Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölichs förslag, skall jag be att få hålla mig till 3:dje punkten i betänk.
Frölichs förslag saknar jag en bestämd tillåtelse eller skyldighet för Bancostyrelsen att begagna utrikes credit, då utvexlingens betryggande det fordrar; och jag anser detta för ett oeftergiflig! vilkor för realisationens säkerhet.
Jag är af Hr Lefren förekommen och delar med bouoin öfvertygelse derom, att blotta rättigheten till begagnande af en sådan credit gör sjelfva begagnandet öfverflödigt; och jag kan ingalunda med Hr Gr. och andra talare inse, att Bankens credit hos utländningen kunde nedsättas derigenom, att man uttryckligen åt Bancostyrelsen öfverJäte den ifrågavar. rättigheten.
Man skulle visserligen kunna göra stadgandet mera generelt och icke utsätta någon summa; men jag tror icke, att det vore nyttigt nu genast vid öppnandet af' Bankens nya bana och innan vi sett, huru pass belåtna vi kunna blifva med vår Bankostyrelse.
Dernäst saknar jag i Gr.
Frölichs förslag den y:dc punkten af Utskts, att Banken jemväl, 0111 behofvet så påkallar, kan D e H i!\
Juli e. in. minska sin lånerörelse.
Det är utan tvifvel, att Banken, för att blifva en verklig bank, äfven skall äga rätt att minska, ja, t. o. m. inställa sina utlåningar.
Jag tror visserligen icke, att sådant kan ifrågakomma med alla de garantier i öfrigt, som finnas lemnade, men rättigheten bör likväl icke fråntagas Svenska banken mer än hvarje annan bank; och ordningen af sista rummet, för begagnande af denna rättighet, medger jag endast är en concession för att lugna de förskräckta.
Jag öfvergår nu till 3:dje punkten och finner, på sätt den siste talaren utvecklat, att en förändring i redactionen deraf är nödig, efter det beslut, hvari II. o. Ad. stadnade vid föregående punkt.
Den redaction, Hr Stråle föreslagit, har det företräde framför Utsk:s, att, då det sednare börjar med att förespegla ett inträffande behof för Banken att förstärka sin metalliska cassa, innebär det sednare de lugnande motiverna för möjligheten af ett sådant Jiehof.
Vidare säges i Hr Stråles förslag, att, då omständigheterna sådant fordra, 4 § * i83o års banklag bör sättas i verkställighet.
Jag skulle härvid tro, att man, på det att det åberopade lagrummet icke måtte särskildt behöfva uppsökas, borde uti en mellanmening insätta, hvad denna 4 § stadgar.
Med dessa små förändringar finner jag Hr Stråles förslag fullt ändamålsenligt.
Det torde tillåtas mig att, lika som de föregående talarne, upptaga under discussion icke allenast 3:dje, utan jemväl följande punkter, som dermed hafva sammanhang.
Jag kan då för det första icke dela Gr.
Frölichs åsigter i ämnet.
Det är nödvändigt, att, då man på den ena sidan lemnar Styrelsen all den frihet, som behöfves för att verkställa Ständernas beslut, man å den andra gifver den bestämda föreskrifter i det hufvudsakliga.
Icke heller kan jag dela Frih. Cederströms förslag.
Om det vore fråga om en enskild bank, hvars direction kunde sammansättas endast af i ämnet erfarna personer, skulle jag tillstyrka förslaget; men då de lagar, efter hvilka vi skola välja vår Bankstyrelse, äro så beskaffade som nu, tror jag icke, att det skulle vara nyttigt att genast inställa Bancofullmägtige på en väg, som egentligen är en handelsväg och icke en in- eller utvexlingsväg eller iåneväg.
Ad. ändrat 2.’dra punkten i Utsk:s betänk, och i stället stadgat, att metalliska fonden icke finge sjunka under a millioner specie, samt att Styrelsen tidigt borde vidtaga åtgärder till förekommande häraf; så och då detta stadgande stämmer öfverens med förslaget i denna punkt, att Styrelsen ju förr desto hellre borde förskaffa sig creditiver, tror jag, att 3:dje punkten bör bifallas till sitt hufvudinnehäll, likväl med den förändring i redactionen, som Gr.
