Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ulskts förslag i sin helhet, om det väl i och dermed var gifvet, alt detta beslut var föregånget af en närmare utredning af frågans formella natnr.
För min egen del vill jag i detta fall åberopa tvenne Konungens rådgifvare och tvenne aktade ledamöter af oppositionen, för hvilka jag, då frågan förevar, yttrade min tanka och sade: vi tränga här in på den andra Statsmagtens prerogativer.
Men man svarade mig: för all del kom icke fram med sådana anmärkn.T, ty en återremiss skulle brouillera hela saken.
Betalande min gärd åt vigten af skyndsamhet, undertryckte jag således min anmärkn.; men om Hr Stuarts lära om consequenscn nu skulle göra sig gällande, så ångrar jag verkligen den återhållsamhet, jag iakttagit.
Horn har åberopat majoriteten af kunskapen om hvad Konungens rådgifvare tänkt i denna sak.
Jag vill gå tillväga på samma sätt, och jag kan då åberopa en lika pålitlig kunskap derom, att rådgifvare, hvilka så till år som erfarenhet förtjena en odelad egard, understödt Konungens svar.
Jag tviflar visserligen icke, att möjligen någon jurist kunnat yttra en annan åsigt inom Rådkammaren; men i fall jag hyser tvifvel om denna jurists juridik, så är sådant icke tillständigt att här yppa.
Hvad LagUtsk:s behörighet eller icke vidkommer, så gillar jag Utsk:s åsigt i den delen, emedan jag såväl från vår constitution som det allm. begreppet icke kan hemta annan mening, än att det blott är bestämda lagfrågor, som tillhöra LagUtsk:s behandling.
Då frågans natur är oafgjord, har LagUtsk. icke att dermed befatta sig.
Då jag varit bland dem, som yrkat bifall till betänk., vill jag upptaga några yttranden från den motsatta sidan, oaktadt det nästan är svårt att fortsätta försvaret för betänk., sedan en ledamot, som borde anses äga sakkännedom i ämnet, sagt, att betänk, vore ett foster af ett vilsefördt begrepp; men förmodligen är defta omdöme lika förhastadt, som samma ledamots uppmaning till främmande nationer att icke handla med Sverige, på det de mätte und - ao6 Doii 18
Maj. vika godtycket af en statssecreterare.
Det torde tillåtas mig att erinia derom, hurusom i R.
St:s Utsk. ärenderna ofia nog behandlas enligt, hvad Hr Gr.
Frölich kallat, hugskott; och för min del litar jag mera på den andra Statsmagtens reglementeringar än på Ständernas. — Gr.
Horn har gjort åtskilliga anmärkntr emot min uppfattning af saken; men det synes mig, som hade det undfallit Grefven, att Hr Stuarts molien innefattade begäran, alt det önskade gemensamma vexellagförslaget måtte för R.
St. framläggas enligt 87 § Reg.F.
Jag kan icke annat än finna oformligt, att R.
St. på förhand utpeka den väg och ordning, K.
M. uti en ännu oafgjord fråga borde följa.
All sådan opinionsyttring måste befinnas olämplig.
Först sedan utrikes vexellagen möjligen blifvit utfärdad, så, och i händelse man då icke är nöjd med den iakttagna formen, är tiden inne att deremot göra anmärkmr.
Det förevar, betänk, är dessutom redan bifallet af två Stånd och återremitlerndt endast af ett.
Om altså R. o. Ad. äfven beslutade återremiss, vöre dermed icke något vunnet, ty frågan förföl le i alla fall.
Den påyrkade opinionsyttringen synes mig vilja åsyfta ett stöd i framtiden för derus tanka, som anse ärendet vara af civillags egenskap; men med bifall till Utskts betänk, hade man icke gifvit stöd åt hvarken den ena eller den andra opinionen, ty betänk, är endast baseradt derpå, att Utsk. icke ansett sig behörigt att utlåta sig i den uppkomna striden emellan de olika opinionerna i denna del, och altså befinner sig stridsfrågan, oaktadt bifall till betänk., in statu quo.
