Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab kan jag ej dela den tanke, att detta förslag hade bordt vara affattadt i den syftning,, alt i representationen kunde införas en makt att tillvägabringa ett konstitutionell skick i samhället, ty jag kan ej finna annat än att denna ordning finnes inom fäderneslandet utvecklad.
Vi ega redan en grundlag, den af 1809, och jag saknar således inga konstitutionella föreskrifter.
De anmärkmr, som mot vissa detaljer äro gjorda, vill jag förbigå, såsom redan vederlagda med undantag af en enda, eller den, att förslaget icke uptager något bestämmande rör:de de val, som inom de särskilda Stånden böra ega rum.
Dervid anfördes, att det f. n. finnes i grundlagen föreskrifvet huru l. ex. PresteSt., huru BorgareSt., hvar för sig skola välja.
Det heter nemi. i 13 § af nu gällande Riksd.Ordn. i fråga om Presters utseende till riksdagsmän: — välje hvarje stift, på salt dess prester skap inom sig öfverenskommer.
Lika mycket finnes derom stadgadt i del nu af Const.Utsk. afgifna förslaget.
Hvad BorgareSt. beträffar lyder stadgandet f. n. sålunda, att valen skola ske efter det för hvarje ort hittills öfliga valsätt, hvaruti dock ändring kan ega rum när samtlige va/berättigade innevånare eller en eller flere klasser bland dem hos Honun - Den 27 Maj e. m. 245 gen anhålla om fastställande af en ny valordning för staden, och Konungen, efter vederbörandes hörande, finner skäl härtill samtycka.
Således finnes icke i 14 §, med undanlag af Slockholm, något för Borgerskapet i allmänhet stadgadt, om valordningen, utan beror densamma af Konungen och städernas borgerskap, och detsamma har Utsk. föreslagit i detta betänk.
Den frågan har äfven blifvit framställd, ”hvad månde väl varda af detta barnet:” icke i mening åfelt lyckligt prognosticon till hvad framtiden kan bära i silt sköte, utan snarare uttryckande en önskan att barnet icke må blifva fullvuxet.
Det förespeglades, att om R. o. Ad. inom sig uptoge ett antal nu orepresenterade tjenstemän t. ex,, så skulle krångel, split och olrefnad deraf blifva följden.
Jag hyser hell andra tankar om desse ur representationen f. n. uteslutne medborgare.
Jag hoppas, alt om de här inträda, skall R. o. Ad. i dem finna insigtsfull och i allo aktningsvärde bröder, hvilkas uplysning, sak-kännedom och fosterlandskärlek skola underlätta R. o.
Ad:s bemödanden för det allmännas väl.
Fosterlandets sanna välgång bör utgöra enda och högsta målet för våra sträfvanden och för upnående deraf böra vi icke heller sky någon upoffring.
Ofverlygad, att antagandet af ifrågavar:de förslag skall i framtiden ät fäderneslandet skänka stor vinst, är jag färdig alt afsäga mig den personliga representationsrätten, säker, att de yngre medlemmarne af detta hus icke skola draga i betänkande att, när så fordras, för en god sak göra upoffringar, när för fosterjorden lyckliga följder deraf kunna förutses.
Då jag begärde ordet, hade nyss ett yttrande blifvit afgifvet, som väl ej mången torde ha hört utan motvilja, i det en högst ansedd ledamot öppet uttalade den riksdagstaktik, han sjelf säges såsom ledare göra gällande, att man borde låta ett förslag blifva hvilande till nästa riksdag, för alt då få det förkastadt.
Dä ett sådant råd kommer från det hållet, kunde man vara frestad tro, att Const.Utsk:s majoritet sjelf haft en dylik beräkning, då den för Ständerna framlagt ett förslag, genomdrifvet medelst den aflagda sedeln, och som, om det än kunde af två Stånd bli antaget, säkert skulle af två eller åtminstone ett Stånd förkastas, och dermed falla.
Man säger att en genomgripande reform ej kan med ens åstadkommas, alt man måste laga ett steg i sender.
Det skall således ej vara nog, att man i 40 års tid experimenterat med vår nuvarande grundlag, vid nästan hvarje riksdag gjort förändringar, lappat här och lagat der; alt man i flera tiotal af år försökt sig på förslager till ett nytt representationssätt; man skulle nu ock antaga ett sådant, för att ytterligare experimentera för dess förbättring.
