Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Innehafvare af Stamgods hafva magt att, på den tid Lagen i allmänhet tillåter, detsamma under Arrende till annor person upplåta; dock må ej årliga afgälden understiga den afkastning, sorn vid stiftandet blifvit beräknad; ej eller sednare Innehafvare af Stamgodset förmenas, att der hafva sitt bo och hemvist samt nödig vedbrand; ej eller sådant aftal emot honom vara gällande, som uppenbarligen föranleder till egendomens försämring. 46
Den i5 December f? m. 12 §.
Den sorn Stamgods stifta vill, skall ingifva till
Domaren i Orten skriftlig uti 2:ne vittnens närvaro undertecknad anmälan derom.
Domaren verkställe derefter i laga ordning värdering å egendomen, hvarvid alla inkomster och utgifter beräknas och utföras uti Spannmål, hälften Råg och hälften Korn, efter medeltal af de fem sednaste årens markegångspris å hvarje vara eller persedel.
Stiftaren anmäle derefter sin anhållan hos den HofRätt, hvarunder egendomen lyder, och bifoge dervid / , 1:0
Den till Domaren aflemnade skriftliga anmälan, med åtecknadt bevis derom. 2:0 Värderingen å egendomen. 3:o Vederbörandes bevis om det de jo sednare åren af PröfningsComilteen till hevillnings erläggande å egendomen satte värde. 4:o Bevis, angående de Inteckningar, vare sig för skuld eller Arrende-aftal, som uti egendomen kunna vara meddelade. 5:o Vederbörlige intyganden, huruvida Stiftaren har barn-arf eller andra förmånsrätts-ägande medel om händer. 6:0
De handlingar, som styrka Stiftarens åtkomst till egendomen, samt huruvida han deraf är ensam och laglig ägare eller icke.
Den 15 December i . m. 47 7:0 Stamtafla, som visar alla då lefvande medlemmar af Alten. ,3 §.
HofRätten läte uti Allmänna Tidningarne kungöra, att den som genom bifall till Stiftarens anhållan anser sin rätt förnärmad, må äga att inom utsatt viss dag, 3:ne månader efter kungörandet, bos IlofRätten sitt anspråk anmäla; infordre ock HofRätten serskildt yttranden af Personer, hvilkas rätt, enligt de ingifne handlingarne, kan vara i fråga, och afgifve derefter HofRätten sitt yttrande i ämnet. *4 §•
Finnér HofRätten hinder för bifall till Sökandens anhållan förekomma, eller har annan Person ansökningen bestridt, meddele HofRätten Utslag deröfver, deruti ändring genom underdåniga besvär i laga ordning sökas må.
Anser HofRätten sig ega skäl att tillstyrka bifall å ansökningen, deremot ej eller annan Person haft att erinra; anmäle ärendet bos Kongl. Maj:t och insände alla handlingar, och varde detsamma, sedan Högste
Domstolen deröfver yttrande meddelat, hos Kongl. Maj:t i StatsRådet till afgörande föredraget. i5 §.
Varder ansökningen af Kongl. Maj:t bifallen, låter Kongl. Maj:t utfärda Dess Nå - I få Den i5 December f, m. diga Stiftelse-bref, hvaruti alla do vilkor skola upptagas, som dervid fästade äro.
Stiftaren uppvise å Landet Stiftelse-brefvet hos Konungens Befallningshafvande, som låter anteckning derom uti Jordeboken ske och bevis derom å Stiftelse-brefvet meddelas, hvarefter detsamma skall hos HäradsRätten företes och uti dess LagfartsProtocoll intagas.
Uti Stad skall Stiftelse-brefvet ingifvas till RådstufvuRätten, sorn på enahanda sätt låter detsamma vederbörligen antecknas.
Då sådant fullgjordt är, varde Stiftelse-brefvet till framtida efterrättelse gällande. 16. §.
Har Stiftaren ej så med Stiftelse-brefvet förfarit, som i5 § föreskrifver, och vill lian Stiftelsen återkalla; bafve der våld till, då anmälan derom hos Kongl. Maj:t i underdånighet göres och Stiftelse-brefvet återställes; bafve dock sedermera ej rätt att Stamgods stifta.
