Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab eller jag har rätt, beror på det begrepp man gör sig om hattrör.
Man har sagt, 442 Den 3 Juli. att R. o. Ad. beslutat att ångrören icke få hafva en uppåtgående rigtning, men deremot så länge de benämnas hattrör få de hafva denna riktning.
Om nu röret går genom mäskvärmaren och sedan fortsättes vidare, kan man med allt skäl påstå, att allt detta är hattrör, så länge hatten finnes, och då dessa rör, som kunna innehålla betydligare rymd än sjelfva pannan, få ledas i en uppåtstående riktning, inser man ganska lätt följderne deraf.
Såvidt jag kunnat fatta, åsyftar Frih.
Palmstjernas förslag en närmare bestämning, af redskapens form, hvarföre jag anhåller, att Ståndet ville detsamma ogilla.
Jag får erinra derom, att R. o. Ad. redan bestämdt hvad, som förstås med hattrör, då man sagt, att hatten beräknas jemte röret intilldess att mäskvärmaren eller kylaren vidtager.
Jag kan således icke se annat, än att saken är bestämd.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då det förslag Frih.
Palmstjerna framstält, blott utgjorde ett tillägg till den af Frih.
Raab föreslagna redaction, R. o. Ad. torde finna lämpligt att propos. först framställdes lill bifall å Frih.
Raabs förslag med förbehåll att sedermera Frih.
Palmstjernas förslag till tillägg må kunna komma under pröfning.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt, att den ifrågavar:de första meningen af 2:dra mom. i 15 § innehölle: ”hatten, med fastsittande ångrör, skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas och, om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymds-beräkningen”, samt att deremot Frih.
Raab föreslagit följande redaction: ”hatten med ångrör skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas och, om den innehåller mer än tre fjerdedelar af pannans rymd, fyra sjundedelar af öfverskottet läggas lill pannerymden”; hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. bifölle detta Frih. Raabs förslag.
Härvid ropades starka ja, jemte ett eller annat nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit att ja varit öfver vägande.
Efter sedermera gjord framställning derom att Frih.
Palmstjerna i den nu godkända redaclionen föreslagit det tillägg att efter orden ”hattar med ångrör”, skulle införas orden ”ända till kylaren eller till rectifikatorn om sådan finnes”, samt att, enär Frih.
Palmstjerna medgifvit att hans förslag må förfalla derest R. o. Ad. icke behagar godkänna detsamma utan att derjemte införa det ytterligare tillägg, som Frih.
Raab ifrågasatt, Frih.
Palmstjernas förslag syntes böra antingen utan vidare tillägg antagas, eller oek helt och hållet förfalla, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. antoge Frih.
Palmstjernas ifrågavar:de förslag till tillägg.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, Den 3 Juli. 443 hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid nej öfverröstat ja. § 16.
Raab: Då R. o. Ad. beslutat att hattröret skall ingå i mätningen så är äfven nödigt, att hattrören stämplas, hvarföre jag föreslår att vid 16 § efter ordet stängselskifva skola tilläggas orden ”lösa hattrör”.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. att såsom Frih.
Raab föreslagit uti 16 § skulle tilläggas orden ”lösa hattrör” efter ordet ”stängselskifva”. §§ 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25. och 26.
Lemnades ulan anmärkning. § 27. Frih.
Raab: 27 § är den vigtigaste i hela författningen, såsom omfattande frågan om beskattningen.
Ulsk:n har i beskattningen föreslagit en tillökning med 25 proc. å den redskap, som icke drifves med ånga och 33§ proc. å den, som drifves med ånga, hvarigenom Utskm kommit till ett resultat, som icke är rätlyist.
Jag torde först fä erinra, hvad hvar och en torde hafva sig bekant, alt den mesta bränvinstillverkning i Sveri ge drifves dels med de medelstora och dels med den mindre redskapen.
Om man genomser förteckningen öfver bränvinspannor inom landet, skall man finna att antalet pannor öfver 60 kannor är ganska ringa och år 1845 funnos icke flera än 5 styc ken bränvinspannor i 5:te klassen, och af 90 kannors rymd funnos icke flera än några och 20 pannor samt icke öfver 100 pannor emellan 60 och 90 kannor, hvilket förhållande gifver skälig anledn. till den förmodan, att om några är antalet bränvinspannor skall betydligt minskas.
Härförutan bör man ihogkomma, alt den högre pannerymden ofta fördelas i 2:ne mindre.
