Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej må någor emot theras vilja tränga sig i bolaget in.” — — Uti 14 §:n af förslaget medgifves banken rättighet att inköpa fastighet, endast i det fall, då den säljes på auction, dervid bankens rätt och säkerhet kan vara i fråga; men äfven för sådan händelse skall det åligga banken att åter försälja fastigheten, ”så snart det lämpligen ske kan.”
Om det verkligen är meningen att banken ej må fortfarande besitta faslighet, så tinner jag det vara nödvändigt alt, efter orden ”så snart det lämpligen ske kan,” tillägges: "och sist inom den tid, som Utskln anse för den längsta, hvarunder fastigheten må af banken innehafvas,” helst det i annat fall möjligtvis kunde inträffa, att banken aldrig ansåg försäljningen "lämpligen” kunna ske.
Då jag förra gången hade ordet, glömde jag att något mera understödja den idc'en, alt icke acliebank borde afhysas.
Hr von Troil nämnde visserligen i förbigående, att det äfven var hans tanke; men jag torde få tillägga några ord derom.
Jag menar med acliebank en sådan, som har realiteter, såsom inteckningar och andra säkra papper, till grund för sin rörelse.
Jag anser dem vara detsamma som de s. k. solidariska bankerna, sådana Utsk:n beskrifvit dem; ty skilnaden är blott den, alt de äro tlere, som skola gemensamt ansvara med gemensamt inlagd säkerhet.
Om nu flere enskilde ansvara för -{-'gidel, 4r:^el; T5ö‘^e^ eller hvad del som helst och inlagt motsvarande säkerhet, så blir allmänhetens säkerhet densamma; men vinsten blir den, att det blir möjligare i vårt land alt åstadkomma en bank, der den behöfves; hvaremot försöket att inskränka sig till blott solidariska banker är beslägtadt med det s. k. stryp-systemet.
Rosenblad synes hafva en böjelse för detta systeme, och att i R.
St:s Bank indraga det mesta af landets penningerörelse.
Jag har den syftningen i mitt till - af)6
Den aa Augusti f. m. styrkande att vilja skilja näringsrörelsen, så vidt den rörer penningar, från R.
St:s Rank, och leda den på en naturlig väg till de enskilda bankerna; ty det blir aldrig väl i vårt land, förrän vi vika från den felaktiga grundsatsen, eid. hvilken R.
St:s Bank skulle vara förläggare för Svenska näringarna.
Näringarne måste förlägga sig sjelfva genom de naturliga utvägarna dertill.
Hr H ammarbjelm, Carl Fredr.:
Innan discussionen slutas, anhåller jag alt få framställa en anmärkn. mot en af Hr von Troil och Hr Lefren försvarad åsigt.
Drsse herrar hafva nemi. sagt, att privat-banker icke böra få utgifva småsedelvalörer; men de hufva likväl velat uppmuntra privat-banker.
Jag tror att det är omöjligt, alt privatbanker skulle kunna existera, om de icke få utgifva småsedlar.
Att föi bjuda dem att utgifva småsedlar, strider således emot del ändamål, hvarpå desse herrar syfta.
Ytterligare skulle det vara svårt i de orter, der privat-banker redan finnas, att umbära deras småsedlar, så länge R.
Sits Bank icke bättre, än hittills skett, besörjer vexlingen i landsorterna.
Föihällandet i min hemort . är nemi. sådant, att för ortens produeter, såsom jern och träd, komma remisser i större summor från Götheborg.
När man nu icke har någon anstalt af R.
Sl:s Bunk att genast kunna få vexla dessa penningar, så äro privat-banker äfven i detta hänseende af stor nytta för allmänheten, enär man der kan erhålla småsedlar för de mindre utgifterna i dagliga rörelsen.
Jag talar icke såsom delägare eller ledamot i någon privat-bank, utan såsom tillhörande allmänheten uti en ort, hvarest prival-bank finnes etablerad.
Jag skall endast med några oi d söka besvara några af de anmärkn::', som blifvit gjorda sedan jag förra gången hade ordet.
Då jag likväl först vill besvara det enda inkast, som gjoits emot den i min tanke vigtigaste grundsats, hvarom jug i milt första yttrande framställde åtskilligt, eller huruvida en bank bör uppstå i följe af lag eller till följeaf privilegium, förbiser jag dock icke, att det är en fråga, hvarom man här synes icke vilja tala mycket, och att del kan anses riktigare att besvara det inkast, som det i sanning imponerande triumviratet af Hrr von Hartmansdorff, von Troil och Lefre'n framställt.