Det kan derföre ej annat än förundra mig, att en talare, som endast önskat, att opinionerna på båda sidor inåt-* te i prot. nedläggas, för att gälla hvad de kunna, icke ville vid betänk, låta bero, hvarigenom saken blefve i det oafgjorda skick, hvilket den värde ledamoten synts åsyfta eller åtminstone tyckes vilja åtnöja sig med.
Horn har yttrat, att ledamöter af Konungens Conseil skulle hafva förklarat sig anse den omtvistade frågan vara af civillags beskaffenhet.
För min del får jag tillkännagifva, att jag aldrig hyst eller yttrat en sådan åsigt.
Man har sagt, att påståendet, att en usurpation från Regeringens sida här ägt rum, blifvit upptaget och bestraffad!.
Jag vet mig icke hafva bestraffat något yttrande.
Man har åberopat, att 1748 års vexelstadga oförändrad ägt bestånd ända till 1798, oaktadt under tiden förelupna politiska hvälfningar.
Det må så vara; men efter sistnämnde år hafva åtskilliga författningar i denna väg blifvit utfärdade, och man har ej kunnat uppgifva några deraf åstadkomna oredor.
Ganska riktigt har en annan talare erinrat, ali första motionen i ämnet, som väckts af en bland hufvudstadens och landels största handlande, endast hade afsett inrikes vexlar, och det synes visa, att en gemensam Peri lä
Maj. 207 behandling af lagarna för den ut- celi inrikes vexelrörelsen icke är så angelägen, sorn man vill påstå.
Hvad LagUtskrs åtgärd beträffar, liar Utsk. med full anledn. af grundlagen redan tillvägagått, då det, inom 8 dagar efter motionens öfverlemnande, inkommit med anmälan, att Utsk. icke ansåg sig behörigt densamma upptaga.
1 sådant skick står saken nu, och det beror på Ståndet, antingen det vill återremittera betänk, med föreläggande för Utsk. att upptaga frågan, eller ock besluta remiss till annat Utsk., sä vida icke, hvad jag fortsatt yrkar, man funne för godt att bifalla betänk.
Utaf det, som Frih.
Boye uti sin vidlyftiga recension af mitt sista yttrande anfört, vill jag blott upptaga den värde Frihts vädjande till allm. begreppet, och hade i det afseendet tänkt fästa både Frih:s och hela husets uppmärksamhet derpå, hurusom, att döma efter förhållandet, då förslaget af Ståndet antogs, allas vårt och äfven hans begrepp om frågan var helt annorlunda , ända till dess K. M:s nåd. skrifvelse ankom.
Men sedan Frih. nu omtalat, att han uti enskild väg redan då yttrat samma åsigt som nu, oaktadt han icke ville göra det till prot., så får jag just af denna hans underlåtenhet draga den slutsats, att Frih:* åsigt icke varit särdeles bestämd, eller det befarade ingreppet i Konungens prerogativer för Frih. visat sig särdeles betydligt; ty med hans kända värma och nit hade han i annat fall säkerligen icke låtit förmå sig att undertrycka sin opinion.
Det vill således åtminstone synas, som hade Frih:s begrepp af den K. propostn fått en betydlig potensiering och stålsättning.
Frågan är verkligen af det interesse, att det måste ursägtas, om man deri är något vidlyftig.
Man har sagt, att någon gräns i grundlagen, uti det omtvistade afseendet, icke är till linnandes.
Just derföre är det nödigt, att man uppgör sig rediga begrepp för att sluta till denna gräns.
Det kan vara förlåtligt, om personer, som icke studerat våra lagar, kunna misstaga sig i denna del; men mindra förlåtligt är det, då sådana misstag visa sig hos jurister.
Det förundrar mig i sanning, huru talaren bakom mig (Frih.
Boye) kan tro sig med sitt anförande hafva hjelpt saken i sin syftning.
