Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då deremot min embetstalan bör fullföljas emot öfriga respektive Svaranderna i denna sak, hvilkas nu afgifna serskilda förklaringar derföre blifvit af mig granskade, finner jag desamma, i hvad de röra sjelfva anmärkningsfrågorna och deras beskaffenhet, icke å min sida erfordra ytterligare bemötande, då jag i mitt slutpåstående, med erinringar emot hvad förut å svarande sidan blifvit anfördt och nu hufvudsakligen åberopas, uppgifvit de grunder för anmärkning och åtal i hvarje fall, som ifrån KonstitutionsUtskottets derom gifna föreskrifter kunna härledas.
Förnyande således hvad jag redan haft äran andraga i afseende å respektive Svarandernas anmärkta embetsåtgärder: uti första punkten, angående fortfarande inqvarteringstolag å ull, som lill Staden Norrköping införes, uti andra punkten, angående stadgande af viss afgift å målbara våta varor, som sjöledes till Stockholm inkomma, uti tredje punkten, angående beviljad nedsättning i den af Riddarhytte Kopparverk utgörande Kronoafrad, och uti fjerde punkten, angående Bolaget för hvalfiskfångst beviljad tullfrihet för åtskilliga effekter och hemkommande produkter; får jag endast vördsamt tillägga, att min, i sammanhang med ansvarsyrkandet, gjorda hemställan om ersättningsskyldighet för de tilltalade Herrar Ledamöter och Föredragande i Kongl.
Regeringen, hvilka bilrädt beslutet om nedsättning af Riddarhyttan Kronoafrad, grundar sig å det till stöd för min talan åberopade Lagens rum, 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, hvaremot, till styrko för respektive Svarandernas yttrade förmening, att en sådan ”ersättningsskyldighet i mål af ifrågavarande beskaffenhet icke lärer lagenligt kunna ega rum,” något lagstadgande ej blifvit uppgifvet och ej heller torde kunna igenfinnas; och matte för öfrigt ersättningsskyldigheten, såsom härledd ifrån det verkligen inträffade förhållande, att afraden blifvit till visst belopp nedsatt, icke vara beroende af föreställningen om möjliga händelser i framtiden, derest samma nedsättning ej egt rum. 5:o. Ansökningen Lit. E. Härutinnan yttrade Herr Justitieombudsmannen:
Innan jag utlåter mig i sjelfva saken, får jag vördsamt förklara, alt min embetstalan, så vidt den afsell numera aflidne f. d.
StatsRådet Herr Grefve Hård, såsom med öfrige i denna sak svarande Herrar StatsRådsLedamöter del - 361 tagande i åtskilliga af de hår anmärkta åtgärder och beslut, må, i anseende lill hans under rättegången limade död, förfalla.
Vid granskning af hvad öfrige respektive Svarandernes sednare förklaringar innehålla, igenfitines deri egentligen blott ett återupprepande af de satser, hvilka i förut afgifna svaromålet uppå mitt anmärkningsmemorial sökt göras gällande i afseende å den uti lörsta och nästföljande anmärkningspunkter, till och med den tionde, ingående hufvudfråga 0111 dispositionsrätten öfver de å RiksStatens hufvudtitlar uppkommande besparingar.
Uti slutpåståendet har jag redan egt tillfälle alt skärskåda och vederlägga dessa satser, i det jag tillika omständligen visat de grunder för denna särdeles vigtiga frågas bedömande, hvilka äro att hemta ifrån Regeringsformens i 62 och 64 §§ med tydliga ord gifna föreskrifter, de der svårligen torde kunna förändras, på sätt respektive Svaranderne likväl vilja påslå, genom hvad Rikets Ständer vid en eller flera förutgångna Riksdagar rörande de med Statsregleringen gemenskap egande ämnen yttrat eller förfogat.
