Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att dess mening var, att förra delen af motionen, som rörer anslag af Statsmedel till inköp af en Cylindrisk Boktryckarpräss, skulle remitteras till StatsUtskottet, samt sednare delen deraf, rörande uthyrande af några 5 Riddarhusets tomt belägna byggnader till en Boktryckare, öfverlemnas till RiddarliusUtskottets Utlåtande; och hemställde Hans Excellence å nyo, om Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt att, i öfverensstämmelse med hvad Hans Excellence nyss föreslagit, bevilja remiss af ifrågavarande motion.
Å nyo föredrogs Herr Crusenstolpes, Magnus Jacob, den 20 dennes f. m. på bordet lagde Motion om ändring af, eller tillägg i, Kongl. Maj:ts Nådiga Ordning för Dess och Rikets Cancellie i afseende på Allmänna Handlingar, hvilka kunna utur Riket utföras. Den 3o Mars f. m. »99 Friherre RidderstolpeFredrikj hade inlemnat ett Anförande, som upplästes, så lydande:
Om den motion, som Herr Crusenstolpe gjort, leder till utgifvande af någon förordning, sådan som den i berörde motion af honom blifvit önskad, iakttager jag härmed tillfället att, lika frivilligt som högtidligen, , medgifva, att denna förordning mä retroactift verka på alla de handlingar, hvilka genom min åtgärd blifvit lemnade från den samling, som genom arf mig lagligen tillkommit.
Jag delar således Motionärens nit förderas bibehållande, och, såsom ett medel dertill, för deras återförande, så vidt lagligen ske kan, till Statens ägo.
Den nu gällande CancelliOrdningen innehåller i 17 §., att Secreteraren i Riks Archi vet bör så utaf bok-cataloger som i sterbhus sig underrätta om böcker och skrifterj som till Archivet förtjena 200 Den 3o Mars f. m. att inköpaSj hvarom han hos HofCancelleren anmälan gör.
Skulle deribland något finnaSj som förut RiksArchivet bevisligen tillhört, äger han att sådant utan betalning återfordra.
29 §. 3 morn. innehåller följande:
Likaledes har den, som förer brefvexling å Embetets vägnar, att den från sine enskillde papper afskilja, och hälst i Cancelliet förvara.
Till mera säkerhet, att sådant blifvit iakttagit, komma, enär en sådan Embets- eller Syssloman med döden af gått, visse personer, som af CancelliStyrelsen förordnas, att vid hans pappers genomseende vara närvarande och de publique till sig taga.
Jag tror att desse stadganden, om de vederbörligen handhafvas, fullkomligen motsvara .ändamålet att bevara Statens handlingar; och jag befarar, att motionen, sådan som den nu är framställd i sammanhang med ett slags antiqvarisk eller lilterair tullbevakning, verkligen skulle leda till nog inquisitoriska åtgärder.
HofCancellersEmbetet åtminstone ej måtte belastas med åligganden, som äro för detsamma så främmande och så omöjliga att uppfylla.
Till en början får jag anmärka, alt det allde - Den 3o Mars f. ra. aor les icke är fråga om att göra något intrång uti den euskilta ägande- eller förVåltningsrätten.
Om det skulle åsyftas, funnes det redan uti den af Herr von Schulzenheim citerade §., att man i Sterbhus äger återfordra der befintlige Statens handlingar.
Min motion innehåller endast att, vid utförsel frän Riketj icke alltid, men om HofCancelleren funne omständigheterne dertill föranleda, lian skulle äga att göra pretention på handlingarne.
Jag har velat uppdraga en skillnad emellan delta och förskingringen af allmänna papper, hvarom redan finnes stadgadt; och jag har trott, att man på detta administrativa sätt lättare kunde vinna ändamålet.
Det beter i Kongl. Brefvet den 3 Maij 1782:
Den som af publika documenter och handlingar utur Rikets Collegier något borttager, eller uppsåtligen förskingrar och föryttrar, skall blifva ansedd såsom tjuf.
En annan Förordning af 1 y35 säger:
Också innehåller min motion, att HofCancelleren efter omständigheterne , emot betalning eller dessförutan, bör söka återförskaffa sådane handlingar.
I afseende pu den särskilta Tull - 20* Den 3o Mars f. m. bevakning, hvarom Herr von Schulzenheim talat, alldeles på sätt man redan läst i Stockholms Tidning för i dag, tror jag ej, att den är behöflig, då motionen innehåller att den åtgärd jag föreslagit, skulle vidtagas endast vid de tillfällen, då det är anledning att förmoda, det några Statens handlingar utföras ur Riket.
