Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu den mening, som Utsk. uttalat, skulle göra sig gällande, sä skulle för del första förloras tid innan skiftet börjades och för det andra, så kan man med temlig säkerhet antaga, att de delägare, som icke ville hafva skifte, skulle af missförslådt intresse vända sig till någon landtmätare, som skulle så mycket han förmådde uppställa hinder för skiftenas fortgång och fullbordande, då det deremot ligger uti deus intresse, som begärt skiftet, att välja en landtmätare, som kunde hastigt förrätta det.
Här har icke varit någon, som yrkat bifall å betänk.; om mina motståndare skulle segra, så förmodar jag meningen icke vara annan, än att återremittera det, för alt vinna öfverensstämmelse emellan Ståndens beslut.
Cederströms yttrande, nämna, att det måste vara en väsendtlig skillnad emellan den rättighet, som är tillagd delägare att erhålla skifte, och att få hvilken skiftesman han behagar.
Det är nemi. angeläget och för hela landet nyttigt att skiften ske, men det är derföre alldeles icke nödigt, att den minsta delägaren i ett skifteslag kan, emot alla de andras önskan, såsom här förut blifvit anfördt, genom enskildt öfverenskommelse med en landtmätare, för hvilken 406
Den 14 December e; nr. de öfriga icke hafva något förtroende, erhålla denne till förrältningsraan.
Det mäste åtminstone vara billigt, att desse delägare lemnäs tillfälle att höras, huruvida de äro med honom nöjde.
Hvad åter den siste talarens yttrande angår, så får jag anmärka, alt om Gr.
Mörners förslag antoges, att nemi. blott i de fall, att samtlige delägarne öfverenskomma om en landtmätare, denne skall förordnas, men i annat fall att Konungens Bef:h:de äger att dem emellan skilja, så blefve intet uppskof af nöden; ty den obetydliga tid, som af Konungens Bef:h:de kunde föreläggas delägarne för att inkomma med sina förklaringar, den kunde knappt räknas som ett uppskof.
Jag vågar således för min del anhålla, att betänk, måtte blifva återremitterad!, då Utsk. torde komma alt ånyo i öfvervägande taga det förslag, som den sammansatta afdelningen uppgjort, oell hvilket vid Ulsk:s sammanträde in pleno med högst få rösters pluralitet undertrycktes.
Rättvisan och billigheten deraf, att samtlige skiftesdelägarne icke skola kunna påtvingas en skiftesman, som endast önskas af den som begärt skiftet, lärer icke kunna bestridas, och bar icke eller, så vidt jag hört, blifvit af någon directe förnekadt; men man har hemlat anledn. till ett afslag å betänk., deraf, att det skulle föranleda till tidsutdrägt, och under tiden skulle den samfälda marken kunna försämras genom uthuggning af skog eller tagning af torfmossar etc.
Ett correcliv häremot finnes likväl i 2 cap. 2 §, som säger: ”Finnes skog eller torfmosse å de ägor, som skiftas skola, hvilket i skiflesansökningen anmälas bör, då skall Konungens Bef:h:de i det utfärdade förordnandet förbjuda delägarne etc.”
Det är visserligen sant, att om icke ett sådant förbud ingår samtidigt med begäran om skiftet, så kan marken under tiden försämras lill skada för en eller annan delägare, och jag skulle derföre tro, att det är en brist i den föreslagna §, då der icke står, att på samma gång, som Konungens Bef:h:de skickar ansökningen lill delägarnes förklaring, så skall också det förbud, som i 2 § omnämnes, utfärdas, så att icke någon afverkning kan ske under den tid, som åtgår för alt underrätta delägarne.
Denna brist kan likväl lätteligen afhjelpas och dermed torde det hufvudsakligaste skälet emot förslaget vara häfvet.
Deraf följer naturligtvis, att jag önskar ålerremiss af betänk.