Förhållandet är nemi. sådant, att den största fördelen är alt begagna de medelstora pannorne, emedan de relativt till skatten åstadkomma en större afkastning.
Hvad äter angår ångpannorna, sä, om ängkitteln innehåller 20 kannor och bränvinspanuan 10, kan med denna redskap tillverkas så mycket bränvin som med en panna om 50 kannor, ty den högre tillverkningen beror mera på ängkitteln än på sjelfva pannan, såvida förbyggningen göres tillräckligt hög ofvantill, för att afsätta vattnet.
Jag har föreställt mig, att Utskm bort taga vägledn. uti detta ämne af en vid betänk.
N:o 1 bilagd reservation, deruti upplyses af en ledamot, som sjelf har en 10 kannors ångpanna, att han dermed tillverkat 10,000 kannor bränvin.
Det är bekant, att många sådana pannor i Sverige finnas, hvilka tillverka detta belopp och måhända ändå mera, och då del är kändt, alt brännerier drifvas med ångpannor från 20 till 30 kannor, så ligger det en orimlighet deruti, att så lågt beskatta ångpannorna, som enl.
Utskm hafva nemi. för en 10 kannors bränvinspanna med ånga i 3:dje 444 Den 3 Juli. klassen upptagit skatten till 100 r:dr, hvilket icke skulle utgöra mera än 5 eller 6 runstycken för hvarje kanna bränvin som dermed tillverkas.
Deremot hafva Utsk:n föreslagit mycket hög skatt för större pannor inom samma klass och omåttlig skatt för dem i 4:de och 5:te klassen, men denna slaten tillkommande inkomst finnes icke i verkligheten utan endast på papperet.
Vill man gå någorlunda rättvist tillväga, fullkomligt rättvist är omöjligt, åtminstone efter pannerymdsberäkningen, anser jag det nödvändigt, alt utöfver Ulsktns förslag höja skatten för de mindre verken, äfvensom att, sedan man gjort undanlag för den enkla redskapen, hvilken man ansett drifvas endast för husbehof, att höja beskattningen för de medelstora enkla pannorna.
Rättvisast vore visserligen, att belägga dem i förhållande till kannerymden fullt ut lika stor beskattning som för de större, men då sådant otvifvelaktig! skulle möta motstånd, har jag icke eller föreslagit något sådant.
I den tariff, som finnes införd i min Utsk:ns hetänk. bifogade reservation, har jag uppställt ett förslag till beskattning, som jag anser äga det företräde framför
Utskms att mitt är rättvisare, då enl. detsamma en betydligt högre statsinkomst deraf blir en följd och härå bör, vid en jemförelse emellan de olika tarifferne, någon uppmärksamhet fästas.
Härvid torde jag fä upplysa, att då Utskm redan för 10, 11, 12 och 14 kannors pannor höjt skatten med 25 proc. mot hvad den förut varit, har jag icke ansett billigt, att skatten bort höjas för den enkla redskapen, som egentligen begagnas för husbehofsbränningen, ulan har jag föreställt mig, att man i fråga om denna redskap borde vidblifva 1845 års författning, och enl. min öfvertygelse är den vinst, man har att påräkna af skatten utaf de större pannorna vida underordnad den af de medelstora, såvida skatten höjes å de sednare.
1845 års förordning var en 20 kannors panna med ånga belagd med en skatt af 6 r:dr 32 sk. 1 denna skatt har Utsk:n föreslagit en tillökning med 8 r:dr 6 sk., hvaremot jag upphöjt skatten å denne redskap till 20 r:dr, ty en 20 kannors panna är icke någon obetydlig redskap utan en sådan, hvarmed kan tillverkas 15 å 16,000 kannor bränvin, om den är rigtigt inrättad.
En 30 kannors panna har hittinlills varit ganska lågt beskattad.
Utsktn har nu föreslagit, att den skall draga en skatt af 18 r:dr 36 sk., hvaremot jag föreslagit en skatt af 35 r:dr och sålunda ökat beskattningen å till och med 50 kannors pannor, men här anser jag också att man bör stanna, emedan största fördelen ligger i begagnandet af pannor under 50 kannors rymd.
Höjes beskattningen för den större ångredskapen måste man höja den för den mindre, ty eljest blir tillökningen allt för kännbar och Staten i st. f. alt göra en vinst, får vidkännas en ganska väsendtlig förlust.
