Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad beträffar den tvist, som ägt rum inom Utskottet angående platserne för NavigationsSkolornes anläggande, hvarom Herr Riben underrättat oss, så anser jag den saken af allt för liten vigt, för att på detta rum komma i fråga, helst det alltid måtte ankomma på Kongl, Maj:t att derom förordna.
Hvad åter angår den fruktan Borgare Ståndet hyst, att man genom inrättningen af NavigationsSkolor skulle sättas i nödvändighet att till Coopvaerdie-Capitainer antaga Marin-Officerare; så kan jag ej fatta det, emedan ändamålet med desse Skolor alldeles ej hlefve att dana Sjö-offiicerare, för hvilka bildningsanstalter redan finnas, utan tvärtom att åstadkomma skickligare Coopvaerdi-Skeppare.
Om Skolorne inrättas så, att icke hvar och cn mindre bemedlad Bor - Den i Februarii f. m. 39 gare l<an der underhålla sina barn, så är visserligen ändamålet förfeladt.
Å andra sidan inser jag visserligen svårigheten af att bevilja något anslag sedan numera alla medel äro begagnade, hvilket åter är en följd af det oformliga sätt, hvarpå man i vårt Land behandlar frågor om anslag.
Då vi icke äga någon fullständig budget, utan några Propositioner komma från Konungen till Stånden, och andra åter tid efter annan öfverlemnas till StalsUtskottet directe, så inträffar, hvad nu händt, att sedan Statsregleringen är uppgjord och Bevillningen bestämd, nya frågor om anslag förekomma.
Jag kan derföre icke finna det någon annan utväg återstår, än att vi återremittera Betänkandet, med begäran, det Ulskotlet ville föreslå en underd. skrifvelse till Kongl. Maj:t, deruti Piikets Ständer, under förklarande, det de anse inrättandet af NavigationsSkolor af synnerlig vigt, men alt de för närvarande icke äga några medel öfrige att dertill anslå, anhålla, det Kongl. Majrt ville låta inrätta så beskaffade Skolor samt bestrida de dertill erforderlige kostnaderna af io:de IIufvudTitelns besparingar intill nästa Riksdag, då Rikets Ständer kunna komma i tillfälle att dertill särskildt anslå medel.
Först får jag fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att de ifrågavarande 4o Den i Februarri f. ra.
NavigationsSkolorne kunde umbäras om, på sätt Läroverks-Commiteen tillstyrkt, Flottans StyrmansSkolor vid Stationerna i Stockholm, Götheborg och Carlskrona med ringa kostnad utvidgades, så att undervisning der kunde lemnäs äfven dem, som egnade sig åt Coopvaerdie-sjöfart; men man synes icke vilja begagna de minst kostsamma utvägarne, att vinna målet.
De summor, Kongl. Maj:t, i Dess nådiga Proposition, äskat för INavigationsSkolornes inrättande, uppgå, om man sammanräknar dem för 5 år, till ungefär 3o,ooo R:dr.
En motsvarande summa finnes, på sätt Friherre Sprengtporten anmärkt, i behåll, om Rikets Ständer bifalla Stats-och BancoUlskottens senare hemställan, att indraga det åt Södertelje Canal förut tillstyrkta anslag.
Men att döma efter den erfarenhet vi äga om Canalernes framgång vid denna Riksdag, tror jag icke man kan antaga att så går.
Om likväl på detta sätt tillgång erhålles, vill jag icke sätta mig emot att den till förevarande ändamål användes, så vida Rikets Ständers bidrag dermed upphöra; ty det är egentligen yrkets egen sak att förskaffa sig Skolor åt sina idkare.
Ja, bildandet af skickliga Skeppare och Styrmän, genom hvilkas kunskaper Sjöskador förekommas, är att anse såsom en del af de försäkringsanslalter åt skepp och gods, hvarföre köpmannen, genom varans stegring tager sin ersättning af köparen.
Lika litet
Den i Februari i f. m. 41 sorn Staten betalar något till Sjöförsäkringen, lika litet tror jag att Staten bör bekosta allt hvad till inrättandet af Na viga - tionsSkolor erfordras.
Sådane äro skälen, hvarföre jag anser Betänkandet, sådant det nu är, böra bifallas, hvarå jag anhåller om proposition.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, huruvida Ridderskapet och Adeln ansåg de vid ifrågavarande
Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterand e.