Man säger, att det är bäst att lill reformer af denna art begagna en tid som denna, af lugn och stillhet; men vårt Stånd hade i allmänhet visat sig djerft nog, att ej afse sådane yttre skäl, hvilka också hafva allt tycke af svepskäl.
Bättre torde vara, att i all trygghet bere - Ben 27 Maj e. m. da frågan så länge, tills raan verkligen kan förena sig om något som blir bestående, det må hvila på hvilken princip som helst.
För min enskilda del kan jag aldrig anse för oss lämplig, och derföre aldrig lemna min rätt till en representation, bygd på Ståndsprincipen.
Men skall en sådan geuomdrifvas, måste den åtminstone vara såvidt möjligt befriad frän de olägenheter, som denna princip visat sig i sin tillämpning medföra.
Finnes någon princip ligga till grund för del nu framlagda förslaget, är det väl den alt behålla af det närvarande representationssättet så mycket som möjligt, och blott afhjelpa dess väsendlligasle brister.
Jag vågar tro att mycket återstår, och just sådant, som gör förslagets antagande omöjligt.
Diskussionen har under aftonen afvikit från betänkandets innehåll; det torde tillåtas mig åter fästa upmårksamsamheten på tvenne omständigheter, som redan förut blifvit framhållna, och om hvilka förslagets försvarare föga yttrat sig.
Den ena rörer de §§, som nu äro i fråga; den andra förekommer längre fram i förslaget, men då det medgifvits några talare att derom yttra sig, torde det ej mig förmenas.
Om valen lill de särskildta Stånden heter det, alt de skola ske distriktsvis; blott för Adeln finues delta ej tillagdt.
Man har sagt mig, att man af försighet ej velat vidröra denna fråga.
Oändligen försigtigt, det medgifves; de som helst önska valen ställda i öfverensstämmelse med nu varande Riddarh.Ordn., eller förrättade af Adeln, sådan den nu samlas till riksdagens början, skola antaga förslaget i hopp att så skall blifva; de som önska dem gjorda distriktsvis, eller i landsorterna skola antaga det, i hopp att kunna genomdrifva en sådan förändring.
Hvar och en vet, att Adeln, sådan den nu samlas till riksdagarne, beslår lill betydlig, om ej större delen af embetsman och enskildta Adelsmän frän hufvudstaden, och blott de öfrige äro från landsorterna.
Hvilkendera delen kan hafva mesta kännedomen om de särskildta orternas förhållanden, behof och önskningar?
Nödigt blir således, enl. min tanka, att äfven för valen till Adeln tillägga ordet distriktsvis.
Delta om Riddarhuset; hvad vid de andra Ståndens sammansättning kunde vara att anmärka, lärer nog hos dem sjelfva tagas i akt.
Den andra väsendtliga bristen i förslaget ligger uti den §, som gifver de särskildta Stånden rättighet alt i vissa fall, och just i grundlagsfrågor, ytterst afgöra öfver Riksnämndens beslut.
Jag tror visserligen, att Ståndens förening till en Riksnämnd skall hafva stora fördelar med sig; att bönder, militärer, embels- och tjenstemän skola, om de äro tillsammans på ett rum, tala mindre, med mindre anspråk, och mera mottaglighet för skäl, än annars; men såsom en talare redan tillräckligt framhållit, då de komma hvar till sitt igen, taga de gamla ståndsfördomarna sin rätt ut, och göra om intet hela nyttan af besagde förening.
Med dessa, efter min åsigt, väsendtliga brister för ögonen, latjag mig friheten förnya min fråga, om Utskrs majoritet verkligen har kunnat tro och velat, alt förslaget skulle gå igenom, eller om det skall gälla såsom en demonstration å ett par Stånds sida, att liksom man förut från andra håll fått förslager till behand - Den 27 Maj e. m. 247 ling, som man ej kunnat antaga, man ock skulle å sin sida bjuda handen till vilkor, som man vissle vara oantagliga.
Man har företagit sig att bedöma motiverne hos de ledamöter, som talat för eller emot denna vigtiga fråga.
Jag skulle hos Hr Frih. o. Landtm, kunna begära att sådane framställningar, som förnärma enskilde riksdagsmäns heder och ära, måtte afhrytas.
Jag förbehåller mig för min person, att få behålla mitt samvete i fred och jag tillåter ingen alt bedomina mina motiver.
Den som dertill eger rätt, han bor ej här, — han bor ofvan oss!
Detta sätt att gå tillväga är alldeles oparlamentarisk!, och jag får säga, att sedan 1823 års riksdag, har jag aldrig på detta rum hört en diskussion sådan som den här forts i afton, då man tagit sig för att påbörda hvarandra bevekelsegrunder, som ligga utom frågan och äro af mindre hufvudsaklig beskaffenhet.