Dör Stiftaren och har ej Stiftelse-brefvet å vederbörlige ställen företedt; varde sådant fullgjordt af den person, Stiftaren uppdrag dertill må hafva lemnat, eller af den som Stamgodset emottager; och håfve hvarje medlem af Ätten, äfvensom RiddarhusDirectionen, rättighet att fordra fullgörandet deraf samt i öfrigt vaka öfver Stiftelse-brefvets efterlefnad.
I sådant afseende - Den i5 December f. m. 49 »le skall, vid Stiftelse-brefvets utfärdande, en afskrift deraf tillställas RiddarhusDirectionen af den, som ärendet hos Kongl. Maj:t föredragit. J7 §•
Vill Stiftare eller Innehafvare af Stamgods detsamma emot jemngod fastighet utbyta, håfve der lof lill; och förfares dervid på sätt om stiftande af Stamgods sagt är.
Äfvenledes må Stamgods, som stiftadt är, med annan fastighet tillökas, enär samfälda afkastningen ej öfverstiger det uti 3 § utsatte belopp.
Herr Adlerbrcint, Thure3 hade inlemnat följande, som upplästes: Ehuru Rikets Ständer år 1818 beslutat, att Ädelfors Guldverk skulle nedläggas, och sedermera äfven vid samma Riksdag förklarat de under berörde Egendom lydande hemman vara användbare till liqvidera nde af de utaf mig och CancellieRådet af Wetterstedt ägande
Kronofordringar jemte lika beskaffade andra kraf, samt denna anordning, i anledning af vår underdåniga ansökning att få immission i nämnde hemman, blifvit af i8a3 års Ständer förnyad och bekräftad i ordalag, hvilka, efter vårt förmenande, utesluta all ovisshet om Rikets 5 H, 4 5o Den i5 December f. m.
Ständers mening; lära likväl betänkligheter uppstått vid ärendets pröfning lios Kongl. Maj:t.
Det 5-åriga uppehåll, som dessa betänkligheter vållat, har emedlertid ådragit mig och CancellieRådet Wetterstedt en ganska känbar skada.
Det är icke nog dermed, att vi under tiden varit i mistning af vår lagliga rätt; vi hafva tillika nödgats vara vittnen lill de förstörande förvaltningsåtgärder, hvilka de sednare åren blifvit vid Egendomen vidtagne och mäste betydligen hafva nedsatt dess värde.
Det synes således vara tid, att ändtligen reglera detta ärende, inngn den i ersättning utlofvade Egendomen så försämras, alt densamma icke mera kan godkännas såsom surrogat för vår fordran.
Härvid torde uppmärksamheten böra fästas förnernligast på följande omständigheter, nemligen: 1:0
Att sedan Guldverket blifvit nedlagdt, och ändamålet med de dertill gjorde anslag af Kronan tillhörige hemman och lägenheter således upphört, dessa ej kunna betraktas annorlunda än som vanliga Kronohemman, då de icke finnas bland Kungsgårdar uppförde, samt följaktligen äro skatteköp underkastade; och då, enligt hvad handlingarne upplysa, åborätt till dessa hemman icke finnes, utan företrädesrätlig - f Den i5 December f. m. 5i heten till skatteköp tillhör elen förstbjudande, så måste lösningsrätten tillkomma mig och CancellieRådet Wetterstedt, så mycket säkrare, som, utom oss, veterligen icke någon i berörde afseende sig anmält. 2:0
Att då vi i liqvid om Skatteköpsskillingen erbjudit såkallade Tullgarns räntor, hvilka gifva förmånsrätt till skatteköp framför dem, som dylika räntor icke äga, vi följaktligen äfven äro på denna grund till ifrågavarande lösen företrädesvis berättigade, serdeles som vi på dessa hemman, bestående af 5| mantal, erhållit Rikets Ständers anvisning, istället för Rådmansö Kungsgård, hvilken egendom, utgörande 7 mantal, Kongl. KammarCollegium förklarat oss vara berättigade, att för vår skatterättsfordran inlösa, en förmån, den vi ostridigt skulle tillgodonjutit, om ej Rikets Ständer hade behagat gifva retroactiv verkan åt 1809 års Regeringsform, hvarigenom Kungsgårdar förklaras vara från Kronan inabalienable; samt 3:o
Ått då innehafvandet af oliqviderade
Tullgarns-räntor tillika medför den hittills obestridda rättigheten till promt immission i odisponerade Kronohemman, det följaktligen är af sig sjelf klart, att liqviden ej kan föregå, utan måste uppgöras efter sjelfva immissionen. 5% Den 15 December f. ra.