1 denna öfvertygelse och då jag med säkerhet föreställer mig, att Höga RiksRätlen, utan farhåga för den af respektive Svaranderna förespeglade vådan att pröfva andra omständigheter, än de å deras sida anförda, skall taga i noga öfvervägande hvad Parterna å ömse sidor andragit samt gilla och bifalla hvad som lagligt finnes, åberopar jag i sådant ändamål allt hvad uti mina förra skrifter ej mindre i ofvannämnda allmänna fråga, än ock rörande hvarje serskild anmärkningspunkt innefattas.
Endast i afseende på en å Svarande sidan uppgifven omständighet uther jag mig att få tillägga några ord.
Det yttras nemligen, att jag, ”likasom i mitt första memorial, äfven i det sednare upptagit och behandlat frågan om bristerna å andra hufvudtitelus besparingar, men att af uttrycken eller konklusionerna ej kunde med nödig säkerhet slutas, huruvida mitt åtal och dess fullföljande endast afsåg de gjorda anvisningarne å hufvudtitelns besparingar till de såkallade extra lönerna eller derjemte nyssnämnda brist,” och att ”samma osäkerhet, huruvida brislfrågau inginge i mitt slutpåstående om embetsförlust och skadeersättning, skulle äfven min uppställning deraf lemna.”
I anledning af denna erinran tillåter jag mig att vördsamt hänvisa till hvad både i anmärkningsmemorialet och sedermera i slulpåståendet är anfördt under första punkten, äfvensom under andra och tredje punkterna samt under den tionde, utvisande nogsamt, hvad jag nu ytterligare upprepar, att icke blott anvisningarne å andra hufvudtitelns föregifna besparingar lill löner åt embetsoch tjenstemän i KammarRälten och StatsKontoret samt till arfvoden åt vexelkontrollörerna, utan ock, såsom serskildt besvärande, den vid hvarje af dessa punkter uppgifna och styrkta omständighet, att anvisningarne egt rum, oaktadt brist på tillgång å hufvudtiteln funnits, utgöra föremål för åtalet i nämnde 362 punkter och följaktligen ingå i det slutliga påslåendet om ansvar och skadeersättning.
Förklaringarnes innehåll, rörande de återstående anmärkningspunkterna ifrån den elfte till och med den sextonde och sista, påkallar å min sida ej annat yttrande, än ett vördsamt åberopande af hvad jag, i afseende å dessa punkter, redan andragit.
Beträffande slutligen det af mig, jemte ansvarspåståendet, framställda yrkande, att respektive Svaranderne måtte, i mån af livarderas deltagande uti de i denna sak anmärkta åtgärder, förklaras skyldige att ersätta hvad sålunda af Statens medel utgått eller blifvit användt, hafva respektive Svaranderne ansett nämnde yrkande lika otillbörligt som olagligt, då jag ”härvid ej kunnat åberopa, att något enda af de olycksfall, hvarom 16 § Regeringsformen handlar, varit följder af deras rådgifvande åtgärder i någon af denna frågas delar.”
Men som i denna sak är anmärkt och åtaladt, att, i följd af de flera öfverklagade åtgärder, betydliga summor af Statens medel blifvit använda, på sätt, sorn ansetts emot Grundlagens föreskrifter stridande, och derför ansvar å vederbörande blifvit påstådt med tillämpning af 5 och 10 §§ Ansvarighetslagen, samt härvid förekommer, att förstnämnda §, som för dylika förseelser stadgar Embetets förlust, tillika i sednare momentet förmår, att, om genom förseelsen någon skada eller förlust vållas, den sakfällde äfven skall anses efter 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, hvilket lagrum bjuder, det skadan skall af den skyldige fyllas, ett åliggande för den sakfällde, som, enligt allmänna rättsgrunder, alltid betraktas såsom en ifrån förseelsen oskiljaktig påföljd, om icke af Lagen undantag derifrån för vissa fall göras; kan jag icke undgå alt vördsamt förnya mitt redan framställda påstående i bela dess vidd, följaktligen äfven om respektive Svarandernes förpligtande att hvar i sin mån till Staten gälda ersättning.
