Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man vill vid en väckt motion göra eli amendement, så skall det ske, medan discussionen i hnfvudämnet pågår; då kan man föreslå, alt beslutet deruti må blifva med del ena eller andra vilkoret.
Men om mau går så tillväga, som Ben 7 Juni f. m. 57 nian nu syne* beredd alt göra, nemi. all, sedan sjelfva hufvndfrågan år afgjoid, inkomma med eli amendement att beslulet skall förslås så eller sä, eller tillämpas så eller så; om, säger jag, man antager etl dylikt behandlingssätt såsom princip, sä öfverläder man på samma gång grundlagens förbud mot, alt eli redan faltadt beslut lår vid samma riksdag ändras.
Om nemi. elt beslut blifvit faltadt och man derefter, i förlitande pä delta besluts varaktighet, atlägsnade sig, så skulle de ledamöter, som stanna! qvar, och som tappat sjelfva hufvudsaken, ldoit behöfva göra eli amendement, hvilket, ulan all förut remitteras lill Utskott, kunde pä slående fot afgöras och i väsendtlig man omintetgöra del föregående beslulet.
Det torde för en hvar vara klari, alt om man antager en sådan princip, så blifva våra beslut af alldeles inlel värde.
Ty minoriteten skulle pä detta sätt kunna kullkasta hvarje beslut genom alt, vid afpassadt läglig! tillfälle, göra elt amendement dertill, hvilket icke behöfde remitteras.
Visserligen är del i grundlagarne stadgådi, alt frågor af enskild beskaffenhet icke behöfva remilieras, utan kunna genast afgöras; men om man uli en allmän fråga, som varit föremål för Utskotts behandling och af Ständerna blifvit afgjord, föreslår någon ändring, så mäste väl della ändringsförslag äfven vara en allmän fråga, del vill säga en sådan, som mäste remitteras till Utskott, innan deröfver beslutes.
1 annai fall skulle våra beslut blifva endast gyckelspel.
Jag protesterar, för min del, på del högsta mot eli sådant säll att gå tillväga.
Afven jag delar den siste värde talarens mening.
Denna fråga väcktes visserligen, sedan behandlingen af sjelfva hufyudfrägan var af R. o. Ad. fulländad; den framställdes likväl blon såsom föranledd af denna håga, men alldeles icke under discussionen derom.
Man har påståll, att elt sådant tillägg, som Hi Tersmeden här föreslagil, endast skulle vara en hemställan, men icke någon ny motion; jag kan emellertid icke förslå annat, än att en hemställan är en ny motion.
Och en sådan är äfven Hr Tersmedens framslällriing; den har tvenne gånger blifvit bordlagd, alldeles på samma säll som del tillgår med en annan motion; och jag kan, såsom nämndt är, icke annat än bilräda den åsigt, all den måtte remitteras, på del all i sådant fall del IJtsk., som kommer alt behandla henne, kan komma i tillfälle att afgöra, huruvida den af Hr Tersmeden vackla frågan kan till slutlig pröfning fötelagas, oberoende af den fråga, sorn afser sjelfva skatte-i egleringen.
Jag tror, ali Hr Cederschiöld misstagit sig i sin förmodan, att delta ärende skulle vara helt och hållet oberoende af skatte-förenklingsfrågau och såsom en ny motion böra behandlas, derföre all Hr Tersmeden icke skulle hafva framställt detta sitt tillägg under sjelfva discussionen öfver hufvudärendel.
Enligt hvad jag vill minnas, framställde motionären likväl sitt förslag, innan proposm i sjelfva hufvudfrågari blifvit afgifven.
Delta förslag kunde således icke anses hafva varit skiljdt frän nämnde fråga, förr ån föredragningen af hnfvudfrågan blifvit afslulad och ett 58 Den7 Juni f. m. nyll Ärende föreiagits lill pröfning, sorn med ifen förra icke slod i sammanhang.
