Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ag October J. ni. varda beledsagade af deras gensvar, emot livilkå anmärkningarne blifvit rigtade.
Pä sådant sätt förmödar jag , att man snarare skulle hafva vtinnit ett godt slut pi denna tvist, än genom fortsatta anspråk, som icke kunna erkännas; och hvats ofelbarhet icke är gijven, ehuru StatsUtskottet så benämnt den, i ett föregående Betänkande om sammi ämne.
Tyda oss icke de så kallade tidens teckeriörd, som jag inom detta Hus förr hört användas, att all brytning emellan Regeringen och Lagstiftande Makten i synnerhet i den lika vigtiga som ömtåliga frågan om deras inbördes lagliga rättigheter, bör nied sorgfällighet undvikas, och att hvarjs seger af den ena, köpt på på den andras bekostnad, medför blott en gemensam ofärd för dem båda.
Då vi äro lycklige nog att tillhöra ett Land, dör ingeri fråga är pitt eri sådan brytning, der ännu mindre fråga örn någon seger kärr Uppkomma, börä vi desto iorgfälligåre tagai oss tili vara för allt, som ens krinde gifva en förevändning till den förmodan ; att en sådan tvist vore möjlig.
Vi behöfva ej tro, att. till försvaret af hvad vi lagligen äga fordras några lätta, ströfvahde anfall å den andra Maktens område; ty detta verkar blött, att deri angripne håller ännu mera sluten och befästad den gräns, sorn lagén Utstakat, och som, lefvande och inpräglad i allas hjerian, ej, för det helas väl, bör behöfva några andra råmärken, än dem det Inbördes förtroendet satt. ben 29 Oclober f. m, 479
I anledning af dessa anmärkningar, anhålhr jag att StatsUiskottets ifrågavarande Betänkande må varda åferremitterädtt b ,, , Atskilligö yttrade härtill deras bifall.
Då jag anser vig-' ten af Riksens Ständers Revisorers befattning hufvudsakligen hvila derpå , att granskningen må kunna så lätt seht möjligt följa på sjelfva åtgärderne, kan jag ej annat än instämma med Stats - Utskottets åsigt af den tid , till hvilken, Revisorerne böra sträcka deras granskning.
Det stadgande i Grundlagen , att ReVisOrerne böra sammanträda sä ofta, att hvarje Revision må kunna omfatta tvänne års afslutade Räkenskaper, • synes egentligen åsyfta-, dels att Revisörerne böra under två år vara åtskiljde* men genast derefter träda i verksamhet, och dels att de icke kunna fordra verificafioner till ändra Räkenskaper än deni-, sorn tillböra de två åren, hvilka utgöra 'granskningens hufvudsakliga föremål.
Då likväl Constitutionen i detta fall så allvarsamt bjuder en granskning af Styrtisens åtgärder, synes den mig, på sätt jag nyss hade äran anförå, böra, så fort ske kan* följa på verkställigheten af Regeringens beslut.
I händelse detta föranleder en anmärkning, föreställer jag mig, ätt Kongl. Majit med Nådigt välbehag skall anse, att det felaktiga ju förr desto helldre blifvit till rättelse anmäldt.
Detta är jus( hvad Kongl. Maj:t Sjelf lärer önska.
Skulle åter denna granskning af förvaltningen, hvilken StatsUYskottet vill utsträcka lill den dag, Revisörerne sammanträda, föranlg-® Den 29 October J, m, da till en öfvertygelse, I följe hvaraf någon origtig anmärkning blefve framställd, förmodar jag likaledes, att Kongl, Majit skulle med välbehag emottaga upplysning derom, så fort ske kunde, att anmärkningen varit obehörig.
Jag kan ej inse något hinder för hvilken som helst, att bos Revisorerne göra anhållan om utbekommande af Revisionshandlingarne, ej eiler för Revisorerne, att utgifva och låta trycka dem.
Jag känner ingen myndighet , som skulle kunna förbjuda sådant.
