Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man fråga backstugusittarne om deras åsigter rörtde hemmansklyfningen, så finge man af dem lika grundliga utlåt:n, som man nu fått af gesällerne i afseende på mästareprofs afläggande.
Möjligt är, att Hr
Hjerta om detta mål vet mera än gesällerna sjelfva.
Det stod en gång under en transparent: ”detta hafva skomakare-gesällerna gjort.”
Om ifrågavande petition torde, man med skäl kunna säga: ”denna hafva gesällerna icke gjort.”
Vi kunna således lemna henne derhän.
Hr Hjerta har upgifvit, att sedan 1846 hade mästarnes antal ökats.
Sådant är ganska naturligt, när de ganda banden lossats och en hvar kunnat blifva mästare, utan tillräcklig kännedom af sitt yrke.
Men en mästare utan gesäller betyder icke stort hvarken för sin egen bergning eller för samhället i det hela, utan han är nästan att betrakta såsom ett sjelf-försörjnings-hjon.
Ytterligare sade Hjerta, att cessionerna sedan den tiden blifvit färre.
Detta kommer förmodligen af 2:ne skäl.
Först och främst äro de personer, hvilka förtidigt blifvit mästare, i sin bästa ålder, så att, om de någonsin skola kunna uppehålla sig, så är det just nu.
För det andra hafva de ingenting alt cedera, så att genom en cession vore ingenting hvarken för dem eller deras fordringsägare alt utreda.
Man har äfven sagt, att profvet afhällit den fattige från att blifva mästare.
Det är möjligt, alt några svårigheter hafva, i detta hänseende, kunnat för honom upkomma, ehuru jag tror dem hafva varit undanröjda, redan före 1846.
Men ganska säkert är, att den fattige kommer att, genom kapitalisten, blifva vida mera, än genom profvet, utesluten från egen verkstads innehafvande.
Fruktan för täflan är naturligtvis den orsak, man åberopar, då man talar om mästarnes önskan alt bibehålla profven, emedan de derigenom skulle afhålla andra från att i sin ordning blifva mästare.
Men del är ju klätt, att om de, som äro mästare 1854, hafva denna fördel nu, så hafva äfven de, som äro mästare 1864, densamma.
Delta är således en stadigvarande fördel på mästarnes sida.
Denna förmån för dem och för de gesäller, som hädanefter blifva mästare, anser jag tillika vara en fördel för hela samhället, derigenom, alt några handtverkare då finnas, som äro sina egna, som äro belåtna.
När deremot kapitalisterne bemäktiga! sig verkstäderna, och handtverkarne sakna utsigt I Di! n 27 September c. m. 3S3 till förkofran med tiden: sä går det här, såsom i Frankrike, alt arbetarne utbryta i bittra klagomål öfver ”medtäflans förbannelse”, såsom de säga.
Det är ock klart, att den, som i sig sjelf är svag och icke har något skydd i förfaltnme» utan bloltslälles för medtäflare från alla håll in- och utrikes, lian måste falla.
Lagerbjelke har yttrat, det man skulle geDom antagande af Utsk:s förslag återgå ett par århundraden, samt alt de gamla Förfatln:ne, före år 1846, voro ändock något bättre än Utsk:s förslag.
Han omförmälde, huruledes den ena handteriugen då var fri derföre, alt hon räknades till fabrik; men den andra bunden derföre, att hon räknades till handtverk.
Ja, det är sanni, att då funnos t. ex. manufaktur-snickare, sora voro frimästare, och handtverkssnickare, som voro underkastade lära och prof.
Detta var en oriktighet, som hade bordt afhjelpas derigenom, att man rättat författn:o, men icke derigenom, att man alldeles afskaffade henne.
Här säges, alt allmänheten icke har större trygghet, då profven afläggas.
Men detta påstående är en öfverdrift.
Jag vill derpå anföra ett bevis.
I Londons City äro skrän bibehållna, .lag hade tillfälle att, då Lord Mayors-valet 1851 förrättades, se representanter af desse skrän upställde vid ingången till Guildhall.
Desse hafva betydligt större afgifler, än de handtverkare, som bo i förstäderne; men kunna ändock beslå, vid sidan af dem.
Huru skulle sådant vara möjligt, om ej skrå-handtverkarne hade en större skicklighet att sälta mot de andra och derigenom hålla sig uppe.
Hvarföre fortfara de med denna inrättning, om de icke holle henne för god.
Imedlertid anses Londons City vara kärnan af det varuförädlande England.
