Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu Nationen, genom sina representanter, stadgar en samhällsordning på sätt Utskotten föreslagit, åstadkommer det icke någon inskränkning i medborgerliga friheten, nemligen i fall man medgifver, att den, som icke finnér sig i denna samhällsordning, må kunna lemna fäderneslandet.
Den nu föreslagna modificationen är ännu nödvändigare i ett land, som har att kämpa mot ett hårdt climat samt mindre frugtbar jordmån, och der man behöfver tillse, att hvar och en medborgare förardedes alt använda sina arbetskrafter på det för honom sjelf och samhället förmånligaste sätt.
Der bör man icke anse en sådan författning, som den ifrågavarande, för ett ingrepp i den medborgerliga friheten.
Jag har exempel af erfarenheten i den provins jag bebor, att många obesutna arbetsföra menniskor, i bördiga år med låga priser på lifsförnödenheter, blott arbeta 2 å 3 dagar i veckan, derföre att de med för t j ensten deraf kunna underhålla sig med familj, och fördrifva den Den 20 Januarii f. ru. 23 öfriga tiden i lättja och sysslolöshet, som dock icke är till någon förmån för dem sjelfve.
När missväxt sedan inträffat, och de ej kunnat få tillräckligt arbete för sitt uppehälle, hafva de hesuttne jordbrukare, som i bördiga år ofta förgäfves anlitat deras arbetsförmåga mot öfverdrifvet pris, blifvit nödsakade, att underhålla dem.
Är detta jemlikhet i ömsesidiga rättigheter och skyldigheter?
Jag ser af Utlåtandet att någon anmärkt, det blott Possessionaten klagat öfver lösdrifveriet; men jag kan försäkra, att sjelfägande bönder i Skåne lika mycket fört denna klagan.
Den siste värde Talaren har fästat uppmärksamhet på skillnaden emellan naturtillståndet och samhällstillståndet.
Men äfven i samhället har lagstiftaren icke rätt att inskränka somligas naturliga frihet mera än andras, eller någons mera, än som fordras för det helas bestånd.
Jag tror de tjenandes och öfriga obesuttnas frihet snarare redan V3ra för mycket inskränkt, än böra ännu ytterligare inskränkas.
Man har sagt, att fängelser och correctionshus blifva otillräckliga för alla dem, som dertill dömas.
Men när man nu vill sträcka sig derhän, att döma till correctionslius äfven sådana, som intet ondt gjort, så skola correctionshusen väl blifva ännu otillräckligare.
Jag vill blott hemställa, om man Den 20 Januarii f. m. icke lätt finnér, alt det egentligen är egenia vttan hos (lein, som behöfva tjenstehjon, oell bemödandet att nedsätta deras löner till det yttersta, som ger anledning till sådana påståenden?
Jag hemställer, huruvida det är billigt att på detta sätt tvinga folk, att arbeta nästan för intet, då det finnes landsorter, der man erhåller tjenare för mindre årslön, un måhända den medelmåttiga hatt kostar, som jag håller i min liand.
Jag har begärt ordet i anledning af en del af den siste värde Talarens yttrande, deri han säger, att fängelserna blifva mer och mer fyllda, om förslaget skulle antagas.
Om han dermed menar, att hvar och en, som här är omnämd, antingen han är illa känd eller icke, skall sändas till correctionshus, har han fullkomligt rätt; men om de sysslolöse, icke vanartige, antingen dömas till krigstjenst, eller för dem bildas en särskildt Militair— Corps, blefvo fängelserne af dessa icke uppfyllde, men de erhöllo en anständig och hälsosam sysselsättning.
Nöden bildar brott, och lättja bildar nöd.
Undantag gifvas visserligen, der egne tillgångar och bättre bildning befria den lättjefulle från öfvergången till vanarter och brott; men det gifves beklagligen också andra undantag, eller sådana menniskor, hos hvilka böjelse för vanart och brottsliga handlingar utgår från andru motiver, än behofvet och okunnigheten.
