Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsreglering föranleda till tillstyrkande af indragningar, eller vacancer, som otvifvelaktigt skulle bereda betydliga tillgångar till Statsutgifterne, hvarvid icke åsidosattes förnyande af Statsutskottets tillstyrkande den 17 November 18 to, att vid blifvande vacancer, ett femtedel af indeldta arméen kunde successive få blifva vacante; hvarigenom efter då uppfattadt förslag, en årlig inkomst genom Den 15 Fcbruarit\ 37* icke högt beräknade-vacanceafgifter af 131,170
R:dr skulle Staten tillskyndas; hvilket förslag, om det, den tiden, i saknad af conscriptionsinrättning, kunnat vara betänkeligt, åtminstone nu mera icke kan Vara det, då i behofVets Stund, tillgång till stridsmän aldrig saknas; och det medförde en tvefalldig fördel om Vacancer nu medgifvas, sorn efter alla föregående krig varit likasom en nationens rättig, het, emedan det beredde en lindring i recryteringsskyldigheten för hemmansbrukaren, i förening med en betydelig tillökning i Statens inkomster.
Om jag icke befarade att falla Högloflige StatsUtskottet besvärlig, skulle jag yttra en önskan, hvars uppfyllande jag tror skulle blifva af stort interresse för nationen och en anledning till nationens förbindelse till Utskottet, om, genom dess försorg en historique Upprättades ifrån igto års Statsreglering till närvarande tid, innefattande de hufvudsakligen förändrade förhållanden till inkomster, utgifter och behållningar samt dispositions- och redovisningsättet af anslagen, och af öfverskotten å StatsVerkets inkomster, i följd af Konungens Nådiga bref, eller Riksens Ständers föreskrifter; men skulle åter sannolikt en så beskaffad historique blifvaför mödosam och Vidlyftig, inskränker jag mig till anhållan, att äf StatsUtskottet erhålla hänvisning till de tryckta handlingar, der en del af förenämnde upplysn ngar kunna inhämtas samt att StatsUtskottet torde benägit uppfylla bristerne deri Så Vidt möjeligt är, med egne Uppgifter, som i annan väg, icke någonstädes kunna erhållas; Den 15 F elmar ii, Deli bu forsslagne historique, i afseende på förändrade förhållanden i Statens inkomster och utgifter ifrån igro års
Statsreglering vo. ye äfven troligen gagnelig för StatsUtskottet i dess granskning och beräkningar, och det vöre icke utan synbar nytta i flere afseenden, att nationen komtne i tilliälle att i ett sammanhang känna de beständigt stigande Statsutgifterne efter iSto års Statsreglering, och derjemte erhålla en närmare upplysning om de mångfaldiga Comitéer, som under desse år blifvit inrättade, så vä! i afseende på göromål, kostnader och redovisning derföre, som i hvad mån, de åsyftade -ändamålen blifvit uppfylte, eller hvad mera i desse afseenden kan vara ouppfyldt eller att iagttaga.
Jag anhåller vördsamt att detta anförande måtte till StatsUtskpttet remitteras.
ConstitutionsUtskottet förrättas på frenne divisioner, så att hvarje Protocoll således blott af åtta ledamöter, tvenne af hvarje stånd, läsas och granskas, anser jag mig icke sakna anledning go^ ya den anmärkning, att9 om sig så förhåller, detta granskningssätt icke synes mig vara förenligt med regeringslagarnes föreskrift RiksdrgsOrdningens 29 § innehåller, att
Constan^onsUtskotttf skall bestå af ledamöter Deli 15 Fcbruarit. 373 samt att detta Utskott fått det vigtiga uppdrag, att genomläsa StatsRådets Protoeoller, hvaraf synes följa, att Utskottets hela personal åligger läsa och granska dessa Protocol]er äfvensom, att det är en afvikelse derifrån, att fördela granskningsarbetet på divisioner, som med lika rätt och lika anledning kunde utsträckas till sex som till tre divisioner, men, hvarigenom, i alla fall den nog*- granna pröfningtn obestrideligen skall försvagas.