Jag fruktar, att han snarare stjelpt den.
Visserligen log han Napoleon till hjelp; men jag förstod ej rätt, hvad han ville med honom.
Var meningen att skräma mig, så måste jag säga, att för Napoleon i Frih.
Boyes form kan jag icke blifva rädd.
Ilr Frih. talade vidare om frågans historik och sade, att den i början endast angick inrikes invisningar.
Är det möjligt, att Frih. ej känner skillnaden emellan invisningar och vexlar , så mäste jag för hans skull upprepa den för huset, der väl eljest få finnas, som behöfva 2oS Den 18 Maj. denna upplysning.
Skillnaden är då den, alt invisningar icke medföra ansvar för den, som endosserat dem, då deremot en vexel medför ett sådant.
Frih. sade, att förslaget om utrikes vexlar blifvit insmuget.
Det är ett vackert ord i sig sjelf, och ännu vackrare blir det, då det lämpas på en motion, som blifvit här olFentligen gjord, och uti ingressen hvartill det blifvit tydligen sagdt, att skillnaden emellan stadgarna för ut- och inrikes vexlar endast bestod i myntförhållanden.
Sådan som vår gamla vexellag är, med dess mäklareordning m. m., medgifver jag, att mycket deraf var ceconomiskt; men allt detta är genom den väckta motionen samt det utarbetade oell af Ständerna antagna förslaget afskiljdt.
En ledamot har sagt, det jag uppmanat främmande nationer att icke handla med Sverige.
Det har jag icke gjort, och det skulle nära nog vara ett förräderi; men jag har sagt, att följden blefve sådan, så vidt vexelförfattningarna icke kunde anses såsom lagar.
Man har talat om R.
St:s hugskott, såsom varande lika farliga som en statssecreterarcs.
Jag har aldrig önskat, att R.
St. ensamma må stifta civillagar.
Man har sagt, att frågan gäller, huruvida R.
St. äga rätt eller icke att deltaga i den ifrågavar. lagstiftningen; men jag frågar: hvarföre sökte man icke reda denna fråga, innan man beslöt, såsom hade den varit fullkomligt utredd?
Man har sagt, att Utsk. gått en medelväg.
Jag lemnar det derhän; men om godkännande af denna medelväg skulle leda derhän, att Ständerna qnasi afsagt sig sin lagstiftningsrätt i denna fråga, sä kan jag icke godkänna en sådan medelväg.
Det är möjligt, att allm. begreppet nu är så deladt, att man mäste stadna midt emellan detsamma; men att LagUtskts tanka deri icke varit delad, visar sig bäst deraf, att det uppgjort och tillstyrkt det förslag, i anledn, hvaraf K.
M. uttryckt den åsigt, hvarom nu tvistas.
Utsk. hade derföre icke haft anledn. att yttra sig så diplomatiskt, sorn det gjort, utan i stället helt enkelt förklarat, att Utsk., med erkännande af R.
Sirs lagstiftande rätt i denna del, tillstyrkt motionen eller hemställt, örn den vore af sådan vigt, att derpå nu borde följa ett antagande, då R.
St. framdeles komma i tillfälle att yttra sig öfver den lag, Konungen emedlertid kan komma att utfärda.
Det hade varit en medelväg i sak; men principen tålde icke vid någon medelväg. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.:
Jag vill icke vara mångordig, och vill derföre icke ingå i utveckling af grunderna för min åsigt i denna fråga, utan endast tillkännagifva, att jag tillhört dem, som tillstyrkt K.
M. att lemna ett sådant svar, som det K. M. i denna fråga täckts afgifva; och efter ett sådant tillkännagifvande är det ej underligt, att jag nu önskar, att Utsk:s af Gr.
Frölich benämnda Be ii 18 M a j. diplomatiska betänk, måtte bifallas.
Jag vill likväl icke, oell utan afseende på riksdagens korthet eller längd, motsätta mig återremiss, fastän jag dertill icke inser något skäl.
