Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
.ställer sig grundlagen till efterrättelse; och skulle det misstaga sig, förmodar jag, att tillrättavisning icke lärer komma att saknas, då Stånden komma att pröfva frågan.
Att jag påyrkar frågans återgång till Utsk. är klart, då jag förenat mig med Hr Lefrens reservation.
Jag yrkade i sista plenum afslag å rnemor.; det blef då begärdt på bordet och discussionen afbröts sålunda.
Jag hade eljest kom - Den 20 Mar 3?5 mit att på det sätt beriktiga mitt yrkande, att jag påstått sakens behandling enligt 44 §■ Riksd.Ordn., hvarigenom Utsk. kan ovilkorligen förpligtas att ingå i pröfning af ämnet, och ej kan återkomma med en sudan framställning, som nu ägt rum.
Jag skall bedja att få upptaga, hvad en ledamot af Utsk. sagt, att nemi. bans yttrande ej blifvit så fullständigt intaget, sorn lian önskat.
Jag får i anledning häraf erinra den värde ledamoten derom, att då frågan första gången i Utsk. förevar, voro redan 6 dagar förlidna af den tid, inom hvilken Utsk., i fall det icke ansåg sig kunna upptaga frågan, borde återsända densamma lill RiksSt.
Jag anmälde detta förhållande; frågan afgjordes så, som vi känna.
För att icke försumma tiden, mäste Utsk. då besluta att, utan afvaktan af uppsättning af discussionen, författa förevar, mcmor., för att justera detsamma påföljde dag.
Vid denna justering uppkom ny discussion.
Härunder tillkom det i rnemor. använda 4:de skäl, som icke influtit i första discussionen; och det var hufvudsakligen vid detta sednare tillfälle, som Hr Nordenanckar afgaf sitt yttrande.
Då rnemor. härefter blifvit justeradt oell godkändt, framställde jag, att de ledamöter, hvilka vid sednare tillfället yttrat sig, borde, i fall de åstundade, att deras yttranden måtte medfölja memor., tillkännagifva sådant för secreterare!!; och jag tror icke, att Hr Nordenanckar gjort något sådant tillkännagifvande.
Jag har ansett nödigt att lemna denna upplysning, och hemställer till den värde ledamoten sjelf, om icke förhållandet är sådant, som jag nu uppgifvit.
Jag har icke hört någon ledamot bestrida niemons återförvisning; jag vill derföre blott yttra mig i formfrågan.
Ett Utsk:s rätt att till Stånden återlemna en ditremitterad fråga är i 44 §•
R-iksd.- Ordn. gifven.
Ett sådant återlemnande kan äga rum med eller utan skäl, och §:n föreskrifver således, huru förfaras skall, äfven i den sednare händelsen.
RiksStm yttra nemi. ånyo, under hvilket Utsk. de anse målet höra.
Om de flesta Stånden förblifva vid deras första tanka, måste Utsk. behandla ärendet.
Stadna deremot 2:ne Stånd mot två, skall Constit.Utsk. afgöra, hvarthän frågan förvisas bör.
Intet annat synes mig således vara tvifvel underkastadt, än hurudan återförvisningen till Banco- och LagUtsk:n bör blifva.
Några hafva yttrat, att man från K.
M:s nåd. förslag till banklag borde afskilja vissa delar; andra hafva påstått, att man borde tillägga vissa föreskrifter om de ämnen, med hvilkas behandling Utsk:n förnämligast borde sysselsätta sig.
Ingendera delen tror jag öfverensstämma med 56 §: R.eg.F.; der står nemi.:
"Utslcns förslag skola först i Ståndens plena framställas till antagande eller förkastande, utan förändringar eller tillsatser.
Göras dervid i Ståndens plena sådana anmärkningar, som hindra antagandet, erhålle Utsk. del af 3;6 D«n 20 Mars. dessa anmärkningar, för att derefter förslagen ytterligare granska och jemnka.”
