Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man torde äfven vilja framhålla, att då den nu föreslagna delning slöder sig, om ej på K.
Propos., så likväl på Hr Dep:ts-Chefens yttranden och yrkanden, de farhågor och det klander, jag ofvan uttryckt, äro obefogade.
Häruppå får jag på förhand svara, att ehuru jag icke vill ingå i pröfning af sagde yrkanden, hufvudsakligen af det skäl, att jag icke fullt kan fatta dem, och således fruktar att icke rätt kunna bedöma dem — jag dock icke kan tillräkna dem sådan kraft, att jag för dem skulle uppoffra hvad jag anser rätt, och detta så mycket mindre, som, hvad här nu är fråga om, i sina konseqvenser går långt, ja till och med sträcker sig vida utom det Dep:t, Hr Sjöministern förestår.
Såsom ett axiom torde väl nemi. få antagas, att om man vill ega en duglig och kraftfull administration, som kan rätta sina åtgöranden efter för handen varande omständigheter och uppstående behof, är, för att erhålla och bevara en sådan, ett oeftergiflig! vilkor att man gifver densamma kraft och frihet att handla såsom den anser omständigheterna fordra.
Lika obestridligt torde äfven vara, att derest man inskränker denna frihet och makt, så frånkänner man sig ock rättighet att af administrationen kräfva fullt ansvar, ansvar icke allenast för hvad den gör, utan äfven för hvad den uraktlåter.
Antagom, Mina
Hrr 1 att nu ifrågav:de fördelning skulle blifva af R.
St:r fastställd, antagom att grunden för densamma blefve felaktigt uppgjord, hvarutaf naturligtvis en gifven följd blefve att en del af vapnet icke finge den öfning, den behöfde; huru skulle väl då R.
St:r kunna utkräfva ansvar — och detta möjligen af en ny Dep:ts-Chef, som på den skedda fördelningen icke utöfvat det ringaste inflytande — för hvad representationen sjelf vållat?
Den 18 April e. m. 585 Detta i allmänhet.
Men ännu betänkligare framstår förhållandet med afseende särskildt på nu föreslagna fördelning.
Man måste nemi. ihågkomma att hela organisationen ännu är sväfvande, att man icke ännu känner någonting rörande den blifvande delningen af vapnet, och att man i följd häraf saknar alla dala, på hvilka en anslagsfördelning nu skulle kunna uppgöras.
Man må ytterligare ihogkomma, att det måste blifva, icke allenast nyttigt, utan äfven nödvändigt att under den nya organisationens pågång pröfva, huruvida de uppfinningar uti och de förbättringar af sjövapnet, som dagligen uppstå och göras, äro väl lämpliga för vårt sjöförsvar eller tarfva jemkningar och ändringar, hvilken pröfning åter icke någorlunda fullständigt kan ske, annorlunda än genom öfningsexpeditioner.
Härtill kommer slutligen, att, oaktadt dessa försök hufvudsakligen torde komma att gälla just de certer fartyg, som tillhöra det inre försvaret, detta försvar likväl vid nu framlagda fördelningen blifvit särdeles vanlottadt, ett förhållande så mycket betänkligare, som det inre försvaret saknar den möjlighet att fylla en uppstående brist, som det yttre försvaret uti anlitande af tillskott ifrån handelsoch sjöfartsfonden eger.
Utur hvarje synpunkt betraktad, måste jag således ogilla den delning af öfningsanslaget, Utslct här föreslagit.
Jag vet likväl att förhållanden och afseenden framstått, som mäktigt förorda denna delning.
Jag känner att, till följd af den, frågan kommit på den ståndpunkt, att en fullt lycklig lösning af densamma icke torde gifvas.
Då så är, och för att komma min uppfattning af det rätta och önskliga så nära som möjligt, får jag föreslå R. o.
Ad. att bifalla Utsk:ts förslag med följande tillägg: »öfverlemnande dock R.
