Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De omdömen, sorn här blifvit yttrade ang:de de Svenska Statsobligationernas förmenta orenlighet såsom reservfond för Banken, och om de åtgärder, som till detta verks betryggande enligt talarens åsigt vore nödiga, tror jag mig vid detta tillfälle ej böra uptaga till besvarande, emedan detta ämne icke synes mig ega det direkta sammanhang med den förevarande frågan, att detsamma nu bör göras till föremål för öfverläggningen; men när vi med ani. af BankoUtsk:ts Mern.
N:r 17 komma att afhandla frågan om Bankovinstens användande, skall det blifva för mig ett t.öje, att i dessa hänseenden ingå i diskussion med den högt aktade talaren.
Rosen, Adolf Eugéne:
Jag får bedja om öfverse ende för det jag vid denna sena timma, och då så mycket i detta ämne blifvit ordadt, förlänger diskussionen, men jag hoppas att R. o. Åd. skall göra mig den rättvisan medgifva, att med det nära förhållande, i hvilket jag står till frågan eller till jervägarne, jag vid denna Riksdag ingalunda pröfvat Ståndets tålamod, enär jag icke ännu en enda gång yttrat mig i ämnet.
Men då denna tystnad gifvit anledning till den frågan af mina vänner, om jag förändrat åsigter, så får jag, till undgående af denna tolkning af min tystnad, härmedelst högtidligt förklara, att mina åsigter äro fullkomligt deH. III.
33 1) »ii 15 'Febrti ari e. m. samilia, sorn dem jag yttrade, då lor några år sedan det blef första gången beslutadt, att Staten skuHe öfvertaga byggandet af jernbanorna.
Nu som då, är det min öfvertygelse, att det varit vida bättre, om Staten lemnat deras byggande åt enskilt» bolag, understödjande desamma genom passande garantier eller på annat lämpligt satt.
Jag tänker nu, som jag yttrade mig då, att det var inkoustitutionelt att öfverlemna denna riksvigtiga sak i en enda persons händer utan alla kontroller, och i mili tro, att jag icke alldeles halt orätt i denna åsigt, stvrkes jag, då jag funnit att R.
St:rs .Revisorer tvenne gånger hafva gjort anmärkningar vid förhållandet.
Jag är förvissad nu som då, att denna anordning skulle öpna dörren till mångfaldig mannamån, samt att anläggningarne blifva långt dyrare än de bort blifva, om nödiga kontroller existerat; oell jag är öfvertygad att sanningen af detta förmenande skall snart blifva påtaglig.
Detta nämner jag bland annat äfven med ani. af en ledamots framställning om, att man bort taga materielen inom Sverige och icke från utlandet, och jag är öfvertygad att, örn en riktig järnvägsstyrelse funnits, eller behöriga kontroller existerat, så hade äfven så skett.
Innan ett enda spadtag togs, yttrade jag mina åsigter, mina farhågor i detta vigtiga ämne, och redan den 14 Januari 1855, vill jag minnas, upmanade jag den person, som bardet obegränsade bestämmandet öfver jernvägsbyggnaderne, att moget öfverväga för handen varande förhållanden, samt så ordna att vi finge vid statens banor en materiel, som passade för vår lokalitet och som kunde tillverkas inom fäderneslandet.
Jag är moraliskt öfvertygad, att, om man velat och gifvit sig tid med att moget undersöka frågan, skulle det hafva varit möjligt att erhålla en stor del af materielen af inhemsk tillverkning, och flera millioner skulle på detta sättet hafva slädnät i landet, som nu gått till utlandet, och ökat vår skuld utan att öka vårt rörelsekapital.
Mili öfvertygelse är ock att vi på det sättet erhållit en materiel, som bättre passat för vårt land och vära lokaliteter än den vi fått, ty hvarje land har sitt eget skaplynne, sina egna förhållanden, såväl i sitt försvar och sina kornmunikationsanstalter, sorn, snart sagdt, allt annat, från hvilket man icke får aflägsna sig, om man icke vill löpa faran af att få betala för mycket, eller hvad Benjamin Franklin brukade benämna — att betala sin visselpipa för dyrt.