På grund af alla dessa skäl, hvarmed jag icke längre vill upptaga R. o. Ad:s tid, hemställer jag att R, o.
Ad. ville antaga den tariff, jag föreslagit, och som lärer vara af PresteSt. antagen.
Då Ståndet beslutit den förän - Den 3 Juli. 445 (liing, alt en hvar som sådant åslundar, kan inskränka sin bränvinstillverkning till blott en månad om året, så synes mig gifvit, såsom jag redan nämnt, alt, om en förhöjning i bränvinsskalten äger runi, bon icke kominer att egentligen drabba husbehofsbränningen, ty dä en bonde eller hvilken landtman som helst äger blott under en månad om året, utöfva bränvinsbränning och sålunda inskränka afgiften derföre till | utaf den lägsta afgiften efter 1845 års författning, enl. hvilken minsta afgiften beräknades för 3 månader, kan denna afgift för dem icke blifva betungande.
Om nu en förhöjd beskattning drabbar dem, som tillverka bränvin till afsalu, lärer val icke sådant kunna med ovilja anses af dem, som förfäkta husbebofsbränningen.
Om på andra sidan de, som idka denna tillverkning för afsalu, få skatta något mera, kan sådant icke skada, då enl. min tanka hela näringen är skadlig.
Raabs förslag, serdeles om det förhåller sig så, som han förmält och jag äfven hört nemi. att PresteSt. antagit detsamma.
Skulle underrättelse derom hafva till R. o.
Ad. inkommit, så anhåller jag att Ridd.secreteraren mätte sådant upplysa.
Ridd.secret. att någon underrättelse om de öfriga RiksStins uti förevaride ämne fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ari. meddelad.
Då nu Hr Gr. o. Landtm., enär ingen yrkat bifall till Utskins förslag, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af Frih.
Raab uti förevaride utlåt, bifogade reservation föreslagna tariff för pannerymds-afgiften, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande.
Jag får vördsamt fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att, sedan R. o. Ad. antagit en annan tariff än Utskins, inledningen till den sednare numera är olämplig, hvarföre jag vågar föreslå antagandet af den inledning, som finnes vid min tariff pag. 24 i Utskins betänk.
Nio 2, sä lydande: ”Med bibehållande af pannerymden, såsom grund för beskattningen, kommer bevilln.-afgiften för bränvinsbränningen att utgå efter nedanstående tariff, som bestämmer afgiften för hvarje serskild klass af bränvinsbränningsredskapen under 6 månaders bränningstid.” Hr Gr. o. Landtm, yttrade att R. o. Ad. torde finna att, på sätt Frih.
Raab anmärkt, ingressen uti förevaride 27 §, såsom innehållande åtskilliga af de bestämmelser, hvilka igenfinnas uti Utskins tariff för pannervmdsafgiflen, numera icke kunde af R. o. Ad. antagas; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. i stället behagade antaga Frih.
Raabs sålydande redactionsförslag: ”Med bibehållande af pannerymden, såsom grund för beskattningen, kommer bevillningsafgiften för bränvinsbränningen att utgå efter nedanstående tariff, som bestämmer afgiften för hvarje serskild klass af bränvinsbränningsredskapen under 6 månaders bränningstid”.
Ropades ja. 446 Den 3 Juli.
Raab: Sedan Ståndet beslutat, att 2:ne pannor af samma rymd få finnas i ett och samma bränneri, anser jag nödigt och får tillstyrka, att R. o. Ad. ville uti ett serskildt mom. under denna § intaga bestämmelser i fråga om den högre beskattningen ä dylika pannor.
Det ligger en betydlig vinst deruti, att dela pannerymden uti mindre pannor och då man icke velat förhindra, att så beskaffade brännerier få fortfarande begagnas eller hädanefter inrättas, är det af stor vigt, att beskattningen bestämmes så, att afgiften för dessa delade pannor blir lika den för pannornes sammanslagna rymd.
Af sådan anledn. torde jag få föreslå följande tillägg i §:n: ”Då någon å en tomt eller i en byggnad eller under samma tak eller ä samma egendom begagnar flere pannor till bränvinsbränning, hvilkas rymd enl. 9 § skall sammanslås för debiteringen, iakttages härvid dels att kokrummet icke afdrages af hvardera pannan, utan af sammanslagna pannerymden, dels att tillökning i skatt för mäskvärmare eller rektifikationsapparat, eller anbringandet af båda delar, beräknas endast för den panna, hvartill dylika appararater begagnas.