De fördelar, som för jordbruket hafva uppstått och ännu uppstå, i följd af skiftesverkels framgång, bero i hufvudsaklig mån derpå, alt skiftet förrättas af en person, som dertill äger tillräckliga kunskaper, äfvensom de moraliska förmögenheter, som fordras för en rättvis förrättning.
Man ser nemi. att då fel begås, så blifva de sällan rättade.
En ägodeluingsrätts ordförande har icke alltid de kunskaper, som fordras för att meddela en sådan rättelse, och tiden blir icke eller alltid tillräcklig för en fullständig öfversigt af en mängd sådana förrättningar.
Då saken slutligen kommer till Högsta Domstolen, ser man ofta, att eli formfel föranleder lill en återförvisning och en rubbning i sådana förhållanden, Den 14 December e m. 407 sorn man ansett för säkra.
En sådan rubbning leder oftare till skada än till vinst, och derigenom visar sig ännu ytterligare huru angeläget det är att skiftet förrättas af en skicklig person.
Då är det äfven högst angeläget, att icke en enda delägare i skiftet, någongäng måhända af egennyttiga moliver, ovillkorligen skall fä bestämma hvilken landtmätare, som skall användas.
Jag har sett exempel på olägenheterna af ett sådant hastigt förordnande, och kan derföre icke annat än på det högsta tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i denna del.
Den tidsutdrägt, som man förmeDar uppkomma genom en sådan communication, anser jag vara af ringa betydenhet, då delägarne förut sä länge haft sina ägor tillsammans.
Ofta nog kommer det i alla fall att förlöpa flera månader, någongåug hela år, innan förrättningen tager sin början, och den farhåga, som man hyser, att den ena delägaren skulle kunna försämra mark för den andra, är förekommen genom den rättighet, som Konungens Bef:h:de äger att förbjuda all afverkning å skog etc.
Jag yrkar alltså bifall å betänk. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att under denna discussion, från Ilögv.
PresteSt. ankommit prot.utdr. i ämnet, som innehöll: ”Hvad Utsk:n i detta betänk, föreslagit och tillstyrkt, lilef af Ståndet bifallet, med undantag allena af det å sidan 6 af betänk, framställda förslag, att 2 cap.
1 § skiftesstadgan måtte erhålla en förändrad lydelse, hvilket förslag af Ståndet afslogs.” Från Vallöf!, BorgareSt. hade ännu icke prot.utdr. kunnat erhållas; men uppå derstädes gjord förfrågan, hade den uppgift blifvit lemnad, att BorgareSt. bifallit hvad Utsk:n i detta betänk, yttrat, med undantag af det pag. 6 intagna förslag till förändrad lydelse af skiflesstadgans 2 cap. 1 §, hvilket blifvit afslaget; hvaraf det visade sig, alt samtliga de öfriga RiksStm afslagit
Utskrns nu ifrågavar. förslag.
Ofverläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Utskrns förevar, förslag gjorde anmärkn:r föranleda lill återremiss.
Propos. till afslag å detta förslag blef härefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade sig härvid hafva funnit ja öfvervägande.
4:de punklen, ang-.de Professor Fries’s motion om ett tilllägg i i § 7 cap.; 5:te punkten, ang-.de Riksdagsm.
Nils Nilssons motion om ett tillägg i 4 § 14 cap., och 6:te punkten, ang-.de Riksdagsm.
Petter Jonssons motion om ändring i t § ;6’ cap. af skiftesstadgan.
Hvad Ulsk-.n i dessa punkter hemställt, behagade R. o. Ad. bifalla.
Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk-.s d. 4 och 11 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 95, i anledn. af väckt motion om tillåtelse att årligen få utföra 50,000 Sk# tackjern. 408 Den 14 December e. m.
Jag kan icke instämma i Utsk:s slutmening, men jag vill icke uppehålla R. o. Acl. med någon vidlyftig discussion i delta ämne, utan inskränker mig blott att få i prot. antecknadt, att ehuru jag i allmänhet anser, att tackjernsexport icke bör äga rum, så tror jag likväl alt ganska betydliga undantag från denna grundsats kunna göras.