För öfrigt och ehuru grunderna för denna ersättnings utgörande äro ådagalagde genom redan företedda handlingar, nemligen dels Str.tsRådsProlokollen, till deras innehåll omständligen uppfattade i mitt anmärkningsmemorial, dels ock de vid slutpåståendet bilagda Kongl. Bref, hvari verkställighetsåtgärderna för hvarje fall igenfinnas; — ehuru å svarande sidan icke blifvit ifrågasatt, utan fastmera är medgifvet, att vederbörandes rådslag och yttranden vid hvarje anmärkt tillfälle öfverensstämma med verkställighetsåtgärderna, så att någon stridighet härom eller om grunderna för en ersättningsskyldighet
Parterne emellan icke uppstått; och ehuru Höga RiksRätten, efter hvad jag förmodar, vid pröfriingen af mitt vördsamma yrkande i detta ämne samt i händelse af bifall dertill, endast torde täckas bestämma grunderna i allmänhet, efter hvilka ersättningsskyldighet för hvar och en af respektive Svaranderne bör ega rum, men icke lärer ingå i specielt bestämmande af er - 363 sättningsbeloppen, såsom i flera fall beroende på vidlyftiga utdrag ur mångåriga räkenskaper, af hvilka de för år 1840 ännu icke äro afslutade; bar jag likväl trott vara lämpligt, att min talan i denna sak slutas med en allmän sammanfattning af de ersättningsanspråk, som, i anledning af åtalet i hvarje anmärkningspunkt, enligt redan angifna grunder, äro å min sida väckta och till Höga RiksRättens pröfning framställda.
I sådant afseende uppgifves nu följande: enligt första punkten, aflöningar till de inom Kongl. KammarRätten från och med den 6
Maj 1835 till och med Januari månad 1840 utnämnde eller förordnade embets- och tjenstemän, till de belopp, som dessa aflöningar öfverstigit den af Rikets Ständer vid Riksdagen 1834 för detta Embetsverk fastställda Stat, hvarvid likväl den inskränkning kommer att ega rum, att enär derjemte, enligt den för KammarRätten fastställda nya Stat, åtskilliga embeten och tjenster blifvit indragna, så att den så kallade bristen i KammarRättens
Stat för åren 1835 till och med 1839 utgjort 60,469 R:dr 17 sk., denna summa, jemte bristen för år 1840, som, i anseende dertill att räkenskaperna för samma år ännu icke äro afslutade, ej kunnat uppgifvas, blifver det högsta ersättningsbelopp, som i denna punkt fordras; enligt andra punkten, så kallad lönfyllnad åt yngsta Ledamoten i Kongl.
StatsKontoret för åren 1835 till och med 1839, å 400 R:dr för året, 2,000 R:dr; enligt tredje punkten, arfvoden till tillförordnade Sekreteraren i Kongl.
StatsKontoret för åren 1836 till och med 1840, 1,900 R:dr; enligt fjerde punkten, arfvoden till tillförordnade Presidenter i Kongl. KrigsKollegium från och med 1837 års fjerde qvartal till och med 1840, 8,666 R:dr 32 sk.; enligt femte punkten, förhöjning i Kongl. IirigsKollegii aflöningsstat, medelst beräkning af 163^ tunnor spannmål under lönerna för åren 1835 till och med 1840, 1,284 R:dr 7 sk. 6 rist.; enligt sjette punkten, förhöjning i lönerna vid Wermlands FältjägareRegemente, medelst beräkning af spannmål under desamma för åren 1835 lill och med 1840, 178 R:dr 6 sk.; enligt sjunde punkten, aflöningar till GardesRegementena för åren 1835 till och med 1840 till det belopp, som dessa aflöningar tillgodokommit de under samma tid utnämnde och befordrade af befälet vid dessa Regementen utöfver de af Rikets Ständer vid 1834 års
Riksdag för desamma fastställda Stater, hvilket för närvarande icke kan till beloppet närmare uppgifvas, än att den så kallade bristen uti GardesRegemcntenas
Stater i det hela utgjort under åren 1835 till och med 1839, för LifGardet till häst 17,572: 46. 5. för Svea LifGardet . 50,981: 21. 9. och för Andra LifGardet . 38,631: 34.