St:r åt K. M., alt derest å nå gotdera af de för exercisen sålunda bestämda anslag, öfverskott skulle uppstå, använda dessa på sätt K.
M. finner flottans behof af öfning bäst kräfva.»
Härigenom vunnes efter min uppfattning icke allenast att R.
St:r något förmildrade sitt eget ingripande uti frågan, utan äfven att åt K. M. lemnades större makt, i saknad af hvilken ordnandet åtminstone af vårt inre sjöförsvar — vårt vigtigaste enligt min åsigt — ej torde kunna nöjaktigt utföras.
Hvad först den sista anmärkningen beträffar, som blifvit gjord mot Utskits tillstyrkande—den att det skulle utgöra ett ingrepp i konungamakten, så behöfver jag väl endast åberopa ordalagen i K. M:s egen Propos., der det i pag. 36 säges: »och tinner K. M, för öfrigt, på de af Dep:ts-Chefen anförda skäl, lämpligt att af ofvannämnda, för per sonalens öfning beräknade summa, 700.000 rdr, årligen afsättas för yttre sjöförsvarets behof, hvari äfven expeditioner till handelns skyddande ingå, 590,000 rdr, och för det inres 110,000 rdr.»
I enlighet härmed har Utsk:t i det närmaste i samma ordalag tillstyrkt samma fördelning.
Det kan väl icke kallas ett ingrepp i konungamaktens rättigheter att tillstyrka bifall till 566
Den 18 April e. m. hvad Konungen sjelf föreslagit.
Helt annat vöre det, om man, som vid förra riksdagar stundom inträffat, uppställde ett eller annat vilkor för anslagen, hvilka vilkor verkeligen afsågo ett inskränkande; men då det här blott är fråga om att gå Konungens önskan till mötes, tror jag det är att vara mera rädd för saken än Konungen sjelf, eller, med andra ord, att vara mera konungsk än Konungen sjelf, om man deruti ser någonting farligt.
Hvad sedermera beträffar sjelfva anslaget, så talar man om att bevilja detsamma, med vilkor att dermed icke för framtiden må afses någon delning af flottans officerskorps —; men det förefaller mig, som om just detta vilkor innefattade ett ingrepp i konungamakten, emedan denna fråga ännu icke varit före, att man således på förhand vill inskränka K.
M:s beslutande rätt i saken.
För att vi, som icke höra till facket, i frågor af denna art samvetsgrannt skola kunna handla så, som för fäderneslandets är bäst, har jag trott det vara rättast att följa K. M:s Propos., afgifven i följd af en rådgifvares förslag, som enhälligt blifvit af Stats-Rådet understödt och som af StatsUtsk:t tillstyrkts; ty dessa båda auktoriteter äro val i alla fall de bästa, vi hafva att hålla oss till.
Hvad särskildt deri frågan beträffar, huruvida detta votum får anses som ett förtroende-votum för Hr Sjöministern, så säger jag uppriktigt, att just detta är för mig och för ganska många från landsorten ett skäl till att votera som vi göra.
Under de sista riksdagarne hafva vi allt mer och mer hunnit öfvertyga oss om att det är omöjligt för Sverge att underhålla en stor seglande flotta, och hafva R.
St:r derföre också anhållit att K.
M. måtte för R.
St:r framlägga ett förslag till sjöförsvarets ordnande på en efter landets tillgångar mera afpassad grund.
Visserligen skapades här stora flottor både under Carl XI och Gustaf Hl, men den förra af dessa flottor bygdes under den tid, då Sverige stod på höjdpunkten af sin magt, och dan, sednare åstadkoms medelst Franska subsidier.
Denna Ilotta minskades dock redan under det Finska kriget 1788 till—90, så att den aldrig mera uppnått sin förra storhet, och har den sedden, oaktadt betydliga bidrag till dess underhåll, nedgått så att dan nu reducerats, om icke till noll, åtminstone till endast få stridbara fartyg.