Om IIofCancellersEmbetet, eller hvad annan Embetsmyndighet som hälst, skulle intränga hos enskilte personer för alt efterse, om handlingar der finnas, som tillhört Staten, tror jag att det vöre stridande emot våra antagne former. 29 §. af CancelliOrdningen har endast på sådant sätt blifvit tillämpad, att i Sterbhus eller då handlingar blifvit försålde på Auction, Secreteraren derom gjort anmälan, då handlingarne antingen blifvit inköpte, eller möjligtvis utan betalning återfordrade, ehuru jag ej kan påminna mig den senare händelsen.
HofCancellersEmbetet kan dessutom ej vara i tillfälle att känna, huruvida allmänna handlingar utföras eller icke, utan att se alla handlingar, som transporteras utur Riket, Den 3o Mars f. m. 2o3 och jag leranar derhän, om detta vore förenligt med våra författningar, eller om det ens vore verkställbar!.
Jag förmodar, att i de ordalag den nu blifvit affattad, den ej kan anses stridande emot go §.
Jag förenar Den 3o Mars f. ip. mig med Friherre Anckarswärd deruti, att Motionen må förfalla.
Våra conslitutiva författningar medgifva visserligen en vidsträckt Motionsrättt äfven utom den i lagen föreskrifna första tiden; likvisst skola, i delta senare fall, anledningarne hämtas ifrån Riksdagsärenderna.
Så är icke händelsen nu; och jag tror icke, att en individuel förseelse inom Riksdags-området (hvilken jag dock icke vet nu vara begången) möjligen bör kunna föranleda till en ny Motion om skärpning af något lagstadgande.
Detta har emedlertid Herr Crusenstolpes Motion för ändamål, och jag yrkar af sådan orsak tillika, att den måtte förfalla, utan att blifva remitterad.
Friherre jin ekar swärd:
Innan man kommer till en sak, måste man respectera formen, och, äfven då man ser att man kommer alt förkasta sjelfva saken, måste Den 3o Mars f. m. 2o5 man uppfylla hvad hagarne om formen fordra.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, remitterades Herr Crusenstolpes ifrågavarande Motion, jemte de af åtskilige
Ledamöter i anledning deraf nu afg i file yttranden, till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet.
Föredrogs ånyo Friherre Cederströms, Jacob,'den 26 dennes e. m. på bordet lagde Motion, att Stats- och BancoUlskotten mätte anmodas att, inom 14 dagar, afgifva Utlåtande, icke allenast öfver de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid Utskottens 2oG Den 3o Mars f. m. under N:o 92 afgifne och förstnämnde dag återremitterade Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canal-byggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af 100,000 R:dr B:co, utan ock, i sammanhang dermed, öfver sjelfva hufvudfrågan, angående anslag till nämnde Canal-byggnad.
Herr Rothliebj, Axel> uppläste följande:
Då jag efter voteringen i sista Plenum begärde på bordet den af Friherre Cederström väckta Motion, att Stats- och BancoUtskotten måtte anmodas att, inom i4 dagar, till Stånden inkomma med förnyadt Betänkande, i frågan om ett förskott af 100,000 R:dr B:co till Götha Canal-byggnads fortsättande, var ej min afsigt att fördröja en sådan åtgärd, utan jag ansåg det ej vara som sig borde att deröfver besluta, då så få af Ridderskapels och Adelns Ledamöter voro närvarande.
Min mening är ej eller nu att motverka en påminnelse till Utskotten, att med yttrande öfver de gjorde anmärkningarne skyndsammast inkomma, då det begärda förskottet lärer vara så magtpåliggande för Canalarbetets fortgång; men jag vågar hemställa, om med föreläggande af 14 dagar för Utskotten att med nytt Betänkande i ämnet inkomma något mera vinnes , än med en anmodan att så skyndsamt som möjligt gå tillväga, helst troligen flere Den 3o Mars f. m. 207 dagar åtgå, innan allt, hvad i denna fråga talades under hela Thorsdagens Plenum, hinner utskrifvas och komma till Utskottens kunskap, samt dessutom måhända en längre tid, än den föreslagna, torde för Utskotten vara behöflig, för att taga kännedom om de inom alla fyra Stånden gjorda anmärkningar, samt deröfver ventilera och besluta.
