Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är öfvertygad, att det är de vettenskapliga och ekonomiska kunskaperne en Domare i Bergsfrågor företrädesvis bör äga; och dä ej flere klagomål anföras öfver Bergmästares dom - * Den jo December f. m. 347 slut än andre Domares, bevisar detta, att Bergmästarue afven förskaffa sig nödige juridiske kunskaper.
Såsom exempel, huru väl det kan gå för sig att Domstolar från andre personer och auctorileter infordra upplysningar, har man anfört, att Domare infordra Läkarebevis och derpå grunda sine beslut.
Denna liknelse är dock alltför haltande.
Läkaren gifver bestämdt utlåtande och bekräftar det med ed.
Sådane äro ej de upplysningar, hvilkas infordrande uti ifrågavarande Författningar åsyftas.
Det är alltid öfverlemnadt lill Domaren, om han vill begagna desse upplysningar, och det beror på, om han förstår att göra det.
Med all aktning för Domare i allmänhet, vågar jag dock yttra, att man ej kan förstå hvad man ej lärt.
Då jag deltagit både i den Comité, som förberedde frågan om en förändrad inrättning af StyrelseVerken, och i Särskildta Utskottets öfverläggningnr om samma ämne, kunde åtskillige af Ridderskapet och Adeln möjligen tro, att jag, som blott är Tjensteman, varit en bland dem, som, för den juridiska enhetens skull, medverkat att bringa saken i det skick hon nu befinnes.
Jag får derföre vördsamt tillkännagifva, att jag både i Comiten och i Utskottet hufvudsakligen instämt i de åsigter Herr Tham nu yttrat; men all jag på båda ställen blif» 348 Den io December f. m. vit öfverrö’stad.
Man liar bestridt Herr Tharas påstående, att grunden till de föreslagna och vidtagna förändringarne i dessa afseenden varit hvad han träffande kallat den juridiska enhets-grundsatsen; men jag bekänner, att ehuru jag sökt med mycken uppmärksamhet följa dessa Öfverläggningar, har jag ej kunnat inse något annat skäl till de vidtagna åtgärderna.
I anledning af hvad här blifvit yttradt om Rikets Ständers tillstyrkande, att en sådan inrättning afStyrelseVerken måtte vidtagas, sorn den Herr Tham klandrat, får jag erindra, att det var något tvifvelagtigt, emedan Särskildta Utskottets Betänkande i början understäldes Kongl. Maj:t blott af arne Riksstånd, hvaremot de 2:ne andra, sorn i dylika mål borde äga den mesta sakkännedom, nemligen PresteStåndet samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln uppsköto sakens pröfning till en kommande Riksdag.
Men Ridderskapet och Adeln, lät likväl sedermera , i följd af en inbjudning från ett annat Stånd, förmå sig frånträda detta beslut och jemväl öfverlemna frågan till Kongl. Majrts afgörande.
Detta skedde likväl ej förr än efter 2 voteringar och en allvarlig strid, som jag vill minnas varade från klockan 5 eftermiddagen till klockan 2 på natten, då jag äfven blef öfverröstad, och det förra beslutet blott genom några rösters pluralitet blef upprifvet.
Slutligen får jag, i afseende på den ton och det sätt, hvar - Den 10 December f. m. 349 med Herr Thams framställningar blifvit bemötta, erinra att hvar och en, äfven den högt uppsatte
Domaren, bör ihogkomma, pä hvilket rum han bär befinner sig.
En NationalFörsamling liknar en Vexelundervisning.
Enhvar måste här vänja sig att höra och emottaga anmärkning och rättelser af Landtmän, Bergsmän, eller hvem som helst, äfven af dem, som i andra afseenden äro ens underlydande.
Friherre Ehrenborgh: Herr Tham har sagt, att den af mig anförde liknelse är haltande.
Jag kan ej medge det.