I öfverensstämmelse med detta allmänna, hvarken undantag eller tillagda föreskrifter föranledande stadgande har R. o. Ad. förut förfarit, och jag återkallar i minnet, hvad som under sista plenum tilldrog sig i fråga om lånerörelsen, då flera ledamöter instämde uti den mening, Gr.
Cronhjelm och jag yttrade, men hvilken dock icke återremitterades såsom Ståndets bestämda tanka, hvartill ett beslut, som inneburit en förändring eller tillsats, erfordrats.
En ledamot har i anledn. af någon grundlags-§., den han likväl ej ihågkom att uppgifva, befarat, detUtsk:n icke skulle äga rätt att föreslå ändringar i en K. propos. och således ej heller i den nu förevar, banklagen; men jag vet icke någon §. mer än den 81 i Reg.F., som omtalar sådant, och den angår endast grundlagsförändringar samt är följaktligen i afseende å bank lagsförslaget icke tillämplig.
Hvad behandlingssättet deraf beträffar, får jag erinra, att banklagen vid sista riksdag behandlades af Banco- och LagUtsk:n gemensamt. R. o. Ad. samt de flesta Stånden hafva således nu beslutat i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad då ägde rum; BancoUtsk. deremot synes mig äfven deri hafva haft orätt, att det ensamt handlagt ett mål, som blifvit remitteradt jemväl till LagUtsk., då det ej längre berodde afBancoUtsk:s välbehag att ej tillkalla LagUtsk.
Jag förmodar dock, att detta åliggande iakttages, då saken till BancoUtsk. återkommer.
I afseende på ordalagen, hvarigenom återförvisningen skulle uttryckas, har man haft åtskilliga betänkligheter.
Några hafva ej velat kalla beslutet åter remiss, emedan man befarat, att vi derigenom skulle hafva betagit oss rättigheten att återremittera Utsktns betänk, i hufvudsaken, när det inkommer.
Men som här endast är fråga om formen, anser jag berörde uttryck vara utan inskränkande påföljd i saken.
Yrkandet, att man skulle säga, att Utsk:s memor. borde antingen undanrödjas, afslås eller ogillas, synes mig följaktligen vara alldeles likgiltigt; men till undvikande af misstag, torde det rättaste vara att helt enkelt följa ordalagen i 44 §•
Riksd.Ordn. och förklara, att R. o. Ad. fortfarande anser målet höra under Banco- och LagUtsk:n, samt att Ståndet fördenskull återställer detsamma till deras behandling.
Frih. von Döbeln, Napoleon: Emedan hufvudändamålet med K. M:s propos. är Konungens deltagande i Bankens styrelse och förvaltning, samt en grundlagsförändring sålunda blefve en följd af propos:ns antagande, anser jag BancoUtsk. skyldigt att antingen i hela dess vidd antaga förslaget, eller ock helt och hållet förkasta detsamma.
Och då det tydligen visar sig, att propos. kan föranleda till ett grundlagsvidrigt beslut, anser jag det icke vara rådligt att återremittera frågan till Utsk. -p T) c n 20 Mars.
Discussionen visar, att Ståndet är ense om att återförvisa frågan, och alt meningarna blott äro olika om sattet.
Jag bekänner för min del, att, på sätt jag förut nämnt, jag har trott, att då Utsk. skickade tillbaka den dit remitterade frågan, skulle de tillhörande handlingarna hafva åtföljt Utsk:s metnor. till Ståndet; det har likväl nu blifvit upplyst, att så icke skett, och detta kan vara likgiltigt, ehuru jag ännu tror, att handlingarna bort åtfölja.
Men hvad nu formen för R. o. Ad:s beslut beträffar, tror jag det vara bäst att hålla sig vid ordställningen i 44 §•
Riksd. Ordn., och att 11. o. Ad. således i det svar, som skyndsamt skall afgifvas, må förklara, att
Ståndet anser målet böra till Banco- och LagUtskms gemensamma behandling.
Genom denna propos., hvarom jag hos Hr Gr. o.
