Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som, jemte dessa redan vidtagna författningar, det äfven är angeläget att reglera och införa ett enda hufvudmynt för hela Riket, sedan speciel iksdalern, som skolat utgöra Rikets hufvudmynt, icke mer öfverensstämmer med sitt representativ, sedelmyntet; alltså, och emedan banken kommer att jemlikt N. N. kungörelse af oo datum, dels med klingande mynt, dels med banco-noter, liktydiga med det klingande myntet, efterhand realisera den utelöpande sedelstocken , så föreslås, i afseende på utmyntningen, följande ändringar i i83o års myntfot. i Artikeln.
Om silfvermyntet. § Speciedalrar af 12-lödig halt, d. v. s. 0,75 rent silfver och 0,25 koppar, samt utgörande med skrot och korn jemnt sjettedelen af en specieriksdaler efter i83o års myntfot, skola hädanefter utgöra Rikets hufvudmynt. § 2.
Af 1 mirk 12-lödigt silfver vict.vigt utmyntas: (i5) femton 5-dalerstycken eller (3o) trettio 2^-dalerstycken eller (75) sjuttiofem (enkla) dalerstycken eller (i5o) etthundafemtio halfva dalerstycken eller (5oo) trehundra fjerdedel» dalerstycken.
3f6
Den aj Maj c. m. § 3.
Jemlikt nästföreg:de i och 2 §§:r skall det rena siIfrets vigt i nämnda dalerstycken vara som följer: i femdalerstycket mark vict.vigt, i två och ett halft dalerstycket mark vict.vigt , i enkla dalerstycket mark vict.vigt, i halft dalerstycket mark vict.vigt, i \ dalerstycket mark vict.vigt. § 4- A allt silfvermynt skall hädanefter stycketalet i daler vara tydligen utsatt, och halten i ioo:delar. 2 Artikeln.
Om guldmyntet. S 5.
Svenska guldmyntets enhet skall hädanefter vara caroliner.
Carolinen föreställer 20 daler specie, och skall innehålla /^rdelar rent guld samt yötdel koppar.
Denna halt kallas carolinguld och är efter probervigten lika med ai karat 7^ gran. § 6.
Af en mark carolinguld vict.vigt utmyntas: trettiosex dubbla caroliner eller sjuttiotvå (enkla) caroliner, eller ellhundrafyratiofyra halfva caroliner. § 7* Jemlikt näslföreg:de 5 och 6 §§:r, skall det rena guldets vigt i nämnda carolinmynt vara: i dubbla carolin vict.vigt, i enkla carolin U vict.vigt, i halfva carolin U vict.vigt. § 8.
Å allt guldmyntet skall stycketalet i daler silfvermynt vara tydligen utsatt, och halten i iootdelar.
3 Artikeln.
Om kopparmyntet. § 9- Enheten af Svenska kopparmyntet skall vara öre.
Öre föreställer en y5:del af 1 daler silfvermynt och delas i 4 delar. § 10.
Af ett skeppund stapelstadsvigt (4oo skålp:d) vict.- vigt utmyntas:
Deli qj
Maj c. m. åttatusen 2-örestycken , eller sexton tusen örestycken, eller treltiotvåtusen half-örestycken , eller sextiofyratusen -J-örestycken.
4 Artikeln.
Om myntning, smältning och probering. S «<•
Hvar och en äger rättighet att till Myntverket i Stockholm aflemna guld och silfver, samt få det åter i klingande mynt, enligt ofvanstående utmyntnings-grunder.
Derföre erlägges slagskatt, för silfver -J proc., för guld T%:dels procent.
S 12.
Utom proberare-afgiften, samt för guld under carolinhalt, skedarelön, hvilka afgifter erläggas enligt vid Myntverket fastställda tariffer, må icke (vid straff tillgörandes) någon myntningskostnad leverantörerna påföras. § i3.