Vid förnyad föredragning af Stats- Banco- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 9 sisth Januarii under N:o Ii3 afgifne, och den 22 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anvisandet af erforderlige medel till anskaffning af spannemål vid inträffande missväxtår, blef berörde utlåtande, uppå anhållan af Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard Zacharias, och Herr von Vegesack, Ernst, ånyo lagdt på bordet.
BancoUtskottets den 22 sisll.
December under N.o 90 afgifne, 42 Den i Februari i f. m. och deri 11 derpåföljde Januarii e. m. på bordet lagde, memorial, med Förslag angående vissa förändringar af Bankens sedlar till deras Valeurer, Text, Format m. m, Garantierne mot missbruk och förfalskningar samt ordningarne inom Banken för olika sedelsorters utbyte och förvexling.
Herr Bruncrona, Gustaf Adolphs uppläste följande; BancoUtskottet har ansett förbättringar af Bankens sedlar £ill papper, valeurer, tryck och format med frågan om förenkling af expeditions- och bokföringssättet i VäxelBanken stå i så nära sammanhang, att det ena och andra ansetts på en gång i ett Förslag böra till Rikets Ständers pröfning anmälas, Jag kan icke dela denna tanka, På samma grund skulle mycket annat, som ingår i Bankens inrättningar, på en gång böra framställas, emedan allt i detta Verk står i ett visst sammanhang och utgör delar af ett helt.
För min del åtskiljer jag fullkomligt de anförde omständigheterne, och, under det jag ogillar det ena förslaget, tror jag mig kunna tillstyrka antagande af det andra, såsom efter min tanka af det förra alldeles oberoeude.
Jag kan ej gilla den nästan totala reform af VäxelBanken, som Utskottet satt i fråga.
Jag vill ej inlåta mig i speciel be - Den i Februari i f. m. 4^ visning, och upptaga alla demer eller mindre kraftiga skäl, hvilka Bankens Commissariat för bibehållandet af de gamla formerna anfört.
Jag vill blott i allmänhet anmärka, att
Bankens och allmänhetens säkerhet halftannat sekel varit tryggad’ under iakttagande af närvarande förhållanden inom Banken; att de controller, derstädes finnas, vid första påseende någongång öfverflödige, likväl blifvit påkallade af erfarenheten och behofvet; att nyttiga jemkningar, såsom hittills ofta ägt rum, kunna lillvägabringas utan att öfverändakasta hela byggnaden ; att då förändringens oumbärlighet eller nytta ligger klart i dagen, den ovilkorligen bör vidtagas, men att här oumbärligheten alldeles icke visar sig, och nyttan synes ganska problematisk; att nyhetsoch bärmningsbegäret icke må förleda, att gripa efter mindre fördelar, under det man släpper ur händerna de väsendtliga; att en något skyndsammare expedition kan hänföras lill de förra, men controller, dem en långvarig häfd godkänt och icke nöjaktigt finnas utbytte mot andra, tillhöra de sednare; att redligheten, som tillfället i ett penningeverk hos den lättsinnige frestar och Bankens äldre annaler visa sig icke alltid uthållet profvet, ej onödigt bör sättas på ett sådant prof; att osäkert är huruvida icke, med inskränkning af Bankens personal på ett ställe, denna, genom förslagets godkännande, på ett annat måste förökas, elier 44 Den i F e b r u a r i i f. m. andra nu okände kostnader uppkomma; att i allt fall en utgift icke bättre kan användas, än om ökad enskild och allmän säkerhet derigenom béredes; att om än fördelen af den gamla inrättningen i betydlig mon skall ligga i fördomen, den fullkomliga omstöpning deraf, som blifvit föreslagen, likväl icke vid denna Riksdag bör äga rum, det vill säga innan den tillämnade realisationen blifvit satt i verket, hvars framgång icke så är gifven, att tillgångarne i Bankens hvalf utesluta alla andra stöd, hvaribland kraftigt ingår allmänhetens opinion om det ändamålsenliga i detta Verks sammansättning och det hittills orubbade förtroendet till hela omfånget af dess verksamhet.