Man äger alldeles icke att fråga efter andras motiver, man behöfver ej fråga hvad meningen är, då Svenskan är tydlig och klar, alt förslaget må vid nästa riksdag varda antaget af R.
St., och jag vågar än en gång förbehålla mig att min mening må bli oförtydd, och alt inga orsaker och inga biafsigter må tilläggas mig.
Sorn det är min rättighet att bär yttra mina tankar, så länge jag ej på något sätt gjort mig ovärdig
Ståndets aktning, intilldess — jag uprepar det — förbehåller jag mig att denna rättighet äfven mätte blifva oantastad.
Den ädle Frih:n, som öpnade denna diskussion, bar omvexlat mellan det förslag, som förra riksdagen af Regeringen förelädes Ständerne och nu förefinnes i en, betänk, vidfogad, reservation, af Hr Brinck infördt och påyrkadt.
Den har varit allt för beqväm för Frilen denna method, att nemi. då lian vill hafva ett förslag hvilande, hvars öde vid denna riksdag redan blifvit afgjordt, och således mot grundlagens bud icke kan komma under omröstning, — då kalla detta förslag Ilerr Brincks, men då han vill imponera på mig t. ex., kalla detsamma Konungens.
Men jag är alldeles icke dupe af denna method; jag följer min öfvertygelse, voterar för förslaget och anhåller om propos. derå.
Raab har åberopat några ord, yttrade af mig vid början af diskussionen, men på ett sätt, att jag ej vet, om det verkligen är mitt yttrande hvarå Hr Frih. antydt, — skulle emellertid så vara, anhåller jag att få besvara honom.
Frilun hade väntat sig finna ett understöd från min sida i godkännandet af Hr Brincks förslag på den grund att jag under förflutna riksdagar skulle yttrat åsigler, som dermed varit i öfverensstämmelse: jag ber alt få erinra att detta är eli misstag, jag har aldrig hyst och hyser icke i representationsfrågan några exclu siva åsigler.
Det är föröfrigt redan af Frih.
Palmstjerna anmärkt, att, sedan den K. proposm, hvilken, ehuru icke alldeles öfverensstäm - Den 27 Maj e. ni. maude med Hr Briucks reservation, likväl utgår från samma princip — blifvit af 3:ne
Stånd afslagen, man icke längre med hopp om framgång kan gå på den vägen.
Men någon bana måste följas, oell då Const.Utskis förslag så väsendtligen öfverensstämmer med de åsigter jag framställde till 1840 års Const.Utsk. och äfven till trycket befordrade, att mina motiver nästan, ehuru tilläfventyrs icke ägande samma värde som Ulsk:s, skulle kunnat läggas till grund för delsammas framställning tror jag mig äga anledn. understödja densamma åtminstone till sin princip.
På del Frih.
Rijab må lära känna de åsigter, i denna fråga yllrade 1840 så, fastän det må vara tröttande att böra sig föreläsas en motion, som redan är 11 år gammal, anhåller jag dock att af densamma få upläsa några slropher.
Jag yttrade : ”Då man vill en samhälls-reform, erbjuda sig tvänne utvägar; den ena: alt hämta beståndsdelarne till den nya byggnaden ur tankens och den allmänna verldserfarenhelens område allena; den andra att låta reformen utveckla sig ur beslående förhållanden och endast söka, att efter möjlighet förlika dessa med verldserfarenhet och förnufts-fordi ingar ” ”Det förra sättet är icke alt obelingadt förkasta; ty historien lär oss, att samhällsförfattningar upstått och slagit rot, hvilka icke haft annat ursprung, än någon utmärkt mans tankeförmåga, eller, som rent af varit efterbildningar.
Likvisst har detta ofta inträffat i staternas första barndom, eller efter stora omslörtningar, då allt motstånd varit tillintetgjord!, all förändring efterlängtad, och då folkens öden hvilat i någon Furstes eller utmärkt medborgares händer.” ”Det andra sättet torde deremot vara det lättast verkställbara inom ett redan organiseradt samhälle, isynnerhet då föremålet för reformen är representationen sjelf, hvilken, i full utöfning af sina rättigheter, svårligen lärer kunna förmås, att besluta sin egen tillinlelgöreise, och med denna, tillinlelgörelsen af de mäktiga intressen, hvarpå den stödjer sig.