För min del bar jag icke funnit någon retlighet i denna sak. hafva varit i fråga, än mindre någon kraftyttring.
Jag hat* endast velat till prot. anmäla delta.
Hr von T foll. Emil:
Äfven jag har tillstyrkt LagUtsk:s förslag och önskat, att Konungen dertill behagat lemna sin sanctioti.
Likväl liar jag icke erfarit samma farhåga i anledn. af det nåd. svaret, som det hos en och annan vard ledamot tyckes hafva framkallat.
K. M:s rätt att antaga eller afslå R» St:s förslag är gifven, Man har fästat sig vid K.
M:s förklaring, i det han i ceconomisk väg ville ändra vexejförfattningarna.
Detta rörer en bland de i constitutionen mest obestämda gränslinier, den nemi. emellan begreppet af ceconomisk och civil lagstiftning, och särskildt en fråga, uti hvilken denna obestämdhet uli så särdeles många nfseenden visar sig.
Några ledamöter hafva i sitt varma nit för Regeringen gått så långt, att de påstått, att hela utrikes vexelstadga!) tillhörde den osconomiska lagstiftningen.
De hafva anfört många skäl för denna åsigt ; men intet enda är af beskaffenhet att tåla granskning.
Sålunda har man sagt, att allt, som icke står i 1734 års lag bok, är oeConomisk författning.
Det är dock så allmänt kändt, att flera mål behandlas och afslutas i civillagsform, tilan att besluten derför införas i lagboken, att detta skäl genast förfaller.
Vidare har man sagt, att politiska reci procitetsförhållanden skulle inverka till behof af tillfälliga förändringar.
Tror man då, att sådant iakttages inom andra stater eller ens är möjligt att iakttaga?
Då skulle ett land kunna komma att äga lika många vexellagar som antalet af de nationer, med hvilka det äger handelsförbindelser.
Nit är förhållandet likväl, att hvarje land endast har en vexellag, som gäller i förhållanden med alla andra länder, En sådan utfärdades i Frankrike af Kejsar Napoleon och förblef, så vidt jag vet, af honom oförändrad, oaktadt de ständigt skiftande politiska förhållanden, hvaruti han befann sig till, snart sagdt, alla jördens nationel-.
Mig synes det ostridigt, att allt af vexelstadgan, sorn förer execution, ansvarspåföljd &c., är af civillags natur; ty att i ett lagbundet samhälle person eller egendom ej kunna tillgripas, utan till följd af verklig lag, det är alldeles gifvet, Men utom nyssnämnda förhållanden finnas uti vexelstadgan sådana, i afseende å hvilka det vöre verkligen svårt att bestämma, otn de tillhörde den oeconomiska eller civila lagstiftningen.
Förbudet t. ex. att från annat rike draga vexel på mer än 3 dagars sigt m, fl. Bättre vöre i min tanka, att ej heller detta skulle anses sorn ttconomiskt och kunna när som helst aa H. 210 Den 18 Maj. förändras; men här lärer ej vara fråga om hvad som borde vara, utan om hvad som är grundlag, och om man jemnfor nyssnämnde förbud med förhud för brännvinsbränning, inoch utförsel af varor m. fl., hvilka alla tillhöra den mconomiska lagstiftningen, så kan man icke neka, att mycken analogi finnes emellan samtliga dessa frågor.
Jag kan icke föreställa mig, alt K.
M:s mening varit någon annan, än att de vidtagande förändringarna endast komma alt sträcka sig till de delar af vexelförfattningarna, som tillhöra denna kategori.
Beträffande t. ex. det nyssnämnda förbudet, så hade det, i händelse Ständernas förslag blifvit antaget, kommit att försvinna; men nu önskar jag, att Konungen, på grund af sin oeconoiniska lagstiftningsrätt, måtte upphäfva detsamma.