Hr Gripenstedt har sagt, att då fråga är om fördel för allmänheten, eller för en viss klass, så bör man göra mera afseende på allmänheten.
Jag tror att man bör göra mera afseende på dugliga medborgares, än på penningars eller besparingars erhållande.
Om en författn. är sådan, att allmänheten besparar medel, men raan undergräfver en medborgare-klass, som borde uprätthållas, så är det en förlust, emedan menniskor äro mera värda än mynt.
Man må icke, för det sednares skuld, upoffra de förre.
Jag fortsätter milt yrkande på bifall till denna punkt.
Sedan jag för en stund sedan anmälde mig, har den siste värde talaren emot mitt förra yttrande gjort anmärkmr af den beskaffenhet, att jag hoppas det Höglotl.
Ståndet ursäktar mig, om jag uptager några ögonblick med att besvara dem.
Den värde talaren har ansett, att man af det utaf mig upgifna faktum, nemligen antalet af dem, som blifvit mästare före och efter Författms utfärdande, och antalet af de cessioner, som under samma tider inträffat, ej kan draga några slutsatser, emedan det syntes honom klart, att de, som blifvit mästare efter Författnms utfärdande, ännu, då de nyligen trädt i utöfning af sina yrken, borde vara i den ställning, att de ej behöft cedera, men jag ber vördsamt att få fästa hans och det Höglofl.
Ståndets upmärksamhet derpå, att om detta kan änses gälla för det mindre betydande antalet, som blifvit mästare sedan Förfaltmn utkom, så skulle, om de skäl, som petilionä - 384 Den 27 September e. m. rerne anfört för sin anhållan om ändring i Författnin, skola gälla något och i fall det egde någon grund att författningen verkat till handtverkeriernes förfall, sådant visat sig åtminstone deri, att ett större antal af de äldre mästarne gjort cession.
Men man behöfver icke blott hålla sig dervid, att cessioner ej egt rum, ulan jag tror alla äro ense derom, att om också bland det antal arbetare, som blifvit mästare efter det författningen utkom, många äro i mindre bemedlad ställning, och hafva svårt att laga sig ut, slå dock handtverkarne, åtminstone här i hufvudstadén, i en mera fördelaktig ställning än någonsin förut, och det torde icke vara någon obekant, ali handtverkarne tilltagit både i skicklighet och i mängden af produkter, samt alt konsumtionen sker hastigare och afsändningarne till landsorlerne äro talrikare än förut egt rum.
Den värde talaren har tillika, i afseende på den af mig åberopade mot-petilionen, sagt, alt dermed troligen icke var samma förhållande som med en transparent, hvilken haft till underskiift: ”detta hafva skomakaregesällerne gjort.”
I anledn. deraf ber jag alt få uplysa hvad som händelsevis är mig bekant, ehuru jag icke var närvar:de vid sammankomsterne, att då flere hundrade gesäller samlades till dessa rådplägningar, fördes dervid prol. öfver hvad sora yttrades.
Detta prot. finnes ännu tillgängligt, och det var stride efter de opinionsyttringar, sorn då afgåfvos och de argumenler, som dermed anfördes, som den omförmälde mot-petilionen sedan upsattes och afgafs till K. M. Således, om man också med rälta kan säga, alt icke skomakaregesällerne gjort denna petition, så hafva dock, i afseende på dess hnfvudinnehåll, gesällerne gjort den sjelfve.
Den värde lataren har sagt, alt man icke kan draga några slutsalser från sådane stridsskrifter, emedan man deri vanligen på begge sidor kommer till öfverdrifler.
Nu är likväl förhållandet, att de motioner, som blifvit väckte hos RiksStm, grunda sig nästan alla på innehållet af den petition, sora mästarne afgåfvo, emedan ett par af de personer, som stodo i spetsen för denna petition, just nu äro Riksdagsmän i BorgareSt., och derföre på samma petition grundat sina motioner.
A andra sidan tror jag, att, ehuru litet afseende raan må fästa på mot-petitionen och hur stora öfverdrifler den må anses innefatta, det icke kan nekas, att den innehåller argumenler, som icke blifvit och ej kunnat blifva vederlagde af motparten, och då böra väl dessa argumenter tillerkännas någon klags vigt.
Jag ber att få begagna tillfället att säga några ord i afseende på hvad den värde talaren ylirade om förhållandet i andra länder, och den slutsats han deraf dragit, att en reaktion i afseende på näringsförhållanderne egt rum i Preussen.
