Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får dervid tillägga, att jag på min sida med full tillförsigt hoppas, att Regeringen skall äfven vid delta tillfälle och när del gäller finna eli lika starkt om ej fastare stöd hos de sanni konservativa.
Jag anhåller endast, att få rätta ett misstag i mitt förra yttrande, då jag nämnde, att jag önskade afslag å Utsk:s betänk.
Jag önskar tvertom, alt Const.- Utsk:s mern. måtte läggas till handlingarne.
Hr Tornérhjelm, Rudolf:
Det är alltid en ganska vigtig handling, då R.
St. skola granska Const.Utsk:s mern. ang:de statsråds-prolm; men så små obetydliga anmärkn:r, som vi hafva fåll från Const.Ulsk., kunna icke länge sysselsätta Ståndet.
I afseende på första anmärkn:n, nemi. om privatbankerna, tror jag att Konungens rådgifvare hafva gjort nylla åt landet genom sina rådslag, hvilket icke lärer kunna dispuleres af den, som sett privatbankernas verkningar i olika delar af fäderneslandet.
Hvad beträffar de öfriga punkterna, så tror jag att de äfven kunna fullkomligen väl försvaras, men som ingen derom sagt något, så vill jag icke för min del upptaga tiden dermed. 30 Ben 5 April flär har blifvit laladt om exportförbudet, och landshme hafva dervid uppfrädt hvar för sig för alt försvara åtgärden.
En af dem, Hr landsh. von Rosen, har likväl framställt nöden inom Christianstads län så stor, att jag näppeligen tror nöden i Siberien vara större.
Jag bor också inom länet och kan intyga att fattigdom visserligen råder inom en del deraf, men det tror jag kunna tillskrifvas andra åtgärder, än det tillfälliga förbudet.
Hr Akerman har äfven i afseende på sitt län förklarat, att stor brist ägde rom och att man icke kunde från Skåne få någon säd dit.
Alt Norrland äfven förlidel år skulle behöfva förskrifva spanmål ifrån Skåne, är del som jag vill bestrida.
Jag vill i öfrigt icke klandra Uisk:s betänk., ty det torde väl kunna försvaras enligt grundlagen.
Hvad beträffar det sednare exportförbudet, så torde vara bäst alt öfverlemna det åt glömskan, ty det torde svårligen kunna försvaras.
Jag instämmer med Hr Gripenstedt och vill, lika med honom, icke lägga sten på bördan.
Hvarje Regering kan klandras, men den nuvar.
Regeringen har uträttat så mycket nyttigt, alt den förtjenar snarare lofordas; och i en lid, sådan som den närvar., tror jag alt det är mycket mera representantens åliggande alt upphöja Regeringens grundsatser, än nedsätta dem.
Jag vill för min del anhålla, alt betänk, mä blifva lagdt lill handlingarne.
Anckarsvärd har uttalat sin vanliga förkastelsedom öfver allt hvad som utgår från rådkammaren; men det är ett ganska vackert bevis på enigheten och den Ridderliga känslan inom detta hus, att han är den ende, som yrkat någon åtgärd i anledn. af Ulsk:s mern.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Land tm., i afseende på den af Gr.
Anckarsvärd begärda propos., att R.
St. mätte hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur statsrådet och ifrån embetet skilja Sina samtlige rådgifvare, att då 107 § Reg.F:n innehölle: ”skulle Const.Utsk. anmärka, att statsrådets ledamöter samfäldt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller alt någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, äge då Utsk. att sådant tillkännagifva för R.
St., hvilka, om de finna rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, alt Ilan ville ur statsrådet och ifrån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkn. blifvit gjord”, samt Const.Utsk. i dess förevar, mern. framställ anmärknir emot rådgifvare-åtgärder, vidtagne af 8 nuvar. ledamöter utaf statsrådet; men deremot icke gjort någon anmärkn. emot någon rådgifvare-åtgärd af Just.-slatsministern H. Ex. Hr Gr.
