Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapetoch Adeln vid nu påstående Riks» möte sig yttrat öfver allmänna Magazinslnrättningen, har mången törhända väntat, att jag så. sorn Ordförande i MagazinsDirectionen, och med den sakkännedom ärendernes behandling i detta Verk mig förskaffat, skulle öfver detsamma äfven yttra raina tankar; sådan har ock varit min afsigt; men som jag ej velat gå någons omdöme i förväg, har jag endast stillatigande Short discussionerne.
Begagnande min rättighet såsom medlem af detta Stånd, må det nu vara min ordning, att få framställa några erinringar vid hvad i ämnet blifvit anfördt.
Jag skulle aldeles för vida utsträcka mitt anförande, och dertill upptaga en längre tid, om en speciel granskning företogs af alla serskildta yttranden emot MagazinsDirectioneris åtgärder.
De innefatta till en del sådane omdömen öfver inrättningens bestämmelse, och sådane påståenden om en menlig inflytelse på landets välstånd, som för hvar och en eftertänksam af sjelfva sakernas tydliga förhållanden nogsamt vederlågges* Ben 11 April f nu 155 För mitt andamål är nog, att ibland mäng5 $en af klagomålen öfver MagazinsDirectionens åtgärder uppehålla mig vid dem, sorn man allmännast lagt
Directionen till last, och hvilka mer bestämdt blifvit utmärkte.
Man har sagt, att det understöd af Spannmål sorn Magazinslnrättningen meddelat provincernes Innevånare vid missväxtår eller annars, varit för undsättningstagarne sjelfve till sina följder skadligt, gjort dem gäjdbundne, och blottstäldt dem, då skulderne boide betalas, för ruinerande utmätningar.
En, hjelp i nödens stund blir alltid värderad då den kommer, och värdet deraf bör ej förnrnskas derföre att lånet är förbundets med återbetalningsskyldighet.
Med samma skäl kunde ock alla öfrige hjelp,emedel, som Samfundslnrättningen alstrat, förkastas såsom skaddige, emedan förbindelsen till; motsvarig g dtgörelse möjligtvis
Kan i längden bli besvärlig för dem, som haft samma understöd af nöden.
Det är möjligt, att undsättnipgsskyldige varit i trångmål, då deras skulder borde iiqvideras.
Det är möjligt, att utpantningar skett; men huru kan ett sådan ondt undvikas?
klagan öf yer hård medfart, i afseende på skulder till MagazinsDirectionen, är dessutom, i högsta måtto obefogad, emedan undsättningsskyldige, 1 följd af flere Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelser, varit berättigade, att till större och mindre del, äfven till hela beloppet, in natura liqvidera SpannmålsLånen; hvarjemte Kongl. Nl»j:t
Ben ii April e, m, likaledes förordnat, att hvad lör oundgänglige hushållsbehof erfordras, eiler af redskap och dragare, nödvändige för åkerbrukets behöriga drift, icke finge utmätas vid indrifvande af förfallne Spannmålsskulder..
Det är undsättnings; tagaren, och icke Magtzinslnrättningen, som vunnit på dessa liqvidationsvilkor.
De hafva för lantmannen varit lika båtande, som de tillskyndat Inrättningen betydliga förluster.
Man har vidare sagt, att undsättningspriBen varit för högt beräknade, och högre än hvartill Spannmål af enskildte blifvit försåld.
Det är möjligt att försäljningspriset på Kronans Spannmål någon gång kunnat händelsevis vara högre än priset hos någon Köpman i orten, hvilket kunnat härröra deraf, att den enskildte nedsatt 6itt pris med detsamma som Kronan fixeradt sitt, eller att Köpmannen under den allmänna undsättningsepoken erhållit Spannmål från andra orter till lägre pris.
Hvad som emedlertid är säkert, är att Kronan aldrig bestämdt sitt pris högre, än det som i orten var gångbart vid undsättningstidens början.