När detta, jemte hvad handlingarne i målet, som blifvit till Högloft.
StatsUtskotfcet öfverlemnade, i öfrigt innehålla, tages j öfvervägande, finnes nogsamt, det vår rätt lill Skatteköp af Kronolägenheten Ädelfovss, med dervarande qvarn och andra vattenverk samt underlydande hemman Germunderyd i§ mantal, Slättåckra Månsagården -f- mantal, Repperda N:o 5 Gästgifvaregården i med underlagda Repperda N:o g, i, tillhopa ■§■ mantal, N:o 3 Källagården i helt mantal Rusthåll och N:o a Drakegården i mantal, Repperda Hagebolet mantal, Ufvanäs f mantal och Skirö Kålgården f mantal, är laglig och bör vara ostridig; men emedan frågan om denna vår rättighet är vorden förut af Rikets Ständer pröfvad och godkänd, så lärer det svar, som nu bör, i anledning af Kongl.
Majus Nådiga framställningar i ämnet, lemnäs, endast inskränkas till det förklarande, att hinder för det begärda Skatteköpets fullbordan å Statens sida icke möter.
Jag anhåller att detta Memorial måtte till StatsUtskottet remitteras, för att jemte Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss behandlas.
Herr Crusenstolpe„ Magnus Jacob:
Till en början får jag, såsom min egen, angifva till återupptagande den Motion, angående i Den i5 December f. m. 53 Förmyndarekamrars upprättande i landsorten, hvilken vid sistlidne Riksdag väcktes pä detta rum af Herr Pereswetoff‘Morath, Anders Wilhelm, sådan flen finnes tryckt tili Bilagorna tili första Bandet af Hög 1 o fl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll den ij Februarii 1823, pag. 412* Lades på bordet.
En vän, hvars röst Ridderskapet och Adeln säkerligen skullehöra heldre än min på detta runi och fullkomligt lika berättigad att yttra sig, afhålles likväl af en honom alldeles egen blygsamhet ifrån att sjelf framföra.
Motionen, hvarföre han anmodat mig derom.
Men jaghar velat nämna detta,, för alt icke tillegna mig sjelf hedern af dess förlåt tande.
Jag går nu att uppläsa densamma.
Hvarefter Herr Crusenstolpe uppläste följandet Behofvet af en förbättrad BrottsmåIslag lärer icke behöfva vidlyftigt ådagaläggas:
De ifrån Åklagarne och UnderDbmstolarne i Riket inkommande Arbelsförteckningar, sorn utvisa ett med hvarje år förökadt antal af åtalade och sakfälde personer; fängelsernas och fästningsorternes nära otillräcklighet att inrymma alla häektade och arbetsdömde; det ansenliga och 54 Dan i5 December f. m. ständigt växande .utgiftsbeloppet för fångars forsling och vård, jemte en icke sällan i allmänna Tidningarne förspord klagan från flere orter af Riket öfver tilltagande osäkerhet till lif och egendom, torde längesedan hos hvarje upplyst samhällsmedlem hafva stadgat öfvertygelse!! om detta hellof.
Också var det utan tvifvel af denna anledning, som Rikets år i8a3 församlade Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhöllo om påskyndande af LagComitens arbete jemväl i denna del, hvarpå de i Kongl. Majits
Tal på RiksSalen fingo emottaga det tillfredsställande svar, att äfven Strafflagen yore föremål för Kongl. Majits uppmärksamhet.