Cronhjelm tillstyrkt.
Nu följer 4:de punkten, l3å den tillstyrker jag helt enkelt bifall. 5:te punkten, som berättigar Bancofullmägtige att inköpa guld och silfver, vill jag för min del bifalla.
Den a4 Juli e. m. 1H9 den händelse inträffar, sorn icke är osannolik, att nemi., såsom förhållandet var 1825 och 1828, coursen står låg, tror jag visst, att silfret af sig sjelft går in i Banken; men det skadar icke, att Fullmägtige äfven bemyndigas att uppköpa sådant, likasom R. o. Ad. torde minnas, att Bancostyrelsen var nog klok att på eget bevåg förfara år 1825, då coursen var så låg, att Banken erhöll silfver, fritt i sina hvalf levereradt, efter 128 sk.
Sjette punkten, der det tillätes Full— mägtige att skaffa silfver emot pari cours och tillägga transportkostnaden, vill jag äfven bifalla.
Vid 7-’de punkten ber jag att få göra några anmärkningar.
Huru kan väl styrelsen bedöma, när öfverskott af representativt mynt i rörelsen förefinnes?
Jag skulle önska att blifva upplyst örn hvilken norm styrelsen här tänker följa.
För min del kan jag icke utfinna någon tillförlitlig, och jag anser denna punkt minst väl beräknad af hela Utsk:s förslag.
Icke fruktar jag, att åtgärden någonsin skulle komma i fråga; ty Utsk. har pagg. i48 och följande så utförligen bevisat, att om creditiv begagnas, skola 17 millioner sedlar kunna ingå i Banken, utan att lånerörelsen behöfver minskas.
Men jag hade önskat, att hela stadgandet varit borta, på det icke detsamma, kringspridt i landet af tidningspressen, må väcka farhåga för att IJtsk. velat närma sig ett strypsystem, och att realisationen således, med alla dess utlofvade fördelar, skulle gifva endast motsatsen.
Om den olyckliga tid inträffade, att alla tillgångar vore så uttömda, att låneindragningar behöfde ifrågakomma, är jag viss, att K. M. sammankallade Ständerna och icke lemnade Nationen till sköflings åt ockrare, hvilkas tiri just då inträdde att slå under sig all egendom.
Ganska riktigt står det i 8:de punkten, att lånindragning skall först i sista rummet vidtagas.
Det är angeläget att häråt lemna bifall, likasom åt g:de punkten; ty ordningen, uti hvilken de öfriga åtgärderna skola vidtagas, bör bero af Bancostyrelsen.
TJti io:de punkten lärer en redaolionsförändring, i öfverensstämmelse till R. o. Ad:s beslut vid 2:dra punkten, iakttagas.
Samma anmärkning är att göra vid 1 i:te punkten.
Jag slutar nu med att begära propos. å Gr.
Cronhjelms förslag till 3:dje punkten.
Jag anhåller till en början att få förklara, det jäg vid 3:dje punkten icke kan dela mening med dem, som anse
Banken icke kunna upprätthålla sig, utan att man lemnar henne erforderliga medel att skaffa sig utländsk credit; men då jag medger, att hon det kan, har jag likväl ansett det vara riktigt att vidtaga alla sådana åtgärder, som erfordras för att hålla ute i rörelsen det sedelhelopp, näringarna kunna kräfva, och jag skulle sålunda icke .tveka att lemna bifall till betänk, i hvad det angår begagnandet af credit!vrättighet för Banken, om jag icke trodde, att det för henne ej är nyttigt, att man specielt uttalar ett förhållande, som ligger i sjelfva sakens natur och är oskilj - i5o Den .j Juli c. m. artigt fran en ordentligt inrättad banks Ii motioner.
