Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle tro, att hvarken i anseende till detta försök, eller i anseende till de anbuds belopp, hvaruti Fullmägtige delade detta lån, något sådant är anmärka emot Fullmägtige» handlingssätt, som kan ådagalägga, att de icke velat uppfylla R.
Men jag kan dock icke neka, att jag skulle önskat, det Fullmägtige vid det sista anbudet hade, med afseende å den anmälan stadsmäklaren Weylandt gjorde, beviljat lämpligt anstånd för pröfningen af det anbud\ han ville göra, och som uppgafs innehålla de af R.
St. stadgade vilkor.
Det fanns intet annat än detta, och det inkom på den utsatta dagen.
En sådan anmälan från en så välkänd man, som stadsmäklaren Weylandt, hade varit förtjent af ett större afseende.
Det hade icke varit nödigt att utsätta ny dag till anbuds emottagande, emedan Weylandts anmälan ingafs på den utsatta dagen.
Från föreskrifna former kunde detta icke anses afvikande.
Någon negociation måste alltid, efter låneanbudens in lemnande, äga rum med långifvaren.
St. kunna föreskrifva vilkor för låntagaren, deras ombud, men icke för långifvaren.
Man kan visserligen utsätta minimivilkoren, hvarunder låntagaren ej får gå; men en så stor latitud för lånets afslutande måste medgifvas, att en ytterligare negociation kan följa på anbudets aflemnande.
Jag vill icke ingå i utveckling öfver antagligheten af detta anbud, ehuru jag känner det.
Det var förknippädt med åtskilliqa omständigheter, hufvudsakligen i anseende dertill, att myntbestäinningen icke var verkställd.
Man kan icke Deri 5 Juni e. ra. neka, att detta förhållande förorsakar misscredit och tveksamhet att insätta penningar här i landet, och så har det visat sig vid dessa lånefrågor, oansedt summan varit obetydlig.
Med ett mynt, som ej äger full soliditet, kan man cj begära fullt förtroende.
Det har blifvit yttradt af Frih. Rantzou, att ett bland skäleii, hvarföre låtieförsöken icke bokats, varit
Regeringens obeslutsamhet utt anbefalla silfverutvexlingens början.
Jag bestrider helt och hållet giltigheten af detta skäl, emedan det saknar ali grund.
Någon fråga om silfverutvexlingens början har icke hos Regeringen kunnat förevara, emedan det för dess afgörande i detta fall af R.
.St. stadgade vilkor af Bancofullmägtiges föregående anmälan, att den stadgade proportionen emellan silfverfonden < ch sedelstocken blifvit uppnådd, aldrig ägt rum.
Kantzous förklarande kan väl således hafva ljud, såsom utgående från en slags linanceauctoritet; men det innefattar platt intet sak, utan är och förblifver inom de talrika nulliteternas område, som man ofta nog får höra beundras i verlden.
Adolph, anförde skriftl.; StatsUtskrs mindre fördelaktiga omdöme om Fullmägtiges i Riksg.cont. åtgärder till befordran af den upplåning af i millioner i silfver, som Rikets sist församlade Ständer beslutat, har påkallat en förklaring af min värde vän, fränt-» ste ledamoten bland dessa Fullmägtige, Hr Uggla, hvilken förklaring jag förmodar R. o. Ad. funnit fullkomligt tillfredsställande.
Jag skulle således kunna hvila dervid, om icke min tystnad kunde få sken af likgiltighet för opinionen inom det Stånd, hvars smickrande förtroende cppnat för mig inträde i Styrelsen af ett R.
St:s verk.
Endast af detta motiv har äfven jag trott mig föranlåten att höja min röst till försvar af de klandrade åtgärderna, särdeles med hänsigt lill min enskilda medverkan.
Jag behöfyer ej i allo upprepa, hvad Hr Uggla omständligt och klart, bättre än jag förmår, till frågans utredande i allmänhet anfört.
Mig tillhör ock endast att ansvara för den åtgärd, som för ändamålet andra gången, eller i Juni månad år i832, vidtogs, emedan jag egentligen blott denna gåpg deltog i beslutet; begränsande jag mitt yttrande således inom denna åtgärd och hvad dermed sammanhang äger, Större nit för saken, än det jag vid berörde tillfälle sökte göra verksamt, lärer ej skäligen bort fordras; och un-t der medvetande deraf vill det i sanning falla sig hardt att uppbära förebråelse.
