Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det sker, böra vi naturligtvis, när vi komma till 108:de §:n, der Den 27 Maj f. m. 375 göra den jemkning för sådana lägenheter, som ligga på städernas grund, att de sättas i samma förhållande med dem, som äro belägna på landet.
Jag ber om förlåtelse att jag ännu en gång uptager tiden, men jag anhåller att få fästa upmärksamheten derpå, att den 7Usta §:n afhandlar tvenne serskildta afdelningar, nemi.: l:o åbyggnader å landet i allmänhet, om hvilka det är sagdi, att de icke serskildt efter brandförsäkrings-summans belopp skola till bevilln. anses, och 2:o sådana byggnader, hvilka utgöra egendomens egentliga värde, i hvilket sednare fall jag anser dem stå i samma kathegori, som hus i städerna.
Deremot finnas i 10S:de §:n äfven taladt om byggnader, som ligga på städernas grund, å hvilka icke eller brandförsäkringsvärdet ovilkorligen behöfver läggas till grund för taxeringen, och jag har derföre velat hafva dessa båda §§ afhandlade i sammanhang.
Man har anmärkt, att dessa båda §§ icke skulle fullt öfverensstämma, derföre att på ena stället, eller i städer, drager egaren inkomst af hyran för hela året, men på det andra endast för några månader.
Det är ju icke sagdt, alt man alltid för ett hus i staden njuter hyra för hela året, och hvad lägenheterna på landet beträffar, så är det åtminstone här i trakten vanligt, att hyran för sommar-månaderna upgår till ett vida högre belopp än för motsvarande tid uti staden.
Jag tror således att man för bådadera drager ungefär samma vinst, och hyr man icke ut sitt hus, utan begagnar det sjelf, så blir ju äfven förhållandet på båda ställena alldeles detsamma.
Jag gillar icke stadgandet, att brandförsäkrings-värdet skall i afseende på hus i städerna utgöra en bestämd värdemätare, af den orsak att jag vet, att här i Stockholm t. ex. kunna icke husen i allmänhet försäljas till brandförsäkringsvärdet, och jag vet dessutom, att man i åtskilliga städer icke vågar brandförsäkra husen, emedan deras värdering vid taxeringen derigenom blir så högt upsal!, att deras onera stiga till allt för mycket.
Jag tror derföre alt orden ”till hufvudsaklig ledning'’’' borde qvarstå, och kunde jag lita på, att de komme att införas tili 108:de §:n, så skall jag icke hafva något emot alt de uti den 71:sta §:n bibehållas; men jag är derom icke säker och har derföre önskat först erhålla visshet om hvad som kommer att i den 108:de §:n bestämmas.
För min del kan jag icke inse, att 71:sta §:n står uti något omedelbart sammanhang med den 108:de, enär den ena handlar om hus, som äro belägna på landet, och den andra om hus, som ligga i stad eller på städernas grund.
Om dessa sednare har jag nu icke rättighet att yttra mig, utan förnyar derföre mitt yrkande om afslag å den förändring
Utsk. föreslagit i afseende på lustställen på landet.
Vill man, då man kommer till den 108:de §:n, besluta detsamma i afseende på byggnader, som ligga på städernas grund, så är man dertill oförhindrad, ehuru jag icke kan inse att samma skäl äro för dem gällande. 376 Den 27 Maj f. m.
Den härefter till bifall å Gr. af Ugglas’s förslag, att pröfningen af förevaride punkt måtte upskjutas tills R. o. Ad. i fråga om I08:de §:s lista mom. fattat sitt beslut, framställda propos. besvarades med starka Nej, jemta några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
I förhoppning att med Hr von Hartmansdorffs bistånd kunna få en förändring i 108:de§:n införd, hvarigenom den bringas till öfverensstämmelse med den 7lista §:n, vill jag icke längre hålla på Utskis förslag, likväl under uttrycklig förklaring, att det endast är i denna förhoppning.
