Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att, så vidt möjligt är, undvika votering i förstärkt StatsUtsk. om frågor, som icke äro af någon vigt, och då jag an ser en hög tullafgift på denna vara olämplig, tillstyrker jag antagandet af Utsk:s gjorda inbjudning. G.
Afven jag tillstyrker R. o.
Ad. att antaga Utsk:s inbjudning.
I Sverige finnas f. n. 2:ne fabriker, som använda s. k. Paddy eller oskalad Ris.
Vid dessa fabriker skalas Paddyn och förvandlas till Risgryn.
Oskalad, kan Paddyn i Sverige icke användas, och dä dessa 2:ne fabriker nyligen tillkommit och tyckas gå framåt, anser jag lämpligt, att tullen å denna vara nedsättes.
Uppå härefter framställda propos:r antogs Utsk:s inbjudning samt godkändes voter:s-propos:n N:o 4. öde punkten, an g: de tullbestämmelsrr för Kantiller m. fl. artiklar. R. o. Ad. beslöt att med antagande af Utsk:s inbjudning godkänna voter:s-propos:ne N:ris 5 och 6, med den förändring alt orden: ”Ridderskapels och Adelns samt” uteslötos utur nej-propos:ne. 506
Den 19 Juli f. ra.
Föredrogs ånyo Bevilln.Utsk:s d. 16 o. 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 17, i anledn. af gjorda anmärkmr emot betänk.
N:o 6, angrde stämplade pappers-afgiften.
Detta utlät, företogs §:vis till afgörande. § 4, punkten 3.
Utsk:s hemställan rör:de ett tillägg i förordn. i afseende på kontrollen öfver karteringens riktighet, äfvensom yttrandet, ali någon bestämmelse derom, alt boupteckningen bör karteras i enlighet med den vid dödsfallet gällande charta sigillata-förordmn, icke vore erforderlig, biföllos; hvarjemte R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, lade till handlingarne yttrandet, angtde väckt förslag om adliga boupteckningars beläggande med stämpladt papper till serskildt belopp, motsvarande inregistrerings-afgiften för ofrälsemäns boupteckningar. §§5 och 7.
Utsk:s härom afgifne yttranden biföllos. § 8, punkten 4.
Gr. Sparre, Erik: Jag anser R. o. Ad. böra likasom Utsk. vidblifva sitt i ämnet en gång afgifna utlåt. R. o. Ad. bar nemi. genom återremiss af Utsk:s förra betänk., förklarat sitt ogillande af detta obilliga oell obehöriga prejeri.
Jag begagnar detta uttryck, emedan jag en gång förut uttalat det.
Frågan är här, om transport af ett köpebref, innan lagfart derå blifvit begärd, skall med karta beläggas.
För min del anser jag delta orimligt, såvida transporten sker inom 6 månader frän den dag, dä köpet skedde, ty om en köpare öfverlåter en egendom på en annan, och denne på en tredje, drabbar den siste köparen hela lagfartskostnaden, hvarigenom honora tillskyndas en högst betydlig utgift.
Det kan icke vara Staten värdigt, alt för besittningen af fast egendom fordra af förvärfvaren en utgift, såsom en afgift för det skydd, Staten lemnar honom, och en afgift som är så betydlig, enär Utsk. föreslagit att hvarje föreg:de transport, skall med serskild karta beläggas.
På sätt jag sista gången hade äran yttra, har inom Högsta
Domstolen den mening gjort sig gällande, att en sådan dubbel kartering icke skall ega rum; och jag finner icke något skäl, hvarföre lagstiftningen skall antaga grundsatser, hvilka äro i rak strid med dem, lagskipningen på billiga grunder hittills följt.
Jag vågar således tillstyrka R. o. Ad. att afslå Utsk:s tillstyrkande i detta fall.
Då detta ärende förra gången inom detta rum förevar, sökte jag att vederlägga den siste talarens yttrande derom, att det ifrågavande förslaget står i rak strid med lagskipningen.