Då emedlertid den nya Civil-lagen, för flere år sedan i förslag färdig och spridd till Allmänhetens kännedom, i anseende till vigtiga anförde skäl, icke vid denna Riksdag kommer att genom Proposition från Konungen framläggas för Rikets Ständer, så kan sådant än mindre på en lång tid vara att förvänta med Brottmålslagen, hvartill förslaget ännu icke hunnit fullständigt utarbetas, och hvars, till en del, oskiljaktiga sammanhang med de straffbestämmelser, som skola äga rum vid urbota ansvar, såsom oundgängligt vilkor för en fullkomlig förbättring, förutsätter möjligheten att förbyta de nu brukliga spö- och svältstraffen emot ett tjenligare fängelseeller correctionssystem.
Den 15 December f. m. 55
Det är likväl en annan del af Criminal-lagen, sorn är lielt och hållet oberoende af straffsystemet, mea det oaktadt, om jag vågar tro mia öfvertygelse enlig med sanna förhållandet, uti sitt närvarande tillstånd innebär och föder en betydlig mängd af de beklagansvärda företeelser, hvilka här ofvan blifvit i förbigående angifne, och soia man dagligen kan sjelf öfvervara vid våra UnderDomstolar, utan alt behöfva uppsöka dem i högsta Åklagaremagtens eller AdvocatFiscalernes archi ver; jag menar sjelfva! rättegången i brottmål.
1734 års
Lag bar uppställt ett mäg-- ligt värn för den personliga friheten uti 20 Cap.. 7 § MissgerningsBalken och 17 Cap. 33 § RättegångsBalken; men det under Konung
Gustal III införda polissystemet med sin skräckregering, och den plantskola af Domare och andre juridiske Embetsrnän, som derifrån utgick, spridde snart en annan anda i den Svenska brottmålslagskipningen, och förvandlade våra Tingssalar till Poliskamrar, hvarest Domarens nitälskan för det ondas u ptäckande samt dess behandling af den klagade, likasom från förutsättningen om dess brottslighet, ännu, efter återkomsten af ett friare samhällsskick, till någon del synes hafva bibehållit eri inqvisitorisk ransakningsmethod, oförenlig med den känsla af menniskovärde, sorn bör vara den första hos hvarje individ bland 56
Den i5 December f. m. ett fritt folk.
En annan brist torde finnas i otillräckligheten för den närvarande tiden af det i nu gällande
Lag stadgade bevisningssätt med aine vittnen, hvars ofelbarhet under en sednare tid, då den religiösa superstitionen bos de arbetande elasserne bland folket aftagit, utan att ersättas af någon allmännare upplysning, torde jäfvas af de sednare årens flerfaldiga exempel på begången mened.
Likaledes kan må hända sättas i fråga tjenligheten af värjemåls-eders bibehållande.
Bristerne af våra närvarande BrottmålsDomstolars organisation utgöra ännu eLt annat ämne för betraktelsen.
Det är likväl icke min afsigt, att upptaga tiden med någon afhandling till bevisande af dessa brister.
Nog af att Rikets Ständers vid flere Riksdagar yttrade önskan om en förändring tillräckligt visar, att tankarna deröfver hunnit sin mognad i allmänna tänkesättet.
Men jag kan ej föreställa mig, alt icke känslan af ett behof härutinnan skulle hos den upplystare delen af Nationen åtföljas af tankan på sättet till en förbättring, hvaraf Europas mest civiliserade folk rådan länge varit i åtnjutande.
Det system, som dervid skall följas, beror i min tanka, till sina hufvudgrunder, på valet emellan det rent accusatoriska eller det inqvisitoriska rättegångssätt, samt emellan en rent juridisk eller en tillika moralisk pröfningsrätt hos Domstolen.