Lagstihuren har visligen funnit, att denne granskning fordrade ett större antal ledamöter, och den som har erfarenhet af hvad det vill säga att granska och sig utlåta öfver regeringsåtgärder, skall deri instämma, att ett alltför ringa antal till pröfningen deraf, icke uppfyller ändamålet.
Till denna granskning fordras sakkännedom, dristighet och försigtighet, sorn icke alltid äro förenade, och det skall icke sällan inträffa att ibland ett inskränktare antal, den villrådige, utan tillfällen att dela sin tvekan, eller understödjas i sitt omdöme, hälldre låta en rättvis anmärkning falla, än blottställa sig för misstag i ämnen af den vigt, som i omdömen om regeringsärender, och sannolikt skola anledningar till anmärkningar blifva färre och snarare kunna förbises i det inskränktare antalet af åtta personer, än ibland tjugulyra.
TUI styrka för detta omdöme, torde det tillåtas mig anföra ett exempel:
Vid sista Riksdag lärer äfven, åtminstone någon tid, läsningen af StatsRådets
Protocoller blifvit på trerine divisioner verkatäldj men vid 1820 års revision, upptäckte 374 Den 15 Februarii.
Riksens Ständers Revisorer, att krut blifvit ifrån kronans förråder, försålt till utrikes orter, hvarföre betalningen likväl icke blefupp’ tagen ibland Statens intrader, utan serskilt afsatt till tredje Hufvudti'elns förstärkning, hvaröfver Revisorerne gjorde anmärkning, som nu är underkastad Riksens Ständers pröfning.
Detta förhållande synes hafva bordt blifva sedt och anmärkt af 1S1S års ConstitutfönsUtskott, som likväl ej något derom lärer haft sig bekant, men då jag ej bör tvifla att det ju af Utskottet kunnat ses, har det förmodeligen blifvit förbisedt under den förkortade granskningsmethoden af läsning på 5:ne divisioner; och har Riksens Ständer således förbindelsen åt deras Revisorer allena för den betydelige anmärkningen, att under flere år för utrikes försåldt krut närmare 100,000 R:dr, blifvit utan att ingå till Statens intrader och deribland blifva beräknade, till tredje Hufvudtiteln disponerade, hvilket utan Revisorernas granskning aldrig varit kändt eller anmärkt.
Med afseende å hvad jag nu anfört, hemställer jag vördsammeligen att, så vida icke ConstitutionsUtskottet medhinner gemensam läsning af StatsRådets Protocoller, som vore en obehaglig följd af det längre mellanrummet, emellan lagtima Riksdagar, ConstitutionslJtskotet måtte begagna dess i 36 §•
Riksdagsordningen förvarade tätt att begära förstärkning i Utskottet, blott till läsning af StatsRådets protocoller, till det tvådubbla antal, som fordrades för att läsningen af Protocollerne kunde i närvaro af tjugufyra ledamöter Den ig Februarii.
375 på 3ine divisioner verkställas.
Jag anhåller ödmjukeligen att detta yttrande må till Con* stitutionsUtskottet remitteras.
Herr Gripensvärd, fredric Adolph'.
I fall MagazinsDirectionens ändamål varit något annat, än att under goda år samla förråder, hvarmed folket under onda år skolat bispringas; så har detta ändamål varit falskt eller åtminstone skeft utfördt.
I fall ändamålet åter varit jemt ingenting mer eller mindre än att utgöra en dylik assistanceanstalt, så har verket gatt vida deröfver.
Allmänna tänkesättet synes redan hafva så stadgat sig i ämnet, att man knappast behöfver utbreda sig deröfver.
Man är redan tämmeligen ense derom, att ingenting kan vara otjenligare och ändamålsStridigare än allmänna anstalter, sorn inblanda sig i den enskilde näringsidkarens yrke och vilja för det allmännas räkning, handla och vandla såsom köpman och speculanter.