Detta hafva handtverksmästarne icke heller underlåtit, alt i sin petition åberopa, men jag vet icke hvarföre den värde talaren fästat sig uteslutande vid detta land, då del likväl är bekant, alt i de flesta öfriga länder en nästan komplett näringsfrihet eger rum.
I England, med undantag af Londons City, der skrån finnas qvar, vet man alt enhvar eger rättighet, att, utan något i förväg lagdt hinder, anmäla sig till bedrifvande af Den 27 September e. m. 385 af hvilken näring han behagar.
Dervid förekommer icke afläggande af något prof.
Delsamma är förhållandet i Frankrike, der en hvar för hvarje år eger rättighet att förändra sitt yrke, blott han dertill anmäler sig och uttager ett patent, hvarigenom kan kontrolleras alt han betalar sin skatt.
Samma förhållande eger ram i Holland, Belgieo, Spanien och äfven Ryssland, hvad handtverksyrken angår, oaktadt fabrikerne der äro föremål för särskilde privilegier.
Då synes mig, alt då man vill taga exempel från öfriga Europa, bör man taga det snarare från flertalet än från ett enda land, der dessutom icke denna reaktion visat sådane frukter, . att man deraf kan draga några slutsatser.
Man vet väl, att den i många fall verkat stort missnöje, men man kan jemväl säga, att den verkat belåtenhet på andra sidan, och jag vill således icke derom yttra mig, men jag tycker att man långt hellre borde rätta sig efter exemplet från flere länder än efter förhållandet i ett enda.
Ser raan återigen på verkan af lagstiftningen i afseende på qvaliteten af produklerne och de yrkes-drifvandes ställning, torde det icke vara obekant, att det ej finnes några länder der handtverksskickligheten är så långt drifven som i England och synnerfigasl i Frankrike.
Den som varit närvarande vid de sednasle expositionerne i Frankrike, kan vitsorda detta, och lika så den som besökt expositionen uti krystall-palatset i London.
Men icke nog dermed att i Frankrike finnes den största skickligheten och konstfärdigheten, (jag säger icke, oaktadt mästerprof ej afläggas, utan just derföre, att näringsfriheten eger rum) man kan äfven, då man frågar de handtverksarbetare, som rest i fremmande länder, öfvertyga sig derom, att uti intet land är arbetaren så väl betald som i Frankrike och England och långt mera än i Preussen, der den nya reaktionen icke, så vidt jag tror, visat några särdeles fördelaktiga frukter, hvarken för mäslarne eller arbetarne.
Hr von Hartmansdorff har slutligen kommit fram med ett förmodligen i hans tanke rikligt kardinal-skäl, hvarmed han trott sig kunna verka på R. o. Ad:s öfvertygelse, då han sagt, att man genom den nu föreslagna återgången skulle lemna den fattige men skicklige handtverkaren ett stöd mot kapitalisten.
Det är också min tanke, att om, genom en större näringsfrihet, den skicklige handtverkaren riskerade att blifva qväfd af kapitalisten, borde man besinna sig innau man vidloge ett sådant steg och tillse om ett sådant förhållande verkligen eger rum, som kan påkalla en återgång.
Men innan något sådant beslut fattas, mäste man väl undersöka om sjelfva premissen eger grund, och då lager jag mig friheten fråga, om man hört all någon större kapitalist anmält sig till ulöfvande af något handtverk, vare sig i hufvudsladen eller i någon annan stad i riket.
Kan man icke upgifva att den tvetydiga näringsfrihet, som lemnades genom 1846 års Författa., haft en sådan verkan, så förfaller ju sjelfva basen, hvarpå yrkandet grundades, och efter min tanke är verkliga förhållandet att sådant icke egt rum.
Det är också naturligt, när det är fråga om ett handtverk, att det ej kunnat inträffa, emedan den, som drifver ett handtverk, måste till en viss grad sjelf 12 H. 25 380 Den 27 September e. m. lägga hand dervid, såvida han icke skall blifva helt och hållet beroende af den verkmästare lian använder.
Dessutom är förhållandet med handtverk i allmänhet, alt de icke fordra stora kapitalförlag.
De utföras efter beställningar, hvarföre det icke kan blifva uträkning för verkliga kapitalister att lägga sig derpå.
Det enda man kunde anföra såsom bevis, att kapitalister befattat sig med sådan rörelse, är att en och annan börjat alt här i hufvudstaden hålla magasin för färdiggjorda kläder.