För LagComiten måste kännedomen, hvilka af des - Den i5 December f. m. ^7 sa hufvudgrunder mest närma sig till uttrycket af Nationens närvarande kraf och önskningar, vara vigtig, i afseende på det blifvande förslagets utarbetning, och absolut nödvändig, så framt icke hela arbetet, en gång fullbordadt, skall, om än aldrig så förträffligt i detaljerna, äfventyra att ogillas, och endast qvarstå till bevis på välmeningens förspillda möda för tidrymden af kanske en hel mansålder.
Det är öfvertygelsen om denna nödvändighet, som, då motionstiden i dag lider till ända, utan att någon annan Representant höjt sin röst i detta ämne, leder mig att föreslå:
Det Rikets Ständer måtte , såsom grunder för det förslag till Rättegång i brottmål, hvilket kommer att af LagComitén utarbetas, yttra deras åsigter , huruvida _» med inskränkning i Brottmåls-Domarens närvarande ransaknings-rätt och åliggande , det egentligen så kallade accusatoriskä rättegångs sättet må införas; samt huruvida den juridiska bevisningsgrunden med 2:ne vittnens absoluta giltighet, bör till dess kraft och verkan orubbad bibehållas, jemte den närvarande organisationen af en Domstol, som äger att pä en gång pröfva handlingen och tillämpa straffbestämmelsen; eller om den bör utgöras af en ibland Medborgare, genom lottning eller Parter - 53 Den i5 December f. m. nes val, tillsatt Jury, med en äfven moralisk pröfningsrätt.
Mitt ändamål med denne korta framställning har icke kunnat vara annat, än att väcka män af större insigter och eu mera mognad erfarenhet, till uppmärksamhet på detta ämne; att detsamma såmedelst må blifva föremål för ett närmare betraktande, och de önskningar Folket i detta afseende kan lij^sa, genom Rikets Ständer frambäras inför thronen, lill en blifvande grundval för ”den allmänna och enskilta ”säkerhet,” som utgör en af samhällets vigtigaste beståndsdelar.
Herr Montgommerie, Gustaf: Jag föreslår, att Rikets nu församlade Ständer täcktes fästa nödig uppmärksamhet på de missbruk, hvartill den nuvarande enskilda Assignations-rättigheten på Banken, genom öfverassignering, möjligen kan föranleda, samt uttänka medel till dessa missbruks framtida förekommande.
De reglementariska åtgärder jag tror dertill leda, skall jag framdeles lia den äran att vördsamt föreslå.
Jag anhåller om communication med de respective MedStånden och remiss, till vederbörligt Utskott.
Den ^5 December f. tu. 5g Herr Montgommerie_, Gustaf: Jag föreslår, att Kongl.
KrigsAcademien på Carlberg måtte upphöra, såsom en ElementarLäroanstalt, och i dess ställe MilitairProfessorer anställas vid Rikets Universiteter.
Motiverne till denna min vördsamma Motion skall jag framdeles uppgifva; anhållande emedlertid om cummunication och remiss.
Herr Montgommerie j Gustaf:
Jag hemställer om nödvändigheten och nyttan af Förlikniugs-Domstolars inrättande; motiverne dertill skall jag äfven framdeles vördsamt framställa, och anhåller emedlertid om communication och remiss.
Herr Cederschjöld j Pehr Gustaf., anförde skriftligen:
Riddarhuset bar ett stort Archi v af Riksdagshandlingar, dels enskilta för Ridderskapet och Adeln och dels gemensamma för samtliga RiksStånden; och dessutom hafva äfven de öfrige Stånden hvar för sig ett särskildt.
Men dessa Archiver, som förvara ovärderliga skatter af historiska urkunder, äro, i brist på utrymme och betjening, föga tillgängliga och alltför mycket blottställda för förstörelse.
