Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Långt ifrån, att vårt jordbruk skulle finna någon fördel vid att öfvergifva den ståndpunkt af fri koukurrens och fri delaktighet i den utländska marknaden, som det nu intager, och återgå till ett mera eller mindre strängt isolerings-system med alla dess konseqvenser, är jag fullt öfvertygad om, att detta skulle vara för detsamma skadligt; och jag kan derföre icke heller tillegna mig förtjensten af, att i denna fråga (så gerna jag ock skulle önska det) hafva gjort ett offer af mitt enskilda intresse för min öfvertygelse, ehuru allt hvad jag egar består i en landtegendom, hvars värde naturligtvis beror på värdet och afsättningen af dess produkter.
Hvad slutligen den värde talaren yttrat ang:de inkonseqvensen af att genom export-tullar på vissa effekter, tillhörande bergshandteringen, försvåra eller förhindra det fria utbytet på detta område, så har han häruti onekligen ganska rätt.
Men dessa undantags-stadganden tillhöra en öfvergångsperiod, och hafva sin grund i sekelgamla förhållanden, hvilka sammanvuxit med näringens hela utveckling, och som således ej i ett ögonblick kunna rubbas.
Hetta är förklaringen på den anmärkta inkonseqvensen, hvilken jag således icke anser drabba systemet, utan bör betraktas blott såsom en förmedlingsåtgärd under öfvergångstiden med afseende å praktiska förhållanden.
Jag har i korthet velat yttra dessa åsigter om det friare handels-system, som hos oss blifvit infördt, men hvars riktighet man nu bestrider.
Jag hoppas dock att detta system, som efter mitt begrepp fullkomligt öfverensstämmer både med tidens fordringar och vår egen fördel, skall förmå motstå de anfall, som nu från flera håll riktas mot detsamma.
Den 23 November e. m.
Jag befarar att jag blifvit af den siste värde talaren något missförstådd, ty med undantag af ett enda förslag, sorn jag gjort rörande uphörande af export-tullen på tackjern och malin, innefattar min framställning icke något positivt förslag till förändring i tulltaxan; ännu mindre har jag, äfven om jag ock ansett att det hade varit försigtigast att vid spanmåis-tullens borttagande hos oss, likasom i England, bibehålla en obetydligare afgift, som icke skulle hafva besvärat priserna, men kunnat bereda en tillgång för understöd åt behöfvande under missvextår, framställt något sådant förslag.
Det blir tids nog att tala om spanmålstul len, då denna fråga förekommer till behandling.
Jag har skärskå dat grundtanken i ett handels-system, hvilket förkastar tulltaxan såsom en regulator på handeln, nien detta mitt yttrande har den värde talaren icke behagat uptaga.
Det är möjligt att jag misstagit mig i als. på systemet och att det. icke är sådant, som jag trott, och det vore då uplysande att känna huru den värde talaren sjelf betraktar frågan ; huruvida tulltaxan af honom förkastas så som en regulator på den stora handeln eller tillerkännes en sådan egenskap.
Härpå har min framställning gått ut, och jag har alls icke vidrört hvad Hr Gripenstedt yttrat om prohibition för de inhemska näringarne.
Tvertom instämmer jag deri, att den alldra största frihet för dem är nödvändig.
Jag skiljer för öfrigt, i fråga om de yttre handelsförhållandena, mellan ett prohibitiv-system och ett sansadt skyddstulls-system, sådant som vi hade för 3 å 4 år sedan.
Om nationerna voro solidariska sinsemellan, så att de sträfvade till ett mål, och man aldrig kunde uptäcka något spår dertill att det ena folket sökte förvärfva sig fördelar i politiskt eller merkantilt hänseende på det andras bekostnad, om alla länder voro lika lyckligt gynnade af naturen med en rikedom af produkter, om de hade samma lyckliga läge för handel, om de, i besittning af samma kapitalstyrka, genom politisk öfverlägsenhet och industriel verksamhet bragt sig till samma höjd i allt som framkallar produktion och befordrar afsättning, då tror jag äfven att ett kosmopolitiskt handelssystem kunde försvaras, men derhän hafva vi ännu icke kommit, och kunna icke komma dit; den värde talaren torde derföre ursäkta att hans yttrande icke rubbat min öfvertygelse.
Sprengtporten synes särdeles ifrig att få besvarad den af honom upställda fråga, huruvida man bör betrakta tulltaxan såsom en regulator för handeln, eller ej.
