Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser, att enär Betänkandet hindrar Silfvers införande, och möjeligen kan trycka ned cour-? sen, samt hindra rörelse-capitalets tillökning emot metallisk valuta, skall det skada, i stället för att gagna.
Jag anhåller derföre om återremiss, och önskar, att Rid-? derskapet och Adeln i stället ville instämma i den mening, att jemte det inväxling får fortfara för 128 sk., BancoFullmäktige bemyndigas att icke allenast handla vexlar, utan äfven afsluta contracter om silfver, och gifva förskotter, då nödige mått och steg tagas till bevarande af Bankens säkerhet, och det aldrig tillåtes, att silfret får kosta mera än 128 sk.
Kunna Fulimägtige få silfver för mindre, lära de ej underlåta att det iakttaga, och jag tror, att en del af det sednast köpta icke kostat mera än 127^ sk.
Jag önskar att den tid, hvartill Banco-Utskottet utsträckt sitt beslut, måtte förändras, ty hvartill tjenar det nu att sätta ut en viss tid.
Icke måtte man kunna vänta sig, att Rikets Ständer innan den 1 September icke skola hinna att besluta om fmancerna.
Jag önskar, att Banco-Utskottet i det förslag de, i fall af återremiss, komma att afgifva, ville stadga, att de mesu - 186 Sen 6 April f. m. rer, som nu tagas, skola gälla, till dess Rikets Ständer annorlunda besluta.
Jag ber äfven att få tillägga den begäran, att Banco-Utskottet så skyndsamt sorn möjligt måtte inkomma med svar på dessa anmärkningar, på det Riksens Ständer, i fall Banco-Utskottet skulle vilja fortfara i den åsigt att hindra contracter, må komma i tillfälle, att sjelfve besluta det, som kan vara gagneligt för det allmänna.
Ingenting finnes hvarifrån Banco-Utskottet kunnat hämta sitt raisonnement, att man nu ej borde få uppköpa silfver för mera än två års vinst.
Rikets Ständer hafva ej gifvit anledning till något sådant.
Nog tydligt har den önskan blifvit yttrad, att silfver skulle uppköpas utan allt afseende på vinsten, och det lärer bero på Rikets Ständer vid innevarande Riksdag att besluta, om någon del af vinsten dertill skall användas eller ej.
Jag vågar tro, att Banco-Utskottet är oskyldigt i afseende på de anmärkningar, som nu blifvit mot detsamma gjorde.
Utskottet har tillstyrkt hvad den värde anmärkaren och motionären hemställt, nemligen att på 3:ne månader utsträcka de af 1823 års
Ständer gifne föreskrifter om Silfveruppköp.
Utskottet har blott utsträckt dessa föreskrifter. 5, 6, 7, §.§. 4 Art. 1 Afdeln. af BankoReglementet säga, att silfveruppköp skall ske för 266,666 f R:dr af Bankens l Den -6 April f. m. 187 vinst, och 66,666 f R:dr som inbetalas från.
StatsYerket; samt att, om goda conjuncturer inträffade, Fullmäktige på kommande årets behållning fingo anordna förskottsvis.
Detta kunde visserligen tagas så, att hela det kommande årets silfveruppköpssumma ej fick tillgripas.
Detta oaktadt bar Utskottet föreslagit en ytterligare utsträckning, eller att 2:ne års hela anslag må på en gång till silfveruppköp användas.
Dessutom har Utskottet ganska bestämt utsträckt rättigheten till silfveruppköp i växelväg, och derigenom bibehållit utvägen att erhålla silfver genom contracters slutande och förskotts lemnande.
Men äfven utan förskott har ett sådant köp skett till en betydlig summa.
Jag skall anhålla att få uppläsa, huru vexelconton till och med si* sta rapport från Fullmägtige befinner sig (nemligen utan att inbegripa silfverköpen.) Omedelbar vexling R:dr Silfver 89,392: 47* 3.