3. utgörande tillhopa 107,186: 6. 5., 364 hvartill kommer dea ännu icke utredda bristen för år 1840; enligt åttonde punkten, aflöningar till det vid Kronprinsens
Hussar liege men te åren 1835 lill och med 1840 utnämnde och befordrade befäl, utöfver den af Rikets Ständer år 1834 för nämnda Regemente fastställda Stat, med den inskränkning, att enär, på lika sätt som i första punkten är upptaget, i följd af förändrad organisation vid detta Regemente m. m., den så kallade bristen i samma Regementes Stat för åren 1835 till och med 1839 utgjort 1,788 R:dr 1 sk. 7 r:st., denna summa, jemte den ännu icke utredda bristen för 1840, blifver det högsta ersättningsbelopp, som i denna punkt fordras; enligt nionde punkten, aflöningar vid LifbeväringsRegementet för åren 1835 till och med 1840 till det belopp, som dessa aflöningar öfverstigit den af Rikets Ständer för samma Regemente fastställda Stat, med den inskränkning likväl, att, då den så kallade bristen i sistnämnda Regementes Stat för åren 1835 till och med 1839 uppgått till 5,271 R:dr 7 sk. 6 r:st., denna summa, jemte den ännu icke utredda bristen för 1840, utgör det högsta ersättningsbelopp, hvilket i denna punkt yrkas; enligt tionde punkten, arfvoden under åren 1835 till och med 1840 till VexelKontrollörerna i Stockholm 4,266 R:dr 32 sk. och i Götheborg 4,800 R:dr; enligt elfte punkten, understöd åt Häradshöfdingen i Gottlands norra Domsaga för iståndsättande af Häradshöfdingebostället derstädes 5,000 R:dr; enligt tolfte punkten, postportoersättning i följd af Kongl.
Brefvet den 11 September 1837 till Konungens utrikes beskickningar för åren 1836 till och med 1840, 16,987 R:dr 26 sk. 3 r:st.; enligt trettonde punkten, den för Gevärsfaktoriets vid Carl Gustafs Stad förändring och utvidgning anordnade köpeskilling för faktoriets sliphus, piphammare, räckhammare och stångjernshammare med skärverk, 17,793 R:dr 24 sk. 5 r:st., jemte de 32,156 R:dr - 43 sk. 1 r:st., som för samma ändamål anordnats från anslaget för gcvärslillyerkning; enligt fjortonde punkten, utgifterna, som blifvit från anslaget till de i Slockholm varande publika byggnaders underhåll anordnade, dels 1835 för uppförande af en ridbana vid LifGardets >till häst kasern, dels 1836 för åtskilliga då uppgifna reparationer vid nämnda LifGardes kasern, dels ock 1839 för en ela upptagen ytterligare reparation å samma kasern, till belopp, som granskade och godkända redogörelser öfver of vanberörde byggnadsföretag och reparationer utvisa; enligt femtonde punkten, den å anslaget för de publika byggnadernas i Stockholm reparation och underhåll afsatta summan 1,000 R:dr till en år 1839 beslutad förändrad inredning af Kongl. Theaterns salong; samt enligt sextonde punkten, lönfyllnad från fjerde bufvudlilelns besparingar till Herr StatsRådet och Vice Amiralen Friherre Lagerbjelke under den tid, lian aftjenat begrafningshjelp å StatsRådslönen, 750 R:dr.