Så snart K. M., sam bäst var i stånd att npplysa, när den politiska ställningen syntes gynna upp-, iåningen, täckts förklara tiden dertill vara inne, fprnyades kungörelsen.
En i olid utfärdad kungörelse hade i. mer än ett afseende varit förkastlig.
Jag vill minnas, att det var jag, som först visade sambandet emellan upplåningen agb dep D e ii 5 Juni c. m. förväntade realisationen och som i sådant-afseende yrkade ej större upplåning, än sorn till befordran af den sednare kunde fordras.
Det invändes, att realisationen var ett främmande föremål för Riksg cont.; att reglementet ej medgaf inskränkning i upplåningssumman; att dess nedsättande skulle menligt verka på Contrs credit och ej stå att förena med Rikets värdighet.
Fullmägtige delade dock slutligen i så måtto min tanka, att upplåningen kunde inskränkas till en million, emedan aflemnandet af de 2:ne millionerna i 2:ne hälfter på olika tider och på olika orter voro oberoende af hvarandra.
De eommunieationer, som emellan Fullmägtige i Banken och Riksg.cont. till företagets underlättande ägt rum, upplysa, att man å Cont:s sida gått så långt man kunnat, utan öfverskridande af reglementets tydliga och bestämda föreskrift.
Att utsträcka nitet derutöfver fann jag lika litet som mina colleger behörigt, och skulle ett så illa förstådt nit, efter vår tanka, snarare bort ådraga oss R.
St:s missnöje.
Godkännandet af en sådan princip, hvilken Utsk. likväl omfattat, vore ock högst vådlig och kunde leda till ganska eftertänkliga resultat.
Då nu sättet att emottaga anbud i reglementet var tydligen bestämdt, ansågo vi oss, såsom redliga verkställare af våra principalers vilja, icke kunna vika derifrån.
I föreskrifven ordning och på utsatt tid hade bestämdt anbud lill Riksg.cont. bort ingifvas, och kunde således icke afseende
Fästas å en af tredje person gjord löslig uppgift, alldeles icke ägande egenskapen af ett formligt anbud, att nemi. en framställning i ämnet till honom icke till Riksg.cont. blifvit gjord, en framställning, hvilken så mycket mindre kunde tagas under pröfning, som för Fullmägtige okända vilkor dervid skola varit fästade.
Örn motiverna för Fullmägtiges handlingssätt och hvarje ledamots individuella åsigt vittna prot:n för d. 9 Jan. och 4 Juni '8)2.
Men enligt hvad reservationerna innehålla har Utsk. in pleno icke behagat taga den minsta kännedom af dessa protocoll; ej helier finnes Fullmägtiges förklaring vara infordrad, utan lärer troligen genom inflytelsen af ledamöter, hvilka tillhört föregående
Revisorers minoritet och tillfälligtvis nu befinnas bland StatsUtsk:s personal, emot hvad dessa Revisorers pluralitet yttrat och den tanka, som varit rådande i den afdelning af TJtsk., hvilken närmare granskat förhållandet, Utsk. nog godtyckligt förklarat ett ogillande, som Fullmägtige tro sig ej förtjenat.
Jag förstår icke, huru vitsord om Fullmägtiges noggranna uppfyllande af R.
St:s föreskrifter kan utan motsägelse hafva till påföljd, att samma Fullmägtige just derföre påbördas att icke med förväntadt nit och omtanka hafva befordrat Ständernas afsigter.
Enligt Utskts förmenande skulle de således handlat på en gång både rätt och orätt, hvilket icke synes stå tillsammans med logikens reglor.
Enär Rikets nu församlade
Ständer visa föga benägenhet för utländsk skuldsättning, nå - Den 5 Juni e. m. gon upplåning af förenämnde beskaffenhet icke heller vidare blifvit såsom nyttig eller verkställbar ifrågasatt, samt för realisationens verkställande och bestånd andra ändamälsenligare utvägar äro föreslagna, torde det befinnas, att utgången varit önskvärd, hvaraf måhända Utsk. jemväl kunnat hemta någon anledning att innehålla det nog stränga bedömandet af Fullmägtiges handlingssätt, äfven oip i formen något varit alt att anmärka.
Man finner för öfrigt, att frågans upplösning beror äf olika opinioner.
Revisorernas pluralitet och Utsk:s afdelning hafva gillat Fullmägtiges förfarande; StatsUlsk:s pl uralitet åter tvärtom.
Öfvertygelse!] om det rätta har åtminstone ledt Fullmägtige, och hos mig har denna öfvertygelse hittills icke kunnat rubbas.