Jag ber att få förena mig med Frih. Palmstjerna, Carl Otto.
Föredrogs ånyo och bifölls StalsUtsk:s d. 7 och 11 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 78, i anledn. af väckta motioner om beredande af aflöning för en vice Bibliothekarie vid K. Bibliotheket.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis lill afgörande StatsUtslcs d. 7 och 11 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 80, i anledu. af K.
M:s nåd. framställning om afskrifning af eller ersättning för åtskilliga, dels på öfverskotten af statsverkets inkomster anordnade, dels från K.
Statscout, af under händer hafvande medel bestridde utgifter. lista punkten, angide roteringskostnader för uren iS38, t83p, 1840 och 184'> tillsammans 12,126 r:dr 1~] sk. 5 rist.
Såväl denna post, som öfriga poster, hvilka på förskotten af statsverkets inkomster äro anordnade, äro redan afförda i liqvid med Riksg.cont., hvarföre jag ansett nödigt att sådant för R. 0.
Ad. tillkännagifva, på det att icke ordställningen, hvilken i StatsUlsk:s betänk, verkligen blifvit litet missledande, mätte föranleda elt nytt beslut, att åter afföra samma medel.
Jag anhåller derföre, att R. 0.
Ad. måtte fatta det beslut, att ifrågavar. medels afförande i liqviden emellan Statscont. och Riksg.cont. godkännes. R. 0. Ad. biföll Utsk:s tillstyrkande i denna punkt på det sätt, att afföringen af ifrågavar. 12,120 r:dr 17 sk. 5 r:st. i liqviden emellan Stats- och Riksg.contin godkändes.
2:dra punkten, ang ide ådömd ersättning till arrendatorn af Pauliströms bruk, 2,33g r.dr 42 s^- 10 rist.
Samma förhållande är äfven med denna punkt och med de båda nästföljande under N:ris 3 och 4. R. 0. Ad. godkände, att berörde 2,339 r:dr 42 sk. 10 rist. blifvit i liqviden emellan Stats- och Riksg.eontm afförde. 3:dje punkten, an g ide anordnade 1,818 ridr 3 sk. för upprättande af formulurer till de förvaltande verkens räkenskaper; och 4:de punkten, ang ide anordnad ersättning af 1,76 7 ridr 27 sk. 3 rist. till innehafvare af roterade ecclesiastikboställen.
Den 14 December e. m. 409 R. o. Ad. godkände, att de i dessa punkter omnämnde summor blifvit i liqviden emellan Stats- och Riksg.cont:n afförde.
5:te lill och med lti:de punkterne, ang:de utbetalningar, som blifvit bestriihle af under händer hafvande medel.
Hvad Utsk. uti dessa punkter hemställt, behagade R. o. Ad. bifalla.
Föredrogs ånyo och bifölls S'.alsUtsk:s d. 7 och 11 dennes pä bordet lagda ullät.
N:o 81, i anledn. af Kronofogden A. G. Lidinsons lind. ansökning om eftergift af honom ådömd ersättningsskyldighet, i och för uraktlåten bevakning af Kronans fordran i en coneurs.
Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskts d. 7 och 11 dennes pä bordel lagda betänk.
N:o 89, i anledn. af väckt motion om ränteförsäkrings-, Ii frän le- och lifförsåkr i ugs-aus tallers inrättande i Sverige.
Den vid detta betänk, fogade, af Hr von Troil afgifue reservation, upplästes på begäran af Frih. Raab, Adam Christian, som derefter yttrade:
Dä de medlemmar af delta Ständ, som äro ledamöter af Ekon.[Ilsk., hafva förenat sig i Hr von Troils reservation, och då jag icke tvillar, att ju R. o. Ad:s flesta ledamöter äro bekanta med denna vigtiga fråga, torde jag väl icke behöfva vara vidlyftig i min bevisning om vigten och nyttan af ilrågavar. förslag, men det torde likväl tillåtas mig, såsom motionär, att utveckla det med några ord.
