Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer kommer att utgå af en så sällsam egenskap, att det innefattar förbindelse att anskaffa hvad Hemmansbrukaren likväl icke ensam kan tillvägabringa, utan endast, genom kostsamma Inrättningar i Bolag, kan erhållas, i hvilka Bolag likväl ingen kan tillförbindas att ingå.
Följden af denna tvångslag, äfven som saknad af tillgång till Salpetersjudare, har varit den, att då många icke kunnat den ålagde Salpettern tillverka , har priset å Salpetter uppstigit till en oförmodad höjd af öfver Sju Riksdaler Banco Pundet, och denna ganska kännbara Beskattning, af Jordbrukaren allena utgjord, har år - Den 5 Januarii. ligen ökat beloppet af den Cassa, som, under benämning af SalpetterFoiid, nu uppgår till omkring 3oo,ooo Riksdaler Banco. Denna Fond synes egentligen böra komina Hemmanen till godo, sorn densamma beredt, så att derigenom inskränkning och lindring i ålagda förbindelser bör kunna väntas; men detta ändamål torde icke ernås, om, efter hvad af Kongl. Maj:t lärer vara i Nåder för detta år förordnadt, Salpetterlösen för den Hemmanen ålagda Salpettern äfven framgent skulle utgå ifrån SalpeltersFonden; om Riksens Ständers Statsanslag af 58,ooo R:dr på Tredje HufvudTiteln till Salpetter deremot skulle användas till Milita ire behof, hvarigenom det synes mig inträffa, at.t Riksens
Ständer skulle möjligen betala Salpetter två gånger, såvida icke ersättning meddelas, nemligen serskilt Statsanslag på Tredje HufvudTiteln, och serskilt af SalpettersFonden, sorn äfven är att beräkna såsom StatsMedel.
Vid sådant förhållande, föreslår jag vördsammeligen den förändring i stadgandet om Salpetters erläggande, att Hemmanen icke måtte blifva ovilkorligen förbundne att lefverera Salpetter in Natura, utan deremot till en nedsatt årlig afgift, till nästa Riksdag nemligen, i Penningar, om så tarfvas, som till ett större belopp är så mycket mindre nödig, som den samlade betydliga SalpetterSkatten af omkring 3oo,ooo R:dr, bör, då serskilt Anslag till Salpetterlösen i RiksStaten upptages, dertill disponeras, hufvudsakligen användas tillberedande af lindring i denna af Hemmanen utgångna utomordentliga beskattning, samt Saltpettertill - 316 Den 5 Januarii. -verkningens förkofran, och de, i detta ändamål, efter närmare granskning befundna nödiga Utgifter.
Salpetter-tillverkningen otvifvelaktigt till nästa Riksdag vinner den förkofran, att Tvångslag i detta ej mera än andra ämnen skall tarfvas, och förbehåller jag mig, att ytterligare få till StalsUtskottets pröfning aflemna Anmärkningar angående detta ärende, hvaröfver Utskottet lärer dess Betänkande till Riksens Ständer afgifva.
Jag anhåller vördsamt, att detta Anförande må till SlatsUtskottet remitteras. 2:0
Då det är Lagstiftarens ovilkorliga pligt, att för Rättsökande undanrödja de kostnader för Rättegångars utförande, som möjligen kunde undvikas, äfvensom svårigheternas hinder för Rättegångars behöriga fullföljande; får jag vördsammeligen hemställa, om icke Föreskrifterne till Personlig inställelse, eller Fullmäktigs ställande vid Domstolarne, borde undergå en sådan granskning, att i de flesta fall Fullmäktig kunde undvikas, om Parterne vid HäradsRätterne voro berättigade, att, efter af Käranden aflemnadt Påstående å ena, samt å andra sidan, efter afgifvande af Stämning och Yttrande deröfver, kunna, om de åstunda, utan ansvar vara från Tinget frånvarande, med förbindelse likväl till inställelse vid Domstolen, då den kunde nödigt anse; äfvensom det synes kunna medgifvas i de högre Instancer, att utan Fullmäktigs biträde, få de till ändrings sökande nödiga Handlingar ingifva; men hvad Den 5 Januarii. 317 jag i synnerhet anser tarfva Rättelse, är det korta rådrum, som Lagen föreskrifver, för att i behörig ordning bereda en Rättighet, att söka ändring i en högre Instance.