Att vid en remiss till Bevilln.Utsk:t ingå uti vidlyftig pröfning af denna fråga, anser jag föga tjenligt, enär vid Ut.sk:ts behandling af tulltaxan svaret sjelfmant och oafvisligt framstår.
Jag skulle för min del önska, att Frihm, lifvad af sin håg att göra alla rätt, att lika fördela så väl skydd som bördor, vore utsedd ledamot af nämnde Utsk.
Han skulle snart inse sin fullkomliga oförmåga — en oförmåga, hvilken äfven det djupaste statsmannasnille, det uti alla ett lands näringars förhållanden och behof mest invigda måste medgifva — att vid det innerliga samband, som dessa näringar emellan förefinnes, kunna följa verkan af en förändrad tullsats hela kedjan igenom. 334 Den 23 November e. m.
Jag vill, för att belysa min tanke, anföra ett exempel.
Vid mitt jernbruk åtgår lika mångå t:r säd, som jag tillverkar Sk. jern.
Höjes nu, af en eller annan orsak, priset å denna t:a med 1 rdr, följer ju oafvisligen att, derest jag icke skall lida förlust, priset på Sk. jern också måste med en rdr stegras.
Denna prisstegring åter måste i sin ordning inverka till förhöjning af de näringsidkares produkter, hvilka äro konsumenter af jern o. s. v. Mäktar Hr Frihrn följa den primitiva prisstegringens, rdrns, inverkan hela kretsgången igenom.
Jag vågar påstå nej, ty, jag uprepar det, intet menniskosnille förmår det.
Men, hvad som är säkert är, att, derest icke förlust för någon, till vinst för annan, skulle upstå, den flera gånger omtalade rdrn, fördelad uti mångfaldiga prisstegringar, vandrar sin väg hela kedjan igenom, och att den, som drog första vinsten, åter i sin ordning måste, med ränta återbetala den, till följd af prisstegringen uti de produkter, han måste konsumera.
Jag har under fyra lliksdagar varit ledamot af Bevilln.Utsk:t.
Jag förklarar, att min allt fastare anhängighet till en friare tulllagstiftning, min allt mera stadgade öfvertygelse om det oriktiga uti, att söka genom denna lagstiftning utöfva ett förmynderskap för näringarne, mindre härleder sig ifrån en tillgifvenhet för theorier, än ifrån en allt klarare upfattning af den sanning, jag ofvan framhållit och af lagstiftningens oförmåga att fullt rättvist utproportionera — om jag så får uttrycka mig — skyddet; en oförmåga så mycket större, som utländsk konkurrens och inhemsk produkts större eller mindre umbärlighet, äfven utöfva en ojemn inverkan, och förhindra en eller annan näringsidkare att kunna betinga den prisstegring å egna produkter, som skulle ersätta honom för den förlust, han lider genom andra varors fördyrande.
Jag vill slutligen tillägga, att det finnes endast ett fall, för hvilket — ehuru ej obetingadt — jag anser ett skyddsystem, under viss bestämd tid tillämpad!, kunna försvaras.
Detta fall är om ett land anser en viss näring vara för sig af den vigt, att det särskildt vill söka befordra dess upkomst eller tillvext.
Det åsätta skyddet, dea förhöjda beskattningen, som genom detsamma pålägges alla afnämare af samma närings produkter, blifver då att anse såsom ett förlag, af hvilket jag afser att i framtiden draga riklig ränta.
Mea må man väl märka att räntan äfven måste utfalla.
Gör den ej det, har jag handlat oklokt, och ställes uti valet emellan, att antingen för alltid pålägga landet en tunga, eller ock att ruinera de kapital, hvilka på en ofruktsam bana blifvit inlockade.
Om äfven detta sednare hos oss icke uti anmärkningsvärd grad inträffat, står ett förhållande dock fast och obestridligt, det nemi. att under skyddsystemets förmynderskap våra näringar i allmänhet befuuno sig uti lägervall, och deras framsteg voro ringa, under det att på sednare år, sedan en återgång ifrån skyddsystemet inträdt, nödvändigheten tvingat näringsidkarne till inlörande af bättre arbetsmethoder och mera ordnad drift af arbetet.
Och frukterna härutaf hafva icke heller uteblifvit.
De visa sig uti nedsatta priser på tillverkningarne, under det samtidigt lika om icke större vinst än förr tillskyndats tillverkarne.
Jag anhåller att detta mitt yttrande, ehuru för Bevil!n.Utsk:ts upfattning obehöfligt, måtte såsom svar på Frih.
Sprengtportens fråga få åtfölja remissen.