Lika med Hr Stråle tror jag, att
Bancostyrelsen jemväl bör autoriseras att upptaga lån; men jag tror, att alli detta bör uttryckas i den generella fullmagt för styrelsen alt förvalta Banken så, att hon kan uppfylla sina förbindelser.
Alia de åtgärder, styrelsen i och derför vidtager, måste erkännas.
(Jag ber att få närmare förklara, hvarföre jag yrkar, att samtliga dessa 7 punkter må gemensamt behandlas och uti ett generaliseradt stadgande innefattas.
Jag ser nemligen först i 4;de punkten antydandet af Bankens skyldighet att så snart som möjligt betala den skuld, hvari lion genom begagnande af creditivrät!ighelcu kari komma.
Detta stadgande är fullkomligen öfverflödigt.
Femte och sjette punkterna innefatta jemväl föreskrifter, som helt och hållet ineluderas i den allmänna regeln, att styrelsen bör vidtaga alla medel, som stå j hennes magt, för att consolidera Bankens ftmclioner.
Sjunde punkten innefattar för det första fyra serier af åtgärder-, som böra vidtagas.
Alla dessa ligga ock i sakens natur och äro ganska riktiga; men i det sista mom. föreslår UtsL, att Bankstyrelscn, om behofvet påkallar, må minska eller inställa Bankens utlåning.
Tham har redan erinrat, att många blifvit af detta stadgande skrämda.
Mig har det visst icke skrämt, och jag tror, att rättigheten bör finnas, emedan Banken icke kan vara verklig bank, om den icke får rätta sina utlåningar efter sina tillgångar.
Jag hade likväl icke önskat, att rättigheten blifvit här uttryckt, utan att dea blifvit insatt bland föreskrifterna för lånerörelsen, der den troligen hade förefallit mindre stötande. 8:de punkten, som är tillkommen för att lugna dem, hvilka oroas af den y:da, samt g:de punkten göra ali rättvisa åt Utsk:s afsigt att genom dessa detailföreskrifter lugna opinionen; men sedan de en gång blifvit nedskrifna i Utsk:s förslag, anser jag detta vara tillräckligt och tror icke, att de böra inflyta i reglementet.
Jag tror, att sedan R. o. Ad. fattat det beslut, att metalliska cassans minimum bör vara 2 millioner, skola de fall, gide punkten åsyftar, sällan inträffa; ty jag kan aldrig föreställa mig, att så mycket sedlar skulle kunna dragas ur rörelsen, att anda till 44 millioner specie komme att ur Banken uttagas, helst då man beräknar, att kronoskatterna uppgå till i5 millioner r:dr.
Möjligen skulle en sådan uttagning kunna ske småningom, men aldrig genom någon choc på Banken; och för min del tror jag, att dessa garantier, hvarom vi nu discutera, aldrig komma att behöfvas för något annat än att lugna.
Jag kan likväl icke pligtenligt deltaga i beslut, hvarigenom man skulle binda händerna på Bankslyrelseu att handla enligt dess öfvertygelse om Bankens sanna fördel.
Frölich, att alla detailföreskrifterna i 3:dje t. o. m. g:de punkterna ina utbytas mot en enda gemensam punkt, hvartill jag anhåller att få uppläsa förslag, hvilket torde blifva contraprppos. emot bifall Dc 11 Juli e. m. i5i till 3:dje punkten.
”Som Bancostyrelsen möjligen kan behöfva alt, till upprätthållande af Bankens metalliska cassa, genom köp eller annorlunda, på sätt Styrelsen i hvarje särskildt fall finnér lämpligast, bereda Banken ytterligare tillgång af vexlar eller silfver, berättigas Styrelsen att i första rummet til! större eller mindre belopp använda Bankens såsom grundfond innehafvande statsobligationer, och dernäst, om så skulle behöfvas-, pantsätta Bankens inteckningar i fastigheter, eller upptaga lån emot räntebärande obligationer. ” Gr.