Landtm, anhåller, förmodar jag, att alla opinioner i denna fråga skola kunna sammanjemnkas till en enda.
Ad erinrades för några plenidagar sedan af en värd ledamot om vigten deraf, att icke nyttja oegentliga termer.
Om man nu vid återskickandet af en preliminär hemställning från Utsk., hvilken blott innehåller återlemnandet af en gjord remiss och hvarvid den siste talaren misstagit sig, då han trott, att handlingarna bort åtfölja till detta Stånd, enär de blifvit skickade till Preste- och BondeStånden, hvarifrån remissen utgått; så blifver begagnandet af ordet återremiss ett oegentligt uttryck, emedan endast sådana hufvndsakliga förslag kunna återremitteras, vid hvilka anmärkningar göras, som hindra förslagets antagande.
Här är frågan åter blott, om målet skall hänvisas till annat Utsk., eller om R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förra beslut, ogillar Utsk:s förfarande.
Jag uppträder i anledn. af Frih. af Nordins yttrande, icke för att vederlägga, utan för att besanna riktigheten af Frih:s utsago.
Förhållandet var nemi., att sedan BancoUtsk:s plenum slutades kl. mellan 2 och 3 e. m., ville jag påföljande dagen justera min reservation; men målet bade då redan blifvit till RiksSt. afsändt, och det var således jag sjelf, som försummade justeringen.
Hvad sjelfva saken angår, får jag för öfrigt blott tillägga, att ehuru jag såsom ledamot af detta Stånd varit bland dem, sorn ansett frågan rätteligen tillhöra Constit.Utsk., finner jag likväl, på grund af 44 §■ Riksd.Ordn., ingen betänklighet att, då målet andra gången återkommer till BancoUtsk., der handlägga detsamma.
Jag vill endast vid Frill.
Ehrenborghs yttrande derom, att Utsk. skulle hafva oriktigt förfarit, då det icke till R. o. Ad. återskickat handlingarna i målet, i korthet anmärka, att R. o. Ad. ännu icke skickat Utsk. några handlingar rör:de denna fråga, och att den af 4 H. 4« 3,8 Den 20 Mars.
Ulsk. besvarade remiss endast kommit från Preste- och BonileSt:n, till hvilka handlingarna afven blifvit återlemnade.
I afseende på behandlingssättet af frågan tror jag ingen annan åtgärd böra vidtagas, än 44 §• 3 mom.
Riksd.Ordn. utstakar.
Der står tydligen, att RiksSt. böra skyndsamt yttra sig, under hvilket Utsk. de anse målet böra; men åtgärden rubriceras hvarken såsom återremiss, afslag eller ogillande.
Frågan är helt enkelt, om R. o. Ad. vidblifver sitt förra beslut, att målet bör af BancoUtsk. handläggas, och i händelse de flesta RiksSt. stadna i samma beslut, lärer ingen tvekan kunna uppstå orri Utskts pligt att hufvudsakligen yttra sig öfver det ifrågavarande förslaget lill lag för Banken.
Jag har blott ånyo begärt ordet för att få förklara, att det undlällit mig, att det icke varit i anledning af remiss från detta Ständ, som BancoUtsk. afgifvit sitt memor., och att min anmärkning rörtde handlingarnas återställande således varit oriktigt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o Ad. behagade förblifva vid den af Ståndet redan beslutade remiss till Banco- och LagUtsktn af K. M:s nåd. skrifvelse till R.
St. med förslag till lag för Banken, hvilken nåd. skrifvelse i sådant fall borde till snar handläggning åt Utsk:n återlemnas, tillika med de i aidedn. af BancoUtsk:s memorial N:o 5 denna dag afgifna yttranden.
Ilr von Heijne:
Då Frih. af Nordin nyss förklarat, att den K. skrifv. med förslag till banklag ännu icke från R. o. Ad. blifvit till Utsk. öfverlemnad, och målet således nu första gången kommer att afgå till Utsk., anhåller jag, att i Hr Gr. o.
