Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Fock har nämnt, att jag skulle hafva nyttjat ordet missbrukj med tillämpning på förra Magazins-Directionens Ledamöter; men jag vågar tro, det jag icke begagnat delta uttryck, och att ehuru jag instämt med Herr Tham och många andra deruti, alt den förra Magazins-Inrättningen var skadlig, jag dock aldrig tillskrifvit detta Directionens Ledamöter.
Min mening har varit och är. att bristen på instruction föranledt till den misslyckade utgången.
Under ledning af hvilka personer som hälst, hade troligen, vid sådane förhållanden, samina resultat inträffat.
Jag anser inig skyldig, så. 2 16 Oen 4 December f. m. väl Friherren, sora mig sjelf, denna förklaring.
Upplästes och lades på bordet Kongl, Maj:ts i dag ankomne, ofvan omförmälte Propositioner och Skrifvelse. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tiilkännagaf, att Plenum bomme klockan 5 i eftermiddag att fortsättas.
Herr Cederschjöld Pehr Gustaf \ uppläste följande:
Det förhållande så väl till Konungen, som till Rikets Ständer, hvari Grundlagarne satt Domare-magten, åsyftar tydligen att försäkra Svenska Folket om en upplyst, rättskaffens och oberoende Lagskipning, såsom borgen för hvarje enskilt menniskas säkerhet till frihet, lif, ära och gods.
Denna borgen ligger i synnerhet hos Högsta Domstolen, såsom den punkt, hvarest alla Lagskipningens serskilta grenar slulligen sammanstöta.
Men bemälte förhållande grundar endast en möjlighet > eller, om jag så får säga, formen för Lagskipande magten.s väsende.
Det är blott genom lönings-anslagens tillräcklighet, som man kan gifva Den 4 December f. m. 2,7 denna form en mera allmän och säkrare soliditet.
Yäl vet jag, och dagliga erfarenheten intygar det, att
Män med stora och ädla egenskaper kunna finnas, som, utan afseende på vedergällning, gagna sitt Fädernesland och fylla sin pligt endast af dygd och rättskänsla; men Lagstiftaren har ej rätt att begära eller vänta det, utan måste begagna de medel, som egennyttan erbjuder, för att söka förvandla möjligheten till verklighet.
Rikets högsta
DomareEmbete bör nemligen så lönas, att det må blifva begärligt för personer af den utmärktaste skicklighet, och att ingen befordran eller annan lycka må för sådana
Män sedan återstå att söka eller eftersträfva, ännu mindre behofvet tvinga dem till några för Embetet olämpliga binäringar.
Ehuru mån jag derföre än är om den nogaste hushållning med Statens medel, kan jag likväl ej underlåta alt vördsammast föreslå: 1:0 Att JustitiasRådens
Löner må ökas till 3ooo R;dr och TafFelpenningarne till 2000 R:dr, i stället för iooo, som Kongl. Majit i Nåder föreslagit; så att hela den årliga inkomsten må uppgå till en sammanräknad summa af 5ooo R:dr; och 2:0 Att JustitiaeStatsMinisterns
Lön och Taffelpenningar må likaledes erhålla en motsvarande tillökning, Lades på bordes.
Herr Cederschjöld j Pehr Gustafanförde skrifteligen:
Att en menniska skall, utan att hafva Begått något brott, kunna, efter en annans enskilta godtycke, genom hysättning beröfvas sin personliga frihet, blott derföre, att hon blifvit, tilläfventyrs utan sitt eget förhållande, satt ur stånd alt betala en skuldförbindelse, är en af de punkter, hvari Samhällsordningens fordringar äro svåra att förlika med mensklighetens.
Om emedlertid bysättning, för allmänna creditens skull, icke alldeles kan umbäras; så synes dess användande åtminstone tarfva en betydlig inskränkning, emot nu varande förhållande.
Ty att en person skall kunna i häkte qvarhålla s„ oaktadt han lill Borgenären afstår allt hvad han äger, synes vara onaturligt.