Jag kan icke understödja Gr. af Ugglas’s önskningar och förhoppningar i denna fråga, emedan jag anser taxeringen af hus i stad och sådana på landsbygden belägna hus, som här afhandlas, vara af så olika beskaffenhet, att jag icke anser någon jemförelse dem emellan böra ifrågakomma.
Hvad beträffar sådane byggnader, som i 71 ista §:n åsyftas, så mäste jag, i likhet med Frih. af Schmidt, yttra den öfvertygelsen, alt det skulle innebära den högsta grad af orättvisa om man skulle antaga brandförsäkrings-värdet till det minimi-belopp, hvartill dessa byggnader finge taxeras.
Dessa byggnader kunna, såsom Frih. af Schmidt anmärkt, å ena sidan, såsom byggnader betraktade, ega ett ganska högt värde, och, tili följd deraf, vara ganska högt brandförsäkrade, ehuru de å andra sidan kunna ega ett ganska ringa värde i afseende på den afkastning, som af dem kan påräknas.
Detta förhållande bör noga bemärkas, och just derföre, att detsamma också af fordna Bevilln.Utsk. och föregide R.
Stir har vunnit afseende, har brandförsäkrings-värdet icke blifvit bestämdt såsom det minimi-belopp, som skulle tjena till grund för dessa byggnaders taxering, utan det stadgande endast egt rum, att detta värde skulle vara en ledning vid taxeringen.
Detta är, i min tanke, ganska riktigt, och jag anhåller således, att med afslag å den förändring Utsk. föreslagit, denna § måtte blifva i sitt närvaride skick bibehållen.
Propos. till bifall å Utskis i denna punkt afgifna förslag, blef härefter framställd och besvarad med Nej; hvarefter R. o. Ad., med afslag å denna punkt, godkände 71 § i nu gällande Bevillms-Förordn.
Hr von Hartmansdorff: 1 sammanhang med hvad jag förut yttrat, önskar jag, att till 72:dra §:n måtte fogas tillägg af samma lydelse, som finnes i 1848 års Bevillms-Förordn.
Detta yttrande blef härvid af Hr Gr. o.
Landtm, afbrutet, med erinran att då, enl. den af R. o. Ad. antagna föredragningsordn.
, de i Utskis Betänk, icke omnämnde §§, borde, efter Betänkis genomgående, blifva föremål för pröfning, det endast skulle leda till oordning, att nu uptaga frågor om ändring i dessa §§.
Den 27 Maj f. m. 377 3l:sta punkten, ang:de §§:ne 88, 89, 92 och H9.
Härvid förekom först Utsk:s yttrande, ang:de en af Hr Flach väckt motion.
Flr Flach:
Derest förhållandet verkligen vore sådant, alt de öfrige ledamöterne i Taxerings-Komitéerna, som icke äro medlemmar af BorgareSt., endast representerade de klasser, hvilka de tillhöra, så skulle Ulsk:s Utlåt, i detta fall hafva åtminstone ett skenskäl för sig, men så är i min lanke icke förhållandet.
Det har nemi. vid städernas taxering ofta visat Sig, hurusom Borgerskapets intresse oftast är vida skiljdt ifrån och alldeles motsatt, icke allenast de öfriga stads-innevånarnes, utan äfven det allmännas.
Då för en stund sedan fråga upstod om förändring af de Akademiska taxeringarne, ådagalade Gr. af Ugglas på ett ganska riktigt sätt, att de trafikerande ledamöternas sträfvande i Taxerings-Komiléerna egentligen går derpå ut, att ifrån sig vältra bördorne på städernas öfrige innevånare.
Detta gäller icke allenast de afgifter, sora gå till Staten, ulan äfven dem, som gå lill kommunen, hvilka ofia på ett nog godtyckligt sätt genom Magistrals-personerna debiteras.