Posse och Hr statsrådet Johan Fredrik Fåhreeus, Hr Landtm, ansåge sig af nämnde grundlags-§ förhindrad att framställa den af Gr.
Anckarsvärd begärda propos., såvidt den hade Den 5 April. 31 afseende på de stalsråds-ledamöter, emot hvilka Const.Utsk. icke framställ någon anmärkn.; med anledn, hvaraf Hr Landtm, finge till Gr.
Anckarsvärd hemställa, om Grefven yrkade att propos. i afseende på de öfrige 8 statsråds-ledamöternes skiljande ur statsrådet och frän embetet, må blifva framsläld.
Enär Hr Gr. o.
Landtm, icke har ansett sig kunna göra propos. på min begäran i sin helhet, så anser jag mig icke böra yrka någon annan propos., än den som Hr Gr. o. Landtm, tror sig kunna med stöd af grundlagen framställa.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg sig oförhindrad, att framställa den af Gr.
Anckarsvärd begärda propos., såvidt den hade afseende på de 8 ledamöter af nuvar. statsrådet, emot hvilka Const.Utsk. gjort anmärkn:r.
För min del får jag begära propos. på de öfriga 8 ledamöterna, eftersom 2:ne äro undantagna.
I anledn. häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge R.
St. böra, på grund af Const.Ulsbs förevar, mera., hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur statsrådet och ifrån embetet skilja II.
Ex. Hr Statsministern för utrikes ärendena Frill.
Ihre, samt Hrr statsråderne, Frih. Stael von Holstein, Munthe, Frih. Peyron, Silfverstolpe, Waern, Frih.
Gyllengranat och Faxe.
Härvid ropades nej, hvarpå IIr Gr. o. Landtm., efter förklarande att han funnit denna propos. besvarad med nej, hemställde om R. o. Ad. ansåge Utsk:s förevar, mern. icke erfordra annan åtgärd än alt läggas till handlingarne.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 28 och 29 sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o 103, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de afskrifning af en del utaf de Hallands läns innevånare år 1846 beviljade undsättnings-medel.
Då ifrågavar. betänk, står i nära sammanhang med StatsUtsk:s betänk.
N:o 102, och det hufvudsakligen är moliveradt på de skäl, som i detsamma finnas anförda, får jag vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla alt nu föredragna betänk, måtte uppskjutas att till afgörande företagas, till dess att N:o 102 blifvit afgjordt.
Då förevar, betänk, nu är af II.
Gr. o. Landtm, föredraget, och det redan 2 gånger blifvit bordlagdt, så tror jag ej det vara grundlagsenlig^ alt Ståndet uppskjuter dess afgörande.
Hade Hr von Troil begärt uppskof förr än föredragningen skedde; så hade det kunnat äga rum; men nu betviflar jag att det låter sig göra.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han, i öfverensstämmel - 32 Den'5 April. se med Hr von Hartmansdorff framställning, ansåg sig, på grund af 49 § Riksd.Ordn., vara hindrad att framställa propos. å uppskof med pröfningen af förevar, nu för 3:dje gången föredragna utlåt.
Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolf, anförde dels muntligen dels skriftligen:
Då StatsUlsk. afslagit K. M:s nåd. propos. om afskrifning på i frågavar.
6000 några 100 r:dr på de skäl, som blifvit anförda för afskrifningen; så ber jagalt fä fästa 11. o. Achs uppmärksamhet på några särskilda omständigheter i detta hänseende.
Då jag i und. hos K.
M. anhöll om understöd för Hallands län, så kunde icke några medel erhållas för länets understöd på annat villkor, än att de skulle återbetalas.
Då således dessa medel ej kunde annorlunda utlemnas, än mot gemensam ansvarighet, så förutsåg jag ganska väl att del skulle inträffa inom länet, (hvad som ock sedermera hände), att en mängd torpare, backstugusittare och andra mindre bemedlade icke skulle kunna erhålla del af dessa lån.
