Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke förstå annat, än att, i fall förhöjningen af skjutslegan blir motsvarande besväret , det mäste blifva möjligt för Latulshöfdingarne, under hvilkas inspection skjutsen står, att med gästgifvarne träffa öfverenskommelse!- örn sådana inrättningar, hvarigenom skjutsningen, såsom skyldighet, helt och hål let upphörde.
Derigenom skulle alldeles icke något hinder uppkomma, för att med dem, sorn bo i närheten af gäslgifvaregårdarne uppgöra contracter om utgörande af skjuts; men så länge reserv-skjulsskyldigheten qvarstår, är hållskjutsen absolut nödvändig, så vida icke allmogen skall ännu mer betungas, ty jag är af alldeles samma tanka, sorn flera ledamöter här yttrat, att reservskjutsen är ojemnförligt tyngre och värre i sin egenskap, an sjelfva hållskjutsen, ty ofta nog har den till reserv anslagna, i närheten af de större vägarne, knappast dygnet fritt, och att nödgas spänna hästen ifrån mitt hölass eller min plog, uppå skjutsrällarens bud, är så odrägligt, alt det är nära nog obegripligt, att ett land med fria institutioner kan tåla och lida det, hvarföre äfven så länge reservskjutsningen finnes, förhållandet skulle blifva ännu tyngre, om hållskjutsen blefve borttagen.
Hållskjutsdingsbesväret behöfver icke omtalas, tv det är allmänt kändt, och man vet, att del går nära i bredd nied våra correct.inrättn:r, samt ofta lemnar sujetter för deras ytterligare utbildande, ty på hållstugan grundlägges sedeförderfvet.
Således måste den, sorn vill hafva bort sedeförderfvet, äfven vilja de medel dertill, som bero af hållskjutsens afskaffande.
Man säger också, att det vore elt stort ondt, 0111, genom skjulslegans förhöjning, allmogen retades att oupphörligen skjutsa; men jag anhåller, att den värde talaren, sorn yttrat denna mening, måtte besinna, att detta är en sak, sorn beror af fri vilja.
Då bonden för sitt arbete får den betalning, det är värdi, bör väl ingen hindra honom att skjutsa, utan må han sköta sig sjelf, såsom han finner mest öfverensstämmande med sitt intresse; och jag ser icke, att han, då hans arbete blefve bctaldl med dess rätta värde, skulle blifva Den 19 Februari f. ra.
Iilifva olyckligare 811 nu, då lian för en spottpenning nödgas hellida skjul sen.
Inom delta Uns äro vi mångå, sorn besökt främmande länder, oell vela hvad det der kostar alt fortska lfa sig.
F.n skjutslega bär afl r:dr h:co skalle svara mot 1 francs, neli när vår milslängd jemföres med den Fransyska, skall en sådan lega icke finnas så hög, som den hvilken i Frankrike erlägges.
Men om betalningen för vårt förskaffande äfven hlefve högre, än i andra länder, nödgas jag, ehuru det verkligen är mig påkostande, i minnet återföra den sirid, som för 4<J år sedan, eller något derförinnan, fördes 0111 din satsen, att allt gäller hvad det kan gälla.
Således måsle i elt glest hehodt land, der coinmunicalinnerna icke äro Ulliga, skjutslega!! efter naturens ordning vara dvrare och icke för hällre pris, än annorstädes.
Den kan också icke bestå lill delta pris, ulan fort farande af det slafviska, förnedrande och förtryckta förhållande, hvari våra jordbrukare befinna sig; ty man må för öfrigt länka aldrig så olika, så kan likväl den åsigten icke jäfvas, att det är högst förnedrande för den fria mannen att, på en främmandes hud, gå från sitt hus, för att skjutsa honom mot en så låg lega, alt den icke svarar mot värdet af det arbete lian lemnar.