Jag vill ingalunda bestrida, att ju icke totalitet en af BorgareSt:s ledamöter i vissa städer kan vara talrikare än hvar och en af de öfrige klassernes, men detta kan väl icke förhindra, att man ju äfven bör hafva ett tillbörligt antal representanter af det motsatta intresset, som, enl. hvad förut blifvit antydt, visat sig vara öfverensstämmande med det helas, eller landels, hvarföre jag anser Utsk:s syllogism hafva varit oriktig.
Denna BorgareShs rättighet, att i Taxerings-Komitéerna hafva ett större antal ledamöter än städernas öfrige ledamöter, synes mig i visst afseende hafva ett mycket starkt tycke med den Institution frän fordna tider, hvilken medgaf rättighet åt B. o. Ad., att uti Utsk:n vara represenleradt af ett dubbelt antal ledamöter emot de öfriga Stånden.
Man vet huru mycket motstånd detta på sin tid väckte, ehuru man dä, såsom åtminstone något skäl dertill, kunde anföra det förhållande, att II. o. Ad. då fattade sina beslut klassvis, och att detta Ständ, ehuru på ett rum församladt till öfverläggning, likväl egentligen bestod af 3:ne serskildta beslutande Stånd, dock icke så, att dessa 3 Ständ hade mera inflytande på det hela, än nu, nemi. såsom elt Stånd af de fyra, i hvilket sednare hänseende förhållandet åter är så till vida olika, att i TaxeringsKomitéerna, der omröstningar ej ske klassvis, ledamöterna följaktligen utöfva ett mera direkt inflytande på det hela i afseende pä beskattningen.
Då jag förmodar att återremiss af den 89:de §:n lärer af andra ledamöter yrkas, hemställer jag vördsamt huruvida icke samma åtgärd borde i afseende på den 88:de §:n vidlagas.
Gr. af Ugglas. 88:de och 89:de §§:ne i hvad de röra antalet af Borgerskapets ledamöter uti Taxerings-komiléerna i förhållande till ledamöter af öfriga klasser, bosatte inom städer— ne, torde böra betraktas i sammanhang med hvad Bevilfn:s-För - 378 Den 27 31 aj f. m. ordn. stadgar, rörande Taxerings-komitéer på landet.
Att i de flesta städer Borgerskapet utgör flertalet af stadens innevånare torde väl vara gifvet.
Huruvida åter det skulle behöfvas någon motvigt för att representera det allmännas intresse, att få beskattningen lill sitt riktiga belopp uptagen, blir en helt annan synpunkt, och bör i jemförelse och sammanhang med hvad Bevilln:s-Förordn. stadgar för taxeringen på landet tagas i betraktande.
Ber bestå Taxerings-komitéerna af ett lika antal ledamöter utaf R. o. Ad. och ståndspersoner, samt BondeSt., troligen i den mening, att ledamöterne af R. o. Ad. och ståudspersonerne skulle utgöra en på mera oberoende grund, än Statens tjenstemän, stående kontroll öfver att upglfterna åtminstone någorlunda måtte närma sig det verkliga värdet, och taxeringen i mån deraf påföras.
Den står således lika emot lika, eller, såsom Hr Flach sade, Statens bästa och de skattgifvandes intresse.
Sådant var äfven förhållandet uti städerna intill sisth Riksdag, dä man fann sig hafva anledu. till att tro, det taxeringen i städerna gick kanhända mera bredvid Bevilln:s-Förordn:s bokstaf, än den på landet, hvarföre man heslöf, att utaf de öfriga klasserna skulle 2:ne ledamöter tilläggas för Stockholms stad och en ledamot för de öfriga städerna.
Att gå ännu längre anser jag icke vara rätt, och jag tror icke eller att det på många ställen skulle till något tjena, emedan det redan nu uti åtskilliga städer är ganska svårt, att till fulla antalet kunna få ledamöter af de öfriga klasserna.