Den till åtta dagar inskränkta tid, till Vads erläggande emot Härads- och LagmansRätternas
Domar, äfvensom saknad kännedom afliden, då Dom i HofRätterne utfaller, hvari äfven, inom få dagar, rättigheten till ändrings sökande är inskränkt, föranleder icke sällan, att Fatalier förloras, hvari mig synes, att Lagförändring till allmän nytta kunde fordras, samt att, som i Civila Mål verkställes, den vinnande Parfen kunde i alla Instancer åligga att communicera alla IJnderRätternas
Domar och äfven HofRätternes Domar med YederParterne, och ifrån Communications-tiden, Fatalier till VadePenningars erläggande och ändrings sökande borde beräknas, hvilken tid icke borde vara mycket inskränkt, och kunde något förhöjda VadePenningar deponeras i LandtRänteriet i Provincen eller annat föreskrifvit ställe, och Bevis öfver Depositionen biläggas Handlingarne, som ingifvas i nästa Instance.
Det förekommer sällsamt, att då uti alla Rikets Collegier, tiden till ändrings sökande i deras Utslag, först ifrån delfåendet beräknas, i HofRätten likväl, som är samma Instance, ett annat förhållandeskall existera, för Parter möjligen vådligt, som, i saknad af Fullmäktige, hvilka ständigt måste bevaka deras Principalers rätt, lättligen kunna förlora Fatalier i en sak, som man länge efterfrågat, och hvari man stundom länge väntat ett slut:
Likaså synes
Föreskriften till 318 Den 5 Januarii. inställelsen i HofRätten på en bestämd dag, icke vara oundvikligen nödig, men för Parter besvärande, som, genom oförmodade händelser, vid utgången af Fatalie-tiden, lättligen lunde blottställas förFataliers förlust, i anseende hvartill mig synes, att det vore mera med rättvisa förenligt, att en Part borde inom den föreskrifna tiden ingifva hvad han bör, till sin talans förvarande, producera, istället för förbindelsen att på en bestämd Jag-sådant verkställa, och torde
Vederparten icke bestämdt böra åläggas att infinna sig på inställelse-dagen, utan kunde honom föreläggas en viss tid, inom hvilken han borde Handlingarne till besvarande emottaga.
Den i Lagen föreskrifna tid till Besvärs anförande i HofRätten är alltför lort, och borde åtminstone fördubblas, i synnerhet som
Domare stundom dröja någon längre tid med Expeditioners utgifvande efter Tinget:
Det kunde med exempel styrkas, att tiden sedermera till Sakens fullföljande blifvit för kort på ett afstånd af 20 mil eller mera, om, i saknad af den rättighet, som borde medgifvas, att få directe tilt HofRätten sina BesvärsHandlingar ingifva, föreskriften, att icke sednare än nästa dag kunna förklara missnöje öfver ett gifvet Utslag, synes äfven fordra ändring.
Jag förmodar, att Rättelse, åtminstone till någon del, torde anses lämplig, och, då jag vid inskränkt tid blott framställer Förslager, utan omständligare utveckling af Skälen dertill, förmodar jag, att åtminstone öppna mig en utväg att framdeles kunna ingå i en Den 5 Januarii. 319 närmare granskning af ämnet, som jag vördsamt anhåller må' till Lagutskottet remitteras. 3:o Vid tillämpningen af Kongl.
Förordningen om StängselSkyldigheten af 1802 förekomma flera sådana fall, då bestämd föreskrift saknas, som ock gifvit anledning till flera Rättegångar, för att i högsta Instancen omsider få Förordningens mening bestämd.
Några sådana Casus anhåller jag vördsammeligen, att till rättelse må få framställa, och förbehåller mig, att framdeles flera sådana få tillägga.