Man har äfven yllrat, att det skulle uppstå en stor olycka för landet, genom skjntslegans förhöjning, då, i följd deraf, forsellönerne skulle blifva högre; det ville således säga, alt det är en lycka för landet, att genom konstgjorda inrättningar kunna nedtrycka industrien och minska arbetsförtjensten.
Jag kan icke begripa den stats-ekonomiska åsiglen, och jag återkommer till den satsen, att allt måste gälla hvad det kan gälla, hvarken mer eller mindre, och säkerligen får förbunden hvarken mer eller mindre, derföre att gästgifvare-skjutseri blir högre betald.
Forsellönen måsle bero af behofvet hos dem, som hafva något att forsla; det blir concurrensen emellan de forslande och de forsclbehöfvande, sorn i alla tider kommer att bestämma prisen, hvarföre denna invändning omöjligen kan gälla, och i alla fall är det, efter mina åsigter, en lycka, om äfven i della hänseende arbetet betalas med hvad det är värdt.
Jag anhåller, att dessa mina tankar må få åtfölja Hr Hammarskölds motion. ■ Hr Hammarsköld:
Frih. Ridderstolpe och Hr Ribbing tyckas dela min åsigt om nyttan af entreprenad-auetioner för skjutsningens öfvertagande; men endast i det fall, att entreprenader kunna tillvägabringas, vilja de öka skjutslegan.
Jag har gått en annan väg, i det jag yrkat först förhöjning i legan, och sedan, att man må söka det lägsta möjliga pris, och skall förklara, hvarföre jag gjort det.
Om vår mening är, att få bort ifrågavar. onus från jorden, bör man söka a II. a5 ig4 Den ig Februari f. ra. detta mål på det lättaste sätt; och jag tror icke, alt, i full skjutslegan först sedan entreprenader blifvit ingångne skall höjas, dessa entreprenader blifva tillvägabragte.
Om jag antager en gästgifvaregård med blott reservskjuts, så finna de, som bo nära, sin fördel vid alt skjutsa, då väglaget är godt, hvaremot de, då väglaget är dåligt, icke vilja göra det, och de aflägset boende då få det onus alt skjutsa töllö sk. milen.
Blifva åter entreprenader uppgjorde, så tvingas de, som bo i närheten att, i följd af frivilligt ingångne öfverenskommelse!', skjutsa äfven då väglaget ar svårt, och mista de längre bort boende sitt onus att inställa sig på bildning vid elakt väglag.
Här har blifvit nämndt, att skjutslegans förhöjning skulle verka på forlönerne.
Della måste jag bestrida på grund af erfarenheten, åtminstone i den ort jag bebor.
Skjutslegan har varit lika hög under de io år, jag bolt i Westmanland, men under samma lid har forlönen för en tunna råg från Fahlun till Westerås varierat från i r:dr 16 sk. lill 5 r:dr, således har forlönen intet -att göra med skjutslegan, och just derigenom att skjutsen ställes på entreprenad, blir det så många flera landtman, som kunna sysselsätta sig med forslina: af brukseffekter och andra varor.
Ridderstolpe har sjelf erfarenhet af, att entreprenader med nuvar. skjutslega ej kunna tillvägabringas i Westmanland, der har jag med mina grannar bidragit till en entreprenad med 2,400 rtdr, 100 tunnor hafre och 4°° hållhästar.
Det oaktadt har dock icke entreprenören kunnat slå sig ut med 16 sk. skjutslega, utan redan på första året gick han under.
Detta tyckes visa, att denna lega är otillräcklig; och då entreprenörer icke med så stora bidrag kunna komma ut med skjutsningen, synas de svårligen kunna göra det med mindre än 32 sk., då de icke få några bidrag, ty jag har alltid utgått från den synpunkt, att man bör helt och hållet befria jorden från detta onaturliga onus, och kan icke inse, hvarföre jag, för det jag bor bredvid landsvägen, skall vara skyldig skjutsa den, som vill resa mig förbi.
