Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu upplyst är, att Hr Nonnen lär sina rättarelärlingar och elever, huru man skall bete sig för att få svag äring af jorden; när BondeSt., såsom synes af reservanternes yttranden, hvilket Stånd egentligen skulle draga fördel af inrättn.-n , anser den icke allenast vara onyttig, utan äf - 6g 2 Den 15 M ;i j f. m. ven skadlig; sa hemställer jag vördsamt till H. R. o. Ad., om det är skäl att vilja så drygt understödja en dylik inrättning.
Det var vid sista riksdag frågan om det nu utgående anslaget genom motion här väcktes.
Jag ingaf då till Ståndet ett anförandet, deri jag sökte bevisa, att icke något behof vore af ett sådant institut, som det ifrågavarande.
Jag har fått stöd för min då uttryckta mening af hvad flere Utskis ledamöter nu yttrat, och derföre inskränker jag icke mitt yrkande till att blott den föreslagna tillökningen icke må beviljas, utan utsträcker det äfven derhän, att det nu utgående måtte vid denna statsreglering upphöra.
Och hvilka föreskrifter har väl
Nonnen för sitt åtgörande för de årliga io,coo r:dr att följa?
Det enda är det villkor Utsk. föreslagit , att vid institutet lemnäs kostnadsfritt undervisning och uppehälle åt 3:ne elever och 24 rättarelärlingar.
Men hvari undervisningen skall bestå, derom nämnes icke ett ord.
Det fordras likväl många föreskrifter för ett rätt användande af 10,000 r:dr b:co årligen vid en sådan inrättn., som den ifrågavar., och controller öfver verkställigheten; hvilket allt endast genom ett noggrann! reglementerande kan åstadkommas.
Man kommer af allt detta till den slutsats, att det är bäst att Staten icke blandar sig uti Hr Nonnens institut, utan låter honom sköta det på egen bekostnad , bäst han gitter; och den som har förtroende för hans lärlingar, må begagna dem i sin tjenst, och den som vill sätta dit elever för betalning , må det äfven göra.
Det må allt vara hvars oell ens egen sak.
Man behöfver dessutom endast kasta ögat på det af Hr Nonnen uppgifna behofvet för alt falla i förvåning öfver den ytterliga grad af djerfhet, som framlyser, när han, för att få sin egendom skött på Statens bekostnad, uppför för föreståndaren, d. v. s. för sig sjelf, 2000 r:dr b:co, för arne lärare i landthushållningens grund- och hjelpvettenskaper 2,5oo r:dr, för en lärare i praktiska åkerbruket t,o5o r:dr, för en veterinärlärare, som skulle uppehålla sig vid institutet 6 månader om året, 35o r:dr, för en lärare i landtbruksbokhålleri 3oo rtdr, en lärare i lineal- och modell-ritning 3oo r:dr , en underlärare för rättarelärlingarna 4°° >:dr, en slöjdare 3oo r:dr, för boningsrum, möbler, sängkläder, eldning, städning och tvätt åt minst 5 lärare 5oo r:dr, allt årligen.
Nu frågar jag alla dem, sorn hafva någon erfarenhet af hvad ett praktiskt jordbruk erfordrar, hvad i all verlden alla dessa lärare skola uträtta?
Det förstår åtminstone icke jag.
Efter omkring 3o års någon erfarenhet såsom egen jordbrukare, är jag öfvertygad 0111, att jordbrukstheorierna reducera sig, såsom mycket annat, hvilket man söker att göra konslmessigt, till ganska enkla satser; och jag kan försäkra, att i den trakt, der jag nu på 26:te året har min lilla egen - De n lä M a j f, m 693 dorn, liar jordbruket ansenligen för k ofra t sig.
Der bonden förr lät sin åker ligga odikad och cj körd, förrän lian skulle så, och sökte sin föda om sommaren med arbete hos possessionater; der sköter han nu sin egen jord ordentligen , och att lega honom till ett enda dagsverke är ej möjligt.
Han plöjer nu sina mässlupna ängar och odlar sina kärr och lagger igen denna jord till bärande af themotej.
Hans öga bedrager- honom icke.
Han vet att ditmarken liar sin lutning, dit skall vattenaffallet ledas från hans åkrar och kärr.
Han vet, att ju mera kreatur han föder, ju mera spillning fårlian för att lifva och fröda vexlerna på sin jord.
— För öfrigt och om framdeles det visar sig att
Hr Nonnens inrättn. åstadkommit nytta för landet, så äger ju Konungen i sin band utväg att derföre belöna stiftaren med hedrande utmärkelse, och Ständerne, att då med penningeuppoffring undsätta honom.