Det stadgas väl huru förhållas skall, då Byar möta hvarandra i Inägor och Utmark, men icke huru stängas skall då den ena Byens Inägor möta den andra Byens Utmark.
Det synes likväl att samma Principe borde följas, sorn i Stängselsskyldighet inom Byar, att nemligen Inägor borde, utan beräkning emot Utägor, allena stänga; men då fråga är om stängsel, Byar emellan i Utmark, torde någon utveckling af Lagens föreskrift i sådana fall tarfvas.
Det kunde ju till exempel hända, att Rättegång vore flera Byar emellan, om Bolbyrätt till deltagande i en större Utmark, som berodde på utgången af en långsam Rättegång; men detta förhållande borde icke kunna hindra eller uppehålla en annan
Bys rätt att erhålla biträde af dessa, sig emellan tvistande Byar, till upprättande af Stängsel i Rågången, och som det synes att utgången af deras Rättegång icke borde verka på de andras rätt, till större eller mindre Stängselskyldighet, får jag 520 Den 5 Junnar ii. föreslå ilen ändring i Förordningen, att i Utmark borde, i Rågången Byar emellan, Stängselskyldigheten vara lika Byar emellan, utan afseende på större eller mindre Hemmantal, samt att, om tvist vore om deltagande i angränsande Utmark, borde Hägnads-skyldigheten uppfyllas af närmast boende, så att den tillgränsande
Byen icke kom att sakna Motstängsel under en långsammare Rättegång, hvarunder de Tvistande sig emellan borde öfverenskomma om Hägnads-skyldighetens uppfyllande emot angränsande Byar.
I 1802 års Förordning saknas ock all föreskrift, huru förhållandet vara bör, i anseende till Stängsel vid allmänna vägar, om nemligen Stängsel till allmänt deltagande kan fordras, der Vägar genomlöpa Åkrar och Ängar:
Det vill synas, att åtminstone i Inägor sådant bör kunna fordras, helst i annat fall den vore lidande, som der hade sin Ägolott.
Vidare synes förekomma en mindre tydlig föreskrift för Stängselskyldigheten vid indelning af Inägor i mindre delar, och hvarvid icke enahanda tillämpning iakttages:
Om i en By af fyra Mantal, en stor Äng delas efter Hemmanstalet i fyra liba delar, men den ena delen åter emellan fyra Åboer, så bör den, som erhållit sin del vid gränsen af hela Hemmans-lotten, icke deltaga i Stängsel deremot, blott såsom ägare af en fjerdedel afliela Mantalet, utan harden, som äger hela Mantalet, rättighet till Mothägnad till tre fjerdedelar eller i det förhållande, som tre Mantal äro till ett Mantal i Stängsel-skyldig - Den 5 Januarii. 321 digheten, men deremot synas de, som äro deltagande i hela Mantalet, i den mindre fördelningen sig emellan, icke böra kunna fordra Hägnadsbiträde af de andra hela Mantalen.
Jag får äfven vördsammeligen hemställa, om icke, då Landtmätare gerna undandraga sig Gärdesgårds-fördeluingar, de dertill borde förbindas i samma ordning, som för andra Landtmäteriförrättningar är föreskrifvet, samt, vid inträffande tvister, som kunde fordra Domstolens pröfning, en sådan föreskrift om Delningens företeende vid HäradsRätten borde, till sakens fullföljande, meddelas, som för Chartors stadfästande är stadgadt, så att, utan särskild Stämning, densamma blef vid Domstolen anhängig och Landtmätaren då, liksom i Ägodelningstvister, vara förbunden att vid Domstolen sig inställa.
Jag anhåller vördsammeligen, att detta Anförande må till OeconomieUtskotfet remitteras. 4:o Under vår Frihets-tid, före 1772, var det icke endast tillåtit, utan Nationen liksom, uppmanad, att till Styrelsen uppgifva nyttiga Förslag i alla Styrelse-grenar; förmodligen af den öfvertygelse, att i Landet funnos kunnige Medborgare, som med deras upplysning kunde vara det Allmänna gagnelige; och hemställer jag vördsammeligen, om icke, af enahanda anledning, Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse dertill kunde i underdånighet begäras:
Utom det att ett sådant stadgande beredde en Ridd. 0. Ad.