Sjelfva det dokument, som innefattade den af Högsta
Domstolen uttalade åsigt, fanns då att härstädes tillgå men nu är icke så förhållandet, och den värde talaren hade förra gången kunnat taga kännedom om innehållet af nämnde dokument, derest han så önskat.
Deraf inhemtades, att lagskipningen ansett den siste köparen icke kunna åläggas, att erlägga den för de Den 19 Juli f. m. de föreg:de köpen belöpande Chat ta Sigillata, men häraf följer alldeles icke, att för dessa någon Charta Sigillata icke skall komma i fråga.
Jag bestrider således, att någon strid förefinnes emellan de äsigter, Ulsk. uttalat, och dem, som inom lagskipningen gjordt sig gällande.
Hvad sjelfva rättsgrunden angår, så finnes, enl. min tanke, icke någon sådan för den äsigten, att den köpare, hvilken tecknar transport på del till honom utfärdade köpebref, skall genom denna åtgärd befria sig och den, till hvilken lian försålt fastigheten, frän skyldigheten att gälda den för försäljning af fastighet i allmänhet bestämda Charta Sigillata, dä likväl den köpare får vidkännas sådan hvars köpebref blifvit ulfärdadt ä serskildt papper.
Rättsgrunden i detta fall, såsom i alla andra, måtte väl vara, att alla Statens medborgare skola inför lagen lika behandlas, och detta blir den ovilkorliga följden af den föreskrift, Bevilln.Utsk. i denna punkt föreslagit.
Ibland de argumenter, som af siste talaren anfördes, då frågan förra gängen förevar, var äfven den, att ifrägavar. stadgande skall blifva serdeles betungande för BondeSf.; men giltigheten af delta skäl mäste numera hafva försvunnit, sedan BondeSt. likasom BorgareSt. bifallit Utsk:s förslag, hvaremot R. o. Ad. och det Högvördiga Ståndet återremitterat betänk., — tvenne Stånd, af hvilka man minst kunnat vänta, alt de önska serskilda undantag till förmån för enskilda individer.
Jag tror mig genom det föregule hafva ådalagt, alt långt ifrån att det nya stadgandet kan innefatta, något sådant klandervärd!, som den förre talaren yttrat, — (hans mindre parlamentariska uttryck vill jag ej uprepa) — är i stället fullkomligt rättvist och lagenligt, hvadan jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag.
Jag vill icke föreställa mig att R. o. Ad. gillar den af Gr.
Sparre här uttalade åsigt.
Han har icke kunnat bestrida, alt ju icke de köpe-afhandlingar, som angå fastigheter, böra karteras men icke destomindre har Gr:n likväl ansett, alt de öfverlåtelse!-, som blifvit tecknade å redan uprättade köpebref, icke skola karteras.
Huru kan väl detta stå tillsammans med rättsgrundsatser?
Gr:ns åsigt skulle man derföre, att genom uraktlåten lagfart en olaglighet blifvit begången, åt denna gifva en helgd, som gjorde densamma laglig.
Detta strider mot mitt begrepp om rätt och hvad som bör ligga till grund för hvarje lagstiftning.
Till stöd för yrkandet må man förgäfves åberopa Högsta Domstolens beslut, ty jag har sjelf sett det ifrågavar. dokumentet i original och deraf funnit, ali detsamma alldeles icke vidrör den fråga, som nu är under öfverläggning.
Det ligger dessutom i sakens natur och öfverensstämmer med hvarje riktig tillämpning af hagarne, att när en olaglighet uptäckes, den må hafva fortfarit huru länge som helst, så bör den, när lagen icke bestämdt föreskrifver en viss praescriplionslid, ovillkorligen rättas.
Genom bifall lill Gr.