Landtmrs propos. måtte intagas, att de i anledn. af bank lagsförslaget här förut afgifna yttranden äfven måtte åtfölja till Utskottet.
Ehuru jag ej tillhör BancoUtsk., torde jag dock i anledning af den siste talarens erinran få upplysa, att orsaken, hvarföre BancoUtsk. icke uti sitt afgifna memorial vidrört den af R. o. Ad. beslutade remissen af banklagsförslaget, vai it den, att denna remiss, då memor. afgafs, ännu icke till Utsk. ankommit, ehuru den väl numera lärer vara dit expedierad med alla tillhörande discussioner.
För egen del får jag likväl, i afseende på Hr Gr. o. Landtmts framställda propos. hemställa, om det, då 44 §•
Riksd.Ordn. föreskrifver, att det beror på Ståndet alt afgöra, under hvilket Utsk. målet hörer, kan stå tillsammans med denna föreskrift, eller om det anses lämpligt och behöfligt att till Utsk. remittera den discussion, som nu ägt rum.
Undertecknad Ridd.Secre t.:
I anledning af den fråga, som uppstått, huruvida den af R. o. Ad. beslutade remiss af Konungens propos. med förslag till lag för Ban - Den 20 Mars. 379 ken ännu ankommit till Utsk., får jag vördsamt upplysa, att bi-slutet om remissen fattades d. 11 i denna månad, hvarefter i plenum d. i3 ytterligare beslöts, att de sistnämnde dag i anledn. af den K. propos. gjorda anmärkningar skulle till Utsk. åtfölja; men som prot. för d. ii först i dag blifvit justeradt, har remissen ännu icke kunnat expedieras.
I afseende på den anmärkning, sorn blifvit gjord emot Hr Gr. o. Landtm:s framställda propos., vill jag blott förklara, att jag funnit den fullt öfverensstämmande med grundlagen och vågar för enskild del begära, att åtminstone mitt i anledn. af BancoUtskts memor. i dag afgifna yttrande får åtfölja till Utsk.
Börjades pröfningen af de sedan sista riksdag hvilande och uti den med Constit.Utsk:s memorial N:o i följande uppgift upptagna, till afgöranda beredde grundlagsändringsförslag, hvilka icke redan af R. o. Ad. blifvit nfgjorda.
Jag anhåller vördsamt, att Ridd.Secret. vid föredragningen af hvarje särskild grundlagsfråga måtte upplysa, huru den blifvit afgjord i de öfriga RiksSt , emedan discussionerna tilläfventyrs derigenom kunde förkortas.
Undertecknad Ridd.Secret. tillkännagaf, att han vore i tillfälle att lemna sådana upplysningar, rörrde Borgareoeh BondeSttns beslut; men att prot.utdr. i ämnet ännu ej från PresteSt. ankommit.
M. föreslagna förändrade redaction af 4;de punkten i:a mom. i 24 §■ Riksd.Ordn., så lyd a n d e: - - - "Till nämnde betjening, hvilken af Stånden sjelfva tillsättes, räknas hos R. o. Ad. fyra cancellister; i ”PresteSt. en notarie och två cancellister; i BorgareSt. sammaledes, och i BondeSt. två notarier och fyra cancellister.” Borgare- och BondeSttn hade antagit det nya förslaget.
Den föreslagna nya redactionen blef nu äfven af R. o. Ad. bifallen.
M. föreslagna förändrade redactioner af 19, 21 och 88 §§.
Re g. Formen. §• '9- ”Inkomma till Konungen, från domstolar och embets”män, förfrågningar om rätta meningen af allmänna ci”vil-, criminal- och kyrkolag, eller anser eljest ”Högsta
Domstolen förklaring i sådant fall nö”dig, äge ock Högsta Domstolen att, emellan riksda”garna, dylika lagförklaringar gifva.” §•
21- ”Konungen äger tvenne röster i de mål, hvilkas före - 38o Den ao Mats. ”dragning och afgörande
Han för godt finner att i Högsta ”Domstolen öfvervara.