Och att Gäldenären skall kunna hållas bysatt för lifstiden, är rysligt, samt vida grymmare, än att, efter fordna råare tiders sätt, lemna honom till slaf åt Borgenären.
Men ej nog dermed, att denna lag är i sig sjelf hård; den lärer dessutom vid tillämpningen i vissa orter egenmägtigt ännu ytterligare skärpas, derigenom att underhållet lägges tili den ursprungliga skulden, så att, t. ex. en, som blifvit bysatt för 2 B:dr, kunnat i häkte qvarhållas, till dess han skolat kosta 4° R-dr att utlösa, och förmodligen der måst för lifstiden qvarblifva, derest icke en ny Landshöfding hade infört en annan och billigare ordning; De» 4 December f. m. 219 ett förhållande, hvars möjlighet jag måste lemna åt dem att förklara, som äro bättre än jag i tillfälle att känna tillståndet i Landet.
När jag föröfrigt besinnar, huru denna bysättnings-lag förskaffar obetänksamma ynglingar en omåtllig credit, hvarigenom de lemnäs till rof för frestelserna, att i fåfänga och utsväfningar förstöra både sig sjelfva och sina anhöriga; så kan jag ej underlåta, att hos Rikets Ständer, såsom Landets Fäder, vördsammast föreslå förändring af en Lag, sorn i så många afseenden synes vara olämplig, och som hvarje Far bör anse såsom en snara för sin sons och sitt eget timliga väL Ått härom uppgifva något ordentligt lagförslag, öfverstiger min förmåga.
Men som bysältning väl icke bör vara ett straff för Gäldenärs oförmåga att betala, eller ett medel för en uppretad
Borgenär att tillfredsställa en låg hämdlystnad, utan endast lärer kunna medgifvas såsom ett medel att hindra Gäldenären från flykt, och att förmå honom använda de tillgångar han äger till Borgenärens förnöjande; så får jag hemställa, om ej LagComiteens, på dessa principer grundade, förslag till Allmän CivilLag i de delar, som angå detta ämne, såsom isynnerhet -y:de Cap. Utsöknings-Balken, om Bjsättning och Rese-förbud, samt 2o:de Cap. HandelsBalken, om säkerhet ä Gäldenärs person och om lians underhåll 220 Den 4 December f. ra. medan Concursen vararj sä ock om hans ansvarighet för Gäldené nu kunde till pröfning företagas: derest icke Höglofl, LagUtskottet skulle finna ännu mindre stränghet behöfvas, än den, hvarmed LagComiten trott sig böra förfara, och finna för godt att sjelf utarbeta någonting nytt.
Likväl kan jag ej underlåta att vördsammast framställa följande anmärkningar: 1:0
I LagComiteens förslag lyder 12 § 7 Cap. UtsökningsBalken sålunda: ”Borgenär förskjute_, till Gäldenärs förnödenhet, ”hvad af Kronan åt fånge vanligen högst ”bestås.”
Men som ordet: förskjute tyckes antyda anspråk på återbetalning, så torde Borgenärens skyldighet att underhålla den bysatte, heldre böra uttryckas på följande sätt:
Borgenär erlägge, pä förhandj till Gäldenärs förnödenhet m. m. 2:0
Med samma skäl, som bysättningen kan undvikas eller bör upphöra, så snart Gäldenären till Borgenärens förnöjande afträder ali sin egendom, med samma skäl synes han äfven böra undgå bysättning för löpande Skuldsedel, derest han genast erbjuder egendom till summans fulla värde.
Jag får derföre hemställa, om, uti 1 §.7 Cap.
UtsökningsBalken, Gäldenär ej skulle kunna fritagas från bysättning, derest han till Borgenären af trädde genast tillgänglig egendom lill ett värde af gäldens fulla belopp.