Men må raan öfver de ofullkomligheter, som ännu kunna qvarstå efter en sådan förändring, trösta sig dermed, alt om en ofullkomlig representation har förmågan, att gifva sig en förbättrad skepnad, den förbättrade i ännu högre män bör besitta egenskapen, att kunna gifva sig en fullkomligare.” ”Författaren hyser för sin del ingen obenägenhet för en representation efter Englands mönster, i nära öfverenssämmelse med det förtjenstfulla förslag, som af Hr Gr.
Björnstjerna blifvit framst ä I d t.
Men han anser det icke genom någon erfarenhet bevisadt, att Englands representationssätt på två kamrar innefattar enda möjligheten, att bibringa en, i öfrigt uplyst och fosterländskt sinnad representation, den återhållande kraft och den besinningsförmåga vid beslutens fattande, som icke får saknas.” ”Han erkänner, mer än någon bristerna af vår Ståndsrepresentation, sådan den nu visar sig; men han tror det icke vara ådagalagdt, att dessa brister hafva deras hufvudsakliga ursprung i Ståndsvalen.
Fastmer torde detta böra sökas i öfverläggningarne på fyra rum, och lill denna öfvertygelse har han kommit, då han Den 27 Maj e. m. 249 erinrar sig den sakkännedom, fördragsamhet och goda vilja, som i allmänhet uppenbara sig i de ofta ganska talrika Utsk:ns öfverläggningar, emellan hvilkas ledamöter af olika Stånd, tänkesätt af förtroende och högaktning lätt upstå.” ”flan anser deremot Ståndsvalen medföra en obestridlig fördel, i det, alt valrätt och valbarhet derigenom kunna utsträckas längre, än under någon annan form, utan äfventyr, att se representationen ensidigt eller revolutionärt sammansatt, hvarjemte detta valsätt medför nära nog vissheten, att hvarje
Stånd eller klass kommer alt representeras af de mest uplyste och mest berättigade landet eger.
Och dessa fördelar torde få anses upväga ståndsvalens olägenhet, att ej lika fullkomligt som allmänna val, motsvara de anspråk man gör sig på arilhmetisk likhet i rättigheter, samt att ännu någon korporationsanda kan komma att vidlåda en sålunda sammansatt representation; en ofullkomlighet, som likväl i väsentlig mån bör minskas genom gemensamma öfverläggningar, och som, ehuru den visserligen kan vålla ett motstånd mot nyttiga förslag, likväl icke utgör ett oöfvervinneligt hinder förderas genomförande”.
Jag vill icke längre trötta R. o. Ad. med en längre fortsättning, blott tillägga, att det var pä dessa grunder jag byggt det förslag som till Const.Utsk. 1840 af mig inlemnades och då detta är mera öfverensstämmande med det af Utsk. nu afgifna, torde Frih.
Raab deraf finna att jag icke saknat anledn. alt lemna understöd åt detta sistnämnda.
Jag märker mig blifva för gammal riksdagsman, då än den ene, än den andre af Ståndets yngre medlemmar, hvilka fordom voro mina vänner, finnér nödigt att med en viss skärpa i ordalagen gifva mig föreställningar, såsom sednast Gr.
Jag har dock anledn. tro, alt lian, till någon del varit af samma tanke som jag, i fråga om representationens ombildning.
En annan yngre ledamot, Frih.
Cederström, har tagit mig i försvar och tilldelat mig beröm, så att jag skulle kunna anse mig rehabiliterad, om ej en äldre, nemi.
Raab, och sedermera Hr Tham gjort anmärkmr mot min s. k. taktik att hafva i denna fråga förordat, bordläggning af ett förslag, hvilket jag ändock vill förkasta.
Jag förmodar att R. o. Ad:s fleste ledamöter, som gifvit akt på mina ord, funnit mig hafva ansett alla 3 de ifrågaställda förslagen, nemi. Const.Utsk:s, Hr Brincks och Bengt Gudmundsons, vara oantagliga.
Nu är det en gammal regel, alt ibland 2, eller 3, eller huru många onda ting sora ej kunna samtelige undvikas, skall man välja det minsta.
Del är ingenting annat jag velat göra, då jag föredragit Const.Utsk:s förslag.
Detta såsom grundadi på ståndsval, synes mig vara mindre förderfligt än de begge andra, hvilka till en del äro grundade på allmänna val.
Jag har sagt, att om Utsk:s förslag bordlädes, ginge det, efter min förmening, i stillhet lill sin graf, hvaremot, om någotdera af de andre bordlädes, delta, ehuru visserligen gående samma väg, dock skulle medföra split och upviglingar till och med uplopp.