Skulle man nu, såsom Hr Flach föreslagit, reducera antalet af Borgerskapets ledamöter till ett lika antal med dem utaf hvar och en af de öfriga klasserna, så skulle antingen Taxerings-komitéerna blifva reducerade till ett mindre antal ledamöter, eller också tror jag att denna föreskrift skulle i en mängd städer blifva alldeles omöjlig att verkställa, i brist af sådana ledamöter.
Jag tror icke, att man bör ifrån förut stadgade reglor mera afvika än som redan skett, och jag vill derjemte tillägga, att den förändring, som vid sista Riksdagen vidtogs, icke har medfört något resultat.
Vi hafva till Bevilln:sUtsk. fått upgifter på taxeringen enl. den nya Förordn. endast för ett år, men deraf har visat sig att
Borgerskapets bevillning i förhållande till de öfriga klassernas, efter införandet af det omnämnda stadgandet, alldeles icke har upgått högre än förut.
Hvad som deremot visat sig är, att embets- och tjenstemännens bevillning, enl. de tabeller som blifvit Bevilln:sUtsk. förevisade, har ökats.
Jag tror det icke tjenar till något, att utfärda en sådan föreskrift, som den Hr Flach föreslagit, emedan den på de flesta ställen skulle visa sig alldeles overkställbar, hvarföre jag äfven anhåller om bifall till denna punkt af Utsk:s Betänk.
Jag tror att vi böra hålla oss vid det som egentligen är föremål för öfverläggningen, eller sammansättningen af Taxerings-komitéerna i städerna, och lemna landet å sido. Gr. af Ugglas yttrade, att icke något resultat skulle hafva åstadkommits utaf den förändring som vid sista Riksdagen vidtogs, men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att detta endast är Den 27 Maj f. m. 370 eli ytterligare exempel på Borgerskapets alltför stora öfvervigt, då icke någon modifikation deruti har kunnat genom det nya stadgandet åvägabringas
Jag tror att det icke förnämligast är antalet utaf borgare, utan deras mäktiga intressen i städerna, som man hittills ansett böra representeras af ett större antal ledamöter af detta Stånd, men jag hemställer, huruvida det icke är vidhållandet af dessa gamla Medeltids Institutioner som uti vårt land gjort staderna till stater i Staten, med serskildta intressen, motsatta det allmännas i många hänseenden, och huruvida icke numera, då man yrkar jemlikhet i alla andra förhållanden, det äfven vore skäl att göra det i dessa.
Pä grund af detta skäl anhåller jag om återremiss.
Den klagan i fråga om bevilln:n, som man allmänt och, enl. min tanke, med mycket skäl framställer, förer just Borgerskapets bevillning.
Detta är allmänt kändt, och man behöfver blott kasta en flyktig blick på de ringa inkomster som ifrån städerna till Staten inflyta, för alt inse, att desse äro. alldeles otillräckligt beskattade, och att den bevillning de erlägga är att betrakta nästan som ett intet.
Man har vid en föreg:de § talat om alt fastigheter pä landet äro allt för lågt npskaltade, och man har beslutat återremiss för att i detta afseende vinna -ändring, men jag hemställer huruvida man har skäl att klaga, öfver att jorden är alltför litet beskattad?
Det är uprörande att se huruledes taxeringen i städerna tillgår; det är uprörande att se, huru personer med en enorm inkomst göra sina upgifter och af Komitéerna beskattas endast för -^del af sina inkomster.
Ar det icke skäl att försöka alla möjliga åtgärder för att i detta afseende förändra BevilIn:s-Förordn:n.?
Det har blifvit ifrågasatt, att nedsätta bevilln:s-proc:n och derigenom söka förmå de skattskyldige att lemna ärligare upgifter.
Jag lemnar åsido huruvida ändamålet dermed skulle vinnas, och jag måste erkänna alt jag tviflar derpå, ty så länge det egna intresset bjuder, att genom oriktiga upgifter undvika en större utgift, fruktar jag att detta intresse är alltför starkt, att äfven genom en nedsatt proc. kunna öfvervägas af sannings-kärleken.