Gr. Mörner, Carl:
Jag har egentligen begärt ordet för att yttra mig i anledn. af flere talares här framställda förslag örn skjutsningsbesvärets öfvertagande genom entreprenad, och lättheten för Landshöfdingarne att kunna tillvägabringa contracter i detta afseende.
— Upplysningsvis får jag meddela, att redan för flera år sedan blef, på K.
M:s nåd. befallning, grundad på R.
St:s vid någon föregående riksdag derom gjorde lind. anhållan, reservskjutssky Idigheten öfverallt inom Kronobergs län utbjuden till entreprenad ; men ingen anmälde sig, ej ens på de större vägarna, att derpå ingå.
— Ehuru jag betvifla!- möjligheten att, åtminstone inom Småland, der allmogen gerna skjutsar mot betalning, kunna, på annat sätt än nu sker, fortskaffa* re - Den 19 Februari f. rn. sande, ber jag att få fästa uppmärksamheten derå, att, om också å de större vägarne, skjutsningsbesväret skulle öfvertagas af gästgifvarne emot förhöjd lega, fördelen eller vinsten endast och allenast tillkom entreprenören, emedan de nu skjntsskyldige, med hvilka den förre contraherade om skjutsningens bestridande, troligen icke undfinge högre betalning, än som nu erlägges; och möjligen skulle den skjutsande, i godt väglag, nöja sig med mindre, hellre än att icke få förtjena något i contant med sina hästar.
Jag föreser ett sådant förhållande, om entreprenader å skjutsväsendet skola ovillkorligen tillvägabringas; men jag önskar, i hvad fall som helst, att R.
St. i denna vigtiga fråga må vidtaga rättvisa och ändamålsenliga åtgärder, anhållande att dessa mina anmärkningar må få åtfölja Hr Hammarskölds motion till behörigt Utskott.
En hvar instämmer utan tvifvel i den önskan, alt de olägenheter, som skjutsen medförer och hvilka för ingen äro obekanta, måtte kunna undanrödjas.
Men den som känner Sveriges rike eller särskilda delar deraf, han vet också hvilka stora svårigheter dervid mola; han finner att hvarken Landshöfdingar eller Regering kunna göra det omöjliga.
De många försök, som i detta afseende blifvit gjorda af enskilde, men sorn misslyckats och hvaraf Hr Hammarsköld omnämnt ett, bekräfta verkligheten af dessa svårigheter.
Det synes mig således, som skulle de retande utropen, förtryck, odrägliga bördor, m. IL, icke tjena till annat, än att onödigtvis förtreta sig sjelf och andra, med hvad som icke kan hjelpas.
Åtminstone borde man sjelf kunna uppgifva någon bättre verkställbar inrättning och icke blott klaga.
Hvad entreprenaderna angår, så tyckes man redan hafva börjat dem här, och bjudit först 24 sk., sedan 32 sk. oell slutligen 48 sk.
Jag förmodar likväl, alt Utsk. skall på afslag taga igen den förhöjning, hvartill vi kommit på uppslag.
Förhållandet är, såsom man vet, alt endast på de stora vägarna vore det möjligt, att, i anseende till de resandes mängd, få några entreprenader i gång; men just der vilja bönderna så gerna skjutsa sjelfva, att ingen skulle åt entreprenören betala.
Tvertom hörer man dem der nyfiket fråga den resande, om icke mera skjuts snart kommer efter.
När jag reste upp till riksdagen, hörde jag dem fägna sig åt den myckna skjuts, som skulle äga rum, så länge riksdagen varade.
På de mindre eller från hufvudstaden aflägse större vägarne, der de skjntsskyldige måhända vore benägne att gifva något åt en entreprenör, är skjutsen så ringa eller ojemn, alt ingen entreprenad kan bestå utan större bidrag, än de skjntsskyldige vilja betala.
Hvart kommer man mellan dessa svårigheter?
Hvad återstår annat än alt begagna den utväg man har?