Enligt Kontrakter med eller utan förskott 257,i38: 16. 5.
Summa R:dr Silfver 346,53r: i5. 8. hvarföre i nya Sedlar utgifvits B:o R:dr., 924,066: 23. 10.
Af dessa poster ingingo förlidet år, sjelfva julafton, utan förskott, genom växling omkring 55,ooo R:dr, som öfver Danmark hitfördes.
BankoUtskottet har lemnat denna utväg öppen åt Handlande, för att använda sina växlar, vid låg cours, på silfverupp - 188 Den 6 April f. m. köp. Utskottet har just derföre velat undvika att beglänsa detta köp till den tid, då Ständerna, i fråga om myntregleringen, tagit sitt beslut.
Om detta beslut inträffade, hvilket kunde vara en möjlighet, innom ia2 månader, så vore ju de Handlande uti en stor osäkerhet, och skulle nödvändigt förlora, i fall Ständerna då fastställde en lägre cours.
Just för att förekomma ett sådant förhållande, och för att lemna en tillräcklig latitud, har Utskottet utsträckt tiden.
Ingen våda uppstår således af att bifalla Betänkandet; men genom det sista tillstyrkande, som den värde motionären och anmärkaren nu gjort, skulle måhända vådor uppkomma.
Herr Bruncrona> Gustaf Adolph> uppläste följande:
BancoUtskottet har tillstyrkt en fortsatt tillämpning af de från förra Biksdagen ännu bestående föreskrifter i fråga om förstärkning af Bankens metalliska fond, till följe hvaraf Utskottet uppgifvit 62,536 R:dr 22 sk. återstå att i upphandlingsväg disponeras af de i r823 års Banco-Reglemente anslagne fonder, beräknade för 2:ne år.
I händelse detta tillstyrkande vinner Rikets Ständers bifall, kommer den summa i Bancosedlar, för hvilken silfver må Den 6 April f. m. inköpasj att närmare bestämmas, än som skett i det under nu påstående Riksdag förut meddelade stadgande, hvaraf BancoFullmägtiges pluralitet hittills dragit den mening, som skulle sådan upphandling böra verkställas väl inom begränsad tid, men för obegränsadt belopp i Bancosedlar, en tolkning, hvaremot jag såsom Fullmägtig, på anförde skäl, likväl mig reserverat.
Under deraf föranledt erkännande af behofvet för Fullmägtige att erhålla bestämd föreskrift i detta afseende, har jag dock trott mig böra anmärka, att då Utskottet i förskottssumman upptagit äfven de 66,666 Ful. 3a sk., för hvilka årligen myntbara metaller ovilkorligen bordt inköpas, Utskottet icke synes ägt anledning, att utan undantag tillämpa ännu bestående föreskrifter i BancoReglementet rörande silfverupphandling, emedan derstädes, så vidt jag fattat ordaförståndet, endast medgifves förskott till mynlbara metallers upphandling af nästa års dertill disponerade större fond 266,666 R:dr 32 sk., men icke af den för samma år anordnade mindre summa 66,666
R:dr 32 sk.; hvaraf måste följa, att då berörde föreskrifter åberopas såsom ensam grund, intet öfverskott för nästa år i83o mera äger rum, utan tvärtom 4r3o R:dr 10 sk. vid Betänkandets afgifvande redan öfverskjutit den förskotts-summa, hvartill 1823 års Reglemente gifver anledning.
Dock enär Rikets Ständer äga förordna härutin - Den 6 April f. m. nan, såsom elem godt synes, utan afseende å hvad förut kunnat föreskrifvas, så har jag, hvad sjelfva saken angår, intet att erinra, utan har blott såsom sagdt velat hafva anmärkt, alt lill grund för den tillstyrkte silfver-upphandlingen förut gifne föreskrifter icke utan restriction bordt blifva åberopade.