Vid sådant förhållande, och då det försök till båttre kontroll, som äfven blifvit ifrågasatt, icke vunnit R. o. Ad:s bifall, så tror jag icke någon ändamålsenligare åtgärd för att få en billigare beskattning på Borgerskapet kunna vidtagas, än att förminska antalet af deras ledamöter i Taxeringskomitéerna.
För min del gillar jag således motionärens förslag; men skulle man icke på engång vilja gå så långt, att man nedsatte antalet af Borgerskapets ledamöter lill likhet med de öfriga klassernas, så bör man dock åtminstone någorlunda jemka förhållandet dem emellan.
Gr. af Ugglas har uplyst derom, att vid sista Riksdagen en förändring vidtogs i så måtto, att då Borgerskapets ledamöter i Taxerings-komitéerna hittills varit lika mänga som de öfriga klassernas, så försökte man, att genom tilläggande af ytterligare en 380 Den 27 Maj f. m. ledamot utaf dc öfriga klasserna, bereda dessa klasser öfvervigt i Komitéerna', men den ädle Gr:n tilläde, alt af delta försök hade icke något resultat visat sig, hvilket förhållande han anförde såsom ett skäl emot motionen.
För min del är jag härutinnan af motsatt tanka och anser, att då detta försök icke visat sig hafva några resultater (och jag skulle vilja tillägga, alt man icke gerna kunde beräkna att det skulle hafva några) så vore det skäl att göra ett ytterligare försök, hvaraf man med mera sannolikhet kunde hoppas ett lyckligt resultat.
Jag sade att det var temligen naturligt, att den vid sista Riksdagen vidtagna förändringen icke kunde medföra något resultat, och det synes mig äfven ganska klart, ty då Borgerskapet är enigt uti att nedsätta sina ledamöters taxering, och ibland alla de öfriga klasserna oftast torde finnas åtminstone en enda röst, som med deras öfverensslämmer, så är ju redan pluraliteten vunnen.
Låtom oss derföre än ytterligare nedsätta deras antal, och vi skola då få se om icke resultaten skola blifva bättre.
Man har sagt, ali då på landet antalet'ledamöter är lika stort af BondeSt. och de öfriga klasserna, så borde förhållandet vara detsamma i städerna, men det är icke så, ty på landet utgör BondeSt. en så oändligt öfvervägande andel af de taxerade, alt det verkligen kan vara skäl, att det uti Taxerings-komitéerna motsvarar de öfriga klasserna.
Det skulle äfven blifva nästan omöjligt, att på landet kur.na åstadkomma så många ledamöter af de öfriga klasserna, som af BondeSt., då jag tror alt man kan beräkna nära A?ö:delar allmoge i proportion till de öfriga klasserna.
Sådant är alldeles icke förhållandet i städerna, och jag instämmer med den siste värde talaren deruti, att jag icke tror att man i allmänhet icke kan säga, att Borgerskapet i städerna utgör större antal än de öfriga klasserna.
Om vi t. ex gå till Slockholm, och jag tror att man kan säga detsamma om de öfriga städerna, så skall man finna att de öfrige klassernas antal vida öfverväger det egentliga Borgerskapets.
Hufvudstaden eger många ståndspersoner, embetsman m. m. och jag tror det icke vara rätt alt .sätta Borgerskapet i paritet med de öfriga, synnerligast då ett så mäktigt intresse bjuder detsamma, att nedsätta sin egen taxering i jemförelse med de öfriga klassernas.
Gr. af Ugglas har sagt, att om man skulle öka antalet af de öfriga klassernas representanter till likhet med Borgerskapéts ledamöter, så skulle det möta svårighet att få dessa representanter för de öfriga klasserna.