Sedan jag förra gången hade ordét och sfgaf ett förslag lill contrapropos., som var nästan alldeles fullkomligt lika med det, den siste talaren föreslagit, hafva emot detsamma oell moliverna derför åtskilliga anmärkningar blifvit framställda, hvaraf jag ber att få upplaga några.
Till en början har Frih.
Cederström, som icke nekat någon af mina principer, likväl blifvit en fullkomlig afledare i frågan, då han gått vida längre än jag, i det han velat, att Banken skulle placera säkerheter på utrikes orter, för att derpå kunna draga vexlar och sälja sådana.
Jag är visserligen bland dem, som önska, alt Banken må kunna icke blott hålla cassa här i landet, Utan ock taga en activ del i verldshandeln, i stället för alt begagna sådana creditutvägar, sorn inånga visserligen inse icke äro dc mest förmånliga.
Jag skulle likväl tro, att Banken icke kommer i någon sådan ställning på den tid af 5 år, inom hvilken R.
St. nästa gång sammanträda, och det torde således vara öfverflödigt att nu ingå i sådana beslämmanden.
Denna Frih.
Cederströnis ide' är alldeles diametralt stridande emot Ilr Léfre'ns åsigt.
Han vill nemi., att Banken alldeles icke skall befatta sig med att sälja vexlar.
Jag är skyldig honom den rättvisa, att då jag nyss talade om hvad jag hört utaf en utsk:sledamot, menade jag honom; men jag har måhända misshört mig, då jag trott mig förstå, att han velat förbjuda vexelköp, enär lian nu sagt sig vilja förbjuda endast vexelförsäljning för Bankens räkning.
Det må vara honom förbehållet att tro, det
Banken väl bör köpa, men icke sälja vexlar.
Afsigten blcfve då endast att skaffa in i Banken det kära silfret.
Jag tror, att om Banken finge både köpa och sälja vexlar, kunde hon i stället bibehålla det silfver, som köpmannen eljest behöfde uttaga för att betala sin utrikes skuld.
Jag kan icke finna annat, så vidt jag förmått forska ang:de bankinrättningar, än att intet förbud bör finnas för hvarken köp eller salu af vexlar, dermed likväl icke sagdt, att ju ej silfver och guld bör köpas, om sådant behöfves.
Sverige är ett land, dit silfver icke af sig sjelf naturligen inströmmar, utan måste genom Bancoförvaftningen införskaffas; men derföre är det icke nödigt, att detta införskaffande skall ske genom mera kostsamma åtgärder, än som verkligen behöfvas.
Hr Lefren har missförstått min contrapropps., flå bäti trott, att inga för - Den 24 J 111 > 0. m. stärk ningsåtgärder enligt detsamma lomme att vidtagas, förrän cassan sjunkit till 2 millioner.
Jag får erinra, att R. o. Ad. i förmiddags beslöt, att förberedande åtgärder skulle så tidigt som möjligt vidtagas; och det ar då icke troligt, att styrelsen skulle vänta, tilldess cassan verkligen sjunkit under minimibeloppet.
Ett sådant oförstånd hos densamma vore icke hulpet, om man lemnade hvilka föreskrifter som helst.
Ilr Lefren har deremot påstått, att det holde lemnäs åt Eancofullmägtige att förstärka cassan, antingen coursen vore hög eller lag.
Jag tror, att sådana föreskrifter på sin höjd kunde inkomma i de reglementariska stadgandena; men här är fråga endast örn grunderna.
Hr Tham har yttrat, att man icke åt Bancostyrelsen kunde öfverlemna en alltför vidsträckt magt, emedan det vore oafgjordt, om man kunde få en skicklig styrelsepersonal, och att det icke vore här sorn i andra länder, att köpmän och i ämnet practiskt erfarna män kunde inkallas i förvaltningen.
Jag får härtill svara, att jag icke ser någon omöjlighet uti, att en eller annan köpman inkomme uti Bancostyrelsen; och dessutom har BancoUtsk. uti sitt betänk, framställt så många goda saker i afseende å principerna för en bankrörelse, att den blifvande styrelsen deraf säkerligen kunde hemta en nyttig ledning för sitt begrepp.