Hr Stråle har sökt vederlägga mig i afseende på den omnämnda stora grundsatsen, och det af 2 skäl, som skulle vara hemtade från verkliga principer.
Det ena var: att som det är Konungen förbehållet som ett prerogativ att låta ensam pregla mynt, så bör det också vara Konungen förbehållet att tillse, att ingen annan gör det.
Det synes tydligen, att den värde talarens anmärkn. grundar sig på den förmodan, att privat-bankens sedlar skulle vara detsamma - Den aa Augusti f. m. a57 ma som Rikets mynt.
Deruti ligger misstaget.
Hr Lefren ■liar redan tydligen ådagalagt, att detta är en förvillelse, oell det synes dessutom af 72 §:n Reg.Fm, alt R.
Sl;s Hanks sedlar äro de enda, som få för mynt i Riket gälla.
Emedan 72 §:n säger detta, anser jag äfven Hr Stråles anmärkn. i dess förra yttrande, ’’att ett stadgande borde inflyta i privatbank-lagen, som tillkännagaf att ingen vore sky Idig att emottaga privatbanks-sedlar,” vara alldeles öfverflödigt, af det skäl, att hvad som står i grundlagen, bör icke åter inryckas i en allmän civil-lag.
Det andra molskälet var, om jag ej fattade orätt, ”att Regertn bör utöfva controll öfver privatbankerna:” men jag hoppas att herrarne måtte inse, alt jag, iden sats att privat-banker måtte uppstå under lag, icke vill betaga Reger.m rättighet att utöfva controllör; tvertom, jag anser det just vara hvarje Regerings egentliga föremål att utöfva co niro Iler, och Gud gifve den i möjligaste måtto ville inskränka sig dertill, under det alt lagens föremål får vara att stadga de villkor, hvarunder dessa inrätlnjr få uppstå och röra sig inom samhället.
Med triumviratet instämmer jag deruti , att der det sig göra låter bör man söka att skaffa real-säkerhet till grund för privat-banker, i stället för nominal-säkerhet.
Jag vill äfven medgifva, att den solidariska ansvarigheten, såsom mera nominel, är blott ett supplement — fastän ganska nyttigt — för hvad man jemförelsevis kan kalla real-säkerhet.
Om i landet funnos rörliga bypotheker; om våra inteckningslagar voro sådana, att intccknade reverser kunde med mera lättnad öfverflytias från man lill man; om här redan bildat sig så mycket af det slags papper, som hypolheks-inrältu:r eller ock andra sådana credit-anstalter utgifva, hvilkas papper kunde anses innefatta en tillräcklig basis för en privatbanks realitet: så är det ingen tvifvel att en sådan säkerhet, förlagd inom Reger;ns controllerande vård, vore fullt ut så god, örn icke bättre, än någon annan.
Detta medgifver jag gerna, oell i följd deraf är det som jag ej, lika med Frih. Hamilton, kan instämma i del stora loford, som blifvit ti 1 Ideladt de nyare bankerna, som tillkommit sednare än den Wermländska, alt nemi. hafva förvarfvat sig rättigheten att utgifva creditsedlar till större belopp, an teckningssumman.
Denna innovation anser jag vådlig och oriktig i princip, om det också måste medgifvas, att deraf icke hittills försports någon våda.
Jag är också öfvertygad om, att då i en privatbanksdirection finnes skickliga och lika aifärs-karlar, så är det ej någon våda alt emottaga en sådan banks sedlar; men i grundsatsen kan det icke antagas som rätt, alt en privatbank utgifver större antal credit-sedlar, an som svarar mot dess fond.
Delta har dock skett lill följd af den rättighet Konungen tilldelat vissa banker, nit på grund af credilivhypotheker ulstiäcka utöfver teckningssumman sin sedelrörel12 H. 33 a5S Den 22 Augusti f. m.
— Vidare instämmer jag deruti med de 3:ne herrarne, alt, på sätt Utsk. utvecklat, den solidariska ansvarigheten ej är sådan den borde vara; och det är derföre jag med fägnad funnit i Hr von Troils yttrande ett understöd för den sats jag framställt, nemi. att när den solidariska ansvarigheten göres till basis för privat-bankerna, så bör den göras så fullkomlig som möjligt, dock icke så orimlig som den Engelska.
Hvaruti jag åter icke kan instämma med de 3 talarne, är iden utveckling, som skett ang:de de mindre sedlarna och nödvändigheten att prival-banker endast borde tå utgifva sedlar på större valörer.