Genomträngd af denna öfvertygelse proponerade jag på förra Riksdagen, att R.
St:r skulle bevilja ett lån af 600,000 rdr på billiga vilkor åt den eller dem, som kunde bevisa sig vilja och förmå tillverka materielen här i landet, men denna proposition förkastades af StatsUtskit.
Jag ber emedlertid att härvid få fästa R. o.
Aids uppmärksamhet derpå, att jag ingalunda, genom hvad jag sagt, velat klandra den materiel vi fått på Statens jernvägar, tvertom, jag förklarar att den är god, mycket god per se och gör den mycket skickliga Svenske ingeniör, som ritat och upgjort densamma, Hr Theoder Stieler, all möjlig heder, men jag tror, det oaktadt, att om man närmare begrundat saken, hade vi icke allenast fått en helt annan materiel, utan äfven andra dimensioner samt många andra förändringar å Statens jernbanor, hvilket åter skulle hafva medfört helt I)t>n 15 Februari e. in. 515 amira resultater.
Hr Stieler har utmärkt väl utfört det updrag, han haft, nemi. att producera en materiel, liknande den bästa Engelska, och jag beklagar, att denna materiel icke blifvit bättre vårdad enligt de af Hr Stieler gillia instruktioner, äfvensom att i allmänhet man lemnat så litet inflytande åt honom vid jernvägarnes byggande och icke ens ännu gifvit honom anställning på stat vid dem.
Jag yttrade, att vi måhända fått helt andra dimensioner å våra statsba lior, om man gifvit sig tid att närmare studera alla förhållanden såväl i hemmet som utlandet; jag styrkes äfven i denna åsigt genom upgifter i en bok, beskrifvande de Tyska jernvägarne, hvilken i dag kommit mig tillhanda.
Deri heskrifves nemi. en bana sträckande sig från Budweis till Gmunden och vidare i längd af 25 Tyska mil. igenom en mycket svår och kouperad ferain, med skarpa krökningar oell starka stigningar.
Spårvidden å denna bana är endast 3 fot 6 tum och med skenor af endast 12 skålpunds vigt pr fot.
Att trafiken å denna bana icke var liten, kan finnas, då jag nämner, att 14 lokomotiver användas å densamma, och att 1855 ä.979,600 personer beloro den, jemte det 1,940,922 centner gods fraktades derpå, och detta med endast tvenne dubbla tåg orri dagen.
Dä man betänker att man på flera Tyska banor, med enkelt spår, har 24 trainer om dagen, finnér man lätt, art på denna bana skulle utan svårighet kunna bedrifvas en långt större rörelse, än den vi kunna på många år motse i Sverige.
Denna bana kostar knappt hälften af de billigaste banorna med större dimension, men renderar också en ganska vacker nettoprofit.
En annan bana af lika dimension, den mellan Antwerpen och Gent, som jag sjelf befarit, har äfven lemnat de bästa resultater; den är cirka 5 Svenska mil lång.
Ar 1851 fraktades på densamma 270,000 passagerare och 25,980 tons gods.
— Inkomsterna derå voro 490.535 trancs.
Hade man gifvit sig tid att undersöka moget denna sak, så tror jag, man kommit till det resultatet, att sådane banor hade tills vidare varit dem, raan bordt bygga i Sverige.
Jag tager mig äfven friheten påyrka, att, så vidt möjligt är, bör materieieu tillverkas i Sverige, samt detta t. o. m. göras till ett vilkor för ytterligare medels anslående.
I hufvudsakeu eller frågan om sjelfva anslagssumman förenar jag mig med dem, som yrka propos. på 25 millA.
Starka rop på propos. hördes ånyo.
Jag har blifvit upfordrad att begära ordet, med ani. af tvenne talares yttrande, hvilka förklarat att i mia. framställning förefunnits anspeglingar, hvarmed de äro missnöjde.
