Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St., \id nästI. riksdag, till K. M. i detta ämne i und. framställt sine önskningar om ändring i hittills varande sättet för utarrenderande af kungsgårdar i allmänhet, och hvarvid K. M. i nåder, genom Dess d. 17 sisth Juli utfärdade nåd. kungörelse, behagat fästa nåd. afseende; har jag ej kunnat undgå, att fästa H. R. o.
Ad:s uppmärksamhet på ett förhållande, som inträffat med utarrenderandet af kungsgården YVendiholmen i Hillersjö socken, Färentuna härad af Stockholms län.
Af ett från K. kam.colkm expedieradt utlåt, af d. 28 Oclober 1844, hvaraf jag förskaffat mig del, och som åtföljer denna min vördsamma motion, inhemtas, att berörde kungsgård blifvit, enligt kontrakt af d. 31 Juli 1816, utarrenderadt emot ett betingadt arrende af 180 tunnor spanmål, och att colhen ansett detta arrendebelopp vara det högsta, som hittills under loppet af öfver hundrade är för oftaberörde kungsgård erhållits, och att detta ar - Den 22 December e. m. ronde utgör mer än fyra gånger den efter skattläggningen bestämda räntan samt att, efter betingandet deraf, en arrendator kommit på obestånd, och alt derförulan ansökningar gjorts om anstånd med detsammas inbetalande.
Sedan detta kontrakt tilländalupit, liar uuvar. arrendatorn af berörde kungsgård A. G. Ahlin uppå arrende, ifrån midfastan delta år, öfvertagit samma kungsgård, mot ett förhöjt arrende af 254 tunnor 26 kappar spanmål, eller 74 tunnor 26 kappar spannmål mera än förut gifvits, och af kam.collun ansetts vara det högsta, som möjligen derifrån kunnat utgå.
Oå nu sålunda denna orimligt höga arrendesumma, ulan de kännbaraste förluster för arrendatorer ej kan utgå, och hvilka förluster äfven kunna drabba staten, i händelse arrendatorn blefve oförmögen, att arrendevilkoren, i förening med kungsgårdens behöriga bruk och skötsel, fullgöra; och dä det väl ej kan vara slaten Iillständigt, att rikta sig pä den enskilte mednorgarens bekostnad utan tvertom bör vara belåten med dess tillstå ndiga räll; sä, och på grund så väl häraf, som de motiver, som förekomma i den åberopade nåd. förordn.-ii af d. 17 sisth Juli, har jag vördsammast vågat föreslå, att ett maximum och minimum för berörde arrende, på sätt i högstberörde K., kungörelse finnes stadgadt, mätte bestämmas, och alt arrendatorn Aldius arrende för kungsgården Wendlholmen derefter mätte varda rättad), eller ock, att berörde arrendesumma mätte nedsättas lill det belopp, sora af föregtde arrendator utgått, eller 180 tunnor spanmål, såsom enligt kam.- collegii nyss åberopade utlät., utgörande det högsta billiga arrende, som för berörde kungsgård kunde erhållas.
Om communication med de öfrige resp.
MedSläuden af denna min vördsamma motion, äfvensom remiss till vederbör.
Utsk. anhålles vördsammast.
Ödmjukt mern. angide förlängning af arrende-rätten till Wendlholms kungsgård i Hillersjö socken och Färentuna härad af Stockholms län.
Genom särskilta nåd. remisser af d. 23 Juli och 22 Augusti della är har K. M. i nåder behagat infordra K. collegii und. utlåt, öfver gjorda und. ansökningar, först af arrendatorn Sven Asker och sedan, efter dennes död, af dess efterlemnade enka Catharina Asker, om erhållande af förlängning på 30 års tid i arrenderätten lill ofvanskrifne kungsgård, och hvilka handlingar, sedan K. befide i länet samt kronofogden i orten, häröfver hörde, i frågan und. yttranden afgifvit, under d. 18 i denna månad till l:sta provinskontoret remitterats.