Om vi antaga att denna svårighet finnes, så är den likväl lätt öfvervuunen derigenom att man nedsätter antalet af Borgerskapets representanter.
Denna svårighet att få representanter för de öfriga klasserna finnes verkligen, och just den mäste göra det försök, som gjordes vid sista Riksdagen, ännu vanmäktigare.
I många städer är det omöjligt att finna representanter af R. o. Ad., ty sådane finnes der icke, och man blir da tvungen att dertill utse personer af andra klasser, hvilka understundom med sina intressen mycket mera närma sig (ill BorgareSt,, än till den klass de skola representera.
Den 27 Maj f. m. 331 Jag anhåller för min del, att denna § matie återremitteras |)å det att frågan måtte af Utsk. tagas i förnyad pröfning.
Sparre har updragit en mycket mörk skildring af bevilln:s erläggande i städerna i förhållande till hvad på landet eger mm.
Afven jag har medgifvit det jag tror, att städernas bevillning utgår uti en något mindre proportion lill det rätta förhållandet än den på landet, men så ”uprörande” som Gr:n skildrat detta förhållande är det verkligen icke, eller ock kunna lika uprörande drag hemtas ifrån taxeringen på landet.
Om man genomgår hvad bevillningen från de serskildta städerna utgjort, sä torde man komma till det resultat, alt det visserligen uti somliga städer går alldeles på tok, men att ifrån ganska många städer verkligen utgå skatter som jag skulle tro vara fullt jemförliga med dem, som utaf de jordbrukande klasserna utgöras.
Jag har mig, bland annat, bekant, huruledes en egendom blifvit försåld till 100,000 R:dr, men varit taxerad endast till 6,000 R:dr.
En sådan proportion tviflar jag på, att man skall mångenstädes bland Rorgerskapets taxeringar kunna påträffa, så att om man Olifver allt för mycket uprörd af del ena, så lärer man väl icke kunna undgå att jemväl blifva uprörd af förhållandet å den andra sidan.
Sparre har med afseende å taxeringarne på landel, till i9090:delar af den Svenska nationen upskattat den på landet boende allmogen, efter hvilken beräkning skulle i Sverige endast finnas 30,000 personer, som icke äro bönder.
Detta torde vara nog öfverdrifvet, men allmogen utgör likväl det stora flertalet på landet, hvarföre man äfven ansett densamma böra representera jordbruket; och som i städerna Borgareklassen är det hufvudsakliga elementet, har man ansett den ena delen af Taxerings-komitéerna derstädes böra af denna klass utgöras, och den andra delen af de öfriga klasserna tillsammans.
Låtom oss nu tillse huru det på landet verkligen förhåller sig.
Äro Taxerings-komitéernas ledamöter af R. o. Ad. och ståndspersons-klassen ovilkorligen der såsom Statens representanter, för att tillse att de verkliga taxerings-värdena blifva äsatte, eller kan man icke säga att dessa Taxerings-komitéer äro uteslutande sammansatte af ledamöter, som tillhöra jordbruks-inlresset, och att Slaten der icke har några andra representanter till bevakande af sin rätt än de kronans embetsmän som der äro närvar:de, nemi.
Kronofogden och Häradsskrifvaren?
Att nu vilja i städerna införa ett så olika förhållande som att det hufvudsakliga intresset skulle vara underkastadt beskattning af de öfriga intressena, anser jag icke vara öfverensstämmande hvarken med den för landet antagna grundsats eller med billighetens fordringar.
Sparre har sagt, alt på landet skulle en annan sammansättning af Taxerings-komitéerna vara overkställbar, men jag tror att förhållandet i städerna är alldeles enahanda.
Jag vet en siad, der man för att fylla ståndspersons-klassen skickade till ett bruk i granskapet och tog en Bruksbokhållare derifrån.
Jag skulle 382 Den 27 Maj f. ra. vilja veta huruvida denna person skulle kunna känna de förhållanden, öfver hvilka han skulle uttala sin tanke.