Skulle Konungeu deremot företaga sig att utfärda nya lagar i de executiva delarna af frågan, så kan jag icke ifrågasätta, det något så beskedligt Coustit.Utsk. skulle kunna sammansättas, att det icke ställde contrasignanten af ett sådant Konungens beslut under Riksrätt.
Jag har vid tvenne föregående tillfällen yttrat den opinion, att utrikes vexelstadgan hufvudsakligen är af civillag* natur.
Jag skulle altså hafva önskat, att Konungen för sitt afslag å R.
St:s förslag dertill icke användt sådana skäl, som nu blifvit begagnade; och då man här i dag med så mycken öppenhjertighet omtalat, hvad man tillstyrkt eller icke tillstyrkt Konungen i denna fråga, så får jag förklara, att jag icke kan undertrycka yppandet af min förundran deröfver, att Konungens rådgifvare icke begagnat sin riksdagsmannarätt för att här uttala den opinion, hvilken de, efter frågans afgörande hos R.
St., i Rådkammaren tillstyrkt.
För att fortsätta uppgifterna om hvad man enskildt har sig bekant, vill jag förtälja, hurusom någon Konungens rådgifvare, under yttrande att sådant vore ett misstag, här enskildt afstyrkt Frih.
Boye från framställandet af de åsigter om ärendets ceconomiska natur, hvilka han, då saken här förevar till afgörande, velat utveckla, och hvilka åsigter öfverensstämma med dem, sorn synas hafva föranledt K.
M:s beslut, derifrån man likväl ej förnummit, att samme rådgifvare varit skiljaktig.
Hvad sjelfva saken beträffar, så bekänner jag, att jag i anledn. deraf verkligen icke hyser så stor farhåga, sorn åtskilliga ledamöter synas besväras af.
Jag föreställer mig nemi,, att, innan en ny utrikes vexellag hinner utfärdas, åsigterna i ämnet hos Regeringen, efter ett närmare begrundande och tagen kännedom af debatterna i frågan hos R.
St., torde stadna vid den uppfattning af R.
St:s rätt, alt en sådan vexellag, som komme att slå i strid med den gamla eivillagen, icke varder utfärdad.
Man har åberopat, att Konungen ensam förut utfärdat en mängd författningar rör:de vexelhandel; men jag får erinra derom, att, i händelse D e ii 18 Maj.
Konungen utfärdat lagfurklariogar, hvaremot vid påföljande riksdag anmärkn:r af E.
St. icke blifvit gjorda, desamma derigenom blifvit lag.
Sådant förmodar jag förhållandet ]mfva varit med de hittills i denna väg utfärdade författningar, hvaröfver säkerligen Högsta
Domstolen blifvit hörd, hvarefter desamma blifvit såsom civil-lagförklaringar promulgerade.
I annat fall vore det underligt, huru förhållandet kunnat undgå Constit.Utsk:s uppmärksamhet.
Gr. v. Fersen har sagt, att all opinionsyttring i detta mål vore olämplig förr, än efter det den ifrågavar. lagen blifvit utfärdad.
Dröjer man till dess, så fruktår jag, att vi icke komma i tillfälle att lemna någon opinionsyttring, emedan K.
St. dessförinnan troligen äro åtskiljda, och åsyftningen är just den, att den merberörde lagen icke mätte i ceconomisk lagstiftningsväg utfärdas.
— Hvad ärendets natur vidkommer, så kan jag icke fatta, huru det är möjligt påstå, att en lag, på det sätt angående person och egendom, att man på grund deraf kan fråntaga en medborgare den sednare och beröfva honom personlig frihet, kan vara ceconomisk; att en utsökning på vexel icke skulle vara lika civil som den på grund af hvilken annan förskrifning som helst; att det för rättsbegreppet är någon skillnad emellan, om jag är gäldenär till en person, som bor i Frankrike eller i Sverige, o. s. v.
Ej heller kan jag inse, huru någon Svensk domstol, skulle kunna döma en gäldenär till bysättning på grund af en ceconomisk författning.
Emot sådana åsigter reserverar jag mig på det högsta.