Jag ber att få nämna, att jag aldrig med ett enda ord yttrat mig om reservationen eller reservanterna, samt att jag pastatt, pastar och vidblifver min mening, att. då vid det allmänna sammanträdet påpekades otillräckligheten af ett lån på 25 mill., jag således ej gjort något misstag i min framställning.
För att nu öfvergå till hufvudsakeu, tillåter jag mig att fästa upmärksamheteu derpå, att 616 O en 15 Februari e. m. utsk:s Betänk., sådant det nu ar affattadt, visserligen kan anses innebära en ofullständighet i så måtto, att då man allmänt tyckes vara ense om att anslå 25 mill. till jernvägsbyggnaderna, Utsk. ej tillstyrker mera än 20.
Orsaken härtill var väl den, att, då Ständerna ålade Utsk:t att inkomma med förslag i ämnet, Utsk:t ville, så vidt möjligt var, (öija K.
M:ts propos. vid afgifvande af sitt yttrande.
För min del får jag, eftersom mina åsigter helt och hållet öfverensstämma med StatsUtsk:8 förslag, anhålla om propos. på bifall till Utslcts Betänk, i sin helhet.
Då diskussionen under så många timmar fortgått, kan det ej förundra mig att K. o. Ad. yrkar propos. i ämnet; och anser jag mig derföre böra på förhand nämna att jag blott några få minuter vill taga R. o. Ad:s tid i anspråk.
Jag har egentligen begärt ordet för att fästa upmärksamheten på ett förhållande, som ej af någon blifvit påpekadt; men i förbigående tager jag mig friheten att först besvara några nu gjorda anm:r.
Man har nemi. upgifvit såsom skäl, hvarför man yrkat lån pn 35 milhr, att man i så fall ej vid nästa Riksdag skulle behöfva göra något vidare lån.
Om man upgifvit någon garanti derför, att så sker, skulle jag vara den förste att tillstyrka denna summa; men som man ej upgifvit någon sådan garanti, och min öfvertygelse är att, om dessa 35 milhr nu uptagas, ändock vid nästa Riksdag fråga om nya lån upstår, har jag ej ansett mig böra fästa afs:de vid det upgilna skälet.
En talare har sagt att 10 milhr af detta lån, hvilka borde blifva liggande till nästa Riksdag, sannolikt skulle, i händelse lånet beviljades, användas på andra ändamål.
Häremot han blifvit inviindt att en sådan tanke aldrig inom StatsUtsk:t blifvit yttrad af någon ledamot; men att farhåga i detta hänseende verkligen inom Utsk:t varit rådande, synes af följande i Betäuk:t förekommande yttrande: »för öfrigt saknas icke ani. befara, att den del af det nu föreslagna högre lånebeloppet, sora först under tiden mellan nästa och derpåföljande Riksdag skulle behöfva användas för det dermed egentligen afsedda ändamål, eller Statens jernvägsbyggnader, i behofvets stund, ej skulle finnas att tillgå för detta ändamål, derest samma medel, på sätt jemväl föreslagits, under mellantiden blifvit i låneväg inom landet utspridda eller derunder till större eller mindre del användts för något annat föremål».
Men för att nu återkomma till det, hvarför jag egentligen begärde ordet, ber jag att få fästa upmärksamheten på ett ganska eget förhållande.
I allmänhet göres nemi. opposition mot Regeringen, derlöre att den begär för stort anslag, och då gäller det ofta blott ett eller annat tusen rdr; i dag deremot har oppositionen antagit en motsatt riktning; ty den riktas mot Regeringen derföre att den ej begär ett högre belopp; och här är ändock ej fråga om ett eller annat tusental, utan om 15 milhr.
Långt ifrån att anse Regeringens ledamöter förtjente af något klander i nämnde afs;de, anser jag det vara min pligt att ut - I* e n 15 Feb r u ari e. m. 517 tala min erkänsla mot Regeringen för dess sätt att gå tillväga.