En ledamot har ledan yttrat, huruledes det skulle gränsa nära nog till det ornöjliga att bereda en privatbank någon vinst; men om man alldeles icke ville afse detta, borde det dock förtjena afseende, att orten, der en bank inrättades utan ratt att utgifva mindre sedlar, deraf i och för vexlingen hemtade föga nytta.
Det är ett obestridligt factum, att hvad som försl föranledde Wermlahdska privat-bankens uppkomst, var svårigheten för denna provins att äga vexlings-tillfälle.
Jag har äfven i den lilla brochure jag utgifvit ådagalagt, all det varit det stora vexlings-behofvet i Wermland, som kanske förledt denna banks styrelse vid ett tillfälle att anse sig rikare än den verkligen var, nemi. då en stor massa af B.
St:s Banks sedlar på 5oo ä 1,000 r:dr strömmade till ortens brukspatroner för deras exporlarliklar, hvilka år 1336 hade en god och lätt afsättning, och hvilka större sedlar till. större delen ingått i bankens cassa i anseende lill vexlingsbehofvet.
Man trodde då, att det var bevis pä en gränslös credit, som dock hade bort betraktas såsom en tillfällighet, hvilket ock inom 6 veckor visade sig.
Hr von Troil har som stöd för sin argumentation lagt en sats, som han antager som grundsats: alt nemi. det sämre myntet alltid uttränger det bättre.
— Jag vill icke neka, att man ju i flera skrifter om penningeväsende igenfinner denna sats, och att under en viss uppfattning af hvad man stundom haft för ögonen har kunnat föranledas till att erkänna detta dictum för grundsats; men då det uppenbarligen ligger en paradox i sjelfva ordalagen, — ty huru och hvarföre kan det sämre uttränga del bättre? — tycker jag alt hvar och en bör undersöka hvad som kan vara orsaken till ett så besynnerligt förhållande och huruvida regeln i alla afseenden är sann och tillämplig.
Jag tror icke, att det ligger i det sämre myntets beskaffenhet en capabilitet att uttränga det bättre, utan beror trängandet helt och hållet derpå, huruvida utlåning sker af dem, som utgifva sämre mynt, till större belopp, än af dem som utgifva det bättre myntet.
Phenomentet visar sig egentligen emellan båldt mynt och pappersmynt, hvilket sednare anses för sämre, ehuru det i många afseenden kan vara bättre.
Och hela satsen innebär ingenting annat, än att när ett dåligt Dén 22 Augusti f. m. pappers-by tesmedel visar sig, så gömmes elei bättre metalliska, hvilket är klart af sig sjelft.
Men deraf följer icke, att privat-bankernes sedlar, ifall de böra anses för sämre, kunna uttränga Riksbankens, med mindre än att den sednare förminskar sin utlåning och privat-bankernes totalulgifnirig blir större.
Sker delta åter med berådt mod, emedan det kan visas icke vara nyttigt, alt mynt-banken under R.
Sits vård utsträcker sin lånerörelse öfver en viss gräns, då åter privat-bankerne, i mån af capital-tillvexten i landet, böra få utsträcka sin; så vet jag icke, hvarföre man med ordformler och logomachier skall förvilla och skrämma.
Vi kanna alt R.
St:s Banks lånefond utgör 8 millioner, och fastän dessa äro anlitade till den grad, alt den sorn söker lån, får vänta innan det beviljade lånet kan utfalla; så har icke destomindre privat-bankerne utlånat omkring 5 millioner.
När nu lånerörelse-capilalet icke i banken ökas efler mängden af lånesökande, utan privat-bankerne utlåna ända till 5 millioner och mera, så skola derigenom dessa privatbanks-sedlar blifva mera synliga i provinserna; och hvarföre skola dessa sedlar kallas sämre, då man i hvarje bank emot desamma kan få tillvexla sig R.
St:s Banks sedlar; minne derföre alt de icke äro stämplade med riks vapnet. 11 1 Hr Lefrcns yrkande instämmer jag, alt i privat* bank-lagen bör inflyta den ide'e, som finnes i lagen för Wei inländska banken, att så fort bankens capital blifvit förminskadt med io proc., så skall bankrörelsen afstanna.
Jag medgifver visserligen, att detta är ett reglementarisk! stadgande; men jag vet ej, hvarföre man icke skulle i lagen kunna intaga detsamma, då fråga är att ingifva förtroende så inom som utom bolaget.