V Den 4 December f. m. 221 3:o
Derest bysättnings-tvånget skulle anses icke kunna umbäras för löpande skuldsedlar; så får jag, emedan mången oerfaren torde vid deras utgifvande vara i okunnighet om deras natur, vördsammast hemställa, om icke i dylika sedlar, för att vara till en sådan påföljd giltiga, borde bestämdt utsättas, att de skulle inlösas vid anfordran eller på bestämd lid, vid äj v enty r af by sättning } enligt Lag. 4:o
Oell slutligen får jag hemställa, om man icke, häldre än att låta Gäldenären till kropp och själ förstoras i ett fängelse, kunde ålägga honom att genom passande arbete på viss kortare tid hos Borgenären aftjena sin skuld_, ungefär på det sätt, som finnes bestämdt i de af HofRätten öfver Skåne och Blekinge afgifne anmärkningar vid LagComileens förslag till Allmän CivilLag.
I anledning af den Motion, Herr Cederschjöld sist gjort, och då förmodeligen Remiss derpå blifver beviljad, får jag vördsamt anhålla, att det yttrande, jag nu går att afgifva, må få åtfölja Remissen.
Jag skulle önska att.
Utskottet ville fästa uppmärksamheten på en af mig gjord Motion vid i8a3 ärs Riksdag, om återupplifvande af Arbetsdomar.
Likasåväl som den förmögne får låna på sin egendom, likaså bör 222 Den 4 December f. m. arbetaren med sin arbetsförmåga återgälda hvad lian, på grund af denna, får låna.
Om Arbetsdomar, såsom jag då föreslog, bi föllos för ett belopp af 5o R:dr B:co, så skulle derigenom mycken kostnad undvikas för Kongl. Maj:t och Kronan; då deremot nu mångå, häldre än arbeta af sin skulld , låta bysätta sig; och det förundrar mig verkeligen, att man icke hittat på den industrien, att den ena uslingen bysätter den andra, för att erhålla husrum och värma öfver vintern.
Det sker genom missförstånd af Författningen, att en bysatt person får sig till last påfördt sitt underhåll; ty sådan är icke Författningens anda.
Men på andra sidan är det ganska billigt, att en bysatt person bör, lika med en för brott till fängelse dömd, afsitta visst om dagen af sin skuld.
Föröfrigt är det visserligen angeläget för den allmänna crediten, att icke upphäfva bysättning för sådane personer, som möjligtvis annars kunna undandölja sin egendom.
Jag har endast begärt ordet, för att tillkännagifva, det en lika beskaffad Motion, med den ifrågavarande, blifvit uti Hedervärda BondeStåndet väckt och till Lagutskottet remitterad.
Den 4 December f. ra. 223 Herr Ribbing, Arvid: uppläste föl ed an nu först Kongl- Maj:ts nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof blifvit genom tryck allmängjord, skyndar jag att dervid framställa några anmärkningar, hvilka jag önskar matte komma under samtidig pröfning med högstberörde Nådiga Proposition, hvars läsning i StatsUtskottets Afdelning redan lärer vara börjad. i:sta Hufvudtiteln.
En tillökning af 8000 R:dr årligen för H. K. H.
Prinsessan Sophia Albertinas hofhållning har blifvit föreslagen, utan att de nya utgifter ne i sednare åren, som skola föranleda detta behof, äro uppgifne; men med liflig önskan att kunna uppfylla ett behof, följer alltid den, att veta hvaruti det består. 538R:dr 32 sk. och 48 T:r spannemål årligen till fyra Slottskaektar för brandredskapsvården inom Slottet är visserligen nödigt att anslå, derest ej denna befattning skulle kunna förenas med någon annan tjenst inom Slottet, sorn ej är allt för trägen.