Den 20 Janunrii f. m. 25 Man har nämnt, att bland orsakerna till brist på arbetare skulle vara, att husbönderne, genom arbetslönernes nedsättning, blottställt sig sjelfve för denna brist.
Förhållandet omkring Stockholm är dock icke så.
Arbetslönerna bär äro till den grad uppdrifne, att en bonde redan måste äga skälig förmögenhet, för att kunna hålla flere än en dräng.
Jag kan icke annat än i allo instämma med Herr Cederschjöld.
Jag ser icke någon möjlighet, att i ett constitutionelt samhälle, med sken af rättvisa, tilldöma en person tvångstjenst, då han icke förbrutit sig emot lagarna.
Nu mera lärer likväl icke återstå för Ridderskapet och Adeln att göra sin åsigt gällande.
Likväl skulle jag tro, att den modification kunde och borde göras i lösdrifveriförfattningarne, att ingen finge af executiva makten sändas på correctionshus för lättja eller vanart, om han icke af KyrkoRådet eller annan Inrättning i orten blifvit angifven för sådant.
Skall det allenast bero på en Kronobetjents bedömande, om en person är lat eller icke, fruktar jag att personer, sorn icke rättvisligen kunna för sådant anklagas, likafullt skola försändas till correctionshus, emedan det, på sätt Herr Cederschjöld har anfört, verkligen är omöjligt på många orter å landet att finna ett sådant laga försvar, som man fordrar.
Så Den 20 J a n u a r i i f. m. är åtminstone förhållandet i den ort, der j;tg är bosatt.
Jag finnér det således vara den största orimlighet, att kalla den för lösdrifvare, som icke är känd för vanart.
Visst är den, som lefver liderligt, brottslig; men för alt afgöra hans brottslighet, måste nödvändigt en Domstol utlåta sig, och jag kan icke godkänna att blott den executiva makten skall kunna stämpla en person för vanart.
Grefve Brahe har visserligen rätt, att man icke bör förena med krigstjensten det tvång, som synes innebära ett straff.
Deremot kunde visserligen arbetscompagnier blifva af mycken nytta för landet, icke derföre att, efter min tanka, de stående truppernes hållning förlorar genom arbete, utan emedan det är enligt med rättvisan, att befria den indelta armeen från arbetscommenderingar.
Jag vill korteligen anföra något emot Friherre Åkerlijelms yttrande, ehuru jag med honom i liufvudsaken instämmer.
Jag afstyrker de föreslagna jemkningarne i Utskottens Utlåtande, såsom alldeles onödiga.
Om man, enligt detsamma, helt enkelt säger att sådane lösdrifvare, som äro till krigstjenst duglige, må anses dertill förfallne, är det ingenting, som hindrar Kongl. Maj:t att använda dem antingen till arbetscompagnier eller bland stående trupper.
Att Rikets Ständer ingå uti sådane reglementariska detail - Den 20 Januarii f. m. 27 ler, alt de föreskrifva corpserna, till hvilka lösdrifvare skola höra, anser jag alldeles olämpligt.
Om paragrafen oförändrad antages, förfaller äfven den anmärkning, alt correctionshusen blifva öfverfyllda; ty en hvar skall, af fruktan för påföljden, i tid skaffa sig ett lagligt näringsfång.
En värd Ledamot har trott, att i ett constitulionelt samhälle borde lösdrifvare få forlsälta deras lefnadssätt, tills de för brott falla under lagen.
Men om man på detta sätt ville bestämma hvad som menas med ett constitulionelt samhälle, skulle det blifva liktydigt med ett sjelfsvålds-tillstånd.
Jag anhåller om bifall å Utlåtandet sådant det är, på det pluraliteten för detsamma må blifva desto säkrare.
Jag har icke sagt, att personer borde vara förfallne till lösdrifvare, blott för det de hafva arbetskrafter, utan att de, som lefva i lättja och sysslolöshet böra, om de ej vilja underkasta sig samhällets stadgar, erhålla tillstånd att få lemna Riket.