Med anledn. häraf får provins-kontoret ödmjukeligen meddela, alt, enligt af hvad här tillgänglige handlingar inhemtas, Wendtholras kungsgård, som från äldre tider tillbaka och i äldre här befintliga jordeböcker finnes antecknad utan mantal, blifvit som det synes i och för arrendenas bestämmande år 1723 d. 25 och 26 September skattlagd ifrån 2 till mantal med: 366 Den 22 December e. m.
Jorde-boksränta.
Dir öre peng.
Penningar — 31. 19g. 17 tunnor spannmål . .' 38: 8. — 2 L$ smör 3: 8. — 10 lass ved 1: 8. — 2 lass hö 2: — — 15 dagsverken .... 2: 26.
— 15 årliga hästar ... 4: 25. — 5 kongl. d:o . . . . — 10. — 53: 20.
19' Hemmantals-ränla.
Gärd , . 18: 5.
— Byggningshjelp .... 5: 20.
— Salpelerhjelp .... 3: 26. 12.
Boskaps-penningar ... 5. — — Skjutsfärds d:o ... 7: 16..— Dagsverks d:o ... 7: 16. — 47: 19. 12.
Summa Dir 101: 8. 7g.
Att den derefter varit utarrenderad, utan alt likväl något kontrakt derom kommit alt utfärdas förrän d. 16 Februari 1736, då densamma afsedd att såsom boställe upplåtas åt landsh:n i Stockholms län, emot afdrag å dess lön, men i följd af vägran af dövar. landsh.
Baron Palmstedt, alt kungsgården på sådana villkor öfvertaga, i stället till honom på 24 års tid, med villkor dock att derförinnan i händelse af afgång från landsh.-embetet. kungsgården lill efterträdaren i embetet afstå, utarrenderad emot årligt arrende af 139 daler 3 öre silfvermynt samt 22 daler 3 öre för 72 stycken deri il
I anslagna dagsverken, jemte skyldighet alt på egen bekostnad derstädes uppföra en karaktersbyggning af sal med för-' stuga samt 3:ne kamrar, kök och hvälfd källare; och i hvilken arrenderättighet bemäldte herre efter vunnen befordran till president i K. colhm, och sedan efterträdande landshm sin rätt till kungsgårdens öfvertagande sig afsagt, vunnit stadfästelse genom förnyadt kontrakt af d. 13 Maj 1743; alt denna kungsgård sedermera, enligt kontrakt af d. 1 December 1767, upplåtits landshm och ridd.
Broman, såsom ersättning för mistning af Svartsjö kungsgård, under arrende pä 15 års tid, emot erläggandet af ofvanskrifna skaltlagda ränta efter årliga markegångarne, äfvensom betalning efter markegångspris för arrendet åtföljande 58J jordeboksoch 13 j drängeiijelps-dagsverken, att efter det detta arrende midfastan år 1783 tilländagått, kungsgården underlagts
Drottningholms lustslott, men blifvit af ståthållare-embetet öfver nämnde slott d. 20 Augusti 1787 ytterligare utarrenderad på 30 års tid, emot årligt arrende af 500 r:dr kontanta penningar, hvarefter slutligen merberörde kungsgård, utan inventarier och dagsverken, medelst K. collegii kontrakt af d. 31 Juli 1816, utarrenderadts på 30 års tid ifrån midfastan 1817, emot ett betingadt arrende af 180 tun - Den 22 December e. m. 307 nor spanmål till nämndemannen Per Persson i Sätuna, och på grund af hvilket kontrakt, samt sedan detsamma först öfverlåtits d. 1 April 1817 på löjtnanten Ad. Louis Laurent, ifrån denne såsom följd af iråkadt obestånd, d. 13 Juni 1820 på dess borgesman, expeditions-kronofogden J. J. Lemke och sekreteraren C. G. Hjerton samt från desse d. 17 October sammma år på arrendatorn Per Gustaf Wibom, kungsgården nu, enligt transportresolution af d. 11 April 1833, innehafves af sökanden.