I afla frågor om förklaringar öfver ”Lagen emellan riksdagarna skola Högsta Domstolens Deslut Dos Konungen i Stats 11 ådet anmälas, ”Gillar Konungen den gifna lagförklaringen, ut”färdes den med Dess underskrift; ogillar Konungen densamma, förfalle den till all kraft och "verkan.” S. 88.
”Med förklaring öfver civil-, criminal- samt kyrkolag "förhålles, under riksdag, sorn med sådan lags stiftande.
"De förklaringar öfver lagens rätta mening, Högsta Domstolen, med Konungens bifall, emellan riksdagarna "gifver, kunna af R.
St. vid nästpåföljande riksdag "ogillas, hvarefter de icke längre vare gallande, eller af "domstolarna iakttagas och åberopas må; och Döra der"före, vid hvarje riksdags början, alla sedan f ö”r e g å e n d e riksdag sålunda u t f ä r d a d e 1 a g f ö r k 1 a"ringar blifva R, St:r af Konungen meddelade,” Frih.
Jag anhåller, att de nya redartionsförslagen till 19, 21 och 88 §§. af Reg.F, mätte blifva särskildt och hvart för sig föredragna.
Innan H. R. o. Ad.
1 einnar det bifall till den ifrågav. förändringen, hvilket jag förmodar icke uteblifva, har jag ansett mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet uppå den lagstiftningsmagt, som genom den nya redactionen af 19 §.
Reg.F. inrymmes Högsta Domstolen.
Då nemligen den gamla redactionen för utfärdande af en lagförklaring förutsätter, att förfrågningar skola inkomma från domstolar och embetsman om lagens rätta mening i sådana fall, som till domares åtgärd höra, så stadgar den nya redactionen, att Högsta
Domstolen jemväl äger föreslå lagförklaringar i alla de fall, då Högsta
Domstolen anser sådant nödigt.
Högsta Domstolen får, i följd deraf, initiativet i alla lagförklaringsfrågor.
Genom ett godtyckligt och ensidigt sätt hos Högsta
Domstolen att tolka och förstå lagen skulle det således kunna bända, att vi finge en lag under riksdagarna och en annan emellan riksdagarna.
Vi hafva i dag haft exempel på ett så besynnerligt sätt att förstå sjelfva grundlagen, att man verkligen icke deraf uppmuntras till något förtroende.
Lägger man således i Högsta Domstolens magt att förklara lagen, utan afseende på något annat behof deraf, än Domstolens egen vilja, så kan detta, i en framtid, möjligen leda till ganska betänkliga följder, Jag vill ej säga, att jag fruktar något för det närvarande; men den tid kan komma, då äfven i Högsta Domstolen kunna finnas män, som hylla samma grundsatser och äga samma förvillade begrepp om rätta meningen af de utaf R.
St. och Konungen stiftade civil-, Den 20 Mars. criminal- och kyrko-lagar, som -vi hört en af Konungens rådgifvare hysa i afseende på våra grundlagar.
Jag afstyrker derföre bifall till nya redactionen af 19 §. Reg.Formen.
Ehrenborghs begäran om särskild föredragning hvar för sig af de trenne §§. i Reg.F., som förekomma uti det af K. M. i nåder afgifna förslag till grundlagsförändring i afseende på meddelandet af förklaringar öfver lagens rätta mening, tager jag mig friheten hemställa, om elt sådant föredragningssätt kan stå tillsammans med 81 §.
Tillstyrker Utsk. hvad Konungen föreslagit, hvile frågan till nästa riksdag; samt längre fram:
Samtycka då alla RiksSt. till Konungens förslag, hegare de dag, att på rikssalen få R.
Då de här ifrågavar. trenne §§. stå i ett omedelbart sammanhang med hvarandra, förmodar jag, att Hr Gr. o.