Prof. II B. 41» 42 322 Den 5 Jannarii. nyttig Communication med Regeringen och Nationen, som, under den längre tid af fem år emellan Riksdagarne är afbruten, kunde en sådan tillåtelse medföra en annan väsendtlig njdta.
Vi känne, att af de i sednare tider utkomne Författningar, flera saknat fullständig tydlighet, och föranledt till tvefaldig tydning, stundom till märklig skada; men nu kan likväl emellan Riksdagar ingen upplysning meddelas och rättelse deri sökas annorlunda, än att långsamt genomvandra alla Instancer, för att omsider på högsta Stället erhålla en decision.
Om det vore tillåtit ingifva ett Förslag till rättelse, ändring eller förklaring af någon sådan Författning, med framställning af förhållanden, som till ett sådant Förslag föranledt; så kom Regeringen i tillfälle att känna omdömet af Författningen, och kunde, efter förekommande omständigheter, derå göra afseende eller icke, och då de, som ingåfvo Förslag, icke derå kunde vänta något svar, annorlunda än i åtgärden, i händelse Förslagen voro antagliga, synes mig, att man icke kunde anses falla Regeringen dermed besvärlig, om sådana linge ingifvas i de Expeditioner, dit de, enligt Förslagens beskaffenhet, kunde hänföras, och som sedan kunde få ankomma på Allmänna Beredningen, och i Justi tiaeÄrender på Nedre Revisionens förberedande pröfning.
Jag anhåller vördsammeligen, att detta Anförande må remitteras till Lag- och OeconomieUtskottens gemensamma pröfning.
Den 5 Januarii. 323 Herr von Törne, Michael, anförde skrift'» ligen följande:
Fastän min förmåga icke svarar emot mitt nit, mina insigter icke emot min önskan att gagna, anser jag som en medborgelig pligt, att i frågan om Financernas upphjelpande yttra några tankar, under förhoppning det andras mera träffande Bemödanden väsendtligen skofo tjena mitt Fädernesland.
Det torde mindre vara genom en direét Finance-åtgärd, som oredan i ett Samhälles Penninge-ställning kan afhjelpas, län genom andra långsamt verkande medel.
Frihet i Näringar, ökad Production; dessa äro de Grundkällor, hvarifrån den verkliga Sämhälls-förmågan utgår.
Underlåter Lagstiftningen, att härvid fästa sin förnämsta uppmärksamhet, skall hvar och en Finance-plan vara utan all nyttig följd, Penninge-oredan skall fortfara, och Statsverket förblifva i ett hjelplös! tillstånd.
Den djupsinnige Tänkaren Adam Smith säger: ”Att der Styrelsen varit minst frikostig ”på Oeconomiska Föreskrifter, der hafva Näringar, och med dem Statens Rikedom och ”Befolkning, ägt den hastigaste och högsta ”tillväxt.”
Det är Friheten som skall lifva Industrien:
Uti en Stat, der Guld och Silfver ej alstras, gifves intet annat medel än Idoghet för att producera Varor, hvarföre sedan erhållas Pen - 324 Den 5 Januarii. ningar.
Vore icke hos oss Rörelsen inskränkt och tvungen, mångå Näringar försatta uti strid så väl med hvarannan, som mot det Helas välstånd; så skulle intet annat medel behöfvas än Näringsfrihet, deraf följande tilltagande arbetsamhet och Production, samt förminskade behof af Utrikes Varor; men nu hjelpa icke ensamt dessa utvägar, tj Varupriserne bero till stor del af hvar och en Närings- eller SkråIdk ares godtycke.
Dessa utvägar verka dessutom långsamt, då man icke får ge åt sin Idoghet hvad riktning man behagar.