Under namn af remedium tillätes, öfver eller under den lagliga vigt och Cnhalt myntet bör äga, följande afvikelser, nemi.: för caroline!'! 2 per mille i vigt, och lika mycket i (inhalt; för 5 dalerstycken: 3 per mille i vigt, lika mycket i (inhalt; för 2^ dalerstycken: 5 per mille i vigt, lika mycket i finhäll; för (enkla) dalerstycken: 7 per mille i vigt, lika mycket i finhäll ; för halfva och en qvart dalerstycken: io per mille i vigt, lika mycket i (inhalt.
Remedium å kopparmyntet må utgöra 2 procent.
S «4- Myntmästaren skall använda all omsorg att utbringa myntet så nätt och correct, att hvarken i dess vigt eller finhäll något brister utöfver det i föregående § förordnade remedium; hvarjemte iakttages, att de penningar, som befinnas söndriga, lytta eller grofva, icke må utgifvas, utan skola alla sådana, i det ena eller andra afseendet felaktiga, penningar sönderklippas och omgöras. § i5- De som vid Myntverket vilja hafva guld eller silfver nedsmält i planlzar, betala derföre afgift enligt fastställd ta - 31S
Den 17 Mej e m. riflf; dock må ingen sådan nedsmältning vara tillåten af landets gångbara mynt. § 16.
Såsom gångbara silfver- och guldmynt skola anses, jemte de, hvilka enligt denna myntförfattning komma att utmyntas, äfven de af i83o års myntfot, som äro mindre än hela specieriksdtr ; samt af 1664 års myntfot de, som äro under ia-lödig halt, nemi. r\, riksdaler.
Alla öfriga silfvermynt, äfvensom ducater, anses aflysta oell gälla icke i Kronans uppbörd, men invexlas af hanken efter deras fulla värde i rent silfver eller guld.
De sålunda aflysta myntsorterna må ej från hanken utgifvas, utan skola, örn så påfordras, först nedsmältas och omgöras till skrot och korn i öfverensstämmelse med denna författning.
Lag samma vare för de utländska speciemynt, äfvensom för det omyntade silfver och guld, sein redan är eller framdeles kommer att inflyta till förökning af bankens redbara fond.
Hr af Ekenstam, Israel, anförde skriftligen:
Delande fullkomligt den åsigt, som Hr
Lefre'n framställt genom en vacker och conseqvent utveckling af Frih. Wredes mynt-systeme, kan äfven jag ej underlåta att lägga några ord i vågskålen af talande, ömmande skäl, att ej undandraga nationen den utveckling af sin inneboende förmåga, som otvifvelaktig! skulle framträda, när gamla hinder och inconseqvenser blifva bortskaffade från mynträkningen — denna främsta gymnastik för begreppet hos massan af folkel.
O111 den hos nationen inneboende tiotalsräkningen får utan hinder befatta sig med myntet, äfvensom i följd deraf, med mått, mål och vigt, så uppkommer derigenom ett bildningsmedel, som säkerligen öfver all förmodan skall inverka på hela vetandets område.
Den annars villrådige i beräkningen af sina förhållanden skall då lättare kunna sjelf orientera sig inom de små industriföretag, som fortgående växa med hans vidgade urskiljning.
Detta allt förbise desse välmenande theorister, som tro sig vara practici derföre, att de bannlysa ordnandet af det outvecklade goda, som redan finnes, under förstärkande af de hinder, som hittills vållat det stationära räkneskicket.
Jag beder, mine herrar! att det må läggas vigt dervid, att det är icke allenast till de bättre lottade samhällsclasserna, som den framåt sträfvande tidsandan uttalar sina oeftergifliga anspråk på ett ökadt vetande; nej! det är till meniglielerna i de constitutionella, synnerligast de reformerta länderna, som tidsropet höjer sig med jemförelsevis icke ringare anspråk.
Det är öfverallt metoderna, som måste göra de få tillgängliga läroåren mera fruktbärande.
En så» Den 27 Maj e. m. dan metod är tiotalsräkningen för hela folket.