Ofvanbesagde arrenden förvandlade till spanmål efter medium af sistförflutna 5 årens markegångspriser motsvara nemi. det enligt 1736 och 1743 årens kontrakter 139 daler 3 öre, beräknade efter 3 daler å r:drn 5 tr. 28 kpr. det enligt 1767 års kontrakt, eller kungsgårdens ränta 40 tr. 7 kpr. och det enligt 1787 års dito 63 tr. 14 kpr. hvaraf synes att det nu utgående arrendet 180 tunnor är det högsta som hittills under loppet af öfver hundra år för oftaberörde kungsgård erhållits, och då derjemte i betraktande tages att detta arrende utgör mer än fyra gånger den efter skallläggningsgrunden bestämda räntan samt alt, efter betingandet deraf, en arrendator kommit på obestånd och alt derförutan und. ansökningar gjorts om anstånd med detsammas betalande: nemi. af löjtnant Laurents borgesman för är 1818, och af arrendatorn Wibom så väl för år 1822 som för år 1826, utvisande att svårigheten mött för utbe kommandet deraf, lärer alltså kunna antagas, alt merbesagde arrendebelopp är det högsta som, med afseende å en arrendators bestånd, kan för kungsgården erläggas eller bör fordras.
Af detta, och då under Askers arrendetid, arrendebeloppet, så vidt bär kändt är, blifvit riktigt och utan invändning utgjort, synes väl som det snarare skulle föranleda till vinst än förlust för kronan, att bevilja den sökta förlängningen af arrendeåren; men som deremot förekommer, att en så utsträckt arrendetid icke finnes i författningarne om kronolägenheters utarrenderande medgifven, samt något särskildt erbjudande till förmän för kronan af enkan Asker icke gjorts, som kan gifva stöd för undantag derifrån, utan de odlingar, som å kungsgården gjorts, varit en skyldighet, enligt arrende-kontraktets stadgande under 2:dra punkten, torde K. coll-.m, af denna anledn. och för öfrigt på de af K. behde och kronofogden i orten anförde skäl, ändock afstyrka nådigt afseende å de gjorda und. ansökningarne.
Om det beslut K. colhm behagar fatta torde und. utlåt., med - återställande af de 2:ne nåd. remisserna, till K. M. expedieras.
Stockholm den 28 October 1844. C. F. Paller. 1844 d. 6 November föredraget i K. kam.colhm och som kungsgårdar skola förvaltas efter de af R.
St. derom föreskrifna, i K. kungörelsen d.
3 December 1810 innefattade grunder, eller medelst utarrendering på 30 års tid till den vid offentlig auktion högstbjudande, som för arrendet ställer godkänd borgen, kunde K. colhm icke i underdånighet tillstyrka nåd. afseende å enkan Askers 36S Den 22 December e. m. emot berörde författning stridande anhållan om förlängning af arrenderätten, hvartill de af kronofogden och K:s bef-.de uppgifna förhållanden, äfven om författningarne sådant medgåfve, icke gifva anledning.
Härom skulle underdånigt utlåt, till K. M. expedieras, då handlingarne medfölja. 1844 d. 6 November underdånigt utlåtande till K.
M. dä handlingarne medföljde. 1844 d. 29 November K. bref, hvarigenom förklaras, alt den frågavar. ansökningen om förlängning af arrenderätten ej kunnat bifallas. 1845 d. 22 Januari bref till K:s bef:de.
Rätteligen afskrifvet intygar; Stockholm och K. kam.collegii första provinskontor d. 15 December 1847, C. F. Paller.
Med ofliciell vidimerade afskriften lika lydande intygar: Carl Durietz. Hofrätts-Notarie.
Remitterades till StatsUfsk., hvarjemte denna motion skulle communiceras (ill de öfriga RiksStm, i händelse motionären aflemnade dertill erforderligt antal exemplar.