Derföre, och för alt om möjligt skydda dem för den yttersta nöden, ansåg jag mig böra anhålla om att af de 80,000 r:dr, hvilka såsom län beviljades, några 1000 r:dr måtte få såsom reserv afsättas i fall bchofvet påkallade det; och derefter tillkännagaf jag genom kungörelse, att om socknarna ville gå i gemensam ansvarighet för de alldeles obemcdlade, så skulle dem län beviljas, enär jag visste att socknarna ej sjelfve kunde annorlunda förlossa dem från hungersnöden.
Såsom ömmande skäl för R.
St. att bifalla K.
M:s nåd. propos. om afskrifning af de 6 å 7000 r:dr, hvilka inom 47 sock nar af Hallands län blifvit till följd af förlidet års missvext, emot dessa socknars ansvarighet, utdelade till sådane behöfvande inom samma socknar, som i anseende till bristande säkerhet icke på annat sätt kunna komma i något åtnjutande af stalslåne-medlen, får jag, utöfver hvad jag i min und. skrifvelse till K. M. andragit, ytterligare anföra:
Församlingarne uti de län, som ledo nöd 1846 genom missvext, komma alla i mer och mindre mån i åtnjutande af sådane lånemedel som kunde disponeras utan säkerhets presterande; men år 1847 voro de härtill anslagne medel redan så medtagne, att endast 600 r:dr b:co deraf kunde disponeras till Halland.
Ätskillige län som, i likhet med Halland, förlidet år voro lidande genom missvext och ej heller kunde bekomma lånemedel utan återbelalnings-skyldighet, hade i deras svåra belägenhet dock den förmån framför Halland, att der befanns säd uti kronomagasinerne, hvilken emot billiga priser lemnades till behöfvande af länens innevånare, dä deremot spanmålsbristen i Halland var sä svår och priserne så högt uppstegrade, att jag med full säkerhet kan intyga att de 80,000 r:dr b:co, som Hallands län lick läna af Staten till uppköp af brödföda och utsäde, icke är 1847 förslogo mer än endast |:delar af denna summa förslog år 1846.
De Den 5 April. 33
De län, som erhöllo undsättningslån 1846, flngo dem emot 3:ne års ålerbetalnings-skyldighet, då deremot
Hallands län erhöll sitt undsättningslån endast pä 2:ne års återbetalnings-skyldighet, så att halfva lånet vid detta års uppbörd måste återbetalas.
Utöfver den betydliga skuld sorn Hallands läns allmoge nu äger till Staten, måste allmogen i norra och medlersta delen af länet likväl skuldsätta sig betydligt hos spanmåls-handlare för att kunna fä sin jord uppsådd, och de som dels ej kunde skaffa borgen, dels ej vågade taga på kredit lill de oerhördt höga prisen som köpmännen fordrade för säden, måste latu en del af deras jord ligga obesådd.
Under sådana tryckande omständigheter vore det bra hardt, om de socknar som af ren menniskokärlek låta beveka sig att hjelpa olycklige sockenboar med sin kredit (då de ej mäktade göra det på annat sätt) skulle blifva ulpantade äfven för denna deras borgen, då flere af dem troligen lära blifva det för de lån de tagit för egen räkning.
100 ä 2 och 300 r:dr b:co för en hel socken synes väl ej .vara en stor summa, men då skulderna förut äro stora, blir äfven den minsta tillökning så mycket kännbarare; vore icke omständigheterna så ömmande och denna begäran så billig, hade jag aldrig besvärat K.
M. med anhållan om nåd. propos. om afskrifning å dessa medel och K.
M. hade säkert icke under annat förhållande fästat afseende derå.
Länet har visserligen erhållit betydliga bidrag genom enskilda gåfvor; men dessa hafva uteslutande användts till den genom missvexten tillkomna fattigpersonalen, hvilken sockenboarne voro oförmögna att sjelfva kunna försörja.