Om en FinancePlan hos oss skall äga framgång, fordras återställandet af en fullkomlig Näringsfrihet, jemte upphäfvaudet af alla Monopoliska förmåner, hvarigenom
RörelseCapitalet småningom mera jemt sprider sig till Näringarne, i samma mån Industrien tilltager.
Då äfven tvånget upphäfves på Inländska Varors förande genom Landet, då Exporten af alla de Varor vi äga att afyttra till Utlänningen, tillika på det kraftigaste befrämjas, och Importhandeln minskas, måste äfven de på utrikes ort befintliga BancoSedlar återkomma.
Förlägenheten i Rikets Financer lärer näppeligen kunna förek ommas, utan att BancoStyrelsen sättes i tillfälle att ensam reglera Rikets Discont-rörelse och Sedelstock, hvaraf också följer, att inga så beskaffade Obligationer eller 3-ProcentsSedlar, som de nuvarande, böra circulera såsom Mynt.
Enhet i Styrelsen är alltid nödvändig för en planmässig Organisation, Den 5 Januarii. 325 serdeles af ett Verk, hvilket genom Riksens Ständers Ombud hör administreras.
Vår nuvarande
Sedelmassas belopp svarar fullkomligt emot hvad som beliöfves för ett behörigt förhållande emellan RörelseCapitalet och Varu-tillverkningen, endast dessa Sedlar voro i Landet och tillräckligt circulerande; men då förhållandet nu är tvärtom, blir af högsta vigt att icke allenast befordra våra Representativers skyndsammare omlopp, emedan ett Capital blir mer eller mindre tillräckligt, allt efter den större eller mindre lätthet man äger att ofta omflytta det, utan ock att anskaffa någon ersättning för de flera Millioner, som igenom Malmö, Götheborgs och Götha CanalDisconters iråkade förlägenhet, så hastigt blifvit dragna ur Rörelsen.
Till dessa ändamåls vinnande har Kongl. Maj:t uti Dess Nådiga Proposition om allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande, Sjelf i Nåder uppgifvit flera medel, och då det åligger StatsUtskottet att deröfver inkomma med Utlåtande till Rikets Ständer, samt rätta tiden för Enskiltas Yttrande öfver
Ämnet i hela dess vidd, i naturlig ordning först inträffar, när ofvannämnde Utlåtande kommer under öfverläggning; så får jag blott för närvarande tillägga några ord, hufvudsakligast rörande den betj^dliga Fond, som kan erhållas i ÄgandeRätten till en del af Kronans Jord, hvilken kunde säljas och Köpeskillingen derföre, i mån den inflöt, användas till 326 Den 5 Januarii.
Financernas reglerandé.
För hvad sora fick innestå af Köpeskillingen, borde betalas låg Ränta i Spannemål, Jern eller andra Effecter efter öfverenskommét pris, så att Silfver derföre af BancoStyrelsen kunde anskaffas.
Genom detta försättes Banquen i tillfälle att årligen betydligt öka sin SilfverFond.
Rö* relseCapitalet borde alltid bibehållas så stort, att det fullkomligt svarar emot den del afProduationen, sorn köpes och säljes emellan Ilandets Innebyggare, och som .tilltager i samma mån Odlingar verkställas och Näringsfliten ökas.
Ingen tidpunct är emellertid för Realisationen af våra BancoSedlar mindre gynnande fin denna.
Den synes icke böra komma i fråga förr, än flera års erfarenhet öfvertygat o s, att den uu varande förlägenheten upphört.
Då tan en småningom verkställd Realisation blifva nyttig.
Ganska stort är det värde, i förhållande till Sveriges Öfriga tillgångar, som finnas i Krono-Allmänningar, Recognitions-Skogar, Parker samt flera Lägenheter, jemte ÄgandeRätten till många Boställen, som kunde försäljas, med bibehållande af Arrende-afgiften och vissa förbehåll.
Då denna försäljning verkställes småningom och med försigtighet, kunna Köpare ej saknas.