Då jag af Frih.
Sprengtporten blifvit direkte upmanad att yttra mig, huruvida jag icke anser tulltaxan böra vara en regulator på handeln, så får jag härtill öppet förklara, att jag fullkomligt ogillar hvarje försök åt detta håll.
Jag anser det lika origtigt i princip, som omöjligt i utförandet, att sålunda vilja utöfva något förmynderskap öfver handeln, som till sin natur är det friaste af allt.
Såsom ett mot stycke till de ziffror, Herr Gripenstedt upgifvit, i afseende på export af spanmål, anhåller jag att få nämna några, hvilka jag hemtat ur Kommerce-Coll:ii sista berättelser.
Dessa ziffror äro per medium för de 10 år, som samma berättelse omfattar.
Efter min uträkning i jemna tusental, var utförseln af spanmål för år räknadt, inberäknadt 357,000 t:r hofra, 649,000 tunnor; men om jag härifrån drager införda 198,000 t:r, hvaribland 17.000 t:r hvete och 150,000 t:r råg, samt 818,000 lisp. mjöl, som kari motsvara 70,000 t:r, så öfverstiger exporten den införda spanmålen med endast 381,000 t:r. Om Herr Gripenstedt genom denna spanmåls-export vill bevisa jordbrukets framsteg, så anhåller jag att än ytterligare få gifva några ziffror å införda jordbrukets produkter, hvilka möjligen bevisa ett motsatt förhållande.
Alven för år räknadt, per medium för 10 år, är infördt:
Kött 23,000 lisp., Medvurst 25,000 lisp., Ost 36,000 lisp., Smör 26.000 lisp., Talg 15,000 lisp..
Hudar 3,780,000 skålp. och Ull 2.530.000 skålp., äfvensom spillning för öfver 200,000 Rdr.
Hr Gripenstedts yttrande derom, att man bör få utbyta de varor, hvarpå man trodde sig hafva öfverflöd, mot andra, hvarpå utlänningen har öfverflöd, så får jag fästa upmärksamheten på, att en stor del af de utländska varorna betalas med silfver, på hvilket vi hafva brist.
Således anser jag Hr Gripenstedt i detta afseende vara vederlagd.
Vidare nämnde Hr Gripenstedt om urfabrikationen i Dalarne, att det nr en vacker industri, som bör upmuntras.
Har densamma blifvit upmuntrad genom införande af Schwartzwalderuren?
Jag skulle snarare tro, att sedan dessa inkommit, köp af Dalkarlsuren äro sällsynta, och i följd deraf denna näring i aftagaude.
Den siste talaren har här anfört åt skilliga fakta i afseende å spanmåls-exporten och importen under de sista 10 åren, och då jag händelsevis har en fullständig tabell i detta afseende till hands, tager jag mig friheten något närmare uplysa R. och Ad. om, huru dermed förhåller sig.
Först och främst får jag likväl anmärka, att malen spanmål, såsom mjöl och gryn, äfven blifvit tagen i beräkning, samt att, för åskådlighetens skuld, importen blifvit afdragen från exporten, så att hvad som Dea 2:i November e. m här upgifves. utgör det verkliga öfverskottet af spanmål under den nu ifrågavarande tiden.
Ar 1849 utgjorde den öfverskjutande exporten t:r 611,000.
» 1850 d:o d:o 231,000.
» 1851 hade deremot importen en öfvervigt af 147,000.
» 1852 d;o 229,000.
» 1853 var åter exporten öfvervägande med d:o 129,000.
» 185 4 d:o d:o 980,000.
» 1855 d:o d:o 1,739,000.
» 1856 d:o d:o 178,000.
» 1857 d:o d:o 309,000.
» 1858 d:o d:o 1,298,000.
» 1859 d:o omkring 1,300,000. eller i medeltal under dessa sednaste 11 år ett öfverskott af 582.000. tunnor, inea om endast de 0 åren tagas i betraktande, ett öfverskott af 967,000 tunnor.
Häraf visar sig således, hvilken betydlig öfvervigt Sverige haft i afseende å spaumåls-exporten, och att denna alltjemt synes vara i stigande.
Hr Ehrenhoff nämnde äfven något om importen af Hudar och Ull.
Men det torde icke kunna nekas, att då hudar kunna anskaffas för vida bättre pris än här från vissa andra länder, der tusentals hjordar gå och beta så godt sora vilda, och der kreaturen ute på Pampas knappast hafva något annat värde än huden, så mäste det vara fördelaktigare att från dessa länder hemta det öfverskjutande behofvet af hudar än att sjelf söka producera denna vara med vida större kostnad här hemma.