Utsk. har såsom skäl för sitt afslag anfört, att det var dessa socknars ovillkorliga skyldighet att understödja de medlemmar, som koramo att lida blist på sitt nödvändiga lifsuppehälle; men K:s bef:de lärer ej med skäl kunnat finna det hafva varit deras lagliga skyldighet, enär de ej hade några beviljade medel alt lemna, ehuru det väl var deras moraliska skyldighet att så vidt möjligt var söka hjelpa dem.
Det är äfven med afseende å de många i detta hänseende inkomna enskilda motioner, som StalsUtsk. tillstyrkt afslag; men jag anser mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att i afseende på Halland är behofvet af afskrifning bekräftadt genom myndigheten inom länet, samt att K.
M. ansett det behöfligt samt derföre ock derom aflemnat nåd. propos.
Detta är sålunda ett enskildt fall, så att, ehuru jag ej kan annat än respektera de skäl, Utsk. anfört för den princip Utsk. tyckes hafva uttalat genom afslag af så väl alla enskilda motioner i detta hänseende, som äfven af den K. proposm, jag likväl har anledn. att hoppas det äfven inom de öfriga Stånden detta betänk. rör:de afskrifning för Halland blir återremilteradt; och då lärer StatsUisk. finna att R.
St. fästat afseende å detta såsom ett särskildt fall; och torde således StalsUtsk. ej finna sig bundet af den antagna principen, så 4 II. 3 34 Den 5 April. att (let ej skulle i della särskilda fall kunna göra ett nyttigt undantag.
Af detta skäl vägar jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad., på de skäl jag framställt, behagade återremittera detta betänk.
Då jag ser att i detta betänk. jag är intagen såsom reservant, ulan att min reservation åtföljt, eller de grunder hvarpå min reservation stödde sig; sä anser jag mig skyldig upplysa att, enligt min tanka, SlatsUtsk. behandlat detta betänk, något för mycket mekaniskt eller principmässigt.
Orsaken dertill var den stora mängd af motioner, som inkommit om afskrifning från alla möjliga län, Jag anser dock det ifrågavar. icke vara någon egentlig afskrifning; ty då lånet begärdes för att få vara ulan återbetalningsskyldighel, så svarade K. M.: under sådant villkor har Jag ej mer än 600 r:dr disponibla och dem skolén J få.
M. haft mera medel att under sådant villkor disponera, så hade K.
M. tvifvelsutan gifvit mera; ly icke kunde ett helt län vara stort belåtet meden gåfva af 600 r:dr.
Härvid besannades den allmänna satsen alt: den som först kommer lill qvarn, han får först malet.
K:s bef:de i Hallands län hade, af varsamhet törhända att icke i förtid ligga lill last, dröjt att begära understöd, lill dess att de andra fått det mesla.
Ehuru jag sålunda anser skäl vara för handen, att återremittera detta betänk., så belviflar jag likväl att det lönar mödan, i fall ej de andra Ständen äfven besluta återremiss; ty i detta fall var StatsUtsk. verkligen så kompakt som möjligt i vidhållande af den grundsats del redan fattat.
Då den af mig hos Hr Gr. o. Landtm, nyligen gjorda begäran, att med afgörande!, af ifrågavar. betänk, skulle uppskjutas till dess SlalsUtsk:s utlåt.
N:o 102 blifvit afgjordt, ej kunde af Hr Gr. o. Landtm, bifallas; så anhåller jag få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att nämnda betänk.
N:o 102 innehåller SlatsUtsk:s utlåt, öfver icke mindre än 22 motioner, som blifvit i enskild väg af riksdagsmän från nästan alla orter i landet ingifna, alla utgående på lindring i de af förra R.
St. uppgifna och af K.