Jag tror, att förhållandet blifver ungefärligen enahanda, när Domaren infordrar upplysningar af en Markscheider, som då lian begär sådane af en Läkare.
Domaren är skyldig lika afseende på begges, och dömer derom efter sin förmåga, men är ej ovilkorligen bunden dervid.
I anledning af hvad den siste Talaren yttrat mot mig enskildt, får jag förklara, att jag tror mig ej hafva genom något yttrande härstädes sårat den granlagenhet, som jag är hvar och en skyldig.
Jag har sagt, att Kongl. Maj:t, i följd af Rikets Ständers förnyade önskningar, beslutat den förändrade organisation af StyrelseVerken.
Jag har rätt väl känt Herr von Hartmansdorffs Utlåtande om denna fråga, så väl i Comite'en, som i Särskildta Utskottet, och jag respecterar hans mening; men jag har äfven känt, 35o Den [o December f. ra. huru frågan af Rikets Ständer behandlades och understäldes Kongl. Majit.
Jag har alltid föreställt mig, att hvad Rikets Ständers pluralitet önskat, är grunden för Kongl.
Majits handlingssätt.
Min enskilda opinion om demarcationslinean emellan Domstolarne och de Administrativa Verken har jag ej tillkännagifva, utan förklarade i början af mitt svar på Herr Thams Motion, att detta lag utom gränsen af min omdömesförmåga.
Men den juridiska enlietsprincipeu har jag ansett ej ligga till grund för den vidtagna förändringen med StyrelseVerken.
Herr Tham har vid slutet af sin Motion begärt, att en särskild Division i Svea HofRätt mätte handlägga de mål, sora blifvit dit öfverflyttade från Bergscollegium; men då, enligt hvad jag tror, alla de mål, hvilka till nämnde HofRätt äro flyttade från Bergs- och CommerceCollegierne, ej uppgå till större antal än omkring 200 om året, hemställer jag huruvida det vore rätt, alt dermed uteslutande sysselsätta en särskild Division.
Äfven har Herr Tham sagt, att egentliga motivet till Rikets Ständers vid föregående Riksdagar yttrade önskan om en förändrad organisation af StyrelseVerken varit, att vinna minskning i Embetsmännens stora antal.
Jag delar Rikets Ständers önskan i delta afseende, och tror att den skedda förändringen med StyrelseVerken äfven leder till detta ändamåls vinnande, till en början genom indragning af Den io December f. m. 351 en Division i CommerceCollegium och större delen af BergsCollegii Embetsman.
Elmru jag tror mig hafva icke otydligt tillkännagifva, att min åsigt i denna sak hufvudsakligen öfverensstämmer med Herr Thams, får jag dock ytterligare förklara, att, fastän jag anser erforderlig sakkunskap höra finnas inom Domstolarne, jag dock ej anser omöjligt att ändra det gamla förhållandet med privilegierade fora.
Herr Tham har anfört såsom skäl för gamla ordningens bibehållande, att nuvarande
Bergmästare skola äga förmåga att förena insigter i de olika kunskapsgrenarne.
Det är svårt, om icke äfven olämpligt, att här ingå i bedömande af personer; men om äfven den tid funnits, då kunskapernes omfattning medgifvit denna förening, tyckes det dock vara naturligt att under seklers lopp denna omfattning skall så tilltaga, att fullständig vettenskaplig och juridisk skicklighet ej kan hos en person förenas.
Fastän jag till en stor del gillar Herr Thams åsigter, tror jag dock att det gifves ett sätt att ernå hvad han önskar, utan alt hvarken bibehålla nuvarande Former eller öfvergå till den nya juridiska enhets-ideen.
Det är nemligen en möjlighet att sammansätta
Domstolarne af både jurister och vettenskaps» män.
Men utvecklingen af en sådan fråga vore ej här på sitt ställe, enär den 35a Den 10 December f. m. nr i Embetsväg väckt, och så måste behandlas.
Jag lärer få lof att förklara ett möjligen otydligt uttryck i min Motion.