Upplästes följande af Frih. Hermelin, Carl Samuel, inlemnade anförande:
Vid roteringen uti Upland för Uplands reg:te förordnades jemnlikt K. brefvet d. 5 Mars 1683 § 3 att hvad knecktens lego, lön, kläder och underhäll vidkomme, borde detsamma efter hemmans öretal betalas och utläggas.
1690 års skattläggningsmetod för Upland lärer förklara att öretalet ej kan tjena till utrönande af hemmanens godhet och storlek sinsemellan, utan så vidt de ligga i en och samma by.
Det s. k. sednare indelningsverket af år 1695 skall föreskrifva att roteringen, dä de till en rote inroterade hemman ligga uti en och samma by, bör utgå efter öreslanden om de på hemmanen finnas, men åter att samma rotering, då den blifvit lagd på särskildta byar, skall utgöras efter hemmanens utsäde, godhet orh storlek.
Vid roteringens verkställighet blef också, tvifvelsutan till följd häraf, ofta ett olika stort antal öresland anslagne åt hvarje soldat utgörande vanligtvis ifrån 20 till öfver 30 öresland.
När nu ofta de inroterade hemmanen befinnas vara af olika beskaffenhet, så väl i mantals beräkning, som till örestal, så finnas båda delarne i rolerings-rullorne upptagne.
De till en del rotar indelade s. k. utjordarne, hvarå någon mantalsberäkning icke finnes i jordeböckerne, äro jemväl till örestal utförde.
Hitintills har också till följe häraf varit vanligt att soldat utskylden vid Uplands reg:te utgjorts rote-intressenteine emellan efter örestals beräkning, enär oslridigt synes att vid roteringens verkställande, de särskilta hemmanens, till samma rotar indelade, öresland, ansetts sinsemellan vara jemförlige.
Och på denna grund utgår ännu soldathållet vid Uplands reg:le, åtminstone i allmänhet.
Emel - Don 22 December e. m. 369 Emellan rote-intressenter hafva dock i sednare tider tvister uppstått i detta ämne och vederbör, auktoriteter synas varit i villrådighet örn det rätta samt meddelat olika beslut.
Alltid har sagts att inom by skulle utskylderne fördelas efter örestal (de der enligt skiftesstadgan också vanligen utgöra delningsgrunden grannar emellan); men utom hy, har sagts, dels att hemmans godhet och storlek skulle tjena till grund, dels att hemmantalets storlek, alltså mantalsberäkning, utan afseende å godheten och storleken af hemmanets tillhörigheter, dels äfven att de å soldaterotarne, enligt roteringsrullorne, utförde antal öresland skulle tjena till efterrättelse.
Rörande utjordarne, hvilka icke äro i mantal antecknade, men väl i örestal, synes något nytt beslut ännu icke vara att åberopa.
För att förekomma långvariga och kostsamma rättegångar emellan färre eller flere af soldat rote-intressenterne vid Uplands reg:les 1200 soldat nummer, hemställes att ett allmänt lagbud i detta ämne måtte beslutas och kungöras, grundadt på rätt och billighet.
För min del föreslås vördsamt, att soldathållet mätte vid Uplands reg:te utgöras såsom tillförene eller efter öreslandstalet för hvarje rote, såsom roteringsrullorne upptaga, hvilket öfverensstämmer så väl med 52 § af 1734 års resolution på allmogens besvär, hvarest stadgas, att någon rubbning i roterings-verket ej må göras, som äfven med 80 § Reg.F., hvarest föreskrifves att roteringens och indelningsverkets hufvudgrunder böra vara orubbade intilldess Konung och R.
St. finna nödigt att någon ändring deruti samfäldt göra.
Till undvikande af större vidlyftighet i närvar, anförande, an hålles vördsamt ali till H.
Ekon.Utsk., dit denna motion torde remitteras, få aflemna eller förete de vidare upplysningar i ämnet, som kunna påkallas.
Cederström, Anders, hade inlemnat en sålydande motion:
Liksom det är tillåtet för personer i svågerlag å sidone att, när Konungen gifvet' der lof till, gifta sig med hvarandra, så hemställer jag om icke äktenskap uti skyldskap å sidone må, med undantag af syskon emellan, varda jemväl med K. dispence lillåtne, och är det derföre som jag föreslår att 2 cap. 2 § giftermåls-balken må få följande förändrade lydelse:
I skyldskap å sidone må man ej taga till hustru sin syster, ”och icke utan Konungen gifven der lof till sin” broders eller systers dotter, eller theras affödo, faders eller moders syster, etc.
Såsom skäl hvarföre åberopos, dels att uti Norrge och till Sverige angränsande länder äktenskap emellan förenämnde anförvandter äro tillåtne och dels att äfven här uti landet under föreg:de Regeringar blifvit medgifvet att ingå dylika äktenskap, hvilka, enligt hvad allmänt lär vara bekant, icke varit mindre lycklige, än äktenskap emellan helt och hållet oskylde personer.
Remitterades till LagUtsk. 1 Fl. 24 370 Den 22 December e. m.
Hr Anckarsvärd, Mich.
Gustaf, hade ingifvit ett sålydande anförande:
Den betryckta, eller fast hellre öfvergifna ställning hvaruti konstnärsklassen i allmänhet sig för närvar, befinner, är säkerligen tillräckligen bekant, för att göra all skildring deraf öfverflödig.
På grund af detta allmänt kända förhållande är det också, som jag utbeder mig att få fästa H. R.
St:s uppmärksamhet på den hårda — och jag vågar säga obilliga — beskattning, hvaraf denna vanlottade samhällsklass betungas.
Den närvar. bevil!n:sförordn:n uppställer för konstnärsbeskattningen icke mindre än 8 olika klasser, till följe hvaraf artisten måste skatta från 5 till 100 r:dr b:co och derutöfver.
Om man blott besinnar hvilket ringa antal dylika personer som finnas, så vill det redan deraf synas, som en sådan vidlyftig klassifikation vore alldeles öfverflödig.
Tager man vidare i betraktande huru osäker, huru mycket beroende af andras gunst eller nyck, huru obetydlig deras förtjenst är — sannerligen ofta mindre än dagakarlens — så tyckes det väl också som beskattningen derå obestridligen vore allt för tung.
Men om man härvid, såsom skäligt är, tillika bedömer denna beskattning i jemförelse med hvad som pålägges andra samhällsklasser, som med den ifrågavar. hafva mesta likhet, så torde äfven rättvisan, eller åtminstone billigheten deraf vara ganska tvifvelaktig.
Det synes mig nemi. tydligt att konstnären, i detta afseende så väl som i de flesta andra, bör ställas i jemnlikhet med vetenskapsidkaren och litteratören.
Bådas verksamhet är af enahanda slag; det mål, hvartill båda, fast på olika vägar, syfta, är ett och samma: den menskliga odlingens och sinnets utveckling och förädling.
Hvarföre skola då dessa klasser endast ur medborgerlighetens synpunkt anses olika? och hvarföre just den tyngsta bördan läggas på dén mest behöfvande?
Emellertid är det nu så.
Vetenskapsidkare och litteratörer äro, i och för sina yrken, rättvisligen fritagne från all beskattning, men artisten blifver deremot, såsom jag tagit mig friheten visa, icke allenast beskattad, utan säkerligen också jemförelsevis högre beskattad, än de flesta, som bedrifva äfven de mest materiella och vinstgifvande yrken.
Frågan är visserligen icke af stor vigt för det allmänna, men den är af vigt för dem, som obemärkte och obemedlade sträfva fram på konstnärens törnbeströdda bana, hvilken ser så leende ut vid inträdet, men så ofta slutar bland försakelser och svikna förhoppningar.
På grund af hvad sorn nu blifvit anfördt, vågar jag till R.
St:s behjertande framställa:
Att artister måtte, i likhet med vetenskapsidkare och litteratörer, hädanefter vara befriade från bevilln. i och för deras yrke.
Eller om detta ej kan beviljas, att åtminstone den för artistens beskattning gällande klassifikation måtte upphöra såsom ledande till alltför mycken arbitrage och dessa personer likasom de flesta andra beskattas efter sin uppgifna inkomst, dock så, att den artist hvars arbetsförtjenst ej öfverstiger 500 r:dr måtte från sådan be - Den 22 December e. m. 371 villn. åtnjuta befrielse, enär han då, så väl som dagakarlen, hvilken arbetar för sitt dagliga bröd, icke synes böra vidkännas andra afgifter än de personella.
Om remiss af detta mitt anförande till R.
St:s Bevilln.Utsk. anhålles.
Remitterades till Bevilln.Utsk. Hr Sandels, Per Ben jamin, hade inlemnat följande mern.:
I betraktande af de trägna och ansvarsfulla göromål som fordras af tjenstemännen inom banko-verket och då för desse tjenstemän alldeles inga ferier finnas, hvilket är förhållandet inom flera andra embetsverk, anser jag så väl nödig omtanka för bankens egen säkerhet, som skyldig rättvisa emot tjenstemännen, påkalla en förändring uti hvad för detta verk nu är stadgadt angtde tiden för afskedstagande med rättighet att åtnjuta fulla lönen som pension.
A ena sidan förekommer att man, för att kunna riktigt uppfylla det ansvarsfulla kall som tillhörer bankens tjenstemän, särdeles i den högsta graden, hvilken man bör förutsätta en hvar hafva uppnått vid en framskriden ålder, måste äga oförminskade både sjals- och kroppsförmögenheter, helst det minsta misstag eller försummelse härutinnan kunde blifva af oberäkneliga följder både för kamrater och verket.
A andra sidan åter behöfver man endast taga kännedom om beskaffenheten af dessa göromål, hvartill hörer bland annat, täta besök under alla årets tider och ofta flera timmar efter hvarandra uti bankens hvalf, hvilkas fuktiga och osunda luft ovillkorligen i längden menligt inverkar på helsan, för att finna, det bankens embets- och tjenstemän, tidigare än andra, få erfara årens inverkan på kropps- och själsförmögenheterne samt att man, efter 65 lefnadsår eller 45 tjensteår, icke vidare kan uppfylla sina embets-åligganden såsom man önskade och borde.
Derjemte vore det onekligen ganska hardt om en tjensteman, som, efter omkring 40 års tjenstgöring, hunnit till en ålder af 60 år, men då för sjuklighet eller försvagad helsa nödsakades taga afsked, skulle för sina återstående dagar se sig i mistning af den lön han under sin åt det allmännas tjenst uppoffrade kraftfulla ålder åtnjutit, och hvarefter hans egna med de sinas lefnadsförhållanden måhända sedan längre tid tillbaka varit lämpade.
Jag hemställer således till Rikets nu församlade Ständers bepröfvande om icke pensionsrätten för bankens embets- och tjenstemän hädanefter må tillgodonjulas vid uppnådda 65 lefnadsår och efter 45 tjensteår, en hemställan som torde anses så mycket mer billig, som det är allmänt bekant att tullverkets tjenstemän, redan efter 30 tjenste- och 60 lefnadsår, åtnjuta hela lönen i pension, och föreslår jag i följd deraf, att de §§ uti banko-reglementet, som handla härom, måtte erhålla denna förundrade lydelse: §•
Den tjensteman, konstidkare eller vaktbetjent, som uppnått 24* 372 Den 22 December e. m. 65 års ålder, eller tjent 45 år, är berättigad atl flyttas på pensions-staten, med åtnjutande i sin öfriga lifstid af hans hela lön. §•
Bankens embets- och tjenstemän äga att vid 60 års ålder och efter vid pass 40 års tjenstgöring, taga afsked med bibehållande af deras på stat innehafvande löneförmåner oafkortade, då genom läkarebetyg behörigen styrkes, alt de befinnas i ett sjukligt och försvagadt helsotillstånd.