Man har sagt, att der icke hållskjuts finnes, går reserv - 196 Den ig Februari f. in. hondén under, och att således håll- och reservskjnts måste vma förenade.
I Calmar län linnes ingeri hållskjuts, men likväl många förmögna gäslgifvare.
Del kan förmodligen Gr.
Anckarsvärd sjelf bevittna.
Det är sagdt, att skjulslegan på många ställen är för låg; inå vara; men under Hilvar. pris och förhållanden är lion på somliga ställen ändock högre, än som behöfves.
En af mina grannar på bänken bär har upplyst mig derom, alt i Kronobergs län betalas sällan mera än i8sk. rtgds milen för foror, och att bönderne derstädes gerna skjutsa för denna betalning.
Då de af den, sorn reser med gästgifvarskjuts, får mer, äro de desto mer förnöjde.
Här är klagndt öfver kungsskjulsen.
Jag skulle önska att riksdagsmännen erinrade sig det större besvär deras egna resor medfört, der skjutsen icke är begärlig.
Före min afresa från Calmar, tillsade jag vederbör., att i det längsta undvika böndernas besvärande med deras inkallande lill hållskjuts för riksdagsmän på en strål, der så få komme att färdas.
Samma omvårdnad ont de sk ju Issky Idiga förmodar jag att hvarje annan Landshöfding haft, inom sitt län.
Man liar här äfven omförmält, huru lindrigt det för den resande vore, att färdas i Sverige, i jemförelse med andra länder.
Det kan vara sannt då resan sker med en häst; men 0111 den resande begagnar flera hästar och förbud, så tror jag att det tvertom blir dyrare här än i andra länder, ty vi hafva icke här deligencer eller åtskilliga andra medel lill fortkomst, som i främmande länder af resande begagnas.
Jag anhåller att dessa mina anmärkningar må få till Utsk. medfölja remissen.
Brahe, Magnus:
Det är ej för att yttra något i sjelfva hufvudfrågan, utan blott för att besvara åtskilliga anmärkningar af Gr. Anckarsvärd, som jag begärt ordet.
Hr Grefven uppgifver, att skjutsande varit uppbådade på 7 å 8 mils afstånd för kungsskjuts till Rosersberg.
Det vågar jag icke bestrida, emedan det endast lärer vara Landshöfdingen i länet, som derom har säker kännedom; men mig förefaller det högst besynnerligt, att förhållandet skulle vara sådant, då i allmänhet icke något större antal hästar vid vanliga Rosersbergsresor erfordras, emedan alla till köket och ekonomien hörande effecter vanligen transporterasrned ångbåtar, sedan detta fortskaffningssätt kunnat begagnas men hvad jag vågar bestämdt försäkra, är, att Hr Grefven fått en oriktig uppgift, om att tomma hofvagnar blifvit med skjuts transporterade till Rosersberg.
Jag äger för noggrann kännedom derom, för att icke kunna bestämdt förklara, att sådane vagnar aldrig på annat sätt än med hofstaliels hästar blifvit transporterade hvarken Den ig Februari f. m. •97 till eller från Rosersberg.
Sedermera liar Gr.
Anckarsvärd yllrat, alt vid transport af trupper till
Drottningholms öfningsbataljon, man låtit deni fostskalFas med marche forcce i stallet för ångfartyg.
Jag får i anledn. deraf fästa Hr Grefvens uppmärksamhet derpå, att om han behagar taga närmare kännedom om de transporter af trupper, som ägt rum till Drottningholm och andra stallen, skall det visa sig att vanligen så mycket som möjligt foi tskuffandet skett med ångfartyg; men en sådan commendering, som den till
Drottningholm, dit soldater från alla trakter skola afgå, torde det icke vara möjligt att ordna så, att icke vid något tillfälle en del af commenderingen måste transporteras landvägen, synnerligast som man bär komma ihåg, att sjötranspor'terne på Mälaren, då fartygen är enskild egendom, icke kunna commenderas, utan öfverenskommelse med fartygens ägare mäste uppgöras.