Juikväl finner jag ej någon makt ligga derpå, att anraärkningarne förr till allmänhetens kännedom ofverlemnas, än de förvaltande
Verkens förklaringar hunnit afgifva*j och tror således, att Instructionen derefter kunde jemkas^ Omfattningen af Revisionen, eller hvad sorn ut. gör dess föremål, synes mig vara både af Grundlagen och uti Kongl.
Majne Nådiga Proposition så bestämd, att StatsUtskottet haft fullt skäl till hvad det härutinnan tillstyrkt.
StatsUtskottet har nemligen föreslagit, att de Csgsor, som hädanefter inrättas, raå varda underkastade granskning af Riksens Ständers Revisorer.
Jag kan ej inse, att detta är något ingrepp i Konungamakten, eller att icke Riksens
Ständer skulle kunna förbehålla sig en sådan granskningsrätt, da dylika Cassör organiseras.
Jag tror tvärtom, att alltid detta förbehåll kan göras, likasom med allmänna medel i öfrigt.
Jag finner dessutom denna granskning vara så fullkomligen öfverensstämmande med andan af var Grundlag, att den ej kan derifrån skiljas.
Derföre kan jag icke inse, huru denna utsträckning af Revisionens omfattning kan säga* - Den 29 Octobcr J. ni. 4ji gas ingripa på Konungamaktens område, när den har Consiitutionen till grund.
Jag Föreställer mig, att den instruction, Riksens Ständer önska Utfärda för deras Revisorer, kommer att ställas under fullkomlig subordination af Grundlagen.
Till följe af denna öfvertygelse förmodar jag instrUctionen icke böra innehålla annat, än Riksens Ständers föreskrift för deras utvalde Ombud.
I sådan anda författad, kommer den visserligen icke att ogillas af Kongl. Majit, då Riksens Ständer ej kunna önska någon annan åtgärd, än som är enlig med Grundlagen.
Likväl anser jag det vara alldeles nödvändigt, att denna instruction ina vinha Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, och genom Dess åtgärd blifva allmänt bekant.
Jag föreställer mig, att en så beskaffad Grundlagsenlig
Instruction ej kan lända till strid emellan de begge Statsmakterna.
Jag erkänner vigten deraf, ätt en dylik strid ej må uppstå; och tror ätt desse makters bestånd hvilar på ep rigtig afvägning äf deras ömsesidiga verkningskrets} men jag tror éj, att något förslag är å bane, sorn kan göra ingrepp i Konungamakten; ty att ifrågavarande Instruction öfveren sst arti mer nied Grundlagen, är klart.
Alla försök, som skulle leda till inskränkning af Konungamakten, anser jag för min del lika Skadliga, som säkert, att de skulle misslyckas*
Mig synes en i detta afseende tillkämpad seger, i synnerhet i våra tider, vara på en gång olämplig och fruktlös.
Jag föreställer mig, på grund af hvad jag nu anfört, att StatsUtskottets förslag kan tåla ött undergå någon jemkning, dock Ridd. o. Ad, Prut.
IX Band, stdra Afd. 31* 482 Den 29 Octoler J, m. hufvudsakligast i afseende på (ryckningen af Revisoremes berättelse; I följd hvaraf äfven jag an* håller om återrerniss af Betänkandet.
Det skulle vara eri olycklig dag i min lefnad, om jag på detta rum behöfde yttra mig i en sak, som skulls föranleda till en strid emellan Konung och Folk! mendet skulle vara den olyckligaste, om jag i egenskap af Representant ej vågade yttra, att liär på sin höjd är fråga om en strid emellan Nationens Ombud och Konungens Embetsmänl Jag ber om förlåtelse örn jag tröttar Ridderskapet och Adeln med något vidlyftig framställning, men det ifrågavarande ämnet är af yttersta vigt, det rör Svenska Folkets i Grundlagarne förvarade granskningsrätt, och rör den på ett sätt, att ett motsatt förslag tili det StatsUtskottet nu afgifvit, eller ett sådant som man här hört tillstyrkas, skulle förvandla Riksens Ständers Revisorer till blott eii ”ÖfverKammarRättj” som endast ägde granska siffror, men icke StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Man säger att 68 §•
Riksdagsordningen berättigar
Revisorerne att sträcka sin granskning till blott två års räkenskaper.