Löneförhöjningen för JustitiaeRåden till en sammanräknad årlig inkomst af 4000 R:dr B:co för hvarje Justitiae-Råd, synes mig, såsom en värd Talare Herr Cederchjöld nyss yttrat, snarare för låg än för hög, Hvilket äfven med skäl kan sägas om den förhöjning, som för RevisionsSecreterarne är fö - Den 4 December f. m. reslagen till endast 1800
R:dr årligen; men härvid, så väl som vid det nödiga ansedda uppförandet på stat af ytterligare en Revisions-Secreterare, torde billigen böra komma i betraktande, att af de nuvarande Revisions-Secreterare-lönerne lärer en del utgå till personer, hvilka icke förrätta någon Revisions-Secreterare-eller annan tjenst; hvadan, utom det att någon förhöjning för deras del icke lärer kunna komma i fråga så länge de ej göra tjenst, det torde böra föregå anslaget till nya Embeten, att de redan varande fullgöras af dem, som derföre uppbära lön. 1 alla 3 Rikets HofRätter är föreslagen en allmän tillökning af flere Ledamöter i hvardera, samt i Svea och Götha HofRätt äfven af Betjeningen.
1 trenne motioner, som under denna Riksdag afgifvits, angående ändring, den ena i författningarne om Expeditions-Lösen, de andra båda i Förordniugarne om bränvins försäljning och omåttliga bruk, är, särdeles i den första, tämmeligen tydligt ådagalagdt, att genom våra felagtiga, men lätt rättade författningar födes och näres en stor del rättegångar, som eljest skulle saknat tillvaro eller ock, genom förlikning, genast i deras början försvunnit; och om Rättegångsmålen minskas, behöfver icke > Dorna - Den 4 December f. m, 225 Domare-personalen ökas.
Härtill kommer, att Götha HofRätt icke begärt någon tillökning, utan synes det tvärtom varit fråga om minskning, sedan denna HofRätt, med bibehållande af ett lika antal Ledamöter, mistat af sin Jurisdiction först Wermland och sedan Skånska HofRättens hela juridiska område.
Likväl och då den emotsedda allmänna minskningen i Rättegångar genom ändamålsenligare författningar, icke torde tillräckligt nedsätta målens antal inom Svea HofRätt, för alt af nuvarande
Domare-personal kunna medhinnas, sedan denna HofRätt äfven skall uppsätta och afkunna Domar i mål, som förr tillhört Bergsech Commerce-Collegierne, så torde Wermland från Svea HofRätts böra återgå till Götha HofRätts jurisdiction, hvars omfång ganska väl tål denna utsträckning, sedan, på sätt sagdt är, en så ansenlig minskning i söder ägt ram; och härmed är jag, för min del, lika öfvertygad om, att ali tillökning i HofRätternes
Domarepersonal kan undvikas, som viss derpå, att om den verkeligen blir nödig, det ej eller kan undvikas, att taga mått och steg för förökande af Högsta Domstolens arbetskraft.
Men då nu åtgärder skola vidtagas, som afse ett fortfarande af vissa till Bergsoch CommerceCollegierne förut hörande måls förblifvande i Svea HofRätt; torde ytterli2 H. i5 Den 4 December f. m. gare uppmärksamhet höra fästas dervid, att i *brisl af annan, åtminstone den practiska kännedomen af dessa mål och enhet i deras bedömande inom Kongl. HofRätten måtte främjas, och att således en Division uteslutande dem behandlar, så mycket häldre som detta, i fall det kan äga rum, hörer lili fulländning af den princip, som synes hafva legat till grund för flyttningen af målen till en och icke till alla HofRätterne.
Då icke Rikets Ständer, och således ej eller jag för närvarande, vidare än som nu skett, kunnat komma till kännedom af hvad Kongl. Maj:t, uti dess nådiga Proposition, Sjelf i Nåder ansett utgöra en högst nödig och inskränkt begäran om anslag, enär den åberopade Special-Regleringen, som förmodeligén visar den för HofRätternes Embetsman föreslagna löneförhöjningen, icke åtföljt den Nådiga Propositionen, så, och i okunnighet om hvad det är, sorn Kongl.
Maj:t egenteligen härutinnan i Nåder proponera!' vidare än sjelfva anslags-summan, saknar man ock nu grunder för att deröfver stadga sitt omdöme.