Här - 365 Härförutan inlemnade Hevi’ Justitieombudsmannen, till upplysning i afseende a beräkningen af de ifrågaställda ersättningsbeloppen, dels två af tjenstemän i StatsKontoret och Postverket, under åberopande af de vid desse Verk förda räkenskaper, meddelade bevis angående beloppet af de bland anmärkte utgifterna, hvilka från samma Verk utgått, dels ock transsumt af Kongl. Maj:ts till Öfverlntendentsembetet aflåtne nådiga Bref af den 21 Juli 1836, angående verkställande af åtskilliga reparationer i LifGardets till häst kasernbyggnader, och af den 14 Maj 1839, angående Generalförslaget öfver samma års reparationer å Kronans hus och byggnader i liufvudstaden. 6:o. Ansökningen Lit. F. Hvad Herr Justitieombudsmannen härvid anförde, lydde ordagrant som följer:
Äfven i denna sak börjar jag med vördsamt tillkännagifvande deraf, att min embetstalan, så vidt den rörer framlidne f. d. StatsRådet Herr Grefve Hårds delaktighet med öfrige svarande Herrar StatsRådsLedamöter i de under första och andra anmärkningspunkterna åtalade rådgifvande åtgärder, numera genom hans frånfälle må anses upphöra.
Vid fullföljd af min talan emot öfrige respektive svarande måste jag, i afseende å första anmärk)iingspunkten, angående beviljadt anslag ifrån Handels och Sjöfartsfonden till Trollhätte Kanal och Slussverks ombyggnad, ånyo erinra, att i sednare förklaringen, likasom i den förra, II. E.
Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelms namn sakrias vid uppgiften af de Herrar StatsRådsLedamöter, hvilka åberopa svaromålet i denna punkt; hvarföre och då StatsRådsProtokolleu upplysa, att Hans Excellens vid de flesta tillfällen, nemligen den 2 Februari, den 23 Mars, den 6 April och den 23 Juni 1838, deltagit i rådslagen rörande detta ärende, jag vördsamt äskar, att Hans Excellens måtte i denna fråga serskildt sig utlåta.
Emedlertid och enär, hvad beträffar sjelfva hufvudfrågan, sednare förklaringen icke synes i någon mån förringa de grunder för åtalet i denna punkt, hvilka, i slutpåståendet anförda, derföre nu till alla delar vördsamt åberopas, anser jag mig endast böra fästa serskild uppmärksamhet på den nu gjorda erinran, att jag i mitt påstående om ansvar för de rådgifvande åtgärderna ”icke gjort något afseende vid de så till olikhet i sak, sorn i rådgifvarepersonal, härvid förekcmne skillnader” i så måtto nemligen, som ”den lörsta beslutande åtgärden af de i denna fråga anmärkte vore antagandet af Handelshuset Schön &
Kompis anbud i afseende på öfvertagande at Trollhätte Kanal och Slussverks ombyggnad och i följd deraf beviljandet åt detta Bolag af 60,000 47 366
Ridr årligen i 25 års tid af Handels och sjöfartsfonden för ernående af detta ändamål,” och ”de derefter följande besluten i saken utgjorde följder af det förra och, med undantag af de medgifna accepterne, inneburo de ingen ny fråga,” hvarföre de af respektive svaranderne, ”sorn ej deltagit i förstnämnda beslut, protestera emot all ansvarstillämpning å dem i följd af samma beslut.’' I anledning häraf anser jag mig blott behöfva vördsamt förklara, att mitt anrnärkningsmemorial, med nödig fullständighet och enligt StatsRådsProtokollen, upplager förloppet vid hvarje tillfälle, ifrågavarande ärende inför Kongl. Majit till handläggning förekommit, jemte uppgift af de vid sådana tillfällen närvarande Herrar StatsRädsLedamöter, så att något missförstånd i nyssnämnde hänseende icke synes kunna ega rum; och att, sedan äfven i samma memorial anmärkningen med sina grunder blifvit uppfattad, på sätt ske bort, i noggrann öfverensstämmelse med livad Konstitutionsutskottet föreskrifvit, ett upprepande deraf i slutpåståendet syntes öfverflödigt, helst utvecklingen af åtalet i delta sistnämnda följde i enahanda ordning, som i det förra var iakttagen, deraf ock nogsamt lärer inhemtas, att icke blott rådslaget af den 25 Augusti 1837, då antagande af Schön &
Kompis ofvanomförmälda anbud samt beviljande af årliga bidraget från Handels ocb sjöfartsfonden tillstyrktes, utan äfven de sedermera gjorda tillstyrkanden om meddelande af accepter till betalning af det beviljade bidraget äro betraktade ocb i följd deraf åtalade, livart för sig, såsom öfverlrädelser af 76 § Regeringsformen, hvarföre ock det slutligen yrkade ansvaret och den dermed förenade ersättningsskyldigheten måste afse livar och en af respektive Svaranderna i samma mån, som det eller de rådslag, hvari de deltagit, varda såsom lagstridiga bedömda.