Jag har med oro hört en hög juridisk embetsman påstå, det
Bancostyrelsen icke utan specielt uppdrag skulle kunna göra lån för uppfyllandet af Bankens förbindelser.
Jag är af en annan hög embetsman förekommen deruti, att sådant kan och mäste kunna lagligen ske, och han har utvecklat detta så, att jag dervid icke behöfver vidare uppehålla mig.
Det är klart, alt för hvarje ny sedel, Banken utgifver, sätter hon sig i skuld, och för att kunna betala den, måste hon äfven äga rätt att på bästa sätt använda inneliafvande obligationer, örn så påfordras.
Cronhjelm har sagt, att han saknade flera vigtiga bestammanden i mitt förslag; att han der saknade rättighet för Bancostyrelsen att skaffa sig utländsk credit.
Denna rättighet ligger ovilkorligen deri, att styrelsen äger skuldsätta Banken, och dessutom är den i förslaget innebegripen, då der står: ”genom köp eller annorlunda.”
Detta stadgande är så extensivt, att det icke kan föranleda till något tvifvel derom, att det jemväl innebär rättighet för Banken att skaffa sig creditiv och hvad slags credit sorn helst; och jag kan icke förstå, huru den mest juridiska klyftighet skulle kunna förtyda meningen af mitt förslag derhän, som skulle styrelsen derigenom icke vara medgifvet att begagna sig af omförmälda rättigheter.
Slutligen får jag nämna, att icke någon kunnat vederlägga den sats, att Utskrs betänk, icke kan bestå, sedan 2:dra punkten blifvit ändrad på sätt som skett.
Tvärtom hafva samtliga talarne nödgats föreslå en ny redaction nästan i hvarje punkt; och jag skulle just
Den a4 Juli c. m. i53 just gratulera till att få propos. på elen 3:dje punkten, sådan dea nu lyder.
Hr Lefre'n har dock begärt detta, jnen har blifvit så kraftigt bevisad af 3:ne särskilda talare att ny redaction är nödvändig, så att jag förmodar, det han icke vidhåller sitt yrkande i detta afseende.
Jag kunde icke vid uppläsningen så fullständigt fatta Frih.
Ehrenborghs förslag; men det föreföll mig likväl, som om afvikelserna, i fall de funnos, icke kunna vara väsendtliga, och jag afstår således från yrkandet, att mitt förslag må blifva contrapropos., så vida hans dertill varder antaget.
'Wilh.:
Olämpligheten af Utskts förslag i åtskilliga punkter, är af flera talare redan så utförligt visad, att jag blott skall tillägga några ord.
Hvad 3:dje punkten beträffar, är man allmänt ense derom, att den ej åsyftar creditiv i dess egentliga bemärkelse, utan att det blott är fråga örn lån och icke om creditiv för att derå draga vexlar; och då det sålunda är fråga om lån, är det otvifvelaktigt, att Bankens credit måste lida deraf, alt alla veta, det hon är oförmögen att sjelf betala, och då är det enklast och nödvändigt, att staten erkänner sin förbindelse att ikläda sig Bankens skulder.
Jag finnér sålunda, att 3:dje punkten icke är antaglig.
Hvad 5:te och 6:te punkterna^ angår, finner jag det vara onaturligt, att Banken skall inköpa silfver för högre pris än det, hvartill hon sjelf utvexlar.
Det säges väl, att detta endast borde ske i nödens stund; men pag. 35 af betänk, synes det tydligen, att silfverköpen hufvudsakligen åsyfta nya sedelemissioner.