Den sålunda uträknade afgiften för sammanslagna pannerymden skall höjas med 33§ proc. om den är fördelad i 2:ne pannor; med 66| om den är delad i 3:ne; med 100 proc. om den är delad i 4, o. s. v.” Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det af Frih.
Raab nu upplåsta och i hans vid Utskms ulåt. fogade reservation framstäldta förslag till ett nytt mom. i 27 §.
Ropades ja. §§ 28, 29, 30, 31 och 32.
Lemnades utan anmärkning. § 33.
Raab: 2 mom. af 33 § lyder sålunda: ”Befinnes någon nyttja bränvinspanna, som innehåller öfver den högsta tillåtna pannerymd” etc.
Detta stadgande härleder sig derifrån, att Utsk:n bestämt alt icke mera än en panna skulle få begagnas i samma bränneri, men då R. o. Ad. beslutat, att 2:ne pannor fä begagnas, lärer denna redaction böra undergå förändring i öfverensstämmelse med Ståndets berörda beslut, och jag föreslår derföre följande: ”befinnes någon nyttja en eller 2:ne bränvinspannor, som hvar för sig eller tillsammanstagne innehålla öfver den högsta tillåtna” etc.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. att, såsom Frih.
Raab föreslagit, de i sista meningen af 2:dra mom. i 33 § förekommande orden: ”Befinnes någon nyttja bränvinspanna, som innehåller öfver” skulle utbytas emot orden: ”Befinnes någon nyttja en eller flere bränvinspannor, som hvardera eller gemensamt innehålla öfver”. §§ 34, 35, 36, 37 och 38.
Oen 3 Juli. 447 § 39.
Frih. Raab: 39 § är ny och innehåller den föreskrift, att om domaren äger anledn. till den förmodan, att någon anmält sig lill bränvinsbränning för en eller annan termin, men af misstag begagnat origtig termin, domaren äger honom från böter befria.
Jag tror, att detta stadgande är allt för liberalt, och att, då R. o. Ad. tillåtit, alt man får utöfva bränvinsbränningen för så kort tid som en månad i sender, kan det blifva en ganska god industri, att sedermera misstaga sig om den termin, för hvilken man anmält sig.
Detta stadgande kan hafva den följd, att man skaffar sig vänner, hvilka, vid inträffande åtal mot dessa missbruk, intyga, att den tilltalade icke förstod det, då han vid mantalsskrifningen anmält sig.
Jag skulle derföre tro, att §:n bör ur förfatlningen utgå, helst det måste vara serdeles svårt för domaren, att skilja den uppsåtligt felaktiga från den, som af verkligt misstag öfverskrida föreskrifterne.
Häruti instämde Gr. Sparre, Erik, Hr von Hartmansdorff, m. fl. ledamöter.
Uppå härefter framställd propos. beslöts att den ifrågavar:de 39:de § borde ur förordningen utgå. § 40.
Lemnades utan anmärkning. § 41.
Rrånvinsbränningen anses visserligen icke såsom någon näring, den man vill skydda, men så länge denna näring njuter lagligt skydd, kan jag sannerligen icke inse, hvarföre den, utöfvad å sön- eller helgedagar, skall hårdare bestraffas än alla andra näringar, hvilka idkas å dessa dagar.
Utsk:n hafva icke allenast föreslagit, att böter af 3 r:dr 16 sk. skola för dylika förbrytelser erläggas, såvida den felande är berättigad till bränvinsbränning i lista och 2:dra klassen, utan Utskm hafva gått ännu längre och förhöjt böterne till 10 r.-dr för den, som, berättigad till bränvinsbränning i någon af de öfriga klasserna, gör sig saker till bränvinsbränning å helgedag.
Jag anser detta stadgande olämpligt och hemställer om det bör finnas i en författning.
Ändamålet med straff och böter är så som en hvar nogsamt känner, jemväl att afhålla från brott.
Om nu frestelsen till brott år större genom den större vinst, som i följd af brottets begående kan erhållas, så böra äfven böternas belopp i samma mån höjas.
Detta har sannolikt varit orsaken, hvarföre Utskm velat öka böterne.
När man vet huru kär bränvinspannan hålles, och huru betydlig inkomst, af henne kan påräknas, så torde lätteligen kunna inses, att frestelsen till denna närings utöfvande på helgedagar är större än den, att förrätta annat vanligt arbete, som icke är så vinstgifvande.