De gifvas, som i alla Saker af större vigt aldrig våga att hafva ett eget omdöme, utan beständigt äska Auctoriteter.
För dessa har jag trott det vara af någon nytta, att citera Den 5 Januarii. 327 allmänt erkände stora Författares ocli upplyste Statsmäns tankar. ”1 hvarje Monarkisk Stat i Europa,” yttrar sig Adam Smith, ”skulle KronoJordens försäljning gifva ett ganska betydligt Capital, ”hvilket skulle återskaffa StatsCassan en I11- ”komst, som vida öfversteg hvad denna Jord ”förut förmått gifva Kronan.
Tillväxten i Jor”dens Production skulle öka Samhällets Folkmängd i den mån, den ökade den inkomst "och den Varumängd, som af Folkhopen förbrukades.
” I ett EmhetsBref till Kongl.
KammarCollegium, yttrar sig Hans Excellence Herr Grefve • Georg Adlersparre, rörande KronoSkogarne: ”Jag kan ej annat finna, än att de sökta än”damålen skulle med säkerhet och evärdeli”gen vinnas, om vissa, nära intill Byggnads”ställen belägna Trakter anslogos till Skogsplantering för Kronans räkning, der en con'”centrerad bevakning vore både lätt och möj”lig, och om alla aflägsna och kringspridda "KrönoParker och Allmänningar, hvilkas evär”deligt fortfarande
Bevakning torde böra an”ses för en omöjlighet, styckades i Trakter af ”i5 till a5 Tunneland, och försåldes till den ”mästbjudande.” ”1 detta fall skulle allt komma under ”ÄgandeRättens vård och omtanka.
Kronan ”erhölle sina förnödenheter på stället.
Ett allmänt tillfälle öppnades för Länets Innevånare 328 Den 5 Januarii.
"alt erhålla egen Skog.
De, som förskaffat sig "den, kunde efter frivilliga öfverenskommel"ser biträda de öfriga.
Hvad som 'vore tjen"ligt till Odling blefve odladt och nybygdt, "och den Mark, som endast kunde gifva Skog, "blefve vårdad.
Den nuvarande JägeriBetje"ningen kunde få rättighet att till Skatte kö"pa sina Boställen."
"På detta sätt skulle, efter min tanka, "Kronan vinna en betydlig Inkomst genast vid "InköpsSummorna, och i framtiden af nya skatt”lagda Hemman:
Detta Lands och andra Längders första angelägenhet: Ökad Folkmängd "och ökad Cultur , blefve m^ säkerhet och "för evärdeliga tider befordrad."
Herr Förste Archiatern och Commendeuren von Schulzenheim anför i Talet öfver framlidne RiksRådet m. m.
Herr Grefve Liljencrantz, följande: ”Om en gång all Svensk Jord, "fördelad i måttliga Skiften, komme uti Sjelf"ägandes händer, så skulle en mångdubblad "Folkstock, jemte dess hemtamda Medhjelpare "af Djurriket, ej mägta förtära alla dess födoämnen, som den Svenska Jorden förmådde "frambringa, och skulle icke heller Kött, "Fläsk, Talg, Smör, Ost med flera Victualie"varor; ej Hudar, Skinn, Tagel, Fjäder, Ull, "Lin, Hampa m. m., behöfva införskrifvas; "mycket mindre Spannmål, Gryn och Mjöl, "komma att belasta Handelsvågen.
Om vårt "åkerbruk i flera mål de sednare åren blifvit "förbättrad t; så länder dock Samtiden tillfoga Den 5 Januarii. 529 “heder, att ifrån gamla Sverige utfördes Spannmål, jemte flera Sofvel varor till utländska Or”ter, samt till och med bevislgen till Lifland “och Pomern, hvilka vi sedan behöft anlita “om Säd.
Men så ägde vi icke då så många ”Militairiska och Civila Embetsmän, icke så “mångå Knektar, Vaktdrängar och Besökare, “icke så många slags Stadsboer, Småherrar, "Slösare, Uppassare, Dagdrifvare och Lätti n“gar.