Det är bekant, att lifassurancer och lifränteanslälter hafva länge varit inrättade i andra länder.
Vårt kära fädernesland har, såsom Hr von Troil i sin reservation anmärkt, skattat till sådana anstalter i främmande länder betydliga summor.
I England har man ansett dem af den vigt, att statsverket upplänar deras capilaler till högre ränta än andra medel.
Dylika inrättningar hafva blifvit omhuldade af Regeringarne i Holland, Frankrike, Belgien och Danmark, ja till och med i Ryssland.
Ränleförsäkrings-anslalter äro deremot en sednare tids uppfinning.
De tvä första inrättades är 1825 i Wien.
Sedermera hafva dylika blifvit inrättade i Berlin, Stuttgard, Dresden, Darmstadt, Hanover och pä flera ställen.
Vi hafva alt lacka Exped.secreteraren Arrhenius för de första närmare underrättelserna i Svenskt tryck om denna sak.
Efter honom hafva åtskilliga författare belyst ämnet — sednast Ilr Flygare, som i sitt förslag velat sammanbinda denna inrättning med de förstnämnda lifassurance- och lifränteanstalterna.
För några är sedan, när ränteförsäkrings-anstalterne först blefvo kända, lofvade man sig af dem ofantligt stora fördelar, vida större än som voro möjliga.
Man erfor dock snart, att dessa förespeglingar voro öfverdrifna och att åtskilliga ränteförsäkrings-anstalter i Tyskland icke varit mäktiga att uppfylla sina förbindelser.
Den i Berlin hade tili och med nödgats inställa sina 5 H. 52 410
Den 14 December e. m. betalningar och blef sedan reorganiserad.
Andra hade blifvit bildade med hufvudsaklig! afseende på sliftarnes fördel.
Just genom samtal med en skriftställare i ämnet, har jag kommit lill en fast öfvertygelse derom, att så vida dylika anstalter skola inrättas i Sverige, så böra de icke vara partiella, utan gemensamma för hela landet.
En sådan gemensam lifränleförsäkrings- och ränleförsäkrings-anstalt kunde blifva af högsta vigt, icke allenast för den fattigare delen af folket, utan jemväl för den förmögnare; den kunde nemi. anses såsom en pensionsanstalt för alla.
Den skulle befrämja sparsamhet och bidraga att lill stor del minska den pauperism, hvaröfver vi klaga.
I detta afseende vill jag vidröra ett förhållande; det är kändt, att 1788 års författning om fattigförsörjningen bestämmer, alt hvarje socken å ena sidan äger skyldighet att försörja sina fattiga, men å den andra en deremot svarande rättighet alt från sig utestänga fattiga, som vilja dit inflytta.
Samma princip lag äfven lill grund för Ständernas beslut i detta ämne vid sisla riksdagen, ehuru den synes mig vara i strid både med 16 § Reg.F. och med all moral, enär den belägger med ett «!ags straff eller böter den, som vill herbergera eller lill arbete använda den fattige.
Denna författning skulle möjligen komma att något modifieras genom en sådan inrättning.
Tillfälle lemnades nemi. för den yngre arbetaren alt i denna inrättning kunna insätta en sparpenning för framtiden, hvilket ganska väl skulle kunna åläggas honom och likaså husbonden.
Månne ej en husbonde, som begagnar tjenarens arbetskrafter, är lika pligtig att bidraga lill hans försörjande på ålderdomen, som Staten att pensionera sina embetsman?
— Jag vill nu icke vara vidlyftigare i afseende på nyttan af dessa inrättningar, utan blott tillägga några fä ord i afseende på de skäl, som Utsk. anfört för sitt afstyrkande af den af mig föreslagna und. skrifvelsen.
Utsk. har nemi. sagt, att ränleförsäkrings-anstalter kunna inrättas genom enskild omtanka, utan någon skrifvelse till Konungen.