Att någon vinst icke varit beräknad på Magazinslnrättningens Spanmålsundsättningar, synes bäst af verkets räkenskaper, der Magazinsrörelsen ständigt framstår med förlust.
Det hörer ej nu till mitt ämne att ingå i någon utveckling af nödvändigheten af en allmän Spanmålsundsättningsanstalt, eller tala om den våda, som efter min öfvertygelse, kara för det allmänna uppstå, om denna anstallt I Den n April f. mi i 55 upphäfves, och dess functioner komma att be-' ro på enskildte personers fria och arbitraira företag.
Min mening härom skulle visserligen möta mycken motsägelse af dem som yrka Magazinslnrättningens t i 11 i ntetgöre Ise.
Jag respecterar hvars och ens öfvertygelse, fastän den kan strida mot min egen, och föreställer mig fördenskull, att intet oef/erlagdt nit motiverat utfallen emot Magazmslnrättningen, utan att något hvar af de värde talarne tvifvelsutan, såsom sig bordt, väl öfvertänkt följderne för framtiden af denna förändring, och huruvida de allmänna Spanmålsundsättningaxne medfört nytta eller skada; men vid detta ifrande emot Statens mellankomst, såsom undsättoingsgifva* re, kan jag ej tillbakahålla min förundran deröfver, att man så plötsligen förgätit, det landet under förflutne missväxtår, endast genom dessa klandrade undsättningar blifvit räddadt från hungersnödens rysliga följder, och att allmänna erkänslan derföre flerfaUdiga gångor blifvit inför Kongl.
Majit uttryckt, Qm min utsago behöfver att styrkas, så åberopar jag aila de här närvarande Herrar Lands* höfdingar, i hvilkas län tillståndet fordrat anlitande af Kronans Magaziner: de skola säkerligen lika med mig intyga, huru väsendtligen nyttigt det varit, att i tidpuncter af brist och förlägenhet, hafva säkra och tillräckliga förråd att påräkna.
Vårt Fädernesland har emedHrtid just genom dessa Magazinsanstalter, hvilkas nytta en lång erfarenhet hitintills besannat undvikit de ytterligheter, hvaruti ett land lätteligen kan råka, der inga åtgärder l?6
Den 11 April f. m, från Sty^sens sida vidtagas för Folkets bLr springande med Spannemål vid utomordentlig» tillfällen.
Sjelfva det rika och mägtiga England, hvars Statshushållningsrnaximer så ofta blifvit citerade, har i våra dagar visat följderna af detta systeme.
En Ledamot af detta Stånd har yttrat: att Magazins Inrättningen betydligen bidragit till Landttnannens eländer, och att den vida öfver behof vet in~ Jörskrifne utländske spanmål har under sednare arens ymniga skördar till den grad fält sa de-priser ne, , att productionskoflmden knappt varit ersatt, hvarigenom Jordbrukaren blifvit försatt i den maji ruinerande belägenhet.
Verkelig» förhållandet är följande:
Då MagazinsDirectignep år 1818 nödsakades göra upphandlingar af utländsk span* mål, skedde sådant till afvärjande af en befarad spanmålsbrist, hvarmed landet om sommaren samma år hotades.
På Kongl, Maj:ts till Riksens Siänder under dåvarande Riksdag gjorde Nådiga proposition, anslogo Riksens Ständer för detta ändamål 2 millioner Riksdaler till upphandling af spanmål inom landet, qch en lika summa för uppköp af utländsk Bpanmål, om sådant skulle behöfvas.
Af de förstnämnde 2 millioaer ställde Kongl. Majit 300,000 R;dr till MagazinsDirectionens disposition, och Directionen använde deraf en tredjedel, med hvilken, jemte bidrag af Verkets äldre fond, den utländska spannemåln upphandlades.
Någon öfverdrifven upphandling af utländsk spanmål är således icke skedd; och som en betydelig del af den utländsk* Deri n April f. /«. i5y fcpanmålen qvarstadnat i Kronans Magaziner, derigenom att undsättningsbehofven i sjelfva verket blefvo mindre, än som befarades, har någon menlig verkan på spanmålsprisen i all— tnänhét icke eller kunnat uppkomma genom dessa lager, enär de icke blifvit försålde, och icke eller kunnat säljas till så låga pris , som spanmål för enskild räkning, af sednare arens ymniga skördar, blifvit afyttrad.
— I öfrigt bör jag upplysa att under loppet af åren 1820, 1821 och 1822 icke någon utländsk spannemål för Magazinslnrättningens räkning blifvit ini förskrifven.
Ett bevis på Magazinslnrättningens otjenlighet och ouppfyllde bestämmelse har man jemväl ve'at finna deri, att Directionen icke upprätthållit spanmålsprisen under de sednare årens goda skördar
På samma gång sorn försvararne af de mercantila imressena velat bevisa skadligheteö af slika mesurer, såsom hinderlige för den enskildte speculationen och nä - ringsfriheten, på samma gång framträda motsatte intressen, med anspråk på åtgärder från Magazinslnrättningens sida, hvilka borde ha till ändamål, att garantera jordbrukaren en ständig afsättning på dess hufvudsakligaste produkt, och bibehålla den vid ett skäligt värde.
Innan jag ingår i framställning af hvad Magazinslnrättningen i detta afseende gjordt och kunnat göra, bör jag först till deras upplysning, som ogillat MagazinsDirectionens inblandande i spanmålshandeln, anmärka: att idéen Om spanmålsprisens så kallade upprätthålla»- Den it April f ni. de icke kommit från MagazinsDirectionett; att Riksens Ständer sjeifve vid 1810 års Riksdag ansett MagaziosDirectionen böra verkställa upphandlingar af spanmäl , till förekommande af dess vanpris, och att för detta och andra inrättningens föremål, samma år, det första Creditivet på Banken af 300,000 R;dr anvisades: att vidare Riksens Ständer vidi 815 års Riksmöte, ”enige i den öfvertygelse" såsom orden i deras underdåniga skrifvelse lyda, "att Magasins Inrättningen vöre af höglia vigt, så väl att förekomma mö/elighetfn af nöd, genom inträffande missväxtår, sorn för att flödja jordbruket och befordra dess jiigande,” derföre beviljade, att Inrättningens
Disconträttighet i Banken skulle förökas med 700,000 R.-dr och således bestämmas till en million R:dr, hvarförutan Rik-* sens Ständer, jemte ett serskildt anslag af en half million för Spanmåls uppköp vid missväxter, dessutom bestämde ytterligare en half million att användas vid inträffande ymnigare skörd, då, såsom orden i samma skrifvelse äfven lyda, till inhemfke Jordbrukares eije fl ouildvikei liga förlägenhet, för saknad afsättning , jior re uppi köp får Kronans räkning borde göras-.
6amt ändteligen, att Riksens Ständer vid 1818 års Riksdag, i det af StatsUtskottet då utarbetade och af Riksens Ständer till alla delar gillade Förslag, till Magazinslnrättningens organisation, jemväl yrkat, spannemåls upphandlande i oftanämnde ändamål.
Afsigten med dessa Riksens Ständers Beslut kunna ej misskännas- Huru många Jordbrukare hafva icke direct eller indirect njutit förmånerne deraf, så länge det Den ii April f, tnt varit möjligt att effectuera upphandlingarne»
Utan tvifvel voro desse Författningar ända-; målsenliga så länge något lif fanns i den en* skildte Spannmålshandeln, och allmänna Maga.? zinsrnrättningen blott behöfde uppköpa det öfverskott sorn derutöfver var. att tillgå, men då den enskifte Spanmålshandelsstagnation allt mer och mer tilltog icke allenasti Sverige utan äfven j hela Europa af helt andra allmänna inflytanden, än Magazinslnrättoingen samt tillgångar genom gynnande skördar ännu mera ökades^ kunde de anslagne medlen icke längre svara mot det åsyftade ändamålet.
Men om, såsom det blifvit påstått, dessa försök att höja Spanmålens välde hafva ledt till de förderfvelig» påföljder för producenterne sjelfve, som öfverklagas, hvilket jag likväl icke tror så torde af det anförda kunna åtminstone så myc-i ket finnas, att skulden då icke bör stadna hos MagazinsDirectionen, som dertill endast varit verktyget, men icke orsaken.
Hvad dernäst angår ankligelserne mot MagazinsDirectionen, att den gjordt uppköp de år då sädén varit i högt pris, men deremot upphört att köpa sedan Spanmålen föll i vanpris, och sålunda svikit Landtmannens förhoppningar om afsättning och Spanmålsprisens upprätthållande, så torde man dervid taga i betraktande, att sedan år i8t5, då MagazinsFonden tillökades, de fleste efter den tiden sked^ de upphandlingar varit föranledde af inträfFade undsättningsbehof, och följaktligen måst anställas, utan att afseende kunde hafvas på det mer eller mindre höga pris hvartill Span, £>en ii April f, nt. målen exempelvis under åren 1816, I8i?j 1818 och 1819 kunde fås.
MagazinsDirectionen kunde då lika litet som någon annan förese att, under påföljande åren, Spanmålsprisen skulle nedfalla till omkring hälften lägre än hvad Spanmålen under förstnämnde år kostade, och om än MagazinsDirectionen ägt denna profetiska förmåga, så hade den tjenat till ingenting; ty
Directisnen var ju pligtig att använda sin fond och sin verksamhet då det allmännas nytta sådant påkallade, helst då fråga var att anskaffa säd till undsättning, och något skäl till inactivitet från Directionens sida, under dylika omständigheter, kunde ju Directionen rimligtvis icke hämta från den förmodan, att landet en annan gång torde efter ymniga skördar än bättre behöfva Directionens biträde.
Ått styra Spannmålsprisen eller bibehålla dem vid den numerair som anses lämpelig, har aldrig varit MagazinsDireCtiorten* ovilkorliga åliggande och kan ej eller blifva det, emedan saken är omöjelig och aldeles overkställbar.
I de
Directionen till efterlefnad gifne föreskrifter har också välbetänkt intet ovilkorligt stadgande derom ägt rum, helst i annat fall, skyldigheten att utföra så vidt omfattande företag, bordt förenäs med anvisning på deremot svarande disponible fdnder.
Om man ur säkra principer vill bedöma! hvart - Den li April f, m. hvarthän Statens förvandlande till uppköpare äf ali säljbar
Spannmål på slutet skulle leda, torde man finna, att dylika operationer äro högst ätvcntyrliga, fordra oerhördt stora penningetillgångar, och änskönt med all försigtigt tighet exequerade, tillskynda Staten betydliga iörluster.
Under de tider då årsväxterne äro föränderlige, och föranleda till mer och mindre tillgång på
Säd provincerna emellan, kan det blifva möjligt att medverka till Spannmålsprisens upprätthållande, men så snart ett allmänt öfverflöd inträffar, och fråga blir att handla i stort, då bli i va dylika försök utan märkbar nytta i8?o års skörd var så rik, och lemhade en så öfverflödig tillgång på Spannmål , att om MagazinsDirectionen än haft hela sin fond oanvänd, skulle
Directionen dermed icke förmått styra Spannmålsprisen.
Huru vill man då med skäl yrka det vara ett fel hos förvaltningen som icke är möjligt att utföra?
Huru hindra Spannmålen att falla i värde, då alla ha öfverskott att sälja, och ingen, sorn behöfver köpa, skaffar sig mer än hvad han för dagen behöfver, på den räkningen att priset den följande dagen kan falla än mera?
dådan enskildte speculanten ingenting vill våga på én vahra, som han det ena året efter det andrs ser falla i priset', och för hvars afsättlighet inom eller utom landet någon tid icke kan beräknas.
Vid en sådan conjunctur, hvars in-:
Pr. Ill Band. 11 162 Den 11 April f, m. träffande ingen kan förekomma, och som låtit känna sina verkningar öfver större delen af Europa, på samma gäng som hos oss, är landtmannens förlägenhet ostridigt ganska stor j men hvar och en som blott behagar tänka öfver saken, lär otvifvelagtigt inse, att MagazinsDirectionen emot detta onda icke kunnat något uträtta.
Men MagazinsDirectionen har af denna öfverflödsperioden äfven haft sin känning.
Inrättningens fordringar, som i contant borde utgå, hafva blifvit förvandlade till nya Spannmålslager: större delen af den undsättningsSpannmål som 1818 och 1819 requirerades, och som Directionen måste anskaffa, blef i Magazinen liggande, hvarigenom behållningarne ökades med mer än 65,000 tunnor.
Desse och andra omständigheter, oberoende af Directionens medverkan, hafva rubbat jemnvigten, och ökat Inrättningens förluster.
Jag vill ej upptaga Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tid med vidare detaillcr härom, utan får blott hänvisa till MagazinsDirectionens officiella Förvaltningsberättelser, i synnerhet den för år 1820.
Det är klart att Magazinslnrättningen, med så betydliga Spannmålsbehållningar, skulle råka i förlägenhet, då ingen utsigt visade sig, att dem använda.
De anbefaldte exportföretagen till utländske orter blefvo deraf en följd, och änskönt de icke kunnat verkställas utan förlust, lärer man medgifva, att de i flere afseenden gagnat Staten, och i alla händelser varit bättre att Spannmålen utomlands sål - Den fl April/fm. i65 des till underpris, än hemma i landet, eller att den genom långvarig Magazmering blifvit ska«i dad och onyttig.
Man har påstått' att MagazinsDifectionea genom dess felaktiga förvaltning beredt den ofördelaktiga ställning hvari Inrättningen sig befinner.
Att Magazinsinrättningen icke kan framställa något lysande resultat till ziffran, med-s gifves gerna®; men om, eller huruvida förhållandet kunnat vara annorlunda än det är, må den billige och opartiske granskaren bedöma.
De till sin natur oundviklige förluster Inrättningen årligen får vidkännas, de tillfälliga som genom conjuncturen serskildt uppkommit, hafva haft ett menligt inflytande på Inrättningens bestånd Sjelfva den ränta Magazinsinrättningen erlägger till Banken för de derifrån förskjutna medel, hvilken från IS12 till 1822 års slut uppgått till 326,621
R;dr utgör ensamt en så betydande gravatlon att om också ingen annan förlust pa Magazinsrörelsen under några och 30 år inträffade, skulle blotta räntebetalningarne under samma tid hafva vuxit till lika belopp med sjelfva capitalet.
ÄndtSigen har man sagdt, alt tillvarelsen af en Inrättning, sam i start skulle handla med Spannmål, har ajskräckt Köpmannen från alla betydliga speculationer, skaffat nödffätdte orter en sednare och 0fullkomligare undsättning, än om enfkildte uppmuntrats att beforja deli, och frambragt ett allmänt elände, som åtminjlone aldrig kunnat blifva värre 3 olli priser och tillförsel pått reglera, i&4 Den I x April f m, fig enda/l genom concurrencen, utan att' ex officia be/örjas af ett allmänt verk.
Jag mägtar ej inse hvad skada MagazinsDirecticmefis Spannmålsupphandlingar tillfogat Köpmannen i allmänhet, ty om något localt undantag må väl ej vara fråga.