Det är emedlertid af yttersta vigt att läs3 §:n från början.
Den lyder nemligen såt ”Derjemte skola ”Riksens
Ständer, i den ordning
Stånden hvart ”för sig lämpligast finna, vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer att emellan Riksdagarne, en~ 9ligt nf Riksens Ständer utfärdad Instruktion, öfverse neli granska StatsVerkets, Bankens och ”RikgäldsContorets tillstånd, styrelse och förvaltEtling, likväl hvad Stats Verket avgår, utan rättig - Ben 29 Oetober /, rHi
ISI ”het att meddela föreskrifter eller förändringar be”sluta.
Dessa Revisorer, som »kola vara Sex af ”hvarje RiksStånd, böra emellan Riksdagarne sam. ”manträda så ofta, att hvarje revision må kunna. !’omfatta tvenne års afslutande räkénskapét 8Cc.” ttu Frågar jag, synes häraf éj tydligt, åtf första Momentet innehåller föreskrifter angående granskningsrätten, samt att det andra icke har af- * seende på annat än att två års räkenskaper ovik korligen skola af hvarje Revision granska», och att Riksens Ständers Revisorer äto förpligtade att, efter verkställd granskning, så Utsätta kalleigssn till nästa Revision, att den må kunna omfatta tvenne års afslutade Räkenskaper?
Grundlagen har till hela Revisionsförrättningen bestämt en tid af 5 månader.
Tre års
Räkenckaper hade således ej medhunnits, att inom så kort tid granskas.
Ett års åter hade varit för litOt, oeh vållat, att nästa Revision eller Statsutskott lått flera års granskning »ig pålagd.
Ärlig Revision hade varit för dyr.
Det är ej annat än dylika oordningar, som man genom föreskriften om rä« kenskapernes granskning för 2:ne åt velat förekomma, men ej är 1 Ista Momentets föreskrift dm granskningen af styrelsen och förvaltningen och.
Tilljiåndet derigenom upphäfd»
Med ullftand i ett Verk , mätte väl ej imnäs Verkels fordna Ullftand'.
Jag kan icke undertrycka min ledsnad deröfver, att Motiverne till 1809 åra Cöristitution icke äro tryckta och åtkomliga för hvar och. en.
Denna tvist skulle då lättare vara sliten!
Om man ej skulle utgå från den principen^ 484 Den 29 Ocloler /- m. alt Revisionsarbetet kan indelas i tvenne delar, den ena omfattande tillståndet, styrelsen och förvaltningen, den andra åsyftande endast räkenskapernes granskning till siffran, så frågar jäg, tili hvilket resultat man väl skulle komma?
Jo, till det, att siffran, den minst vigtiga vid utöfningen af Folkets granskningsrätt, blefve allts och att Riksens Ständers och deras Revisorers énda göromål blef, att söm siffror granska siffror.
Man säger, att det ej går an, att Revisorerne på en gång granska tvenne års afslutade Räkenska* per och tillika läsa Protocollen intill sista dagen.
Hvarföre detta ej skall gå an, kan jag icke inse, då det hitintills låtit sig göra.
Att det är nödigt, inser jag deremot bestämdtj om SiatsVerkets verkliga tillstånd skall vara Folket bekant.
Nog finnér jag, att om man tillba— kåsätter granskningen af 5,tiilståadet och förvaltningen” i ärne hela år, skola de största missbruk kunna råda i styrelsen, under det Revisorerne aro sysselsatte med granskning af de, dessa 2lne år föregående årens Räkenskaper, och det utan att de skulle få hos Kongl, Maj;t i underdånighet anmäla bristerne, till vinnande af rättelse.