Den som påstår, alt sjelfva grundvalen till tiotalsräkningen skall först begagnas i en aflägsen framtid, ?åsom en följd af undervisningen, den har förvexlat orsak med verkan.
Det är deremot tiotalsräkningens fria praktiska utveckling, som skall utgöra sjelfva bildningsmedlet, sjelf undervisa lill ett större vetande, till en större verksamhet i otaliga utgreningar, nälen gång, ej mindre mynt än mått, mål och vigt, kunna efter gemensamma grunder behandlas.
Ehvart vi vända oss, framträda alla dagar nya metoder för slägtets direcla eller indirecta undervisning, synnerligen under tecknologiens sammanföring af tillämpliga beräkningsgrunder, hemtade från de förut purt abstracta vettenskaperna.
Det vore visserligen ej nu passande alt förspilla tiden med sådana exempel, som böra antagas att här vara allmänt kända, ej mindre i afseende på folkbildningen, än på den mera utsträckta undervisningen.
Likväl torde det icke vara ur vägen alt påminna om den offentliga examen, sorn den Italienske Professoren Luccechesini nyligen anställt, i närvaro af tillkallade competente domare, till bekräftelse för sitt påstående, att det endast är lärosältets otjenliga beskaffenhet, som nedhåller det allmänna mathematiska vetandet på sin låga ståndpunkt.
Nio stycken i i å 12-åriga lärjungar, gossar och flickor om hvarandra, som endast en kort tid varit under hans ledning, upplöste dervid de mest invecklade arithmetiska och geometriska problemer från vettenskapens högre regioner, med en lätthet, såsom hade det endast angått qvatuor-species i enkla tal , till största förvåning för alla åhörande vettenskapsmän, bland hvilka Myntdirecteuren PersiI specielt namnes.
En ditåt verkande talisman är tiotalsräkningen, hvarigenom dc mindre och mera bildade folkclasserna skulle betydligt kunna närmas och bättre förstå hvarandra.
Det misstroende för menighetens urskiljning, som BancoTJtsk. tillstyrker R.
St. att antaga, förtjena!’ att närmare till sin riktighet undersökas.
Hr Lefien har på ett enkelt sätt visat, ej allenast huru sjelfva vårt språk inlägger från första barndomen räknandet med tior, utan jemväl att fabriksarbetare och menige man på landet företrädesvis tillegna t sig samma räknesätt i det praktiska lifvet, såsom för deras behof det lättfattligaste, afven under sorträkningens ännu dominerande välde.
Jag beder att dertill få lägga några ytterligare bevis i samma afseende.
Af de officerare, som hade olyckan att blifva fångne hos Ryssarne under sista Finska kriget, har jag blifvit fullkomligen öfvertygad derom, att våra äfven fångne indelta soldater, utan den ringaste svårighet och utan ringaste tidsutdrägt, kunde tillegna sig det Rysska tiodelnings-systemet i myntet, så alt de från första dagen och allt framgent, utan misstag, besörjde upphandlingen af sina små förnödenheter med deras i ar - 3ao Den 37
Maj c. ra. betslöner erhållna rubel och kopek.
Hvem skulle vilja på-, slå, att denna lätlfnttlighet, som sålunda påtagligen frarnträdt hos dessa vår allmoges krigiska representanter, vore frukten af den enda undervisning, hvarigenom begreppet om decimal-räkning för dem kunnat uppstå , nemi. undervisningen i krigslagarna, der deci iner ing förekommit.
Man kan således antaga, att de fått detta begrepp utan föregången speciel undervisning i ämnet.
Ännu mera : under det att krigslheatern hade blifvit småningom flyttad norrut, och hela södra Finland öfversvämmades al Ryssft decimalmynt, utgånget genom de stora trnppmassornas liqvider, kunde aldrig derigenom förmärkas någon villrådighet hos allmogen 0111 delta myntets värde, jemförd! med det Svenska; oell annu i dag kan man öfvertyga sig, huru ogeneradt Finnarne i handel och vandel jemföra dessa begge olika myntsystemers motsvarande qvantileter
Det starkaste försvaret emot RancoUtsk., till fördel för Svenska folkets urskiljning, ligger emedlertid just uti den orubbade ledighet, som allmänheten bibehållit, under alla föi flutna mynlomstöpningar.