Jag har ej önskat, att en särskild
Division i Svea HofRätt skulle uteslutande sysselsättas med handläggningen af de ifrån Bergscollegium till HofRätten Öfverflyttade mål; min mening har blott varit, att en
Division i HofRätten måtte sammansättas af personer, som äga erforderlige kunskaper att bedöma desse mål.
Jag har fått ytterligare stöd för denna min tanka af hvad Herr Lagerhjelm nyss yttrat, och det är en tillfredsställelse för mig att lian delat mine åsigter.
Höglofi.
Herr Liljenstolpe3 Carl OttOj uppläste följande:
I sam - Den io December e. m. 353 I sammanhang med den af Herr Tham väckta Motion angående Stadgan om Skiftesverket i Riket af den \
Maji 1827, anhåller jag vördsamt få bifoga följande:
Indelta Armeens löningstagare hafva genom nämnde Förordning blifvit ålagd en ganska menlig tunga, genom föreskriften uti 16 Gap. 2 §., som bestämmer: ”Att Mili”tiseBoställen skola hädanefter, till lika an”del efter hemmantal, vidkännas kostnader ”för Skifte och annan Landtmäteri-förrätt”ning, ” ehuru denna Kronans jord tillförene varit befriad från desse kostnader.
Denna författning upphäfver, under namn af Laga Skifte, föregående Storskiften, hvilka förrättningar erfarenheten visat hafva sin stora nytta.
Enär nu Laga Skifte af någon delägare uti ett Byelag begäres, så, om ett Boställe deruti är beläget, skall kostnaderna derföre (efter hemmantal räknadt) drabba Indelningshafvaren.
Hvar och en vet huru betydliga dessa kostnader kunna blifva genom flere års rättegångar och landtmäteriförrättningar, som stundom uppgått till 5o R:dr B:co och deröfver på hemmanet om året.
I allmänhet skulle inom
Småland vid sådane tillfällen halfva ärendet eller inkomsten af Bostället beröfvas Indelningshafvaren; och då det möjligen kan inträffa , att man vid ett Boställe fått vidkännas en sådan kostnad, skulle vid vun3 H. 23 354 Den 10 December e. m. nen befordran eller transport, samma fråga vid ett annat kunna uppstå, och på det sättet skall den förut högst otillräckligt lönte tjenstemannen fråntagas en betydlig del af dess lönetillgångar.
Inom hvarje Provins finnas Landtmätare å Stat, hvilkas löner i senare tider blifvit förhöjda till skäligt belopp.
Före den nuvarande Skiftesförfattningen ålåg det Landtmätare, att vid deras förrättningar icke beräkna något arfvode för Boställen eller andra föreskrifne Kronans hemman, och var sådant förmodligen stadgadt med beräkning på deras löner af Staten.
Ytterligare hafva desse Embetsmäns inkomster blifvit ökade genom den nya Nådiga Taxan på Arfvode för Landtmäteriförrättningar, af den 5 Julii 1827.
I Landsorten anses, hvilket af Landtmätare sjelfve medgifvas, det de, redan före den nya Taxan, voro väl betalte för sine arbeten; men nu mera äro i de flesta Provinser desse förrättningar så allmänt fullbordade, att hvad som återstår, icke gifver full sysselsättning för det ökade antalet af desse Tjenstemän, hvilka, bosatta på en ort, hvarken till en del kunna, eller ofta icke vilja skaffa sig arbete på en aflägsnare.
De rättigheter, som Kronans jord i delta afseende ägt, torde derföre vara skäl att den återfår, såsom icke förnärmande Den io December e. m. 355 någons äldre rätt.
I annat fall torde det Lora bestämmas, att StatsVerket skall vidkännas hvad den nya SkiftesStadgan i detta afseende ålägger Indelningshafvare.