På detta sätt skulle äfven StatsUtskottet blifva satt i nödvändighet att genomläsa 3ine års Protocoller och Handlingar; då nämligen 1825 årå Revisorer icke fingo sysselsätta sig med annat ari hvad sorn skett under loppet af l8s2 och 1823 samt 1827 års Revision endast kunde omfatta åren 3824 och 1825, skulle 1829 års Statsutskott få att göra med granskningen af 5 års förvaltning.
Häraf är klart, att genom en sådan tillbakasätta
Den 2g Octobsr f, m.
485 »ing af granskningen, skulle den komma att öka morlan i betydlig mån för StatsUtskottet, och göra den antingen omöjlig eller åtminstone så lam och förfelad, att den ej skulle tjena till någon ting.
Om man hittintills icke fått, i afseende på granskningen, följa med tiden, skulle man tilläfventyrs ännu ej i denna stund med säkerhet hafva vetat, huru det stålt till med Allmänna MagazinsInrätCniogen% och detta enda exempel visar, huru ytterst vigtigt det är, att Riksens Ständers Revisorer få läsa Protocoller intill Revisionsdagen.
Det förefaller mig verkligen besynnerligt, att samma Talare, sorn yrka inskränkning i Revisorernes granskningsrätt till blott tvenne års Räkenskaper, medgifva, att tillåtelsen till en mera utvidgad revisionsåtgärd finnes i den gamla instructionen.
Man skulle då tänka sig, att denna varit olaglig.
Man skulle då tänka sig, att den Konung, sorn låtit sätta Rikslnseglet å densamma, med sitt namn bekräftat en olaglighet.
För min del kan jag ej hysa en sådan tanke, och för min öfvertygelse i detta afseende är det tillräckligt att läsa ingressen af instructionen för Riksens Ständers Revisorer, som är underskrifven af Sveriges förste Grundlag-krönte Konung under vårt nu varande samhälsskick.
Den, lyder sålunda; ”Vi Carl &Cc. Gore Vetterlig!:
Att sorn ”till Oss Riksens Ständer vid innevarande Riksdag (1812) öfverlemnat den för deras Revisio”ner af Stats-, Banco- och RiksgäldsVerken fast— ”ställde Instruction, med underdånig anhållan ”om dess utfärdande till vederbörandes efterlef - I neri 2<f Qclober /. m, *naåi Alltså håfve Vi, medj Nådigt bifall der»* “till, nu velat densamma i sådant ändamål ali— Vmanne ligen kungöra, m. m.” ♦ * Häraf synes huru Konung Carl den Trettonde ansåg de saker, som rörde Folkets granskningsrätt.
Häraf synes, att Han trodde
Sig ej; böra träda emellan Riksens Ständer och deras Revisorer, utan så vidt något olagligt blifvit de »ednar© af de förre uppdraget; ’*och olagligt är, i "detta afseende, ej annat, än om Revisorerne vil, "ja befatta sig med att lemna föreskrifter för* "StatsVerkets förvaltning,*1 Om deremot Riksens Ständer uti Instructionen för deras Revisorer yr-r fat, a it desse skulle läsa eller ieke läsa Protokoll fen intill den dag
Revisionen täger sin början , *å är min öfvertygelse att Konung Carl den Trettonde icke skulle hafva ställt Sig emellan Ständerne och deras Revisorer, och att Han då först »kulle hafva sagt:
Nej! om de hade gifvit föreskrifter eller befallningar i Förvaltningsverken, På denna grand har jag ej heller, under utarbetandet af denna nya insttuction, ett enda ögonblick fruktat, att vår nu regerande Konung skult, le behandla ämnat på annat sätt; och om möjligen någon tvehågsenhet kunnat hos Honom uppstå, i fall han hort detsamma språk, som vi; här hafva hort föras, är jag likväl innerligen öfveytygad, att Han skall göra rättvisa åt
Sin företrädares minne och handlingssätt, samt hellre låta oss få bibthålla l81a års Instruction, i fall Han skulle anse
Sig böra vägra att utfärda den, i min öfvertygelse vigtiga och fullständiga, sorn ITtskot.