Det folk, sorn aldrig blifvit bortkollradl af Svenska inynloredorna, torde få anses att hafva ådagalagt ett fullständigt prof på sin urskiljning i frågan.
Det folk, som obehindradt och ofta kunnat , utan olägenhet, öfvergå från påtrugade alla grader af det orediga till det ännu trassligare, skulle ej förmå att lemna det trassliga åsido och tillegna sig det rediga och enkla!
Under öfverläggning hos andra RiksSt. har ett ytterligare hinder blifvit framkastadt, genom påstående, att det ej går an att antaga tiotalsräkningen annorlunda, än i sammanhang med en motsvarande reglering af mått, mål och vigt; men då, enligt vår Riksd.Ordu.
2tne så skiljaktiga ämnen ej få till bifall antayas under ett och samma klubbslag, så lärer obestridligen följa, att det ena klubbslaget måste, under alla förhållanden, nödvändigt föregå det andra.
Nu är lyckligtvis frågan oin indelning af mått, mål och vigt redan för Ständernes del beslutad vid en föregtde riksdag.
Hvad återstår då, enligt denna åsigt, annat än att jemväl besluta den andra dertill hörande frågan?
Det saknas emedlertid ej andra spejare efter hinder, sorn för samma ändamål framställa alldeles motsatta meningar.
De synas tro, att införandet af tiotalsräkningen i allt på en gång, skulle för mycket anstränga urskiljningen , hvarföre påstående göres skiftevis, än att den ena, än att den andra frågan bör föregå.
En annan fraction vill uti det motstånd, som tiotalsräkningens antagande har att utstå hos R.
St., finna ett fullgodt skäl till dess förkastlighet.
Såsom svar derpå vill jag endast erinra dem, som voro här tillstädes vid sista riksdagen, hvilket vida större motstånd, sorn realisationsfrågan då hade att genombryta: ansedde praktiske män, hvars metier ansågs böra qvalificera de - Den i’] M * j e. m. deras opinions-y ttringar till orakelsvar, voro frågans ifiigaste motståndare.
Hvem känner ej, att utan sammankomsterna lios H.
Ex. Hr Gr. Wetterstedt, der alla Stånden kunde utbyta neli granska livarnndras åsigter, och utan en påtaglig inflytelse från Regeringens sida, så hade vi ännu varit fastsittande i vår penningoreda?
Huru nu förena alla dessa hvarannan motsatta meningar?
Jo! efter min tanke, endast på det sätt, att vi besluta älven dea återstående frågan till likstämmighet med dess föregångare, rörtde mått, mål och vigt, samt derefter i und. öfverlemna åt K.
M. alt gilla och promulgera besluten ora begge, på den eller de tider, som kunna bellonäs dertill mest passande.
Landets allmänna intressen, med afseende på en sådan tidsbestämmelse, torde böra antagas att kunna lättare öfverskådas från thronen än från våra bänkar, förutsättande att vi bär först framburit våra enskildta bidrag till upplysning i ämnet.
Om BancoUtsk. skulle befinnas alldeles otillgängligt för de mångfälldiga skäl, sorn här åsyftat en ändring i dess betänk.
N:n 30 , så återstår endast den anhållan , att Utsk. täcktes till R.
St. föreslå, alt de nuvar. myntförhållandena måtte få anses endast såsom provisionella och såsom sådana få qvarstå till en annan riksdag.
Derigenom skulle inga hinder läggas för en framtida hattie reglering, hvilket visserligen annars skulle ske, om någonting nu nntoges, som sedermera måste omgöras, utbytas eller bortrifvas.