Det är visserligen sant, att de kunna lill vägabringas, men endast partielt; och om de icke blifva gemensamma för bela landet, så är det en klar sak, att mortalitets-tabellerna, som ligga till grund för sådana inrättningar, icke kunna vara sä tillförlitliga för mindre delar af landet som för det hela; äfvensom inrättningens organisation icke kan med säkerhet påräknas sä ändamålsenlig, om den blefve producten af en enskild persons åsigter, som om den blefve byggd pä flera sakkunnige mäns gemensamma forskningar.
Utsk. säger vidare: ”att åtskilliga sakkunnige män här i landet redan utredt ämnet.”
Der har Utsk. äter resonnerat orätt.
Jag har talat med åtskilliga af dessa män, och de hafva förklarat, att det är omöjligt att fullständigt utreda ämnets detaljer, utan att få rådgöra med personer frän olika delar af landet, som känna folklynnet och ställningen inom de särskilda orterne.
Vidare har Utsk. sagt, att denna fråga vore af helt och hållet enskild natur.
I detta afseende har Utsk. aldramest tagit felt.
Hvad kan finnas mera allmänt, än det som omfattar hvarje medlem i samhället, såväl den nyfödda som den åldriga, såväl den fattiga som den rika.
Den 14 December e. m. 411
På de skäl jag anfört och då de skäl, på hvilka Utsk. byggt sitt förslag sålunda icke hålla stånd, får jag vördsamt, anhålla, att R. o. Ad. ville afslå Utsk:s betänk, och instämma i det förslag till und. skrifvelse, som lir von Troil i sin reservation föreslagit.
Såsom ledamot af Ekon.Utsk., tager jag mig friheten upplysa R. o. Ad., att della ämne ganska grundligt behandlades af Utsk., och jag tror mig kunna försäkra, att blott genom en tillfällighet och åtskilliga ledamöters frånvaro fick betänk. denna utgång.
Jag hoppas och förmodar, att om R. o. Ad. återremitterar betänk., sä skulle förslaget inom Utsk. röna en bättre framgång.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:s betänk, gjorde anmärkmr föranleda til! återremiss.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 7 och.
11 dennes pä bordet lagda betänk.
N:o 92, i anledn. af väckt motion om tillåtelse att få inrymma skattlagd qvarn och husbehofs-qvarn i samma qvarnhus.
Föredrogs och bifölls BancoUtsk:s d. 11 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 25, i anledn. af väckt motion om preglande af en skådepenning lill åminnelse af H. M. Konung Oscar I:s och Dess höga Gemåls kröning.
Vid förnyad föredragning bordlädes ånyo, på begäran af Hr Westfelt, Nils, och Frih.
Raab, Adam Christian, BancoUtsk:s d. 11 dennes f. m. pä bordet lagda utlåt.
N:o26 öfver en af Hr Doctor Odman väckt motion, ang:de förändrad reglering af embets- och tjcnslemannapersonalen inom Banken m. m., och berättelse N:o 27, ang:de verkställd undersökning af Bancoverkets tillstånd, samt huru detsamma efter nästförtlutne riksdag styrdt och förvalladt blifvit.
Föredrogs och bifölls BaneoUtsk:s d. 11 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 28, i anledn. af Bancofullmäktiges hem ställan, att beloppet af en på K.
Räntekammarens räkning med Banken utställd, såsom falsk ansedd assignation å 7,900 r:dr b:co, hvilket uti Bankens räkenskaper bland dess fordringar balauceras, måtte få afskrifvas.
Föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 11 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 39, i anledn. af väckt motion om rättighet för ägare till frälse skattejord. att efter vissa bestämda grunder inlösa den af jorden utgående ränta.
LagUtsks d. 11 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 39, i anledn. af väckta motioner, om bestämmelse af ansvar för 412 Den 10 December. förfalskning af privatliankssedlar, blef härefter föredraget samt ånyo bordlagdi, på begäran af Gr.
Sparre, Erik, oell Hr Bildt, Knut.
Föredrogos och hiföllos LagUlsk:s nedannämnde d. 11 dennes f. m. på hordet lagda betånkm:
N:o 40, i anledn. af väckt motion om vissa förändringar i afseende pä renovation af underrätts dombok; N:o 41, i anledn. af väckt motion om föränd ring i 1 § 26 cap.
Byggningen, ang:de delaktighet i kyrkobyggnad; N:o 42, i anledn. af väckt motion om bestämmelse, att fjerdeparler i Stora Kopparbergs grufva må anses såsom fast egendom å landet, samt N:o 43, i anledn. af väckt motion om vissa tillägg till K. kungör, d. 27 Äng. 1823, ang-.de vederbörandes åliggande alt tillställa såväl Konungens Bef:h:de som Preslerskapet förteckningar öfver dem, hvilka för lagbrott blifvit vid domslolarne sakfällde, eller under framtiden ställde.
Föredrogs och bordlädes ånyo, på begäran af Gr.
Sparre, Erik, och Hr Bildt, Knut, LagUtsk:s d. 11 dennes f. m. pä bordet lagda betänk.
N:o 44, i anledn. af väckta motioner, ang:de förändring i dels Imfrätternes arbetssätt, dels ock domstolarnes ferier.
Upplästes och lades lill handlingarne från de öfriga RiksSt:n ankomne prot.uldr., nemi. frän PresteSt. af d. 4, 5, 7, 9 och 10, frän BorgareSt. af d. 2, 4, 5, 7, 9 och 14, samt frän BoudeSt. af d. 4, 5, 7 och 10 dennes. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till iO om aftonen.
Måndagen den 16 December 1844.
Plenum kl. 6 e. m. Underl, t. f.
Ridd.secret. anmälde, att från H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, ankommit en sä lydande skrifvelse:
Hindrad att infinna mig i det till i dag utsatte plenum hos H. R. o. Ad., får jag anmoda främste närvar, ledamoten alt dervid föra ordet.
I följd häraf öppnades plenum af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, såsom Fullm. för Grefliga ätten Creutz N:o 68.
Den 16 December. 413 Justerades 9 prot.utdr. för d. 14 dennes.
Hr Liljenstolpe, Axel Fredr., uppläste följande: Frånvar. då Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, under sisth plenum d. 14 dennes f. ra., väckte motion: ”att H. St. mattei und. förklara K. M. obehindrad, att uti Prins
Carls inrättning för vanvårdade barn samt uti den för samma ändamål vid Råby inrättade, inaccordera sådane barn, som redan fallit fångvården till last, mot ersättning af de medel, som för dylika barns förvarande i fängelserna utgå”, hvilken motion blifvit till H. SlatsUlsk. remitterad, får jag, lill tidens viunande samt för att icke ånyo upprepa hvad ej mindre jag sjelf, utan ock åtskilliga andra talare uti enahanda ämne yttrat, nemi. dä StatsUtsk:s utlät.
N:o 41, 20 punkten, ronde anslag till ifrågavar. räddnings-anstalter, d. 6 sisth Nov. e. m. till Utsk. återremitterades, vördsammast anhålla, del B. hagade vid behandlingen af nu förevar, motion fästa uppmärksamhet uppå de återremissen frän H. R. o.
Ad. åtföljande yttranden, hvaribland några hafva ett oålskiljakligt sammanhang med Hr Ehrenhoffs ifrågavar. motion och torde kunna utgöra någon ledning för Utsk. vid öfverläggningen dersammastädes, äfvensom möjligen t. o. m. förekomma en äterremiss, åtminstone inom detta H. Ständ.
Hr von Rosens, Georg, reservation emot Utsk:s beslut ronde 20 punkten af utlåt.
N:o 41, uti hvilken Hrr Frih. von Kraemer, af Harmens och Gustafsson inom Utsk. sig förenat, och hvilken reservation af flere talare inom H. R. o.