%9* tua framlagt, än sanktionera en ny, af dea Ben 29 Oelober ). m. 48?
beskaffenhet, att gransknings-rätten ej gagnade Svenska Folket.
Man har mycket onlat om den föreskrifna tryckningen af Bevisorernes Berättelser.
Jag anhåller att i detta afseende få fästa uppmärksamheten på Tryckfrihetslagens stadgande, som tillerkänner hvarje Svensk man rättighet att uttaga och trycka allmänna Handlingar, som icke äro af hemlig natur.
Man invänder väl, att föreskriften, det Bevisorernes Berättelse skola förseglads förvaras intill påföljande Biksdag, skall vara ett bevis derpå, att de ej dessförinnan få tryckas.
Jag kan ej inse detta.
Jag tror endast detta vara föreskrifvet för kontrollens skull.
Väl med-’ gifver jag, att då ifrån början dessa Berättelser ej trycktes, var det en nyhet, då Bikets Ständer sista Biksdag derom beslöto; men sedan detta skett, sedan Kongl. Majit icke ansett sig böra hindra detta Ständernes beslut, utan till och med befallt, att Embetsverkens förklaringar äfven skulla tryckas och medfölja, såsom ock skett, så tror jag StatsUtskottet hafva, handlat ganska rigtigf, gom ej gjort någon ändring deruti, samt att, hvad Embetsverkens förklaringars tryckning angar,] det' ta icke tillkommer Ständetne att befalla, utan verkställande Makten sjelf; hvarföre Utskottet gör rätt, att sig dermed ej befatta.
Hvad angår, att BiksgäldsGontorets Full mäktigs fått sig uppdraget, att besörja tryckningen, är detta derföre, att kostnaden förut bestreds af ”Öfverskotten” på in* komsttitlarne.
StatsUtskottet har i ett Betänkande som Ständerne redan gillat, hindrat dessas anländande af Begeringen.
Som de lill Riksgälds - Den 29 October f. m.
Contoret inga, har alitsa detta Verk medlen, och kan således bäst ombesörja tryckningen* I öfrigt anser jag mig böra försäkra, att i förslaget till den nya Instructionen inga andra, föreskrifter, ej en gång uttryck finnas, än de, som förekomma i 68 §.
Riksdagsordningen och i den gamla Instructionen, utom den punkt, hvaruti uppräknas, hvilka de Verk äro, som skola undergå Revisorernes granskning.
Anledningen till denna föreskrift, innefattad i 3 §., anser jag mig böra vidröra.
Riksens Ständers Statsutskott emqt-. tog af S.tatsContorets Ombud en Promemoria an^ gående en ny Instruktion för Riksens Ständers Revisorer.
Detta kunde väl synas mången underligt, emedan Ombudet endast äger afgifva de upplysningar man af detsamma kan finna sig befogad begära; men förslaget var likväl i manga delar bra, Man fann dock, att genom dess an» tagande, granskningsrätten skulle blifva eftersatt; hvarföre Utskottet ansåg sig ej höra begagna mera af detsamma än det, som finnes inryckt i 3 Det förefaller måhända besynnerligt, att nu specificera Verken, då sådant i den gamla Instructionen ansetts öfverflödigt; rnen då denna punct är af den beskaffenhet, att, i fall Konungen gil-, får Ständernes underdåniga anhållan om Kassor-* nes Revision, den gör Instructionen fullständig, och i annat fall Konungen icke lär till allmän efterrättelse utlärda Inxtrwctionen, synes detta Utskottets förslag vara ganska passande.