Här är icke fråga om dem, som vilja taga tjenst eller arbeta, men icke hafva tillfälle dertill.
Om Herr Cederschjölds mening antages, bör en jordägare och näringsidkare icke eller vidare vara skyldig att underhålla dem, som i lättja förspillt sina krafter, eller försummat, att i goda år genom sin arbetsflit bespara något till underhåll ett svårare år.
Men så länge 20
Den ao Januarii f. tn. en sådan skyldighet varar emot i förtid af sig komne, eller i bördiga år lättjefulla personer, måtte lagstiftande makten äfven äga rätt att vidtaga så beskaffade författningar, sorn nu äro i fråga.
Rättigheter och skyldigheter måste naturligtvis följas åt.
För öfrigt kan jag icke i allo antaga Utskottens förslag, eller anse krigstjensten såsom ett straff.
Jag har endast begärt ordet för att svara Grefve Horn.
Grefven tyckes hafva förstått mitt yttrande så, som om jag velat införlifva de föreslagne
Ar bets-compagnierne med Indelta Armeen.—
Det bar icke varit min mening.
Jag har blott yttrat mig om de värfvade Regementerne, att jag icke ansåg förenligt med deras esprit att erhålla en tvungen förstärk ning.
Men af Arbets-compagniers inrättande skulle visserligen den fördel uppslå, att de kunde användas till handräckningar, och GardesRegementerne derigenom befrias från sådane arbeten, som stundom äro mindre förenlige med den esprit och tenue man af desse Regementer äger rätt att förvänta.
Att döma af denna discussion fruktar jag, att något missförstånd ägt rum.
Jag tror icke andra böra kunna dömas till correctionshus, än de, som genom brott eller på sin höjd genom tiggande förverkat sin frihet.
Utskotten hänvisa till Den ao Januarii f. nr. 29 1 §• af i8o5 års Legostadga.
Denna §. blef likväl upphäfven år 1819, genom Kongl.
Förordningen af den 3i Augusti, och andra bestämningar på lösdrifvare i stället gifne.— Enligt Tjenstehjonsstadga!! var hvar och'en lösdrifvare, som icke hade bestämdt näringsfång eller laga årstjenst.
Yår nu Regerande Nådige Konung var den förste, som erkände lielgden af de medfödda rättigheter, hvarje fri man bör äga, och som satte författningen i öfverensstämmelse med 16 §. af vår nuvarande Grundlag.
Jag hemställer då, om det är skäl att återföra oss till i8o5 års envåldsbud?
Föreställom oss en missväxt eller en stockning i handeln, som gör att jordägarne, skeppsredarne och fabriksidkarne icke kunna sysselsätta så mycket folk som förut; då skulle denna massa af tjenstlösa menniskor nöd vändigt blifva transporterad till correctionshusen, oaktadt de intet ondt gjort, eller behöfde någonting annat till sin bergning, än endast rättigheten att fritt få på ärligt sätt använda sin omtanka och sina krafter.
Jag hoppas att den Konung, som år 1819 insåg bebofvet af rättelse i vår Ekonomiska lagstiftning, och erkände helgden af 16 §.
RegeringsFormen, skall neka sin sanction till det beslut Rikets Ständer nu äro i begrepp att fatta.
Herr Rosenqvist j Fredrik Leonhard, förenade sig med Herr Cederschjöld.
Jag anhåller att 3o Den 20 Januarii f. ra.
Mott få uppläsa en del af förevarande
Punkt för dem, som icke hafva det första Betänkandet till hands.
Den föreslagne redactionen lyder:
Att alla de personer, hvilka enligt 1 Art. 1 §. i iSo5 års LegoSladga , jemförd med 2 i Kongl.
Förordningen den 3i Augusti 181g, äro såsom lösdrifvare att anse etc.