Orsaken är lätt insedd: den enskilda vakar sjelf öfver hvarje detaille af företaget, ordnar och befaller, utvidgar och ändrar planer efter som de beständigt vexlande omständigheterne, för ögonblicket bjuda; hvad han i ett ögonblick ser kan han i samma ögonblick undvika eller benyttja; han är sjelf herre öfver sin förmögenhet och sitt företag, och kan våga den Den i-5 förra, för att bringa det sednare till mognad.
Verk äro deremot ett högst sammansatt och tungt rnachineri, $orn rörer sig med långsamhet och svårighet, som icke karr nyttja ö.gonblickets förcieiar, eller fly ögonblickets faror, utan måste gå sin jemna gång* efter längesedan gifna Reglementer och instruetioner- stadna och förfråga S'g vid hvarje oförutsedd händelse, låta den oförmodad© lyckliga conjuncturen gå sig ur händerna, och slutligen, sedan den försvunnit, begynna värka såsom funnes den ännu.
Mycket gåc ock åt såsom smörja till de många hjulen.
Detta är historien om hvarje allmänt verk, som skaldt handla såsom en enskild i detta är också vår Magazinslnrättnings histo-^ fia.
Ett obotligt oadt med dylika verk är, att de vanligen, genom inblandandet i enskilta näringarna, hämma och förvirra alla den enskilda idoghetens beräkningar.
Tillvarelsen af en inrättning, som i stort skulle handla med spannemål, har afskräckt köpmannen från alla betydligare speculationer, skaffat nödstälda orter en senare och oföllkomligase undsätt* ning, än om enskildta uppmuntrats att besörja den, och frambragt ett allmänt elände, sorn åtminstone aldrig kunnat blifva värre, örn prisen och tillförsel fått reglera sig endast ge.»
Bom concurrencer, utan att ex officio besörjas af ett allmänt Verk.
Sluteligen stod Magazinsverket der med sina förråder, villrådigt hvad med dem skulle företagas; utskeppning ®ch bränvinsbrlRniog\_måst© tillgripas, ocia
Den i5| Februuvii\ 37? spannemålsfonden smälte bort g<?tiom kostnaderna vid spannemålens bortskaffande.
Jusi som detta ändteligen gått för sig, inträffade ett mindre fördelaktigt |r, och Verkningarna få vi snart se, Magazins Inrättningens lånesystéme haf varit så tryckande, att det svårligen låter Jemföra sig, med något annat, än Konung Pharaos och den kyske Josephs.
Folkets öfrige skatter hafva jemförelsevis, varit drägli-" ga emot dem till Magazinsverket.
Och detta har ändock blifvit bankrutt; hvarigenom jernforellen med detta Egyptiska Magazinsväsen-» det kan än ytterligare fortsättas.
Omöjligen kan jag inse något skäl, hvarföre en inrättning skulle fortfara, som drifver sin rörelse med förlust, och ändock utarmar dem med hvilka den drifver densamma.
Jag är fullt öfvertygad, att resultatet af en allmän Magazinslnrättning för bela Riket, aldrig kunnat blifva annat än skadeligt, åtraindstone så länge den är bestämd att handla och vandla»
Hvad jag sagt om dess olyckliga verkningar, drabbar således egentligen Inrättningen i sig sjelf, men icke Directionen, om ock flere misstag i detaille må vara gjorde, såsom Revisorernes berättelser visa* Utan att upprepa en hop nog kända facta, får jag således äran föreslå, att dea ma varande MagazånsDirectionen måtte upplösas* Nödigt lärer dock vara, att någon Inrättning 3?
8 Den 15 Fcbruarii. tillskapas för de ännu återstående fordringars indrifvande, effecternes försäljning ock, med ett ord, affairernes uppgörande, så vida icke Ständernes Herrar Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, kunde åtaga sig att besörja uppgöringen, med biträde af ett Ombudsmanna Embete.
Man behöfver icke vara bekymrad om öfverskottets användande eller balancens betäckande.
