslagit: watt omyndig må, med förmyndares samtycke och ansvarighet, handelsrättighet utöfva».
Man kunde tycka att denna punkt borde bifallas, sedan man bifallit den näst föregående, som medgifver samma rättighet åt gift qvinna, men det är en stor skilnad mellan den förening, som eger rum mellan en man och hans hustru och den som förefinnes emellan en förmyndare och hans pupill.
Den förra föreningen kan icke brytas utan många svårigheter, då deremot den sednare kan brytas hvilket ögonblick som helst.
Vid en sådan brytning lär det väl icke blifva fråga om indragning af den omyndiges handelsrättighet, och hvar är då säkerheten?
Jag tror att ett sådant stadgande endast skulle föranleda af lagen auktoriserade bedrägerier, och anhåller derför alt II. o. Ad. behagade afstå Utsk:ts hemställan i denna del.
Sannt är val, att en väsendtlig skiljaktighet företer sig emellan de båda målsmansskapen, men de torde dock vara lika deruti, att, om en gift qvinna å ena sidan och en omyndig person å andra sidan har fallenhet för Den 13 Juni e. m. 199 och är väl skickad till att förestå en handel, det ovilkorligen måste, såväl för den sednare som för den förra, vara en förde] att på ärligt sätt kunna tillgodogöra sig denna sin fallenhet, såvida målsmannen dertill gifver sitt tillstånd.
Mörner har sagt, att en skilsmessa mellan man och hustru icke kan försiggå utan många svårigheter, då deremot en förmyndare kan afsäga sig sitt uppdrag hvilket ögonblick som helst.
Detta medgifves visserligen, men jag kan ej inse, att detta skall utgöra något skäl, hvarför en omyndig person, sorn eljest lämpar sig väl till handels utöfvande, icke skulle få ega denna rättighet.
Denna person kan ju vara en qvinna, sorn uppnått myndighetsåren, men icke begärt att blifva myndig.
Om lion eger fallenhet för och förmåga att idka handel, samt förmyndaren till henne hyser förtroende, kari jag icke inse, hvarför lagen skulle förvägra förmyndaren att gifva henne tillstånd till att på detta sätt bereda sin utkomst.
Då jag icke kan finna, att det ifrågavale stadgandet skulle föranleda något bedrägeri, utan synes mig fastmera särdeles lämpligt, får jag anhålla om bifall till detsamma.
I öfverensstämmelse med de åsigter, jag på förmiddagen uttalade, kan jag icke finna, att ett sådant stadgande, som det ifrågav:de, är ett lämpligt föremål för handelslagstiftningen, utan det borde hänföras till den allmänna civil-lagen.
Såsom det här är formuleradt, kan jag ej annat än dela Gr.
Mörners betänkligheter.
Det är gifvet, att en förmyndare på detta sätt skulle kunna inleda sin myndling i hvilka handelsspekulationer som helst.
Detta anser jag icke vara lämpligt och på denna grund får jag anhålla om afslag på Utsk:ts hemställan.
Jag instämmer till alla delar i Gr.
Hamiltons åsigt, och får i afseende på Frih.
Cederströms yttrande tillägga, att här icke finnes mer än 2 stag af omyndiga, de som äro det till följe af sin ålder och de som äro det derför att de icke kunna öfver sig och sitt gods råda.
De förra kunna mycket väl vänta tills de uppnått den i lagen föreskrifne ålder och de sednare kunna gerna äfven i al^eende på handeln stå under det förmynderskap, hvarunder de blifvit satta.
Jag får således förena mig med dem, som yrkat afslag å Utsk:ts hemställan.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å lörev.de punkt, framställdes först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades flera nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföilo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 500 Den 13 Jani c. m. 5:te punkten.
Sedan R. o. Ad. i f. in. beslutat att det for handels idkande fordras god frejd och sedan R. o. Ad., genom att ingå i pröfning af Utsk:ts bär gjorda flerfaldiga framställningar, har uttalat, a t Ståndet anser nödigt att specificera sina önskningar för den makt, som i detta fall är den egentligen lagstiftande, torde ett stadgande i detta afseende vara nödigt.