Efter wmin åsigt hafva Gr:ue Liljencratits^och Hamilton- pä det tydligaste ådagalagt, att ett inhemskt fondsystem mycket väl här i landet kan tillvägabringas; och då här af StatsRådet Gripenstedt och Gr.
Hamilton blifvit bevisadt, att behof ingalunda förefinnes att uptaga större utländskt lån, än K.
M. föreslagit, är min åsigt att natiouen bör vara Regeringens ledamöter erkänsam för det sätt, hvarpå de i denna fråga upträdt.
Genom bifall till den Kongl. Proposm lemuas derföre ett förtroende-votum åt Regeringens ledamöter; och jag tror att de i hög grad gjort sig förtjente deraf.
I ani. af hvad jag nu yttrat, får jag anhålla om propos. på bifall till K. M:s nåd.
Propos. och StatsUtskits Betänk.
Exc. Hr Grin o. Landtm., att i afside å den nu förevide punkten blifvit yrkadt, af Gr.
Liljencrants jemte flere ledamöter, att Utskits, i öfverensstämmelse med K. M:s Propos. gjorda förslag måtte bifallas; af Hr Tornerhjelm afslag å Utskits förslag samt lånesummans bestämmande till 35 millir rdr rint, i enlighet med Hr Bildts reservation; af Hr von Koch bifall till förslaget med den förändring, att ordet »Tjugu» utbyttes emot ordet »Tjugufem», uti hvilket yrkande åtskillige talare instämt och ibland dem Gr. af Ugglas, som derjemte föreslagit, att de i början af Utskits hemställan förekommande orden: »på sätt K.
M. i nåder föreslagit» skulle utgå, äfvensom Gr. von Rosen, hvilken derförutan anhållit om införandet af det tillägg, att
Staten skulle vara förbunden att från inhemska tillverkare uphandia den för jernvägsbyggnaderne erforderlige materiel; samt af Frih. Stjernstedt, att förslaget skulle till Utskit återremitteras.
Härvid anmälde sig och yttrade Frih. Stjernstedt.- Jag afstår från mitt yrkande på återremiss och förenar mig med dem, som yrka bifall till Utskits Betänk., endast med den ändring att summan bestämmes till 25 i st. f. 20 millir.
Exc. Hr Grin o. Landtm, yttrade vidare, att Hr Lefrén bade under öfverläggningen framställt det särskildta yrkande, att för de 6 millir rdr rmt Bankovinstmedel, sorn RiksBanken kunde komma att till Statsverket för jernvägsbyggnadernes fortsättande aflemna, Banken skulle erhålla ersättning utaf det ifrågavide utländska Statslånet sålunda, att Banken finge emottaga ett motsvarande belopp vexlar, men ej Svenska statsobligationer; i afside hvarå H.
Exc. nu finge tillkännagifva, att som Hr Lefréus yrkande afsåge sättet för Bankovinstens användande, men denna fråga nu ej vore föremål för öfverläggning, utan först förekomma uti BankoUtskits, på R. o. Adis bord hvilande Utlåt.
Nio 17, H.
Exc. ansåg sig ej f. n. kunna framställa propos. på berörde yrkande; och stöde det naturligtvis Hr Lefrén öppet, att då BankoUtskits förenämnde Utlåt, komma att af Ståndet pröfvas, framställa det för - 518 Den 15 Februari e. m. slag till Bankovinstens användande och vilkoren derför, som Hr Lefrén funne lämpligast.
Hr Lefrén: Sedan Hr Gr:n o. Landtm, behagat förklara att frågan står öppen till diskussion, då BankoUtsk:ts Betiink.
N:o 17 kommer att handläggas, afstår jag från min begäran.
Exc. propos. å bifall till StatsUtsk:ts uti förev:de 3:dje punkt gjorda förslag, dervid svarades starka ja, blandade med särdeles mångå nej; och förklarade H.