Sådan är efter min tanka skillnaden mellan dessa förslag och orsaken hvarföre jag vill bordlägga det förstnämnda, ehuru jag 250
Den 27 Maj e. m. ogillar det.
Man har antydt mig hafva galt lömskt tillväga, då jag förordat ett förslag, som jag visste icke skola till någon påföljd leda.
Jag tror mig kunna med lugn fördraga denna förebråelse, ty ehvad man än må förevita mig, icke har det varit bakslughet, ulan måhända för mycken öppenhet i mitt handlingssätt.
Just i afseende på det representations-förslag jag nyligen framställt, har man ofta gjort mig den erinran: ”hvarföre teg du ej dermed till dess riksdagen var slut?”
När jag säger mig anse Utsk:s förslag mindre skadligt än de öfriga, bland hvilka det som Bengt Gudmundsons skrifkunnige vän upgjort, blifvit enligt hvad jag nyss fått veta, af BondeSt. godkändt, så är det af intet annat skäl, än min förmening, att det mindre än de begge öfriga, leder till uplösning af det konservativa elementet i vår representation.
När R. o. Ad. fått den upblandning som Utsk. föreslagit, blefve
Riddarhuset ett tvistemåls-collegium, der det vore slut med Adelns uprätthållande förmåga.
Förslaget är emellertid förledande derföre, att det smakar dem, som vilja bibehålla sjelfskrifvenheten.
Derigenom är det farligare för detta Stånd emedan det är antagligare, än de begge andra, från hvilka man afskräckes genom den allmänna valrättens grundsats.
Man har sagt, alt Presterna, som hafva att iakttaga religionens vård, men icke de verdsliga embelsmännen, bör äga andel i representationen.
Om Presterne, som böra vårda de religiösa samliällsbanden, äga anspråk på andel i lagstiftningen, månne icke då de verldsliga embetsmännen hafva lika anspråk och äro lika behöfliga för att uprätthålla de yttre sarahällsbanden, verldsliga lagar och författningar?
I en representation, der deras grundliga kännedom fattas, måste lagskipning och beskattning blifva lidande på en sådan brist.
Det är ett utdömande af Adeln, hvilket de uttalat, som vilja ur representationen utesluta de verldslige embetsmännen, ty hvaraf består väl flertalet inom detta hus, om ej af militära och civila embetsmän, antingen deni, som ännu äro, eller nyligen varit det, samt innehafva embelsmanna-kunskaper och erfarenhet.
Sparre har sagt, att han i vissa hänseenden önskade ändring af Utsk :s förslag, rörande embetsmäns inträde i representationen, emedan ett annat Stånd icke skulle vilja medgifva dem det.
Han trodde att någon jemkning måste göras i delta förslag på det att R. o. Ad. skulle få sin gemensamma lanke antagen.
Hvilket det andra Ståndet var, har han icke nämnt, men jag förmodar att han menade BondeSt.
Tillförene har jag t. ex. i fråga om tillsättningen af BondeStrs Sekret., — i fråga om fastighets- bevillningen, m. m. tyckt mig hos åtskillige ledamöter af detta hus förmärka önskan, att framför allt göra BondeSt. till viljes.
Om sådant skall ske på bekostnad af hvad rätt är, hvarföre må man icke någon gång förfara likaledes för alt göra embetsmännen till viljes, och behaga äfven dem?
Genom sina kunskaper och sin erfarenhet äro de så mäktige och de ofrälse genom sin fiendtlighet till en representation som utestänger dem, så farliga, att jag anser det vara ganska illa gjordt att icke tillfredsställa deras rättmätiga anspråk.
Den 27 Maj e. m. 251 Efter jag kommit att åter tala om sjelfva förslagets beskaffenhet, hemställer jag till eder Mine Hrr! huruvida de ofrälse personer, hvilka skola få inträde på detta rum, kunna, när en sådan afvoghet mot ofrälse embetsman är uttalad, med förtroende öfverlemna den del af Riddarh.Ordn., som angår dem, att upgöras af Adeln allena!
Månne öfrige ofrälse män skulle vilja medgifva, alt denna Ståndsordning upgjordes, ulan att deras ombud finge deltaga deri?
Jag gör detta tillägg derföre, att man, sedan jag sist hade ordet, inlåtit sig i hufvudsaken.