Man har sökt att, så mycket som möjligt, kunna använda dem, och icke allenast i orderne bestämdt, att commenderingarne kunde framkomma på olika dagar, i mån af transporttillfällen, utan äfven låtit dem till en del qvarligga å
Drottningholm 2a3 dager efter den i uppbrottsorderne för bataljonens .upplösande bestämda dag, just för att kunna begagna sjölägenhet.
Jag har velat meddela R. och Ad. kännedom härom, för att visa det möjlighelerne att undvika de skjutsandes betungande icke blifvit af General-adjulants-expeditionen åsidosatte.
Såvida det är naturligt för bonden, likasom för hvar och en annan att mera tycka om en stor förtjenst, än en liten, bör man icke undra att, då skjutsningen lönar sig väl, icke många anmäla sig till forsling.
Om nu en allmän föi höjning af skjutslegan skulle komma att äga rum, så ar det naturligt, alt bonden, fastän han efter min tanke icke är calculateur, linner det bättre att förtjena mera penningar med att skjutsa resande, än att förtjena mindre med att skjutsa varor.
Flucluationen i forsellönerna i Westmanland beror, såsom mycket annat, af bringen; då säden är dyr, stiga tjenstefolkslönerne och stiga afven forsellönerne för året, ty då gör sig behofvet gällande att på annat sätt förtjena hvad jorden icke lemnat.
För alt complettera mitt förslag om entreprenad-auctioners anställande till skjutsningens öfvertagande af den minstbjudande, får jag anföra, alt de, efter min tanke, böra tillgå på det sätt, att Landshöfdingen först gör ett utrop i det han säger: ”Med nu gällande skjutslega af 16 sk. b:co, huru ”stort tillskott vill entreprenören hafva för alt bestrida ”skjutsen?
Derpå gör entreprenören sitt anbud, t. ex, vid den gästgifvaregård Hr Hammarsköld omnämnt med 2400 r:dr, 100 t:r hafre och 400 hållhästar.
Derefter gör Landshöfdingen ett nytt utrop: ”Med 20 sk. b:co milen, för hvad "tillskott åtager sig en blifvande entreprenör skjutsens be - Den 19 Februari f. m. ”stridande?" anbudet blir då 1000 r:dr &c. Så måste Landshöfdingen gå lill vagn, tills han finner huru hög skjutslega vid hvar och en af de olika gästgifvaregårdarne erfordras, för att allt tillskott af jordägarne må försvinna.
Derigenom skulle bördan af skjutsen helt oell hållet aflyftas från hemmanen, oell på de stallen i södra delen af Sverige, der icke samma förhållande med skjutsningsbesvär inträffar, som i norra delarne, skulle icke någon ledsamhet åstadkommas genom antagande af mitt förslag.
Nu tror jag mig tillräckligt hafva vederlagt de misstag, som blifvit begångna af deln, hvilka kanske ieke rätt förstått hvad jag anfört.
Jag bar visserligen med mycket nöje afhört den historik Gr.
Ankarsvärd för oss behagat uppläsa, men denna historique har endast befastat min öfvertygelse, att skjutsningsskyIdigheten alltsedan Magnus Ladulås’s tid vidlåder Svenska jordbruket.
Hr Grefven har yttrat, att skjutsen hvilar hufvudsakligen på skatteallmogen.
Jag vill erinra icke allenast att en stor del af frälset, som ligger inom det vanliga afståndet för reserven, är skjutsskyldigt likasom kronoskatlehemmanen, utan ock derom att all jord kan ägas lika af alla classer, de må vara herremän eller bönder, hvarföre ej heller skjutsningsskyIdigheten ensamt träffar de sednare.
— Af flera talare har blifvit åberopndt hvad i åtskilliga skrifter och vid föregående riksdagar är stadgadt om vådligheten af hållstugan, och att den är ett tillhåll för osedlighet m, m. det är visserligen sannt, men jag vågar hemställa, 0111 icke de drängar, som entreprenören skall bålla, för att dels sköta bans hästar och dels följa med på resor, skulle vara lika blottställde för osedlighet som hållbönderne.