Landtm, torde derigenom finna sig förhindrad att framställa propos. på hvarje §. för sig, och jag anhåller vördsammast, att de nya redaclionerna, såsom , efter min tanka, tillsammans innefattande ett enda af Konungen afgifvet förslag uti ett och samma ämne, må gemensamt bifallas eller afslås, om de äfven möjligtvis skulle kunna särskildt dis— cuteras, för att lätta öfverlaggningen.
Det lärer vara angeläget att först få afgjordt, huruvida de trenne redactionsförändringarna, som angå lagförklaringar i Högsta Domstolen, böra föredragas hvar för sig, eller i sin helhet.
En värd ledamot har väl sagt, att de stå i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra; men jag kan icke dela denna åsigt, enär jag finner intet hinder möta för att antaga t. ex. den första tjock förkasta de öfriga, eller tvärtom.
Jag påminner mig likväl icke, huruvida förslaget till dessa redactionsförändringar tillkommit i följd af en enda K. propos. eller flera särskilda.
I förra fallet synes det väl vara något skäl för Frih. v. Schulzenlieims åsigt; men då förslaget blifvit uppstäldt i särskilda §§., bör det ej kunna bestridas R.
St. att pröfva detsamma §. för §., helst det icke är en gifven följd, att, om än förslaget tillkommit genom en enda K. propos., §§■ hafva oskiljaktigt sammanhang med hvarandra.
Jag hemställer således lill Hr Gr. o.
Landtm., att särskild föredragning må äga rum å hvarje §. för sig.
I afseende på sättet för föredragningen förenar jag mig med Gr. Horn.
I afseende på 19 §. särskildt, så ehuru jag har mig bekant, att densamma i PresteSt. blifvit afslagen, och R. o. Ad:s beslut således är af mindre vigt, anser jag mig likväl böra öppet förklara, att jag för min del icke kari rösta för den nya redactioneq, på dep grund, att om det äfven kan antagas, alt Högsta Dqmsto - 382 Den ao Mars. len vore besatt med män, som åtnjuta allmänna förtroendet, hvarom jag nu icke vill ingå i något omdöme, tror jag mig likväl icke böra åt Högsta Domstolen gifva en i Svenska folkets lagstiftningsrätt så ingripande magt, som här är i fråga.
Jag alstyrker således antagandet af den nya redaetionen till ig §.
Reg.F. Frih. Ehrenborgh:
Då jag framställt den begäran, att hvarje §. måtte föredragas för sig, anser jag det tillhöra mig att försöka en vederläggning af Frih. v. Schulzenheims inkast emot ett sådant föredragningssätt.
Jag ar med i Jr Frih. af samma tanka, och vi kunna icke vara af olika tanka derom, att en K. propos. oin grundlagsförändringar bör behandlas i sin helhet.
Men detta gäller, efter inia åsigt, behandlingssättet, då propos. först förekommer till grundlagsenlig handläggning, och detta har i förevar, fråga skett vid sista riksdagen.
JNu ligga deremot alla de nya redactionsförslagen såsom Constit.Utsk:s förslag på Ståndens bgrd och kunna, efter min tanka, hvart för sig antagas eller förkastas.
Det skulle göra mig ondt, om Hr Gr. o. Landtm, ansåge sig förhindrad att göra annan propos., än på alla tre §§. tillsammans, emedan jag då för min del nödgades afslå dem alla.
Den första kan jag nemligen ej tillstyrka, väl icke till följd af något misstroende till Högsta
Domstolen, men emedan jag anser lagförklaringars utfärdande alldeles obehöfligt, när ingen förfrågan om lagens rätta mening till Högsta Domstolen inkommit.
Domstolen dömer i förefallande rättsfrågor, och domen gäller såsom prejudicat för hvad den kan gälla, men icke såsom lag, hvilken kunde blifva en lagförändring.
De begge öfriga §§. skulle jag deremot vilja bifalla, om de särskildt föredragas, hvartill jag desto hellre tror, att Hr Gr. o. Landtm, bör anse sig oförhindrad, som jag har mig bekant, att Talmännen i de Ofrälse Stånden föredraga dessa §§. hvar för sig.