Då jag förra gången yttrade mig, trodde jag henne vara förbi, och allenast den formfrågan återstå, huruvida förslaget horde läggas på bordet, eller till Utsk. återremitteras.
Jag ber fördenskull
Ståndet ursäkta, att jag kommit in på detta ämne.
Ehuru jag icke, på sätt Frih.
Raab anmärkt, varit nog lycklig att hafva kunnat med tillräcklig fullständighet upfalta contenta af det föredrag han under f. m:s plenum härstädes hållit, har han likväl icke kunnat jäfva riktigheten af min upfattning af den delen af detta föredrag, som angick hans erinran derom, all den nuvarande representationen icke lyckats att framkalla en konstitutionel regering.
Frihm har blott anmärkt, alt mitt försvar icke vore riktigt och dervid utgått från en sådan grundsats som för mig varit högst oväntad, då lian, med hänvisning till min egen verksamhet som tjensteman, framhållit huruledes Regeringen endast i negatift hänseende vore konstitutionel, i thy, att den i sin verksamhet icke öfverskred grundlagens gränsor.
Jag frågar om Frih.
Raab med fog kan säga, att denna Regering icke visat någon slags verksamhet och om den således blott i negatift hänseende varit konstitutionel.
Frilr.n synes syfta derhän, att genom förändrad representation, en majorte' skulle kunna bilda sig, hvilken kunde äga tillräcklig styrka, för alt så trycka på Regeringen, att hon nödgades böja sig under densamraas för ögonblicket yttrade vilja och derefter förändra sina grundsatser.
För min del får jag förklara, att jag anser hvarje Regering, som rätt upfyller sin bestämmelse, böra vara uphöjd öfver alla partier, icke böja sig för något, utan styra landet efter de grundsatser, som finnas stadgade i våra lagar, de må vara grundlagar eller äga hvad annat namn som helst.
Skulle så lyckligt vara, att vår representation sätter Regeringen, icke blott i nödvändighet, utan jemväl i tillfälle, att, oberoende af dylika påtryckningar, som dem, Hr Frih.
Raab åsyftat, utöfva sitt vigtiga kall, så anser jag också deruti ligga ett bevis, att den representation vi åge är den bästa af alla.
En värd ledamot här midtöfver, hvilken jag värderar som vän, och högaktar som representant och publik man, har i dag adresserat sig till ledamöterne af den minorité, som här förefanns då representationsfrågan sednast på detta rum förevar och beklagat den tystnad dessa ledamöter nu iaktta - 252 Den 27 Maj e. m. git, under uttryck af förundran deröfver att ingen underslödt honom i det yrkande han i sitt första anförande framställde, eller att R. o. Ad. måtte, i st. f. att antaga ConslUtsk:s afgifna förslag till ombildniog af vårt nuvarande representatationssätt, såsom sin gemensamma tanke framlägga flr Brincks reservation.
I allmänhet anser jag mig just icke vara skyldig att redogöra hvarföre jag tiger eller talar men, somsagdtär, en vän har framkastat förebråelsen, och jag vill derföre uplaga och besvara den.
Mitt första skäl till tystnad var, att jag högst ogerna uprepar hvad andre sagt före mig, bättre och fullständigare än hvad jag skulle kunnat framföra samt alt nästan allt blifvit yttradt, som jag haft att säga.
Det andra, för mig ganska talande skälet, var, att Hr Frih. o. Landtm., enl. min tanka, hvilken jag knapt här behöfver uttala, i full öfverensstämmelse med 56 § R.
F. förklarat, att icke något annat förslag än Const.Utskts kunde i dag till pröfning uptagas.
Jag skulle icke hafva yttrat ett ord i denna fråga, om icke, så länge densamma varit ett föremål för strider, åsigter gjort sig olika gällande, inom olika Stånd.
Jag vågar icke klandra de Stånd och de Talemän, som se saken annorlunda, men min öfver tygelse är, att nämnde § ej bör tydas annorlunda än som Hr Frih. o. Landtm, förklarat.
Och hvad skulle det då tjena till att tala om en sak, som ej skulle leda till något resultat!
Ingalunda är det heller hvarken af försoffring eller liknöjdhet som man tegat i dag, då de, som gillat den samfäldta val-principen vid föregtde tillfällen, nu icke förfäktat densamma, utan skälet, som ledt mig åtminstone i denna fråga, är, att ett förslag så nyligen blifvit af tre Stånd förkastadt, hvilket, efter allt hvad jag mäktar inse, var det fullständigaste och rättvisaste, som med något hopp om framgång kunde här i Sverige framställas.