Om det invändes, att de slå under gäslgifvarens uppsigt, får jag svara, att de icke alltid förblifva i hans tjenst, utan komma till andra; och har då deras moralitet blifvit förstörd, så kommer sådant den öfriga allmogen till skada.
Här är gjordt ett förslag, att militärer, då de resa i tjensteförrältningar, skulle föras gård emellan af allmogen.
Jag har rest på lorpsyner, och erkänner, att det är ett af de största onera den indelle Officeraren har, men hellre än att hans färd blefve beroende af allmogen, skulle han vilja utbetala den största möjliga skjutslega; och det är dessutom icke endast för resor på sådane förrättningar, han nödgas betala skjuts, utan han måste äfven göra det vid resor till mölen och åtskilliga samlingsställen.
Hr Hammarsköld har anfört ett exempel, der 2400 r:dr, 100 Cr bafra och 400 hållhästar utlofvades till en gästgifvare för hållskjutsens bestridande, och har dermed velat bevisa, att skjutspenuiugai ne borde ökas.
Jag tror att detta exempel endast bevisar olämpligheten och omöjligheten Den ig Februari f. m. '99 alt komma till väga med en bättre skjutsinrättning genom entreprenader.
Orsaken ligger deruti, alt da de skjutsskyldige bönderne äga, jemte minst ett par oxar, en eller två hästar, dessa hästar icke beständigt äro sysselsatte vid jordbruket utan kunna begagnas för en behöflig biförtjenst, hvartill de kunna användas utan att skadas af sk jutsningen: i o -t o 10 7 men deremot mäste den som atagit sig en skjutsentreprenad, hålla hästar, utan att kunna begagna dem till annat an skjutsning, i följd hvaraf skjutsbedrifvande genom entreprenad måste blifva dyrare.
Hr von Hartmansdorff har ifrån Calmar län, der ingen hållskjuts finnes, exempelsvis anfört att flera förmögne gästgifvare i detta län finnas.
Jemte det jag får vitsorda detta, får jag tillägga, att äfven flere förmögne sk julssky Idige bönder finnas, och dessa torde utgöra den största delen.
Hvad forlönerne beträffar., så äro de i allmänhet i Calmar län snarare under än öfver skjulslrgan.
I södra delen af länet betalas forlönen från Calmar till Carlskrona, hvaremellan afståndet är g mil, med Råg rtdr r:gds, och i norra delen skall, efter hvad jag hört en annan ledamot säga, vanligen betalas 20 sk. r:gds för milen i accord.
Detta ar allt hvad jag nu velat i detta ämne anföra.
Hi' Ribbing:
Jag tror visserligen icke att här är fråga om annat, än att R. o. Ad:s samtliga ledamöter öfverensstämma deruti, att den nuvar. skjutsordningen måste upphöra och blifva ställd på entreprenad, så vidt möjligt är; men jag hemställer, huruvida de värde talare, som önskat, att skjutslegan först måtte förhöjas och sedan entreprenader uppgöras, icke misstagit sig.
Jag skulle tro att det vore bäst, att, såsom jag redan föreslagit, entreprenader först må försökas med det villkor, att entreprenörerne få högre skjutslega; ty då man vqt sig såsom entreprenör kunna få högre skjutslega, än såsom reservskjutssky
Idig, skulle både de reserv- och hållskjutsskyldige önska entreprenader, med utsigten att, jemte befrielsen från skjutsningsskyldigheten, få tillfälle att genom skjutsningen förtjena mer än förut.
Det är alltid gifvet, att man vill förtjena mycket, och deraf följer att alla skulle önska den ordning, som medförde en högre betalning, helst likväl, då förhållandet är, alt en del af de reservsk ju Isskyldige gerna vilja skjutsa, men andra deremot äro obenägna dertill, de, som icke vilja blifva af med skjutsen, få tillfälle att dermed fortfara, i det de ingå i entreprenaderne, samt de öfriga kunna slippa detta besvär.