Värst af allt vore, 0111 sådana åtgärder vidtogos i detta ärende, hvarigenom hildningsmedlel, tiotalsräkningen, för alltid undandrages massan af nationen.
Hvad namnet angår på sednast antagna myn lenhet, en r:dr riksg., så är visserligen nu ej heller något oundgängligt behof att,' in slatu quo, förse densamma med annat namn än den redan äger.
Ö111 ordet riksgäld, ehuru oegentligt det må vara, likväl skulle kom ma, en lid framåt, alt ytterligare qvarstå, och genom ett varaktigare minne bereda varning för gamla felsteg, så vore derigenom ingenting förloradt.
För att äfven detta mitt anförande måtte komma, i benäget öfvervägande hos fl. BancoUtsk., får jag vördsamt anhålla 0111 det nu föredragna betänkts återremitterande.
Då jag nu går att göra anmnrkntr vid BancoUtskts betänk.
Nto 20, vill jag börja nied den, rörtdc silfver myn tet under Litt.
B upptagna afdelningen "skrot och korn.”
Vid den riksdagen, dä myntfoten bestämdes, stred jag efter förmåga mot hallens antagande endast till 12-lödighet eller till en blandning af 3 delar silfver och en del koppar; hvarigenom icke allenast myntet blef tyngre och ovigare än sorn behöfdes, utan äfven mycken koppar förloru 7 H. 4i 3aa Den 17 Maj c. m. cles alldeles onödigtvis.
Af de skäl, som då derföre anfördes, var det väsentligaste, alt man fick en jemn belsmansvigt för ett visst antal myntstycken.
Fördelen deraf är likväl temmeligen underordnad.
Ett annat skäl var, att myntet skulle nötas mindre.
Men della är elt verkligt misstag.
Ty hvarje myntstycke blir nu för dess förskönande behandladt med svafvelsyra till den på ytan befintliga kopparens bortfrätning.
Ytan blir alltså fint silfver, och myntstycket följaktligen lika blottstäldt för nötning, som hade det varit lika fint ända igenom.
Elt tredje skol, som hade mesta inflytandet på besluten, oaktadt jag ej säkert minnes om det offentligen anfördes, var den förmodan , att en bättre silF— verhalt skulle befordra myntets ncdsmältuing och utskickuing, hvilket pluraliteten af R.
St. på den tiden fruktade och ville på allt sätt söka förekomma.
Men denna fördom har nu väl temmeligen allmänt försvunnit.
Jag är alltså härutinnan ännu af samma tänkesätt som då, men vill likväl nu icke yrka någon ändring i iojeringen.
Jag vill nu öfvergå till de delar af betänk., hvari jag egentligen önskar ändring, och vill börja med det s. k. remed i um.
Då man insåg omöjligheten att få hvarje särskildt myntstycke fullkomligt öfverensstämmande med föreskriften, så medgaf man ett visst spelrum, som hvarje myntstycke, kunde vara öfver eller under, så väl i halt som vigt; detta spelrum kallades remedium.
Detta har i vår myntordning blifvit faststäldt i afseende på halten eller finlieten till t^öö> och * afseende på vigten, olika efter myntstyckenas storlek, nemi.
xcföö för de största eller 1 rtdr specie och för de minsta eller rtdr specie.
Men i den gamla författningen finnes, och af Utsk. bibehålies ett tillägg, att remedium skall beräknas per skålpund.
Genom dessa alldeles öfverflödiga ord, ”per skålpund,,J fördunklas eller rättare förvirras meningen lill den grad, att stadgandet om remedium förlorar nästan all kraft och verkan.
Jag har frågat flera, som hafva att göra med Myntverket, hvad egentligen menades med remedium per skålpund; men ingen har kunnat derom gil va mig ett klart begrepp.
Följden har emedlertid varit den, att hanken trott sig böra medgifva Myntverket att räkna sig tillgodo det högsta vigtremedium på hvarje påse, innehållande flera hundra rtdr.
Jag bör likväl medgifva, att K.