Det är således naturligt, att då jag, och de som tänka lika med mig i denna sak, med glädje sett att den lyckliga stund ändtligen inträffat, då vi hafva en Sjöminister, till hvilken vi sätta fullt förtroende, på grund af hans redbara och oberoende karakter, och af den kännedom om Englands flotta, han under flere års vistande derstädes vunnit, och på hvilken vi kunna lita att han icke försummar något som kan göras, så tro vi det vara rätt att genom vårt votum uttala detta förtroende, och är det derför som jag voterar för detta förslag.
I samband med den punkt, som nu är i fråga, och på grund af de åsigter, som vid den allmänna sammankomsten uttalade sig i afseande på korp - Den 18 April e. m. 567 sens delande i 2:ne olika vapen, får jag anhålla att äfven med några ord fä beröra denna fråga.
Det har blifvit mycket ordadt om huruvida sammanslagningen varit utaf någon nytta för korpsen, och sagdt att den aldrig blifvit fullkomligt amalgamerad, eller, som en talare uttryckte sig, att föreningen aldrig blifvit kemisk.
Detta kommer sig deraf att föreningen afdrig fått åtnjuta fördelen af det så kallade bloddopet, d. v. s. icke kommit i krig.
Hade sammanslagningen egt rum ett par årtionden förr, hade säkerligen aldrig de schismer uppstått, som så länge splittrat de olika korpserne.
Jag vill taga ett exempel i det fallet, sorn jag sjelf var vittne till.
Det var då vi gingo in till Fredriksstad och Fredrikshall.
Skärgårdsflottans officerare påstodo, att om de icke nödgats vänta på stora flottan, hade de för längesedan hunnit afsluta affären; och å andra sidan sade stora flottans officerare, att om vi fått segla rakt upp till Christiania, utan att taga skärgårdsflottan med oss, hade vi turnerat fienden och afgjort frågan med ett slag.
Båda hade rält och orätt på samma gång.
Ty det var öfverbefälet eller Konungens vilja att så skulle tillgå som skedde, för alt undvika blodsutgjutelse — flottorna voro dertill oskyldiga.
Under krig väcker det alltid missnöje, om det ena vapnet nödgas vänta på det andra; men om vapnen då varit sammanslagne, hade det endast varit två eskadrar, af hvilka den ena anfallit den ena stationen, den andra en annan.
Jag kommer nu till ett yttrande, som jag återfunnit i Depits-Chefens bilaga till K.
M:s Propos.
Der säges, »att ingen sakkunnig och fördomsfri person skulle kunna förneka nyttan af denna åtgärd (nemi. skiljandet af vapnen), så framt beredandet af vapnets största möjliga tjenstbarhet uteslutande afses, kan svårligen antagas.»
Jag kan verkeligen icke fatta, hvarföre icke sakkunnige personer kunna finnas bland dem, som hafva en olika åsigt härutinnan, och jag finnér detta så mycket mera troligt, som jag är alldeles förvissad derom att nästan alla sjöofficerare äro af den öfvertygelsen att det vore en den största olycka om vapnet blefve deladt.
Dep:ts-Chefen säger deremot att det endast är ledamöter af landtförsvaret, som kunna vara opartiska i denna fråga, men de enda af landtförsvaret, som yttrat sig i frågan, hafva icke varit af samma tanke, som Dep:ts-Chefen; och då vi af de stora och värderika kapitalen af vår fordna flotta icke hafva qvar annat än sjöofficers-korpsen, som ganska bestämdt är lifvad af den bästa anda, och består af fullt så dugliga officerare som i någon annan marin, så vore det orätt och opolitiskt att splittra denna organisation, sådan den nu är.