Visserligen böra ÖfverDomare vara väl lönle, särdeles om deras befattning blir så trägen, att icke bigöromål kunna, såsom nu, derjemte medhinnas.
Så tror jag ock alt det bör ställas; ty främmande göromål, Den 4 December f. m, dels afleda uppmärksamheten ifrån Embete!. , dels stundom föranleda att
Domaren blir, åtminstone moraliter, jäfvig alt det utöfva.
Om StatsContoirets lönereglering saknas äfven nu för oss upplysande handlingar.
Taffelpenningar till StatsContoirets
President kunna möjligen behöfvas, men icke af det skäl, att han måtte komma i åtnjutande af jemnlika förmoner med andra Presidenter i högre värdighet, t. ex. i Rikets IIofRätter, för hvilka det åtminstone synes fordras mera underbyggnad och erfarenhet, än för Presidentskapets utförande uti ett Förvaltnings- eller Räkenskaps-Ferk.
De summor för Minister-Staten, Tullverket m. m., hvilka, uppförde att utgå i Hamburger Banco, i anseende till höjning i coursen öfver 128 sk. blifvit påförde till det betydliga belopp af öfver 3o,ooo R:dr, torde komma att qvittas mot det lyckliga förhållande, som nu inträffat, då coursen i denna stund sjunkit lägre under ståndpuncten af 128 sk., än den förut öfverstiga densamma.
Anslag till Vaktmästare vid StatsRådet och Högsta
Domstolen på 5oo R:dr föreslås.
— Summanär visst icke stor, men månne icke bland Betjeningen på Kongl. Slottet, der sammanträde äger rum mellan 228 Dn 4 December f. m.
Ledamöterne så val af StalsRådet, sora Högsta Domstolen, någon af de äldre skulle finnas, som kunde 'förrätta desse, för mindre verksamma personer passande, befattningar.
Med slika sysslors inrättande bör man vara sparsam, emedan de öka antalet af blott tärande samhällsmedlemmar,, För det erforderliga tillökade anslaget för Sundhets-Collegii löningsstat åberopas regleringen, som icke åtföljt, utan går directe till Stats-Utskottel.
Hvad ytterligare för hälsovårdens befrämjande erfordras bör visserligen ej förvägras.
Öfver otillräckligheten af den uppförde förslagssumman lill omkostnader för CharlaeSigillalas-Verket, som skall fordra en tillökning af 10,000 R:dr årligen, torde Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoiret böra höras.
Likaledes skall visa sig ett årligt ytterligare behof af anslag lill 10,000 R:dr för flere Collegiers och Publique Verks behof af skrifmaterialier. — öm, såsom jag hoppas, en förnyad författning orri Expeditionslösen vidtages, hvarigenom ej allenast stilen kommer att mindre dragas och således mindre papper åtgå, utan ock i alla mål, äfven oeconomiska och brottmål, der lösen äger rum, utskrift kommer att ske på stämpiadt papper, så blir åtgången af skrif - Den 4 December f. m. 22g materialier betydligen minskad, o,eli ytterligare anslag torde kunna undvikas.
För LandtStaten är föreslagen en löneförhöjning, så att en Länsman skulle hafva 3oo.
R:dr, en Kronofogde 1200 R:dr,en Häradsskrifvare 1000 R:dr B:co, när boställen dem ej kunna meddelas, och en LandsSecreterare, utom biträde af en LänsNotarie. som på stat skulle uppföras, i lön 800 R:dr B:co, hvadan uppkomme en årlig utgift för Staten af något öfver 153,ooo R:dr.
Det är ganska illa, att Krono-Länsmän och Fogdar, hvilka äro de tjenstemän, sorn stå i närmaste beröring med Allmänheten, på olofligt sätt e| sällan beskatta henne; men månne löneförhöjningen allena skall hjelpa detta förhållande?