Deraf lärer Ridderskapet och Adeln finna, att den öfverdrifna stränghet, hvarföre man beskyller i8o5 års Stadga, är mildrad genom 1819 års Författning.
I anledning af den siste värde Talarens anmärkning, skall jag blott utbe mig få hemställa, om Betänkandet kan annorlunda förstås, än att båda dessa paragrafer böra stå bredvid hvarandra, med lika gällande kraft.
När man åberopar i8o5 års Legostadga tillika, är det klart att all den bestämmelse, som deruti omtalas, måste läggas till, så att äfven alla de blifva lösdrifvare, hvilka fört en oförvitlig vandel j men sakna laga årstjenst.
Om blott i8rp års Förordning skulle gälla, behöfdes intet 113'tt stadgande, ty den är ännu i full kraft.
Meningen måtte vara, att få i8o5 års författning återupplifvad.
Den verkliga redactionen i mening och ord slår vid slutet af Betänkandet, att nemligen, de äro som lösdrifvare att anse, hvilka antingen för brott blifvit dömde och straffade, eller Den 20 Januarii f. m. 3t gjort sig för vanartigt, liderligt oell lättjefullt uppförande kände, och således för samhället äro vådlige, eller, ehuru arbetsföre, likväl sysslolöst kringstrukit och besvärat allmänheten med tiggande.
Man finner således, att det erfordras mycket illa qvalificerade personer för att blifva dömde lill correctionshus, och att de mindre illa qvalificerade blifva dömde till krigstjenst.
Till besvarande af den siste värde Talarens invändning får jag blott erinra, att, enligt orden i §. skulle hvar och en, som icke är till krigstjenst duglig, vara förfallen till correctionshus.
Således skulle denna påföljd äfven äga rum, om han blott förlorat sitt högra pekfinger, eller sitt högra öga, eller vore med bensår behäftad o. s. v. Herr Tham:
Då man ej vill förstå lagstadgandet efter orden, utan söka en annan mening deruti, kommer man till den siste Talarens resultat.
Jag hemställer så mycket mer om bifall på Utlåtandet, som den modification Grefve Brahe föreslagit, kan, på sätt Herr von Hartmansdorff ylLrat, lätt vinnas, i fall förslaget i öfrigt är antagligt.
Det står nemligen icke, i hvilka regementer desse personer skulle införlifvas, utan sådant får ankomma på Konungens pröfning, och det blir Han, som modifierar det så, sorn
Han finner nyttigt för landet. 32 Den 20 J a n u a r i i f. m.
Äfven jag finner Utskottens förslag behöfva någon förändring, och alt man bör utbyta ordet krigstjenst mot: antagande vid Arbetscompagnier.
Det bör äfven tilläggas, att insättande på correctionshus blott föreslås för sådane personer, som, ehuru arbetsföre, sysslolöst kringstrukit och besvärat allmänbeten med tiggande, och icke vilja åtaga sig något för deras underhåll tillräckligt arbete; ly annars kunde förhållandet vid en inträffad missväxt blifva sådant, som Herr Cederschjöld omnämnt.
Men skulle man kunna anvisa dem något lämpligt arbete, bör den vara förfallen till straff, som icke vill antaga det.
Jag anhåller derföre, att Utskottens Utlåtande icke måtte i sin helhet bifallas.
Det är med mycken ledsnad jag ytterligare besvärar Ridderskapet och Adeln i detta ämne.
Men som en väld Talare förment, att jag icke hållit mig vid orden, ber jag att få uppläsa ea del af förslaget, som torde vara nog till den Talarens vederläggning: ”Att nemligen alla ”de personer, hvilka enligt i Art. i §, i ’T8o5 års Legostadga, jemförd med 2 §. i ”Kongl.