I sammanhang härmed kan jag ej undgå att göra en väsendtlig anmärkn. vid Utskts förslag, hvad beträffar en banks concurs-förhållande.
Lagen soia medgifver enskilda rätt alt göra coneurs för alt skydda creditörerne för ensidig liqvid, måste skydda allmänheten ur en annan synpunkt, nemi. så, att icke bank måtte få i olid göra concnrs, hvarigenom den skulle vinna eli anstånd att liqvidera sina creditsedlar.
Det bör således icke vara lofgifvet för en bank att i afseende på sina gäldenärer, utan endast delägarne emellan, göra concurs och derigenom hindra innehafvarne af dess sedlar att få valuta derför.
— I Hr Cederschjölds anmärkn. instämmer jag, såsom den der är ganska riktig; och denna anmärkn. stödjer mitt förslag, deruti jag erbjudit en särskild §, just för att hindra denna öfverlåtelse i en solidarisk bank.
Jag finner mycket väl, att den grundsats, mot hvilken jag stridt, sökt hos Utskm göra sig gällande, nemi. att man velat göra de solidariska bankernas adier mera löpande; men jag anser detta stridande emot en solidarisk banks natur, att actierne skola vara löpande, och de anmärkn:r, som äro riktade mot den solidariska ansva - s6o Den 22 Augusti f. m. vigheten, äro riktade mot uraktlåtenheten hos Utskm att införa en §, som hindrar denna rörlighet hos actier, hvilka icke böra vara rörliga; och derföre har jag undvikit alt kalla dem actier utan loltbref, på det allmänheten ej måtte förvexla dem med vanliga actier.
Hr Frih. o. Landtm, tilikännagaf, att plenum komme att fortsattas på eftermiddagen kl. 6.
Ilr von Troil: Hr Hammarhjelm har raisonnerat sålunda:
Hr von Troil anser privat-banker nyttiga, han viii icke att de skola utgifva sedlar under 5 r:dr.
Jag tror icke att privat-banker kunna existera, så framt sedlar afven af mindre valörer ej af dem få utgifvas, således vill Hr von Troil hindra uppkomsten af något soto är nyttigt.
I denna logiska deduclion är det likväl en länk, som fordrar närmare undersökning, nemi. huruvida hans tro att sådana bankinrättn:r blifva omöjliga, om de ej få utgifva sedlar under 5 r:dr, är grumlad eller icke-.
I det fallet torde allmänhetens öfvertygelse om vinsten af att vara delägare i en privatbank, numera med full visshet kunna antagas vara så utbredd och grundad, alt visserligen ingen svårighet skall uppstå att få ett tillräckligt antal tecknande delägare i en privatbank, som deraf skulle vara i behof, om äfven inskränkning i hittillsvarande rättigheter skulle komma att äga rum.
Det är möjligt, att det var till befordrande, af de första privatbankernas uppkomst, som man tillät dem utgifva dessa småsedlar; det kunde vara en nödig uppmuntran för personer att förena sig om ett sådant bank-bolag, emedan mången för saken hyst det misstroende, som en mindre bekantskap dermed gör helt naturligt, men förhållandet är numera alldeles förändradt.
De stora utdelningar privat-bankerne lemnat är ingen hemlighet, och mången önskar nu att få i dem insätta sina penningar i betydliga poster, för att deraf, titan synnerlig risk, skörda en inkomst, vida högre än den lagliga räntan.
Frölich har yttrat sin förundran deröfver, alt blott en ledamot stigit upp och yttrat sig öfver hvad han kallar sin stora princip, nemi. den, alt banker kunde under lag uppstå utan särskild tillåtelse af Reger:n.
Hvarföre jag ej yttrat mig om denna stora princip, är af den anleda., alt jag funnit densamma vara af förbålt liten beskaffenhet.
Jag anser nemi. hvarje princip, yttrad inom en nationalförsamling, vara af alltför ringa värde, om samma grundsats saknar tillämpning.
Om jag på något sätt befarade att Hr Grefvens s. k. stora princip kunde antagas vid detta riksmöte, skulle jag icke underlåta att upprepa de skäl, som tala deremot; men då jag icke befarar detta, hänvisar jag till hvad jag yttrat då Grefvens motion rör:de lag för privat-banker vid början af riksdagen remitterades.
— Vidare har Hr Grefven Den 22 Augusti f. ni. påhittat att benämna Hr Lefren, Hr von Hartmansdorff och min ringa person det stora triumviratet.