Sparres förslag, skulle de flesta kontrahenter beredas tillfälle att så begå, att för köpsluten inga afgifter till Staten komme att ega rum, ty, för detta ändamål behöfves, såsom jag, då frågan förra gången förevar, hade äran anmärka, icke mera, än alt köparen ur säker derpå, att säljarens ford ängsegare icke begära inteckning i den försålda egendo - 50» Den 19 Juli f. m. men, eller att åklagaren icke anställer åtal för den underlåtna lagfarten.
Den sålunda försålda egendomen kan då under en längre följd af år gå genom flere personers liander, hvarigenem Staten går miste om inkomst af dessa salu-afhandlingar.
Om en köpare vill iakttaga försigtighet, hvilket måste förusättas, så gör han sig underrättad om säljarens åtkomst till den försålde fastigheten, och sätter sig derigenom i tillfälle att bedömma det äfvenlyr, hvarför han kan blottställas genom ett dylikt afla).
Ser han dä, att flere efter hvarandra ingångna köp om samma egendom icke blifvit lagfarne, utgör detta ett skäl för honom att iakitaga yttersta varsamhet, och man bar dä vunnit ändamålet, nemi. att tvinga säljaren lill en lagfart, hvilket måhända eljest i (mänga fall icke skolat ega rum.
Vi hafva, på sätt jag tog mig friheten visa då frågan förra gången förevar, sett, huruledes man bemödade sig att undanrödja de olägenheter, som af lösöreköpen understundom hade visat sig.
Hvad gjorde man väl för detta ändamål?
Jo! man stiftade en serskild lag för dessa' köp och gjorde derigenom olagligheten laglig till uppenbart förnärmande af andras rättigheter.
Samma förhållande skulle äfven här inträffa hvad Slaten angår.
För enskilde skulle sådant äfven medföra olägenheter, emedan den försummade lagfarten förhindrar jordens försäljning.
Allt detta undvikes, om man bestämdt föreskrifver, alt hvarje om fastighet uprätlad köpeafhandling skall ovillkorligen förses med karta, ty då finner ingen sin fördel vid att försumma lagfarten, hvartill åter säljare skulle upmuntras genom Gr.
Om man vill vederlägga en person, är det elt mycket beqvämt sätt, att påbörda sina motståndare en mängd medgifvanden, dem de alldeles icke gjort.
Så har den siste talaren tillvägagått.
Han har nemligen yttrat, som skulle jag hafva sagl, att Utsk:s förslag icke vore öfverensstämmande med rättsprincipen.
Jag har likväl icke med ett ord talat om denna princip.
Jag har endast yttrat, att denna serskilda kartering är ett obehörigt prejeri, att det är obilligt, alt, då karte-afgifterne åro serdeles höga, man skall fordra, att köparen skall vidkännas en dubbel karte-afgift.
Detta är allt, hvad jag yttrat.
Alt den talare, som yttrat sig näst efter mig, nu förklarat, att Högsta
Domstolens utslag i frågan icke rörde detta ämne, förundrar mig så mycket mera, som talaren i sin motion anför, att Högsta
Domstolens yttrande har varit i strid med hans mening.
Den värde talaren lärer väl icke vilja bestrida att efter 2:ne så beskaffade prejudikater från högsta Domstolen Underrällerne icke lära taga sig före att ålägga sista köpare ali kartera äldre köpebref.
Samme talare har frågat, om det vore mera rättvist, alt den, som skrifver öfverlätelsen på det gamla köpebrefvet, skall vara befriad ifrån karta, då deremot den, som får ett ordentligt köpebref, mäste vidkännas henne.
Detta synes visserligen både obilligt och orättvist, men om man tänker sig den möjligheten, alt i st. f. att säljaren skrifver transporten å dess köpebref, han lifver sönder detsamma och vidtalar sin fångesman att till den sisla köparen utfärda köpebref i sitt namn, har väl egendomen då icke varit uen i» jun C. m. 509 1 3:dje mans hand utan att Staten erhållit någon inkomst af det sönderrifna köpebrefvet.