Myntet lär i sednare tider, sedan bancofullmäktige börjat derpå fästa en närmare uppmärksamhet, mindre än förut begagnat den förmenta rättigheten alt beräkna remedium på hela leverancer.
Stadgandet om remedium måste tydligen gälla endast om hvarje särsk i I dt myntstycke, men icke om större partier, hvari vigten bör vara fullständig, helst det bör antagas, att hvad det ena myntstycket väger för litet, bör elt annat väga för mycket, jag yrkar Dcu aji Maj e. ra. 3a3 derföre, alt de öfverflödiga och förvillande orden ”per skålpund” måtte nr myntordningen alldeles uteslutas.
Det är en allmän klagan, att allmogen icke gerna vill mottaga det nya silfvermyntet.
En väsendtlig orsak dertill torde ligga deruti, att siffrorna, som uttrycka värdet, äro alltför fina, isynnerhet på de mindre myntslagen , hvarest deras urskiljande kan nästan anses såsom ett prof på goda ögon.
Jag får derföre vördsammast föreslå, att de siffror, som uttrycka värdet, måtte blifva så stora, att de upplaga hela den sidan, som är motsatt Konungens bröstbild.
Bäst vore kanhända, alt på alla de myntstycken, som äro mindre än i r:dr, utsattes icke blott r:drs-bråket, t. ex. ^ &c. r:dr, ulan äfven s k i 11 i n g ta 1 e t.
Slutligen anser jag, vid u t rayntn ingen af koppar, den föreskriften oriktig, att af de större myntstyckena skall utmyntas en större summa af SkS", än af de mindre, nemi. af de största 3oo r:dr b:co, och endast 200 af de minsta; hvilket jag tror snarare borde vara tvertom, eller kanhända bäst, att af alla utmynta samma summa, som af det minsta slaget.
Man bör nemi. frukta, att utländingar eljest skulle kunna tillverka och skicka på oss 4 skillingsstycken, dåde derigenom hade cn säker vinst af minst 100 r:dr b:co på SkTt.
I ett af våra grannriken, hvarest ett kopparmynt ur gångbart, hvilket, mindre än våra nva 2-skiliingsstycken, gäller i handel och vandel 16 sk. 1 :gds, har jag hört den fruktan yttras, att stora partier deraf blifvit utrikes ifrån införda ; och många anse troligt, att de aldrig blifva af banken inlösta.
För alt icke blottställa oss för en någorlunda likartad obehaglighet, får jag, så framt ett så undervigtigt kopparmynt skall preglas, åtminstone äran hemställa , att en författning, derest en sådan icke redan finnes, måtte utfärdas, hvarigenom man berättigades att i liqvider icke behöfva mottaga kopparmynt till högre belopp, än som närmast understege minsta silfvermyntstycket eller Tr^ r:dr specie.
Då jag egentligen begärt ordet, för att förena mig uti hvad Hr I,efre'n anfört till vederläggning §f BancoUlsk:s åsigter, återstår för mig endast att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den besynnerliga olikhet i åsigter, som visat sig emellan föregrde och innevar. riksdags representanter, derest R.
St. nu stannade vid ett mynlsysteme eller en myntenhet, sorn uteslöt decimalräkningens begagnande, enär Ständerne vid 2;ne föreg:de riksdagar beslutat 10-talsräkningens användande i afseende på mått, mål och vigt, hvilken princip, grundad ej mindre på vettenskapliga åsigter, än på erfarenhetens ojäfviga vittnesbörd, således skulle tillintetgöras, derest BancoUtsk:s förevar, betänk, vunne R.
St:s bifall; derigenom följaktligen äfven ulsigterna för vinnande af ordning och reda uti vårt intrasslade inynt-systeme i betydlig mån aflägsnades, om de ej helt och hållet 3i4 Den 37 Maj e. m. tillintetgjordes.