Jag tror fördenskull, att Hr Tersmedens framställning icke kan blifva föremål för någon särskild beredning inom Utskott, ulan endast innefatta ett förklarande, huru R. o. Ad. vill, all dess beslut skall förstås-.
Jag kan icke heller begripa, huru, om äfven denna fråga blifvit vackt under della plenum, del skulle hafva kunnat ifrågasättas, all den borde till Utskott remitteras.
Jag erinrar mig, ali en föregående talare yllral, alt lidpunkten för denna frågas väckande icke vore den lämpliga, hvadan han trodde, det den icke borde hafva blifvit framstäld förr än sednare.
Jag tror deremot, alt denna tidpunkt är den rälla; ty frågan bar endast blifvit väckt för alt erfara, huruvida R. o. Ad. ville vidblifva sin redan förut ultalade åsigt, att dess beslut i hufvudfrågan skulle innefatta och anses vara eli oskiljaktigt bell, hvilket icke borde lösryckas och delvis bringas i verkställighet.
Jag medgifva:- visserligen all, på sätt Hrr Cederschiöld och Palmcrantz yllral, frågan om skalle-förenklingen och huruvida dess serskilda punkter böra behandlas hvar för sig eller i sammanhang med hvarandra, är en allmän fråga.
Men jag hemställer likväl till det Högloft. St., huruvida någon kan säga sig anse, all härifrån bör till Ulsk. remitteras en hemställan, att R. o. Ad. för sin del måtte i en fråga fatta ett så eller så beskaffadt beslut.
Jag kan icke instämma med Hrr Cederschiöld och Hjärne, ej eller med Hr Palmcrantz i den åsiglen, all R. o. Ad. skulle af grundlagens föreskrift vara förhindrade all i delta ärende omedelbart fatta beslut.
Af 49 § 3 morn.
Riksd.-Ordn. synes mig följa, att amendementer lill ett föregående beslut kunna göras, och alt R. o. Ad. således kan för sin del heslula eli tillägg till ett af Ståndet faltadt beslut, ulan ali denna fråga behöfver till Utskott remitteras.
Jag fortfar fördenskull i min anhållan, att saken malte genast afgöras, och all, om Hr Tersmedens hemställan icke afslås, den åtminstone icke må vinna någon annan ålgärd, än att läggas lill handlingarne.
Jag ber blott att, i anledning af Frih.
Stjernstedt yttrande, all Hr Tersmeden skulle hafva väckt sin motion, innan föredragningen af frågan om skalte-förenklingen varit slutad, få nämna, alt sä icke skedde, ulan att motionen väckles, efter det ifrågavar:de betänkande hell och hållet var genomgånget.
För öfrigt fortfar jag i milt yrkande, ali motionen målte till vederbörligt Utskott remitteras; ty jag kan icke anse det vara med grundlagens bud öfverensstämmande, alt en fråga undertryckes, derföre alt denna fråga är af enskild motionär framställd.
Hr Dalman har ganska räll deruti, att man visserligen eger att vid besluts fallande göra tillägg till de förslag, Utskott framställt; men ett sådant förslag till tillägg skall framställas under discussionen öfver sjelfva hufvudfrågan, och innan man deruti fattat sitt beslut.
Helt annat blir förhållandet om man, I>en 7 Juni f. m. 59 sedan hufvudsakpn är afgjord, framkommer ined en hemställan, att beslutet, skall tolkas så eller så.
Detta förhållande förändras icke derföre att man, såsom Hr Ribbing sagt, gifver sitt förslag namn af en hemställan (ill R. o. Ad. att för sin del förklara, alt beslutet bör förslås på ena eller andra sättet.
Ty en frågas egenskap af allmän ligger i dess egen inre natur, och icke i de uttryck man viddess framställning begagnar.
Eljest skulle, i fall jag ville föreslå, alt R. o. Ad. för sin del malte besluta en förändring i någon § af grundlagen, ett dylikt förslag, efter Hr
Ribbings sätt alt bedöma saken, blott vara en enskild fråga, emedan motionären begagnat eli så beskaffad! uttryck.