Jag har ju härigenom kringgått lagens föreskrifter, och hvarföre skall man tillskapa sådana, som industrien i alla fall vet att kringgå?
Jo! derföre alt den, som icke kan hitta på denna utväg, må få betala flerdubbelt emot den mera upfinningsrike.
Hvad angår den omständigheten, att BondeSt. bifallit betänk., och mitt yttrande, att jag anser den föreskrifna karteringen såsom ett prejeri, så har detta BondeSt:s bifall tillkommit på det sätt, att när frågan afgjordes inom det Ståndet, var upmärksamheten ännu icke fästad å de omständigheter, jag nu tagit mig friheten framhålla, och sedan detta betänk, är afgjordt skola den värde talaren och jag språkas vid om BondeSt:s bifall i frågan men icke förr.
Den siste talaren har sagt, att om detta Utsk:s förslag icke bifölles, skall följden blifva, att lagfart icke vidare kommer att sökas, och han har talat om författningen, ang:de lösöreköp m. m., som med denna fråga har ungefärligen lika mycket sammanhang som Gudsfrid och yxeskaft.
Han har sagt, att man kan undvika lagfart, men han har nödgats medgifva, att man derigenom riskerar 2:ne saker nemi.: l:o böter, om allmänna åklagaren kommer under fund med underslefvet, och 2:o att säljarens kreditorer kunna begära inteckning i egendomen, hvartill talaren gerna kunnat lägga, att säljaren kan öfverlåta samma egendom till 2:ne personer.
Genom en sådan underlåten lagfart blottställer sig köparen för så många olägenheter, och han är väl i allmänhet så angelägen att komma i säker besittning af egendomen, att man må väl kunna med skäl antaga, att hans eget intresse skall bjuda honom att lagfara med sitt köp.
IJprnanas lian icke härtill af sitt eget interesse, ingalunda framtningar man någon lagfart genom speciella föreskrifter, ty dessa kringgås.
Det har erfarenheten hitintills fullkomligt vitsordat.
Då nu emedlertid R. o. Ad. för en kort lid sedan under behandlingen af denna fråga med en stor pluralitet ogillade Utsk:s tillstyrkande och beslöt återremiss af frågan, hoppas jag, att R. o. Ad. nu, af samma billighetsgrundsats ledd, äfven ogillar Utsk:s förslag.
Motiverne för min motion stå, såvidt jag kan finna, alldeles icke i någon strid med mitt här afgifna yttrande.
Då förut den åsigten äfven hos Högsta Dogstolen lärer gjort sig gällande, att den, som till lagfart presenterade ett köpebref ovillkorligen borde till fullo kartera detsamma ehvad det innefattade en eller flere öfverlåtelser, har på sednare tider ett sådant åliggande ansetts för långt utsträckt.
Detta är något helt annat, än att säga, att de föregule köpen icke skola karteras, hvilket man här synes vilja genom lag statuera.
Hvad åter angår förmenandet om BondeSt:s numera förändrade tänkesätt, så äro de mig fullkomligt obekante.
Jag har i denna, som i andra frågor, icke sökt, att utforska andras åsigter, men BondeSt:s beslut har Utsk. framlagt för MedStånden och dervid håller jag mig för det närvande.
Den siste talaren har lagt mycken vigt vid den stora majoritet, som inom R. o. Ad. uttalat sig för återremiss.
Jag erinrar mig icke för ögonblicket siffertalen, men det händer ofta, alt, då fråga är om en återremiss, 510 Den 10 Jnli f. m. ett ämne behandlas helt annorlunda, än om ett slutligt beslut skall lättas, och genom den i denna fräga beslutade återremiss har, enl. min åsigt, R. o. Ad. icke förbundit sig till något annat, än hvad som genom voteringen blef Ståndets beslut, nemi. att de gjorda anmärkmr föranledde till betäuk:s återremitterande.
Sparre har äfven åberopat en omständighet, som han anser serdeles bevisande nemi. att man kan förstöra det första köpebrefvet och skrifva ett annat istället, samt såmedelst kringgå författningen.