Likväl som Banken måst åtaga sig förskotterne, kan han äfven njuta vinsten, ifall, mot förmodan, någon sådan skulle upp stå, eller tåla förlusterna, hvilka säkert icke blifva större, om affairerne genast uppgöras, än om Directionen skulle fortfara i sin verksamhet.
Någon Inrättning måste dock finnas, för att trygga folket mot brist i hårda år.
Men denna inrättning bör icke vara allmän, för hela landet; tvärtom bör en särskilt finnas för hvarje Socken, eller, der Socknarne äro små, för hvarje Prestgäll eller det district, hvars 6torlek af behofvet bestämmes.
I Districtseller Socken-Magazinerna bör insamlas torkad Spannmål, i tillräcklig mängd, för att under inträffande missväxtår kunna bispringa folket till utsäde.
Frågan om fond till dylike Magasinera anläggning, bör ej vara svårare att lösa, än den om fond för MagazinsDirectionen varit.
Enda skillnaden är den att District-Magazinerna erbjuda en säkerhet, som bemälte Directisn ej kunde göra.
För hvarje district som Den 15 Februarii, 379 vill anlägga Magazin, öppnas låne-rättighet i Banken, och alla districtets jordägare gå gemensamt i borgen för lånet.
Om ock den summa, som på det sättet utdäppes, blifver större än MagazinsDirections c red it if, står den dock på fullkomligt säkrare fotter, och sprider sig directe bland fplket.
Hvarje låntagare äger ovilkorligt, att in natura återbetala, hvad han till undsättning bekommit.
Denna enkla inrättning anser jag tillräcklig, att ersätta allt annat Magazinsverk, Och dessutom icke så beskaffad, att den kan, såsom MagazinsDirectionens, föranleda på en gång Statsförlust och Folkets skuldsättning
Jag anhåller vördsammast, att detta mitt Memorial, må till behörigt Utskott remitteras, samt de öfrige Med-Ständerne communiceras.
Herr Gripen/värd, Fredric Adolph:
Hvem har ej känt olägenhetcrne af de in
Den 15 Februarii. skränkningar, sam vår nu gällande Brsnvinsförordning stadgar, i afseende på rättigheten att begagna pannor af hvad form oqh construelion sorn man behagar, Då vi äga uppfinningar, hvarigenom minst 30 procent af ved och arbete besparas vid spannemålens förvandling till brännvin, är det nästan otroligt, att förordningen lägger hinder j vägen för dessa uppfinningars fria begagnande- Skälet säger snan vara, att den, sorn äger och nyttjar redskap af den gamla van— liga constructionen, skulle vara obilligt beskattad, i fall han skulle betala lika mycket, t förhållande efter kacnerymd, för sin rättighet att bränna, som en annan, hvars beqvämare redskaper, göra tillverkningarne lättare.
skall raan uppmuntra det gamla odugligas bibehållande, genom beviljande af fördelar?
kunde man icke af Samma skäl lägga en skatt t. ex- på bruket a,f ny åkerredskap, hvarigenom jorden bättre häfdas, med mindre dragare och på kortare tid?
De, som behålla den gamla oviga redskapen,, kunde ju påstå sig prejudicerade, då de skatta för sin:i jords afkastning lika mycket med den, som med mindre mödor erhåller den lika stor? lika rimligt vöre detta påstående, sorn det, att man bör skatta mer för beqvämare feränvinsredskap.
Den nu att bibehålla de tid- och ved-ödande gamla Den F5 Februarii, pannorna- Hade dessa ingen fördel vid beskattningen, skulle de snart utträngas, af mera beqväma och riksgagneliga verktyg.
På dessa grunder, om hvilkas oomknllstötlighet jag är innerligt öfvertygad, vågar jag således föreslå, att ingen skillnad i formen af bränn vinsredskap, hädanefter må föranleda skillnad i beskattningen.
Om d^tn är här ej stället, att egentligen tala ^ de måste f- lla med MagazinsDirectionen.
Men öfver allt, der denna dritves skiljd från landtskötseln, gå dessa fördelar förlorade.
Jag anhåller, att detta mitt Memorial; måtte till behörigt Utskott blifva remitteradt, samt med de öfrige Med-Stånden communiceradt.
Herr vok
Qvant en, Carli Som brännvins-tillverkningen är nära för - 382 Den 15 Februarii. enad med jordbruket, nödgas jag fasta upp-* märksa milsten på de vilkor, mot hvilka jordbruket får begagna denna binäring, hvilka efter min tanka nödvändigt måste undergå nå'* gon förändring.
I de provinser sorn hafva åkerbruk till huf. vudnäring, och som sakna grannskapet af större Städer, eller Bergslager; där nödgas innevånarne, för att finna en tillgång till alla vid jordbruket fästade utgifter, att förädla sin spannemål till bränvin.
Häruppå lades 1S12 eö bevillning, som då, i afseende på uppstegrade bränuivinspriser, ganska väl kunde bära sig, men som nu genom förändrade tider, blifvit den största och orimligaste skatt, för de större egendomarne, som någon förädling af rudimaterier i hela verlden kan uppvisa.
En egendom t. ex. värderad till 30,000 R:dr betalar i årlig b;villning för capital värdet 60 R:dr Banco; den får begagna tvenne nittio kannors pannor, och för att nu äga rättigheten att förädla dess egen production, drabbar honom yt-1 terligare en bevillning 4 och en half gång högre, än den primitiva, eller 270 R:dr Banco.
Med nu varande bränvins-pris, emot spannmålen, ar jordbrukarens vinst ungefär hvad Kronan tillkommer, då man sätter ved och arbete i sitt tillbörliga värde.
Jag vill bevisa, att der transporterne äro längre och svårare, efterskänker jordbrukaren vid försäljningen något af veden och arbetets verkliga värde, Det är således endast penninge-behofvet och förlägenheten, som tvingar jordbrukaren taga Den 15- Februarii.
383 sin tillflykt till detta verkligen mödosamma och odrägliga arbete, hvarigenom han erhåller en vara, säljbarare än spannmålen, och dymedelst för en stund kan afvärja behofvet.
Det ser ut som ändamålet härmed vöre, att hindra jordbrukaren från möjligheten af att kunna tillverka bränvin, för att lika med åren 1812, 1813 och 1814. uppdraga åt utländningen besväret med spannemåls-förädlingen.
Då den höga Brännvinsskatten lades på de större Brännerierna, hvilka egentligen fylla behofvet af denna vara i Sverige, hade lagstiftaren grundade skäl dertill; då gällde 1 Tunna Råg 13 R:dr 16 sk.
B:co, 1 Tunna Korn 10 R:dr Banco; Summa 23 B:dr 16 sk., deraf erhöllos 35 kannor brännvin å 1 R:dr 32 sk. (det gällde ofta 2 R:dr B:co) gör 58 R:dr 16 sk-; när härtill läggas alla omkostnader som äro de samma nu söm den tiden, circa 6 sk. per kanna, kostade Bränvinet i tillverkning 42 sk- B:co, och då det betaides med 1 R:dr 32 6k-, blef således en ren vinst å hvarje kanna af 38 sk.
Banco, som för en tillverkning af blott tio tusen kannor med tvenne nittio kannors pannor, skulle lemna en behållning af 79 »6
R;dr 32 sk. 5 då var bevillningsskatten 270 R:dr Banco ej svår att utgöra- Men nu deremot gäller en tunna Råg 6 R;dr 32 sk.
Summa 13 R;dr 16 sk., lemna 35 kannor 384 Den. i 5 FebriiaHi, brännvin å 24 sk. gör 17 R.dr 24 sk., nar hår-* till lägges omkostnaden 6 sk* kannan, kostaf det i tillverkning 24 och en tredjedels skilling, oell således förlorar tillverkaren en tredjedels skilling.
Då Potates bränneä uppstår visserligen någon vinst, och är det egentligen Fotatesodlingen sorn gör det möjligt för jordbrukar ren att bränna.
Städerna kunna snarare betala denna höga skatt, emedan de försälja sitt bran* vin sjelfve alltid emot 4 å 6 sk:S högre pris, äfvensom dranken, då deremot jordbrukaren nödgas låta bränviflshandeln först gå genom Köpman, då forslandet tillkommer och graderne nedsättas.
Köpman skall billigtvis hafva sin vinst och samma öfvervinst hafva således sfven de som bränna och försälja i Städerne.
I de provinser der spannmålen kostar mindre, är äfven brännvinet i lägre pris; i vestra provinserne kostar det 30 å 32 sk.
Riksgäldssedlar kannan, i Skåne lärer det kosta em" kring 24 sk.
Riksgäldssedlar; att Kronan har säkraste vinsten äfven der, lärer vara onekeligt. jag vill äfven förklara på hvad grund omkostningarne uppgå till 6 sk.
Med tvenne nittio kannors pannof kunna tillverkas natt och dag 60 kannor brän-4 vin, gör på 200 bränndagar, 12 000 kannor.
Skatten härföre, 270 R:dr Banco, gör något öfver 1 sk- Banco per kanna.
200 famnar ved a2 R:dr 36 sk., gör 550 R.dr Banco, äfven något öfver 2 sk. per kanna, 4 man dagligen i Den ry Februarii, 3*5 i bränneriet, gör 800 dagsverken å 16 sk0'
Banco, 266 R:dr 32 sk, circa 1 sk. per kanna; ett sådant bränneri tarfvar 1 bok-; håll, ä 26G R:dr32 sk , gör circa 1 sk. per kanna» .Nu tillkomma nattarbetet i bränneriet, qvarnkörälor, mältningen och Sparmemålen; bränvinets forslande till städeme, läckage, in m« som jag blott vill upptaga till 1 sk. per kan^ na, ehuru det går vida öfver, och resultatet är, att 6 sk.
Banco per kanna, är det aldra» minsta bränvinstillverkningen kostar.
Jag får derföre ödmjukast fötesiä, att: 1:0.
Bevillningen för alla inmurade brån* vinspannor blifver fastställd lika med bevillning gen, eller 2 R:dr per 1000, efter hemmansvärdet för hvilket tillverkning sker, efter den tariff, som i nu gällande förordning finnes utstakadt.
Härigenom blifver den omättligt höga bevillningen å de större pannorna nedsatt.
Det är en orimlig princip att en 60 kannors panna får för 15 R.drs afgift tillverka 3000 kannor bränvin, då erne 90 kannors pannor, som äro blott 3 gånger så stora, och ej kunna tillverka mera än 3 gånger så mycket bränvin eller 9000 kannor, skall derföre i stället för 3 gånger 15, eller 45
R:dr betala den oerhörda bevillningen af 270 R:dr Banco, eller 18 gånger 15 R:dr, då naturligtvis en större egendom kräfver större tillgångar och större utgifter.
JBil. till Ridd. 9.
Pr, 1 Band, 25.. 5gG Den Ig Februarii, 2:0.
Att bränvinsbränoirigen med inmurade pannor, ej får ske annorlunda än efter jordens värde, så att intet bruk, sågars eller, qvarnars värde deruti får ingå, att sådant värde ej får bestämmas af ägaren, utan skall vid större bränneriverk, noga undersökas af Taxerings- och PröfningsCommitéer. 3;ö, Lyftpanneafgiften blifver oförändrad, 4:0.
Om bevillningen ej kan nedsättas, titan att tillgång till samma summa å annat håll måste sökas; så vågar jag ödmjukast föreslå, att den lägges å bränvins-consumtions-afgiften.
Maj:ts Nådiga Utslag till förmån för Gefle Stad, hvarigenom Staden å 16 stycken 90 kannors pannor lätt en årlig afkrifning af 1350 R:dr Banco, visar äfvenväl att Hans Majit anser den nuvarande bränvinsbevillningen alltför hög och landet torde äfven behöfva en sådan lindring.