Då han upprepat detta åtskilliga gånger, så utvisar det, jemte den uppsyn, hvarmed det skett, som hade han funnit sitt påhitt alltför qvickt och roligt.
Jag Önskar alt han dermed verkligen roat Ståndet lika mycket som sig sjelf; och i sådant fall har det måhända icke varit annat än cn ersättning, som Ståndet billigtvis tigt att fordra.
Hr Ribbing, Arvid; Jag anmälde mig egentligen för alt upptaga en fråga, som ännu icke af någon blifvit vidrörd, men sorn är af värde att böra besvaras.
Man har framställt huruvida frågan om inrättande af privat-banker vore af natur att böra behandlas som en lagfråga i allmänhet eller utgöra föremål för Konungens enskilda lagstiftning.
Orsaken hvarföre jag först ansåg det öfverflödigt att upptaga delta till besvarande, var, alt jag ansåg hvad Hr Stråle anfört fullständigt ådagalägga, alt frågan var en lagstiftningsfråga, som icke kunde gå i verkställighet utan båda Statsmakternas tillgöranden.
Hr Stråle har anfört, att lag redan är stiftad för bolag, rÖrtde de skyldigheter, som åligga hvar och en som i ett bolag deltager.
Om det är ulan tvifvel att ett bankbolag också är ett bolag, så mäste det också anses bevisa, att hvarje undantag för detta bolag från de skyldigheter, som lagen i allmänhet bestämmer för bolag, utgör ett ingrepp i lagen, sorn icke bör kunna äga rum, utan alt begge Statsmak terne derom äro öfverens.
Jag skulle således tro, att om än vid denna riksdag icke något mera af den ifrågasatta privatbank-lagen kunde komma alt bringas till mognad eller framställning till Reger:n och dess svar derå; så borde det åtminstone vara angeläget för Ständerna att få så mycket bestämdt, att icke någon lag för något slogs privat-banker borde kunna utfärdas förr, än en allmän lag, af båda Statsmakterna godkänd, blifvit utfärdad.
Vid utfärdandet af en sådan lag måste noga betraktas, att hvad som kunde gå an, då det var fråga om en eller annan bank, kan icke gå an, när fråga är att åt hvarje provins öfverlåta rättigheten att stifta sådana privat-banker.
Hvad som i afseende å småsedlar är möjligt och ulan fara kan ske, när blott en eller annan finnes, låter sig deremot icke göra, då privat-bankernes antal blir större.
Jag vill icke vidare fördjupa mig i denna omständighet, mitt ändamål var endast att upptaga den grundfråga, som Gr.
Frölich framställt, och hvilken jag icke anser liten utan vigtig, nemi. huruvida sjelfva banklagen vore ett ämne, som borde utgöra föremål för de båda Statsmakternes tillgöranden.
Hr Stråle; Jag! vill endast med några få ord fästa uppmärksamheten derpå, att jag ingalunda, som Gr.
Frölich förmenat, sagt alt privatbanks-sedlar skulle som mynt i Ri - Den 22 Augusti f. m. le! anses.
En sådan sedel är ej något annat än en skuldsedel, löpande nian ränta, och betalbar vid uppvisandet.
Då man tillvexla!' sig en sådan sedel emot Rikets gångbara mynt, sker i sjelfva verket en pmningeförsträekning , och enahanda måste man anse förhållandet vara, d i banken, vid meddelande af lån, såsom valuta lemnar sina egna sedlar; men icke kunna de få benämning af vexlar, hvilka fordra transport från man till man, som alla äro ansvarige för betalningen.
Priyatbanks-sedlarna äro val icke erkända såsom mynt i landet, men derföre kunna de dock löpa såsom mynt man och man emellan; och då de således användas såsom mynt, bör likaväl uppmärksamhet fästas derå som på Riksmyntet.
I afseende på den valör, hvarå man hör tillåta privat-banker att få utgifva sedlar, var jag visserligen vid sisllidne riksdag af den mening, atl de herde lyda å stone summor, än rIe nu gångbara; men då det redan blifvit de sedermera inrättade bankerna medgifvet, att utlemna sedlar å a ä 5 r:dr b:eo, finnér jag betänkligt att numera göra ändring 'deruti.
Vill min åter säga, att de banker, som hittills uthändiga! dessa sedelvalörer, dermed måga få fortfara, men att deremot de hädanefter uppkommande batiker ej skulle äga samma rättighet, så skulle sådant innebära en oiäl*visa.