Jag tror att, med det hittills brukliga bokföringssätt och dervid iakttagne controller, sjelfva transportteckningen å större sedlar ganska väl kunde upphöra, såsom medförande ingen eller föga säkerhet, hvarigenom, jemte det att bakbladen kunde försvinna, minskning i arbete inom VäxelBanken uppkomme; jag tror att, af de föreslagne nya Sedlarne, de af ända till io R:drs, kanske äfven a5 Rrdrs valeurer, kunde hänföras till mindre Sedlar och behandlas såsom sådane, hvarigenom annullering i VäxelBanken till stor del skulle förminskas och bokföringen förkortas och förenklas, emedan blott 100 och 5oo RrdrsSedlar då lomme i fråga att behandlas såsom hittills skett; jag tror, att genom antagande af ett mera uthålligt pap - Den i Februarii f. m. 45 per och allmänt användbara få valenrer, sedlar till så stort belopp som för det närvarande, icke skulle dageligen till Banken ingå; hvilket naturligtvis skulle verka till inskränkning i göromåien; jag tror att bokföringen i BokslutsConloiret möjeligan kunde tåla förenkling och förkortning; jag tror att, då silfvermynt utgifves i rörelsen, antalet af utelöpande småsedlar kommer att förminskas och i så målto måste nedsätta arbetsmödan inom SmåsedelsContoret; jag tror att, i följd af allt detta, någon indragning i Bankens tjenstemanna-personal framdeles skulle kunna ske och måhända, efter noggranna undersökningar, äfven sträckas till andra departementer innom Banken.
Nyttiga jemkningar i dessa delar medgifver jag gerna.
Men jag önskar och anhåller, att ifrågasatte radicala förändring af den egenteliga VäxelBanken tills vidare må uppskjutas, att verkan på göromåien af realisationen och de nya sedlarne afvaktas innan den vidtages, och att sedelrörelsens öfverflyttande på Cassa må åtminstone först förökas i mindre ökad skala, innan den hel och hållen får denna enda plats för insättning och växling af Bankens sedlar.
Mig synes ock, att de brydsamma befattningar, hvilka i ock för den blifvande realisationen för BancoStyrelsen mäste uppkomma, icke vid samma tid må ökas genom andra af något verkeligt behof icke påkallade.
Jag känner denna Styrelses förlitande på sina 46
Den i Februari i f. in. krafter och på framgången af sina företag.
Jag misströstar ej heller derom.
Men måhända böra Riksens Ständer ej alltför mycket begagna sig af dess mod och starka vilja, och ej hopa allt på den närvarande tiden.
Att sluta af 8:de punkten sidan 53, ämnar BancoUtskottet till ledning för fullmägtige icke ens antyda de controller, hvilka borde sättas i stället för dem, som skulle försvinna.
Med ett gränslöst och i sanning ovanligt förtroende bär Utskottet öfverlemnat denna vigtiga fråga till Fullmägtiges godtfinnande.
Det synes likväl som desse, under denna Riksdag, haft rådrum att härutinnan till Utskottet inkomma med förslag, då efter granskning Reglemente, Inslruction eller BancoOrdning kunnat upptaga allmänna föreskrifter såsom hittills ägt rum, utan att derföre alltför mycket binda bänderne på Banco-Styrelsen.
Den täflingsskrift, som ansetts förtjena en mindre belöning, eller det enskilta förslag, sorn finnes bifogadt ÖfversteLieutenant Hjertås utlåtande af d. i5 Oct. 1828, håfve ej Fullmägtige såsom eget förslag tillägnat sig.
Misstag och förluster kunna låta tänka sig.
Både Verkets och Styrelsens egen säkerhet synes fordrat sladganden i detta, som andra fall.
Ehuru föga tänkbart, vore det ej omöjligt, att Fullmägtige emot den princip, som hittills varit gällande, kunde intränga alltförmycket i verkställighetsåtgärder inom Banken och, under öfvertygelse att bättre ga - Den i Februari i f. m. 47 räntie icke funnes, än den moraliska, hvaröfver de sjelfve voro mästare, kunde de i egne personer öfvertaga den närmaste befattningen och ansvaret.
Jag har äfven trott mig finna, att Hr ÖfversteLieutenant Hjertås särskilt utdelade yttrande lill BancoFullmägtiges protocoll, sidonie 4 och 5, gifver någon vink till ett sådant förhållande, äfvensom dess ofvanomnämnde förslag röjer en ide i viss nion syftande deråt.
För min del tror jag, att, med utöfvande af den rätt Fullmägtige i allmänhet äga, och hvilken särskildt i f) § i Art. af B:coReglem. och Ansvarighetslagens 6 § såsom plikt Blifvit föreskrifven, ali nödig inverkan å göromålen dem blifvit medgifven, och att det för allmänna säkerheten är nödvändigt och ganska visligt förordnadt, alt Fullmägtige icke allenast skola handla efter Instruction, utan ock, utan omedelbar inblandning i Commissariatets göromål, i vigtiga frågor höra detsamma.