Allmogens fordna idoghet från ottan till “sena qvällen, dess sedlighet, tarflighet och ”nykterhet bidrogo både till ökad Production "och till besparing.”
Stora upptäckter om vårt Lands obegagnade Rikedomar skola vinnas, om detta ämne med värma och kraft befordras till verkställighet.
Endast Jemtlands KronoSkogar utgöra 84 Qvadratmil.
Svårigheter och stridiga meningar möta merendels alla Allmänna Förslag, just derföre att de äro Allmänna, och således ej lämpliga för allas närvarande enskildta Intressen; men det är högst angeläget, att ej föreställa sig hindren större än de äro, och framför allt, att ej anse dem såsom oöfvervinneliga.
Under det häftigaste ropet om Skogsbrist, och flera Förordningars utfärdande emot Skogsåverkan, hafva en stor del af våra Allmänna Skogar försvunnit.
Betydliga Parker finnas ännu qvar, men de begagnas ej på ett sätt, som svarar emot ändåmålet.
Mari kan ej annat än 330 Den 5 Januarii, instämma i en upplyst Embetsmans yttrande: ”att inbillningen förvånas öfver omätligbeten ”af de Skatter, Naturen i dessa Ödemarker årligen frambringar, och tillika der årligen fruktlöst förstör; att hos hvarje tänkande sann Patriot, en känsla af djup smärta måste födas, "då lian ser en så ringa del deraf till Fäderneslandets nytta användas.”
Det skulle mycket bidraga till våra BancoSedlars qvarblifvande i Landet, om hitförseln af Finska Producter kunde förminskas och slutligen förekommas, att stora PenningeSummor bortfördes för Skogs- och flere Effecter, som till en stor del vinnes derigenom, att de betydeliga Skogar begagnas, som finnas i Stora Kopparbergs
Län, i Norra delen af Upland, Gefleborgs Län, Norrland och Jemtland, allt upp till Norrska Fjällen, då deras Innevånare äfven derigenom erhålla utrymme och medel till Jordodling.
Huru detta lättast kan sättas i verket, är nyligen utförligt beskrifvit i en Afhandling inlemnad till K:gl. LandtbruksAcademien och införd i dess Annaler för detta år: ”om möjligheten att uppfylla Hufvudstadens behof af Yed och Kohl från Svenska Skogar, af Fåhreus.”
Den Nationelle vinsten, jemte besparing för hvarje enskilt Innevånare i Hufvudstaden, är i samma Skrift så tydeligt ådagalagd, att detta ämne förtjenar den största uppmärksamhet och de mäst verksamma åtgärder.
Bedan vid 1809 års
Riksdag beslöts att ReeognitionsSkogarne skulle användas till Statens Fästa, att de skulle skattläggas och Hemmantal Den $ Januarii. 331 dem åsättas, hvarefter Bruksägare finge för Sex års Ränta, lösa till Skatte så stor del, som till Brukens drift nödvändigt erfordrades, då Recognitions-afgiften deremot upphörde.
Resten af dessa Skogar skulle genom offentelig
Auction till den mästhjudande försäljas.
I anledning häraf utfärdades Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 4 Februarii 1811.
I dess 7:de Punct stadgas: ”att rättigheten för Bruksegaren till Skatteköps erhållande, må till en ”början vara inskränkt till en tid af Sex år, ”med förbehåll för Riksens Ständer, att vid ”nästa Riksmöte, i anseende till de Bruksägare, ”sorn ej inom denna tid ingått i Skatteköp, ”med RecognitionsSkogarne vidtaga sådane För”fattuingar de nyttiga pröfva.”
Den 4 Februari 1817 var den föreskrifne Praescriptionstiden tilländalupen, emedan Sex år då voro förflutna ifrån förenämnde Kungörelses utgifvande.
Ständer hafva derigenom en förnyad anledning, att vidtaga alla de åtgärder i detta afseende, som för Fäderneslandet äro de gagneligaste.
Det bör ihogkommns, att Kronan aldrig afstått sin ägande rätt till dessa Skogar: