Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall följa frågan, så vidt mig är tillåtet, ända till dess fullbordande; och om mitt öde förer mig i det enskildta lifvets lugn, skall jag der med glädje njuta frukterna af den förändring, vi gå til! mötes, äfven om jag icke skulle vara bland dem, som lägga hand vid de arbeten, hvilka på den nya embetsbanan äro att förvänta.
Hr Rääf, Leonh. Fredr., uppläste följande:
Förslaget att i Sverige bilda en Ministerstyrelse är icke nytt.
Betänkligheter deremot hafva, inom och utom RiksSt:n, blifvit offentligen yttrade af så da ne dels hädangångne, dels ännu lefvande statsmän, hvilkas meningar torde i slika mål förtjena någon uppmärksamhet.
Den skyndsamhet, hvarmed man vill, att det vid nästföregående riksdag beredda förslaget att införa lios oss en sådan styrelse — om icke i alla delar, dock i de väsendtliga samt i dess syftning liknande Frankrikes och andra Staters, — nu skall afgöras, medgifver icke att framställa, ännu mindre att utveckla alla skäl, på hvilka tvifvel om dess gagnelighet kunde grundas.
Jag mäste således inskränka mig till några Den 22 Februari f. m. 3ii ofullständiga anmärkningar, hvilka, i fall förslaget antages, må åtminstone tjena till alt framkalla upplysningar och rätta förståndet af vissa i detsamma förekommande stadganden.
Enligt de tillstyrkta förändringarna i Reg.Ftns 5 och 6 §§:r, lomme Konungens Statsråd hädanefter att hesta af tio ledamöter, hvaribland 7 skulle vara chefer hvar för sitt departement, och tre utan departement.
I följande §§:r talas om föredragande, om vederbörande föredragande, som äga att contrasignera ifrån Konungen utgående expeditioner och befallningar, samt i 106 §:n, om någon Statsrådets ledamot eiler någon för tillfället fö rordnad föredragande.
Hvilka skola nu dessa föredragande vara?
Departements-cheferne, eller någre dem underordnade tjenstemän?
I sednare fallet, af hvilken skola desse till föredragande utses oell förordnas?
Af Konungen eller af vederbör.
Departements-chef?
Den tvetydighet, som i dessa afseenden företer sig, kan möjligen föranleda obehagligheter inom Styrelsen samt många anmärkningar och ansvarspåståenden vid kommande riksdagar.
Meningen har sannolikt varit, att de till
Departementschefer utnämnde ledamöter af Statsrådet skolader sjelfve föredraga alla ärenden, hvaröfver Konungen äger att besluta, så framt de icke af laga förfall eller jäf äro derifrån hindrade, samt att vid dylika fall någon annan föredragande kan för tillfället förordnas.
Men under förutsättning af en sådan allmänt gilltig regel frågas, hvarföre uti 28 §:n blifvit stadgadt, att ”hvarje Departements-chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rör:de befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked till och ifrån embeten och tjenster vid de verk och stater, sora under departementet höra.”
Denna speciella föreskrift synes, till mål af deruti bestämd art, inskränka Departementschefernes föredragningspligt.
Orden verk och stater, som under departementet höra, kunna gifva anledn. till stridigheter om Departements-chefernes myndighet.
Konungens makt äro Rikets collegier, läns-styrelserna samt andra verk och stater underordnade; men jag vill tro, att det nya grundlagsförslaget icke åsyftar att öfverflytta denna Konungamaktens suprematie på någon Statsministers eller Statsrådsdepartement, ifall dermed skulle förstås ett embetsverk, hvars chef en Statsrådets ledamot vore.
Om det nu antages att Departements-cheferne skola inför Konungen i Statsrådet föredraga alla ärenden, som der böra afgöras; så synes mig det vara föga möjligt för dem att. alltid taga en fullständig och noggrann kännedom af hvarje på deras föredragning beroende mål.
Den representation, som deras höga rang fordrar, deras oundvikliga deltagande i det lysande sä 1 Iskapslifvet, liehofvet för dem att genom utvidgadt umgänge göra sig bekante med tillståndet
Den 22 Februari f. m. i landet, med allmännare önskningar, m. m.; allt detta måste upptaga mer eller mindre af den tid, hvilken de behöfde odelad använda till genomläsning och granskning af handlingar, författandet af förslag lill förordningar, reglementen, inslructioner o. s. v. I följd häraf visar det sig sannolikt, att dessa höga föredragande, -— ehvad skicklighet och arbetsdrift de må äga, — dock alltför ofta skola nödgas anförtro åt lägre, dem underordnade-, tjenstemän göromål, som de sjelfve ej medhinna, men för hvilka ansvaret dem åligger.
En ver klig bureaucratie skulle då inträda oell kunna både för samhället, för enskilde medborgare och för Departemenls-cheferne blifva så mycket vådligare, som desse sistnämnde icke hade Franska Ministrars makt att skilja från beställningar inom depai tementena tjenstemän, hvilka vanvårdat eller förverkat deras förtroende, men. likväl icke kunde för bestämda tjenstefel lagligen tilltalas.
Efter förslaget (35 §:n) skola endast s. k.
Expeditions-chefer, samt likasom hittills, tjenslemännen i Konungens Cabinet för utrikes brefvexlingen vara amovibla, dock icke annorlunda än genom Konungens beslut, för hvars bevis liga skälighet
Statsrådets samtlige ledamöter måste collectivt ansvara, i följd hvaraf nio, som med den tiondes departement icke hade att skaffa, kunde afstyrka hvad han, för ärendenas . behöriga gång inom detta, funne nödigt att yrka.
Isynnerhet torde de Statsråd, som blefve chefer för Landtförsvars- och Sjöförsvars-departementena och tillika skulle vara Konungens rådgifvare i commandomål, få svårt att alltid med fullkomlig sakkännedom bestrida dem åliggande föredragningar.
De borde hos sig förena den militäriskt skicklighet som fordras för att anordna krigsmaktens och flottans rörelser med en högre civil is t isk bildning samt isynnerhet med den icke lätt förvärfvade krigslagfarenhet, som föredragning af ärenden rörtde indelningsverket m. m. måste förutsatta.
Skulle det ifrågavar. förslagets mening vara, att andre embels- och tjenstemän, än Departements-cheferne, kunde förordnas till föredragande af vissa slags ärenden; så uppstår frågan, huruvida ansvaret för deras föredragningar och för deraf föranledda beslut skall åligga Departements-cheferne, samt huruvida de böra contrasignera expeditionerna.
Delta finnes ej i förslaget vara bestämdt.
Enligt 10 §:n skulle Rikets Ärenders Allm.
Beredning försvinna, och det ankomma på den föredragande allena, att, efter upplysningars inhemtande från vederbör, embetsverk, bereda de ärenden, som hos Konungen i Statsrådet skola föredragas.
Den conlroll på föredragande, sorn stiftelsen af allm.
Beredningen och ännu mera dess bibehållande 1809 åsyftat, vore, efter införandet af en mini - Den as Februari f. m. nis ters ty reise, måhända mern behöflig än förut, åtminstone för att betrygga enskilde medborgare mot farhågan alt i administrativa och ofta litigieusn mål, deras anförda skäl möjligen kunde undfalla någon föredragandes uppmärksamhet, eller icke blifva af honom nog sorgfälligt pröfvade.
Den makt, som förslaget lill förändring af 38 §:n Xieg.- F:n tillägger Departemenls-eheferne, att till vederbör, omedelbarligen expediera föreskrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut, är alltför obestämd, äfven om med orden utfärdade beslut, skulle endast menas Konungens och, der nödigt vore, Riksens Ständers.