Jag vågar hoppas, att R. o. Ad. skall dela den, och, känslig för dess omdöme, skall jag anse mig hafva vunnit mycket, om den förklaring, iag i korthet nu afgifvit, hos R. o. Ad. beredt, rörrde Fullmägtiges åtgärd i förevar, fall, en fördelaktigare opinion, än den Utsk:s utlåt, innefattar.
Hr Kuylenstjerna, Erik Magn.:
Jag anhåller att få förena mig i hvad min aktningsvärde kamrat, Hr Uggla, anfört, och har dervid intet att tillägga, emedan derigenom blifvit ådagalagdt både det oförtrutna nit och den redliga vilja, Fullmägtige trott sig hafva visat.
StatslJtsk:s berättelse N:o 118 blef af R. o. Ad. bifallen.
Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. i dennes f. in. på bordet lagda utlåt:n: N.'o iig. i anledn. af väckt fråga om inrättande, på statens bekostnad, af en arbets- och correctionsanstalt inom Götheborgs och Bohus län ; N:o 120. i anledn. af väckt motion, rör:de utskylder, som för ländshöfdingeresidenset i Nyköping böra till stadens cassa betalas; N:o 121. i anledn. af väckt motion om arfvoden till städernas rådhusrätter för deras befattning med tullmai; N:o 122. i anledn. af väckt fråga om bidrag af statsmedlen till förbättrande och iståndsältande af Warbergs harn n; N:o 12,4. i anledn. af väckt fråga om understöd af allmänna medel för hamnbyggnad och strömrensning vid Ronneby köping; N:o 12.5. i anledn. af väckt motion om statsanslag för segelfarts öppnande genom sundet vid Björnängehals nära Marstrand; N:o 126. i anledn. af väckt fråga om rättighet för nybyggesökande att emot behörig borgen lyfta hela odlingsunderstödet, så snart genom bevis styrkes, att odlingen blifvit verkställd; N:o 127. i anledn. af väckt fråga om det tillägg i af - •74 Den 5 Juni c. m. vittringsstadgan, att alla syner, sorn ske i och för nyhemmans upptagande, måtte af staten bekostas.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
J\T:o 123, i fråga om hegardt statsanslag för en hamnbyggnad vid Cimbritshamn, blef samma utlåt, ånyo hegardt på bordet af Hrr Munck af Rosenschöld, Eberh. Zach., samt Hallenborg, Cai l Joli.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 128 i anledn. af väckt motion, att Kronan må bekosta handtlangning vid kronohemmans och nybyggens afvittring.
Jag anhåller vördsamt örn återremiis af detta betänk.
Jag bör nämna och erkänner öppet, att jag sjelf icke känner förhållandet uti ifrågavar. afseende; men de uppgifter, jag förskaffat mig, äro meddelade af riksdagsmän frän orten, hvilka uppgifvit, att dagsverksskyldigheten vid afvittringarna varit särdeles tryckande, synnerligast under sednare missväxtår, då inbyggarne icke ägt annat än barkbröd, men detta åliggande icke dessmindre stundom uppgått ända till 20 dagsverken för en nybyggare, hvaraf äfven händt, att mångfaldiga icke mägtat utgöra alla sina dagsverken; och hafva derföre de riksdagsmän, med hvilka jag samtalat i ämnet, ansett staten skola tillskyndas en fördel, om staten ville bidraga till dagsverkenas utgörande, emedan afvittringarna derigenom Romme att gå fortare och de arfvoden således förr att indragas, som nu med 5oo r:dr b:co utgå till hvardera af de 20 eller 22 landtmätare, som med afvittringarna äro i de norra länen sysselsatta.
Att en veikligen tryckande fattigdom existerar i dessa provinser hafva vi sett af landsliöfdingarnas femårsberättelser, som visa, att det isynnerhet äro nybyggarne, som äro utarmade.
På dessa grunder, och då, såsom jag nyss nämnde, statens och de dagsverksskyldigas fördel derigenom på samma gång bereddes, skulle jag tro, att staten icke bör undandraga sig att något biträda till dagsverkenas utgörande, och anhåller af sådan anledning om återremiss af utlåtandet.
Palmstjerna, Carl Otto: Jag, för min del, kati icke instämma uti de skäl, Gr.