Jag tror visserligen alt Taxerings-komitéen förfor onätt då den antog en sådan person, men den gjorde det af nöd.
Med undantag af första och måhända äfven andra klassens städer, är jag öfvertygad om, att man i allmänhet omöjligen kan erhålla eli tillräckligt antal ledamöter af H. o. Ad. och ståndspersoner, för att fylla det lika antalet.
För att möta ett annat inkast, anhåller jag alt få fästa upmärksamheten derpå, alt antalet taxeringsman redan nu icke är så stort, att någon betydlig nedsättning- deraf kan medgifvas om de skola kunna, utan allt för stor upoffring, medhinna sina arbeten.
Då för öfrigt förhållandet emellan städerna och landet, åtminstone i afseende å Statens intresse, synes mig lemligen adsequat, anser jag det icke vara billigt att i fråga om städerna, frångå den grundsats, sorn för landet blifvit anlagen, och dymedelst lägga det betydligt öfvervägande intresset i städerna under de andra klassernas godtycklighet.
Jag skulle således önska att man nu måtte vidblifva det beslut, sorn vid sista Riksdagen fattades, och detta så mycket mer, som, enl. hvad Hr Flach ganska riktigt anmärkt, man ännu icke har hunnit dömma om de resultater, som af den då gjorda förändringen kunna följa.
Vid den af en föreg:de §:n nyss gjorda återremiss har icke, såsom Gr.
Sparre tyckes hafva trott, det Höglofl.
Ståndet åsyftat höja bevillnm å fastigheter på landet, åtminstone var det icke min mening.
Då jag nu kommer att lala för en syftesenligare sammansättning af Taxerings-komitéerna i städerna, så går det icke derpå ut, att någon skall, utöfver höfvan, betungas.
Jag vill blott att billighet skall iakttagas der, likaväl som på landet, så att en hvar skattar efter sin verkliga inkomst eller förmögenhet, hvilket jag ingalunda tror J. n. inträffa med städernas större näringsidkare.
De ringare, sorn betala minimiafgiften, få i allmänhet erlägga fullt ut, kanske ibland äfven något mera än hvad vederbör.
Men sä är det icke med de öfriga.
En värd ledamot har omtalat, huruledes man i en stad, utan besvär åtnöjt sig med kommunal-afgifters bestämmande för köpmän och andra näringsidkare till 1^ uller 2 gånger högre belopp än sorn motsvarade hvad de upgifvit, under det att embetsmän beskattades utan förhöjning af deras upgifter.
Dessas riktighet tyckes deraf bevisas.
Jag vill äfven nämna, att dä jag satt i Calmar läns Pröfnings-komilé: hände det, såvidt mitt minne ej felar, att stadens störste köpman, sorn betalade 8000
R:dr i tull och följagteligen hade en betydlig rörelse, var beskattad blott efter 1,200 R:drs inkomst, under det att hvarje Lektor fick skatta efter 1,500 Ridr eiler deromkring.
Med stor svårighet lyckades man höja denne köpmans taxerade inkomst till 1,500 R:dr eller till lika belopp med en Lektor, som knappast hade råd, att till måltid bjuda en resande prest ifrån landet.
Så tillgår det vid dessa taxeringar.
Det måste naturligtvis vara det allmännas intresse
Den 27 Maj f. m. 383 alt man höjer Borgrarnes afgifter till hvad billigt är, och ej tillåter alt, pä sätt här blifvit upgifvet, lefnadskostnaden först från deras inkomster afdrages, och bevillning sedan erlägges för öfverskotta.
Finge embetsman äfven göra på det sättet, att de från lönerna, afräknade sin lefnadskostnad: så skulle de flesta blifva skattefria, ty bland dem lära sådana vara få, som hafva något öfverskott.
Det torde sålunda vara ådagalagdt, att behof af rättelse är för handen.