Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Modig, utgifven förtjenstfull beskrifning deröfver, hvarföre Utsk. förmodade, alt hvarje representant, som intresserade sig för denna fråga, och ämnade deltaga i discussionen deröfver, skulle förskaffa sig kännedom om, hvad nämnde beskrifning innehåller, ty endast genom att känna alla fakta, får man en bestämd opinion i saken.
Jag an|iåller fortfarande om bifall till punkten.
Jag finnér, att jag verkligen lill en del missförstått Hr Ribbing, men delta har dock icke något inflytande, på hvad jag sednast yttrade.
Jag har blott sagt, att jag förenade mig med Hr von Troil, och att jag icke ansåg Frih.
Raab hafva rätt i sin princip-fråga.
Med anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, får jag förklara, att jag visserligen är ganska nöjd öfver, att jag åtminstone en gång sett lika med den värde talaren, ehuru vår samstämmighet hade en lemligen kort tillvaro.
Ty jag kan ej finna annat, än att då man såsom princip antager, att vissa frågor böra uteslutande af Regeringen till representationen framställas, så måste det väl vara löne-reglerings-frågor, sora Regeringen bäst kan bedöma, enär Regeringens ledamöter, och vederbör:de Depart:ls-Chefer naturligt vis äro bäst i stånd att bedöma, huruvida embetsraännens löne-tillgängar äro tillräckliga eller icke.
Jag (ror således det vacp ganska oriktigt att öfverlemna åt dagens opinions-vindar alt bestämma, huruvida anslag lill löne-förbätlringar skola beviljas eller icke.
Jag kommer nu till andra delen af Hr von Harlmansdorffs yttrande, deruti han begagnar sin gamla käpphäst, oviljan emot jernvägs-anläggningen, och huruledes det år 1848 tillgick i denna fråga, då Väg- och Vattenbyggnads-slyrelsens utlåt, icke infordrades.
Jag får då säga, att ehuru förhållandet verkligen var sådant, så var det endast ett undantags-fall, förorsakadt deraf, alt närande Styrelse redan förut, så peremloriskt uttalat sig emot jernvägs-företaget, att om Regeringen skulle hafva rättat sig efter dess åsigt, hade någon propos. i ämnet aldrig aflåtils.
I sednare tider har detta förhållande ändrats, ty det finnes icke något jernvägs-företag, som icke blifvit underkastadt Väg- och Vattenbyggnads-slyrelsens bepröfvande, hvilket jag för min del helt och håller gillar, och jernvägsfrågan torde icke heller deraf taga någon skada, ty om en föreslagen jernvägs-anläugning blifvit skeft bedömd af nämnde Styrelse, så ligger korrektivet hos den lagstiftande församlingen, hvars pröfning frågan slutligen underställes.
Det vore alldeles icke svårt, att framdraga många exempel på sådana allmäntnyltiga företag, hvilka icke kommit lill stånd, derföre att underordnade auktoriteter desamma afstyrkt, och Regeringen gillat dessa auktorilelers yttranden, och skulle man såsom princip an - Ben 29 Juni f. m. 517 laga, alt alla frågor örn industriella företag skola ulga från Regeringen, skulle sådant visserligen öka Regeringens styrka, på sätt ea värd talare yttrat, men jag tror, att det skulle lända landet till föga fromma, och måhända icke heller vara gagneligt för Regeringen, ty det är klart, att man af hvarje dylik fråga, som blifvit af Regeringen afslagen, skulle söka göra en kabinetts-fråga, d. v. s. söka kullstörta Regeringen på denna väg, hvilket vore ganska illa, och alldeles icke nyttigt för Regeringens anseende.
Kabinetts-frågor böra icke vara andra än sådana, som röra stora principer, och böra icke angå enstaka företag.
Jag vill anföra ett exempel, huru det tillgår i sådana länder, der någon lagstiftande församling ej finnes, utan allt går genom Regeringens händer.
Uti grannriket ilyssland, der det enväldiga styrelse-sättet, med thy åtföljande centralisation och byråkrati är conseqvent genomfördt, hade iunebyggarne kring sjön Pejpus, 2:ne gånger hos Regeringen anhållit, att få anlägga en kanal, som skulle sammanbinda nämnde sjö med Finska viken, men båda gångerna fått afslag derföre, att Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen, som skulle höras öfver ansökuingarne, ej haft tid att företaga ärendet.
Jag kan framdraga ett exempel äfven här i Sverige, som jag nyss hörde af en af dem, som deltagit i denna discussion.