För öfrigt bör jag nämna, att ytterligare silfverköp inom nästlidne
Mars månads utgång blifvit afslutade, hvarigenom återstoden af de för 2:ne år till upphandling af myntbara metaller anslagne fonder blifvit nedsatt till den inskränkta summau af 46,066 R:dr 26 sk. i Bancosedlar.
I sammanhang härmed får jag upplysa, att de contracter, som till förstärkande af Bankens reela fond blifvit upprättade om lefverering af silfver till viss cours innom bestämd tid, dels medfört rättighet å lefverantörens sida till betydligt förskott, dels icke innehållit sådant vilkor.
Denna sistnämnde operation eller införskaffande af silfver utan något förskott, sjmes egenteligen kunna betraktas såsom växling, ehuru endast uppskjuten, hvarvid med contractet blott åsyftats den inbördes säkerhet, att å ena sidan det contraherade silf— ret på utsatt tid och för utsatt pris må ' erhållas, och å den andra den för detta silfver utfäste summa i Bancosedlar måtte utbetalas, icke såsom då förskott genom contract till nära hela summan utgifres, > Den 6 April f. ra. »9« hvarigenom verkelig upphandling äger rum och lefverantören i det närmaste kan anses såsom Bankens Commissionaire, ehuru med förbindelse, att på sitt ansvar och motstäld säkerhet inom bestämd tid aflemna silfver till utsatt pris.
Förstnämnde silfverslnt, såsom för Banken icke medförande det ringaste äfventyr och troligen mindre, än då summan till större delen förskottsvis utgifves, inverkande till Coursens uppdrifvande, äro ock efter min tanka de förmånligaste.
De hafva emedlertid icke blifvit betraktade såsom växling, utan ingått i beloppet af de fonder, hvarom 5 och 6 §.§. i BancoReglementets 4 Art:s irsta Afdelning afhandla.
De summor, som således ej förrän vid skeende silfverlefverering komma att utgifvas, hafva dock hittills icke varit serdeles betydlige.
Ett dylikt anbud å icke mindre än 3o,ooo Rrdr i Silfver har nyligen blifvit gjordt, men hvarom Fullmägtige tills vidare icke trott sig böra afsluta under vunnen kännedom af den hemställan, hvarmed BancoUtskottet till Riksens Ständer ingått, och innan ny föreskrift blifvit dem meddelad.
Skulle, såsom jag anser vara det rätta, så beskaffade silfverslut hänföras till växling, så kunde desamma, i öfverensstämmelse med 4 §• 1 förenämnde Artikel och Afdelning, samt hvad Utskottet angående växling jemväl tillstyrkt, fortgå emot nya sed - iga Den 6 April f. m. lar utöfver den för egentligt silfverköp fixerade summa, och det belopp, som hittills för skeende silfverlefverering mot då först lifgifvande motsvarande Bancosedlar, blifvit påfördt denna summa, i stället användas till de egentliga silfverköpen, hvarigenom allt utan rubbning af hvad Utskottet föreslagit silfverfonden kan vinna ytterligare förstärkning, och Banken beredas förmåga att efter skedd myntbestämning förr utväxla silfvermynt, bälst, på sätt Utskottet i dess den a3 nasti.
December afgifne Betänkande utredt, genom reela fondens förstärkning, medelst inköp af silfver äfven mot nya sedlar, ett bättre förhållande uppkommer emellan samma fond och den utelöpande sedelmassan, oaktadt berörde massa i anförd måtto förökes, intill dess silfver och sedlar uppgå till lika stora summor.
Emedlertid torde bestämd föreskrift i ofvanberörde afseende böra Fullmägtige i Banken meddelas för att sätta dem i tillfälle, att derefter lämpa deras åtgärd. i ■ _ ' * -t ''i'.’.- Bankens stadga och styrka vinnas dock förnämligast genom användande af dess behållna vinst till upphandling af myntbara metaller.