M. vid lånemedlens utgående fästade villkor.
Dessa enskilda motioner hafva från de flesta trakter af riket med de mörkaste färgor skildrat det bedröfliga tillstånd, som der varit rådande och den nöd, för hvilken dessa trakter varit utsatta.
StatsUtsk. har likväl ej trott sig kunna tillstyrka R.
St. att på någon af dessa enskilda motioner göra afseende; och jag anhåller vördsamt att inför H.
Ståndet få uppläsa en del af de motiver, som StatsUtsk. för detta sitt beslut anfört.
Här står nemi. i betänk.
N:o 102.:
”Vid anvisandet al de medel, som, jemte mindre krediti— vet, sedan sisth riksdag måst anlitas för undsättningar inom de många landsorter, hvarest missvexter eller svaga skördar derefter inträffat, förklarade R.
St. uttryckligen: att, utom den till beloppet fastställda summa, som afsågs att utan återbetalnings - Den 5 April. 35 skyldighet tilldelas de mest hjelplöse och nödställde, borde besagde medel, emot menigheternes gemensamma ansvarighet eller annan godkänd säkerhet, »Hemnäs såsom räntefria
Ian med bestämd betalningstid.
Då nu delta sladgande vid alla sedermera sökta eller ifrågasatta undsättningars beviljande blifvit af K. M. i nåder tillämpadt samt dermed öfverensstämmande förbindelser af vederb. afgifna, förmodar Utsk., alt Rikets nu församlade
Ständer icke vilja medgifva en så fullkomlig afvikelse frän nyssberörde stadganden och deri uttalade grundsatser, som en allmän eftergift af betalningsskyldigheten för de en eller annan landsort tilldelade undsältnings-medel ovedersägligen skulle innefatta.” ”Enär Utsk., på grund af de förhållanden, motionärerne uppgifvit, icke kan med full tillförlitlighet bedöma och jemföra de inom hvarje särskildt län af missvexterne förorsakade följder eller härigenom uppkomna förändringar i dervarande ekonomiska ställning, så finner Utsk. sig ej heller kunna bestämdt yttra sig, om och i hvad män någon ort möjligen kan framför andra vara i behof af lindring i de betalningsvillkor, som af K
M. blifvit för samma ort föreskrifna.
Utsk. anser sig dock böra fästa uppmärksamheten derpå, att i de landsorter, hvarest arbetande klassernas belägenhet uppgifves vara mest ofördelaktig och bekymmersam, sådant, pä sätt molionärernes egna uppgifter jemväl ådagalägga, ingalunda kan ensamt eller ens luifvudsakligast tillskrifvas de omständigheter, som vid undsättningsmedlens anvisande och disponerande egentligen varit afsedda.
För öfrigt vill Utsk. icke förneka, ali ju den nuvar. förlägenheten i afseende på undsättningslånens återbetalande möjligtvis inom en eller annan ort kan vara lika behjertansvärd, som vid föreg:de tillfällen, då lindring eller eftergift uti ifrågavar. betalningsskyldighet blifvit af R.
St. beviljad.
Men om ock ett sådant förhållande kan och bör antagas, synes detsamma likväl, enligt Utsk:s öfvertygelse, ingalunda innefatta ett tillfyllestgörande skäl för R.
St. alt allt framgent vidtaga enahanda beslut.
Erfarenheten visar nemi. allt mer och mer angelägenheten deraf, att det allmänna, pä lika sätt som hvarje enskild, kan och får påräkna uppfyllandet af ingångna skuldförbindelser.
Vanan vid eftergifter och undantag i detta afseende mäste en gång upphöra.
Och hvad undsättnings-åtgärderna särskildt vidkommer, måste det, så vida dylika undsättningar äfven hädanefter skola af slaten kunna meddelas och af de behöfvande påräknas, vara af obestridlig vigt, att de villkor, hvarunder dessa undsättningar sökts och lemnats, hållas i vederbörlig helgd.