Jag vågar derföre vördsammast föreslå: 6o
Den i5 December f m. i:o Att alla Ståndens enskilta Archiver måtte förenas till ett gemensamt, Rikets Ständers Archiv ; 3:0
Att för bemälte Rikets Ständers Archiv rum måtte i ena flygeln af Riddarliusbyggnaden få inredas på Stålens bekostnad, och mot dess hyresersättning till RiddarhusCassan; 3:o Att detta Archiv mätte blifva så inrättadt och ordnadt, samt så utförlig Catalog och Registratur deröfver uppgjord , att den vetlgirige kunde med lätthet och beqvämlighet derstädes vinna alla de upplysningar han åstundade; och 4:o Att RiddarliusSecreteraren måtte få detta Archiv under sin vård, samt* med förbehåll att ej innehafva någon annan tjenstebefattning, erhålla ett sådant tillskott af Statsmedlen, att hans årliga lön kunde, sammanräknad t med hvad han förut hav af RiddarhusCassan, uppgå till en summa äf 2000 R:dr.
Herr Cederschjöld Pehr Gustafuppläste följande:
Ifrån uräldsta tider har lagstiftningen i Sverige tillhört Konungen och Folkets Representanter gemensamt.
Äfven uti dan Regeringsform, som Konungen dicterade år 1772, blef denna gruudsats bibehållen; och Den i5 December L in. 6t genom sjelfva 1789 års Säkerhetsakt gjordes deruti ingen annan ändring, än den, alt rättigheten till frågors väckande om lagförändring då blef Ständerna betagen.
Emedan derföre /\o § af 1772 års Regeringsform innehåller, att Konungen ej md någon ny
Lag göra etter gammal afskaffa, utan Ständernas vetskap och samtycke; så är det väl ovedersägligt, att ju alla de Lagförändringar, sorn tillkommit utan Ständernas vetskap och samtycke, icke kunna anses annorlunda, än sorn Lagförklaringar.
Och sådane ankommer det på Rikets Ständer, att, enligt 88 § i Regeringsformen, antingen godkänna oell antaga såsom verklig
Lag, eller ock att ogilla, hvarefter de icke längre äro gällande, eller af Domstolarne iakttagas eller åberopas må.
Jag får derföre vördsammast anhålla, att Höglofl.
Lagutskottet nu måtte till granskning företaga alla de Lag-förändringar, som EnvåldsKonungarne gjort utan Ständernas vetskap och samtycke, i synnerhet emellan år 1786 och 1809.
Jag utsätter detta inskränktare tidsrum derföre, att alla Lagförändringar, som skett ifrån 1772 till 1786, blefvo, så vidt jag vet, godkände af Rikets Ständer, dels 1779 och dels 1786; och att gå tillbaka ända till Carlarnes envåldstid, skulle förmodligen vara olämpligt, helst jag icke kan påminna mig , att Carl XI gjorde några Lag-förändringar, utan sina trogna 62 Den i5 December f. m.
Ständers begifvande; och Carl XII:s hafva under en lång frihetstid passerat magtägande Ständers revision.
Herr Cederschjöld j Pehr Gustafj anförde skriftligen:
< De författningar, enligt hvilka Bruksegare och Fahriks-idkare kunna hindra hos dem skuldsatte smeder oell andra arbetare att afflytta intill dess deras skuld blifvit betald, föranleda till mångfaldiga missbruk, och göra dessa olyckliga tjenares tillstånd föga olikt slafvars.
På det derföre ingen må låta egennyttan förleda sig, att söka få en god tjenare skuldsatt hos sig, i afsigt att sedan kunna behandla honom mera godtyckligt, får jag vördsammast föreslå den ändring i ofvanberörde författningar: att ingen Tjenare må kunna för skuld hos Husbonden hindraSj att efter vederbörlig uppsägning afflytta.
Herr Cederschjöld j Pehr Gustaf j anförde skriftligen:
Om Lagstiftaren alltid bör hafva afseende icke blott på rättsläran, utan äfven på Folkets plägseder, allmänna tänkesätt och grad af moralisk utbildning; så måste detta i synnerhet gälla vid stiftandet af en Brottmålslag.
Begreppen om brott och straff
Den i5 December f. m. 63 rätta sig; nemligen i en förunderlig molm efter allmänna opinionen; och uti svårigheten för en LagComité alt uppfatta och uttrycka en allmän opinion, torde orsaken förnämligast ligga, hvarföre något förslag till BrottmålsLag ännu icke kunnat afgifvas.