Granskningen af i frågaställde författning, utsträckt till något läftgre än det som. direct rörer MilitiaeBoställen, och grundad på exempel uti tillämpningen eller erfarenheten bör icke illa upptagas, synnerligast som afsigten är en efter min öfvertygelse nyttig rättelse för landet.
Uti detta välmenande uppsåt antnäles äfven följande:
Denna författning lemnar med några få Provinsers undantag, obestridlig rättighet, att, då delägare uti Byelag begär laga Skifte, det erhålla, oaktadt förut Storskifte i Byn ägt rum, hvarigenom ej allenast hvar och en ägare fått sig tilldeld dess teg eller skifte , utan äfven utrönt blifvit att ägornes beskaffenhet ej med gifven möjligheten af Enskifte.
Häraf blifver säkerligen den följd, att uti ett Byalag, der flere hemmansägare finnas, skil jäktige uti större och mindre skicklighet, flit och förståndigt hushållningssätt vid skötseln af sine hemmansdelar, den ena delen inom få år gifver vida större afkastning än den andra, samt i anseende till skogens olika vårdande m. m., den ena får ett verkligt ökad t värde framför en annan till hemmantalet lika del.
Med oordentlig lefnad och misshushållning förenar vanligen tnenniskan ett missun - 356
Den 10 December e. m. samt sinne, hvarföre ofta af den orsaken, gräl och processer uppkomma grannar emellan.
Genom den nya SkiftesStadgan lemnäs nu tillfälle för en af ofvannämde orsaker föranlåten hemmansägare ^och det beliöfves dertill blott en i byen) alt begära och få Laga Skifte; Derigenom åstadkommes rubbning i den äganderätt, som hvar och en förut ägt, genom ett för få år sedan vunnit laga Storskifte, som, efter flere års kostsamma Rättegångar och Landtmäteri-förrättningar, omsider kommit med en laga förening till slut.
Anmälan att vid föregånget Storskifte orättvisa blifvit begången, är lätt att uppkasta, hälst med biträde af den befintliga tillgången på Advocater, som för enskildt intresse lemna sin tydning och åsigler.
Och så tillkommer för den flitige och intet ondt anande jordbrukaren en för dess väl högst vigtig Rättegång, till hvars utförande han nöd vändigt måste för penningar anlita en Advocat, på hvars redlighet och skicklighet till en stör del, och vid flere tillfällen helt och hållit, sakens utgång beror.
För en Hemmansägare, sora trott sig med obestridlig laglig rätt innehafva sitt hemman, och i förtröstan derpå användt all sin kraft och verksamhet lill dess förbättrande, är säkerligen den rubbning, som en ny Författning deruti åstadkommer bland det mest smärtsamma.
En större utveckling torde icke behöfvas, för att visa, del den nya Skif - Den 10
December e. m. tesStadgan är (jag vågar säga) i dessa afseenden skadlig för landet, oaktadt dess i många andra fall stora förtjenster af fullständighet och redighet.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, det sådana Storskiften, hvarvid blifvit utröndt att Enskifte icke låtit sig verkställa, måtte återfå den lagliga kraft, som de före den nja SkiftesStadgan innehaft.
Herr Rothlieb_, Axel j anförde skriftligen :
Svenska folkets urgamla rätt att sig sjelfva beskatta är förvarad i 57 §.
Regeringsformen som lyder: ”Svenska folkets ”urgamla rätt, att sig beskatta, utöfvas af ”Riksens
Ständer allena vid allmän Riksdag.
Detta har också blifvit iagttaget.
Likväl har en åtgärd af Kongl.
KammarRätten, efter sistförflutne Riksdag, uti anmärkningsväg, men hvad Calmar och Östergöthlands
Län angår ej förr än under nuvarande år, blifvit vidtagen, som väckt den största uppmärksamhet, och påkallar säkert Rikets Höglofl.
Ständers, så vida den åberopade §.
Regeringsformen skall helig hållas.