Cronhjelm anfört derför, att dagsverkena vid kronohemmans och kimnonybyggens afskiljande från samfälligheter uti ifrågavar. län borde af Kronan bekostas, enär fördelen af dessa afvittringar tillskyndas icke egentligen Kronan, utan åboerna å berörde kronohemman och nybyggen, alldenstund desamma när som helst kunna till skatte inlösas af åboerna, hvilka derigenom erhålla full äganderätt öfver desamma, och 0111 således Kronan eller Den 5 Juni e. ra. staten skulle bekosta alla de dagsverken, som utgå till afvittringarna, vore det ett sätt att åstadkomma ganska betydliga kostnader endast till de personers fördel, hvilka innehafva dylika hemman; och jag kan derföre så mycket mindre instämma med Gr.
Cronhjelm, som jag anser olägenheten af dagsverksskyldigheten vara fullkomligen uppvägd af fördelen, som afvittringarna medföra för oftanämnda hemman och nybyggen, och ett så inskränkt antal dagsverken, som härvid ifrågakommer, icke kan vara lill den grad känbart för ett hemman, hvartill full äganderätt för en såringa afgift som skatteskillingen kan erhållas, att den öfverklagade fattigdomen skulle i någon mån kunna tillskrifvas dagsverksskyldigheten , helst ifrågavar. hemman framför andra hafva den fördelen, att Kronan bekostar afmätningen, som medtager den största utgiften, deruti jag visserligen icke linner oskäl, emedan hela saken i annat fall blefve ogjord; men alt gå längre anser jag icke lämpligt, ehuru invänarne i orten finna sin fördel att på Rikets öfriga invånares bekostnad söka utvidga de förmåner, som redan blifvit dem förunnade.
På dessa skäl nödgas jag tillstyrka bifall till StatsUtskrs utlåtande.
I principen erkänner jag, att motionären har orätt och StatsUtsk. rätt; ty den äganderätt, som Kronan har till dessa hemman och nybyggen , är icke af beskaffenhet, att Kronan tillkommer fördelen af afvittringarna, enär innehafvaren när som helst kan förvärfva sig full äganderätt till lägenheten.
Den grundsats, StatsUtsk. i detta afseende uttalat, är således riktig.
Men å andra sidan finner jag, att all billighet och Kronans eget interesse tala för, att något slags afseende hade bort fästas på motionärens framställning; ty helt annat är förhållandet med en gammal jordbrukare, och helt annat med en nybyggare, som skall börja med några små fördelar af staten och har att strida mot en oländig mark, hvarå de i första åren måste använda allt bemödande för de fördelar, som de dock först i en framtid komma att skörda.
Om de icke icke understödjas i sitt företag, blir odlingen hämmad och staten förlorar derpå.
Jag skulle derföre anse någon uppmärksamhet böra fästas derå, att nybyggarne under de första åren, Som äro de svåraste, blefve befriade från dagsverksskyldigheten.
Om någon större utgift genom denna förändring skulle tillskyndas staten, skulle deremot nybyggarne få sina nybyggen i bättre ordning och blifva för sig sjelfva och staten nyttiga hemmansägare.
Af denna orsak förenar jag mig med Gr. Cronhjelm.
De värda ledamöter, som yttrat sig ang:de nybyggen och kronohemman, tyckas icke hafva reda på, huru dermed sig förhåller.
Då ett nybygge anlägges, blir dess ägorymd och mantal eller blifvande rån - i?
Den 5 Juni c. m. ta genast bestämd.
Finner landtmätaren sedermera, att någon mark icke bör detsamma tilläggas, kommer ingen handtlangning i fråga; hvaremot, då fråga är att tilldela nybygget mera jord för att till mantal bringas eller förhöjas, vid förrättningen för den nya afrösningen, till att skilja hemmanens enskilda tillhörigheter från Kronans mark, hemman och lägenheter, nybyggaren måste uti handtlangning med Kronan deltaga, och den proportion, författningen derför fastställt, synes billigt beräknad.
Hemman i dessa norra orter hafva sedan äldre tider, ehuru icke skatteköpta , ansetts som sådana, derest de icke till Kronan i sednare tider hemfallit.
Att Kronan skulle helt och hållet bekosta rågångsförrättningar emellan sig och sådana hemman lärer en hvar finna otillbörligt; och då nybyggare derstädes, framför kronoåboer i allmänhet, äga rättighet att disponera öfver besittningsrätten, lärer icke heller för dem befrielse från handtlangning kunna fordras, då fråga är att tilldela dem ett utvidgadt område, som de önska att erhålla.
Vid andra tillfällen kommer denna handtlangning icke i fråga.