Nu är det alltför tidigt.
Jag har råkat att blifva vidlyftig, och ämnet skulle föra mig ännu längre, om jag trodde mig ej derigenom trötta H. R. o. Ad:s tålamod; men jag kan dock ej återhålla att yttra den önskan, att II.
StatsUtsk. täcktes finna det vara mera ändamålsenligt, och jag vågar säga patriotiskt, att med de ifrågavar.
10,000 r:dr fylles någon lucka af de kanske nog styfmoderligt behandlade 2:dra och 3:dje hufvudtitlarna, än att de anvisas för Degeberg.
Jag hemställer desto hellre om återremiss i denna del af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 61, som jag vet, att BondeSt. återremitterat detsamma, och anhåller att detta anförande måtte dervid få åtfölja.
Jag får på förhand förklara, att jag icke äger något mjsslroende till Degeberg.
Jag önskar dess framgång, men skulle derjemte tro, att de åsigter, sorn StatsUtsk. i sitt betänk, framställt, icke äro enliga med verkliga förhållandet.
Jag tror, att ett central-institut minst bör hvila på en enskild person och dess egendom.
Jag tror, alt ett sådant institut bör hvila på en offentlig inrättn., på en större Corporation, ett landtbruks- eller landthushållnings-sällskap.
StatsUtsk. har föreslagit, alt till 5 lägre landtbruksskolor må disponeras 5ooo r:dr, eller 1000 r:dr åt hvardera.
Visserligen tror jag det vore nyttigt att använda dessa summor, der K.
M. anser det vara tjenligast; men jag tror, att Utsk. bort fasta afseende på hvad Frih. von Kraemer och jag i motionsväg yrkat , nemi. anslag för a:ne institut, belägna så nära till academierna, att de på samma gång kunna begagnas af dessa sednares elever.
Jag tror, att dessa 2:ne läns hushålls-sällskaper, som hort äga tillgång att köpa en egendom endast för detta ändamål , äfven skulle något bidraga lill inrältntn.
Det är visserligen sannt, att 1000 r:dr b:co äro anslagna dertill, ifall K.
M. finner skäl att lemtia 694 Den i5 Maj f. m. deni åt dessa institut; men jag anser summan vara så liten, att ändamålet icke derigenom vinnes, ehuru vi i Skåne visserligen skulle med tacksamhet mottaga densamma.
Det är egentligen mot den princip, som StatsUtsk. uttalat, hvaremot jag gör anmärkning.
Jag anser nemi., såsom jag nyss hade äran att yttra, att centraJ-institut icke böra hvila på enskilda personer, utan vara offentliga inrättntr, som kunna lemna någon garanti derför.
Om vi tänka oss Ulltuna och Orup, belägna på så litet afstånd från academierna sorn de verkligen äro, organiserade såsom landthruks-institut ; sa öfverlemnas till R.
St. att bedomina, om icke stor nytta vore att vänta deraf , att den praktiska undervisningen i landthushållningen på detta sätt kunde förenas med den theoretiska bildningen vid academien.
Det torde endast finnas få personer inom detta Stånd, som egna sina söner ensidigt åt landtbruket; men äfven om man går tjenstemanna-vägen, är jag öfvertygad derom, attén praktisk kunskap om landtbruket vid många tillfällen skulle vara nyttig, emedan bland tjenstemannens befattningar ofta förekomma ämnen, som stå i beröring med landthushållningen.
Går jag till domare, militärer och administrativa embetsmän , så saknas der ofta den kunskap i landtbruk, som behöfves för deras befattningar.
Jag tror , att dessa institut kunde blifva af ännu större nytta, om de kunde organiseras i större scala.
Enskilde jordägare i Skåne hafva boredt en local för institutet; genom enskilda tillgångar skola äfven framdeles byggnader åstadkommas; men jag tror, att om Staten ville räcka en hjelpsam hand dertill, så skulle det betydligt hafva underlättat deras sträfvande.
Jag begär visserligen icke återremiss för att få en ökad summa; vi skola i Skåne göra hvad vi kunna.
St. framdeles få se hvad Skåne sjelf gjort, så må de pröfva, om icke ett större anslag till institutet vid Orup bör beviljas.
Min afsigt var nu egentligen blott att göra anmärkn. emot den princip, som Utsk. i sitt betänk, har uttalat.