Hvad för öfrigt faran af de stegrade forlönerne angår, ser jag icke någon fara i deras stegring; ty jag anser dem nu vara för låga.
Jag kan såsom exempel anföra, att emellan Götheborg och Jönköping gå manga foror, ehuru canalen är alt tillgå; och jag har hört köpmän i Jönköping sjelfve säga, att det kostar deni föga eller intet mer, allia aoo Den 19 Februari f. m. sina varor landvågen på hjul från Götheborg, Sn få ermålen.
Hvad åter den olägenhet beträffar, som skulle genom skjulslegans förhöjning uppstå för suballern-officerai e, sorn resa på torpsyner, så minnes jag ganska val, att skjutslegan dervid betalas efter väldet af kronoskjuts, och således har denna omständighet ingen inverkan på saken, då här endast är fråga om gästgifvareskjiitslegan.
Jag förnyar milt tillstyrkande af det tillägg vid motionen, alt det må blifva ovillkorligen stadgadt, att der skjutslegan förhöjes, skall -skjulsningen nödvändigt vara öfvertagen på entreprenad.
Jag skall icke uppehålla med något långvarigt tillägg i discussionen, hvilken utan tvifvel kominer att ännu långvarigare fortsättas i Utsk.
Jag är blott uppkallad af Hr von Hartmansdorff* yttrande om den fägnad och fördel, som allmogen å de stora vägarna skola yttra öfver, och tro sig finna i skjulsningen.
Denna fördel synes mig icke stå väl tillsammans med den erfarenhet, \i äga derom, alt i Bonde-St. blifvit väckte, såsom jag tror, omkring 5o motioner 0111 skjutskyldighetens upphäfvande eller förändring.
E11 annan betänklighet emot skjutslegans förhöjning har af Hr af
Dalström samt några andra värda ledamöter blifvit framställd, nemi. att derigenom forsellönerne skulle höjas, och att det skulle väcka missnöje i landet.
Vi hafva likväl Norriges exempel alt deremot framdraga.
— Slutligen ber jag att få framställa en anmärkning vid H. Ex. Hr Gr.
Brahes yttrande i afseende på de forcerade marcherne, emedan det står i sammanhang med en af mig gjord motion, som nu hvilar på R. o. Ad:s bord.
Jag får fästa uppmärksamhet derpå, att ehuru ångbåtarne äro enskild egendom, möter ingen svårighet, att meik dem transportera trupper, enär dessa fartygs turer äro på förband i allmänna tidningarne kungjorde, och de hafva sin taxa, efter hvilken trupper, likasom andra passagerare, Lunna föras.
Då jag sist uppsteg för att yttra mig i denna fråga, fäste jag mig särdeles vid den af mig kände omständighet, att man vid sista riksdagen , hufvudsakligen i Bonde-St. och äfven från Regeringens sida, afsåg omöjligheten att höja skjutslegan till det belopp, som -erfordrades för att entreprenaderne skulle bära sig sjelfve.
Det var ur denna synpunkt, jag betraktade nödvändigheten deraf, att ingen förhöjning i skjutslegan skulle medgifva.* annorlunda än v i 11- koriigen, såvida entreprenader blefvo ingångne; men då numera opinionerna, efter hvad jag hört, tyckas vilja jemka sig derhän, alt man vill hafva en skjutslega motsvarande besväret, förfaller mitt argument.
Då anser jag endast behöfligt att en bestämd befallning af K. M. lemnäs Dess Befalln:h.‘de, alt skjuts-entreprenader genast skola bildas.
Det kan ganska calhegoriskt stadgas, att så skall ske, och Den 19 Februari f. m. 30 1 det behöfves blott polismaktens mellankomst, för att trygga den resande, äfvensom entreprenören för alla oordningar.