Sammalunda är ock förhållandet med ullen, hvaraf ungefär hälften af Englands hela, ofantliga import, upgåeude till mera än 100 millioner skålpund årligen, kommer från Australien.
Det är klart, att ett åkerbrukande land alltid till en viss grad sjelf producerar dessa effekter, nemligen till dea qvantitet, som upkommer genom ett lämpligt förhållande mellan jordbruk och boskaps-skötsel.
Men att derutöfver vilja updrifva produktionen af dessa oundgängliga artiklar, blott för att slippa från andra länder, der de kunna frambringas för vida bättre pris, införskrifva desamma; detta vore otvilvelaktigt en stor misshushållning.
Ty jag återkommer ännu en gång till den stora och vigtiga grundsatsen, att man bör koncentrera sin kraft och sin verksamhet på några vissa föremål.
Hr Ehrenhoff tyckes förmena, att då man sjelf saknar silfver och guld, så skulle ett sådant hushålls-system, grundadt på utbyte, icke vara användbart.
Jag hemställer till den värde talaren, om t. ex.
Danmark har mera guld och silfver än vi; om ej dess produktion är inskränkt nästan blott och bart lill lifsmedel, så att hela landet nära nog kan anses såsom en stor lifsmedels fabrik; och om ej detta land likväl med skäl anses för rikt.
På samma sätt tillgår det äfven i England.
Engelsmännen, som äro ett klokt och praktiskt folk, splittra icke sin verksamhet i landthushållning åt alla möjliga håll, utan de egna sig nästan uteslutande åt produktion af det, som menniskan i främsta rummet behöfver I» o ii 23 November e. m. behöfver för sitt uppehälle; och då detta består i bröd, dricka och kött, så ser man också, att just hvad som härtill erfordras, nemi.
Hvete, Korn och Rofvor, utgör nästan de enda föremålen för det Engelska åkerbruket, hvars förträfflighet, måhända i följd häraf, ingen lärer vilja bestrida.
Så handlar man der.
Man lägger sig med besked och kraft på den industri, som man anser mest passande, och man drager icke i betänkande, att från andra håll anskaffa hvad man för öfrigt behöfver; och derföre har man också derstädes, i skicklighet och framgång, öfverträffat nästan alla andra.
Hr Tornerhielm, Rudolf:
Jag hade icke ämnat del taga i diskussionen, men de fraser och den rikedom af siffror, hvarmed den siste talin uptriidt, för att bevisa att en tull på landtmannavaror icke kan vara skadlig, har upkallat mig.
Jag har länge trott det vara förenligt med våra handelsintressen att hafva skydd för vissa varor.
Att jag derföre skulle önska en återgång till prohibitiv-systemet, deremot måste jag reservera mig, men jag skulle dock vilja veta, huruvida frihandelssystemet medfört lycka lör landet.
Vi se att åtskilliga länder, som stå öfver oss i utveckling, icke vågat gå så långt som vi i tillämpningen af frihandelns theorier.
Danmark t. ex., ett land, som vi länge erkänt vara oss öfverlägset i ekonomisk lagstiftning, hvars utveckling varit hastig och burit goda frukter, gick till en början fram på den liberala tullagstiftningsbanan, men jag känner nu specielt att återgång börjat ske.
Afven i Norige finner man att förhöjda tullsatser blifvit föreslagna.
Om likväl producenten här i landet icke skall hafva något skydd för de varor han tillverkar; så kan man väl med lika skäl fordra, att konsumenten skall erhålla de förnödenheter, som han till förbrukning behöfver, för möjligast lägsta priser, och att de således icke böra vara tryckta af någon införselstull.
I full konseqvens härmed hade jag också trott, att vi vid denna riksdag skulle erhålla ett Kongl, förslag om reglerandet af tulltaxan, men det har uteblifvit.
De produkter, vi sjelfva tillverka, liro fria från tull, men en hel mängd saker, som vi behöfva köpa utifrån, äro rned tull belagda.
Jag kan icke nu, då jag ej var beredd att upträda. upräkna de särskilda artiklarne, men de äro väl kände, och jag är öfvertygad att den siste tabu icke kan förneka att flera läll gifvas, i hvilka tulltaxan kan tåla vid en revision.
Det gifves icke något land med friare tulltaxa än vårt.
Det är möjligt att resultaterna i en framtid kunna blifva ganska goda, men min tro är, att vår generation skall derigenom underkastas förluster.