Otn det är ett fel, är det åtminstone det enda man har fog att foiebrå Utskottet, Dm 29 Octobcr /. m. 483 I öfrigt får jag tillägga, att, då StatsUrskottet klandras för att ej hafva föreslagit Riksens Ständer att gå Kongl. Majus
Nådiga önskan till inötes, svarar jag, att då sådant ej i förevarande fråga skett, har det varit af den grund, att denna önskan, sadan åtminstone som den här blifvit förklarad, ej kari uppfyllas, utan att inskränka Svenska Folkets granskningsrätt af StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, Är,åter Kongl. Majus önskan sadan, som den hufvudsakligen i dess Nådiga Proposition blifvit framställd, nämligen att bestämda föreskrifter lill Revisorerne höra förekomma all oreda emellan dem och Kon, Vingens Embetsmän, så har Utskottet afgifvit till Ständerne ett förslag, sådant, att Rikets Ständer kunna gå Konungen till mötes såsom redlige Svenske Män, och Utskottet har endast genotn ett sådant handlingssätt ansett sig kunna tjena på en gång sin Konung och sitt Fädernesland.
Friherre Ceclerjiront, Jacob:
Till hvad tvänne af StatsUtskottets Uedamöter i deras .Betänkandet åtföljande reservationer anfört, samt Friherre af Nordin och Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt här nu yttrat, anhåller jag att ytterligare få foga några anmärkningar, Med desse Herrar instämmer jag deruti att den föreslagpa instructionen icke kan förenas med en rigtig tolkning af Grundlagen i 68 §•
Jag förbigår hvad derom blifvit tillräckligen yttradt, för' att hufvudsakligen uppehålla mig vid 490 Den 59 O cl ober J. m. frågan om tryckningen af Revisorernes Berältelsa.'
I>et ar angeläget, att då Xnstruction för Ravisorerne uppgöres, Riksens Ständer taga i betraktande sin egen granskningsrätt öfver Statens Erobetsmän och Embetsverk, och icke tillerkänna sina Revisorer en mera utvidgad makt i detta hänseende, än de sjelfve ägaj ty annars har man förbisett Grundlagens syftning.
Om denna slatsatts är rigtig och det ej kan bestridas, att anmärkningar, som under Riksdagar göras emot förvaltningen, skola framställas under en bestämd ordform, och icke få till Riksens Ständers kunskap, komma, innan de blifvit granskade af ett
Utskott som för bedömandet ensamt äger tillgång på nö4 diga upplysningar, samt att om dessa anmärkningar befinnas ogrundade, de då förfalla, utan att allmänheten får någon kännedom om det hos detta Utskott förda Protocoll; så måste man Väl er« känna att en anmärkning, som af Revisorerne göres i samma anda, och kommer till allmänhetens kunskap, innan den ännu blifvit pröfvad, lätt kart leda till ett oriktigt omdöme , och hvarjehanda misstag, da åtgärder dem Riksens Ständer sjelfve gilia, tilläfventyrs förut blifvit af deras Revisorer tadiade.
Jag hemställer om ett sådant förfarande är consequent och enligt med våra constitutionella förmer.
Jag medgifver att Revisioner äro nödvändige, då Riksdagar så sällan inträffa; men om det anmärkte förhållandet skulle under en påstående ' Riksdag hafva ägt rum, så vore Revisioner mellan Riksdagarne en löjlighet.
Härmed åsyftas in. genting annat än alt en granskning så val tili ziIfrån Dm 2g Odober J. m. 491 gom hvad förvaltningen angar, skall för 2:ne år hafva föregått, och tjena till ledning för Riksens Ständers slutliga granskning.
Då nu Grundlagen icke hindrar Riksens Ständer, att bedöma sina Revisorers anmärkningar, och ogilla detri, eyiaes mig ock deraf följa, att när Revisionsberättelserne skola förseglade förvaras intill nästa Riksdag, den föreskrift är i strid mot nämnde stadgande, som säger, att Berättelserne skola tryckas; ty det måtte vara alldeles ändamålslöst att försegla conceptet till något som är tryckt.
Må det gärna vara Herr Hjerta förbehållet att finna, det någon motsägelse emellan dessa begge föreskrifter ej äger rum ; jag för min del åtminstone anser förhållandet vara annorlunda.
Jag skulle tro, att då man läser 3 momentet af 4Jde puncten i 2 §.