Enskilda eller tillfälliga eftergifter i afseende på de för allmänna lånebiträden bestämda betalningsvillkor äro dessutom vid de flesta fall särdeles betänkliga, ej allenast med hänsigt till det allmännas förmåga att, vid framdeles uppkommande behof, kunna lemna enahanda understöd, utan äfven och iiufvudsakligast genom de föreställningar och anspråk samt det missnöje, dylika eftergifter nästan alltid framkalla.
Jemte det Utsk., till stöd för sine åsigter härom, kan åberopa erfarenhetens vittnesbörd, får Utsk. 3* 3G Den 5 April. i sådant afseende äfven hänvisa just till de motioner, som föranledt det ullät., Utsk. nu afgifver.” Då Utsk. ansett sig pligtigt att afstyrka alla dessa enskilda motioner, har Ulsk. ej trott sig samvetsgrant kunna tillstyrka någon åtgärd i afseende på nu föredragna K. propos. om afskrifning af en del utaf de undsättnings-medel, hvilka blifvit Hallands län lemnade.
Jag ber att särskildt få fästa uppmärksamheten derpå, alt betänk.
N:o 102, som så vidlyftigt redogör för alla nndsältnings-åtgärderna för hvarje län, upplyser att 5 län nemi.
Östergöthlands, Jönköpings, Skaraborgs, Elfsborgs och Götheborgs icke fått en enda sk. utan äterhelalnings-skyldighet.
Dessa län äro således mindre väl lottade än Hallands län, som dock erhöll 600 r:dr utan återbelalnings-skyldighet; ehuru det visserligen måste medgifvas, att K:s bef:de i Hallands län hade begärt 10,000 r:dr, men 000 endast kunde lemnäs i anseende till den brist, hvaruti Regeringen då befann sig på sådana medel.
Jag ber dock att äfven fä fästa uppmärksambeten på att Blekinge län, der nöden var fullt lika stor som i Halland, endast fått 1000 r:dr, och likväl har från Blekinge län ingen begäran om afskrifning till Regeringen inkommit eller från Regeringen blifvit R.
St. meddelad, såsom det skett från Hallands län.
Hvad i öfrigt ifrågavar. ämne beträffar, så torde det vara tid att visa den Svenska allmänheten, att de förbindelser man i nödens stund ikläder sig, äfven måste under de efterkommande bättre dagarne uppfyllas.
Föreg:de Ständers förfaringssätt, att lemna understöd först och sedan bevilja deras afskrifvande, är hufvudsakliga orsaken till den mängd dylika ansökningar, som vid denna riksdag blifvit gjorda.
Tror allmänheten att den skall slippa att betala det lån, den vid nödlillfällen får, så är det ju gifvet alt den drift, som bör innebo hos menniskan, att förkofra sig, skall så småningom förfalla och att man skall komma till en håglöshet och oduglighet i att upphjelpa sin ekonomiska ställning, hvilket kommer att leda till långt menligare följder, än om den begärda afskrifningen af de 0000 några 100 r:dr ej af R.
St. skulle beviljas.
Slutligen ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att ifrågavar. medel äro fördelade på 43 särskilda socknar, så att icke mer än 2 socknar iklädt sig ansvarighet för 400 r:dr, och 2 socknar blott för 200, samt alla de öfriga för belopp stigande derunder, så alt hvardera af 6 socknar endast iklädt sig ansvarighet för 50 r:dr, en för 60 r:dr, en för 66: 32, en för 75, en för 80, en för 90, och hvardera af 16 socknar för 100 r:dr.
Då nu dessa socknar i alla fall voro ovillkorligen förpligtade att, derest de ej fått detta understöd, på annat sätt förskaffa sig medel att försörja sina fattiga, samt då socknarna i allt fall skolat ansvara för medlens återbetalande; så hemställer jag, huruvida det skulle vara skäl att nu bevilja en sådan afskrifning?