Flere ledamöter hördes påyrka votering, hvarjemte anmälde sig och yttrade
' Hr Tornerhjelm, Rudolf:
Hå jag yrkat propos. på 35 milhr, men flere talare föreslagit 25 roilhr, och dessutom Borgare8t:t antagit sistnämnde summa, får jag afstå från mitt yrkande på 35 milhr och förenar mig med dem, sorn önska 25.
På de skäl, Hr Tornerhjelm anfört, afstår jag från att yrka propos. på 35 milhr.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.
Den, sorn bifaller StatsUtsk:ts uti 3:dje punkten af Utlåt:t N:o 51 framställda förslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. nämnde förslag med de förändringar, att de i början deraf förekommande orden: »på sätt K. M. i nåder föreslagit» uteslutas, samt ordet: »Tjugu» utbytes emot ordet: »Tjugufem», Vid voteringens slut befunnes rösterna hafva utfallit: sålunda:
Erih. Åkerhje) m, Johan Carl:
Sbm det är kändt att PresteSt:t beslutat en uplåning af 20 milhr, BorgareSt,:t bestämt sig för 25 milhr och R. o. Ad. nu beslutat denna sednare summa, så tager jag mig friheten hemställa, huruvida R. o. Ad. ej skulle vilja inbjuda PresteStd att förena sig i samma: beslut, sorn R. o. Ad. och BorgareSt:t, pä det att denna lånefråga ej måtte blifva föremål för afgörande i förstärkt StatsUtsk.; oeh anhåller jag att Hr Gr:n o. Landtm, behagade framställa propos. på denna min hemställan om inbjudnings aflåtande till Högv. PresteSt:t.
Då jag ej deltagit i den töreg:de diskussionen, men ej heller vill anses hafva bidragit till det beslut, sorn blifvit, fattadt, får jag tili prot;t anmäla mig såsom reservant.
Den 15 Februari e. m. 519 H.
Landtm, förmälte. att Frih.
Åkerhjelm hade föreslagit, det R. o. Ad. skulle inbjuda H.
PresteSt:t att lorena sig uti R. o. Ad:s nyss fattade beslut om lånesummans bestämmande till 25 mill. rdr rmt, hvilket belopp, enl. hvad å enskild viig inhämtats, BorgareSt:t jemväl antagit; och hemställde H. Exc., huruvida R. o. Ad. behagade till detta förslag lemna bilall.
Härvid svarades många ja jemte några nej; och förklarades ja haft öfvervigten.
Utskits näst derefter följande yttrande, i atil. af K.
M:s framställningar ronde den s. k.
Statsiånefondens förvaltning m. m.
Lades till handlingarne. 5:te punkten.
Mörner, Carl Göran Detlof; Jag skulle blott anhålla att få uplysning af någon af StatsUtsk:ts ledamöter, huruvida man ej genom detta beslut inträder på ett gebit, som egentligen tillhör BankoUtskrts förvaltning.
Det har visserligen radan förut blifvit afgjordt, att förluster på lånerörelsen skola af statsverket ersättas, men huruvida det deraf måste följa att möjligen upkomraande vinst skall fråntagas Banken och tillställas Riksg.Kont., är ej, så vidt jag af Betänka kunnat göra mig reda för förhållandet, tydligt och klart.
Egentligen kunde denna punkt vara obehöflig, emedan Rikets sednast församlade Ständer beslöto att R.
St:rs Bauk skall af Riksg.Kont. hållas skadeslös för de förluster, som i ani. af det temporära statslånet och dess användande för dermed afsedt ändamål kunna för Banken upkomma.
Vidare uttalades inom StatsUtskd den åsigt, som här i Betänka är framställd, att om någon förlust upkommer, den skall drabba Riksg.Kont.; ty enl.
K. M;s Propos., hvilken StatsUtsk:t tillstyrkt och Ståndet bifallit, skulle af det utom Riket uplagna nya jernvägslånet ett belopp af 9 milla, utgörande återstoden af det vid sista Riksdagen uptagna statslånet, användas till återbetalande af denna summa, och ett deremot svarande belopp utaf den s. k. statsiånefondens behållning anvisas såsom tillgång för bedrifvandet af Statens jern vägsbyggnader.