Eli anslag till ett arbelsföretag hade blifvit af R.
St. beviljadt, men blef ej lyftadt af den komité, som hade sig arbetet anförtrodt.
Det kom till en utredning af saken, och då uplystes det, att en underordnad embetsman hade så oriktigt upfattat saken, att vederbör:de trodde, att komilén ej ville lyfta medlen, ehuru de just begärt att få lyfta dem.
Detta bevisar hura det kan gå, då dylika ärenden ensamt bero af Regeringens embetsman.
Jag tror mig icke hafva begått någon inconseqvens, då jag, som bestrider principens riktighet, likväl ansett det vara rätt, att Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen höres öfver dylika frågor, ty detta mitt yttrande står i fullkomlig harmoni, med hvad jag en gång förut yttrat derom, att denna Styrelse icke borde vara en verkställande, utan endast en kontrollerande och rådgifvande korporalion.
Jag anser vidare, att det är orättvist och obehörigt att anklaga StatsUtsk.
, att vid beslutens fattande göra afseende uppå den omständigheten, att en inflytelserik ledamot understödjer de väckta förslagen, och jag tror icke, att man bör tillåta sig en sådan insinuation i en rådslående församling.
Jag slutar med att yrka bifall lill Utsk:s hemställan, ty företaget är verkligen nationelt, och torde komma att lända hela landet till stor nytta, ty Ystads hamn är den enda i Sverige, som nästan hela året om är öppen för sjöfarten.
Jag begagnar mig äfven af detta tillfälle för att uttrycka den önskan, alt Kongl.
Postverket måtte finna det vara med Rikets kraf förenligt, att för uprätthållande af post-kommunikationen med fasta landet, inrätta ångbåtar, som hela året om gå emellan Ystad och Pommern, hvilket ginge mycket säkrare och fortare, än att forsla posten genom Danmark och öfver Rältena.
Jag påminner mig ganska väl, att under hela kriget var kommunikationen emellan Rugen och Skånska vallen i oafbruten 518 Den <?9 Juni f. n>. gång, ehuru förenad med svårigheter, hvilka numera icke existera, ty om man förser sig med små, starkt byggda ångbåtar, skall utan tvifvel post-kommunikationen med kontinenten på denna viig, kunna oafbrutet underhållas.
Ehuru flere föreg:de talare, som yttrat sig hysa samma åsigt i denna fråga som Frih. Raab, derigenom blottställt sig för den smälek, att af motsatta sidans talare, blifva klasserade till den s. k. liberala oppositionen, dristar jag likväl upträda med det lillkänoagifvande, alt äfven jag hyllar den af nyssnämnde ledamot framställde mening.
Jag har icke varit främmande för organisationen af den nu ifrågavande förvaltningen.
Jag har i afseende å denna organisation, icke kunnat upfalta saken annorlunda, än att frågor, rör:de allmänna arbeten, rättast borde utgå från den verkställande makten efter förutgången behandling af vederbönde embetsverk.
Riksdag efter Riksdag erfarenheten visat, alt man gått en annan väg, att initiativet i dylika frågor, allt mer och mer blifvit taget af den lagstiftande makten.
Jag befarar, att denna missriktning slutligen kan urarta derhän, alt man för sjelfva sakens skull, nödgas söka stäfja detta sätt, att gå till väga.
Det är fara värdt, alt då Riksdagsmän frän alla delar af Riket, komma till Riksdagen, lastade med förslag lill lokala arbetsföretag, de blifva allt för mycket intresserade för dessa enskilda föremål, hvarigenom andra af allmännare natur kunna blifva eftersatte.
Min mening år visserligen icke, alt qväfva den enskildta motions-rätten i dylika frågor, och icke heller är jag ibland dem, som påstår, att icke något undantag från den allmänna regeln någon gång kan af omständigheterna vara påkallad!; men jag anser, att man vid frågors behandling bör tillvägagå med största grannlagenhet, isynnerhet då fråga är om betydliga anslag.
Jag har, ang:de delta Betänk., varit af skiljaktig mening med Utsk:s majoritet, ehuru jag icke funnit tjenlig!, alt uti reservation uttrycka denna menings-skiljaktighet, enär min åsigt icke fann något understöd inom Etsk.
I afseende på sjelfva grundsatsen, är redan så mycket ordadt, att jag icke anser mig behöfva tillägga något, utan ber blott alt få förklara, det jag till alla delar instämmer i hvad Hr von Hartmansdorff derom yttrat.