Skulle än någon gång sä ske, är detta likväl icke bevisande.
Emedlertid torde jag få erinra, hvad jag äfven förra gången, då frågan förevar tog mig friheten anmärka, att det fordras flere personers gemensamma samverkan för alt utföra den operation, hvarigenom man på det upgifna sättet skulle beröfva Staten dess rätt.
Det fordras nemi. förste säljarens medgifvande, att annulera den handling, som han till sin köpare utfärdat, och att, i st. f. denna personliga ansvarighet för köpeskillingen, åtnöja sig med den säkerhet, som den sista säljaren har att derföre erbjuda, äfvensom upgörelse ofta kan blifva nödig med den i mellanhand varande personen ang:de liqviden för möjligen öfverenskommen mellangift.
Denna operation förutsätter således en samverkan af flere serskilda personer, och kan icke alltid erbjuda sig för den sista köparen, som skulle skörda vinsten härutaf genom befrielse från kartering af det köpebref, hans rätta fångesman undfått.
Antager man Gr.
Sparres förslag, skulle
Slaten nära nog utfästa ett prsemium åt de kontrahenter, som förstått att lösa det svåra problemet, att låta skrifva köpe-transporten på samma papper, hvarpå säljarens åtkomst sig grundar.
Denna stora uplinning skulle då vara af den vigt, att den borde belönas af det allmänna med 100 proc. minskning i de afgifter, som en annan, hvilken föraktat att begagna sig af den ifrågavar. snillrika utvägen, får vidkännas.
Jag anser således alla skäl saknas för antagande af Gr.
Sparres åsigt, och förnyar min anhållan om bifall till Utsk:s förslag.
Hr Printzensköld: Gr. Sparres försökta vederläggning af mitt anförande har åtminstone, hvad mig angår, icke medfört den verkan, Gr:n dermed åsyftat.
Gnn har förnekat sanningen af min första anmärkn. derom, alt Gr:n aldrig ifrågasatt, att ju icke dessa afhandlingar, skola karteras.
Om nu detta icke skett af Hr Gnn, så har jag ju rätt i anmärknm; och Hr Gr:n har i och med detsamma gjort sig skyldig till en inkonseqvens, när han påstår att lagstiftningen skall gilla uraktlåten kartering af ett fastighetsköp derföre, att detta icke blifvit lagfaret innan ett köp om samma fastighet hunnit ske.
Det måste väl ligga i sakens natur, att, sedan lagstiftaren en gång förklarat, att en handling, då den upvisas inför offentlig myndighet, skall karteras, denna kartering måste ega rum äfven om upvisandet sker senare än vederbort.
Således förfaller belt och hållet det skäl, Gr:n anfört för vinnande af bifall till sin åsigt.
Jag skulle tro, att då engång föreskrift blifvit af lagstiftaren leornad, mäste denna föreskrift oeftergifligen bringas till verkställighet.
Man må kalla det obilligt eller icke, men i alla fall blir lagligheten densamma.
Gr:s ömhet för de köpare, hvilka sednast undfått köpebref
Den 1:9 Juli f. m. 511 och åtkomsthandlingar i och för lagfarten, synes mig öfverflödig om icke rent af opåkallad, enär Utsk. icke föreslagit, att den siste köparen skall kartera de föregtde transporterne, utan endast att dessa skola karteras, hvaraf ingalunda följer, att den siste lagfartsökanden eller köparen skall vidkännas denna kostnad.
Skulle han också nödgas förskjuta beloppet af kartorna, så kan han derföre fordra ersättning, eller också kunna alla köpare, som uraktlåtit karlering, tvingas att hvar i sin ordning denna skyldighet fullgöra.