Då nu förlusten skall drabba Riksg.Kont., har Utsk:t, i enlighet med K.
M:s Propos., tillstyrkt att den möjliga vinsten skall tillfalla samma verk, så att någon minskning i det belopp, som för jernvägsarbetena derifrån påräknas, icke kommer att ega rum.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef Utsk:ts uti förevrde punkt gjorda tillstyrkan bifallen. 52 0 Oan 15 Fefirnarf rr. ro. 6:te punktet».
För min del förstär jag icke, huru It. o. Ad. — om denna 6:te punkten blir antagen med samma ordalydelse, som den i StatsUtsk:t har fått, — sedan skall kunna Catta något beslut ang:de R.
St:rs Banks deltagande i det nyss beslutade utländska jernvägslånet, på siitt af K.
M:t blifvit föreslaget och af BaukoUtsk:t i dess Betänk.
N:o 17 är tillstyrkt.
Möjligen kan någon af Hrr ledamöter i StatsUtsk:t mera nöjaktigt förklara meningen, men, så vidt jag kan fatta den ifrågavtde punktens ordalydelse, skulle det blifva åt Hrr Fullm. i RiksgäldsKontoret öfverlemnadt, att, med iakttagande blott af hvad B.
St. föreskrifva ang:de lånets belopp och derför utgifna obligationers beskaffenhet, kunna få upgöra om lånets afslutande, på sätt de sjelfva funne lämpligast och ändamålsenligast, möjligen för en del af lånet med någon auktoritet i lt.
St:rs Bank, som kunde blifva bemyndigad att derom afslula, men lika så gerna, för hela lånet, med hvilken annan in- eller utländsk
Bank eller Bankir som helst, utan att R.
St:rs Bauk korame att deri deltaga.
I öfrigt förefaller mig anmärkningsvärd!, att bland de många momenter, som tillhöra denna punkt, dock saknas ett uttryckligt berättigande för Hrr RiksgäldsFnllmtge, att efter eget bepröfvande af RiksgäldsKontorets behof och öfriga förhanden varande förhållanden kunna med långifvaren öfverenskomma om den eller de tider, då större eller mindre delar af det kontraherade lånet skulle af honom utbetalas.
I min tanke är det aldeles icke hvarken nödvändigt eller nyttigt, att hela lånet nu under första året på en gång till landet indrages, utan borde alltid någon del deraf kunna reserveras till indragning först under en sednare tidpunkt.
Och jag skulle derföre anse lämpligt att ett stadgande infördes, hvarigenom RiksgäldsKontorets Fullm:ge, äfven i afs:de på tiden för lånets indragning, korame att erhålla full frihet att handla efter omständigheterna.
Hvad den förklaring beträffar, som Hr Manner skantz önskar af någon utaf StatsUtsk:ts ledamöter, ang. lörsta mom. af ifrågav:de punkt, får jag förklara, att jag verkligen är af samma tanke som lian, att R.
St:rs Bank härigenom blir skiljd från deltagande i lånebestämmelserna.
Det är tiden för lånets utbetalande till R.
St., som Hr Mannerskantz anser böra utsättas; detta sker alltid, ty man vet att vid låns upgörande åtager sig alltid bankiren, att på vissa bestämda tider inbetala beloppet, men har alltid förbehållit sig att på förhand utbekomma räntan.
Detta kommer sig deraf att denne bankir ej vill behålla dessa obligationer och har gjort upp med andra hus, som han har under sig, att dessa på vissa bestämda tider skola inbetala vissa portioner af det lån, hvarom han kontrahera!.
Nu beror det på kursen och andra omständigheter, när lånet skal! uptagas, och derför har denna rättighet att begagna sig af gynsamma konjunkturer blifvit updragen åt Fullm. i RiksgäldsKontoret.
Den 15 Februari e. m. 521 Jag tror att den första punkten, som Hr Mannerskantz upläste, innehåller att Fullm. i RiksgäldsKontoret kunna uptaga hela lånet, utan att Banken derom behöfver höras.