Uppå begäran af Frih. von Kraemer, Robert, blef Klaf Harmens’s reservation uppläst.
Frih. von Kraemer uppläste derefter följande: R. H. St:s StatsUtsk. har vägrat att med sitt bifall understödja min motion om ett landtbruks-instituts anläggande å Ulltuna kungsgård , hvarvid jag får vördsamt anmärka följande:
Penningar, utgörande drifkraften till alla materiella arbeten , kunna aldrig förefinnas till hvart och ett af alla de många ändamål man önskar uppnå.
Så är förhållandet folden enskilda, så äfven för Staten.
Den upplyste enskilde ägaren af ett stort industriverk , hvari machineriet gyr trögt och illa, säger:
,JJag måste afhjelpa denna olägen - Den 15
Maj f. m. liet lill hvad rimligt pris som helst, eljest aflynar eller upphör min inkomst;” eller, För att föreställa ett ännu klarare exempel: den omtänksamme jordbrukaren, som med skäl misstror dugligheten af sitt utsäde, skaffar sig nytt och godt, äfven med uppoffringar, för alt förekomma missvext på sina åkrar.
Månne nu icke Staten bör handla efter samma åsigt?
Månne den icke bör, om möjligt, handla med ännu skarpare urskiljning af det rätta och sanna?
Jag tror, att Staten har ovillkorlig förbindelse dertill, och att, för att rätt kunna uppfylla denna sin skyldighet, Staten bör först och främst med fullkomlig reda och klarhet bestämma hvilket hufvudändamål den, genom samhällsim ättn:n, vill söka att uppnå, och dernäst uppgöra ett på sanning grundadt systcme för den hushållning, som skall bereda medlen att oupphörligt mer och mer nalkas detta stora mål.
I förevar, fråga synes det mig likväl, som SlatsUtsk. gjort en skarp afvikelse från delta systcme.
Det tyckes mig likna den industriidkare, som finner sig icke hafva råd att försätta sitt verk i riktigt och fullgodt skick, emedan han måste spara utgifter, eller kanske tydligare, den jordbrukare, som hellre underkastar sig att lida missvext, än alt bekosta tillräckligt och godt utsäde åt jorden.
I alla riktningar begäres och i många beviljas äfven af Staten visserligen billiga och nyttiga understöd för binäringar med summor af mångfalldigt större belopp, än hälmi ifrågakomma, men mot modernäringen sjelf är man i högsta grad njugg.
De mindre närings-canalerna vill man således hålla öppna, men ådrorna till den stora källa, som måste åt dem alla gifva lif och rörelse, vanvårdas.
Delta kan icke vara klokt och samhällsnyttigt.
Det är sannt, att jorden gifver någon afkastning, blott den vidröres och besås.
Således får till och med okunnigheten och liknöjdheten betalning för sin usla behandling af henne; men denna betalning utmätes af den eviga rättvisan.
Den är således afpassad efter förtjensten, men mot våra stegrade samhällsbehof svarar den ingalunda.
Den kunde och skulle dock göra det, om liknöjdhet och okunnighet, så vidt som möjligt, bannlystes och efterträddes af verksamhet och sakkännedom, hvilka jordbruket klafver mera än något annat yrke.
Den ifrågavar. kostnaden, inskränkt till en början till 4ooo r:dr b:co, och efter Ulltuna arrendeårs slut till 8 å 10,000 r:dr b:co årligen för hela Riket, har uppenbart ett ganska högt runi i utgifternas första dass, eiler ' bland elem, till hvilka behofvet ovillkorligt tvingar.
StalsUtsk., som inom sig äger personer, hvilka icke sakna sakkunskap i detta afseende, kan dock icke hafva förbisett, att jordbruket, i allmänhet tuladt, står vida lägre i Sverige än i Tyskland med flera länder, der man dock med klarhet uppfattar denna så ojemförligt vigtiga närings bheof af ytterligare hjelp och nedlägger derpå betydliga kostnader.
6g6
Den i5 Maj f. :n.
Man har i dessa länder insett, att landtbruks-instituter, som äro anlagda på enskildes egendomar och hafva penningeunderstöd af Staten, icke uppfylla ändamålet.
Det enskildta intresset står der alltid i främsta rummet, ty de medel, hvarmed Staten bidrager, skola alltid tillskynda elen, som uppbär dem, en ren vinst, han må göra mycket eller litet för undervisningens befrämjande; och det sannolika blir alltid, att så litet som möjligt göres, då man är i ovisshet om huru länge det lemnade statsbidraget kan komma att utfalla, och isynnerhet sorn controllen öfver sådana inrättningar nästan är omöjlig, emedan egendomsägarens enskilda affärer böra nödvändigt sammansmälta med läroverkets.