Det synes mig besynnerligt, att, sedan man genom ytterst vidlyftiga discussioner sjelf skapat omöjligheten att efterkomma den föreslagna befallningen, ålägga Utskotten öfvervinna den.
Jag vågar derföre ödmjukast föreslå, att det stränga åläggandet af viss tid, eller 14 dagar, måtte förvandlas i en mera skonsam föreskrift eller anmodan till Utskotten att SKyndsammast med Utlåtande öfver de gjorde anmärkningarne inkomma.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln instämde uti Friherre Cederströms ofvanberörde framställning.
Den föreskrift eller anmodan, man gör till ett Utskott, måste förutsätta en nödvändighet för Utskottet, att fullgöra densamma.
Det kunde tilläfventyrs inträffa, att anmärkningar, som gjordes i sista Plenum, icke hinna blifva utskrifne inom 14 dagar.
Jag skulle säle - 208 Den 3o Mars f. m. des önska, att Motionen finge en förändrad form, nemligen att de Talare, som åstunda, att deras yttranden skola afgå till Utskotten, måtte anmodas, att inom 4 dagar aflemna dem till RiddarhusSecreteraren.
Jag får den äran tillkännagifva, att den i sista Plenum förefallne, visserligen högst vidlyftiga, discussion redan blifvit i RiddarhusCancelliet uppsatt, samt yttranderne äfven, på sätt vanligen sker, till vederbörande Herrar Talares öfverseende, aflemnade; i följd hvaraf och om de respective Talarne behaga antingen i dag, eller åtminstone i morgon förmiddag, till RiddarhusCancelliet återställa sina yttranden, jag för min del icke finner något hinder, att ju återremissen kan i öfvermorgon, eller å nästa Onsdag, till Utskotten afgå.
I följd af den anmodan jag genom en RiddarhusCancellist i början af detta Plenum erhöll, har jag redan återlemnat mitt yttrande, och jag tror visserligen, att en hvar Talare är i stånd att göra detsamma innan morgondagen.
Jag anser mig i anledning af sjelfva saken böra vördsamt fråga Herr Grefven och LandtmarskaJken, huruvida Herr Grefven och LandtMarskalken icke anser Grundlagens stadgande innebära, att en viss tid skall Den 3o Mars f. m. skall föreläggas Utskotten genom Ståndens pluralitet.
Jag tror åtminstone Grundlagens mening. ej vara af den beskaffenhet, att man kan eller bör sätta i fråga någon anhållan hos Utskotten, att arbeta med skyndsamhet.
För mig faller det sig klart, att Lagstiftaren i Grundlagen tillåtit Stånden att förelägga Utskotten viss bestämd tid till Betänkandens afgifvande, emedan han förutsåg, att för sammanhanget af våra Slåndsöfverläggningar ofta skulle kunna fordras, att äga skyndsam del af Utskottens tankar i förevarande ämnen; och derföre tror jag, att när 44 §•
Riksdagsordningen medgifver
Stånden rättighet,i detta afseende, det icke går an, att till Utskotten nyttja uttrycket: med görligaste första.
Jag anser det således vara rättast, att utsätta en viss tid; men lemnar derhän, om denna tid hör bestämmas till i4 dagar eller 3 veckor.
Jag får äran nämna, att jag redan öfversett och återställt mitt anförande, hvilket blifvit mig lemnadt från RiddnrhusCancelliet, och som jag således ej behöft sjelf skriftligen uppsätta.
Efter de upplysningar, som nu äro lemnade, och enligt hvilka det synes möjligt, att Remissen snart kan komma Utskotten tillhanda, begär jag ej vidare 18 H. 14 210 Den 3ö Mars f. ra. någon förändring uti det förslag, som Friherre Cederströms Motion innehåller.
Hans Excellence Herr Grefve von Piaten, Baltzar Bogislaus:
Jag får den äran gifva tillkänna, att mine anföranden sistlidne Thorsdag i dag på morgonen blifvit af mig mottagne, och ofelbart skola återlemnas i morgon.