Förordningen den 3i Augusti lÖiy, ”äro såsom lösdrifvare att anse, måga, der”est de i öfrigt äga god och klanderfri frejd, ”samt till krigstjenst finnas duglige, dertill ”för - Den 2o Januari i h in. 33 ”förfallne anses och användas, men alt de, ”hvilka icke äga en sådan frejd, eller eljest ”finnas till krigstjenst otjenlige, måga till ”correctionshus försändas, så framt de anlin”gen för brott blifvit dömde och straffade, ”eller gjort sig för vanartigt, liderligt och ”lättjefullt uppförande kände, och således ”för samhället äro vådliga eller, ehuru arbetsföre, likväl sysslolöst kringstrukit och ”besvärat allmänheten med tiggande.
Äfven jag anhåller, att ordet krigstjenst må utbytas mot arbetsenmpagnier.
Om, som jag hoppas, Ilidderskapet och Adeln gillar Grefvarne Brahes och Gyldenstolpes åsigter, torde ullrycket, att personer skulle i vissa fall vara fÖrfallne till krigstjenstj böra utgå.
Om jag rätt fattat den sista Talaren, så har hans mening varit, att få utbyta ordet: krigstjenst mot ordet: arbets-compagnier.
Detta är just den mening, hvari jag instämmer, så mycket häldre, sorn jag tror, att sådant i r ed a eli onen innefattar fullkomlig tydlighet.
Herr Cederschjöld har fästat sin uppmärksamhet vid mellanmeningen: eller eljest finnas till krigstjenst oduglige.
Herr Cederschjöld har ganska rätt deruti; detta är en skärpning i föreskriften, och denna mellanmening kan utan all skada för redaclionen borttagas. 58 II. 3 34 Den 20 Ja n u a r i i f. ra.
Uppå derefter af Herr von Hartmansdorff' gjord begäran, upplästes de från de öfrige RiksStånden, rörande detta ämne, ankomne ProtocollsUtdrag, af innehåll: att P reste
St ände t j som redan förut bifallit Betänkandet N:o 54, den 4 dennes funnit för godt alt jemväl gilla de af Utskotten, uti Utlåtandet N:o 71, dervid gjorda förändringar, samt derjemte beslutit ett ytterligare tillägg till det af Utskotten, under 4;de Artikeln föreslagna, hvarigenom detsamma skulle erhålla följande lydelse: ”Husbonde vare pligtig att, vid Legohjons ”flyttning ur hans tjenst, utfärda och hjo— ”net tillställa ett särskilt betyg öfver dess ”förhållande ifrån den tid orlofssedel gafs ”och till fly ttningsdagen, hvilket betyg jemte ”orlofssedel» bör inför Presterskapet, vid ”flyttnings-attestens uttagande, uppvisas;” att BorgareStåndet den 28 sistlidne December gillat Betänkandet N:o 54, med förändringar och tillägg, enligt Utlåtandet N:o 7 r, dock med följande undantag: 1:0 att med ogillande af hvad Utskotten, angående Handelsbetjenters, llandtverksGesällers och Lärlingars ställande under TjenstehjonsStadgan, sig utlåtit, Ståndet förblifvit vid sitt förut derom fattade beslut, så alt förhållanden emellan dels Handlande och Handelsbetjente, dels Handtverksmästare och Gesäller samt Lärlingar icke böra i Legostadgan intagas; 2:0 alt, i följd af detta be - Den 20 J a n u a r i i f. m. 35 slut, Ståndet ansett frågan om Contract emellan dels Handlande och Ilandelsbeljente, dcds Handtverksmästare samt Gesäller och Lärlingar förfalla; och 3:o att, hvad Fabriks-, Murare- och Timmermans-aibetare beträffar, Ståndet funnit dem, om de äro lill Gesäller eller Lärlingar i yrket antagne, innefattas under Ståndets beslut om IlandtverksGesäller och Lärlingar i allmänhet, hvaremot de Fabriks-, Murare- och Timmermans-arbetare, hvilka icke äro Gesäller och Lärlingar, voro alt anse, såsom under LegoStadgan ställde; samt att BondeStundet den 3o sistlidne
December bifallit Utlåtandet N:o 71.