Under 18a3 års Riksdag beslöts, att Jordegendomars värde skulle få nedsättas 358 Den 10 December e. m. till i o procent under då varande värdering på jord, likväl så, att dessa procent icke egentligen fingo begagnas tili någon allmän nedsättning, eller under proportionerliga andelen af den summa, hvilken såsom den minsta för hvarje
Län är faststäld, och i upprättade Tabellen upptagen.
I Calmar och Östergöthlands
Län, der jag som jordägare ömsom och någon gång i båda Länen bevistat Berednings- Taxerings- och PröfningsComiteerne, känner jag med visshet, att föreskrifterne ej lemnats utur sigte.
Uppmärksamhet åt Kongl. Maj;ls och Kronans höga rätt, och den skattdragandes förmåga, grundad på utskyldernes jemna fördelning, enligt Bevillningsförordningens lydelse, har iagttagits.
Piigten hos Comiteerne, såsom Rikets Ständers Deputerade, samt den af hvarje Comiteens Ledamot gifna eden äro ti 11 räck 1 i ge garantier deremot, att ensidiga handlingssätt hvarken bordt befaras, eller kunnat begås.
Föreskriften i ännu gällande BevillningsStadga uti lil Art. 2 J. 2 Mora. lyder: ”Konungens Befallningshafvande bestämmer, så fort sig göra låter, Terminerne för BeredningsComitéernes sammanträden, så att de inom förenämnde tid må vara slutade.
De Kungörelser härom, som öfver hela Länet böra utfärdas och uppläsas, skola innehålla bestämda föreskrifter, så väl om de uppgifter till BeredningsComi - Den io December e. m. 359 teen, hvilka den skattskyldige Åligga, som hvad af Comileen sjelf iagttagas hör.
Likaledes bör första gången da denna Bevillningsförordning skall lända till efterrättelse, i nyssberörde Kungörelse tillkänliagifvas, att den nedsättning på Hemmansvärdet i allmänhet, Riksens fiöglofl.
Ständer medgifvit, för att genom jemkning å de Hemman, som nu kunna finnas för högt värderade, få ett efter rätta förhållandet lika värde Hemman emellan, icke får öfverstiga
Tio procent af den hittills varande totalsumman och derföre inom hvarje TaxeringsDistrict icke egentligen bör begagnas till allmän nedsättning å alla hemniansvärden, utan är ändamålet att förskaffa sådane Hemman, som förut varit olika eller emot värdet för högt taxerade, ett efter förhållandet lika värde med de öfrige.” III Art. 22 Mom. innehåller vidare: ”Vid den uppskattning af Fastigheter, sorn efter de nu stadgade grunder först anställes, åligger det BeredningsComiteerne, all, med hänsigt till det förhållande för hvarje Län, som särskildt bifogade Tabell utmärker, lika noggrant som allvarligt utreda de orsaker, hvilka i vissa orter mera, än i de öfrige åstadkommit nedsättning i Fastighetsvärdet, och med lika sorgfällighet tillse, att, i den rnon dessa orsaker upphört, eller i öfrigt icke instämma med 36o Den 10
December e. m. de här förut antagne grundsatser, detta värde må återföras till dess rätta och sannskyldiga belopp, så att alla Medborgare i samhället draga lika bördor å deras egendom, och den ene icke mer än den andre derifrån undanbålles.
Varande det Comiteen obelagit, att så väl vid denna uppskattning, hvilken i öfrigt blifver gällande för år 1824 och de påföljande åren, så länge denna Författning, i enlighet med 61 §. af Re geringsFormen, länder lill efterrättelse, som vid deremellan anställande årliga sammanträden, jemka Egendomsvärdet till den närmaste inbördes likhet, som kan till— vägabringas och således detsamma för särskildta Egendomar dels höja dels nedsätta; men ingalunda må detta verkställas genom ett allmänt och obestämdt omdöme, eller und er proportionerlig^ andelen af den summa, hvilken såsom de minsta för hvarje
Län är fastställd och i ofvannämnde Tahe]! innefattad, utan skola skälen till hvarje förändring alltid i Protocollet omständligt anföras och TaxeringsComiteen underställas. ” III Art. 5 §. 1 Morn., har följande lydelse: ”För att granska Taxeringarne å Näringar, Rörelse och Löneinkomst, och att bestämma Egendomars värden i ett rättvist förhållande både till Statens kraf och Medborgares anspråk på jemnlik beskattning, skall i hvart Län en PröfningsComité hål - / Den 10 December e. m. las, att med anledning af de anmärkningar, som vid TaxeringsComiteWnes beslut göras eller Comitéen i öfrigt finnér skäliga, vidtaga alla nödiga rättelser och, efter inhämtad noga kännedom, oväldigt hålla hand deröfver, att fastighetsvärdet å Landet, äfven med afseende på de skiljaktigheter, som emellan TaxeringsDistricterne sig förete, likväl icke i något fall, sättes under dess rättmätiga belopp, och framför allt icke under den Summa, som för hela Länet blifvit påräknad, och i den bifogade Tabellen upptagen.”
Slutligen innehåller IV Art. 5 §. följande: ”Sorn Ledamöter af Berednings- och PröfningsComite rätteligen äro att anse som Rikets Ständers Deputerade, hvilka äga, icke endast, att verkställa bestämda föreskrifter, utan ock att med Riksens Ständers magt och myndighet afgöra och besluta uti frågor, der endast den enskilda kännedomen och öfvertygelsen om Medborgares olika ställning och förhållanden, måste ligga till grund för pröfningen, altså komma Taxeringsman att i och för utöfningen af deras kall tillgodonjuta enahanda skydd och säkerhet, som uti lii §.
RegeringsFormen och 77 §.
Riksdagsordningen är åt Riksdagsmän försäkrad.” Hvad sålunda BevillningsStadgan i uppläste delar och öfrigt bjuder har af Öster - 362 Den 10 December e. m. göthlands och Calmar Läns Comiteer med yttersta noggranhet blifvit verkstäldt; och liar, såsom följd häraf, afgiften för hemmansvärden ej allenast enligt Tariffen utgått, utan en betydligt summa deröfver, då ej de till nedsättning tillåtne 10 procent blifvit för sådant ändamål allmänt Begagnade; hvilket äfven upplyses af särskildt öfver förrattningarne hällne Protocoller, Att nedsättningen af hemmansvärden till och med 10 procent under det belopp, hvartill hemman inom Östergöthlands och Calmare Län varit uppskattade från 1818 till och med 1823, hade varit både billigt och behöfligt, om rättigheten till så beskaffad nedsättning begagnats, upplyses deraf att till 182.3 års Riksdag stod hvarje hemman i Östergöthlands
Län uti värde till 47^9 thdr och i Calmare Län till 5641 R:dr, således enligt bevillnings-sammundragen bland de högst uppskattade Län i Riket.
KammarRätten har anställt den ifrågavarande Anmärkningen, grundad på en, som jag tror, egenmägtig förklaring af BevillningsFörordningens lydelse.
Anmärkningen för Östergöthlands
Län innehåller att de 10 procenten ingalunda böra begagnas till allmän nedsättning &c.
Ehuru Författningen tydligen i 3 Art. 2 §. 2 Mom. lyder, att den icke egentligen bör begagnas lill allmän nedsättning.
Då Comiteernes Protocoller äfvensom Bevillningens utgörande Den io December e. m. 363 för hemmansvärden, vida högre än om io procents nedsättning i värdet ägt rum, styrka att ej någon allmän nedsättning begagnats, så synes mig som en något för vida sträckt anmärkningslust varit rådande i denna Kongl. KammarRättens RevisionsContoirs handling, troligen härledande sig från den låckande speculation på Anmärknings-procenten.