Hvad åter sjelfva den speciella frågan beträffar, så har äfven jag mig bekant, det vederbönde embetsverk, äfvensom Regeringen varit i tillfälle, att pröfva nyttan af ifrågavande hamn-anläggning, samt att anslag dertill äfven blifvit beviljadt, ehuru det, lill följd af en nyck hos en af arbets-direktms ledamöter, icke blifvit uttaget.
Det är med afseende å delta förhållande, som jag anser, att man icke bör motsätta sig anslagets beviljande, men jag finner det tillika vara ganska lämpligt, att dervid fästa det vilkor, Hr von Hartmansdorff föreslagit, emedan det icke bör vara för Ständerna likgiltigt, att K.
M. godkänner arbetsförslaget.
På denna grund förenar jag mig i begäran om punktens återremitterande.
Den 29 Juni f. m. 519 Frih.
Då jag förra gången hade ordet och framkastade min åsigt, kunde jag icke göra mig den förhoppning alt erhålla så mycket understöd som jag nu fått.
Jag hade icke varit i tillfälle alt rådgöra med några ledamöter af detta Stånd och fruktade att mina åsigter skulle belt och hållet förklinga.
Likväl har jag fått mera understöd än jag vågat hoppas, icke allenast af dem, som talat i samma syftning som jag, utan äfven af dera, sora talat emot mig, i anseende till beskaffenheten af de skäl de framburit.
Så t. ex. har Frih.
Cederström framställt sig såsom en framåtskridandets man, den der vill befrämja icke allenast reformer i politiskt hänseende utan äfven industriens utveckling, och han har högeligen förundrat sig öfver, all en ledamot af samma sida som jag, i fråga om industriella företag hyllar en annan mening än den värde Frih. sjelf, samt derjemte yttrat, alt vi behagat ikläda oss kåpan af en djup vördnad för konungamakten.
Jag får med anledning häraf förklara att, för så vidt milt yttrande kan anses innebära en hyllning åt konungamakten, så ångrar jag mig alldeles icke alt jag öppet uttalat densamma.
I vördnad för konungamakten har jag aldrig gifvit den värde Frih:n efter.
Men här är endast fråga om förtroende till nuvar:de rådgifvare, och i detta afseende hyser jag verkligen förtroende lill dem.
Jag tror nemi. fullt och fast, att hvarken Frih.
Cederström eller någon annan ledamot af StatsUtsk. är bättre i tillfälle alt bedöma vigten af industriella förelag än regeringens ledamöter, hvilka, från deras ståndpunkt hafva en vidsträcktare öfversigt af förbållanderna, och således kunna med mera säkerhet afgöra, hvilka företag företrädesvis böra understödjas.
Dessutom ber jag såväl den värde Frih. som husets öfriga ledamöter bemärka, att det är en ganska stor skillnad emellan en Utsk:s-ledamots och en Regeringsledamots tillgöranden, ty den förre bar icke någon ansvarighet försina tillstyrkanden, under det alt den sednare alltid är underkastad ansvar för meddelade råd och verkställda åtgärder.
Andra talare hafva erkänt riktigheten af den princip jag uttalat, men ansett att man i ett och annat fall bör göra undantag derifrån, och hr von Troil har försvarat dessa undantag dermed, alt vi haft en mängd prejudikater uppå afvikelser från grundsatsen.
Jag erkänner, att många sådana prejudikater finnas, men jag tror att om vi fortsätta på samma väg som hittills, så blifva prejudikaterna alltför många, till dess vi slutligen sjelfva flatna öfver hvad vi gjort.
Då totalsumman af de föreslagna anslagen upgår till omkring 1 million R:dr, hvaraf ungefär 800,000 skulle utgöra anslag och återstoden lån, så torde det vara uppenbart, att summan ingalunda är obetydlig och att det derföre ej är lämpligt att låta vederbönde komma underfund med att del ej är svårt att få anslag, bara man vet hålla sig framme.
Med kännedom häraf skola riksdagsmännen försöka allt för att draga medel till deras hemorter, och hvad blefve följden häraf?
Jo, att man vid riksdagsmannavalen företrädesvis ulsåge sådane personer, som ansågos mest lämplige att skaffa hemorterne fördelar.
Detta anser jag vara ganska menligt och vill derföre förekomma det.
Med anledn. af hr von Hartmansdorffs jemförelse emellan Utsk:s 520 Den 29 Juni f. m., förfarande i afseende å Ystad oell Amål, har hr von Troil sökt ådagalägga skillnaden emellan dessa båda städers hamn-anläggningar.