I StatsUtsk. yttrades att, då BankoUtsk:s Betänk, borde inkomma till R.
St. samtidigt med denna frågas afgörande, var det påtagligt att någon tidsskilnad ej kunde upstå.
Under den föregtde diskussionen hafva några talare yttrat att, derest lånet skulle höjas till 25 millioner, det alltid skulle göras afs. på hvad tillgång, Banken kunde lemna och att lånet skulle i förhållande dertill minskas.
Jag förmodar således, att de Hrr, som på detta sätt yttrat sig under diskussionen, äfven på förhand gjort sig reda för huru denna tanke skall kunna öfvergå till handling och grundlägga ett beslut, och jag beklagar derföre att icke någon af dem nu svnes vara tillstädes för att vidale utveckla denna fråga.
Då jag ej hört någon enda talare hafva föreslagit något med afs. häruppå, må det tillåtas mig, att, ehuru oförberedd och ehuru jag ej deltagit i det af R. o. Ad. nyss fattade beslut, föreslå ett tilllägg, hvarigenom jag tror att ändamålet skulle kunna vinnas.
Jag tror nemi. att det fattade beslutet ej lägger hinder i vägen för R.
St. att sjelfva besluta till huru stor del R.
St. vilja låta Banken såsom delegare i länet ingå.
Om således ett nytt moment under litt. g. tillädes af ungefärligen det innehåll: att på serskildt beslut af R.
St. kommer att bero, huruvida eller för hvad belopp R.
St:rs Bank skall i lånet deltaga, — så vore Bankens rätt reserverad och Fullimge i RiksgäldsKontoret befriade från olägenheten att tyda ett obestämdt beslut.
Mörner föreslagna tillägget tror jag ej vara tillfyllestgörande, utan lår jag hemställa, om det icke skulie vara bättre att återremittera åtminstone C punkten mom. a, emedan jag förmodar att, då punkten en gång blifvit föredragen, den ej kan hvila tills BankoUtsk:s förslag ang. bankovinstens användande blifvit diskuteradt, hvaremot man genom återremissen vinner tid att kunna fatta beslut om BankoUtsk:s Betänk., innan man behöfver afgöra den nu föredragna punkten i StatsUtsk:» Betänkande.
Då i StatsUtsk. denna punkt behandla des, ansåg jag och anser ännu, det
Banken mäste underkasta sig samma vilkor, som den-andre blifvande långifvaren.
Hvad åter beträffar det föreslagna tillägget till ifrågav:de punkt, tror jag för min del, att det är öfverflödigt, enär redan nu på R.
St:rs bord hvilar BankoUtsk:s förslag rörande bankovinstens användande till deltagande i lånet.
Om nu R. o. Ad. bifaller detta Betänk., ligger väl intet hinder i vägen, att sedermera, när R. o.
Ad. fattar sitt beslut ang. bankovinstens användande, då bestämma hvad som bör med ani. deraf tillgöra»; nu deremot anser jag det vara olämpligt att behandla denna nu väckta fråga, hvarföre jag anser den föredragna punkten gerna kunna bifallas.
522 I>en 15 Februart e. m. Gr.
Det är möjligt att så är, som den siste värde talaren yttrat, att det nemi. står Ståndet öppet att, när Bank,oUtsk:ts på bordet b vilande Betänk, förekommer, bestämma huruvida Banken bör ingå såsom delegare vid det utländska lånets uptagande, men för mig och flere talare, som förut yttrat sig, liar det förefallit så, som, om detta mom. antoges, uet berodde på Fullm. att utestänga Banken från en sådan delaktighet.
Det är vidare visserligen i sin ordning att Banken får lof underkasta sig samma vilkor, som blifva bestämda för ifrågakomne lån, men för att undanrödja ett resultat, som möjligen kunde upkomma genom att nu fatta ett bindande beslut, anser jag enklast att återremittera frågan och får derför vördsamt derom anhålla.