Herr von Hartmansdorff': lag instämmer i samma tillstyrkande som Borgareståndet.
Det skulle dock vara fåfängt att votera om Gesällers och Lärlingars uteslutande ur denna punct, ty vanligen då jag har yrkat detsamma som BorgnreStårndet, har Ridderskapet och Adeln sådant afslagit.
Jag vill derföre ej begära votering derom, och då kunna vi slippa med en votering.
Vid Herr Lefrens önskan att ordet arbets-compagnier måtte införas i stället för ordet krigstjenstj vill jag blott erinra, att jag icke vet, om några arbets-compagnier i Riket finnas; åtminstone synes i SlutsCalendern intet Befäl för dylika Compagnier upptaget.
Det skulle icke vara lämpligt, om 5S II. 3 * 36
Den 20 Januarii f. m. Rikets Ständer i en Skrifvelse till Kongl. Majit omtalade inrättningar, som icke gifvas.
Dessutom får jag anmärka, alt en person, som vore af med ett pekfinger eller blind på ena ögat, och derföre otjenlig till krigstjenst eller inträde i ett arbets-compagni, dock kunde duga till annat arbetes förrättande.
För lösdrifvare af denna egenskap, föreslår Utlåtandet försändning till correctionslius, och synes följaktligen äga nödig fullständighet i detta hänseende.
Jag anhåller således om proposition till bifall derå, på det vi måtte desto förr komma till den votering, som synes förestå.
Oaktadt jag ej kan instämma med Utskotten i deras förslag om tvång till krigstjenst, skall jag dock icke begära votering, och önskade att hvar och en af Ridderskapet och Adeln äfven derifrån ville afstå, sedan redan 3:ne Stånd bifallit Utlåtandet.
Af samma orsak anhåller jag om proposition, att Ståndet ville låta bero vid det genom Sine Stånd sålunda fattade beslut, hvarigenom vi kunna undvika en votering, som tjenar till intet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af Lag- och EkonomiUtskottens förevarande förslag.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade god - Den 20 Januarii f. nj. 37 Jianna Herr Cederschjölds förslag, att såsom lösdrifvare skola, utom de, hvilka i i §. af Kongl. Förordningen af den 3i Augusti 1819 omförmälas, äfven de anses, hvilka ingenstädes äro mantalsskrifne.
I anledning hvaraf Hans Excellence frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade antaga en sådan redactions-förändring, att i stället för ordet krigstjenst må sättas antagande vid arbets-cornpagnier , och att den, i Utskottets förslag förekommande, mellanmening: eller eljest finnas till krigstjenst otjenlige, må uteslutas.
Om Herr Grefven och LandtMarskalken funnit den första propositionen af Ridderskapet och Adeln ej hafva blifvit bifallen, anhåller jag om votering deröfver.
I sådan händelse skall jag anhålla att mitt redactions-förslag måtte blifva Contra-proposition, ty enligt det af Herr Grefven och LandtMarskalken i enlighet med Utskottens Utlåtande framställda förslag, skulle hvar och en, som icke hade erhållit årstjenst, men som för öfrigt till sin vandel kunde vara alldeles klanderfri, blifva förfallen till tvångsarbete. 38 Den 20 Jan uar ii f. m. Grefve Brahe:
Om ruin framställning gifvit anledning till de tvetydiga svar, sorn. blifvil yttrade i anledning af Herr Grefvens och LandlMarskalkens propositioner, afstår jag visserligen ifrån min mening och pnhåller om proposition å Utskottets förslag orubbadt; enär Kongl. Maj:t i alla fall äger att besluta lill hvad arbetscorps personerne skola afskickas.
— Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet i denria del.
Hans Excellence Herr Grefven och fandtMar skalken framställde följande Voteringsproposition:
Den, som bifaller den punkt uti Lagoch Ekonomi-Utskottensl senare Utlåtande N:o 71, hvaruti tillstyrkes: J’Att alla de personer, hvilka, enligt r ”Art.
r §. i i8o5 års LegoStadga, jemförd ”med 2 §. i Kongl.