Några andra dylika exempel kunna icke framdragas, men utom det, att ganska mångå arbetare hafva en fördel deraf, alt personer, som hafva tillgångar att upköpä kläde, kunna sysselsätta arbetare vid sådane tillfällen då de eljest icke hade något alt göra, så är det ganska klart, att sjelfva arbetsskickligheten derigenom utvecklas, och det har icke visat sig, alt dessa magasiner för färdiggjorda kläder minskat arbetet för de egentliga skräddarne.
Delta kan vara en intressant fråga, hvarföre jag också försökt att taga reda på förhållandet, men jag har ej kunnat finna att någon sådan minskning egt rum.
Således bortfaller basen för del argument Hr von Hartmansdorff framdragit, hvarföre hans' påstående förlorar allt värde såsom argumentation, och på dessa grunder vidblifver jag min anhållan om afslag.
Beträffande prol. vid gesällernas och sjelfförsörjarnes öfverläggning, så tror jag, alt det var just prolokollislen som tillika var Ordför:de.
Jag minnes icke hvad han hette; men jag kommer säkert ihåg, att han hvarken var gesäll eller sjelfförsörjare, utan någon skrifvare. - > Hr Hjerta har sagt, att man icke bör åberopa Preussens exempel allena, ulan man måste äfven hålla sig lill England och Frankrike.
Dessa länder har jag redan omnämnt.
Men Ilr Hjerta har jemväl upräknat Holland, Spanien och kanske äfven ännu flere, som det skulle vara tröttande all genomgå.
Det är klart, alt i eli land sådant som Frankrike, hvars folk har förklarat sig sjelft vara samhällenas pånyttfödare, — det är klart, säger jag, att detta folk, om det äfven finnér sig hafva begått misstag, icke anser sig kunna, för skams skuld, återvända lill hvad det en gång afskaffat såsom ringa och föraktligt.
De svårigheter, Fransmännen haft alt bekämpa i afseende på arbetarne, visa hvilken nylla näringsfriheten der medfört. 11 intet land, utom England, har man haft så många svårigheter af arbetares sammangaddningar, som i Frankrike.
Hr Hjerta påstår alt gesäller och arbetare äro, i Frankrike och England, bättre betalade än annorstädes.
Del känner jag icke så noga; men hvad jag vet är, att just i dessa länder hafva arbetare-föreningar, mot fabriksoch verkstadsägare, allmännast förekommit.
Hvarföre är det, som i Frankrike en tidning, utgifven, såsom jag tror, af Proudhon, och kallad ”la voix du peuple”, förer lill valspråk: ”guerrc an capital et aux capitalistes”, om icke derföre, alt arbetarne känt sig förtryckta af kapitalisterne?
Hade icke detta varit händelsen, så hade icke Tidningen kunnat väcka så mycken oro i landet, som bon verkligen gjort.
Jag hör tillägga ali, utom Preussen, hafva äfven Den 27 September e. m. 387 hansesläderna återgått till gammal Handtverks-Ordning — om man vill kalla det cn återgång, (y det voro Fransmännen, som der införde näringsfriheten under den korta lid, de innehade dessa städer.
Hr Hjerta har sagt, alt handtverk icke fordrade så stora kapitaler och att följaktligen icke heller så stor fara vore för kapitalisternas intrång deri.
Men hurudant är förhållandet med handtverkeri i Frankrike, i Paris?
En skräddareverkstad der håller tillika kläden, och är således försäljningsbod tillika.
En dylik verkstad försäljes från den ena egaren tifl den andra, jemte kunderne, och lösningspriset derför går understundom till 2 eller 300,000 francs.
En sådan summa kan ingen annan än en kapitalist anskaffa.
Jag har frågat en der bosatt Svensk skräddare, vid namn Arfvidsson, om .förhållande! med handtverket och med de gesäll-upror, sorn der flera gånger egt rum, samt om det icke hände, då gesällerne upsagl sitt arbete och mäslarne således voro i förlägenhet, att många gesäller sjelfve blefvo mästare.
”Det kail väl hafva handt, sade han, med en eller annan; men jag kan icke påminna mig del, och kan icke heller tro, att det skulle hafva för någon lyckats; ty hvarifrån skulle han i en hast fått kredit och kunder, då ingen kände honom?
Det tillgår så i Frankrike med delta handtverk, likasom med många andra, att elei bedrifves genom bolag.