Jag kan icke godkänna den siste talarens åsigt om formen för föredragningen och ber R. o. Ad. erinra sig den väsendtliga skillnad, som äger rum i fråga om grundlagsförändringar, som härröra från en K. propos. och en enskild motionärs eller Constit.Utsk:s derom framstådda förslag, nemi. alt i förra fallet förändringen, om den af alla 4 RiksSt. bifalles, är grundlag, men i sednare fallet skall den underkastas Konungens sanction.
Om nu Konungen uti ett sammanhang föreslagit förändring af flera i grundlagen, kunna icke R.
St. gifva bifall till den ena och förkasta de öfriga, med mindre än att man vill införa den nyheten, att R.
St., i stället för att blott anmäla sitt bifall, underkasta detsamma Konungens sanction; och dertill fordras en föregående ändring i grundlagarna, ty eljest skulle man inskränka Konungens rätt att deltaga i stiftandet af grundjagen, och sälta honom ur stånd alt ogilla, livad Ständerna Den 20 M a r s. 333 sålunda antagit, om ock hela det från Konungen utgångna försl aget derigenom kunnat förryckas.
Jag bestrider således särskild föredragning af de ifrågavar.
§§. hvar för sig, och tror icke, att något skäl kan hemtas från hvad de öfriga Talmännen härutinnan tillåtit sig, då detta står i strid med grundlagen och skulle, om det föranledde lill ett olagligt beslut, göra 11.
St. förtjenla af en tillrättavisning fiån Konungen.
Utan att ingå i formfrågan, begär jag att nu få göra några anmärkningar vid den nya redactionen af ig§. särskildt, helst, i händelse alla tre §§• skola på en gång afgöra*, de öfriga komma att dela den 19 §:s öde att, såsom jag hoppas, blifva afslagna.
Jag har nemligen emot denna §. tvenne anmärkningar att göra, grundande sig på de tvenne förändringar, sorn innefattas i den nya redactionen, och af hvilka den ena rörer frågan om sjelfva de lagar, som kunna blifva föremål för förklaring, och den andra angår sättet för förklaringens afgifvande.
Den gamla redactionen upptager inga vissa lagar, utan omnämner endast lagen i allmänhet, och omfattar således all lag, sorn af domstolarna tillämpas, då deremot den nya redactionen omnämner endast allmän civil-, criminal-och kyrkolag, utan att stadga någonting, huru med förklaring af andra lagar bör tillgå.
Hvad åter beträffar sättet, eller hvarifrån initiativet skall komma, så innehåller gamla redactionen, att Högsta
Domstolen äger gifva lagförklaringar, endast då förfrågningar om lagens ratta mening från domare oell embetsmän inkomma; men enligt nya redactionen skulle Högsta Domstolen kunna när som helst afbryta eller förändra utgången af en rättegång genom utfärdandet af en lagförklaring, utan att någon villrådighet, huru målet borde afgöra*, hos domaren i de lägre instanserna ägt rum.
Ur detta skäl anser jag mig böra afslå den nya redactionen till ig §.; och, i händelse 21 och 88 §§. skulle i sammanhang med denna förekomma till afgörande, anhåller jag att äfven dervid få göra några anmärkningar.
Som det icke lyckats mig att ännu hafva fått inhemta Hr Gr. o. Landtnäs svar, huruvida de ifrågavar.
§§. skola föredragas särskildt eller i ett sammanhang, ber jag att från formfrågan nu få öfvergå till sjelfva saken, dervid jag, hvad ig §. särskildt angår, anser mig böra anmärka, att jag vid uppräknandet af de lagar, som kunna blifva föremål för Högsta Domstolens förklaringar, finner icke allenast de oeconomiska utan äfven krigslagarna vara uteglömda, ehuru Högsta
Domstolen i sista instansen äfven afdömer krigsmål.
Jag tror för öfrigt, lika med de talare, som af den nya redactionen befarat vådor, att Högsta
Domstolen genom det lemnade initiativet skulle kunna någon gång utfärda lagförklaringar ulan behof deraf.