I öfrigt förenande mig med Hr v. Troil, begär jag återremiss.
Den vändning, discussionen tagit, uppkallar mig ännu en gång; ty jag vill ingalunda taxeras för någon indiscretion eller anses såsom den der har yppat enskilda yttranden i den syftning, som jag önskat hade gjort sig gällande inom Konungens Conseil.
Då jag nemi. sagt, att jag trodde någon retlighet hafva föranled t den behandling, Regeringen gifvit frågan, och detta omdöme blifvit motsagdt, anser jag mig skyldig uppgifva grunden derför i det factum, att Konungens juridiska rådgifvare verkligen ansett frågan vara af civillags beskaffenhet.
Det är naturligt, att jag skulle fästa vigt dervid, att Konungens constitutionella juridiska rådgifvare varit af lika tanka, sorn dem jag försvarade, uti ett ämne sådant som detta.
Dessutom vore det väl icke underligt, om jag föreställt mig, att enahanda tanka blifvit i StatsRådet af öfriga rådgifvande delad, enär dessa här på Riddarhuset icke allenast lemnat R.
St:s förslag utan anmärkn., utan jemväl öfvertalat en talare att icke opinera emot en sådan tanka.
Med verklig bedröfvelse har jag nu erfarit, att dessa personer nu synas vilja bibringa ett annat begrepp om sina åsigter i denna sak och föra den till ett annat resultat.
Jag upprepar derföre, alt jag måste antaga, Den 18 Maj. gtt m* gon retelse, eller annan hemlig orsak, föra nied t den vexling i opinionen inom Regeringspersonalen, för hvilken eljest ingen förklaringsgrund finnes.
Om några farhågor är visserligen ieke fråga, vidare än deremot, att Representationen skulle visa eli sådan slapphet i bevarandet af sina prerogativer, att Konungen skulle finna den ovärdig sin aktning och ovärdig att representera folket; och jag beklagar, att de, sorn stalla sig i oppositionens leder, icke dela denna åsigt, ulan i stället å sin sida söka förnärma den andra Statsmagten genom att bestrida iakttagandet af grannlagenlietcns mest tydliga fordringar.
Jag fortfar alt begära återremiss.
Jag anhåller att få skaka af mig några tillrättavisningar, sorn man egnat mig, men deni jag icke kan godkänna.
Hvad Hr Cederschjölds yttrande beträffar, sorn skulle min åsigt i saken förändrat sig, sedan frågan här afgjordes, så är jag lycklig nog att redan på förhand hofva besvarat detta, i det jag öppet och loyalt tillkännagifvit, hvarföre jag underlåtit att framställa mina anrnärknrr förut.
Frölich trodde sig kunna lära mig mycket, förundrar mig icke; men jag beklagar, alt Grefvens undervisning kommer nog sent.
Jag liar sagt, att om man helt enkelt kallar vexelstadga!! för en lag om invisningar, så har man vunnit samma ändamål; och nu kommer Grefven fram med den undervisning, alt invisningar ej medföra ansvar för den, sorn endossera!' dem.
Det var i sanning längesedan jag lärde det.
— Hr v. Troil har sagt, att jag alltid försvarade Regeringen.
Åh ja! då Regeringen har rätt; men jag försvarar ock folkets rätt, då den är i fråga.
Jag vill åberopa mitt yttrande i den så utmärkt vigtiga häktningsJVågan i majestätsbrott.
Då teg Hr v. Troil; men jag har aldrig nffecterat att tillhöra denna riksdags politiska jonglörer, som tala stort i Stånden, men i Ulsk;n hjelpa Regeringen igenom dea ena frågan efter den andra.
Jag begärde ytterligare ordet, emedan jag hörde Hr v, Troil ingå med sitt yttrande på området af en i går af mig väckt och då remitterad motion, och hvilken han synts vilja till dess verkan tillintetgöra.