Dä hnfvudmannen börjar blifva gammal, vill han, efter vanligheten der i landet, blifva rentier och säljer sin andel, sedan han bos kunderne infört den yngre bolagsman, sorn är köpare, och så hela vägen igenom.
Sjelfva vattenbäraren, t. o. m. läkaren gör på samma sätt.
Sådan är kapitalets makt, när man lemnar henne ohejdad.
I afseende på storleken af sådane företag, att sälja färdiggjorda kläder, hvilka Hr Hjerta nyss omnämnt, får jag erinra honom om en försäljningsbod i London, hvilken han lika väl som jag förmodligen sett och hvilken, om jag rätt minnes, tillhörde en jude, vid namn Moses.
Denna försäljning nptager ett helt hus, så stort, att det utgör ett serskildt qvarter.
Då kunnen J föreställa Eder, Mine Hrr, lill hvilken grad kapitalet kan utveckla sin magt äfven i handtverken, och huru svårt det är för den fattige arbetaren alt tälla dermed!
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad och propos. till bifall å Ulsk:s förevaride hemställan framställdes, ropades starka Nej, blandade med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå hvad Utsk. i ämnet hemställt, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han funnit
Uplästes till justering och godkändes följande voteris-propos.:
Besv. o. Ekon.Ulskis hemställan i fråga om morn. b. uti 3:dje §:n af Kongl.
Fabriks- och HandtverksOrdnin d. 22 Dec. 1846, röstar 25* 388 Den 27 September e. ra.
Ja; den det. ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder Utslits berörde hemställan af R. o. Ad. aifslagen.
Vid voteringens sint befunnos rösterne hafva utfallit som följer:
Ja - 8.
Härefter förekom och bifölls ölskts yttrande, ang.-de mom. b. af §:n 3.
Beträffande sedermera Ulskts yttrande, angtde väckt fråga om i allmän tjenst med lön anställde personers uteslutande från rättigheten alt hålla handtvcrks-verkslad, yttrade Hr von Hartmansdorff:
I alla andra hänseenden plägar matt yrka, att de, sorn arbetar för Statens räkning, skola vara lika knnnige om icke kunnigare, än andra.
Men bär har man omvändt grundsatsen och förklarat, alt de, som arbeta för Staten, icke behöfva något veta.
Om detta är rätt, öfverlemna!1 jag åt R. o. Ad. att afgöra. llr Flach, Johan:
Det är icke derföre alt de, sorn arbeta för Slaten, icke behöfva något veta, sorn Utsk. afgifvit nu ifrägavar:de yttrande, utan det är derföre, alt man måste ovilkorligen förutsätta, att den, som arbetar för Statens räkning, mäste hafva den skicklighet, alt han kan vara befriad från mästerprofs afläggande.
.lag yrkar bifall till denna punkt.
Propos. till bifall å Utsk:s förevar:de yttrande bief härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå llr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
Ja öfvervägande. § 5- Gr.
Till följe af det beslut I!. o. Ad. nyss med stor pluralitet fgtlade, kan ötsk:s förslag i nu förevande läll icke antagas, emedan det, såsom Utsk. sjelf ganska riktigt säger, endast är en följd af hvad Utsk. i 3:dje §:n mom. b.-föreslagit, men hvilket R. o. Ad. förkastat.
Del nu ifrågavar:de stadgandet innehåller, ali då enka eller ogift qvinna, hvilken idkar något handtverk, träder i gifte med en man, som är handlande, få icke båda dessa handteringar af dem på en gång i samma stod drifvas.
Då något oskick likväl icke genom sådant, kan sägas vara för handen, enär båda rörelserna på förhand finnas, och då Utsk. icke upgifvil något giltigt skäl för förändringens behöflighet, anser jag för min del densamma böra afslås.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att hvad l:sta momdet angihge', lJtsk:s hemställan vöre beroende af det .beslut R. o. Ad.
Den 27 September e. m. 389 förut fatlat, och att R. o. Ali derföre torde finna, att Utsk:s förslag till förändring af della inom. mäste afslås, ropades Ja; och efter sedermera å de öfriga momme framställd prop. försl till bifall, som besvarades med starka
Nej, jemte några Ja, och derpå till afslag, hvarvid ropades starka Ja, jemte eli eller annat Nej, förklarade Hr Gr. o.
Landtm, att han funnit sistnämnde propos. med öfvervägande Ja besvarad. § 8•
Jag anser motionären i delta fall hafva hafi, ehuru jag är viss på, att han icke får rätt.