Dtn af MagazinsDirectionfcrt inom landet uppköpte Spannmål under 6 åfs tid* från 1815 till och med 1820, har utgjordt något öfver 5ir,ooo tunnor, som i medeltal för hvarje år gör circa 85,000 tunnor.
Huru obetydligt är icke detta parti, då man vét att endast provincen
Skåne årligen kan afyttra flere 100,000 tunnor.
Huru mycket har då icke återstått för den enskildta handelsrörelsen att upptaga öfver hela Riket.
Här är icke stället att vidlyftigt undersöka orsakerna till stagnationen i Spannmålshandeln; men att Magazinslnrättningens tillvarelse måste hafva en högst ringa andel deri, tror jag mig på goda skäl kunna påstå.
Bristen på capitaler och credit, den snabba omsättning af vahrulagren som handelsrörelsen hos oss gemenligen fordrar, äfventyfet att under längre tid conservera en så lätt förskämbar artikel som Spannmål; detta jemte bristen på Maga2iner hös enskildte i förening med andra omständigheter förordsakat att
Spannmålshandeln icke kan utgöra ett ständigt föremål för speculationen, hvilket den likväl borde vara om landtrrannen skulle kunna påräkna jemn afsättning.
Deremot intygar erfarenheten , att då conjuncfuren börjat anvisa Spannmålen såsom en fördelaktig handelsartikel, har speculanter och efterfrågan icke saknats.
Den gamla satsen står ju fast; att allt Den 11 April/, m, i65 gäller hvad det kan gälla: stundom mer, stundom mindre, allt som öfverflöd eller brist, tillgångar eller behof omvexla.
I afseende ä den påstådde senare och ofullkomligare undsättning som Magazinslnrättningen skall skaffat nödstäldte orter, än om enskildte uppmuntrats att besörja den; så önskade jag att något factum blifvit uppgifvit till närmare upplysning.
Intill dess torde det tillåtas mig tvifla så väl derpå, sorn på tillvarelsen af det elände, som säges hafva blifvit frambragt genom undsättningarnes besörjande af ett allmänt verk.
Mig veterligen har ej hittills blifvit klagadt öfver för sent vidtagne anstalter till undsättningsSpannmåls anskaffande; så fort anmälan derom från något län ingått, har verkställighet följdt och tillgångar bhfvit anvisade för bebofven.
Vanligen hafva de senare snarare öfver- än understigit de uppgifna undsättningsqvantiteterne, sorn finnes deraf, att en del Spannmål ofta blifvit i Magazioen odisponerad.
Jag lernnar för öfrigt derhän huru allt kommer att bli bättre, skyndsammare och fullkomligare, då undsättningsverket besörjes af Köpmannen; framtiden får vittna derom.
Det är icke möjeligt att förvaltningen af en så omfattande inrättning kan i alla delar vara klanderfri.
Dess ändamål och bestämmelse ställer den i collision med många enskildta interessen, sorn aldrig på en gång kunna tillfredsställa».
Vid ett missväxtår fordrar dea nödställdelandtm»nnen att undsättasmedSpannanål till det lindrigaste pris; då han ett annat i66 Dea il April f. m, Sr har Spannmål att föryttra, fordrar han att Kronan skall köpa den, och betala efter hvad han kallar skäliga pris; den enskildta speculamen åter äskar att Staten icke bör inblanda sig i hvad iian anser tillhöra sin verkningskrets.
MagaZinsDirectionen kan således icke undgå att vara en stötesten för mängas beräkningar, och ett föremål för mångas tadel
Den har så sällan af opinionen fått njuta skydd för sine åtgärder, att det icke varit mängden af de anfall m n riglat mot Inrättningen, som väckt min förundran, utan endast det öfverdrifna i framsiällningarne, de utan allt fog framkastade beskyllningar om deo förlägenhet och nöd i landet Inrättningen skall hafva åstadko < mit, och de skadliga följder som genom dess existence skola uppkommit.
Maga/insDirectionen kan hvarken önska eller förvänta någon skonsamhet, men ett rättvist bedömande om hvad som är skuld eller oskuld har Directionen åtminstone rätt att begära.
Jag anhåller vördsamt, att detta anförande får remitteras till det Utskott till hvars Utlåtande motioneme om Magazinslnrättningen blifvit remitterade.
Ben ii April e, mi 16 7 Bilagor till PleniProtocollet för den 11 April, eftermiddagen.
N:o i« Herr Zengerlein, Jacob: Höglofl.
Statsutskottet bar velat utmärka 6om skulle den inskränkta verkningskrets
RiksgäldsContoirets ordinarie förvaltning från senare Riksmöten undergått, lemnat Fullmägtige obehindradt tillfälle att handlägga
Discontutredningens göromål j men Höglofl.
Utskottet, synes icke afsedt den obetviflade sanning att denna ordinarie förvaltning ehuru inskränkt likväl upptagit
Fnllmägtige6 tid och i anseende till ansvaret alltid varit af en lika stor och vigtig omfattning, och att vid så beskaffade jemförelser, om de böra och kunna äga rum, så hade Fullmägtiges i och för Discontutredningen tillökte göromål relativt till deras myckenhet, bordt afvägas, emot dem som frångått deras handläggning.
, Hufvudsakliga pröfningen torde vara den: huru RiksgäldsFullmägtige svarat emot Rikets Ständers förtroende, uti den dem uppdragne förvaltning af FilialDisconternes utredning? och huruvida sådane utvidgade., mödor i68 Den ii April e. ni - oth omsorger åtföljdt detta uppdrag som förtjena särskildt bflöning?
Den förstnämnde omständigheten är redan af Rikets Högloft.
Ständer erkänd, och Högloft.
StatsUtskoitet har nu vitsordat att Fu 11— mägtiges förvaltning varit af en oförmodadt besvärande och brydsam beskaffenhet.
Detta instämmer ock med sanna förhållandet, och det hade måhända berodt på Fullmäktiges eget oinpröfvande, att efter den Reglementets strängare tillämpning, sorn 1820 års Revisorer yrkat, rakt afslå de mångå hun. diade ansökningar som inkommit, rörande Låneomsättningar, och sålunda i betydlig nion underlätta och förminska göromålens vidlyftighet.
Hvad följder häraf uppstått är nu mera lika fullkomligen kändt, sorn att Fullmäktiges kloka och förutseende förvaltning i möjligaste måtto skyddat låntagare från undergång, samt
Discontutredningen från förluster af både capital och räntor.
Det är som jag tror härutinnan Herrar RikgäldsFullmägtige gjordt sig förtjente af Rikets Högloft.
Ständers både bifall och belöning, hvik>n så mycket mindre torde böra dem frånkännas, sorn de sjelfva genom sin förvaltning tillvunnit inrättningen de ökade tillgångar hvarifrån] en sådan belöning kommer att utgå.
J[3en 11 April t., m. 169 Jag anhåller således hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloft.
Ridderskapet och Adeln om återremiss af Höglofl StatsUtskottetg Betänkande, samt att detta mitt anförande då tillika må åtfölja.
' N:o 2.
Herr Montgommey Gufiaf:
Vid StatsUtskottets betänkande i afseende på delta grannlaga ärende, anhåller jag att vördsamt tå göra några efter min tanka, behöflig* anmärkningar.
Då BrödraRiket
Norrige är ett likaså oberoende och sjelfständigt Rike som Sverige, hvardera ägande egna grundlagar och eget representationssätt, båda lika ömtåliga om de Consfitutionelia formernas orubblighet och helgd, tror jag det icke lämpligt att Rikets Höglofl.
Ständer genom en mer eller mindre direct inverkan eller anvisning i dess beslut om kostnadernas godtgörande för Hans Kongl. Höghet