Jag har sagt och förblifver dervid, att lagen om lösöreköp och den, som Högsta
Domstolen i fråga om tillämpningen af Charta Sigillata-förordn. in casu stiftat, och om hvilken Gr:n ordat, hafva nära sammanhang med hvarandra i så måtto, som man genom den förra gjort de bedrägliga köpen, om jag så må uttrycka mig, lagliga, och genom det från Högsta
Domstolen emanerade, här åberopade prejudekatet, hvilket Gr.
Sparre nu vill uphöja till lag, åsyftar att göra den underlåtna karleriugen laglig tvertemot nu gällande lag.
Hvad slutligen angår det der kränkandet af lagen, hvarom Gr:n jemväl talat och hvilket skulle bestå derutinnan, att uprättade köpeafhandlingar för— ' störas, så har Gr.
Mörner redan fullständigt vederlagt detta Gr:ns skäl.
Det är för öfrigt alldeles icke tillämpligt på ifrågavar. fall, ty om flere personer öfverenskomma att tillintetgöra en handling, som aldrig varit föremål för offentlighet, så mätte väl sådant slå dem fritt, likasåväl som att afsluta aftal och sedermera låta dem återgå.
Här är endast fråga om sådana handlingar, som upvisas vid domstol och blifva föremål för granskning i fråga om deras giltighet.
Således ur hvilken synpukt man vill se saken, blir det ovilkorligen nödigt, att en lag stiftas, hvarigenom man framtvingar men icke afvisar lagfart å fast egendom.
På grund af dessa skäl förnyar jag min anhållan om bifall till Utsk:s förslag.
Jag anhåller att engång för alla få reservera mig emot den tolkning, att jag skall hafva medgifvit allt, som jag icke beslridt, och om jag någon gång tegat stilla vid den siste talarens yttranden, ber jag honom vara öfvertygad, att jag derföre icke instämt deri.
Hvad härefter angår den snillrika upfinningen, som Gr.
Mörner omtalat och som skulle bestå deri, att man förstör sitt köpebref eller skrifver transporter derå, så kan jag icke finna något snillrikt deri, ty det är det naturligaste i verlden.
Jag behöfver ju endast teckna transport å mitt erhållna köpebref, i händelse jag vill öfverlåta min egendom.
Denna åtgärd är så enkel, att det är bestämdt en förvridning, att kalla den en snillrik upfinning.
Den siste talaren har äfven erkänt, alt det står hvar och en fritt att göra så, eller att annulera ett uprättadt köpebref och utfärda ett annat, och hvartill tjenar då ifrågavar. lagstiftningsförsök?
Jo! dertill, att den, som icke begagnar sig af en dylik utväg, får betala en 3 eller 4-dubbel karta.
Här är icke fråga om annat än, huruvida det är billigt af Staten att å köpebref, hvarå flere transporter blifvit tecknade, fordra karta för hvarje serskild transport, hvarigenom hela karte-beloppet slutligen kan upgå lill beloppet af köpeskillingen.
Kan väl delta vara lämpligt?
Ar det väl billigt att t. ex. en stackars 512 Den 19 Juli f. m. bondes hemmansdel försäljes på ulmätnings-aktion och hans granne inropar det, men denne på förra egarens trägna böner återtransporterar köpet på förre egaren, denne skall betala kartan icke blott för sig utan äfven för den andre.
Det är just ett sådant förhållande, som föranledt mig att upträda emot Utsk:s förslag, hvilket synes mig åsyfta en lagstiftning stridande emot hittills i tillämpningen följda åsigter.
Den siste talaren har äfven yttrat något om Högsta Domstolens lagstiftning.
Detta är för mig något nytt, emedan jag icke har mig bekant, att Högsta
Domstolen fått sig någon lagstiftningsrätt tillagd.
Det Högsta Domstolens utslag, hvarom jag nämnt, må väl icke kunna anses såsom en lagstiftningsåtgärd.
Enl. mitt begrepp innefattar det blott denna Domstols åsigt ifråga om förordningens tillämpning, hvilken i allo öfverensslämmer med den öfvertygelse, jag här uttalat.