Jag vill ingalunda bestrida att ju Ystads hamn företrädesvis hör understödjas, men jag kan ej underlåta att anmärka, det hr von Troil i sitt försvar för Utsk:s förfarande, tydligen ådagalagt olämpligheten af hela förfaringssättet, flan säger nemi. att Amål måhända gåit miste om understöd derföre att motionären, hr Wahllund, icke ens gjort sig så mycket besvär att han sjelf tillhandahållit Utsk. behöriga upplysningar, utan endast hänvisat å det ställe, hvarest de kunde erhållas, ohvilket ädagalade eu sådan liknöjdhet för sakens framgång, att
Amål icke skäligen borde komma i fråga att erhålla understöd.
Jag frågar Eder, M. H., om icke detta år ett mycket underordnadt motif för motionens alslående, är det icke ett bevis att O ° o raan mera fästat afseende pa motionären, än på saken?
Amal verkligen behöfver understödjas, så torde det vara ganska oriktigt att afstyrka det begärda anslaget derföre alt motionären icke sjelf galt efter de nödiga handlingarue och lagt dem pä Utsk:s bord.
Vidare är det sagdt, att då väg- och vattenbyggnads-styrelseu hufvudsakligen består af Distrikt-Chefer, så kunde det vara likgiltigt, antingen man ginge rätta vägen lill Regeringen eller toge intyg af en Distrikl-Clief.
Delta är likväl en ganska skef uppfattning af saken, ty ehuru hvar och en af dessa Distrikts-Chefer kan vara fullkomligt kompetent att bedöma ett särskildt arbetes behöflighet och vigt, så kan han likväl icke bedöma delta arbetes vigt, i förhållande till ett annat arbete, utan detta bedömande sker säkrast af sjelfva Styrelsen och Regeringen, som äger kännedom om alla de arbeten, hvartill stats-bidrag blifvit begärda.
Jag vill taga ett annat exempel från detta Betänk.
Utsk, har tillstyrkt ett anslag af 100,000 R:dr till öppnande af en kanalledning emellan Eskilstuna och Mälaren, för att sålunda befria nämnde stad från besväret alt forsla sina varor en half mil längre väg.
Deremot har Utsk. afstyrkt bifall till ett begärdt anslag af endast 8000 R:dr för upmuddring af Trosa-å, så att man finge segelled ända fram lill staden.
Hvem af oss kan med fullkomlig säkerhet afgöra, huruvida icke den landsbygd, som ligger omkring Trosa, skulle hafva mera nytta af en förbättrad segelfart, än trakten omkring Eskilstuna?
Detta är ju omöjligt för dem, som icke känna båda orterne och kunna jemföra deras behof af kommunikationer, i förhållande till produktion och afsäliningstillfälle.
Gr. von Rosen har fästat sig vid den omständigheten, att Regeringen nödgas se sakerna med underordnade tjenstemäns ögon, men jag frågar: hvilka ögon stå oss för sakernas betraktande till buds?
Månne vi icke nödgas se sakerna med andras ögon, hämta ledning för vårt omdöme från enskildta personers berättelser, tidnings-artiklar o. s. v.?
Medgifves detta, så hemställer jag, huruvida dylika uplysningar kunna anses tillförlitligare än de, som afgifvas af ansvarige auctoriteter.
Jag hade i sanning icke väntat mig, alt Gr. von Rosen skulle hysa ett sådant förtroende till enskildtas, icke alltid opartiska, åsigler.
Den 29 Juni f. m. 521 Slutligen vänder jag mig emot en anmärkn., gående derpå ut, alt det vore mindre lämpligt, att alla anslag lill ifrågavarcde företag begärdes af Regeringen, derföre att summorna skulle blifva så betydliga, alt
Regeringen icke ansåge sig böra framkomma med en så stor budget.
Della skäl förefaller mig vara af temligen underordnad beskaffenhet.
Det vore i sanning ganska bedröfligt, om Regeringen ej skulle äga mod att inför representationen framlägga hela den summa, som anses erforderlig för stals-machineriets gång och landets utveckling.
Om man betraktar hvarje utgift som en fiende, så tror jag att det är mycket bättre att se fienden i ögat, än att låta densamma smyga sig på en.
Hvad nu särskildt beträffar den ifrågavaride punkten, så har jag redan förut tillkännagifva, alt jag icke hyser någon ovilja emot Ystad, utan tvertom önskar att stadens hamn-anläggning måtte erhålla anslag; men jag anser mig i formelt hänseende böra yrka ålerremiss å denna punkt, för att kunna i sinom lid yrka återremiss å de efterföljande.'