Jag vågar derföre vördsammast hemställa, om ej Rikets Ständer nu horde yttra sin opinion om de vigtigaste principerna för bemälte
Lag, för att sedan tjena LagComiten lill ledning.
Dessa principer torde väsendtligen kunna innefattas i svar på följande frågor: 1:0
Skall den tilltalade hafva offentlig Advocat, eller, såsom hitills, vara sig sjelf öfverlemnad? 2:0
Skall brottsligheten afgöras, såsom hittills, af Domaren, eller genom Jury ?
Och, i sednare fallet, antingen i alla, eller blott i vissa mål, t. ex. i sådana, der brottet är en opinionssak, såsom i personliga förolämpningar, och i sådana, der en fulltygande vittnesbevisning är nästan omöjlig att åstadkomma, såsom i lönskaläge!!? 3:o Skall, i afseende på yttre våld, brottsligheten bedömas efter den genom sjelfva handlingen tydligt ådagalagda presumtiva afsigten, eller, såsom hittills, endast efter handlingens tillfälliga följder? 4:o Skola brott få försonas med penningar?
Och skall, i sådant fall, plikten, 64 Den i5 December f. m. såsom hittills, bestämmas endast efter brottets beskaffenhet, eller tillika med afseende på brottslingens efter kronoskatterna bestämbara förmögenhet; och skall i sistnämnde händelse, vid personlig förolämpning, afseende äfven göras på den förolämpades förmögenhet, bildning och värdighet? 5:o Skola Spö-straff bibehållas? 6:0 Skall Vatten- och Bröd-straffet bibehållas?
7:0 Skola Lifstids-fängelser bibehållas?
Och 8:0 Skall uppenbar Kyrko-plikt bibehållas såsom straff?
Herr Cederschjöld , Pehr Gustafuppläste följande; Då Rikets Ständer år 1812 beviljade en allmän Beväring, anhöllo de i underdånig skrifvelse den i3 Junii och ytterligare den 3 Julii: ”det täcktes Hans Kongl. ”Maj:t genom bestämd
Lag föreskrifva , att Beväringsmanskapet ej i och för feli tjengsten, eller utan föregången laglig dom, ”må kunna straffas med nesliga eller kropps”straff af hvad beskaffenhet sorn helst, och "ej underkastas andra Militäriska bestraff”ningar, än arrest, cassation och döds” straff C
Man synes deraf tydligen finna, att Den i5 December f. ra. 65 att Rikets Ständers mening varit, (let
Beväringen icke skulle i allo stå under då gällande Krigsartiklar.
Likaså beredvillig jag derföre är, att utlemna min enda Son till Fäderneslandets försvar, likaså pligtig anser jag mig såsom
Far vara emot honom, och såsom FolksRepresentant emot alla Sveas Söner, att föreslå, det Rikets Ständer täcktes i underdånighet hos Kongl.
Maj:t begära del af de KrigsLagar, som nu lära vara under utarbetning och nära färdiga att kunna fastställas.
Till denna underdåniga begäran finnér jag Rikets Ständer så mycket mer befogade, som Riksdagsordningen stadgar i 33 § i morn., "att under Civil”och CriminalLag böra äfven förstås de ”delar af Krigs Lagar och Författningar ”rörande Krigsväsendet _, som äga tillämpning till Medborgare utom Krigsstaten.”
Och huru allmän Civil- och CriminalLag stiftas gemensamt af Konung och Ständer, finnes bestämdt i 87 §.
Herr Gripenstedt, Jacob, hade inlemnat följande, som upplästes:
Den väckelse till eftersinnande, som en af Generalen Grefve Björnstjerna förlidne år utgifven Brochure om Hästafveln gjort, hoppas jag beredt Rikets Ständer derpå, 5 H. 5 66
Den i5 December f. ra. alt nöden tvingar oss, att med värma understödja hvad Chefen för ÖfverStuteriStyrelsen, Herr Hjerta, föreslagit.