Vill man emellertid fortgå på denna bana, så bör samma frihet beredas konsument och producent, och jag är fullt öfvertygad att Hr Gripenstedt, som så talangfullt försvarat systemet i sin helhet, skall arbeta derpå, att de varor, som för närvarande äro belastade med tull, måtte derifrån befrias, så att enhet äfven i detta fäll må ega rum.
Då jag vid nästlidne riksdag deltog i de beslut, genom hvilka nu gällande tullbestämH.
22 838 Den 28 November e. m. melser tillkommit, följer deraf, att jag, i öfverensstämmelse med den åsigt, som K. M. i sin nådiga Skrifvelse uttalat, önskar vidhållandet af de grundsatser, på hvilka närvarande tull lagstiftning är bygd, och sådant desto hellre som den nya tariffen, under den tid af nära 2 år, då tillämpning deraf egt rum, från administrationens och, så vidt jag kunnat erfara, äfven från handelns och industriens synpunkt visat sig i allmänhet till sina grunder ändamålsenlig och tillfredsställande.
Efter de yttranden, som Chefen för Finans-l)epart:tet och Grefve af Ugglas här afgifvit, anser jag mig emellertid nu icke böra tiptaga R. o. Ad;s tid med att närmare inlåta mig i diskussion öfver ämnet, emedan jag förmodar, att ärendet varder öfverlemnadt till Bevillnings-Utsk:s handläggning, och jag således der torde komma i tillfälle att pröfva och bedöma Frih.
Sprengtportens anmärkningar och förslag.
Så mycket vill jag dock, med anledning af Hr Frihms utlåtelse om mötande prohibition i afseende på Svenska varors utförsel, redan nu erinra, att, vid de senaste tulltaxeregleringarna, utförselstullarna, med ganska tå undantag, försvunnit, och att numera knapt något land finnes, der antalet af handelsartiklar, underkastade tull vid utförsel, är så ringa som i Sverige.
Jag anhåller blott, med anledn. af Hr Tornerhjelms anförande, att lå upmana Bev.Utsk:t. att noga tillse, huruvida verkligen det är förhållandet, att någon näring i Sverige Jidit genom den nedsättning i tullen, som egt rum.
Jag önskar äfven, att Bev.Utsk:t måtte underrätta sig om, huruvida de förhöjningar, som i åtskilliga andra länder, efter Hr Tornerhjelms upgift, försiggått, haft afseende på att åstadkomma skydd för en eller annan näring, eller om de åsyftat att möjligtvis, genom förhöjning på någon särskildt kassa-artikel, lemna Staten en inkomst.
Om detta sednare skulle anses nödigt, vill jag icke sätta mig deremot, men hvad jag bestrider är att Tulltaxan skall upträda såsom en regulator för näringarne, emedan den dertill är alldeles oförmögen.
Som den siste talaren synes vanda sig till mig för att fa veta, hvilken skada frihandelssystemet utöfvat på våra näringar, så får jag lemna till svar, att om det icke skadat, har det åtminstone icke gjort något godt för den aldra närmaste tiden.
Hvad det bestämdt verkat, är en nedsättning i tullintraderna.
Beträffande handeln med landtmannaprodukter, så hafva vi sett, att en lindrig tull på spanmål icke hindrar att dåligt mjöl, som icke haft åtgång på verldsmarknaden, fått med tullfrihet i Sverige införas.
För att återigen betrakta Rikets osttillverkning, så är det ett faktum, att den gått och går ännu mer tillbaka, såvida icke skydd för densamma medgifves.
Beträffande smörtillverkningen, så tror jag icke, äfven om det blir tull, att det särdeles inverkar på handeln, ty sämre smör än i Sverige tillverkas icke i något land, förutom möjligen Finland.
Vårt smör vill utlänningen icke äta, utan det begagnas, t. ex. i England, att smörja I>«ii 23 November e. m. 33!» får med.
Hvad spanmålshandel»! vidkommer, specielt för södra Sverige, så är tullen af föga vigt, emedan vi exportera vår spanmål tidigt om hösten, då deremot tran melle»'sta Sverige exporten sker först på våren.
Jag får derföre, såsom förut nämndt är, fästa upmärksamheten på nödvändigheten att reglera Tulltaxan så, att någon rättvisa i detta afseende upstår.
Jag önskade icke ånyo yttra mig i denna fråga, men då Hr FinansMinistern mot mig upträdt, får jag förklara, att det, efter min tanka, fattas mycket i hans bevisning.