Utsk. yttrar sig nemi.: ”En leverans, emot räntefritt förskott, erbjudes af exempelvis i5o,ooo r:dr silfver specie
Emot antagandet af detta anbud finnes ej något hinder; och efter skedd leverans står proportionen 12,400,000 : 2g,4i2,5oo, sålunda något bättre än 2 : 4i> hvaraf genast inses, att, jemlikt BancoUtsk:s förslag, nära 4;dels million eller 25o,ooo r:dr då kunna, till följd af detta ej särdeles betydliga silfverköp, hållas näringarna i mån af behof tillhanda, oberäknadt de sedlar, sorn i och för köpet blifvit i allmänna rörelsen utgifna."
Detta torde vara tillräckligt för att visa karakteren af 5:te och 6:te punkterna.
K.ör:de y:de punkten har Hr Lefren yttrat, alt det vore en naturlig åtgärd att, mot i stället utgifvande obligationer, indraga af det löpande rörelsecapitalet, i fall det visade sig för stort, hvarigenom rörelsecapitalet i det hela ej skulle minskas; och talaren åberopade i detta afseende exemplet af Englands banker.
Denna citation är ett misstag; ty Engelska bankens operationer grunda sig på statsobligationer och icke på obligationer,“utgifna af henne sjelf.
Alla dessa frågor förefalla mig temligen enkla.
De hänföra sig dertill:
Önskar man sedelindragning, eller låneindragning?
Man svarar dertill:
Nej, men vi vilja uppehålla 1 o II. 20 Den a4 Juli c. m. veslingen!
Och dä är ju den enkla oell enda utvägen att låta staten träda emellan.
Hr Stråle liar erinrat derom, att Banken äger 4j400j00° r'dr i statsobligationer.
Dessa hör man alltid talas örn såsom lättast tillgängliga; och man bör då fortgå på samma väg och låta nya statspapper ersätta dessa, då de äro upptagna.
Jag upprepar för öfrigt den karakteristik, jag på förmiddagen gaf åt alla dessa stadganden, att de nemi. äro oroande för landet; och jag anser dem således böra kullkastas, samt att Gr.
Fröliclis förslag i stället må antagas.
Sedan jag anmälde mig, hafva flera talare yttrat sig, så att jag är till stor del förekommen och skall endast tillägga några ord.
Näst det stadgande, att Banken får disponera sin vinst, anser jag intet vara vigtigare, än rättigheten för Banken att begagna creditiv.
Jag tillstyrker således, att
Bancostyrelsen må autoriseras att till större eller mindre summor anskalfa sådana creditiv; men jag gillar icke Utsk:s förslag, att styrelsen skall gå dermed i befattning ju förr desto hellre.
Det är ovisst, om och när Banken kan behöfva begagna dessa creditiv; och just rättigheten dertill gör behofvet mindre sannolikt.
Att således genast vidtaga åtgärder i detta afseende tror jag endast komme att förorsaka onödiga kostnader och leda till misstroende mot Bankens egen styrka.
Jag föreslår altså, att Bancostyrelsen endast må autoriseras att, i händelse af behof, begagna större eller mindre delar af anskaffande creditiv.
Hvad 5:te punkten vidkommer, anser jag den böra helt och hållet förfalla.
Man måste väl hysa det förtroende till styrelsen, att hon icke, utan att behofvet det påfordrar, köper silfver, då coursell är öfver pari.
Om deremot kostnaden, transporten inberäknad, skulle stiga några sk:r öfver vid de tillfallen, då silfverköp för Banken äro nödvändiga, lärer sådant icke kunna lijeipas.
Föreskrifterna i y:de punkten gillar jag fullkomligt.
Man har anmärkt emot den medgifna rättigheten för Banken att, i fall af behof, få indraga sin lånerörelse.
Jag anser denna rättighet ligga i sjelfva sakens natur, och jag går längre än Utsk. samt anser, att
Bancostyrelsen icke ens bör bindas i afseende å ordningen, uti hvilken hon kan finna för godt att vidtaga den eller den utvägen.
Anledningarna till påkänning för Banken kunna vara många; men sedan utvexlingen väl hunnit öfver början och den inre rörelsens behof af silfvermynt blifvit uppfyldt, kunna anledningarna till större silfveruttagning hufvudsakligen endast vara 2:ne: den ena, då missväxt eller ofördelaktig handelsconjunctur inträffar i landet.