Jag har trott mig böra anmäla detta, enär jag var en bland de vidlyftigaste Talarne vid tillfället.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, i anledning af Friherre Cederströms derom väckte Motion, anmoda Stats- och BancoTJtskotten att, inom 14 dagar efter delfåendet, afgifva Utlåtande, icke allenast Öfver de anmärkningar, som blifvit gjorde vid Utskottens under N:o 92 afgifne och den 26 dennes e. m. återremitterade Betänkande, rörande ett förskott af 100,000 R:dr B:co till fortsättning af Götha Canal-byggnad, utan ock i sammanhang dermed öfver sjelfva liufvudfrågan, angående anslag till nämnde Canalbyggnad.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då, enligt hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstatNej, Propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Den 3o Mars f. m. 21 t Till pröfning företogs Bevillningsutskottets den 6 dennes under N:o 7 afgifne, och den 16 derpåfÖljde e. m. på bordet lagde, Betänkande, om Grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen samt för värdering af fastigheter.
Friherre Rudbeckj Alexander> uppläste följande:
Vid granskningen af Bevillningsutskottets Betänkande om Grunderne för den blifvande Bevillningen visar sig tydligt, huru bardt man söker betunga jordbruks-näringen, såsom synbar och alltid lättast att beskatta, och deremot huru föga rättvist man öfverhalkat andra näringar.
Vid i8a3 års
Riksdag hade jag den äran framställa enTableau öfver alla de onera, som nedtryckte jordbruket i allmänhet, och hvilka sedan den tiden ännu mera ökats genom en minskad afsättning å produetionerne, hvaremot husägare i städerne vunnit ökade inkomster, i förening med minskade utgifter för sina hushålls-behofver; men allt detta oaktadt contribuerar en husägare i Stockholm blott en sjettedel emot en jordbrukare med lika revenue, för hvilken jordbrukaren likväl äfventyrar flere och större förluster än husägaren, som utan arbete skördar sina hyror, och derföre med leende ögon kan betrakta den trälande jordbruks-idkaren, sorn i sin ai2 Den 3o Mars f. m. anletes svett, blottställd för snart sagdfc oberäkneliga afbränningar, beständigt sträfvar för sin och de sinas bergning.
I ett, nära nog, lika förhållande har jernbruks-handteringen, oaktadt dess nuvarande öfverlägsna afkastning, blifvit betydligen lindrad emot jordbruks-näringen.
Det synes mig icke vara obilligt, att de capitalister, som ej åtnöjas med mindre än 5 procent, böra contribuera till StatsCassan, enär näringsidkaren, uti en ofta brydsam belägenhet i anseende till sina förlager och med mindre behållen vinst, måste för sin verksamhet kräfvande handtering skatta i ett betydligt högre förhållande.
Jag anser äfven för mindre rättvist, att då näringsidkaren offrar till Staten, deremot den, som, i följd af sin förmögenhet och sina med ringa möda samlade inkomster, lefver ett mindre bekymmersamt lif, och i öfverflöd njuter alla beqvämligheter, skall undgå till StatsCassan bidraga i proportion af sina större fördelar, samt ej betala för de många öfverflöds-artiklar han begagnar, hvilka dock lika lätt, och ofta säkrare, kunna taxeras, som jordbruks-näringen.
I anledning af dessa mina åsigter, får jag vördsamt föreslå följande förändringar uti det framställde Betänkandet, rörande Bevillnings-grunderne: * Den 3o Mars f. m. 2l3 i.*o
Att hus och egendomar i städer Ssättes en, relativt till näringar på landet, proportionerad tillökning till Bevillnings utgörande; 2:0 Att Jernverken, ehuru till ett mindre belopp, beläggas med en efter omständigheterna ökad Bevillning; 3:o Att Capitalisten direct till Staten contribuerar, i likhet med den arbetande Näringsidkaren, och att han hör inför närmaste Auctoritet liqvidera sin Bevillning emot dess anteckning å reversalet, hvilket aldrig till inlösen må vara förfallit, om sådan anteckning derå saknas; 4:o
Samt att vissa öfverflöds-artiklar beläggas med Bevillning, såsom viner, caffe, kort m. m., genom hvilken åtgärd endast vällefnaden och de förmögnare blifva beskattade; hvaremot en betydlig minskning i Bevillningen för jordbruket skulle, i stöd af billighet, kunna medgifvas, i synnerhet som jag hoppas, att den rättvisan måtte vederfaras Svenska Folket, att Bevillningen ej okes utöfver dess närvarande* belopp.
Grefve Posse, Erikj anförde skriftligen:
BevillningsUtskottets uppgifne grunder för Bevillningen, hvilka, på sätt Friherre Wrangel i sin Reservation sig yttrat, utgöra en ny upplaga af 1823 års Bevillningsförordning, kunna icke vara välkomne för Den 3o Mars i. m. jordbrukaren; och ett förnyadt gillande af dessa grunder skulle förutsätta, att man, hvarken nu eller framdeles, hade att vänta någon ändring i den princip, att jordbrukaren skall draga den tyngsta skattebördan.
Emot detta Betänkande göras säkerligen många och grundligare anmärkningar; men jag kan icke underlåta att öka deras antal.
Personliga skydds-afgiften är väl icke föreslagen till något belopp; men jag skulle önskat, att Utskottet hade föreslagit, att denna afgift borde förhöjas.
Mången kan tycka, att detta vore en förhöjning för landtmannen; men i min tanka är det tvärtom.
Om denna afgift blir högre, kan Bevillningen å fastighet blifva så mycket mindre.
Landtmannen får väl dertill bidraga för sig och sitt folk; men då man tager i beräkning personalen i städerne, som, till största delen, icke på annat sätt skattar, så blir afgiften i proportion vida högre af denna class.
Dessutom finnes på landet ett stort antal arbetare, som endast skatta genom personliga skyddsafgiften, nemligen sådane, som icke taga tjenst, utan blott skaffa sig en plats att bebo, och arbeta efter godtfinnande.
Denna omständighet är en bland jordbrukets svåraste onera; ty den uppdyrkar tjenstefolks-lönerne och begagnas egentligen i sådane år, då landtmannen får minst betalt för sine producter.
Jag vantar mig det inkast, att denna skatt träffar mest den obemedlade arbetsclassen.
Dertill tror jag mig ej behöfva svara mer, än att jag anser det icke obilligt, om man fordrar, att den, som har arbetskrafter, skall använda en femtiondedel deraf till Statens förmon, för det skydd lian af Staten njuter.
Om antalet af sysslolösa eller brännvins-consumtions-dagar härigenom skulle minskas, vore det en dubbel, både allmän och enskild, vinst.
Denna sats kan med skäl påyrkas uti en tid, då dagspenningen ofta är mångdubblad emot lefnadskostnaden, och då det i allmänhet beror af arbetaren att få arbetstillfälle, om lian behagar och har billiga pretentioner.
Jag föreslår derföre:
Att personliga skyddsafgiften bestämmes till det beloppsom 6 dagsverken utgöraj efter hvarje orts markegångspris.
Uti i Mom. 2 jemfördt med 6 Mom. i 3 §., finnes tydligaste beviset på andan af 1823 års Bevillnings-förordning, när man betänker de afdrag, som äro beviljade Handlande och Fabrikörer, då man deremot på allt sätt sökt åtkomma jorden, enär ej allenast ägaren, utan ock dess arrendator, landtbonden och brukaren, hvardera skola särskildt betala Bevillning för samma jord.
Jag håller före, att när jorden en gång blifvit beskattad efter 5 procents behållning, hvilken afkastning per medium är ganska Den 3o Mars f. m. osäker, bör Staten ej kunna fordra ytterligare Bevillning af denna jord, ehvad ägaren brukar den sjelf, eller genom andra.
I sammanhang med frågan om Bevillning af fastighet, skulle jag önskat, att Utskottet föreslagit den ändring, att tillfälliga köpj icke må föranleda till ny uppskattning , hvarigenom endast åsladkommes en obillig ojemnhet i beskattningen å hemman af jemngod beskaffenhet, Skillnaden uti Classerne är ej så stor, att det föreslagna tillägget i 4 Morn. kan vara af noden.
Skulle detta tillägg antagas, så vore i och med detsamma all classification öfverflödig.
De uti jorden intecknade capitaler, som med lätthet kunna anträffas, äro visserligen stora; men jag tror, att större capitaler äro utlånte, utan inteckning och till personer, som icke äga fastighet, och desse gifva ingen Bevillning.
Jag medger, att det är ganska svårt, uppgifva förslag till sättet, att få Bevillning af sådane capitaler; men jag skulle dock tro, alt, om hvar och en ålades uppgifva sine lordringar, det blefve möjligt att beskatta åtminstone större delen, helst om förlust af capitalet stadgades såsom påföljd, i händelse undandöljandet deraf blefve bevisligt; och jag tviflar icke, att mången borgenär skulle vara benägen, att bidraga till denna bevisning.
Med de grunder, som redan äro antagne för fastighetsvärdets bestämmande, anser jag såsom en onödig formalitet, att ägaren skall vara skyldig sjelf uppgifva värdet; och hör således detta stadgande upphäfvas, helst om förslaget i io Mom. blir antagit.
Öfvertygad, att, genom antagande af desse Grunder, Bevillnings-procenten å fastighet skulle kunna betydligt nedsättas, anhåller jag att detta anförande må få åtfölja återremissen, som troligen af flere än mig yrkas.
Friherre Boije j Ludviga uppläste följande:
Den rättighet Rikets Ständer äga, att genom Bevillningen beskatta Svenska Folket, åtföljes af skyldigheter, dels att ej vägra Staten hvad den behöfver, och dels att Bevillnings-beloppet varder rättvist fördelad t; och dessa skyldigheter stå i sådant samband, att man icke, såsom Statsman, kan handla behörigt för den ena, utan att iakttaga behörigt afseende å den andra.
Att åt Bevillnings-systemet gifva all den rättvisa, som alla särskilta classer af Svenska Folket, hvar för sig, begära, blir alltid svårt; men för oss, som, inom det sista tjugutal af år, begagnat 2:ne, hvarandra alldeles motsatta, systemer, bör det icke blifva 3l8 Den 3o Mars f. m. omöjligt att, emellan båda, finna den medelväg, som, bättre än någotdera, närmar oss till ändamålet.
— Det progressions-systém, som år 1810 antogs, vartill sitt motif ädelt, och till principen rigtigt; men i nitet, att låta de förmögnare classerna bära fullt upp den andel i bördan, som dem borde tillhöra, gick systemet för långt, då det för mycket satte desse Classer under Taxeringsmännens godtycko; hvaraf också snart följde, att verkställigheten förvandlade systemet till orättvisa emot de förmögnare Classerne, hvilka deraf för mycket trycktes.
Erfarenheten deraf begagnades af 1812 års Ständer, hvilka, i allt följande en reactionshåg, i stället för att modifiera Systemet, hvartill icke hade behöfts mera, än att gifva åt dess verkställighet de skäliga gränsor, som voro glömda, afskaffade sjelfva Systemet, och införde det, som vi ännu följa, hvilket åter, synnerligen sedan man, vid sednare Riksdagar, begått det skriande fel, att från öfverflödet borttaga den bevillningsafgift, som just der är tillbörligast, är uppenbar orättvisa emot de lägre och fattigare Classerne, hvilka deraf för mycket tryckas.
Med denna öfvertygelse står icke tillsammans, att i allo åtnöjas med de grunder för den nu blifvande bevillningen, som Utskottet föreslår oss.
De skulle blott leda tili fortsättning af det varande Syste - D en 3o M a r s f. m. 219 niet, hvars förändring jag anser vara en Svenska Folkets rättmätiga fordran; och jag begär alltså en förändring i grunderne.
I ämnets ordning ligger frågan, hvad som skall beviljas, d. v. s. Statens behof, framför frågan, huru det skall utgå och fördelas; och jag bör derföre först yttra mig i den förra, innan jag går till den sednare.
Åt båda äro vi skyldige en lika omsorg; men man uppfyller dem likväl illa, då man snäft sörjer för Statens behof.
Att man dock, vid förra Riksdagar, så förfarit, derom vittnar vårt —- nu allt saknande — försvarsverk; och då man, vid tankan derpå, ser, att den Nation, som kan hända af alla är den mäst ömtåliga för sin sjelfständighet, likväl icke bättre sörjt för vilkoret att den bevara, så undrar man icke mera på all den öfriga småaktighet, hvarmed förra Riksdagars Statsutskott bedömt många af de för Statens väl angelägna anslag, som varit begärda.
Orsaken har likväl, — medgifvom det gerna, alltid legat i ett verkligt, ehuru missförstådt, nit för Folket.
I stället för att följa RegeringsFormens föreskrift, att rätta bevillningen efter Statsbehofven , har man omvändt förfarandet, och rättat Statsbehofven efter bevillningen; och när man, i denna Statsomsorgernes omvända rigtning, hjelpt sig fram till öfverensstämmelse emellan Debet och Credit, har man trott sig handla såsom Statsman, utan att sjelf blifva 220 Den 3o Mars f. m. varse, att man handlat blott såsom StatsBokhållare.
Man har gladt sig åt, att nian skonat Folket, då man blott skonat de förmögnare Classerne; och på detta sätt har man af hushållsaktighet misshushållat, då man, för att spara sig-smärre bördor, samlat på sig en massa af större.