Man må visserligen säga, att ett land icke kan köpa mer än det kan betala, hvilket utgör den egentliga grundtanken i frihandelssystemet, men erfarenheten visar dock, att då ett land icke kan under en längre tid betala sin import med produkten af sin export, får det lof att vid liqviden anlita sitt rörelsekapital, och hvad följder detta har, känna vi; när detta icke längre förslår, så kommer ordningen tili dess grundkapital, eller med andia ord, dess fasta egendom och redbarheter öfvergå till utländningen, och landets innevånai-e blifva brukare åt fremmande kapitalister, och detta i bredd med konkurser, som förstöra landets ki-edit och anseende.
Huruvida vi hos oss redan kunnat uptiicka spår till något sådant, det lern nar jag åt hvem som vill att besvara, men förhållandena synas mig i alla fall nog betydelsefulla, för att framstå som ett försvar för den mening jag framställt, att jag icke kan hysa förtroende till ett handelssystem, som grundar sig på den äfventyrliga satsen, att Tulltaxan endast är att betrakta som ett beskattningsinstrument.
Hvad beträffar spanmålshandel»» och tull på en eller annan vara, så har jag utbett mig att få yttra mig öfver dessa frågor, när de förekomma.
Det är sjelfva grundsatsen jag önskar måtte tagas i betraktande af Bev.Utsk:t.
Sällan, mine Hrr! har man träffat det rätta, då man ingått på ytterlighetens gränsor; jag för min del anser, att vi tillerkänt alltför stor kraft och förmåga åt frihandelssystemet, och att, sedan vi nu besökt rymderna, vore tid att känna efter, om vi icke hafva bättre fotfäste på jorden.
Jag för min del får l»ekänna, att. på den tid en tunna spanmål gällde i tull 2 rdr, och andra landtmannaprodukter i proportion, ansåg jag som en särdeles stor lycka för landet, om tullsatserne kunde betydligt nedsättas.
Likväl då alla dessa tullsatser år 1856 på en gång alldeles borttogos, drog jag öronen åt mig, och ansåg det såsom en åtgärd, hvilken kom alltför hastigt fram.
Jag vill icke säga, att Sverige i allmänhet derpå lidit, ty det är obestridligt, att om Ryskt mjöl införes hit till Stockholm, och användes här i trakten att kasta i bränvinspannorna, så har så mycket mer spanmål gått ur landet.
Derpå måtte således ingen hafva förloi-at.
Jag tror icke att ett land, som kan årligen påi-äkna en export af 1,000,000 t:nor spanmål, är i behof af någon skyddstull för denna vara.
Likväl anser jag, att om man vill för en statsinkomst pålägga en obetydlig tull af 50 öre pr t:na, det icke kan anses tryckande för konsumenten, 340 Den ii November e. m. och måhända i någon mån kunde vara gynnande för producenten, såsom bidragande att minska den importlusta af Byssmjöl, hvilken i brist på annan spekulation visat sig i denna trakt.
Deremot skulle det vara en ofantlig förlust för Sverige, om vi erhöllo full frihet för import af socker, kaffe, hudar, tobak, skinn etc., hvilket jag hoppas att Bev.Utsk. icke kommer att föreslå; snarare borde beskattning å dessa kassa-artiklar så mycket som möjligt begagnas till högsta statsinkomst, och för att stäfja förbrukningen.
Hvad särskildt angår smör och ost, så äro dessa artiklar f. n. så dyra i vårt land, att jag ej begriper, huru en producent kan klaga öfver konkurrensen.
Jag hörde i går af en anförvandt från Småland, att han sålt ost, nemi. bättre vara, för det höga priset af 15 rdr lisp.
Vid sådant prisförhållande finner jag icke skäl för producenten att yrka på skyddstull å nämnde artikel.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, blef den K. Skrifvelse!), jemte yttrandena, remitterad till Bev.Utsk.
Efter skedd föredragning af LagUtsk:s d. 19 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 3, i anledn. af väckt motion om förändring i K. Br. d. 5 Febr. 1808 och K. KammarColl.-ii derpå grundade Kung. af d. 29 i samma månad, ronde företrädesrätt till besittning af kronojord, blef detta Utlåt, lagdt till handlingarne, med förklarande, att K. o.
Ad. ansåg motionen böra af Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. behandlas.
Sprengtporten, Jakob Wilhelm, d. 19 d:s bordlagde motion, med förslag till grunder för Statens uplåningar, blef nu föredragen, dervid sig yttrade Frih.