Det är denna vinst, som i främsta rummet bör anslås till dess consoliderande, eller med andra ord till befästande af dess credit och bestånd såsom Bank, samt dess återförande till dess primitiva be - Den 6 April f. m.
Bestämmelse, hvarigenom den blifver hvad den bör vara, hjertat för Statens industriella lif, icke dess kräfta.
Intill dess Banken är i stånd att uppfylla första vilkoret för sin tillvarelse, lärer således dess netto behållning, fredad för alla för Banken främmande eller aflägsne interessen, hädanefter oafkortad böra förvandlas till myntbara metaller, att förstärka dess reela fond.
Detta ändamål skall vinnas om Banco-Administrationen medgifves, att vid gynnande conjuncturer, samt med iakttagande af den försigtighet i8a3 års Ständer föreskrifvit, äfven med förskott utöfver det löpande årets hela vinst, verkställa upphandling af silfver, dock alt detta förskott på sin höjd må få sträckas lill påföljande års ungefärligen beräknade behållning, emedan förskottet i nya sedlar, utsträckt till flere år, skulle för en längre tid betydligen föröka circulerande sedelmassan, emot förra Ständers afsigt, och medföra en menlig verkan både vid dess emission och dess sedermera genom den årliga provenuen skeende successiva indragning.
Vill man ett mål, så måste man taga säkra och kraftiga steg ledande ditåt.
Detta hlefve efter min tanka icke fallet om man öfverlemnar saken till nästa Ständers bedömmande, då den försättes in statu quo, och Allmänheten ej vet, hvad hon för fram19 H. i3 Den 6 April f. m. tiden har att påräkna.
Men om det förklaras att utan afseende å blifvande
Riksdag silfverutväxling får verkställas efter på förhand skedd myntbestämning, sedan reela fonden hunnit till ett visst faststäldt belopp, och kraftiga anstalter fogas, att ju förr desto häldre upphinna detta belopp, så har realisationen så till sägandes redan vidtagit genom ett sådant beslut, och en önskad säkerhet i transactioner såmedelst på förhand blifvit vunnen.
Jag tilltror mig icke att kunna bestämma den styrka reela fonden bör äga, innan utväxling må medgifvas, utan förlitar mig i detta afseende på de i Finance-väsendet mera bevandrades omdöme.
Som detta till betydlig del är en opinionssak, skulle må hända denna utväxling kunna vidtaga lika väl förr, som sednare.
Men just för det opinionen är af yttersta vigt, der crediten är i fråga, torde försiktigheten bjuda att dröja med denna utväxling, till dess ett minimi-belopp i myntbara metaller upphunnits, hvilket i afseende å Bankens soliditet anses kunna lugna Allmänheten, och ingifva benne förtroende, hälst sedan publiciteten inom Banken nu mera sträcker sig till alla dess functioner, hvaribland dess credit-rörelse.
Mitt yttrande i denna del kan möjligen bedömmas hafva tillkommit för tidigt, och icke vara påkalladt af BancoUtskottets nu under öfverläggning varande Betänkande.
Den 6 April f. ni.
Men då den föreslagne fortsättningen af silfver-upphandling har en blifvande realisation lill föremål, synes det icke vara ur vägen att ämnet i dess helhet öfverses, emedan om icke en gräns utsattes, till hvilken reela fonden bör hinna, innan den egentliga realisationen vidtager, men hvarvid densamma ock ofelbart bör vidtaga, och Allmänheten derigenom känner, hvad henne förestår, så tror jag nu ifrågasatte silfverköp och inväxling vara af ganska obetydlig inflytelse på hufvudföremålet och tills vidare snart sagdt onyttige.
Det förefaller mig som Utskottet i sitt ifrågavarande Betänkande skulle något litet hafva öfverskridit gränsen af sin befattning, i så måtto att
Utskottet föreslagit föreskrifter för medels användande till silfveruppköp, hvarom fråga först bör kunna uppstå, sedan Financeregleringen genom Stats- och BancoUtskottens gemensamma åtgärder, blifvit bestämd.