Att en sådan inrättning är besökt är intet bevis på dess ändamålsenlighet, så länge endast en finnes, ty i nödfall mäste man begagna sig af hvad som är att tillgå.
Antag att Staten årligen till en sådan inrättn. lemnade ett bidrag af 10,000 rtdr b:co, som på 10 år gör 100,000 r:dr b:co, och antag, alt inrättningen under denna tid fortgått, samt att bibliothek, instrumenter, modeller och samlingar m. 111., allt nödvändighetsartiklar för undervisningsverk af detta slag, med Statens biträde blifvit anskaffade; men efter dessa 10 år finner sig egendomsägaren icke längre vid att fortsätta, eller afgår lian med döden, då är inrättningen med detsamma slut, de samlade materialierna skingras, de 100,000 rtdr b:eo äro borta, undervisningen stannar af, och det fordras kanske ett tiotal af år, innan någon annan enskild person uppträder för organiserandet af ett nytt läroverk.
Om denna summa deremot blifvit anslagen till ett läroverk, anlagdt på en Statens egendom och under Statens disposition, skulle dess varaktighet för alla tider vara försäkrad.
Ett hufvudsakligt villkor för dylika inrättningars ändamålsenlighet är anskaffandet af skickliga lärare, men icke må någon tro, att personer, som använt möda och kostnader för att förskaffa sig erforderliga kunskaper, helt och hållet skola egna sin tid och sitt arbete åt en sådan enskild inrättning, der deras framtida utkomst på intet sätt är försäkrad, utan der det alltid måste bero på egendomsägarens godtycke, huru länge de kunna komma att fortfara i sina befattningar, som i alla händelser upphöra med hans död.
Lägges nu härtill, att afgiften för eleverna vid privatinrättntr merendels blir så betydlig, att endast mera bemedlade äro i tillfälle alt begagna dem, så finner man väl olämpligheten af en sådan organisation af jordbruks-institut.
Jag kan icke finna något enda skäl, hvarföre landtbruksundervisningsverken icke skola bekostas af Staten och stå under dess disposition, likaväl som militär undervisningsverken, som Tecknologiska-, Carolinska-, Gymnastiska- och Skogs-institutet, samt Veterinär-inrättningen m. fl. Många Re - Den 15 Maj t. ra.
Regeringar hafva också hyllat den åsigt, att på Statens egendomar, i grannskap af universiteterna, organisera offentliga undervisningsverk för landthushållningen, såsom t. ex. Preussiska Regeringen på ”Eldena,” Saxiska på ”Tharand,” Wurtenbergska på ”Hohenheim” m. fl.; och i dessa länder är dock jordbruket vida öfver vårt, och ladugårdsskötsel n går der i bredd med åkerbruket.
Äfven i Finland har nyligen på en Statens egendom, benämnd Mustia la, ett landtbruksinstitut blifvit organiseradt , hvarest redan skicklige agronomer från Sverige lura blifvit som lärare antagna.
Hos oss deremot är ladugårdsskötsel ännu knappt mera än till namnet, men alldeles icke till rätta gagnet, känd af nutidens landtmannaerfarenhet.
Vi låta oss ännu vetande och viljande, med god smak, af utländningen skatlläggas för de lifsmedel, som naturen i vårt land inbjuder till lika, ja större ymnighet, än i hans.
Vi utskicka vårt klingande mynt för att importera spanmål, till alltför ringa båtnad för vår utländska credit och inhemska trefnad.
Utom den vanliga ofantliga qvantiteten af ladugårdsprodueter till flera hundra tusen r:drs värde, blefvo, enligt officiella uppgifter, år 1838 till Sverige införda 541,662 t:r Säd, troligen till någon del för att bränna upp, men dock mest för att dermed rädda landets barn från hungersnöd.
Beräknar man nu endast 8 r:dr b:co såsom inköpspris för denna spanmål, så utgingo dock endast derföre 1,639.986 r:dr silfver specie utur landet, som säkert kunnat besparas, om jorden genom bättre odling gifvit bättre afkastning, och denna afkastning bättre vårdats.
Till sådana kostnader har man råd, men icke till användandet här hemma af 8 å 10,000 r:dr b:co årligen för att förekomma dem.
Ännu en gång tager jag mig friheten fråga, om detta är klokt.