Likväl bar jag vejal uttrycka min mening om saken.
Den härefter lill bifall å Ulsk:s härom afgifna yttrande framställda propos. besvarades med starka
Ja, jemte ett eller annat Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. i ' § 0. Gr. Lagerbjelke:
IL o. Ad. behagade af den uplästa motiveringen fiona, ali Ulsk:s förslag i delta afseende endast är en tillämpning och nödvändig följd af Ulsk:s förslag till ändring af 3:dje §:n mom. b., hvilket likväl blifvit af IL o. Ad. afslaget, hvarföre äfven detta naturligtvis måste förfalla.
Uppå härefter framställd propos. blef Utsk:s förevaride förslag, i öfverensstämmelse med R. o. Adis i afseende pä §:n 3 mom. b. fattade beslut, afslaget. § fö Ilr von Hartmansdorff:
När man npstållt -förfaltn:n så, som bär är förhållandet, tror jag alt den enda säkerhet, man kan vinna, för ifrågavar:de afgiflefs utbekommande, vore att vidtaga de åtgärder, motionären föreslagit, och dem jag anser välgrundade; hvarföre jag beklagar att Ulsk. icke. fästat afseende derpå.
Utsk:s yttrande blef af R. o. Ad. bifallet. § Hr von Hartmansdorff:
Samma försvagande, samma ut minutering af handel, som jag förut omtalat r näringars bedrifvande, både på landet och i städerna, densamma åstadkommer man jemväl i afseende på handlverken genom sjelfförsörjningen.
Man får således de båda skarpa motsatserna af stora bolag å ena sidan, och fattiga, enstaka, hjelplös» näringsidkare å den andra.
Vi hafva redan i vårt land sett, att, sedan beslutet om uphäfvande af förbuden mot klädesinförsel faltals, har man i Norrköping varit nödsakad sluta sig tillsamman i stora bolag, jemväl med utlänningar, för att kunna sammanbringa de ansenliga kapital, som erfordras till den vidsträcktare rörelse, hvilken måste drifväs, om täflan med utländska fabriker skall kunna lyckas. 390 Den 27 September e. m, Hr Flach:
Då denna punkt i Författn:n jusi är deD, vid hvilken alla de s. k. sjelfförsörjarne fästa sina förhoppningar, oell på hvilken de grunda sin existens, anser jag det orätt, att söka förändra detta stadgande, hvarföre jag anhåller om bifall till U(sk:s yttrande i denna punkt. R. o. Ad. biföll Ulsk:s yttrande ang:de ifrågavaride §. § 13.
Då härvid först förekom Utslcs yttrande, ang:de väckt förslag att borttaga den Kronan förbehållna rättighet, att, på sätt lämpligast finnes, besörja om tillverkning af dess förnödenheter, anförde Hr von Hartmansdorff:
I andra delar af näringarne, plägar man yrka, att Kronan icke skall befatta sig med deras utöfning, emedan hon är en kapitalist, som i styrka öfverträffa!- alla andra; alldenstund hon kan pä sina näringar sälta lill mera penningar, än någon annan, ulan att göra bankrutt.
Men i denna del af näringarne har man tillåtit Krona^n tälla med den enskilde.
Huru skall han kunna i detta, mera än i andra yrken, uthärda denna täflan?
Han förmår det icke.
Om Kronan låter för sin räkning utöfva handtverk, så är det klart, att hon derigenom skall undergräfva andra handtverkare.
Naturligtvis den, alt fattighjonen blifva så mycket flere.
Hvem får försörja dem?
Menigheterne.
Det är således på deras bekostnad, som Kronan drifver handtverk, hvilket väl icke måtte vara det allmännas nytta.
Utsk:s yttrande i denna punkt bifölls.
I fråga om Utslcs derefter förekommande yttrande om väckt förslag att den, fattigvårds-inrätlningar medgifna rättighet, att till afsalu åstadkomma alla slags tillverkningar, måtte uphöra, yltrade_ Hr von Hartmansdorff:
Denna punkt är eu af de svåraste alt ordna.
Det är klart att, vid fattigvårdsinrältningarne, kan man icke lemna dem, som äro arbetsföre, ulan arbete, dels för att icke förderfva dem sjelfve, dels för att icke skada de menigheter, som skola underhålla inrättningen.
Men, å andra sidan, är det äfven gifvet, att emedan dessa inrättningar hafva ett räntefrilt kapital att begagna, kunna de sälja sina tillverkningar för baltie pris än handlverkarne.