Upplästes följande af Hr Klingspor, Anders Magnus, inlemnade motion:
Sedan gymnastiken, hvilken på vetenskapliga grunder bringats till en förr okänd användbarhet, numera vunnit den väl förljenla uppmärksamhet, att densamma blifvit erkänd såsom ett nödvändigt bildnings- och helsomedel, samt R.
H. St., med erkännande af gymnastikens nytta i förenämnde afseende, visat sig så frikostiga i densammas befordrande ej mindre vid gymnasier och skolor, än i synnerhet vid central-institutet i Stockholm, faller det sig både besynnerligt och inkonseqvent, att ett af rikets högsta löroverk, der den studerade ungdomen i så hög grad har behof af gymnastikens fördelar, nemi.
Upsala K. akademi, af staten blifvit lemnad alldeles lottlös och helt och hållet i saknad af nödiga medel till gymnastikens ändamålsenliga och högt påkallande upphjelpande.
Väl finues vid denna akademi en lokal som till gymnastik begagnas, nemi. den dervar. fäktsalen, hvilken för sådant ändamål blifvit, så godt sig härtill göra låtit, apterad; men denna sal är alltför inskränkt att lemna nödigt utrymme för ändamålsenliga gymnastiska öfningar med det antal ynglingar som vanligen påen gang dertill anmäla sig.
Genom undersökning är utrönt, att, medelst borttagande af en skiljovägg emellan fäktsalen och 2:ne derinom belägna rum samt dessas förenande, utrymmet skulle ökas med en god tredjedel emot det nuvar. och lokalen kunna höjas tillräckligt för att blifva till gymnastikrum tjenlig.
Till åstadkommande af dessa jemte andra mindre förändringar, äfvensom till beredande af en årlig lön åt en i högsta måtto behöflig ordinarie underlärare eller medhjelpare i gymnastiken samt till ersättning åt öfverläraren för de genom fäktsalens utvidgning honom frångående rum, anser jag mig, på ofvan anförda skäl, böra föreslå, att R.
St. måtte bevilja en summa af 500 r:dr b:co att årligen, från och med nästk. år, för detta ändamål utgå.
St. alltid med förkärlek omfattat hvad som kunnat lända till befordrande af Svenska ungdomens intellectuela och fysiska utbildning, hemtar jag deraf ett mäktigt stöd för den tanken alt det ringa anslag, nu blifvit hegardt för en nödvändig förbättring i en vigtig gren af uppfostringsverket, skall beviljas.
Den 22 December e. m. 373 Jag bifogar härmed ett summariskt kostnadsförslag och anhåller all denna min motion måtte till StatsUlsk. remitteras.
Kostnadsförslag öfver Jakts alens i Ujisala förändrande till gymnastikrum in. m.
Borttagandet af en vägg emellan fäktsalen och intill densamma gränsande 2:ne rum; takets höjning jemte flera smärre arbeten samt tamburs inredande 600:
— Ny gymnastik-attiralj i st. f. den nu befintliga och otjenliga 100:
— En värme-apparat 133: 16.
Ny gymnastikställning på gymnasii-gården till öfningar i fria luften, i st. f. dervar. obrukbara, af röta illa skadade 400:
— Summa b:co r:dr 1,233: 16.
Förslag till det begärda anslagets användande.
Första årets anslag bör oafkorladt användas till de ifrågasatte arbetena.
Af 2:dra och följande årens anslag böra, intills nedannämnde län är betalt, utgå: till anordning af ett fyllnadslån 733: 16 jemte ränta derå 200: — Ersättning till öfverläraren för de 5 rum hvilka, genom förändringen samt öfverlemnandet af 2:ne boställsrum lill underläraren, för den förre gå förlorade . . . 200:
— Till underläraren och vaktmästaren 100: — Summa b:co r:dr 500:
Så snart det upptagna länet blifvit till fullo betaldt, erhålla underläraren och vaktmästaren full lön, eller den förre 200 och den sednare 25 r:dr b:co.
Anslaget bör derefter användas salunda Hush yresmedel till öfverläraren (fäktmästaren) . .