Sjelf svarar jag tryggt nej och åberopar hvad jag nyss nämnt om den enskilde mannens upplysta hushållnings-grundsatser, hvilka stå i uppenbar motsats till detta vårt lands förhållande.
Man förebär mot anläggandet af ett landtbruks-institut på Ulltuna den stora locala olikheten i landet, men detta lemnar endast bevis på den ringa kännedom man i allmänhet äger om dylika läroverk, samt om grunderna för det praktiska jordbruket.
Undervisningen vid dessa läroverk bör bestå i en systematisk framställning af alla på landthushållningen och jordbruket inflytande omständigheter samt af alla praktiska reglor, som erfarenheten gifvit vid handen, tillika med de förhållanden, under hvilka de 3ro gällande, och grunderna för deras tillämpning.
Den praktiska undervisningen bör bestå i tillämpningen af det föregående, på ett ställe, och den som gjort sig fullt reda för alla detaljer af dessa undervisningens båda delar, bör sedan med säkerhet kunna ingå i hvilka jordbruks-speculatilmer som helst; tillfället dertill må vpoa sig vid Mälaren eller i skogsorter.
6 H. 88 6y3 Dea, i5 Mej f. ta. \
Flere landtbrukare anse det vara nog, om landtbruksskolor oi’ganiserades endast för r ä 11 a r e -1 ä r
I i n g a r; men ingen, som sjelf har någon kännedom i landlhushållningen, vill väl åt dem anförtro sin egendom, utan alt sjelf hafva uppgjort plan för dess behandling, och för att kunna uppgöra en sådan plan, fordras större kunskaper, än som i en lägre kurs kan förvärfvas.
Egendomsägarne sjeifve eller deras egendomsförvaltare måste derföre förskaffa sig deni, och utan de kunskaper en högre kurs meddelar, kan man hvarken uppgöra den ändamålsenligaste plan för en egendoms behandling, eller draga full nytta af personer, som genomgått den lägre.
Dessutom mäste man, för att drifva igenom de förändringar, som allt mer blifva nödvändiga i åkerbruket, bereda egendomsägarne sjelfva i första rummet tillfälle att studera sitt yrke; ty huru bra det kan vara att lita på en annan, så är det dock bättre, om man kan lita på sig sjelf, och den enda säkra controllen på en förvaltares kunskaper, nit och redlighet är att sjelf vara honom öfverlägsen.
StatsUtsk. anser sig icke böra tillstyrka anslag, mer än till ett enda större institut eller till den lätt förgängliga inrättnrn på Degeberg, sorn dock onekligen har det för sig, att något är bättre än intet, hvarföre jag ock anser, att detta understöd i närvar, förhållanden bör beviljas.
— Ett gällande skäl mot ett enda sådant läroverk, är dock landets vidsträckthet, hvilket förorsakar dryga kostnader för så väl eleverna, som för tillfälligtvis besökande personer; och aflägseuheten gör, att alltför många gå miste om läroverkets begagnande.
Äfvenså då endast ett enda läroverk är att tillgå, kunna lätt dess föreståndares och lärares nit och drift Svalna, utan att blifva märkligt, då ingen jemförelse eller täflan finnes.
För sjelfva undervisningen är väl förläggningen af ett landtbruks—institut likgiltigt, men icke så i många andra fall.
Det bör vara så lätt tillgängligt sorn möjligt, och således communicationerna emellan detsamma och landets mest befolkade trakter a Ises; ty här, sorn vid mångå 'fall, gör tillfället att det mången gång begagnas.
En annan omständighet är den, att tillgången på lärare mäste, så vidt möjligt, tagas i beräkning — och med dessa grunder för lägels bestämmande, kan väl icke föreslås något lämpligare än Ulltuna.
Lättheten att erhålla skickliga lärare, ulan alltför betydliga lönebidrag, äfvensom fördelen för de studerande vid Upsala academi att under sommarferierna besöka detta läroverk, hvarigenom detsamma äfven i denna öef köninie att motsvara sin egenskap af en allin äo 'bildn1ngsänstaIt för hela Sverige, utan förmånsrätt för nägoli viss provins, tala högt för denna local.
Att denna kungsgård är en Statens egendom, har jag sökt bevisa vara en väsendtlig fördel såsom befordrande inrättnms bestånd äfven i framtiden; hvartill kommer, att alla kostnader, sorn D < n 15 Maj f. m. 699 -der med Statens bidrag till byggnader och förbättringar nedläggas, komma Staten tillgodo.