Det är fördenskull icke de af talaren begagnade ordalagen,'sorn bestämma en frågas beskaffenhet, ulan dess egen natur.
Om nu förhållandet är sådant, alt Hr Tersmedens förslag framsläldes under discussionen, så egde Hr Tersmeden ostridig rätt dertill.
Jag får emellertid förklara, all jag icke var närvarande, då motionen väcktes, så alt jag för min del icke kan lemna något vittnesbörd, huruvida den framställdes under eller efter öfverläggningen om sjelfva hufvudfrågan.
Men jag kan dock icke föreställa mig, alt den väcktes under discussionen, emedan den blifvit bordlagd och på föredragningslistan upförd efter andra ärenden.
Ty hade den under discussionen blifvit väckt, så borde den väl också hafva blifvit behandlad i omedelbart sammanhang med hufvudfrågan.
Ett sådant föredragningssätt synes åtminstone öfverensstämma med 49 § Riksd.-Ordn.
Framställdes återigen denna fråga efter del R. o. Ad. slutat öfverläggningen i sjelfva hufvudsaken, då lärer livar och en finna vådan af alt afgöra eli dylikt förslag, utan ali det förut blifvit lill Utskott remitterad).
Ty på delta sätt skulle man aldrig ega någon säkerhet, all icke hvilket beslut som helst skulle kunna uphäfvas.
Jag ber att få fästa upniärksamheten derå, alt om också Hr Tersmeden under discussionen harle yttrat någonting i den syftningen, all R. o. Adis beslut rörande ifrågavar:de ärende borde betraktas som eli sammanhängande helt, så hade någon öfverläggning derom likväl icke kunnat ega rum, förr än Ståndet fattat sina beslut i afseende på alla punkterna, emedan del icke var möjligt hvarken för honom eller någon annan alt derförinnan afgöra, huruvida frågan borde som ett helt behandlas.
Hade R. o. Ad. afslagit någon väsendlligare del af sjelfva hufvudfrågan, så hade ju den af Hr Tersmeden gjorda framställning icke kunnat komma i fråga.
Jag liar icke varit i tillfälle att vara närvarande vid den föregående discussionen, och ber derföre att få förnlskicka några anmärkningar, hvilka R. o. Ad. torde ursäkta, i fall de vidröra ämnen, som här redan förut blifvit behandlade.
Med anledning häraf, ber jag då att först och främst få hålla mig till lagligheten af Hr Tersmedens motion.
Det är obestridligt att 56 § Riksd.-Ordn. gifver rätt att väcka motioner i sammanhang med ett redan uplaget ärende; och att nu så är förhållandet kan 60 Den 7 Juni f. m. icke förnekas; men en sä beskaffad uiolion blifver då eli allmänt ärende, hvilket måsle behandlas i enlighet med 49 § Riksd-Ordn.
Vid sadan! förhållande, och om man ser på den behandling, som nämnde § föreskrifver för en allmän fråga, måsle den onekligen remilleras lill Ulskotl. !
Vu säger man, att denna fråga icke är al beskaffenhet all behöfva remilleras, och della påstående grundar man pä ordalydelsen i 2 mom. af nyssbemälde §, der del heler: ”Hvar och en håga af annan än allmän beskaffenhet, äfvensom preliminära hemslällanden och förfrågningar ifrån Utskotten, må genast kunna afgöras, sä vida den eller de af någon Ståndets ledamot ej begäres på bordel.”
Om den nu föievande frågan vore en fråga, som icke vöre allmän, så kunde den afgöras genast; men onekligen måsle den vara allmän, enär del är fråga om all falla eli beslut, som inverkar på hela riket, och ett beslut, som icke eger någon kraft och verkan med mindre än att Ire
Stånd derom sig förenat.