Ad. upptagits och hufvudsakligast gifvit anledn. till den derefter uppkomna discussionen samt till utlåhs återremitterande i nämnde punkt, innehåller, t. o. m. till orden, grunden för Hr Ehrenhoffs motion och utvecklar derförutan uti få, men bindande ordalag skälen till Statens, långt ifrån ”olämpliga” (såsom Utsk. funnit det), tvertom skyldiga inblandande uti föräldrars omvårdnad för sina barn och dessas uppfostran, dä den af föräldrarne vårdslösas och försummas.
Såsom jag ofvanföre haft äran nämna, vill jag icke nu upptaga tiden med ett upprepande ånyo af hvad som förut i frågan blifvit framstäldt.
Jag inskränker mig endast att åberopa, såväl mitt eget skriftligen atlemnade yttrande, som de Hi rs, hvilka instämma uti de af mig yttrade äsigler; och anhåller jag vördsamt, att hvad jag nu haft äran anföra, mätte till II.
StatsUlsk. fä åtfölja Hr Ehrenhoffs ifrågaställde motion.
Några ord vågar jag likväl anhålla att få tillägga:
Af Hrr Revisorernes vid H. K. H. Prins Carls inrättning nu sednast, d. 2 dennes, uti Statstidningen införda berättelse iuhemtar man med synnerlig tillfredsställelse, huru den bortgångne menniskovännen J. 0. Wallins vackra stiftelse frambringar allt lyckligare resultater.
Uti yngre afdelningen, eller den för vanvårdade barn, som redan inlrädt på brottets bana, hvilken afdelning vid 1843 års början upptagit ett antal af 25 barn, fans vid årets slut 30; och Den 16
De c em ber. af de under detta år utgångne 10 barn hafva 2:ne, på anhöriges ansvar för fortsatt tillsyn och omvårdnad, fått af dem emottagas, och de öfriga, efter undergången confirmation, hafva, genom Direct:s omsorg, erhållit passande tjenster, utan att sedermera andra underrättelser om deras uppförande, än högst tillfredsställande, till inrättningen ingått.
Denna afdelnings verksamhet hade vid nasti, års slut fortfarit blott 4 år, och likväl äro under denna tid 16 ynglingar räddade från brottets afgrund och, med förmåga och god vilja att redligt förtjena sitt bröd, åt samhället återgifne.
Delta från vårt eget kära fädernesland; och hvilka lyckliga resultater af dylika räddningsanstalter äga vi icke att åberopa frän främmande länder, såsom t. ex. den berömda och berömvärda af Hrr De Metz och De Brelignéres grundade åkerbrukscolonien vid Mettray nära Tours, Abbé Fissiaux’s straffcoloni S:t Pierre vid Marseille, den dylika räddningsanstalten för barn af begge könen vid Hamburg under namn das rauhe Haus arn Horn och slutligen fängelset la lloquette i Paris, den mest fulländade dylika anstalt för närvar., förutan den mängd, uti snart sagdt alla främmande länder, hospicer och välgörenhets-inrättningar, åsyftande samma ändamål, societeter och patronager, o. s. v.
Franska budgeten för innevar. år upptager endast såsom bidrag åt Societeten, motsvarande den hos oss för ”öm och sedlig modersvård” (Sociéte' de charilé maternelle) 120,000 fr. samt till hospicer och välgörenhets-inrättningar etc. öfver 500,000 fr.; till blinda och döfstumma institutet 282,000 fr.
Den Belgiska åter för sisth året endast för hittebarn o. s. v.
(Enfants troave's et abandonne's) 175,000 fr.
Detta blott exempelvis anfördt.
Man befarar, att Statens inblandande uti dylika inrättningar, som H. K. H. Prins Carls, skulle för desamma blifva menlig, d. v. s. att inrättningen skulle behöfva undergå någon förändring i afseende på dess styrelse, förvaltning o. s. v., i händelse statsbidrag komme att till densamma anslås.
Jag befarar ej detta.
Arméens Pensionscassa, för att nämna ett exempel, kan härvid åberopas.