Dessa skäl anser jag hafva grundlagt Utskrns förslag, hvilket enl. min tanka icke bör ändras. 448 Den 3 Juli.
Hr Apol lo f:
Denna del af författningen tillkom egentligen på det sätt, att en ledamot af PresteSl., som vid afd:ns öfverläggning förgäfves framställt ett dylikt förslag, i Utskms plenum återkom med detsamma, och lyckades alt genomdrifva det, ehuru med ytterst knapp majoritet.
Många åsigter uttalades i detta ämne och äfven den, att, om sabbatsbrottsböter skulle för bränvinsbrännings utöfvande å söndagar erläggas, allt annat arbete å dessa dagar borde med dylika böter beläggas.
Då jag inom Utsk:n tillhört denna mening och icke understödt Utskms förslag, får jag förena mig med Frih.
Raab, att denna § bör ur författningen utgå.
Hr Lind af Hageby, Carl Aug. Ludv.:
Ehuru jag beslutat, att icke vidare yttra mig i detta ämne, sedan förordningen blifvit så väsendtligen rubbad allt efter denna §, anser jag mig likväl böra nämna, att jag äfven tillhör dem, hvilka ansett § icke hafva bort i författningen inflyta.
Den tillkom på det sätt, att då kominister Jansson, hvilken väckte fråga om intagandet af denna §, icke segrade inom de sammansatte Utskms afd:r framställde han ånyo proposm i plenum inom de sammansatte Utsk:n, hvarvid han lyckades erhålla en högst obetydlig majoritet, oaktadt flere anmärkmr framställdes mot förslaget och bland andra äfven den, alt de, hvilka anmält sig lill bränvinshränning under 6 månader och blott skatt för dessa skulle på ett visst klockslag upphöra med bränningen å söndagar, en hel månad skulle för dem gå förlorad, både i afseende på tid och erlagd afgift, emedan under desse 6 månader så många sön- och helgedagar inträffa.
Dessutom kunde det inträffa, att om bränvinsbränningen icke upphörde pådetgifna klockslaget,en kittslig kronobetjent eller granne skulle kunna göra åtal deremot, och föranleda till många obehag.
Jemte det jag åberopar Frih.
Raabs skäl, anhåller jag, att författningen må befrias från denna, i min tanke, till sine grunder felaktiga §.
Slutligen anhåller jag att få reservera mig emot R. o. Ad:s för öfrigt redan fattade beslut öfver denna bränvinsförordning, på det jag inför nationen må varda fredad från misstankan att med mitt bifall hafva antagit en författning sådan som den nu härmed föreslagna, hvilken äger den förtjensten att vara orättvis, otillämplig och medföra förlust för Staten, så vida den, såsom R. o. Ad. beslutat, blifver antagen.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle 41 § af Utskms förslag, ropades starka nej, blandade med ja; i anledn. hvaraf llr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge denna § böra ur förordningen utgå, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. § 42.
Lemnades utan anmärkning. § 43.
Den 3 Juli. 449 Frih.
Jag begär icke någon ändring i denna §, men anhåller, att få uttrycka min åsigt, att sä länge lagstiftningen tilläler bränvinsförsäljning af till och med £ kanna lill dem, som förrätta något arbete, så är det en de facto lofgifven bränvinsförsäljning, och att sålänge detta stadgande bibehälles, får man snai t sagt en liten krog hos hvar och en, som tillverkar bränvin.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att då 43 § väl icke blifvit lein nåd utan anmärkn., men likväl någon ändring deri ej blifvit yrkad, densamma torde böra anses vara af K. o. Ad. bifallen.
Ropades ja. §§ 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53 och 54.
Lemnades utan anmärkning. § 55- Frih.
Uti denne § har Utsk:n bibehållit en föreskrift från 1845 års författning nemi. att den, som köper bränvin får icke sjelf till vittne användas.
Man har sagt mig, hvad jag sjelf äfven erfarit, att, så länge denna föreskrift qvarstår, kan icke någon oloflig bränvinsförsäljning i bevis ledas, emedan försäljaren iakttager den försigtighet, att icke afyttra bränvin till mera än en person i sender, och derigenom omintetgöres möjligheten att erhålla ojäfviga vittnen.
Men om han också säljer lill 3 eller 4 olika personer vid olika tillfällen, få ingendera af dem vittna om den försäljning, som till dem sjelfve uiöfvats.