Jag kan således icke finna ringaste anledning till ändring uti hvad StatsUtsk. föreslagit.
Cederström lemnade upplysningen kände jag förut, och det var just på denna kännedom jag grundade mitt yrkande, att principen är oriktig, att nybvggarne skola för intet bestrida handtlangningen.
Nybyggaren har först fått siLt nybygge.
Sedan kominer landtmätaren och säger, att dertill måste läggas den el ler den delen mark, för att få det till full hemmanslott, och nybyggaren, som icke vill till skatte inlösa kronojorden, blir sålunda förpligtad att till afvittringen utgöra flera dagsverken.
Det har händt, att landtmätarne fordrat 6 k 8 man dagligen, då deremot blott en a 2 tillstädeskominit.
Afvittringen går då så mycket långsammare, och Kronau får betala sina 5oo r:dr in infinitum.
Jag kan derföre icke frångå den sats, att det skulle vara Kronans fördel att något bidraga till dagsverkenas utgörande, enär arbetet derigenom påskyndades och landtmätarearfvoden följaktligen förr kunde indragas.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag, att ett understöd för ifrågavar. ändamål måtte lemnäs af afvittringsfonden, hvars utdelning må bero på vederbörande landshöfdings genom kronobetjeningen anställande undersökning om beliofvet.
Jag förnyar således min begäran om återremiss af utlåt, och tror, att om man äfven skulle kunna säga, att skatteköp icke behöfver komma i fråga, etnedan besittningsrätten kan anses för äganderätt, hvilket jag för min del anser som advocatur, emedan det först är genom skatteköpet, sorn äganderätten förvärfvas, det är påtagligt, enär nybyggaren icke vill hafva mera jord, men Dea 5 Juni t. m. *77 men blir tvungen att bestå dagsverken, att en sådan fattig stackare skall i flera dagar förstöra sin tid, bestå sig kost och lega dagsverken till ett för honom ändamålslöst arbete.
Såvida det är Gr.
Cronhjelms afsigt att få bestämdt stadgadt, att när handtlangningspretentionerna gå till 8 a io om dagen, Kronan skulle deltaga i desamma, har jag ingenting deremot.
Jag betviflar, att det exempel, Hr Gr. i detta afseende anförde, mer än en gång inträffat.
Men att för öfrigt på det förhållande af missväxt och brist, som nu varit några år, vilja grunda en författning att gälla för framtiden, då man bör hoppas, att dessa olyckliga omständigheter icke skola fortfara, det anser jag olämpligt.
En annan sak är, att afvittringarna icke gagna under sådana omständigheter,, som menligt inverka på nybyggarnes existens.
Sådant är en administrativ åtgärd, hvarom jag tror, att R.
St. icke behöfva öfverlägga.
Det lärer nemi. vara länsstyrelsens pligt och omsorg att hafva noga uppmärksamhet på tillståndet i orten och dervid lemna sådana föreskrifter, som hindra allt missbruk af afvittringsförfattningen på allmogens bekostnad , helst det är för dess gagn, som afvittringarna verkställas.
Härom äro icke tvenne omdömen i orten, hvarest det är allmänt kändt, att afvittringarna tillskynda invånarne stora fördelar.
Att de ännu mera vilja öka dessa fördelar kan man icke förtänka dem, eller att någon af ortens invånare dertill begagnar sin riksdagsmannarätt.
Men jag tror, att Ii.
St. derföre icke böra fasta afseende på sådana, ringast sagdt, obilliga påståenden, som den värde motionären velat gifva färg af rättvisa genom misstydning af ei* §. uti afvittringsförfattningen.
Jag, för min del, måste sålefles afstyrka allt afseende å berörde motion.
Jag kan ej säga, att det är en motion af den beskaffenhet, Frih.
Palmstjerna velat framställa.
Vore motionären en nybyggare, kunde Hr Frih. hafva rätt; men då det är en besuten och förmögen hemmansägare från orten , kan man ej säga, att han af eget interesse kan hafva för afsigt att tillskynda orten någon utöfver billigheten sträckt fördel, då han uppgifver förhållandet med kronohemmanens och nybyggenas sämre belägenhet och föreslår dess afhjelpande.
Palmstjerna sjelf, om det är någon oformlighet att begära ett tillägg till en författning, hvari det säges, att nybyggarne skola utgöra dagsverkena, ehuru deras fattigdom är så stor, att de icke magta åstadkomma så många dagsverken, som landtmätarne begärt.