Införes decimal-räkningen äfven i afseende på mynträkningen, så vinnes fullkomlig ordning, så väl i myntberäkningen, som varumätningen; bibrhålles åter nu gällande räknesätt af myntet, eller annat sy.steine, än tintalsräkningen, införes, så är den redan beslutade decimal-r.ikningen i afseende på varumätningen utan ändamål.
Fördelarna af decimal-räkningen äro ojäfaktiga oell erkända af hvarje biblad man, oell af den obildade är detta räknesätt praktiskt oell nästan medvetslöst kändt. heller kunnat förneka fördelarna deraf.
Utsk. säger nemi., att Utsk. visserligen erkänner de väsendtligt! och obestridliga fördelarna af decimal-sysléinet, hvad lätthet och enkelhet i alla lifjvider och räkenskaper beträffar, äfvensom Utsk. finnér Frih.
Wredes förslag särdeles redigt och, så vidt möjligt, lämpadt efter redan befintliga löihallanden.
Efter att hafva anfört så fullständiga och kraftiga skäl för systemets företräden, åberopar Utsk. blott några uppkomna betänkligheter mot delsammas antagande, utan alt å den sidan kunna anföra ett enda grundadt skäl.
Hufvudsakliga grunden för afstyrkandet består deruti, alt systemets införande skulle förorsaka rubbning uti närvar, förhållanden och till en början kunna föranleda misstag och oredor.
Om dessa skal kunde antagas, så borde aldrig förändringar vidtagas i något förhållande, emedan de anförda olägenheterna alltid äro i mer eller mindre mån förknippade med öfvergangen från ett sämre till ett bättre.
Då sålunda stora och vigliga skäl lula för förändringen, bör man ej låta några obetydliga betänkligheter afskräcka sig från öfvergangen från ett förhållande, som nog mycket smakar af den obildade tiden.
Man liar sagt, att systemets införande förutsätter utvidgad folkundervisning oell i allmänhet större upplysning.
Betraktar man våra folkskolor, så finner man, att bråkräkningen ingalunda ingår i undervisningen; men just den omständigheten innefattar ett ytterligare skäl för decimal-systemets införande, emedan användandet af det räknesättet endast förutsätter kännedom 0111 qvatuor species i enkla tal.
Ulskts anförda skäl äro således lätt vederlagda, hvilket Hr Lelie'n före mig fullständigt och väl visat, och hvartill jag icke har vidare att tillägga.
Likväl torde jag få nämna några ord rörrde en allmänt antagen fördom mot decimal-systémet, nemi. att i länder, hvarest decimal-systémet i långliga tider ägt rum, det gamla räknesättet icke destnmindre jemväl blifvit bibehållet, och att sålunda, t. ex. i Frankrike, lör varumätningen gäller, jemte tiotal s-sy s t enie I, det förut varande beräkningssättet.
Dertill får jag blott svara , att del uti Frankrike antagna systemet mindre ingått uti allmänna begreppet, derföre att det så hufvudsakligen skiljde sig från allt hvad uti andra länder förut varit anlaget.
Af enahanda skäl blef hos oss, då för 70 år sedan rtdrs-och skillingsberäkningen infördes, den gamla dalerberåkningen bibehållen.
Den 37 Maj e. m. 3a5
På dessa grunder, och under åberopande i öfrigt af hvad jas» lili min reservation anfört, förenar jag mig med Hr Lefrén uti anhållan om återremiss, och att IjancoUtsk. läcktes närmare öfverväga de grunder, sorn för decimali ökningens antagande, i afseende på myntet, blifvit anförda och i inia lanke af CJtsk. icke kunnat vederläggas.
H. Ex. Hr Gr. Lö wen h je I m, G n s t a f:
Jag kan icke förena mig med Utsk:< förslag.
Hvarje ny anstalt lior ju vara en förbättring; men sällan finnes denna, der förenkling icke vunnits.
Irrar jag häri, sker det i sällskap med Europas samtlige framstegsman, hvilka alla söka förenkling.
Men i Utsk:s förslag ser jag tverlom en ytterligare complicalion.