Hvad i förklaringen är anfördt i afseende å andra anmärkningspunkten■, angående upptagande af lån till betalning af Kongl. Theaterns skuld och anvisning för sådant ändamål af de å RiksStaten anordnade extra utgiftsmedel, kräfver å min sida ej något ytterligare bemötande, då jag, likasom respektive svaranderne, hyser fullkomlig tillit till Höga RiksRättens upplysta omdöme och således icke befarar, att deras ofullständiga och något vanställande uppfattning af hvad mitt slutpåstående innehåller, inverkar på anmärkta åtgärdens verkliga beskaffenhet, såsom den blifvil ådagalagd i samina påstående, hvilket alltså af mig vördsamt åberopas.
Slutligen och hvad angår tredje anmärkningspunkten j afhandlande frågan om den å Kongl.
Kubineltskassans vägnar ingångna borgensförbindelse för den så kallade Barlhelemyfondens skuld, hafva, å svarande sidan, Herr Presidenten Skogman och H. E.
Herr StatsMinistern Friherre Stjerneld, i deras serskilda förklaringar, ibland annat sökt alt af det uppgifna förhållande, ali Rikets Stan - 367 der vid sista Riksdag vägrat hegardt anslag för uppfyllande al Kabinettskassans omförmälda garanti och andra behof, draga den slutföljd, att man i närvarande stund ej kunde påstå det vara utredt och gifvet, att Kabinettskassans borgensförbindelse verkligen tillhörde och belastade Riket.
Och ehuru H. E. Herr Friherre Stjerneld, för sin del, tillika förmält, det han ej ville grunda sitt slutliga försvar härutinnan å en sådan under rättegången tillkommen omständighet, anser jag likväl denna invänning, som Herr Presidenten Skogman bestämdt framställt och trott vara tillräcklig alt värja honom ifrån åtalet i denna punkt, böra närmare skärskådas.
Just den omständigheten, alt framställning till Rikets Ständer gjordes om anslag till ifrågavarande ändamål, måtte utan tvifvel föranleda till en tanka, motsatt den, respektive svaranderne yttrat, så vida frågan varit att af allmänna medel söka understöd för en kassa, som, ehuru ställd under Konungens disposition, likväl är till större delen bildad af sådana medel, för alt till Statens behof användas.
Och då man besinnar, att denna framställning gjordes i afsigt att bereda nämnde kassa utvägar att uppfylla ingångna förbindelser, hvartill hon eljest skulle sakna tillgångar, torde äfven derigenom vara ådagalagdt, att en skuldsättning föregått, om icke under anspråk, åtminstone under förmodan, att den skulle med Statens medel gäldas.
Om nu delta förhållande är att hänföra till den händelse, hvarom Regeringsformens 76 § talar, hvilket å min sida, enligt KonstitutionsUtskottets föreskrift, är påstådt och bör vidhållas, så lärer Rikets Ständers, deras rättighet likmätigt uttalade, vägran, att anslå medel till betalning af en på omförmälda sätt tillkommen och verkligen existerande skuld, icke kunna förändra egenskapen af de åtgärder, hvarigenom densamma tillkommit, och således ej heller undanrödja den påföljd, Ansvarighetslagen för sådana åtgärder utstakar.