Jag instämmer deruti, att invexling af silfver mot nya sedlar bör tillåtas, men jag tror icke, att Sländerne nu, och innan penningeverkels reglering i sin helhet förekommer, böra för flere år bestämma , huru mycket af Bankens vinst årligen bör afsättas till silfveruppköp.
På det likväl ingen må tro, att jag är bland dem, som ej skulle vilja befordra åtgärder till styrka i3* Den 6 April f. ra, för Banken, får jag förklara, alt jag i sinom tid ärnar rösta för en summas afsättande till sådant ändamål; men något helt annat är att nu taga ett beslut, hvarigenom man skulle anticipera på en del af Financeregleringen.
Bevis härföre är Herr Bruncronas anförande, hvari jag väl hufvudsakligen instämmer, men hvilket är alldeles förtidigt, och bör, efter min tanka, till Statsoch BancoUtskottens gemensamma handläggning remitteras.
För det förslag, som BankoUtskottet nu ingifvit, ligger en helt annan princip till grund, än för det förslag, som för 3 månader sedan af Ständerne bifölls.
Det första förslaget påkallades af ett verkligt behof.
Utskottet föreslog då, och Ständerne bi folio, att detta behof skulle undanrödjas; att silfverimporten skulle faciliteras.
Dertill hörde ej allenast att priserne bestämdes, ulan ock att åt BankoStyrelsen uppdrogs att facilitera silfvervexlingen, hvilket vill säga detsamma som att facilitera importen; ty den tillgång på silfver, som inrikes kunde erhållas, var obetydlig.
Ett sådant faciliterande är detsamma, som om importpremier betaltes; och jag frågar, om lämpligare importpremier kunna beviljas, än för import af silfver, helst de ej medföra någon kostnad för Banken, utan endast ett förskott på några vec - I Den 6 April f. m„ ig^ tor, sorn på intet sätt graverar BankenJag har redan flere gångor förut yttrat min tanka, att med den handelsrörelse, som finnes i vårt Land, kan ingen rask silfverimport äga rum, med mindre den blir faciliterad medelst förskotter.
Kanske ett och annat större Handelshus kan vara dem förutan, men mängden behöfver dem, och att fästa afseende endast på denne ena, skulle vara alt gifva honom en alltför öfvervägande fördel.
Banko-Styrelsen har handlat i enlighet med den princip, som legat till grund för Utskottets första förslag, och efter den praxis, som blifvit följd i8a5 och 1828, och hvilken redan constaterat sina goda verkningar.
För min del ansåg jag förskotten vara illimiterade, ehuru andra ej trodde detsamma.
Men detta har altererat Utskottet, som fruktat, att en för stor qvantitet sedlar skulle utgifvas.
Enligt Utskottets sednare förslag, skall det directa biträdet för importen inskränkas till den behållning af 1 års Capital-anslag, utgörande tillsammans 666,000 R:dr, som ännu kan återstå.
Jag får säga, att jag icke inser, hvilken gemenskap den förflutna och den närvarande tiden i detta afseende äga med hvarandra.
Af dessa Capital-anslag återstå nu endast 5o å 60,000 R:dr.
Fullmägtige hafva derföre genom Utskottets nya förslag blifvit satte i villrådighet, och nödgades för 8 dagar sedan afstå ett anbud på 80,000 R:d.r.
Det kan hända, att denna Den 6 April f. m. summa under året ingår i vexlingsväg utan förskott; men säkrare hade det alltid varit, att lemna ett förskott, som för Banken är af ingen betydenhet.
Fullmägtige hafva i dag haft sammanträde, och jag har sett VexelBankens räkning afslutad för år 1828.
Resultatet är, att Bankens skuld är densamma som vid 1827 års slut, men med den skilnad, att 4°0>000
R‘dr mera i silfver ligga nu i Bankens hvalf.