Dessutom hemställer jag till eder, mine Hrr! hvad verkan det skulle hafva på den Svenska allmänheten, att af ifrågavar. lån, som blifvit lemnade mot ålerbetalningsskyldighet, det för Halland ensamt Den 5 April. 3r skulle blifva afskrifvet, under del alt deremot de andra provinserna, som blifvit hemsökta af liera års missvexter och lidit af hagelskador, icke skulle få åtnjuta någon dylik fördel; hvilket dock blefve fallet om (hvad jag bar anledn. förmoda) Slåndet skulle lemna sitt bifall till StalsUtsk:s utlåt.
Inom Utsk. hafva tankarna härom varit odelade.
Man har ansett alt gifna ord och föreskrifter skola beslå och att Svenska folket en gång skall lära sig, att hvad man lånar, det skall man ock betala.
På grund af dessa skäl, vågar jag vördsammast anhålla om bifall lill U(sk:s betänk.
Efter afhörande af hvad Hr von Troil yttrat, lärer jag ej behöfva blifva särdeles mångordig i försvar af hvad StatsUtsk. föreslagit.
Att Gr. Lewenhaupt, såsom höfding öfver Hallands län, nitälskar för att ifrågavar. medel måtte komma hans länsboer lill godo, deri erkänner jag visserligen ganska villigt hos honom ett aktningsvärdt drag af den faderliga omsorg han egnar sitt län; men anser ej detta afseende kunna för oss andra vara tillräckligt verkande, i det vi måste alltid tänka på det stora hela.
Då jag såsom giltige redan åberopat de skäl, Hr von Troil nämnt, ber jag att dertill få lägga 2:ne.
Det ena att, om det skulle visa sig att efter erhållna undsättningslån afskrifning gång efter annan beviljas, så kommer med allt skäl Regeringen att hädanefter blifva ganska tveksam vid frågor om beviljande af sådana låneunderstöd.
Det kan sålunda hända att det länder de verkligt behöfvande i framtiden mera till skada än till nytta att nu bevilja en sådan afskrifning.
Det andra skälet är att, då man torde vilja lägga någon vigt dervid, att de i betänk.
N:o 102 förekommande afskrifningsfrågor äro väckta af enskilde personer, men den nu förevar. är af K.
M. proponerad, så ber jag att man å andra sidan ville taga i noggrannt betraktande de omständigheter, under hvilka den K. propos:n är afgifven; och att man ej billigtvis kan begära det man då skulle kunnat förutse den stora åtgång på penningar, hvilken sedermera till följd af olyckliga omständigheter inträffat och hotar att blifva allt större.
Likaledes torde det ligga klart för R.
St. att de beräknade stora inkomsterna för statsverket ej på långt när blifva så betydliga, som man gjort sig förhoppning om.
På samtliga dessa grunder synes skäligt, att man ej undandrager statsverket den tillgång, det har att fordra; hvarföre jag, såsom ofvan är sagdt, tillstyrker bifall till Utsk:s betänk.
Om på den ena sidan det är ganska ömmande för dem, som af brist nödgas blifva låntagare, att deras återbetalningsskyldighet förefaller dem lung; så måste likväl å den andra sidan tillses, att ingångna förbindelser måste uppfyllas.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr von Troil och äfven af Frih.
Cederström, Rudolf, hvilkas skäl för mig gälla ganska högt; och för alt icke vara mångordig, samt för att icke upptaga R. o.
Ad:s tid; så, då jag instämmer med 38 D e n 5 April. dera som yltrat sig för betänk., följer deraf min önskan att få det bifallet.
Jag anhåller blott alt få yttra några ord i afseende på hvad af föreg:de talare blifvit yttradt.
Hr von Troil har sagt alt i afseende pä de andra länen vore behofvet lika stort, och dervid citerat Blekinge län.