Tryckfrihetslagen, der det står att Revisorers öfver Banco- och RiksgäldsVerkens Protocoll rörande samma Verks hemliga ärenden icke kunna till tryckning fordras; så måste Revisorernes handlingar ock vara af beskaffenhet, att böra hemliga hållas, och således likmätigt den nyss anförde §:n i Grundlagen , från tryckning undantagne.
Den slutsatts SiatsUtskottet velat draga af 30 §.
Riksdagsordningen är ytterligare en utsträckning af Grundlagens bokstafliga föreskrift; ty denna §. handlar ensamt om Riksens Ständers Statsutskott, men alldeles icke om deras Revisorer. I 8 §• af Instructionen är föreslagit, att räkenskaperne skola hafva undergått den speciella Revisionen i Kongl. Kammar Rät ten, innan de till Revisorernes handläggning förekomma.
Ehvad den«a speciella revision föregått, eller icke, anser jag 493 Den 29 Oetober J. m. Riksens Ständers eget interesse fordra J att dessa, räkenskaper jemväl granskas till ziffran.
I annat fall vöre hela Revisiansförrättningen både öfver» flodig och otjenlig, I händelse Ridderskapet och Adeln lika med mig finner tryckningen af Revisorernes Berättelser icke böra äga rum, förr än Riksens Ständer dem emottagit, och de vunnit slutlig handläggning , lärer ock den fråga af sig sjelf förfalla, som blifvit framställd i Herr Norsei reservation, att nemligen Berättelserna ej fingo tryckas, utan att vara åtföljde af de Förvaltande Verkens förklaringar.
Skulle man åter, emot hvad jag förmodar, ej finna någon stridighet emellan stadganderne om Revisionsberättelsernes försegling och deras tryckning, utan att hvad hitintills sedan sista Riksdag i detta afseende ägt rum bör fortfara, så kan man icke utan en bestämd obillighet, och utan att vilja missleda allmänna omdömet, undgå att jemväl föreskrifva tryckning af deras förklaringar, mot hvilka anmärkningar blifvit riktade, Dst har blifvit yttradt, att vid detta tillfälle striden endast skall vara emellan Konungens Embetsman och Nationens Ombud, men icke emellan Representationen och Styrande makten.
Jag har svårt att finna, hvaruti denna åtskillnad egenteligen skall bestå.
Rättigheten att göra anmärkningar blifver i aila fall öppen både för Rik. sens Ständers Revisorer, och för hvarje enskild Representant vid Riksdagarne.
Dessa anmärkningar kuitna likväl icke framställas eller pröfvas
Den 29 October f, m. 493 1 annan ordning, än den Grundlagen föreslcrif— Ver.
Sådant skulle dock inträffa, om på sått tillstyrkt blifvit, Revisionsberättelserne trycktes; och ehuru detta kan vara temligen likgiltigt för Embetsmännen sjelfve, är det icke så för Folket, sorn möjligen genom dylika anmärkningar kunde fatta misstroende till sin Styrelse, och först efteråt komma i erfarenhet deraf, att omdömet blifVit missledt. £>et har ytterligare blifvit sagdf, att granskningen till zifFran ej tjenar till något.
Om med denna granskning endast förstås en enkel addition för att se efter, huruvida hopsummeringen är rig« tig, och man ej tillika genomgår anordningarne, då är det ganska sannt, att hela Revisionsåtgärden är högst öfverflödig.
Men om deremot ReVisorerne sätta sig hed, att granska förvaltningen, utan att tillse, huruvida utbetalningarne skedt i öfverensstämmelse med anordningarne, så skulle jag tro, att granskningen af förvaltningsitgärderne vore lika ofullständig.
Man har anfort till stöd för den mening, att Revisionen borde sträcka sig intill dagen för Revisorernes sammanträde.
Allmänna MagazinsInrättningeu, hvars ställning i annat fall förmo, das ej hafva varit känd.
Jag lernnart rfgtigheten af denna anmärkning derhän.