Ett väsendtligt villkor finnes äfven bär uppfyldt, det nemi , att den egendom, som till ett landtbruksinstitut upplåtes, bör vara så stor, att ett ordentligt jordbruk, med alla dess directa binäringar, derhän bedrifvas, äfven om någon af dessa sednare, i anseende till local och läge, till och med komma att drifvas med förlust; ty undervisningen måste gå framför vinsten, och en förlust vore i detta fall äfven en lärdom.
— För att idka ladugårdsskötsel med största möjliga vinst, fordras en ladugård af minst femtio kreatur, och för schäferi-rörelsen ett par hundra får, ehuru, för att kunna fortgå på förbättringens väg genom utbildandet af ändamålsenliga racer, detta minimum dock är litet.
Sädesproductionen äfven måste ingå såsom hufvudsak, och skogshushållningen äfvenledes skall blifva ett föremål för undervisningen — hvartill omkringliggande kronoparken vid Ulltuna lemna ett ypperligt tillfälle — så fordras härtill en icke obetydlig egendom, och är detta afven nödvändigt, för att ett större antal elever af den lägre classen må få utrymme nog för den praktiska delen af undervisningen.
StatsUtsk. synes väl hafva insett allt detta, men föreslår dock ett uppskof till nästa riksdag med afgörandet af detta vigtiga ärende, ehuruväl det ej bort undfalla upp märksamheten, att detta uppskjutande har menliga följder och med säkerhet kan sägas vaja gjordt lill en aflägsen framtid.
Om tjenlige föreståndare och lärare skola stå att finna, hvilket StatsUtsk. befarar ej är händelsen; måste man i god tid vara beredd på deras anskaffande; mången dertill skicklig temnar nu fäderneslandet, troligen för alltid, då ingen utsigt för deras användande här beredes.
Hade desse personer, eller andie, som bilda sig för det agronomiska yrket, i perspectiv ett redan beslutadt större läroverk föl jordbruket, skulle sannerligen den befarade bristen icke äga rum.
— Utarrenderingen af kungsgården bör på 3o år för sig gå, vid samma lid som nästa riksdag inträffar, under hvilken säkerligen lika många stora statsangelägenheter komma under öfverläggning som nu; och man tror, att ett afgörande i denna del då skall kunna tillvägabringas!
Nej—- resultatet blir, att kungsgården .ånyo utarrenderas, och tillfället lill bildandet af ett i alla afseenden fördelaktigt landtbruks-institut går förloradt.
•— StatsUtsk. har ej heller lästal något afseende, hvarken på de skäl K.
M. nådigst anfört, att en icke obetydlig förberedelsetid oundvikligen erfordras för organisationen af en sådan inrättning, ej heller på den i min motion gjorda framställning, att nu utgående arrende af kungsgården, med omkring fyratusen r:dr b:eo årligen, borde anslås och förräntas till erhållande af eri fond för uppköp af inventarier m. m. vid arrendetidens slut, D en t5
Maj f. m. hvarigenom institutet genast då kunde sättas i full och ändamålsenlig verksamhet för sitt vigtiga ändamål.
En sådan åtgärd, hvaraf Staten icke kan tillskyndas ringaste förlust, skulle högst fördelaktigt inverka på alla förberedande åtgärder, och möjligen äfven föranleda arrendets afstående förrän tiden dertill är tiiiändalupen.
Jag yrkar således till ärendets behöriga och fullständiga behandling återremiss till StatsUtsk., som utan tvifvel, moget uppfattande förslagets stora vigt, med lätthet finner tillgång till den ringa summa , som fordras för dess utförande, hvartill jag förslagsvis, till en del åtminstone, kan uppgifva arrendebeloppet af 3oo t:r spanmål årligen af inom Upsala län belägna Nyqvarns qvarnar med bro, hvilka delta år, genom en vunnen rättegång, tillfallit K. M. och Kronan , utgörande således ett öfverskott i nu föreslagna statsreglering.
— Dock frånträder jag min hemställan om institutets ställande under Upsala läns bushållnings-sällskaps ansvarighet, emedan här är fråga om Statens egendom, som naturligtvis hör förvaltas af ägaren sjelf, och föreslår i stället, att inrättnm må sällas under öfverinspection af den särskilda styrelse, som K. M. i nåd. kan finna för godt att dertill förordna.
Pligten bjuder mig, — och jag fullgör alltid pligtens bud ,— att till StatsUtsk. hembära min tacksamhet för den utmärkta välvilja, hvarmed min motion om anslag för Degebergs landtbruks-institut blifvit omfattad.