Stats-seereterarne äga nu, samt utöfva dagligen rättigheten alt i Konungens namn, men utan särskild föredragning inför honom, infordra från vederbör, upplysningar och lind. iitlni:n, och någon grundlagsförändring vore ej nödig för att bemyndiga dem att erinra om verkställighet af Konungens beslut; ty ett K. bref blefve härtill fyllestgörande.
Men då de ofvananförda ordalagen kunds tydas derhän, alt Departements-chefernc finge omedelbarligen gifva föreskrifter, icke blott att "utfärdade beslut" borde skyndsamt verkställas, utan äfven huru verkställigheten skulle ske; så förekommer mig den ifrågavar. grundlagsförändringens obestämdhet högst betänklig.
Dea skulle i någon, mer eller mindre aflägsen framtid, möjligen Lunna leda till ett nytt sjumannaråds försök att åt sig inkräkta konungamakten, samt emedlertid till mångfalldiga stridigheter emellan Statsrådets
Departements-chefer och vederbör, embetsverk.
- De af Const.Utsk. i dess meni.
N:o 4 uppgifna ord, som skulle i gg §:n af Reg.Ftn tilläggas, synes mig vara öfverflödiga, då någon förändring af 24 och 47 §§:na • samma grundlag icke blifvit föreslagen, och följaktligen Konungens nedre Juslitise-revision, Rikets Hofrätter och Cnllegier icke kunna, så länge sistnämnde §S:r dem befästa, undanträngas af andra i deras ställe inrättade verk.
Ännu flera anmärkningar skulle kunna framställas mot det ifrågavar. förslaget; men de anförda torde tillräckligen rättfärdiga mina tvifvelsmål om de förväntade lyckliga följderna af dess antagande.
IIlifver det likväl af samtlige Piiks-Sl:n antaget och af K.
M. bekräftad t, så torde nödigt vara, att någon tid bestämmes, då den nya organisationen af Statsrådet skall vara lill begynnande verksamhet behörigen ordnad.
Detta lärer icke kunna ske genast, emedan blifvande
Departements-chefer väl framför allt böra vara med departeméntsbetjening försedde.
Dessa åsigter, deni jag nu haft äran meddela, äro icke ursprungligen mina; jag bekänner det uppriktigt, emedan jag ej älskar att tillegna mig andras förtjenst.
De haf a H. 4° 3i4 Den 11 F c b r u a r i f. ra. va öfvergått lill min öfvertygelse från en man, hvars sakkännedom och grundlighet lätt böra röjas för vår samtid.
Men enskildt måste jag beklaga saknaden af en annan man, fäderneslandets och Riddarhusets prydnad, honom, hvars fullmogna vett redde föremålens trassel, hvars milda och öfvertalande röst försonade hatet; honom, som med fosterlandskärlekens hela varma besvor sin Konung att icke ändra dåvar. grundlag; som icke dessmindre förblef hvad han förut alltid varit, denne Konungs vän och oskiljaktig följeslagare; honom sorn 20 år derefter kallades att författa den regeringsform, vi i dag ämna väsendtligen rubba.
Öfver Statsrådet
Adlerbeth har en värdig efterträdare på en academisk plats yttrat tankar, för i4 år sedan skrifna, liksom de varit alfätlade för denna stunds tilldragelser; de lyda så: ”Sverige ägde äfven omkring timonen ett Statsråd af upplysta och redliga medborgare, hvilka skulle med sin erfarenhet och sin omtanka leda Konungens beslut, men icke herrska öfver hans vilja och ej dela hans makt.
Då ännu iefde i alla Svenska hjortan den gamla, hos menigheterna outplånliga, öfvertygelse!!, att Sveriges Konung må höra råd, men sjelf styra.
Då ännu var icke öfver Gustavernes och Cariarnes land utbredd den främmande läran, att en Konung, för att hålla sitt Majestät i helgd, endast
Lör välja förvaltare af sitt välde, som ostraffadt må kunna smädas och störtas, men icke nedlåta sig till någon egen pröfning af Statens angelägenheter, icke med egen rättrådighet och vishet skydda sina undersåtares välfärd, icke med egen blick upptäcka deras lidanden och behof, icke med egen kraft ordna Statens försvar, samt, i följd häraf, icke åt sitt hjerta vinna deras tacksamhet oell kärlek, eller åt sin förmåga lierås beundran.
Vi Svenskar kände oss då stolta att vara Svenskar, och sökte ej genom en ministerstyrelse, som vårt
Rikes inskränkta vidd ej heller gjorde nödig, blifva Britter eller Fransmän, för alt ännu en gäng slitas emellan ytterliga partiers ömsom segrande våld.
Vi trodde, att rättvisa och noggrannhet vid de allmänna ärendenas behandling uppvägde olägenheterna af några fördröjande former, hvilka äfven, utan att rubba statsförfattningens grunder, kunde förenklas; men att den brådskande farten af en Turkisk styrelse svårligen kunde vinnas, utan en Turkisk försakelse af alla anspråk på säkerhet för Statens och alla enskildes rätt.” H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus:
Jag skall icke uppehålla R. o. Ad:s tid med alt vidlyftigt orda öfver denna fråga, uti hvilken hvar och en redan säkerligen lärer hafva stadgat sin öfvertygelse; icke heller smickrar jag mig med, att min öfvertygelse skulle kunna inverka på någon annans:
Den 22 Februari f. m. 3i5 men då frågan är af ett så högst väsendtligt inflytande på vålt framtida statskick, skulle jag förebrå mig sjelf, oin jag icke till proh yttrade min åsigt, att jag instämmer med dem, kvilka tillstyrkt bifall till förslaget och delsammas antagande.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga det under öfverläggning varande gi'undlagsänd ringsförslaget.
Ropades ett ganska starkt och allmänt ja, blandad! med ett eller annat nej.
Gederström, Jacob, samt Frih. B oye, Ludv., begärde votering.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, ehuru votering vore begärd, han likväl ansåg sig böra förklara, huru han uppfattat R. o. Ad:s svar på den sist framställda proposm, och att han dervid funnit ja vara öfvervägande.
Den som antager nu under öfverläggning varande grund* lagsförändringsförslag, som finnes anmäldt uti Coust.Utsk:s vid denna riksdag afgifna mem:r N:is i och 4> voterar ja; den det ej vill, voterar nej 5 vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda förslag.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 4!o. Nej — 19. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -J till 4 e- rola fidem prolocolli, F. O. Silfverstolpe.
Justerades ett prot.utdr., innefattande R. o. Ad:s .denna dag f. m. fattade beslut.
Ehuru mycket jag fägnar mig deråt, att R. o. Ad. bifallit dc delar af ifra - Den aa Februari e. ra. gavar. förslag, hvilka jag, för min del, äfven velat bifalla, hr k lagar jag likväl rätt mycket, att deruti liar blifvit innefattad en fråga, som ej grundlagsenlig! hvilat, innan delta Stånd deröfver beslutat; samt att deruti ytterligare blifvit innefattade andra frågor, hvilka, efter min mening, förut håde kunnat och bort derifrån afsöndras, och hvilkas beskaffenhet jag befarar vara sådan, att man får i framtiden ångra sig.
Jag säger detta för att gifva tillkänna, hvarför jag icke deltagit i omröstningen.
I anledn. af elen siste värde talarens yttrande, skall jag vördsamt anhålla få veta, hvad det kati vara för ett grundlagsförslag, som, ulan att vid sista riksdag vara lagligen beredt, i dag blifvit afgjordt.
Om meningen är del lilla tillägget, som kom uti särskildt meni. från Coust.[Jtsk., får jag förklara, att detta tillägg verkligen varit behörigen beredt, fastän det slått med andra mål samrnanfördt i memorial, hvarest man ej väntat att finna något sådant.
Vid noggrannare efterseende upptäcktes rätta förhållandet, så att den föreslagna förändringen verkligen är beredd vid sista riksdag.
Jag har voterat ja tili det beslut R. o. Ad. fattat.
Likväl vidblifver jag nu samma öfvertygelse, som jag en gång vid sisth riksdag yttrade, rör:de den redaction af 5 §:n Reg.F:n, som blef bifallen; innehållande den äldre redactionen: ”en Just.-statsminister, "som tillika alltid skall vara ledamot af Konungens Högsta Domstol m. rn.”
— Det är detta uteslutande, som jag, på de motiver jag då anförde, ej kunde bifalla, och jag åberopar mitt yttrande vid sista riksdagen såsom min reservation.
Hr Frih. o. Landtm, tillkäunagaf, att Hr Tornerhjelm, Rudolph Victor, anmält sig vara nödsakad att på någon tid afresa från riksdagen, samt således anhållit få lemna sin plats såsom eleclor med bibehållande af sin riksdagsmannarätt; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade härtill lemna sitt bifall.
Remitterades till Lag-CJtsk.
Hr Hjertås, Lars, den ' i5 dennes e. m. på bordet lagda motion om utvidgning af teslamentsrätten.
Ånyo föredrogs Bonde-St:s den 19 dennes f. m. på bordet lagda prot.utdr., ang:de en und. skrifvelse till K. M., i anledn. af Dess tal lill R.
St. å Rikssalen vid riksdagens öppnande.
Hamilton, Hugo, samt Hr Lagerhjelm, Pehr, begär - Dea 2J Februari e. ra. 3*7 de, att detta prot.utdr. ytterliggare malte få hvila på bordet.
Till remiss föredrogs II. Ex. Ilr Gr.
Lövvenhjelms, Gustaf, den 19 dennes e. ni. på bordet lagda motion om upphörande af skyldigheten att aftjena begrafningshjelp.
Hr Leyonmark, Joli.
I anledn. af II.
Ex. Ilr Gr. Gustaf Lövvenhjelms motion om skyldighetens upphörande för Statens embetsman, och betjening att aftjena begrafningshjelp, utbeder jag mig att i korthet få anföra följande:
Vid befordran lill någon ny tjenst med lön, sora tillförene icke på stat varit uppförd, tillträder vanligen den dertill utsedde personen samma lön med månaden näst efter utnämningen, hvilken förmån oaktadt, om han under samma tjenstebefattning genom döden afgår, hans sterbhus tillgodonjuter begrafningshjelp, likväl utan Kronans bekostnad, emedan ersättning derföre vinnes af efterträdaren, som i 6 månader måste tjena utan lön; varande i öfrigt, enligt nådårsförfattningarna, inga andra än Statens aldra lägsta betjening, såsom kammardrängar och deras vederlikar, befriade från en slik tjenstgöring utan lön till grundläggande af begrafningshjelpen , hvilken derföre i alla sådana fall är en ren förlust för statsverket.
Jemförelsevis lill alla andra löntagare på K. I\I:s och Kronans stat, åtnjuta fördenskull de här förstnämnde, i den omnämnda händelsen, ensamt en särskild förmån, ej allenast ulan all dertill grundlagd rättighet, utan ock innebärande en ren gåfva af ett halft års lön.
— Hinna de åter, under en längre lifstid, att till andra tjenste*- med högre löner befordras; så måste de, lika med alla andra Kronans löntagare, hvarje gång, igenom 6 månaders tjenstgöring utan åtnjutande af nya lönen, ånyo grundlägga rättigheten till högre begrafningshjelp, hvilken likväl för dem går alldeles förlorad, ifall de nödsakas taga afsked, förrän de tillträdt pension, och i sådant fall åter dem godtgöres med endast hälften af pensionsbeloppet, utan att någondera löntagaren någonsin undfår ersättning för skilnaden deremellan och de summor Staten såmedelst af honom tillgodonjutit i och för den aftjenta begrafningshjelpens liqviderande.
Obilligheten i både det ena och andra afseende! talar alltså uppenbart för bifall lill den väckta motionen: men då dessa s. k. statsbesparingar numera icke utgöra en statsverkets egen vinst, utan, på sätt motionären äfven anfört, ett i reglementen och författningarna pensionscassorna tillförsäkradt, lika påräknadt, som oumbärligt understöd; så synes mig den af motionären så rättvisligen föreslagna ersättningen derföre till samma cassör utaf statsmedlen lättast 318 Den 22 Februari e. na. celi säkrast klintin bestämmas igenom ett medium af hvad samma cassör, under de sednast framflutna 10 åren, i Kronan bespard begrafningshjelp fått uppbära.
Jag anhåller vördsamt, alt detta mitt anförande må få åtfölja remissen lill Stats-Utsknttet.
Remitterades till Stuts-CJtskottet.
Föredrogs å nyo H. Ex. Hr Gr. Löwenh jelms, Gustaf, den iq dennes e. m. på bordet lagda motion om Nummerlotteriets upphörande.
[J. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Tiden var långt liden, då jag vid förra plenum hade äran andraga denna motion.
Jag önskar få tillägga, några betraktelser.
För lotteriets bibehållande har blifvit sagdt, att i dess frånvaro spelar folket lika argt ändå.
— Detta bestrider jag alldeles.
Det som lockar det lotterispelande folket är, att för en insats kunna vinna många.
Den dass, som idkar delta spel, har icke ledighet till de spel, der en vågas för att vinna en, och skulle ej spela, om icke nyssnämnda lockbeta vore för dem framlagd.
Att detta spel, som i alla civilicerade lander blifvit så i moraliskt som statsekonomiskt hänseende stämpladt till en kräfta, skulle endast i vårt land bibehållas; det vore sannerligen en verklig nedsättning för vårt land, och alt bibehålla det för en relativt så lumpen summa, som 60,000 r:dr om året, det vore än ytterligare förödmjukande.
Tvänne motioner hafva blifvit väckta om indragning af det s. k.
Jag har ingenting deremot, men vill man afskaffa en anstalt, som åtminstone har en fördel, — att gifva Svenska statsverket inkomster — och sålunda minska hvad eljest Svenska skattdragare behöfva erlägga, och som i en offentlig styrelse gifver någon säkerhet för ärlig behandling; så bör man, med så mycket mera skäl, afskaffa den oinskränkta frihet, som utländska lotterier och inhemska speculanter nu äga, att lillspela sig Svenska allmänhetens penningar.
Det skulle otvifvelaktigt finnas bra olämpligt, alt under det Svenska statsverket, af aktning för moralens fordringar, indrog sin lotterianstalt, Danmark, Hamburg, Lubeck, o. s. v. skulle, såsom nu, obehindradt hafva sina lottericontor upprättade i alla betydligare Svenska städer, och på detta sätt göra Svensk spelsjuka till föremål för deras statsinkomster, — ett förhållande som jag ej tror äga rum i något Europeiskt land. — Dertill kommer, — på sätt jag anfört i en år i83^ väckt motion, som dock lemnades utan uppmärksamhet, och hvars många detaljer jag tillåter mig åberopa — att en del Tyska lotterier — det Preussiska gör ett hedrande undantag — i sitt eget land äger ganska ringa credit i afseende på sättet att behandla de spelande.
De äro ofta Den 11 Februari e. m. förpaktade till enskilde, som icke draga i betänkande alt genom lockande annoncer, hvilka särdeles i ett (rammande Iand kunna gilva utsigterna af förmån vid spelet eli större sken än de föl l jena, kunna inlocka spelare, sorn om de kände neli kunde bedomina verkliga förhållandet, aldrig skulle inlåtit sig i spelet, der verkliga chancen af vins! är så liten.
Exempelvis vill jag anföra, huru man, t. ex. vid kungörandet af Österrikiska fastighetslollerierna, för alt göra vinslbeloppen stora och kunna paradera med vinster å millioner och halfva millioner,.genom tillsatsen af de två hokstäfvernn W. VV. (betyda Wiener Währling) efter ordet gulden eller florin, nedsätta verkliga vinsten till •§ af hvadden skulle utgöra, 0111 den olginge i landels nuvar., i stället för ett sedan i5 år afskaffadt, mynt.
— Men äfven inom vårt eget land hafva speculalioner uppstått, alt draga föimån af den stora allmänhetens spelsjuka och oförmåga att sjelf beräkna förhållandena, hvilka spcculationer icke så sällan både lill deras omfång och sältet för deras bringande å bane, antagit en ganska betänklig karakter.
Sålunda t. ex. haiman sett personer, stående under concurs och utan alt erbjuda någon garanti, framträda med hitteriplaner i stor senia ; vidare har man sett det kanske sämsta ångfartyg, som någonsin i Sverige varit bygdt, bortspelas efter en plan, som, på sätt det ovederlagdt offentligen upplystes, vid en försäljning af alla lotter skulle inbringat omkring i,100,000 r:dr; vidare har man för (vänne dagar sedan i en allmän tidning last, huru en man, sora haft försäljning sig anförtrodd af lotter af en förening, smyckad med Svenska industriens vackra namn, uppgifvit, huru denna förening, dels alldeles icke, dels på ett bedrägligt sätt uppfyllt sina emot spelande ingångna förbindelser, hvarföre ifrågavar. ombud afsade sig delta uppdrag; — mångfalldiga andra exempel alt förliga.
Jag tror sålunda det vara nödigt att återupplifva det före i8a3 befintliga förbudet emot utbjudning och försäljning af lotter å utländska lotterier äfvensom å enskilda Svenska, och bör nämna, alt Commerce-collrm uti ett år 183q till K.
M. afgifvet und. utlåtande tillstyrkt ett dylikt förbud.
I öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt tillstyrka: att R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla om förbuds stadgande, vid lämpliga betydliga vitén, emot all offentlig utbjudning och försäljning af lotter, så val å utländska lotterier, som å något enskildt Svenskt lolleriföretag.
I händelse man anser sig ej kunna förekomma den spelsjuka, som tilläfventyrs kan finnas hos några individer af de högre classerna, så, och då enskilda inrättningar ej kunna af Staten i lika grad controlleras, vore det mycket bättre, att, på sätt jag alternativt hade äran föreslå vid 1834 å*'s riksdag, Staten inrättade ett classlotteri, hvars insatser vo - 320 Den 22 Februari e. m. re så betydliga, alt den fattigare delen af allmänlielen icke kunde inlinda deruti.
Jäg anhåller, att dessa nnmärknjr måtte få åtfölja remissen af Gr.
Lövvenhjelius motion. flr von Troil, Emil:
Jag har ingalunda begärt ordet för alt bestrida riktigheten af hvad den siste värde talaren anfört; Jtverlom önskar jag bifall till hans förslag, under förutsättning ali.
Lötvenhjelms motion förut blifvit bifallen.
Men jag anser det icke vara rälla vägen att låta Hr Rosenblads yttrande åtfölja remissen af Gr.
Lötvenhjelms motion, emedan dessa båda förslag böra behandlas af särskildta Udsk., nemi. Gr. Lötvenhjelms af Stats- och Hr Rosenblads af Ekon.Etsk.
Jag anhåller derföre, att Hr Rosenblads förslag mätte betraktas såsom särskild motion och hvila pä bordet, för att i nästa plenum remitteras.
II. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: