Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Okunnig om all juridisk procedur och advocatoriska vändningar kommer ynglingen till universitetet.
Förledd af en tillfällig obetänksamhet, råkar han begå ett fel, för hvilket ej en gång allmänna lagen äger något straff — och ej en gång det — tillfälligheten låter honom endast vara närvar. vid ett dylikt tillfälle.
Ledd af sin oerfarenhet i juridiska mål och i medvetandet af sin oskuld, blir hans egen uppriktiga berättelse en snara till hans fällande.
Partiskhet, denna hydra, som så ofta visar sig i de lärdes samfund, finner honom vara en skyddling utaf någon af minoritetens hufvuden.
Consistorium utgår från den barbariska principen att vilja statuera ett exempel; stafven brytes öfver hans hufvud, och utan vittneris intygande, utan anförande af någon lagens bokstaf mot hans förseelse:
Senatus decrevit — och han dömmes till relegation.— Ännu okunnig om Puitteg.- b:ns innehåll, begär han besvärshänvisning.
Consistorium, lika okunnigt som han, hänskjuter ett disciplinärt mål under Hofrätten.
Månader förflyta, innan Hofrätten hinner resolvera obehörigheten af ett dylikt underställnings-mål.
Slägtingar och vänner fly honom som en missdådare, ädelmodet och välgörenheten draga sin hand ifrån honom.
Alla lians egna förhoppningar pä framtida lycka, och deras, som han med sina handlingar önskat stödja, äro krossade.
Se der följderna af en godtycklig domaremakt!
Min afsigt är visserligen icke att äska fria tyglar åt sjelfsvåldet; tvertom är min önskan att kunna förekomma det genom sunda åtgärder, genom ett mera humant behandlingssätt, än att förstöra den felandes hela timliga välfärd medelst relegation, som i oinvigda öron later synonymt med landsförvisning, deportation eller dylikt.
Inqvisilionens tortur corrigerade sällan någon kättare.
Och den felandes
Den 7 Mars c. m. 319 återupprältning, förbättring— om man så vill — torde alltid varit lagstiftarens syftemål.
1 anledn. häraf får jag föreslå, icke allenast nya disciplinära stadgars utarbetande för universiteterna , utan äfven reform i sjelfva domstolens sammansättning, jemte yrkande, om ej af relegationsstraffets totala afskaffände, åtminstone att det aldrig måtte tillämpas med mindre den lagförde blifvit förvunnen saker till edsörebrott, och att alltid Academi-cancelierens sanction måste inhemtas, innan ett dylikt beslut kan vinna laga kraft.
Flera bedröfliga erfarenheter hafva förestafvat mina ord; måtte de kunna rädda ett uppväxande slägte från samma öde.
I ödmjukhet får jag anhålla om remiss till Lagutskottet. 2.
Sedan undertecknad uti memorial till Const.IJtsk baft äran uppgifva de grundlags-förändringar, dem jag anser növändiga, för alt tillvägabringa en ändamålsenligare organisation af Hög sta Domstolen; vågar jag nu, i förening dermed, öfverlemna och hemställa, huru angeläget det är, att Rikets högste domare, hvilke äro tillsatte för att i Konungens stad och ställe dcirama sina medborgare, måtte af Staten blifva satte i det fullkomliga oberoende skick, som gör dem otillgänglige för alla frestelser till biförtjenst, och som, utan afseende på enskilda förmögenhetsomständigheter, lemnar dem full säkerhet att kunna lefva sin värdighet likmätigt, utan annan penninge-inkomst, än den som embetet lagligen åtföljer.
Ty kan t. ex. någonting mera kränkande tänkas för den domares anseende, som bar medborgares lif, ära och gods i sina händer,— någonting mera nedslående för den rättsökande parten, än föreställningen attén sådan domare, för bättre utkomst och emot särskild betingad lön, ser sig föranlåten och befogad att, hemligen eller uppenbarligen, uppträda, och äfvenså såsom ombud eller fullmäktig åt enskilda, rika, mäktiga och inflytelserika personer?
Jag säger icke, att nu så sker, men af säkra händer har jag blifvit underrättad, att exempel icke fattats, det ju Hrr Justitieråd i tysthet åtagit sig hvarjehanda uppdrag för högt uppsatta personer, icke aktat för rof att äfven bevaka sterbhusutredningar efter aflidna rika possessionater eller capitalister, förordna om sterbhus-auctioner o. s. v. —
Att sådant emedlertid aldrig mera skall kunna äga rum, det är min lifliga önskan och ändamålet med denna framställning.