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. och hoppas, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut.
Stjernstedt, Aug. Wilh.: Enär Ulsk. uti detta betänk, vidhållit sitt förra tillstyrkande utan att fästa afseende på de anmärkrnr, som inom delta Stånd framställdes och föranledde ålerremissen, får jag å min sida förklara, att jag ingalunda finner Utsk:s nu åberopade skäl tillfredsställande.
Det synes mig billigt, att den tillämpning af förordningen, som hitintills egt rum, äfven hädanefter blir gällande, och såvidt jag känner, har förordningen blifvit i allmänhet tolkad i öfverensstämmelse med det af Högsta Domstolen meddelade och af Gr.
Sparre åberopade utslag.
Mörner föreslagna tillägg är således en ny lag, som jag icke finner billig, och skälen derföre bar Gr.
Sparre icke blott nu ulan äfven förra gången framlagt, hvarföre jag, med åberopande af dessa skäl, anhåller att R. o. Ad. måtte afslå betänk.
Mörner: 1 sitt senaste yttrande begagnade Gr.
Sparre ett medel, som kunde vara rätt väl beräknadt, om det än i juridiskt hänseende icke kan anses antagligt, enär Gr:n hufvudsakligen sökte tala till känslan.
Gr:n har genom en rörande målning öfver en ulmätnings-auktion sökt bereda framgång åt sitt förslag.
Huru skakande denna målning än kan förefalla en eller annan nerfsvag, anhåller jag dock att få bålla mig vid det framställda exemplet, och att till R. o.
Ad:s bedömande få öfverlemna, huruvida icke den, som på e;n sådan auktion inköpt en egendom, må anses vara egare dertill.
Ar han nu egare till egendomen, så är det hans lagliga skyldighet att med densamma lagfara, och att vidkännas de dermed förenade afgifter.
Fullgör han icke denna sin ovilkorliga skyldighet, utan öfverlåter sitt köp på en annan förr, än lagfart följt så afhänder han sig i allt fall sin egande rätt, detta må nu ske genom öfverlåtande till förre egaren eller genom försäljande till någon tredje person, sådant har ingen inverkan på sjelfva saken.
Genom detta öfverlåtande upstår ett nytt köp och det måste såsom sådant betraktas, samt medföra samma följder, som för köp i allmänhet äro i lag stadgadt.
Om nu denna operation inträffar nära ett Häradsting, och köparen vet, att säljaren är skuldsatt, så lärer väl den förre icke under - Den 10 Jnli f. m. 513 Underlåta att genast begära lagfart för att undgå obehaget, alt nödgas betala den förre egarens skulder, enär försummelse att söka lagfart kan medföra den påföljd att säljarens fordringsegare kunna begära inteckning i försålda fastigheten.
I sådant fall mäste köparen ovilkorligen förse sina handlingar med Charta Sigillata.
Skulle han, efter den veckas förlopp, hvarunder Tinget inträffar, öfverlåta egendomen tillbaka på förra egaren, så blir denna sednare ovilkorligen skyldig att äfven han låta med stämpladt papper belägga sin erhållna transport.
Kan det väl vara billigt att hans skyldighet i detta fall skall blifva beroende deraf, om Tinget råkar inträffa några dagar förr eller sednare, eller om den nya köparen haft contenance att låta ett eller annat Ting gå förbi utan att fullgöra lagens föreskrifter om lagfarts sökande?
Med något skäl kan man icke påstå, alt lagstiftningen bör grundas på sådana principer.
Ganska försigtigt har man här framhållit den omständigheten, att transporten skall ske förr än tiden till lagfartens sökande inträffat.
Talarens juridiska erfarenhet har väl, skulle jag tro, öfvertygat honom om, att underslefven icke äro inskränkte till blott några få fall utan att de s. k. transportköpen ofta nog äro så gamla, att flera Ting gått förbi, vid hvilka afhandlingarne hort presenteras.