Med detta yrkande förenar jag det förslag, att Disk., i st. f. att tillstyrka särskildta anslag åt alla de orter, som kommit i Diskis åtanka, måtte tillstyrka beviljandet af en större rund summa för att ställas till K.
M:s disposition, att till dylika företags understödjande användas, dervid isynnerhet de företag böra komma i fråga, som erhållit Ulsk:s förord.
Jag ber hr von Hartmansdorff fästa uppmärksamheten vid detta förslag, så att vi må kunna derom oss förena.
Det är ledsamt när frågor om sak öfvergå till personligheter.
Så har här skett.
Af de yttranden, som under denna diseussion blifvit afgifna, har man velat sluta dertill, att den ena ledamoten skulle hafva mera benägenhet att lemna anslag till löner än till industriella företag.
Orättvisan af en sådan beskyllning torde icke behöfva bevisas.
Här har icke blifvit fälldt något yttrande emot anslaget, utan blott emot formen, hvarunder det blifvit tillstyrkt.
Hr von Troils framställning, utgående alt bevisa anslagets nödvändighet, hvilken framställning helt och hållet saknas i Utsk:s Utlåt, ådagalägger aldra bäst, huru nödvändig en ytterligare utredning af frågan är, och jag för min del, som åtminstone icke kan kallas för någon jernvägshatare, skulle, då fråga uppstått om en jernvägs-anläggning i Skåne, finna det vara en ganska stor fördel om vägen finge sin ändpunkt i en stad med god hamn.
En yngre ledamot af detta hus har tillåtit sig att beskylla några andra ledamöter, tillhörande, såsom han uttryckte sig, den liberala oppositionen, för att vilja drapera sig i kåpan af djup vördnad för konungamakten.
Detta yttrande åsyftar tydligen att påpeka, det de ledamöter, som önska en fullständig utredning af saken, skulle vara ledda, icke af intresse för sjelfva saken, utan af begäret att göra sig behagliga för K. M. och hans Rådgifvare.
I detta ligger väl ej något ondt, så vida det ej sker på sakens bekostnad, men jag åtminstone, ifall jag tillhör de åsyftade ledamöternas antal, får helt lugnt förklara att min mening endast varit, att Regeringen och dess underordnade skulle göra oss en tjenst dermed att de lemnade 522 Den 29 Juni f. m. oss en fullständig redogörelse för och jemförelse emellan de hamnanläggningar, kanaler m. m., hvilka vore angelägnast att utföra, och mest instämmande med Regeringens planer i det hela.
De öfriga uttryck, den värde ledamoten tillåtit sig fälla, vill jag icke lill något utförligt besvarande uptaga, utan får endast förklara, alt jag icke förstår, huru man på sådant sätt kan vilja föra sin talan, alt man beskyller andra ledamöter att ledas af hat och ovilja; att man påstår, det deras yttranden äro så oefterrättliga, att det ej lönar mödan att dem vederlägga o. s. v. Sådana uttryck torde nogsamt ådagalägga, att denne herre, då han icke får vara en så fri herre, som han vill, i fråga om anslags beviljande, blifver en nästan ovis herre, och jag förutspår, att om han fortsätter på denna bana och oförsynt framställer äldre ledamöters bevekelsegrunder i en falsk och förnärmande dager, lärer han icke undgå alt, för 'hvarje gång han sådant sig tillåter, erhålla en välförtjent tillrättavisning.
Hr Bildt har påstått, att om den grundsats, jag och flera med mig förfäktar, skulle lyckas att göra si? gällande, så klefve missnöjet i landet stort, ty mångå nyttiga foretag skulle derigenom förhindras att komma till stånd.
För min ringa del måste jag med tacksamhet erkänna, att 2:ne allmänna företag, till hvilkas utförande jag såsom ledamot af ArbetsDirektm bidragit, fått hugna sig af understöd från allmänna medel, ehurn man aldeles icke gått någon sidoväg utan direkte vändt sig lill K. M., och åtminstone i den ort, der jag bor, tror jag att missnöjet skulle blifvit större, om man hädanefter endast på smygvägar lyckades få anslag till ortens uphjelpande.
De, som af politiska skäl icke vilja ingå på den af mig och andre förfäktade principen, borde dock icke förbise, hvad som äfven visat sig i andra länder, att om man fortgår på denna bana, man kanhända snart nog komme att begagna sådana anslagsfrågor till politiska häfstänger för vinnande af ändamål, hvilka icke torde öfverensstämma med ett sannt konstitutionell samhälles förkofran.