Jag har hört en anmärkn., att i banklagen borde införas det stadgande, att när en banks capital vore förminskad! med 10 proc., skulle bank-rörelsen afstanna; att ett sådant stadgande upptages i bolags-reglorna, anser jag vara nödvändigt, roen deremot bör det ej inflyta i lagen; ty controllen bl ifver nästan omöjlig.
Så framt ej grundfonden genom stöld eller annan förskingring minskas, kan ej förlusten uppkomma annorlunda, atl att fordringar blifva osäkra och ej kunna indrifvas; ty svårligen kan man väl föreställa sig, atl bankens inkomster blifva så ringa, atl grundfonden medtages till utgifternas bestridande.
För att utröna om förlust uppkommit, derigenom atl fordringar blifvit osäkra, måste förhållandena dermed noga utredas, och detta lärer svårligen någon annan än direclionen kunna verkställa.
Dessa fordringar kunna emedlertid upptagas i ett bokslut, och oni direclionen sjelf upptager dem deri såsom sakt a för att skyla bristen i del belopp grundfonden bär utgöra, så är det svårt för andra att bevisa det dessa fordringar äro osäkra.
Det är actie-ägnrne sjelfve, som böra vara controllanler och tillse sin eget) säkerhet samt derigenom äfven allmänhetens.
Jag liar således ingenting emot att ifrågavar. stadgande inflyter i bank-reglementet, men afstyrker deremot detsammas intagande i lagen, emedan jag ser, att verkställighet derå svårligen skulle kunna tillvägabringas, ifall bank-direclionen sökte förekomma hankens utredning.
Hr Lefre'n: Jag har underlåtit att göra en anmärkn. emot 4 §:n > förslaget.
Det heter nemi. deri, att ”solida - Den an Augusti f. m. risk t bank-boing kan med sig förena enmmnndit-delä'gare, hvilka i mån af insatt capital, derför adier till innehafvare!) utfärdas, njuta öfverenskommen andel af vinsten.”
Det synes mig böra tilläggas, att dessa commandit-delägares tecknings-summa skall inbegripas i sjelfva den allmänna tecknings-summan för banken, så att icke den fölin summan utgör ett tillskott till den summa, sorn utgör maximum för actie-leck ningen.
Är detta ledan meningen, så nr dit åtminstone icke klart uttryckt.
Frölich liar gjort en anmäl ku.
, som jag för min del gillar, nemi. då lian föi klarat sig vara emot rättigheten för en in ivat-bank alt utgifva sedlar utöfver den säkeihel, som för banken är leornad.
Della ar en så sund oell gifven grundsats, att den icke bör åsidosättas; delta hindrar dock icke att, I. ex. sorn Östgöt lia-han ken, hafva lödighet att till en viss andel af den säkerhet, som särskildt är salt för criditivel, få utgifva sedlar; ty då realsäkerhet är satt för hela creditivels belopp, så hör ingen fara uppkomma deraf att man heiältigar banken alt utgifva sedlar, belöpande sig till 4° proc. af detta credil-hypotliek.
Frölich bar sagt sig icke kunna fatta hvad som menas här med sämre mynt, eller alt privat — hnnUen<s sedlar skulle vara sänne än hancomynlet: della är lätt alt fatta.
Gif dem det privilegium alt mottagas i allmänna uppbörden och i allmänna liqvider inför lag, så äro de lika.
Delta afstyrker jag på det högsta, emedan det är en orimlighet.
De böra och kunna ej få samma värde som banco-myntet, emedan dessa sedlar då vilja spela eu röle, hvartill de icke äro ämnade, eller rolen att vara penningar, då de deremot intet annat äro än en vexelutväg.
Banco- och LogUlsknis betänk.
JNT;o x blef af B. o. Ad. återremitteradt.
Föredrogs ånyo LagUtskts den 5 och i5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 81, i anledn. af väckta motioner, dels angtde förmyndarekamrars inrättande i städerna och på landel, dels ock 0111 ändring i lagens stadganden, rörtde de tysta förmånsrätterna.
Jag anser icke blott ofördelaktigt för mig, ulan äfven för ämnet, att det förekommer i en stund då R. o.
Ad:s tålamod är långt medtaget.
Jag önskade således alt vara i mitt föredrag kortare än jag verkligen kan vara; men sakens vigt fordrar någon större utförlighet.
Då jag nu ingår i ämnet, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, alt detta betänk, innefattar 2!ne särskildta ämnen, — så särskildta och från hvarandra åtskiljda, alt det ena omfattar 10 oell 23 cap.
Ärfda-b:n, och det andra 17 cap. Handels-b:n.