Jag tycker, att med ett sådant förhållande böra de vara nöjde, som blott ifra mot sedelvärdets försämring; att neka förskott åt dem, som erbjuda sig alt importera, det är att oroa dem, som frukta för sedel värdets förbättring.
Jag anhåller således om återremiss, med hemställan till BancoUtskottet, att föreslå, det vexlingspriset må blifva till början af September månad 128 sk., och att BancoStyrelsen må äga full frihet, att med förskotter befordra vexlingen, hvilket är detsamma som att befordra importen.
Jag förenar mig till alla delar med Grefve von Schwerin och Herr Bruncrona i deras begäran, att rättighet må lemnäs BancoStyrelsen, att fritt handla i frågan; äfvensom jag önskade, att operationen, i stället för köp, må kallas vexling med förskott, som den rätteligen är.
Jag anhåller, att BancoUtskottet bestämdt uttrycker sin åsigt till ledning för BancoStyrelsen; och jag skulle tro det vara Den 6 April f. m. *99 vådligt, att vid denna tidpunkt, i början af våren, göra ett afbrott i de inesurer, vid hvilka Handlanderne redan vant sig och nu påräkna, Det skulle väcka oro i handeln, och föranleda till besynnerliga tankar om de åtgärder
Ständerne ämna vidtaga för myntbestämningen.
Friherre RantzouJohan Albert:
Jag anhåller att i de af Herr Grefve von Schwerin nyss yttrade åsigter i detta ämne få förena mig, med det tillägg, att, derest en realisation tilläfventyrs någonsin skall tillvägabringas, är det ock nödvändigt äga tillräckliga tillgångar att realisera med.
Jag anser åtgärden dessutom medföra allmän, nytta för Handeln, och är öfvertygad att, om BancoStyrelsen kan få Silfver till lägre pris, än det bestämda, den icke underlåter att iakttaga Bankens interesse.
Jag har ej kunnat föreställa mig, att Banken vore en isolerad myndighet, skild från fäderneslandet.
Jag bar ej trott, att Statens väl borde uppoffras för Bankens intresse.
Jag bestrider derföre icke, att Bankens rätt bör vårdas, men icke så långt, alt det skulle verka menligt för Nationen.
Denna grundsats tyckes likväl ligga till grund för BankoUtskottets ifrågavarande Betänkande.
År 1823 klandrade man, att ingen silfverimport kunde äga runi till förstärkande af Bankens fond, och man 200
Den 6 April f. m. gjorde det med skäl.
I anledning deraf fattades Ständernes Beslut vid sista Riksdag, att silfver borde invexlas under flere former.
Jag tror icke att det vore conseqvent handladt, om man nu ville lägga binder i vägen för en sådan åtgärd, så vida man ej vili motverka realisationen, ty då tror jag det vara rätta sättet, att så gå till väga.
Men vill man en myntbestämning, som lättas i samma mon Silfverfonden ökas, bör man väl äfven söka befordra silfrets anskaffande, äfven med nya sedlar.
Ty då silfret ej kan inkomma utan i bredd med en ökad export, med en stigande production, huru är det då möjligt, att man vill bibehålla samma rörelsecapital, under det folkökningen och productionen äro i jemnt stigande, och coursens förhållande oemotsägeligen visar, att exporten öfverstigit importen.
Jag förenar mig derföre med Grefve von Schwerin, och är äfven nöjd med den af honom föreslagne tid, som kanhända är lämpligare.
Jag önskar endast, att ändamålet, som är silfvervexling, må befordras, och att
BancoStyrelsen derföre ej må vara bunden i sina åtgärder, utan kunna så väl med som utan contracter uppgöra saken.
För att förekomma missförstånd om BancoUtskottets Betänkande, som innefattar fullkomligt bifall lill Herr Tharas motion, torde jag få uppläsa, Den 6 April f. ui. 201 hvatt Utskottet föreslagit, och visa följderne deraf.