Öfvertygad härom, samt i medvetande af öppenheten och redligheten af den grundsats, som föranledt mig och de med mig liktänkande att här uppträda, fortfar jag att påyrka punktens återremitterande.
Man har fästat sig vid StatsUtsk:s behandling af denna fråga och klandrat densamma ur formella skäl.
Jag för min del kan icke finna något oriktigt uti Utsk:s förfaringssätt, ty så länge motionsrätten i dessa ämnen finnas, komma motioner derutinnan att afgifvas och de måste af Utsk. besvaras.
Att Utsk. skulle afsäga sig all egen omdömesförmåga, så att det icke skulle inlåta sig i andra frågor, än sådana, deruti det hade ledning af adrainistratif myndighets Utlåt., är väl för mycket begärdt.
I afseende å frågor, som höra till denna hufvudtitel,iär det Väg- och Vattenbyggnads-Styrelsen som skulle gifva R.
St. skälen till deras beslut, men härvid möter den omständighet, att nämnde Styrelse endast har att utlåta sig öfver kostnadsbeloppet och utförbarhelen af företagen, men öfver dessa företags nytta ur allmän nationell synpunkt kan Styrelsen icke utlåta sig, utan det tillhör Regeringen.
Men skulle icke den andra Statsmakten eller R.
St., äf - D en 29 J u n i f. m. 523 veu hafva rättighet att bestämma, hvad den anser vara för landet nyttigt och nödvändigt?
Jag för min del mäste bekänna, att jag hyser för hög tanka om den representation jag tillhör, för att icke finna lämpligheten deraf, att äfven R.
St. hafva rättighet att yttra sig i dessa, för landets industriella utveckling, så vigtiga frågor.
För öfrigt beviljas de anslag, som Ständerna gifvas, under ganska noga föreskrifne vilkor.
Det tillkommer de korporationer, som få medlen sig anslagna, att använda dem så, alt del åsyftade ändamålet vinnes.
Göra de det icke, blifver det deras egen förlust och de få derför stånda ansvar, men Staten förlorar ingenting derpå.
Delta i afseende på det formella af saken.
Det kan visserligen icke förnekas, att ju icke sympatier och antipatier kunna utöfva inflytande inom en lagstiftande församling.
Må man derföre noga pröfva, huruvida några enskildla, partiella grunder för Ulsk. tillstyrkanden förefinnas!
Det står hvar och en fritt att afväga de skäl, hvaruppå Ulsk. fotat sina tillstyrkanden, och om dessa skäl finnas vara hämtade från enskildla bevekelsegrunder, så må Utsk:s hemställanden gerna för mig afslås, men jag kan. ej annat än högljudt protestera emot påslåendet, att R.
St. icke skulle hafva rättighet att vara herrar i deras eget hus.
Hvad nu särskildt vidkommer frågan, huruvida det är skäl att bevilja det ifrägavar:de anslaget eller icke, hafva föregående talare redan så fullständigt bevisat anslagets behöflighet, att jag icke anser mig böra upplaga tiden med något vidare ordande derom och i afseende å den updragna jemförelsen emellan Ystad och Amål vill jag bara anföra, att en aktad ledamot af detta hus, som nu för tillfället är närvarandeooch som verkställt sjömätningar i Wenern, uplyst, alt söder om Amål finnas flera mera lämpliga hamnar, hvaraf synes, att det icke är så aldeles klart, att Amål företrädesvis är berättigadt att till hamn-anläggning erhålla anslag.
På dessa skäl får jag tillstyrka bifall till punkten.
Bland de många glädjande tecken vid denna Riksdag, räknar jag äfven, att den liberala sidan söker att göra gällande sådana principer, som nu här blifvit framkastade.
Dessa principer hafva vanligtvis utgått från den motsatta sidan, eller de konservatives leder, och att de nu utgått från de liberala, borde räknas desse sednare, snarare till förtjenst än nachdel.
Den värde talare, som yttrat sig så skarpt i berörde hänseende, torde val icke förneka, att båda partierna böra vara belåtna med, alt Konungen och Hans Rådgifvare ställas på en sådan ståndpunkt, att de kunna befrämja landets förkofran i alla riktningar, och jag tror således, att man å båda sidorna gör rättast uti, att lemna initiativet uti sådana frågor, som nu förevar:de, åt Regeringen.