Åklagaren vet, att ett brott är begånget men kan icke bevisa detsamma. §:n lyder sålunda: ”Ej må köpare lill vittne antagas i fråga om försäljning af det bränvin, han sjelf sig tillhandlat, hvaremot köpare, derest han i öfrigt linnes ojäfvig må vittna derom, att bränvin blifvit till andre personer, vid samma tillfälle försåldt.
Om nu denne § utgår, så står det alltid qvar i domarens skön, att pröfva, huruvida den person, som tillhandlat sig bränvin är vittnesgild eller icke.
Jag skulle således tro, alt såvida man vill, alt författningen skall efterlefvas, denna § bör utgå, hvarföre jag anhåller om afslag å 55 §.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge den ifrågavar:de 55 § böra ur förordningen utgå.
Ropades ja. §§ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64 och 65.
Lemnades utan anmärkning. § 66.
Hr A pollo f: Sista mom. i denna § lyder sålunda: ”Hvad i denna författning förordnats skall tjena lill efterrättelse ifrån och med början af år 1850, intill hvilken lid hitintills gällande föreskrifter i ämnet komma att tillämpas, men derefter till kraft och verkan upphöra”.
Denna föreskrift har tillkommit på det 6 H. 29 451) De n 3 J11 i i. sätt, Hit, inom de sammansatta Utsk:n en ledamot framställde den anmärkning, att stadgandet uti 12 §, alt ånga icke fick begagnas till första oell andra klassens bränvinspannor, skulle åstadkomma en så kostsam förändring i redskapen, att Staten borde den godtgöra, hvilket lämpligen kunde ske derigenom, att redskapen i dess närvar:de form, finge utan förhöjda afgifler begagnas ett år längre, än hvad tillförene vid utfärdandet af författningar i detta ämne ägt rum.
Nu inträffade så, att denna framställning gjordes vid slutet af Utskms öfverläggning klockan omkring 11 på natten, då de fleste ledamöter hade redan sig allägsnat.
Om nu detta var den enda eller blott en medverkande orsak till utgången af frågan, vill jag icke afgöra, men nog af, framställningen bifölls och åtskilliga reservationer anfördes deremot och äfven af mig, ehuru sådant blifvit förbisedt.
Nu anser jag detta förslag vara oantagligt, såsom, enl. mitt förmenande, stridande mot föreskriften uti 61 § Reg.F. jemförd med 60 § i samma grundlag.
61 § lyder sålunda:
''Alla afgifter, som 11.
St. under de i föreg:de § nämnda titlar beviljat skola utgöras intill slutet af det är, under hvars lopp den nya bevillningen af R.
St. framställd blifver”.
De i 60 § omförmälde afgifler äro Tull och Accis-medlen, postmedlen, chartaesigillatee-afgiften, hushehofsbrännerimedlen samt hvad R.
St. dessutom serskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig åtaga.
Således, på gmnd af dessa §§, anser jag all utsträckning af nuvande redskapens begagnande utöfver innevar:de årsslut olaglig.
Dessutom hafva motiverne för denna begäran numera förfallit, sedan R. o. Ad. återtagit det stadgande, som förbjöd ångans användande vid första och andra klassens apparater, och då orsaken förfallit, bör väl verkan hafva upphört.
Jag bar redan nämnt, alt jag anser denna R.
St:s eftergift olaglig, men den är, ur hvilken synpunkt den än må betraktas, enl. min tanke, hvarken billig eller behöflig, och af sådan anledn. tager jag mig friheten, att varna R. o. Ad. för ett sådant medgifvande, emedan ett dylikt prejudikat, en gäng lemnadt, skulle, vid hvarje förändring af bränvinsredskapen, i framliden reklameras.
Hvad åter angar olagligheten, så bar jag redan haft äran citera den § i grundlagen som styrker detta mitt påstående, hvartill ytterligare kommer, att den brist i Statens påräknade inkomster, som ovilkorligen skall uppslå derigenom, att det gamla beskattningssättet bibehålies utöfver hvad grundlagen medgifver, mäste, under -en eller annan benämning, utgå af de öfrige skattdragande, hvilka icke producera och ofta icke ens konsumera bränvin.
Den föreslagna §:n kommer egentligen, att medgifva en skatlelindring för alla producenter, ehuru, om §:n skall antagas, denna lindring icke bort tillkomma andra än de, hvilka måste förändra sin redskap.
Jag åtminstone anser icke öfrige producenter böra komma i åtnjutande af denna fördel.