Visst ieke, ty, för det första, åtminstone i elen ort jag bebor och flerestädes, äga betydliga accord ruin, så att, i den nion som tjernsten blefve fördelaktigare, skulle ock accordet blifva drygare och sålunda löneförhöjningen egenteligen endast komma första tjenste-innehafvaren och säljaren deraf till godo; men antagom, att, såsom sig borde, del äskade anslaget först på ett klokt sätt användes för att inlösa och afskaffa accorderne, så att verkelig behållen lön för ifrågavarande tjenstemännen uppkomme, månne detta skulle vara tillräckligt, att afhålla från emottagande af de dem så ofta erbjudite samman - 23o Den 4 December f. in. shott och mutor?
För mensklig» naturen får ej förkofringsbegäret stängas; ty om det ej får gå den rätta vägen, så tager det sig sidovägar.
Är nu t. ex. en Länsman, sorn man brukar yttra sig, slagen till att alltid förblifva i denna tjenst, hvad naturligare då, än att han åtminstone söker blifva en rik Länsman.
Vöre deremot vägen honom öppen, att på sin tjenstemannabana vinna någon befordran, så skulle han mera vinlägga sig både om skicklighet, redlighet och ett deraf följande godt rykte.
Jag tror således, att derest någon god verkan af löneförhöjningen skall spörjas, så måste: t:o Åccordsväsendet afskaffas, hvilket sker på det sätt, att KammarCollegium eller Landshöfdingen bland flere sökande tilt Länsmans-syssla uppsätter 3:ne på förslag, af hvilka Kongl. Majit utnämner en. 2:0
Att såsom ett villkor för att kunna komma på förslaget utsattes, att sökanden skall hafva tagit hälst juridisk, eller åtminstone Cameral-Examen. 3:o Attén i sådan ordning blifven Länsman bar rang såsom sista Trotjenare:!» (klå Kronofogde är nest ofvan honom 0. s. v.) samt 4:o kan vinna befordran till alla grader, som äro öfver honom, såsom Kronofogde, LandsSecreterare, Kamererare o. s. v. Den 4 December f. m.
Länsmans-, Kronofogde- och HäradsSkrifvare-befattningarne gifva deras handhafvare ett förråd af statistiska och oeconomiska kunskaper, en kännedom af Allmogen och dess lefnadssätt, som ofta saknas hos nu varande högre Embetsman.
Blefve det sålunda en heder och ett medel till befordran att äfven hafva genomgått dessa tjenstemanna-grader, så skulle bättre uppfostrade ynglingar dem intaga och såmedelst äfven undvikas,, att Allmogen dragen ifrån sitt närande yrke, för att eftersträfva dylika befattningar.
Mot sjelfva det föreslagna förböjda lönebeloppet har jag ingalunda något att anmärka; men i fråga om sättet, så och då det synes, mig böra hafvas lika omsorg derför, att bostad ej för förenämnde Tjenstemän saknas, på det att de ej skola tvingas, att inaccordera sig på Gästgifvaregårdar och dylika ställen, som alfc de under ledigare stunder ej må vara utan en uppmuntrande och natur-- lig sysselsättning; så tror jag att boställen, der sådane ej förut finnas, böra inköpas, så stora, att deras afkastning ungefärligen motsvarar den föreslagne lönen, samt att lönebeloppen nu först böra besparas och användas, dels till accorders afskaffande, der de lofligen ägt rum, dels till sådane boställens bebyggande, som nu ej kunna beqvämligen bebos.
LandsSecreterarne hafva deremot öfver och nog af de inkomster de åtnjuta, 23a Den 4 December f. m. på sätt ock Kongl. Maj:t sjelf insett och i Nåder behagat omnämna, och tror jag att, åtminstone på de fleste ställen, det föreslagne biträdet af LänsNotarier äfven bör af dem sjelfve, der de det åstunda, bekostas; deremot är förhållandet med de trägne LandsKamerers-befattningarne motsatt, enär de för det myckna skrifnings-arbetet, som de, utom hvad LänsBokbållaren åligger, måste bekosta, ej hafva motsvarande tillgångar i sportler eller lön, hvilka sednare derföre med några ioo:de R:dr borde tillökas..