En PrivatBank må förvaltas och organiseras efter vederbörandes godtfinnande; men förvaltningen och organisationen af en StatsBank bör icke godtyckligt bero af Ombud, hvilka äfven för deras del måste underkasta sig den coulroll och återhållande kraft, som ligga förvarade i begränsningen af deras handlingsrätt och i de collegiella formerne; så genant det än i en eller annan måtto kunde anses vara.
Minst böra Banco-Fullmägtige deltaga i åtgärder, hvilka de sjelfve äga controllera.
Detta är 48 Den i Februarii f. m. en erkänd grundsats, som gäller för alla Öfverstyrelse!’. Deremot, och utan att derföre tillstyrka förändring af bokföringssättet och controllerne å de stora sedlarne, gillar jag hvad sidan 4^ i afseende å sedlarnes valeurer tinder Litt. a, b och c blifvit hemstäldt, viljande jag blott föreslå, att, sedan 16 sk. sedeln skall tryckas längsefter papperet, och 8 sk:s-sedeln öfver bredden, 12 sk:s-sedeln kunde, för att vinna desto större olikhet med den sistnämnde, tryckas på snedden af papperet, på sätt vid dylika tillfällen iakttages i andra länder.
Äfvenledes godkänner jag i det hela hvad Utskottet föreslagit under N:o 3 ifrån pag. 48 till 54, så vidt det ej afviker från mina redan yttrade åsigter i afseende på Växel-Bankens organisation.
Commissariatets farhåga att konstgraverade sedlar snarare skulle efterhärmas än de med vanligt tryck förfärdigade, kan jag icke dela.
Om det svårare icke afskräcker efterapning, måste det enklare ännu mindre göra det.
Commissariatet har sjelf medgifvit, att den Class af menniskor, hvilka hittills föröfvadt detta brott, vore genom de nya sedlarnes införande betagen möjligheten- att deruti lyckas.
Hos en så skicklig artist, att han med framgång skulle kunna göra efterapningsförsök, måste förutsättas den med uppfostran - Den i F e b r u a r i i f. nii 4a strän vanligen förenade moralitet alt icke begå ett nidingsverk, och det förstånd att ej derigenom blottställa namn och rykte, hvaremot hos den obildade och redan oftast genom andra förbrytelser och straff djupt fallne menniskan ingen sådan återhållskraft finnes, att hindra hvad behofvet påkallar och tillfället uppmuntrar.
Det är således egenteligen för den sistnämnde, sora efterapningen bör försvåras.
Då i länder, der sedelmynt till mångfalidigt större belopp än i Sverige utgifves, der handel och penningerörelse hafva vida mera lif, der nationalredligheten i allmänhet icke torde uppväga vår, och der de fullkomligaste garantier mot efterapningsförsök säkerligen blifvit uttänkte, man likväl funnit graverade sedlar vara de tjenligaste, så synes detta hos alla hyfsade Nationer antagna bruk, icke endast hos oss böra jäfvas.
Att ej hittills efterapning i stort ägt rum af våra sedlar kan för ingen del tillskrifvas deras högst ofullkomliga beskaffenhet, utan fast mera svenska Nationalkarakteren och en lyckträff, att ej någon utlänning fallit på den tanken att försöka en sådan industri.
Emedlertid böra ej heller andra medel försakas, som anses försvåra eftergöring.
Om hvart och ett för sig vore otillräckeligt, skola de sammantagne, genom deras mångfald, så vidt möjligt är, uppfylla ändamålet.
På sätt Utskottet tillstyrkt lärer dock allt detta böra 60 H. 4 5o Den i Febr u a r i i f. m. bero af BancoStyrelsens närmare pröfning» som icke lärer underlåta, att i detta angelägna ärende inhämta sakkunniges upplysningar och råd.
Från hvad Utskottet föreslagit afviker jag i så måtto, att jag anser formatet af de mindre sedlarne blifva nog litet, hvarigenom de för den arbetande classen skulle blifva svåra att handtera, önskande jag derföre, att de måtte erhålla storleken af nuvarande skillingssedlar, helst mindre sedlar hufvudsakligen ingå i remisser med posten; att, som papperets färg och andra försigtighetsmått böra motverka all förfalskning, jag anser hvarje valeur af de mindre sedlarne icke ovillkorligen behöfva hafva olikt format, och att, då underskrifterne äro egenhändiga, jag finnér valeurens antecknande på ett ehda ställe genom såkaltad rullning med chemiskt bläck vara nog, emedan valeureh i boksläfver och ziflfror på flere ställen skulle upptaga för stort rum och i det hela mera öka mödan, än svårigheten att efterapa, hvilken sednare egenteligen bör ligga i papperet och omväxlande yttre omständigheter.
Jag tror mig för öfrigt böra tillägga, alt, så vidt sig göra låter, det ovanliga i papperets tillverkning, äfvensom mechanismen i konstgravuren må af vederbörande hållas liemlige; att, sedan, med godkännande af de förslag Utskottet afgifvit, förfalskning från mindre lill större sedlar icke är möjlig, och omsorgen blott behöfver fästas derhän, att efterapning ej
Den i F e b v u a r i i f. m. må kunna verkställas, hvarvid garantien, efter min tanka, hufvudsakeligast ligger i det ifrågasatte papperet, så bör sådant papper alldrig tillverkas till annat än Sedelbehof, och detsamma, sålunda alltid försedt med Bankens vattenstämplar, icke komma utom Bankens förvaringsrum; samt att nödige controller i sådant afseende borde vidtagas och, derest sedelpapper upptäcktes utom Banken, det borde conliskeras och ej mindre utlemnaren, än innehafvaren bindas lill lämpeligt ansvar, jag tror afven, att det icke bör tillåtas att sedlar må päskrifvas eller klistras, vid äfventyr att sådane sedlar icke utan serskild anmälan och pröfning i Banken inlösas.
Förbud häremot existerar i Ryssland och lärer härleda sig från farhåga, att genom klistring och öfverskrifningar försök kunna döljas, att hopflicka bitar af sedlar med olika valeurer, för att i utbyte lill tubba sig en större summa an de sammantagne primitift utgjort, äfvensom efterapning derigenom vore svårare för allmänheten att upptäcka.
Om en sedel genom slitning går sönder kan en hufva eller ett omslag af annat papper, på sätt som sker t Ryssland, sammanhålla bitarne till dess utbyte kan ske i Banken eller VäxelContoren i Landsorterne.
Sluteligen får jag yttra min tanka vara den, att aila sedlar af nu brukeligt slag, vare sig Banco- eller Riksgäldssedel’, böra afiysas och uppsägas till 60 H. 4* I 52 Den i Februarii f. rn. betalning, vid förlust af inlösningsrättighef; tio år efter det nya sedlarne blifvit satte i omlopp, eller, kanhända rättare, tio år från den dag realisationen genom silfverutväxling tagit sin början, då Banken kommit i tillfälle att mot redbart mynt, efter de af Rikets Ständer fastställde grunder, inlösa sina förbindelser, i händelse innehafvare!! deraf ej häldre ville tillväxla sig de nya myntförskrifningarne.
Då Bankens sedlar icke äro i sjelfva verket annat än skuldförbindelser, så synes en prasscripriptionstid af io år, för deras inlösen eller förnyelse, vara analog med den som gäller för reverser man emellan, och icke innefatta annat än en laglig uppsägning med laga påföljd, ingalunda våld och obehörig inkräktning på äganderätten; och då man fordrar, att Banken i allo skall dela förbindelser med den enskilte, måste det icke vara obilligt, att detta vigtiga och riksgagneliga
Verk också åtnjuter den enskiltes lagliga prasrogativer.
För att göra denna indragning af sedlar ännu mera lindrig, kunde det bero afBancoStyrelsens elier först blifvande BancoUtskotts pröfning, huruvida så bevekande omständigheter vore för handen, att, oaktadt prrescriptionstiden tilländalupit, ersättning för inkomne gamla sedlar kunde medgifvas.
Motiverna för min framställning äro: 1:0 att Rikets Ständer må komma i tillfälle att känna det verklga beloppet af den eirculerande sedelstocken, hvilken under tidernas Den i Februari! f. m. 53 lopp miste undergått en icke obetydlig förminskning; 2:0 att en mängd olika myntrepresentativer är lika olämpelig och onödig, som för den enfaldige förvillande; och i synnerhet 3:o att så länge de gamla sedlarne äro i omlopp, med rättighet för inneliafvaren att utan begränsning af tid vid uppvisandet få dem inlöste, och det är erkändt ej mindre att de gamla mindre sedlarne lätt kunna efterapas än att de större lika lätt förfalskas, så är öppet fält fortfarande lemnadt för dessa brottsliga tilltag, och den med de nya sedlarne åsyftade väsendtgaste förmån icke fullkomligen vunnen.
Det var likväl för att förekomma förluster för enskilte och Banken, men i synnerhet för att förekomma brott, som jag först satte i fråga ett annat sedelpapper.
Äfven mägtiga considerationer måste vika för den moraliska förbindelsen, att så vidt sig göra låter afleda elt stort ondt och minska olyckligas antal.
Dessa omständigheter, hvilka jag såsom Fullmägtig i Banken i ett särskilt utlåtande till BankoUtskottet sökt göra gällande, hafva ej fästat dess uppmärksamhet, men torde dock förtjena att upptagas och påkalla något svar.
I händelse af återförvisning till BancoUtskottet, anhåller jag att detta mitt anförande må åtfölja remisshandlingarne.
Om jag rätt fattat det 54 Den i Februarii f. m. af Herr Bruncrona nu upplästa anförande, sä tror jag att en stor del deraf angår Betänkanden, som nu ej äro före.
Frågan om förändringar i VexelBanken utgör föremål för ett särskildt betänkande, och frågan om praescriptionstid för inlösen af Bankens utevarande sedlar likaledes.
Om jag således till besvarande upptager endast den del deraf, som rör det förevarande ämnet, så är det blott om ett förändradt Sedelmynt, och får jag dervid motsäga den af den värde Ledamoten angifne satts, att inga andra förändringar med Sedelmyntet vore behöflige, än genom papperets förbättring.
Jag tror, att Utskottet i sitt
Betänkande öfverlemnat ett på goda grunder fotadt förslag, att icke allenast i detta afseende åstadkomma förbättringar, utan äfven att, genom gravurer och andre smärre föreslagne controller, för framtiden försvåra efterapning; och att Utskottets Förslag, om ock af en ovanlig latitud för BancoStyrelsen, dock ej kan medföra några vådliga följder.
Yidare får jag fästa den värde Ledamotens uppmärksamhet derpå, att Utskottets förslag går derpå ut, att större BancoSedlar böra hållas på förhand färdiga, för att kunna genast och utan omgång utväxlas till allmänheten , på lika sätt som nu sker med småsedlar.
En sådan åtgärd mäste blifva af stor vigt för allmänheten, och hvarföre skulle man icke vilja derpå ingå, då den kan, utan minskning i säkerheten för Ban - Det) i Februarii f. ni. 55 lien, vidtagas i händelse hvad Utskottet i en underordnad punkt föreslagit iagttages, nemligen att Bankens Sedlar af högre valeur än 3 R:dr ställas endast på fulla Riksdalertal samt på följande bestämda Summor, nemligen: io R:dr, n5 R:dr, 100 R:dr och 5oo R:dr.
Emot hvad Utskottet uti sitt Betänkande i 3:dje punkten, angående de nya Sedlarnes yttre form, styrka och uthållighet samt beqvämlighet vid remisser och utbetalningar, äfvensom nödiga försigtighetsmått till trygghet emot deras förfalskning och eftergöring föreslagit, har den värde talaren framställt åtskilige anmärkningar, såsom att formatet för de mindre sedlame blefve nog litet, och att de derigenom blefve svåra att handtera för den arbetande Classen, samt derföre Önskat, att nuvarande storlek måtte bibehållas, och att de mindre sedlarne icke ovillkorligen beliöfde hafva olika format.
Då Utskottet framställt nu ifrågavarande förslag har sådant skett med afseende på den lätthet i allmänna rörelsen, som måste uppkomma derigenom, att papperssorterna ej blifva så tunga, som de hittills vanliga af lump, samt genom ett minskadt format, så att 5, 6 å 7 Sedlar komma att i tyngd motsvara en gammal transportsedel; äfvensom derå, att, genom sedlarnes olika format, deras valeur bestämdes; och då, enligt min tanka, dessa förmåner kunna vinnas genom de åtgärder Utskottet till antagande framställt, tror 56
Dea i Februari i f. m. jag att Utskottets förslag icke är så origtigt.
Yid Utskottets förslag att 16 sk.-secleln skall tryckas längs efter papperet, men 12- och 8 sk.-sedlarne öfver Sedelformatets bredd, har den värde talaren gjort den anmärkning, att 12 sk.-sedeln, till vinnande af mera olikhet med 8 sk.-sedeln, måtte tryckas på snedden af papperet.