Ingen kan förtänka den högt uppsatte embetsmannen, som nu hos oss representerar en af de fordna Riksens Råd , om han önskar, att embetet må lemna honom alla behof uppfyllda, som till ett beqvämt och äfven något yppigt lefnadssätt hörer.
Sådant är bättre, än att en sådan man lägger utaf det ena qvartalet efter det andra, för att slutligen 320 Den 7 Mars e. m, se huru mycket han kan spara ihop , huru mycket han har att förränta.
Märkas bör det ock, att i väl ordnade stater, der bestämda skilnader finnas i grundlagarna uppdragna emellan medborgare af olika classer, det alldeles icke ligger någonting ondt eller förkastligt uti hvad man kallar representation, blott densamma icke påyrkas af andra personer, än sådane, som dertill äga en gifven rättighet, och på visst sätt, en pligt.
Jag får således vördsamt föreslå, att, från och med nästa års böljan, ledamöterne i Konungens Högsta Domstol på riksstaten uppföras till en årlig inkomst af sextusen r:dr b:co hvardera, på sätt att det nu var. lönebeloppet stadgas såsom lön, men fyllnaden utgår såsom taffelpenningar, på det att, genom denna för de tjenstgörande åsyftade belöning, ingen ökad utgift må drabba Staten för pensionerna.
Och får jag vördsamligen anhålla, att detta mitt förslag måtte till StatsUtsk. remitteras. o. Vid l83o års riksdag aflemnade R.
St. en skrifvelse till Konungen, hvarvid de, med fastad uppmärksamhet på behofvet af en författning, hvilken med lika ordning och fullständighet, som det lill närvar, statistik mindre lämpliga tjenstebelänk. af år 1756, omfattade alla i afseende på civila befordringsmål nödiga föreskrifter, till undanrödjande af de allmänt kända och öfverkiagade olägenheterna af de obestämda, under olika slyrelsätt utkomna, förordningar, som nu skola tjena till ledning vid sådana frågors behandling, anhöllo, att Konungen, i sammanhang med styrelse-verkens organisation, måtte låta utarbeta en fullständig författning rörtde civila befordringar och dermed omedelbart gemenskap ägande ämnen.
Jag vågar föreslå , att denna begäran nu måtte förnyas, sedan ett riksmöte passerat, utan att frågan om styrelseverkens organisation blifvit af Regeringen till definitivt afgörande åt R.
St. öfverlemnad; men behofvet af denna angelägenhet är så allmänt erkändt, att
Konungen förmodligen nu lärer befordra den till ett slut.
Det är då af vigt, att äfven befordringslagarna i sammanhang dermed afgöras; och får jag således vördsamt föreslå, att R.
St:s JjagUtsk. måtte gemensamt med Ekon.Utsk. upptaga sjelfva frågan derom till ny behandling i de delar , der Utsktn kunde finna sig befogade att föreslå R.
St. några grunder för befordringslagen ; men att, ifall Utsktn icke ansågo sig, på grund af de vid i83o års riksdag andragna skäl, böra ingå i vidare åtgärder, än att tillstyrka R.
St. en förnyad skrifvelse, åtminstone detta steg måtte göras till mera ordning och säkerhet inom tjenstemanna-corpsens befordringsväsende.
Om remiss till ofvannämnda Utsk. får jag vördsamt anhålla. 4.
Den 7 Mars c. m. 4.
Jag vägar fästa R.
St:s uppmärksamhet på ett förhållande, sorn i min tanka har ett ganska skadligt inflytande på vårt samhälle.
Meningen med den i 1706 års författning stadgade skärpta executiva kraft för skuldsedlar och invisningar, ställda till sedelhafvare!) eller ordres, var utan all fråga, att i den inre rörelsen för den egentliga handeln afhjelpa blåsten på inrikes vexlar.
Emedlertid har detta stadgande vållat de största olyckor, vingleri och missbrukade förtroenden, procenteri och bysättnings-tvångets förvandlande till en hypotheks-anstalt, m. m.
De fördelar, den verkliga handelsrörelsen deraf kunnat hemta, har den nu i större mått af vexlarna; och vi synas derföre nu kunna, utan hinder, återgå till hvad förr äfven hos oss var vanligt, och flera andra länder icke ens ansett sig böra försöka att i sina lagar förändra, nemi. bruket att hvarje skuldfordrans öfverflyttande ifrån man till man beslyrkes genom påskrift å den öfverlagna skuldförbindelsen, och att således förhållandena enskilde emellan blifva kända, ordentliga och bestämda.
Jag får alltså föreslå, att genom en allmän förordning måtte förbjudas att vidare utgifva skuldförbindelser ställda till i n n eh a f v ar e n, och alt det måtte förordnas , att skuldsedel , ställd till ordres, ovillkorligen skall transporteras, då den ifrån en till annan Öfverlåtes, af öfverlåtare!) på emoltagaren, med rättighet för denne att, i händelse af bristande betalning af sedel-utgifvaren, hålla sig till öfverlåtaren, och ifall äfven der betalning brister, lill föiegtde öfverlåtare, samt så vidare man ifrån man till den sedeln först belänat; anseende jag, att lagen i detta fall ej bör tillåta, alt stadgandet kan eluderas, genom det eljest begagnade förbehållet medelst påskrift, ”utan ansvarighet,” eller ”sans retour,” m. m.
Jag anhåller att denna min motion måtte till LagUtsk. remitteras. 5.
Jemte det jag föreslår, att II, St. måtte antaga de delar af nya lagförslaget i Utsöknts- och Handels-b:na, som afse förändrade föreskrifter för tillämpning af bysättnings-tvånget, vågar jag vördsamt anhålla, att H. LagUtsk. måtte utreda, huruvida det icke vore lämpligt att, genom ett tillägg till de i nämnda förslag föreslagna stadganden, äfven förordna: 1:0 ”att bysättning för skuld icke må äga rum, dä skul ”den ej uppgår till femtio r:dr b:co, såvida den ej kan ”alldeles upphöra;” 2:0
"att bysättning icke må räcka längre än 6 måna3 H. 41 De n 7 M a r s e. m. ”der, då fordringsägaren inom denna tid ej begagnat sin rätt ”att försätta gäldenären i coneurs-tillstånd.”
Anledntna till dessa föreslagna förändringar äro lätt insedda af en hvar, som vill egna uppmärksamheten till hvad egentligen bör vara afsigten med bysättnings-tvånget, sådant lagarna stadgat det.
Den kan ej vara att lemna rättighet till utöfvande af enskild hamnd, eller att den enskilde skulle för hela lifstiden kunna utöfva en rättighet att hålla en annan inspärrad, som ej samhället, utan i de svåraste brottsliga fall, ansett sig sjelf bora begagna emot missdädaren.
De kända missbruken af denna rättighet emot den arbetande classens medlemmar; de ofta förefallande fall, då dessa för obetydliga skuldbelopp inneslutas, just vid de tider, då de genom arbete kunde förtjena något, och det allmänt erkända förhållandet, att en på grund af beräkning på denna sorgliga hypotheks-anstalt åt denna class lemnad credit leder till allmän och enskild skada; allt detta synes tillräckligt ådagalägga, alt lagstiftaren har rätt och pligt att på det här föreslagna sätt uppställa en gräns för missbruken.
Då lagen berättigar fordringsägaren att, genom gäldenärens försättande i coneurs-tillstånd, försäkra sig om de tillgångar denne äger, samt genom coticurs-ordningen att sedermera erhålla hvad han ärfva och förvärfva kan, synes lagen hafva ändamålsenligt och rättvist medlat emellan dem begge.
Jag anhåller om denna motions remitterande lill Lagutskottet. 6.
Inom RiksSfn har jag hört flera röster påyrka den stora nödvändigheten af skattebördornas nedsättande, äfvensom af deras jenina fördelande.
Det är med anledn. deraf, sorn jag vill utbedja mig att härom få yttra några ord.
Stockholms stad har flera författningar, som äro goda, då de icke öfverträdas, men äfven flera, som äro ingripande och föranleda till större obehag och ganska stora besvär för mången, nära lika stora som den ordinarie bevillningen.
Ett af dessa onera har tillkommit genom den stora makt K.
Öfverståth.embetet äger framför alla andra Landsh.- embeten inom vårt kära fädernesland, nemi. att K. öfverståth. embetet, så väl genom kungörelse uti tidningarna, som ock genom den i 3:dje punkten af den å contributionssedelns baksida meddelade underrättelse befallt, att den skattskyldige, hvars contribution uppgår till io r:dr b:co och derutöfver, skall dess belopp uti R.
St:s Bank insätta.—
Detta ökade onus och besvär för den skattdragande, för att få afbörda sig sina utskylder, tillkom först vid i8i5 års uppbörd, och är af sådan art, att den skattdragande, med ali dess goda vilja, ej kan detsamma uppfylla.
Sfs Bank finnas väl, på bankens egen bekost - Den 7 Mar» «. m. 3a3 nåd, flere tjenstemän emot särskildt arfvode anställde under den tid som uppbördsstämman pågår.
Men hela den af K.
Öfverstålh.embetet vidtagna åtgärd visar ett slags misstroende till dess egna uppbördsmän och ökar derjemte onödigtvis bankens göromål, samt gör det för den skattskyldige omöjligt att inom behörig tid erhålla expedition, såvida insättningen verkställes under den sista halfva uppbördstiden.
— .Naturligtvis är det svårare för i å i personer uppå ett cantor att expediera omkring 3o,ooo, än för 2:ne personer uppå hvarje af 7 särskildta contor att expediera samma antal, jemte den personal, hvars contribution understiger 10 r:dr b:co.
Jag får derföre vördsamt föreslå , att Stockholms stads innevånare måtte hädanefter äga rättighet att till uppbördscommissarierne betala, äfvensom comraissarierne vara skyldige att, hvar och en för dess trakt, emottaga utskylderna; hvarjemte det må åligga coramissarierne, att de 4 ® 5 sista dagarna af hvarje uppbördsstämma, äfven pä eftermiddagarne ifrån kl. 4 till 6, vara å contoren, för att åt hvar och en, som sig infinner, meddela behörig expedition.
Jag anhåller att detta anförande måtte fåremitteras till Bevilln,Utskottet. 7. Då R. o. Ad. vid ett föreg:de plenum till LagUtsk. remitterat Gr.
Löwenhjelms motion, angtde skiljandet af polismästare-befattningen i Stockholm från polisdomare-kallet, vågar jag utbedja mig att få fästa R.
St:s och dess Utskotts uppmärksamhet på några angelägenheter, som hafva sammanhang med detta ämne och med polis-organisationen i hufvudstaden.
Jag medgifver visserligen, att — ifall det skulle vara af så stor juridisk vigt Gr.
Löwenhjelm synes tro, att all ransakning borde utföras af en särskild domstol, innan den vid den egentliga instansen afdömmes, hvilket således skulle svara emot des. k. instructions-domstolarna i t. ex.Frankrike,— kunde väl möjligen något godt vara deraf att hemta, äfven i polisväg; ty då blef sannolikt ransakningen förd på ett sätt, som gjorde proceduren vid sjelfva domstolen mera lagenlig, än den ofta hittills varit, och torde derigenom controllen vinnas på hvad som polis-personalen angifvit och uppvisat, såsom dels befunnet stulet gods, dels sannolikt stulet, o. s. v. Men jag befarar, att det ändock icke skulle göra tillfyllest, om ej åtskilliga andra åtgärder vidtagas, för att betrygga allmänheten, dels att ordentliga protocoller i polisen förås, dels att allt det gods, som blifvit i förvar taget af polisen, blifver offentligen kungjordt, ordentligt förvaradt och uppvisadt, så att ägarne kunna det återbekomma.
Nu t. ex. hör man allmänt öfverklagas, dels att polisprot:n aldrig i tid utbekommas, t. o. m. icke en gång då 3a4 Den 5 Mars e. m. besvär skola anföras i Nedre Just.revisionen, dels atl de största svårigheter möta, för att få reda på det slulna godset, om det ock finnes i förvar taget; emedan icke alltid uppgifterna äro fullständiga, och de personer, som skola uppvisa det, tillstädes, eller sådana controller införda i poliskammaren, att man är säker om att få efterse allt hvad som finnes der förvaradt.
Det synes emedlertid, som vore sådant af stor vigt för allmänheten; och jag vågar derföre föreslå:
x:o att registraturet och protocollet i polisen måtte föras af särskildt tillförordnade, edsvurne personer, som ej stå under polismästarens directa order; 2:0 att till registrators-befattningen äfven matte höra att bålla förteckning öfverallt i förvar taget gods, sorn bör, jemte beskrifning på persedeln och uppgift på den person, hos hvilken det blifvit anhållet m. m., noga redovisa, när oell af hvem det uttagits; 3:o att till notarial-befattningen må höra skyldigheten att ovillkorligen i behörig tid utlemna begärdta protocoller eller prot.utdr., vid äfventyr lag förmår; 4:0 att en särskild person måtte hafva vården örn alla anhållna och förvarade persedlar, öfver hvilka han skall hålla förteckning, som hvarje vecka bör jemföras med registratorns och af notarien bestyrkas, samt vara skyldig att, på vissa tider, hvarje söcknedag , uppvisa sakerna för den, som tror sig kunna äga anspråk å desamma 111. m., hvarföre de böra i en dertill utsedd local vara offentligt att bese, särskildt de, som inom sista 2 ä 3 månader blifvit anhållna, och särskildt de, som i längre tid varit i polisens förvar; 5:o att ålit på misstanka anhållet gods genast genom poliskammarens försorg blifver annonceradl i ett af anuoncebladen, på sätt, att annoncerna derom alltid inflyta i samma tidning ; 6:0 att poliskammaren icke må äga försälja anhållet och outtaget gods på ro års tid ifrån att det, såsom misstänkt, blifvit offentligen annonceradt, och att de inflytande medlen måtte tillfalla fattigvården inom Stockholm, och efter journalen samt auetions-prot. redovisas.
På detta sätt vagar jag tro, att allmänhetens rätt skulle bäst förenas med en god ordning inom poliskammaren, samt att, om poiisnotarien tilläts på sitt ansvar antaga biträden vid protocrns förande, kostnaden för polisens embetsmannapersonal kunde ansenligt komma att minskas.
Jag anhåller att detta anför, måtte få remitteras till Lagutskottet, Dessa 7 motioner lades på bordet.
Deli j Mars c. ni. 3a5 Hr Rosenblad, Bernhard, hade inlemnat följande 8 motioner: 1.
Äfven i vart land harden finare ull-culturen gjort i sednare åren stora framsteg.
Man har dock ofta klagat öfver dålig afsättning, missbjudande priser, och stundom trott sig i försvårad införsel af utländsk ull för våra fabriker finna ett botemedel.
Måhända har man gjort fabrikanten orätt och tagit för missbud hvad som varit en följd, dels af tillfälliga conjuncturer, dels af locala förhållanden; och att i hög tull å ull söka hjelpen, torde vara mindre lämpligt, då frågan är att beröfva Svenska klädestillverkaren dess hundraåriga monopol.
Kraftigare medel vore, att göra Svenska ullen tillgänglig på utländska marknader; men härtill fordras, att den blir begärlig, och att tillfälle beredes för dess uppläggande på passande ställen, och i detta hänseende tror jag frågan vara nog vigtig, för att Staten tili en början bör träda emellan.
I Norrköping finnes ett ullcontor, der ullen med sakkännedom sorteras, och ett dermed förenadt magazin för upplag.
Men hvarföre icke anlägga dylika i Malmö, omgifven af den provins, som troligen äger det största antal fina får, och der måhända ortens godsägare skulle vara benägne deltaga i kostnaden för en magazinsbyggnad, och i Götheborg, hvars belägenhet för att först begagna en gynnande conjunctur i England af ingen medtäfiares öfverträffa*.
Om sorteringskostnaden efterskänktes, vore denna uppoffring troligen icke oförtjent för en näring, som kan för Sverige blifva vigtig.
Af dessa skäl får jag vördsamt föreslå: att R.
St. måtte bevilja 2o,o0o r:dr, att årligen i fem år till ull-culturens upphjelpande användas , samt dervid hos K. M. i und. anhålla, att nya ullcoutor måtte blif va i Malmö och Götheborg upprättade, der ullen, äfvensom i Norrköping, måtte kunna kostnadsfritt sorteras; samt alt, antingen med eller utan deltagande af enskilde intressenter, vid de nya ull-contoren måtte blifva inrättade tjenliga magazinshus, hvarest ullen mot billiga afgifter kunde uppläggas. 2.
Jag får vördsamt föreslå, att R.
St. måtte besluta en und. hemställan hos K. M., att K.
M. täcktes erbjuda de städer, som äro till tolags uppbärande berättigade, en sådan förändring i sättet för denna rätts begagnande, att nämnda städer för åren 184.1 till och med i845, i stället för att uppbära tolag, af tullverket erhölle en aversions-surnma, motsvarande årliga medeltalet af hvad hvar och ens tolag utgjort under åren i836—1840, dock sålunda, att, om detta medeltal understege hvad någon af K.
M. godkänd förslagsberäkning upptoge, summan till i sistnämnda beräkning på - 3a6
Den 7 Mars e. m. riiknade belopp förhöjdes; samt att från och med 'år 1846 tolagen koni ine att utgöras efter en viss proc. å tullen för inkommande varor, för hvarje stad beräknad efter den proc., sorn erfordrats för att under åren 1841 —:845 tillvägabringa den betalda aversions-summan; äfvensom att, ifall detta anbud af Rikets städer antages, såsom to la g se r sä 11 n i n g en lämplig af R.
St. bestämd proc. af tullen å inkommande varor får under åren 1841—1845 uppbäras, som till tullverkets cassa ingår; men att, om detta anbud icke skulle antagas, så väl alla utgående sorn de hittills till införsel förbjudna, men hädanefter tillåtna, varor befrias från tolag; kommandes i så fall tullen a de sistnämnda alt förhöjas med den i förra fallet beslutade t o lags-ersätt ni ogen.
Vid remissen till H. Bevilln.Utsk. anhåller jag att få redogöra för denna motion. 3.
I öfverensstämmelse med en redan af mig väckt motion om bancovinstens användande, får jag vördsamt föreslå, att I million r:dr deraf matte på så sätt disponeras, att under hvarje af åren i8Ji—i845, i 2:ne terminer d. 5o Juni och 3i Dec. utbetalas, hvardera, 100,000 r:dr till K.
Commercecolbm, alt, på sätt särskildt bestämmes, användas till understöd och ersättning för de fabriksanläggningar, som genom 1111 bestående införselsförbuds upphörande eller tullnedsätt
II ingar kunde anses lidande.
Förbehållandes mig att vid remissen få ytterligare utveckla min motion , anhåller jag, att den måtte till Bevillntsoch l!ancoUtsk:n remitteras. 4.
St:s beslut vid 18)0 års riksdag, förnyadt •genom 1 fia §:n i i83o års banco-reglemente, äro bland andra följande bankens fordringar i dess räkenskaper förda inom linien, nemi.: för af Riksg.cont. till 182.3 års slut begagnadt creditiv 4joi4>^-*2' '6.
3. för dess utelöpande creditsedlar vid samma års slut, efter afdrag af de deri inbegripna koppar-polletternas metalliska värde 3,968,412: 23. 2.
Då jag icke tror det vara värdigt, att i R.
St:s Bank inom linien, d. v. s. såsom osäkra, balancera fordringar hos R.
St:s Riksg.contor, då bancovinsten lill 1829 års slut verkligen kunnat tillgång all använda en summa, motsvarande dessa poster (sorn också ej mera inbéräknas bland bankens tillgångar), enligt !668 års bancoordning, ad publi cos usus; och då jag icke finner lämpligt att i en dylik balancering varna kommande Ständer för framfarna misstag; så får jag, i likhet med en vid förra riksdagen uf Brukspa - Den j Mari e, m. Iron J. Wärn väckt motion, vördsamt föreslå, att förutnämnda begge fordringsposter måtte i bankens räkenskaper & {skrifvas. 5.
Vissa från längre tider outtagna fordringsposter bos R.
St:s Bank, lill endel af hvilka inga ägare sedan mer än ett århundrade afhörts, hafva öfverlåtits till banenstatens enkeoch pupillcassa, med villkor att ansvara, i händelse anspråken skulle göras gällande.
Då vid sista riksdagen en prasscriptionstid utsattes för gamla cassasedlars ocli attesters inlösen , erinrade man sig troligen icke dessa.
Jag får sålunda föreslå, att en praescriptionstid af högst 3:ne år måtte utsättas för ifrågavar. fordringars inlösen , och att R.
St., med und. anmälan derom, måtte hos K.-M anhålla, att K. M., med nåd. bifall dertill, täcktes derom låta utfärda allmän kungörelse. 6.
Den s. k. banco-fullmäktiges dispositions-räkning I?:o 2, egentligen tillkommen för alt lemna fond åt tjenstemäns och betjentes vid discontverken i fattigdom efterlemnade familjers pensionerande, äfvensom till hvarjehanda andra understöd, behöfliga för särskildta fall, men å hvars besparingar hvarjehanda slags utgifter blifvit anvisade, bestämdes vid i8a3 års riksdag till 35oo r:dr, men nedsattes iS35 till 2Öoo r:dr.
De deraf utgående pensioner äro af tvänne slag: i:o sådana pensioner till enkor och barn efter tjenstemän och betjente i disconterna, hvilka skulle utgått af bancostatens enke- och pupillcassa, om männen deri varit delägare; 2:0 andra pensioner, beviljade af särskildta afseenden, och till hvilka höra de i 1835 års banco-reglemente §:n 247 under Litt. g, h, i, ni, n > o, p och q förekommande.
För det fall, att R. 11.