Utskottet har föreslagit, att Rikets Ständer må besluta: ”Att BancoFuil”mägtige är tillåtit, utöfver hvad innevarande år efter ingångna Contracter finnes ”betingadt, att än vidare uppköpa Silfver, ”dock ej för större sammanräknad Summa, ”än som återstår odisponerad af de i i8a3 ”års BankoReglemente anslagne Fonder, beräknade för Tvenne år; äfvensom, att in”■vejelingen mot ett bestämdt pris af 128 sk. ”Bancosedlar för En R:dr Silfver Specie ”må fortfara till och med den 3o Septem’’ber innevarande år.”
Det är således Fullmägtige tillåtit, att utom det bestämda anslaget till uppköp af Silfver, vidtaga en oinskränkt invexling af Silfver ända till den sista nästkommande September.
Hvad vill nu en sådan invexling säga?
Enligt BancoStyrelsens egne uppgifter skedde den år 1825 för öfver 200,000 R:dr efter Contract.
Denna åtgärd bar af Rikets Ständers Revisorer blifvit godkänd och af BancoUtskottet icke ogillad.
Det står således Fullmägtige nu lika fritt och öppet som 1825, att vidtaga samma åtgärd.
Orsaken, hvarföre Utskottet icke bestämt velat utsätta, att invexlingen finge ske med eller utan Contract, med eller utan förskott, har varit den, att man ville undvika det motstånd derigenom skulle väckas hos vissa intressen.
Resultatet är detsamma, men man undviker svåra debåtter, svårt motstånd.
202 Den 6 April f. ra.
För att likväl ytterligare visa, att jag för min del ej är emot det åsyftade ändamålet, får jag i sammanhang med förevarande ämne väcka en ny motion, den nemligen, att allt, som kan till Banken inflyta af det år 1826 till Spannmålsundsättningar lyftade Creditiv 1 million R:dr, må användas till förstärkande af Bankens reella fond.
Då jag redan begärt återremiss af Betänkandet, anser jag mig endast såvida böra rätta hvad Herr Rosenblad anfört, att jag önskar fästa uppmärksamheten derpå, att det är af ganska stor vigt för BankoStyrelsen, att få bestämda föreskrifter för sine åtgärder, äfven om någon strid mellan olika intressen derigenom skulle uppstå.
1825, då de största contracterne uppgjordes, voro Fullmägtige, derigenom att ingen Silfverhandel ägt rum 1824, och att man kunde anticipera på 1826 års anslag, satte i tillfälle att ställa så till, att ingen ansvarighet kunde drabba dem, för det de tillåtit contracter och förskott.
Vid 1825 års Revision gillades äfven åtgärderne, och då samma förhållande inträffade 1828, handlade Fullmägtige på samma sätt.
Jag tror icke, att de dermed förtjenat något klander, enär det ländt till fördel för det Allmänna.
Men nu är det nödvändigt för dem, att bestämt få veta, huruvida det öfverensslämmer med Den 6 April f. m, ao3 Ständernes önskan; och jag tror derföre det vore väl, om opinionerne fingo tillfälle att bestämdt uttrycka sig.
Jag förnyar derföre min anhållan om återremiss, på det
Utskottet uttryckligt må till- eller afstyrka den ifrågavarande åtgärden.
För min del har jag inom Utskottet varit af den mening, att ingen ytterligare silfverupphandling mot förskott borde äga rum, innan Rikets Ständer fattat deras beslut om realisationen.
Mina skäl hafva varit enkla och icke beräknade på några vidsträckta planer, som kunde väcka oro.
Tvärtom liar jag endast trott, att Banken, likasom en enskild penningeägare, ej borde hålla större Cassa, än han för sin rörelse behöfde.
De ledamöter, som ansett realisationen för närvarande verkställbar å 128 sk., och bland hvilka Grefve von Schwerin äfven är, hafva trott att Banken med sin närvarande Silfverfond redan äger erforderlig styrka dertill.