Han har nemi, talat om den kinkiga frågan att i detta ämne bestämma, hvad som är af civillags natur eller icke, och han vill altså icke erkänna den distinction, jag i detta afseende uti mitt skriftliga anförande uppställt.
Möjligen har jag icke gjort det så fullkomligt redigt, som vederbort; men alltid var min framställning bättre än Hr v, Troils åberopade exempel af brännvinsbränningsförfattningarna o. s. v.
Om ock skäl förefunnits ti|l det 1816 utfärdade förbud emot vexlars dragning på vissa orter med alltför kort sigt, så finnes det likväl icke nu, sedan vi fått ett bestämdt mynt, Föiut hade något sådant likväl aldrig ägt rum, och deraf Den 18
Maj. ai3 lorrie bevisas, att äfven denna omständighet tillhörde civil— lagen.
Helt annat är förhållandet med brännvinsbränningsrällen.
Det vore visst önskligt, att den kunde blifva så stabel, att den i civillag kunde befästas; men för närvarande äro tillfälliga förändringar deri oundvikliga, och del är skillnaden emellan oecouomisk författning och civillag, att den förra nemligen är i behof af att kunna hastigt förändras, då deremot den sednare tvärtom är i behof af stabilitet.
Jag har trott mig böra erinra detta emot den troligen af Hr v. Troil åsyftade förskotlsvederläggningen af min motion.
En ledamot, som instämt till en del med mig och Gr.
Horn, men likväl aktat sig att göra det till mer än en del, har visst icke upphjelpt saken med sitt yttrande, då han nemi. sagt, att det vore civillag, som rörde personer och egendom.
Hvilken lag gör väl icke det?
Med sådana distinctioner hoprör man blott frågan.
Jag instämmer i öfrigt med Gr.
Horn deri, alt personer, som vilja tillhöra den s. k. oppositionen, i vigtiga saker yttra sig ganska lösligt och oefterrättligt.
Frih, Åkerhjelm:
Jag vill endast upptaga påståendet, att det skulle vara Konungens rådgifvares skyldighet att i Ståndet yttra sig i alla förekommande frågor.
Den läran är icke min.
Jag tror det tillhöra grannlagenheten att icke motverka någon å bane varande framställning frän Ständerna till Konungen och sålunda möjligen bidraga att frånhålla den Konungens egen pröfning.
Man kan dessutom lätt ändra opinion, och man bör derföre undvika att yttra någon sådan inom Stånden, för att icke möjligen komma att yttra någon annan inom Rådkammaren.
Hvad vexellagförslaget beträffar, var jag ej närvar,, då frågan derom här afg jördes.
Frölich har sagt, att jag uppträdt, för att på förhand motverka en af honom väckt motion.
Jag får bekänna, att jag verkligen så litet följt med min tid, alt den märkvärdiga händelsen icke är mig bekant, alt Gr.
Frölich i går väckt en motion.
Vidare har Grefven anmärkt, att jag icke af hans skriftliga anförande lärt mig skillnaden imellan civil och oeconomisk lag.
Jag bekänner, att så verkligen är, och ytterligare, att jag ej så sällan varit olycklig nog att icke finna mig öfvertygad af Gr.
Frölichs argumentationer vid denna riksdag.
Frågan är dessutom ej, hvar den omtvistade gränsen borde vara, utan livar den är, och till redande deraf är måhända min fratn* ställning lika upplysande som Gr, Frölichs många ark.
Boyes anförande vidkommer, så fägnar det mig att deraf finna, det Frih. icke i sak kunnat ens försöka pågou vederläggning af hvad jag anfört, utan endast omfattat till* fället att få hålla ett litet tal om sig sjelf.
Jag liar begärt ordet, icke i ilen afsigt att föranleda någon minskning j den lillfredsstäU 214 Dea iS Maj. leise, Konungens rådgifvare kunna hemta deraf alt här få tillkännagifva, det de i Conseillen afslyrkt ett af R.
St. enhälligt fattädt beslut, utan emedan jag icke kunnat afhälla mig derifrån, då jag hört Frih.