Förslaget om Landshöfdinge-Indelningarnes afskaffande och contante löners uppförande i stället, synes mig ur flere skäl, äfven en del af nyss anförde, ieke vara godt.
Det är ej längesedan en del Länsmansboställen såldes oeh contancia löner eller ock räntor i deras ställe anslogos, och se der orsaken, hvarföre vi nu måste tillöka dem.
Hvad sorn bandt i en lägre graci kan bända i en högre.
Jorden är icke underkastad de vexlingar, som myntet i ett fattigt Land, der allt i nödens stund måste tillgripas, derföre har ock jorden inom vårt Fädernesland varit högt värderad och använd för inrättningar, som fordrat ett varagligt bestånd.
Det är dessutom icke ondt deruti, att den ena Landshöfdinge-lönen är större än Den 4 December f. in. 3 33 dea andni.
Majit har derigenom tillfälle, alt till mer eller mindre förtjenta
Män, efter sitt höga ompröfvande, utdela desse Embeten; derest dessutom icke, hvad som är att befara, accorderne allt för mycket jemna desse förhållanden.
Den till nära 3oo,ooo R:dr föreslagna förhöjningen på anslaget till aldra Hufvudtiteln, tål således gerna att ansenligen nedsättas, och hvad som återstår synes först då böra beviljas, när man är förvissad om dess syfteseniiga användande, och att ofvannämnde förberedande åtgärder blifvit vidtagne.
Då redan någon indragning af tjenster i Bergs- och CommerceCollegierne kommit att ske, har Kongl. Majit ansett, att desse läner borde användas till förbättring af vilkoren för de qvarvarande Embetsmänuen; men då ännu flere indragningar lära kunna ske, och Rikets Ständers mening med StyrelseVerkens förnyade reglering äfven varit löne-besparing, så torde framdeles förslag derom vara att förvänta. 3:dje Hufvudtiteln.
Utom det uppgifna årliga behofvet utöfver hvad sista Riksdag beviljades af 185,877 Ridr, och de ansenliga summor, sorn fordras i ett för allt till Sjukhus- och Casern-byggnad m. ra., så förekommet Förslag om en helt 3 34 Den 4 December f. m. ny reglering af MilitaireStaten, hvarom dock sjelfva Förslaget directe lärer gått lill StatsUtskottet.
Af hvad som uti Kongl.
Majrts Nådiga Proposition förekommer, finnes dock, angående Indelningsverket, att Kongl. Majit anser Gemenskapens Rust- och Bote-håll, såsom sjelfva hufvudgrunden för Indelningsverket; och derefter förekommer: att indelningar i Hemmans-räntor och Kronotionde skulle tili StatsVerket indragas, och lönerne, beräknade i Silfver, ur Statens Cassör contant i Bancosedlar utgå, med afdrag af Behållningen från de Boställen, som af en del komme att bibehållas.
Vidare: att tvänne Underofficerare vid hvarje Compagnie skulle bibehålla Boställen och den tredje, der localen det medgåfve; att Kongl. Majit förbehåller sig, att göra modificationer med Boställena, och att de, som, efter verkställd reglering, blifva öfver, skulle tili Kronans disposition af— lemnäs.
Huru nu än Gemenskapens Rust- och Rote-håll må anses, så innefattar delta Förslag väsendteliga ändringar i Indelningsverket.
Det stora och beståndande i alla Inrättningar ligger egenteligen deruti, att det moraliska goda främjes jemte det materiella, och huru vanskelig hvarje anstalt eller omskapning, som åsidosätter denna Den 4 December f. ro. 235 grundsats!
— Carl den XI:te afsåg dem uti sitt IndelningsVerk, och ehuru det af lättsinnet i ett tidehvarf, som kanske ej ännu förflutit, fått sina hugg, af hvilka det djupaste var Boställenas borrtarendering, så består dock detta Indelnings-Verk ännu, och torde ännu en gång blifva erkändt såsom det bästa i sitt slag.