Jag är öfvertygad, att genom ett klokt arrangement af saken skola afvittringarna förr blifva slutade till kostnadsbesparing för Kronan, just genom meddelande af den äskade hjelpen.
Dessutom är afvittringsstadgan icke 8 II. 23 Den 5 J ti n i e. m. någon författning för en obegränsad framtid, emedan densamma blir obehöflig, i samma mån afvittringarna fortgå; och vi kunna väl hoppas att uppnå den tid, då de hinna till slut.
Jag förnyar ytterligare min anhållan om återremiss.
Jag yrkar, att åtminstone ersättning för kost må lemnäs de nybyggesdagsverkare, som befinnas fattiga och hvilka man emot deras vilja affordrar dagsverken.
StatsUtskfs utlåt.
N:o 128 återremitterades.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskfs d. 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåttn:
N:o 129. i anledn. af väckt motion om anslag för underhållet af en väganläggning till Norrige; N:o i3o. i aniedn. af väckt fråga om premier af allmänna medel för uppförande af gråstensbyggnader å landet.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o i3i, i anledn. af väckt motion om statsanslag till en stängsel omkring de vid Gamla Upsala kyrka varande fyra ättehögar.
Då jag icke kan annat än instämma med motionären deruti, att de äldsta minnesmärken för vår historia verkligen förtjena någon omkostnad oell vård för deras orubbade bibehållande, kan jag icke annat än tillstyrka det lilla anslag, som för ifrågavar. ändamål skulle behöfvas, helst jag förmodar, att den första kostnaden för stängselns uppförande icke skulle uppgå till den föreslagna summan af 1000 r:dr; och jag anhåller derföre om återremiss af utlåtandet. ^ H Ex.
Hr Gf. o.
Landtm, framställde propositioner först till återremiss och derefter till bifall af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 131; men begge proposit:na blefvo med ja och nej besvarade.
För min del skulle jag anse det vara nog njuggt att icke vilja bevilja något anslag för detta ändamål, synnérligast som jag är öfvertygad, att sedan man en gång beviljat något för stängselns uppförande, de kringboende lätteligen skulle låta förmå sig att underhålla densamma; och jag instämmer derföre uti begäran om återremiss.
Uppå derefter framställd propos. blef StatsUtsk:s utlåt.
N:o 131 återremitteradt.
Då nu ånyo föredrogs BeviIln.Utsk:s d. 2 dennes f. m. pa bordet lagda betänk; N:o 10 i anledn. af åtskilliga till IJtsk. remitterade motioner, angidé tullen å från Finland inkommande varor, blef samma betänk, af Frih. Toll, D c n 5 Juni e. in. *79 Gust. Phil., saint Ur Ihre, Albr., ånyo hegardt på bordet.
Företogs till pröfning Bevilln.Utskls d. 2 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 11 i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ronde beskattning af tull-mjöl- och sågqvarnar samt valk- och stampverk för andras betjenande å städers områden.
Det ligger visserligen såsom grundsats till grund för det förslag, som Utsk. afgifvit i sitt tillstyrkande af den nåd. propos., att sådana äldre anläggningar af tull-mjöl- och sågqvarnar samt valk- och stampverk för andras betjenande på städernas område, som hittills från grundränta varit befriade, äfven hädanefter skulle från dylik grundskatt befrias.
Men här uppstår likväl den märkliga skillnad, att då i ena fallet, enligt Utsk:s förslag, räntan skall tillfalla Kronan, tillfaller bevillntsafgiften ock staten; men i det andra, der räntan tillfaller den stad, på hvars grund qvarnen eller verket är anlagdt, uppstår genom förslaget det missförhållande, att staden skulle komma att förlora räntan, och staten deremot bekomma förhöjda bevilln:sinkomster.
Om således det af Utsk. tillstyrkta stadgande kommer att äga rum, måste en motsvarande summa komma att anvisas för de städer, på hvilkas område dylika verk äro belägna, hvilket möjligen kunde blifva kostsamt.
Bcvilln.Utsk:s betänk.
N:o 11 blef af R. o.
Ånyo föredrogos Bevilln.Utskrs d. i Juni f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 12, ang:de bevilln. af utdelningen å Trollhätte-canal- och slussverks-bolags actier.
Jag anhåller, att den bifogade reservationen må blifva uppläst.
Commercerådet Wijks reservation upplästes.
Hr von Hartmansdorff, Au g.; Jag har för min del ingenting att erinra emot den grundsats, som Utsk. uttalat; men om R. o.