Kongl. Brefven af den iö October 1816 och den i Februarii 1825 innehålla, att innan Anmärkningar få utfärdas, som röra en hel menighet, bör underdånig hemställan göras hos Kongl. Majit och Dess Nådiga beslut afvaktas.
Väl har Kongl. KnmmarRätten, jag tror under den 26 September 1827, för Upsala Län begärt i underdånighet och erhållit
Nådig föreskrift; men elter all min forskning, har jag ej kunnat finna någon sådan åtgärd för Östergöthlands eller Calmar eller något annat
Län i Riket vara sökt mindre bifallen; och om Kongl. Majit, på KammarRättens uppgift det ett Län afvikit från BevillningsFörordningens föreskrift, i Nåder tillåtit anmärkningar för ett uppgifvit
Län, så är det mer än troligt, om en dylik fråga väckts för flere
Län, att den Nådiga föreskriften för anställandet af anmärkningar blifvit helt annorlunda, och möjligen fått bero, till Ständernes sammankomst, i synnerhet som ej anmärkningarne för de af mig uppgifne
Län blifvit förr utställde, än under loppet af innevarande år.
Jag anklagar ej KaramarRätten, 364 Den 10 December e. m. utan nämner blott saken, till vinnande af Lagenliga rättelser uti misstag nu och för en framtid.
Skulle KammarRättens genom dess RevisionsContoirs gjorda anmärkningar vid sig fästa några följder; så uppkom deraf åter nya Berednings-, Taxerings- och PröfningsComiteer för åren 1824 till oell med 28; oell jag vågar underställa Höglofl.
Ridderskapet och Adelil om ej följden slutligen skulle blifva den, att inga Ledamöter i Comiteerne kunde erhållas.
Den misskände finnér alltid sin belägenhet tryckande.
Hvad böra då ej personer känna, som efter gjord Ed och samvetets föreskrift iagttagit sina åligganden och fullgjort hvad Rikets Ständer föreskrifvit, samt beklädande kallet af Rikets Sländers Deputerade, likväl, om KammarRättens åsigter få gälla, äro underkastade åtgärden af ett Anmärknings- och RevisionsContoirs uti ett Verk, som, så lill sågandes, ser och dömer i egen sak.
Det är på dessa skäl jag vågar ödmjukast hemställa det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Anmärkningarne rörande Hemmansvärden måtte inställas och blifva utan påföljd; att beslut måtte fattas, det hädanefter Kammar-Rättens anmärkningar ej må sträckas till Rikets Ständers eller dess Deputerades åtgärder, då åtagen Bevillning utgått, så Den 10 December e. m. 365 vida cj tydlig afvikelse från BevilluingsFörordningarnes lydelser blifvit begången, b varigenom minskning i påräknad och åtagen Bevillning, eller fel i ziffran uppstått, samt Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd och föreskrift för hvarje fall vunnits till Anmärkningars utfärdande, i enlighet med hvad stadgadt är; och att slutligen någon bestämd tid måtte fastställas, inom hvilken Anmärkningar böra göras, om de skola för gällande anses.
Herr af Billbergh Johan Petter:
Ehuru jag är öfvertygad att Ridderskapet och Adeln icke lärer vilja taga befattning med en enskild fråga, som i Domstolsväg blifvit anhängig, anhåller jag dock att få meddela några upplysningar, icke för att redogöra för
Domstolens förfarande i denna fråga, men för att utveckla sanna förhållandet.
BevillningsFörordningen medgifver att nedsättning får ske, möjligen ända till det stadgade minimum af fastighetsvärdet inom hvarje Län, men den säger tillika, att ingen allmännelig nedsättning af egendomsvärdet får äga rum, emedan en speciel pröfning skall föregå, hvars ändamål är jemlikheti beskattningen.
Af 25 Län hafva 11 förstått Förordningen så, att man kunde göra en allmän nedsättning, och de 14 åter så, att de borde göra den speciel, och sålunda bereda jemlikhet inom Länen.