Jag får dock föreslå att orden »som medför vanfrejd» skola utbytas mot de i Kongl.
Maj:ts Nådiga förslag till ny strafflag förekommande orden »som medför förlust af medborgerligt förtroende».
När R. o. Ad. en gång beslutat, att rättig het till handel skall tillkomma hvarje man eller qvinna, som har god frejd, torde det vara öfverflödigt att tillägga, att den som är vanfrejdad icke har en sådan rättighet.
Detta sednare måtte väl innefatts i det redan fattade beslutet.
Jag kan icke finna att ifrågav:de föreskrift är behöflig, och anhåller derför om afslag å denna punkt af Betänk:t.
Ekon.-Utsk:t har haft mycket svårt att utgå från annat än de närvarande förhållandena.
På denna grund har (Jtsk:t också såväl i punkten 2 användt uttrycket »god frejd», som ock i 5:te punkten begagnat ordet »vanfrejd», hvilka båda uttryck förekomma i den nu gällande Handels-Ordningen.
Då förhållandena ännu äro oförändrade, anser jag det vara lämpligare att begagna det uttryck, som Utsk:t föreslagit, än det som Frih.
Armfelt proponerat.
Mörner har ansett, att den nu föredragna punkten vore öfverflödig, sedan R. o. Ad., genom att bifalla Utsk:ts hemställan i punkten 2, förklarat, att rättighet till handels idkande tillkommer hvar oell en, som har god frejd.
Jag ber dock att få fästa uppmärksamheten på, att det i ena fallet är fråga om att erhålla rättigheten och i andra fallet att behålla den, sedan man en gång fått den.
För min del tror jag att tydligheten är bättre bevarad, om man antager Utsk:ts förslag, nemi.: »att handlande, derest han dömes till ansvar för brott, som medlör vanfrejd, skall, när domen vunnit laga kraft, anses handelsrättigheten förlustig».
Åtminstone har man på det sättet förekommit all tvehågsenhet, huru den första §:n skall förstås, och tydligheten torde väl vara värd 3 eller 4 raders trycksvärta.
Den ifrågavide punkten är ordagrannt afskrifven efter den 18:de §:n i nu gällande handels-ordning.
Jag frågar, är det väl nödvändigt att gå in till K.
M:t med en skrifvelse och anhålla, att K.
M:t måtte göra hvad som redan är verkstäldt för mera än 17 år sedan?
Det nu af Gr.
Mörner upplysta förhållandet har visserligen icke varit obekant för Utsk:t, och Utsk:t har visst Den 13 Juni e. m. 201 icke haft för afsigt att vilja briljera med den visheten, att hafva upptäckt någon okänd skatt, men Utsk:t har ansett sig böra, dels uppgifva de mom:r, som det ansett böra uteslutas, dels ock, genom att framställa hvad som, enligt Utsk:ts förmenande, bör qvarstå, fästa K.
Mits uppmärksamhet på hvilka grunder, hvarifrån R.
St:r, i läll Utsk:ts hemställan bifalles, anse att man bör utgå.
Detta mom. är dock icke, såsom Gr.
Mörner påstått, en alldeles ordagrann afskrift af § 18 i nu gällande Handelsordning.
Om Grin ser noga efter, skall lian finna, att Utsk:t här utelemnat uttrycket »burskap», hvilket der förekommer.
Om denna punkt utstrykes, kunna auktoriteterna visserligen, med tillhjelp af 2:dra mom:t, leta sig till R.
St:rs mening i afseende på hvilka personer, som skola ega rättighet att utöfva handel; men jag kan icke inse det skada, att i en författning, som upplyser om Svenska undersåters rättigheter i afseende å idkande af handel, hufvudgrunderna i detta hänseende upptagas och man således, genom att gifva författningen tillräcklig tydlighet, på förhand undanrödjer en mängd tvister, hvilka eljest kunde uppstå.
Jag anhåller således fortfarande örn bifall till det af Utsk:t föreslagna stadgandet.