Förordningen den 3i ”Augusti i8rg, äro såsom lösdrifvare att ”anse, måga, derest de i öfrigt äga god och ”klanderfri frejd, samt till krigstjenst finnas ”duglige, dertill förfallne anses och använ”das, men att de, hvilka icke äga en sådan ”frejd, eller eljest finnas till krigstjenst otjen”lige, eller för brott blifvit dömde och straffade, eller gjort sig för vanartigt, liderligt ”och lättjefullt uppförande kände, och så”ledes för samhället äro vådlige, eller, ”ehuru arbetsföre, likväl sysslolöst kring - Den 20 Ja nu ar ii f. m. 3g ”strukit och besvärat allmänheten med liggande, måga till correctionshus försändas;” voterar Ja ; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej; kommer, med afslag u Lagoch EkonomiUtskottens ofvanberörde tillstyrkande, nyssnämde punkt alt erhålla följande lydelse: ”Såsom lösdrifvare skola, utom de, ”hvilka i x §. af Kongl.
Förordningen af ”den 3i Augusti 1819 omförmälas, äfven ”de anses, hvilka ingenstädes äro mantalsskrifne. ” Grefve Gyldenstolpe:
Då Herr von Hartmansdorff endast vilkorligt framställt sin begäran om votering, hemställer jag till Herr Cederschjöld, hvad han kan vinna med en votering, när 3:ne Stånds beslut redan afgjort saken.
Om det ock skulle lyckas Herr Cederschjöld, att uti beslutet få en liten ändring inom detta Stånd, harman dock borttagit tiden med en votering, som tjenar till intet, när i sjelfva verket ingen ändring deraf kan blifva en följd.
Jag har icke på mitt samvete, att hafva upptagit Högloflige liidderskapets och Adelns tid med många onödiga voteringar; ty detta är för andra 4° Den 20 Januarii f. ni. gången som jag under innevarande Riksdag begär votering.
Utskottens förslag står i rak strid mot Kongl. Maj:ts, på rättvisa och billighet grundade, samt med vår Regeringsform öfverenstärmnaode, Författning af den 3r Augusti 1819.
Oaktadt de öfriga 3ine Stånden redan bifallit detta Utlåtande, vore <let likväl önskeligt, att åtminstone Rikets första Stånd ville ådagalägga mer upphöjda begrepp ont constilijtionel frihet; och, i anseende till princip-frågans vigt, hoppas jag, att den tid ej skall anses förspilld, som fordras för alt genom en votering bestämdt uttrycka Ridderskapets och Adelns tänkesätt härutinnan, Friherre Åkerhjelm:
Med anledning af den siste Talarens yttrande om de grundsattser, som finnas i 1819 års Författning, ber jag få upplysa, att det just var i anledning af denna Författning och dess skadliga följder, som Kongl. Majit år i8a5 förordnade en Committee af Lagkunnige män, att utarbeta förslag till en ny Förordning.
I anledning deraf sammanträdde Comrnitteen, och, efter Vederbörande
Autoriteters hörande i ärimet, utarbetade ett vidlyftigt förslag, genom hvilket åtskilliga förändringar i 1819 års Förordning äro föreslagne.
Huruvida Kongl.
Majit gillar detta förslag eller icke, tillkommer icke mig att yttra mig öfver, men hvad jag med visshet vet, är, att Regeringen anser med rätta, att för - Den 20 Januarii f. m. bättringar i denna Författning äro nödige, hvadan ock jag förmodar, att Commitlerades förslag gillas, om det innehåller sådane.
Herr Hegardt , Christian Bernhard:
Då jag instämmer med Herr Cederschjöld och Grefve Horn uti yrkande af votering, sker det i den förhoppning, att, om Ridderskapet och Adeln skulle yttra en med dessa Herrar öfverensstämmande åsigt, sådant hos Kongl.