NiO ia.'
Herr Reen jljerna, Nils Svantel En Jordbrukare som bidragit till landets förskönande och uppodling, som nu klagar, afspisa* med det orimliga ordet öfverproduction.
Det är bristen på penningar (och för hvilken brist, skylla sig törhända Stäudsrne Den I5 Februarii. 33? ejelfve) och denna brist ensamt sorn vållat, att en storrå production blir sin egen mördare, då producteii faller till halfva värdet, men productionskostnaden blir densamma.
Det må vara klart, som dagen, att rörelsecapitalöt, långt ifrån att förminskas, bör Växa i samma mån, som production, om icke allt skall tvingas åter, till sin förra låga ståndpunkt och odlingarne blifva ödemarker, då rågtunnan i alla tider varit ansedd, för en lika säker mätare, som silfver Riksdalern, har producenten genom Ökad production, förmodat sig öka sin förmögenhet.
Oättvisan af rörelsecapitalets förminskning hade ändock va^- rit mindre skriande, om dermed hade vunnits coursens förbättring; då denne icke infunnit sig, så måste det bevisa, att Sverige ännu producerar: hoc est exporterar för litet, att vända handels balancen till sin fördel; utlänningen lärer föga bekymra sig om vårt pappersmynts indragning och producters fall, och torde hända gjorde vi bäst, om vi öfverlemnade åt köpmannen, som har med utlänningen att skaffa, omsorgen att jämka förhållandet, emellan hans och våra varor, hans och våra penningar, och om vi åtnöjde ors med att till circul,tionens befordran och varumätare inom landet, skaffa ett tillräckligt belopp representativer, som gingo man och man ei mellan och hade Svensk jotd till hypotbek, mot högst 4 procent, Bevillningens storhet har i sin mån blifvit ansedd, som en orsak till förlägenhet, likväl mäst derföre, enligt 333 4)cn 15 Februari^ mia tanka; att för stort qvantum varor åtgått för den skattskyldige att skaffa s'g den enda sak, hvarmed bevillningen fått erläggas.
Tillvaron af province-Banker måste medföra en erkänd nytta i rörelsens befordrande, då fonden är tillräcklig, organisation rigtigt uppgjord och Styrelsen säker.
Om rörelsecapitalet till och med fördulw blades, hvilket likväl ej är min åsigt skulle det ej ensamt kunna afhjelpa för lägenheten 3 men åtföljdt af den yttersta möjliga frihet uti handel och näringar, skulle resultatet inom korrt tid visa sig, och våra efterkommande i alla Stånd och Classer välsigna detta Riksmöte.
Jag anser hufvudvillkoret till förlägenheters afhjelpande ligga uti omnämnde handels^ och näringsfrihet, och ej uti låneanstalter, hvarpå jag endast yrkar, derföre, att de äro ett vilkor för begagnandet af de förra, nemligen, (handels- och näringsfrihet) och en skyldighet af Staten att lemna resoursser, synnerligast åt dem som ett annat systeme inledt, uti för dem sjelfve menlige, men för Staten högst nyttige speculationer __ nemligen odlingar.
Från handelsfriheten måste nödvändigt undantagas införskrifvandet af spannemål och bränvin, hvilka varor, uteslutande böra vara landtmannen förbehållit att producera och försälja.
Jag vidgar derföre föreslå, att Krono - Den 35 Februarii, 339 brännerierna böra nedläggas och försäljas; jag tror att de i senare åren letnnat ringa behållning ; Städernes bränningsrättighet, om ej upphä'vas åtminstone nedsättas till motsvarigheten af det jordbruk de inhafva.
Crediten emellan enskilta', forde sedan upphjelpa® af sig sjelf, utan konstigare hjelpemedel än tillgång på penningar och utan iandsförderflige realisationer, hvarpå ett naboRike visar oss ett mindre tillfredsställande exempel.
Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhållas vördsamt.
Herr Tohm, Wollrath'.