Då frågan således är af allmän beskaffenhet, måsle den behandlas efter 3 mom. af 49 §, d. v. s. raan kan betrakta den såsom en förändring i ett Utskotts Betänk., efter ett Ständ eger all göra sådana.
Men en förändring af den beskaffenhet, som denna motion åsyftar, skulle jag föreställa mig vara otänkbar att göra; enär den ovedersägligen innefattar ett fullkomlig! uprifvande af hvad R.
Sl:r och K.
M. vid förra riksdagen beslutat.
Jag vill härmed ingalunda hafva sagt, alt de Irenne afdelningarne under Lill. A, B och C r Exped.-Ulsk:s skrifvelse N:o 179, vid förra riksdagen, dä voro hvar för sig serskilda frågor.
Men då vid innevaride riksdag K. M. »fgifvil en serskild Propus, i afseende på skalte-förenklingen, och då StatsUlsk. afgifvil sitt Ullål. äfvert i afseende på skalte-förenklingen, så förutsätter detta, att Regeringen och Ständerna antagit de under Lit. B och C förekommande frågorna såsom afgjorda.
Om således R. o. Ad. för sin del skulle besluta något vilkors utsättande vid beslutets bringande till verkställighet, så vore del alldeles detsamma som alt rubba bo ul fatlade beslut.
Della ur laglighetens synpunkt.
Men denna fråga kan äfven betraktas ur andra synpunkter.
Vid hvarje fråga som bringas å bane, bör man väl göra sig reda för hvad nytta eller skada man genom ett bifall eller afslag derå kan åstadkomma.
Bifalles nu della förslag, så vore den högsta fördel, som Slaten deraf kunde erhålla, en möjlig inbesparing under ett eller annat år af de 60.000
R:dr, som blifvit anslagne lill ersättning ål ränle-lagarne, derföre atl ränlegifvarne skulle slippa betala forsellön.
Detta vore väl den högsta materiella vinst, som, genom eli bifall till förslaget, stöde atl erhålla.
Men, å andra sidan, föreställer jag mig, atl man äfven skulle kunna förlora ganska mycket derpå, och de som egentligast skulle drabbas af denna förlust vore otvifvelaktig! jordbrukarne, hvilka dock lyckas böra ega skäliga anspåk på skonsamhet. R. o. Ad. har vid denna riksdag onekligen sökt lindra skattebördorna för en klass af medborgare, nemi. bruksidkarne; men obestridligt är också atl denna lindring måsle ersättas af andra skattebördor, af hvilka en del skall falla jordbrukarne till last, nemi. i mån af den dividend, som på honom kan belöpa. R. o.
Ad. har, vid behandlingen af tullfrågorna, gått liberalt och, Den 7 Juni f. m. 61 enligt miu öfvertygelse, rätt, tillväga, men della länder hufvudsakligen näringsidkaren till förmån och jordbrukaren deremot lill tunga, emedan följden tvifvelsutan blir en tryckning på priser å deras produkter.
I bränvinsfrågan år det väl ovedersägligt, att de beslut, sorn äro fattade, komma att verka nedsättning i varupriserna och sålunda skada landtmannen.
Nu är här fråga om, huruvida man vill vidblifva det beslut, som vid förra riksdagen fattades, att nemi. befria jordbrukaren från att betala forsellön.
Man tyckes nu ångra sig, liksom skulle det vara en alltför stor eftergift, all medgifva något sådant.
Här kommer man in pä den politiska sidan af frågan, hvilken jag nu ber att få framhålla.
Del är bekant, all denna fråga är mer än 150 år gammal, och ali den, det oaktadt, ännu icke kunnat bringas lill lösning.
Del är äfvenledes bekant, all man redan på 1700:lalet hade lyckats upgöra ett förslag till skatternas förenkling, som dock omintetgjordes af dem, som icke hade skattlagd jord.
Om nu, vid denna riksdag, det förut fattade beslutet skulle tillintetgöras, då hemställer jag till Eder.
Mine Hrr, om det icke skulle se ut som om man ångrade sig, eller som om del aldrig varit alfvar med hvad man bade erbjudit, ulan sorn om meningen blott varit att nied fagra ord stryka jordbrukaren om munnen, för att sedermera söka laga igen hela löftet.
Det är bekant, alt för 20 år sedan framställde redan Regeringen ett förslag lill skatteförenkling, vida mera genomgripande, än del uuvartde.
Efter många tvister och öfver» läggningar derom, hvilka åierkommo snart sagdt vid hvarje följande riksdag, afgaf åndtligen regeringen vid förra riksdagen ett förnyadt förslag, som åtminstone ullofvade några fördelar för de skattdragande.
Jag hemställer nu till något livar, huruvida det, vid sådant förhållande, icke skulle förefalla den, som ser saken opartiskt, som om man. ångrande hvad man förut beslutat, nu skulle vilja tillintetgöra alla de medgifvanden, som hittills blifvit gjorda i denna vigtiga fråga.
Jag ber nu att få framhålla några andra omständigheter.
AlTtsedan 1840 har denna fråga varit ett tvistefrö mellan Stånden.
Vid denna riksdag kunna vi icke förneka, att sinnesstämningen, öfver hufvudlaget, varit särdeles vänskaplig, och, om jag undantager bränvinsfrågan, i hvilken BondeSt. varit af skiljaktig mening, har man icke kunnat skylla Ståndcu för att hafva varit annat än frikostiga och eniga.
Då frågar jag, om det icke vore snart sagdt för eu grynvälling, sorn man ville sälja bort de goda frukterna af denna inbördes endrägt, och om det icke vore alt ånyo väcka det split, den ovilja och oenighet, som beklagligen förut sä ofta gjort sig vid riksdagarne gällande?
Vi gå tvifvelsutan stora politiska händelser lill molest ingen vet hvad som kan komma att ske, och omöjligt är det åtminstone icke, alt äfven vårt land kan blifva indraget r händelsernas hvirfvel.
Vid sådant förhållande hemställer jag, om det vore klokt, välbetänkt eller stalsmannamessigt, att söka hos den klass, hvars bistånd vid ett möjligen inträffande krig man egentligen behöfver, åstadkomma missnöje och förargelse?
Jag kan icke falla djupet af den stals - 62 Den ^ Juni f. m. mannavishet, som föranledt Hr Tersmeden att väcka denna motion; och om jag får döma efier sannolikheter, så tyckes det som om, då, samtidigt med motionens väckande inom delta Stånd, en precist dylik blifvit framställd hos PresleSl. och det vid ett tillfälle, då ingen väntade, att någon vigtigare fråga skulle komma å bane, afsigten varit att i hast bringa den igenom, hvilket der också skedde.
Om nu detta skulle lyckas hos R. o. Ad., och två Stånd således fatta enahanda beslut, så hemställer jag, om vi icke genom ett sådant, tvert emot Borgare-och BondeShs uttalade önskningar, falladt beslut, skulle återföras på samma olyckliga ståndpunkt af inbördes split, som förut egt rum Stånden emellan.
Jag säger upriktigt, att det är af omsorg för R. o. Ad:s anseende, att icke för en obetydlighet upoffra sin goda ställning till de öfriga Stånden, som jag up
Irädt emöt det ifrågavarrde förslaget; och det är min innerliga önskan, att
Stånden icke måtte blifva retade mot hvarandra.
Det är också derföre, sorn jag vänder mig lill dem, sora för närvarande onekligen ega mesta inflytandet så väl inom Riddarhuset som hos PresleSl., och upmanar dem att ådagalägga ett skarpare omdöme i statsmannavärf, än de i denna fråga hittills visat, och jag får på samma gång förklara, alt den seger, de här skulle vinna, vore en bedröflig seger —• en seger, den der ingen torde missunna dem.
På de grunder jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt, alt Hr Tersmedens förevartde motion måtte läggas till handlingarne.
Jag ber att få nämna, del min framställning föranleddes deraf ali jag trodde, det denna fråga väcktes efter slutad föredragning af sjelfva hufvudfrågan.
Men man har sedermera sagt mig, att förhållandet icke var så, utan alt Hr Tersmedens hemställan gjordes under discussionen, och således under en lid, då motionären hade grundlagsenlig rätt att väcka sitt förslag.
Så vida förhållandet verkligen är sådant, hvilket torde kunna bestämdt uplysas, så förfaller äfven den af mig framställde anmärkning.
Men är deremot händelsen den, att frågan blifvit väckt efter det R. o. Ad. fattat sitt beslut, så måste jag vidhålla min förut uttalade mening, nemi. alt jag anser det vara af högsta vigt, att motionen icke nu handlägges, utan först remitteras lill vederbörligt Utskott.
Gr. af Ugglas, Carl Fred.
Jag önskar blott säga ett par ord med anledn. af Frih. Raabs yttrande.
Frih:n har upmanat R. o. Ad. att icke, genom afvoghet i denna fråga och genom oginhet mot landlbrnkarne utså split St:n emellan.
Jag ber att få återföra frågan till dess rätta ståndpunkt.
Denna fråga är icke någon skatteminskningsfråga i annan mening, ån all de hittills varande s. k. forsellönerna skulle bortfalla.
Någon annan skatteminskningsfråga har icke här förevarit, utan frågan är om en skaltejemkning.
I afseende på den förra, uttalades vid det tillfälle, då StatsUtsk:s Utlåt, förevar, af Hr Tersmeden tydligast, hvad man knnde finna äfven ligga på botten af de andra talarues yttranden ; och R. o.
Ad. gaf genom den upmärksarahet, hvarmed Ståndet af - Den 7 Juni f. m. 83 hörde den förstnämndes anförande, och genom de bifallsyttringar, som beledsagade detsamma, tydligen tillkänna, att R. o. Ad. hade känsla af hvad som i denna väg horde göras.
Hr Tersmedens förslag framställdes blott och bart som ett ko* rollarium af det beslut, R. o. Ad. fattat i hufvudsaken, hvilken, sådan den nu står, icke är någon skatiemirisknings- ulan en skatteregleringsfråga.
Och hvad berörde korollarium beträffar, så innefattar det ingenting annat än den frågau, huruvida R. o. Ad, vill sönderdela, hvad sorn en gång blifvit i ämnet beslutad), eller, med andra ord. göra frågan till en blott och bart skattejemknings-fråga, och derigenom måhända för en gång befria sig från en sak, för hvilken man gjort concessioner; de der egentligen stå pä sidan om ämnet.
I afseende på del split, sorn här blifvit omnämndt, beklagar jag, all just sådana yttranden, som Frih.
Raab fällt, efter min öfvertygelse* äro af deri art, alt de kunna inbilla de öfriga Stånden och samhällsklasserna, att hos R. o. Ad. skulle finnas en afvoghel mot hela saken, hvilken alldeles icke kan härledas ur Ståndets i ämnet fattade beslut.
Det är paol eli sådant vilseledande af den allmänna opinionen, som jag tagit lill ordet för alt protestera.
Raab: Grefve af Ugglas har framställt den satsen, att det icke för närvarande är fråga om en skalte-nedsätlning, utan om en skalle-reglering, samt huruvida R. o. Ad. vill besluta att allt hvad som tillhör denna fråga skall behandlas i ett sammanhang.
Jag ber den värde talaren bemärka, att sä stod frågan vid förra riksdagen, men icke vid den nuvarrde.
Nu mäste vi betrakta saken, sådan den kommit från K. M. och från StalsUtsk.
J^rån K.
M. har frågan framkommit på det sätt, att en af de tillhörande delarne, nemi. frågan om skatte-förenklingen, blifvit isolerad från de begge andra, och sålunda kommit att lösryckas från sammanhanget med dessa.
I denna form har också StalsUtsk. besvarat den K.
Proposm, och saken kan derföre icke betraktas annorlunda än så, att man ansett de öfriga båda delarne af frågan de facto afgjorda.
Häraf följer, att om den del af frågan, som innefattas under Lit. C, får bringas i verkställighet, så innebär detta obestridligen en skatteförrainskning.
Hvarföre nu försöka att rubba ett sådant beslut?
Ugglas har vidare sagt, att det skulle aldrig falla någon in, att anse detta vara ett ämne lill split mellan de olika Stånden, sä framt icke frågan på det sättet framhålles, som jag gjort.
Jag ber Gr:n icke låta dåra sig af den föreställning, att de andra Stån dens ledamöter skulle sakna förmåga att sjelfva kunna bedöma frågan, utan alt dervid behöfva ledas genom Hr Gr:ns, mina, eller någon annan talares yttranden.
Om man för öfrigt anser en fråga vara afgjord vid en riksdag, lill förmån för jordbrukarne eller andra samhällsklasser, men vid en följande söker uprifva ett sådant beslut, så lärer väl hvar och en kunna inse, att deruti ligger en oförlvdbar afsigt alt återtaga den förmän, sorn man en gång be viljat.
Om nu två Stånd vilja bifalla denna fråga, mea de begge D en 7 Juni f. m. andra sälta sig deremot, så upkommer jast split, och det Sr delta som jag velat motverka.
Jag anhåller blott att, utan att i likhet med föregående talare anslå känslan, fä återföra frågan till sin rälla ståndpunkt, som hell enkelt är ilen, huruvida man önskar, att räntegifvare, hvilka erlägga sina skatter lill indelningshafvare, må så fort som möjligt befrias frän skyldigheten att efter upsägning leverera persedlarne in natura, eller, då de erläggas i penningar, från skyldigheten att betala forsellön; och att således desse räntegifvare må komma i samma förhållande till kronan, sorn de, hvilkas räntor åro kronan behållne.
Den, som önskar medgifvande! af denna rättvisa, mäste vägra bifall till Hr Tersmedens motion.
Den deremot, som önskar att det nuvarande förhållandet, till ränle-lagarnes förmän, så länge sorn möjligt fortfar, han bifaller förslaget.
Det är af delta skäl, som jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhållit om Propos. på motionens läggande lill handlingar ne.
I anledning af den siste talarens yttrande, ber jag att få fästa upmärksamheten derå, att i fall hans argumentation är logisk, sä utgår man från den förutsättningen, att regleringen af räntepersedlarne skall gå igenom.
Jag har äfven begärt ordet, för alt fråga Frih.
Raab', huruvida lian anser, att Hr Tersmedens förslag står i sammanhang med det beslut, R. o. Ad. vid sista riksdagen fattade.
Står del i sammanhang dermed, så kan ingen beskyllning för väckande af split rimligen göras; står det deremot icke i sammanhang roed detta beslut, då försl torde en sådan beskyllning kunna komma i fråga.
Många ledamöter hördes ropa på Proposin.
Hr Pal rncrantz:
Då man här tyckes vara ganska oviss, huruvida Hr Tersmedens motion blifvit fullkomligen afgjord, och frågan, huruvida den bör anses som en ny motion eller icke, derpå synes bero; så hemställer jag till Eder, Mine Hrr, om det icke vore skäl alt hos Hr Gr. o.
Landtm, anhålla, det han täcktes låta Riddar!).-Sekr. ur prot. uplysa, när denna motion väcktes, på det man mätte få bestämd kunskap, om della skedde sedan Stats-Utsk:s Utlåt, var afgjordt, eller under discussionen derom.
Jag ber endast att få belysa några af de anmärkningar Gr.
Ugglas i sitt sista anförande framställt.
Han yttrade nemi., att R. och Ad. vid sednaste riksdagen fattade eli lika beskaffadt beslut som det, hvarom nu är fråga.