Då är det nödvändigt, att Banken anlitar creditiv eller på annat sätt söker förstärka sig.
Den andra anledningen kan vara den, att sedelemissioner ägt rum till större belopp, än som af rörelsen kunna absorberas, och sedlarna gå tillbaka i Banken, icke till följd af handelsba - Den a4 J n 1 i c. m. i55 lance, utan för att derför uttaga silfver till utförsel och ett förmånligare användande i utrikes företag.
I sådant fall är det utan nytta att förstärka den metalliska cassan, ty det skulle endast tjena att öka indragningarna; utan då måste sedelstocken och lånerörelsen i mån af behofvet minskas, hvadan jag icke kan tillstyrka, att man binder händerna på Bancostyrelsen i detta afseende.
Enligt i83o års banklag står Banken under allmän lag.
Alla tillgångar, vare sig silfver, inteckningar, eller hvad som helst, äro utmätningsgillda, om Banken icke uppfyller sin förbindelse.
Hvarje beslut, som tages, hvarigenom icke i första rummet afses Bankens förbindelse att betäcka sina skulder, är oriktigt.
Om Bancostyrelsen begagnar sig af creditiv, hvilka medföra större kostnad, än andra åtgärder, hvarigenom ändamålet kunnat vinnas, så är det oklokt.
Jag hade trott, att, då det är fråga om Bankens ordnande, meningen vore att erhålla en fullständig banklag; och man behöfver då inga ytterligare utvecklingar af, huru Banken skall öka sina tillgångar eller använda dem hon har, förrän lagförslaget på en gång kan pröfvas.
Derföre har jag framställt mina anmärkningar emot hvad som blifvit föreslagit.
Man har sagt, att det behöfves speciel fullmagt för Bancostyrelsen för att kunna vidtaga dylika åtgärder, som de af Utsk. föreslagna.
Jag vill icke neka, att operationen kan gå lättare inom landet, då en sådan autorisation finnes, ehuru jag icke tror, att den kunde blifva gällande vid en concurs; ty commissionären kan icke undansticka eller förringa principalens tillgångar.
En ledamot liar sagt, att han skulle instämma i mitt förslag, så vida man kunde erhålla en styrelsepersonal, som vore kunnig i vexelaffärer och ägde personlig credit.
Det vore bra illa stäldt, om icke sådana personer funnes i landet, som kunde blifva skickliga till Bancofullmägtige.
Om de icke för närvar. stå att påträffa i vårt Stånd, kunna vi, såsom 1668 skedde, begära, att K.
M. måtte nobilitera personer, hvilka voro tjenliga till de vigtiga platserna.
Jag förmodar, att vi icke behöfde införskrifva dem utrikes ifrån.
Hr Lefren har sagt, att blotta rättigheten att begagna creditiv vore tillräcklig för att utehålla det verkliga behofvet deraf.
Sådant hörer till suppositioner, sorn jag önskar icke må utgöra grund för våra beslut.
Allt, hvad som blott är tro, måste vika för det bestämda vetandet.
Det har vidare af Frih.
Ehrenborgh blifvit yttradt, aU om metaller finnas i landet, behöfvas de i rörelsen, hvarföre det alltid vore bättre att införskrifva Bankens behof utifrån.
Den värde ledamoten synes då hafva glömt, att ett betydligt qvantum silfver finnes i husgerådssaker etc., hvilka ofta kunna erhållas för bättre köp, och i alla fall bör priset bestämma, om köpet skall ske utom eller inom landet.
Denna åsigt ligger till grund för den contra-propos:n jag föreslagit; och jag kan icke ingå j56 Den 24 Juli e. m. på någon slags modification i afseende å vidsträcktheten af Bancostyrelsens rätt att, om så erfordras, ovilkorligen förvandla Bankens tillhörigheter.