Jemte det jag på dessa skäl bestrider, att något afseende å den nu framställda invänningen må hafvas, och enär hvad H. E. Herr Friherre Stjerneld för öfrigt i sin afgifna förklaring anfört, fastän särdeles vidlyftigt, likväl icke synes i någon mån förändra sakens beskaffenhet eller Hans Éxcellens’s åtalade tillgörande, får jag äfven i afseende å denna punkt vördsamt åberopa allt hvad mina förra skrifter innefatta; fullföljande alltså emot respektive svaranderna dels mitt påstående om ansvar enligt 5 och 10 §§ i Ansvarighetslagen af den 10 Februari 1810, dels min hemställan om tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegå ngsbalken; och 7:o.
Ansökningen Lit. G. Herr Justitieombudsmannen yttrade:
I denna sak, angående beviljadt utbyte af förste Majorsboställe! vid Westmanlands
Re - 368 gemente ÖsterBennebäck emot egendomen WestTerna, bör jag först vördsamt anmäla, det min embetstalan, sä vidt den afsett framlidne f. d. StatsRådet Herr Grefve
Hårds deltagande i rådslaget inför Konungen i omförmälda ärende, må betraktas såsom förfallen.
Vidkommande åter de öfriga i denna sak svarande Herrar StatsRådsLedamöter och deras sednast afgifna förklaring, saknar jag all anledning att yttra annat, än ett vördsamt åberopande af hvad jag redan anfört och påstått; hvilket allt till Höga RiksRättens upplysta pröfning hemställes. H. E. Herr Grefve Löwenhielm anhöll härefter om tre veckors anstånd för svaranderne att, i anledning af hvad Herr Justitieombudsmannen nu andragit, sig yttra, samt att detta anstånd måtte räknas från den dag, då svaranderne af samma andraganden undfinge del, en anhållan, deremot Herr Justitieombudsmannen för sin del ej hade något att erinra; och beslöt RiksRätten, att Protokollet öfver hvad i dag förekommit skulle justeras
Måndagen den 14 i denna månad kl. 12 på dagen, då RiksRätten för sådant ändamål åter sammanträder, och Parterne böra sig infinna; hvarjemte RiksRätten, på serskild af H. E. Herr Grefve Löwenhielm gjord och af Herr Justitieombudsmannen medgifven hemställan, biföll, att de af svaranderna, hvilka då kunna vara hindrade att sig infinna, må lemna uppdrag åt någon annan af svaranderna att, å deras vägnar, tillstädeskomma.
Parterne afträdde, och RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes kl. j till 1.
A. C. Quensel. 369 PROTOKOLL, hållet i RiksRätten i Stockholm elen 14 Februari 1842.
Ordföranden, Herr Presidenten samt Ledamöterne: Herr Presidenten Chefen för Förvaltningen af Sjöärendena, Herr Konter - Friherre Cederström. Westerstrand.
Amiralen Herrar JustitieRåden Herr Vice Amiralen Herr GeneralLöjtnanten Herr HofRättsRådet Herr KammarRådet Herr KominersRådet Herr KrigsRådet Herr StatsKommissarien Herr AmiralitetsKammarRådet Herr BergsRådet Kreuger.
Themptander, Stråle. Isberg. och Nordenstolpe.
Sedan undertecknad i förmaket för de parter, hvilka sig infunnit, uppläst Protokollet för den 5 i denna månad, justerades samma Protokoll inför RiksRätten, hvarefter, vid upprop, Herr Justitieombudsmannen Landin, Herr f. d.
StatsRådet Poppius, f. d. StatsRådet Herr Friherre Gyllenhaal och f. d. tillförordnade StatsSekreteraren Herr KansliRådet Ulfsparre förekommo, de tre sistnämnde å egne och öfrige svarandernes vägnar.