Jag påminner mig ett yttrande af Hr Depits-Chefens salig
Hr fader för mer än 30 år sedan, då det var fråga om att införa ångkraften i flottan; och då man på grund häraf beskyllde honom att vilja ruinera den stora flottan, svarade han att han aldrig velat taga bort linieskeppen och fregatterne, men ansåg dem endast mindre tjenliga för oss nu; tilläggande: — »Jag är beredd nu som förr att strida för mitt fädernesland» försvar, 568 Den 18 April e. m. vare sig pä linieskepp eller i ekstock, om så behÖfs.» Samma nit Jifvar äfven nu vår sjöofficerskorps.
Som ett bevis på nödvändigheten att äfven å det mindre vapnet vara fullgod sjöman, vill jag taga mig friheten omtala en anekdot, som jag hörde 1829, då en större öfning med kanonslupar och jollar egde rum i Stockholms skärdgård.
Samme man, Gr. von Platen, stod och såg på en manöver med kanonjollar, och då han såg en kanonjoll, som manövrerades särdeles väl, tillsporde han en af de kringstående: —»Hvem är det som förer den der jollen?
Man ser strax på manövern att han är en rigtig sjöman.»
Den tillfrågade svarade — jo det är Hr amiralens egen son, Baltzar.
I sanning ett icke ringa vitsord på Hr Dep:ts-Chefens sjömanskap.
En annan omständighet är, att de fartyg, vi troligen hafva att motse, äro Monitorer.
De komma sannolikt att utgöra vårt framtida försvar, ehuru vi ännu icke så alldeles kunna veta huru de skola blifva — så mycket mindre, sorn artilleriet i våra dagar gör sådana framsteg, att hvad som är bra i dag, icke kanske duger om 8 dagar.
En Engelsk sjöofficer af stor erfarenhet och som gjorde sista kriget som adjutant hos befälhafvaren framför Sebastopol, skref häromdagen till mig, med afseende på hvilka fartyg, som nu voro de ändamålsenligaste: »Då jag ser att man nu med de nya kanonerna genomskjuta 10 tums jernplåt lika lätt, som man skär igenom en ost, vet jag icke hvad man skall kunna lita på; — men det kan jag bestämdt säga, att den, som har de hästa sjömännen, den får öfverhanden.
» Dessa nyssnämnde fartyg, Monitorerne, hafva ungefärligen följ:de dimensioner: längd 177 fot, bredd 42, och äro 10 fot djupgående, samt hafva en drägtighet af 38,000 kubikfot, d. v. s. hälften af Vanadis’.
Löjtnant d’Ailly har visserligen konstruerat en mindre sådan, men den är dock 150 fot lång, och således större än korvetten Lagerbjelke.
Nu frågar jag, orri det icke fordras ett verkligt öfverlägset sjömanskap att under fiendens eld lora ett sådant fartyg?
Jag tror derför att det är af aldra största vigt att de, som skola föra dem, äro verkliga sjömän, och icke rakt ovana vid sjön.
Medan jag har ordet, kan jag icke annat än beklaga att man gått in på en sådan princip som att förminska officerskorpsen.
Jag tror det varit bättre att vänta med detta till dess vi fått vår materiel ordnad.
Jag förenar mig med dem, som yrka att anslaget odeladt ställes till K. M:s disposition.
Hamilton: 2:ne aktade ledamöter af Holtan hafva gjort mig uppmärksam derpå att jag begått ett misstag, då jag sade att Sjöministren föreslagit flottans delning, då det endast är fråga om öfningsanslagets delning.
Och som jag således är öfvertvgad om att jag härutinnan misstagit mig, ber jag derför om ursägt.
Hvad åter det mycket omtalade sjömanskapet beträffar, som man ingalunda bör förblanda med sjövana, ty det Den 18 April e. m. 569 är helt olika saker, — och jag har ganska högt begrepp om hvad som menas med sjömanskap — så kan jag icke för min del tänka mig att någon Sjöminister, och aldra minst den nuv:de, skall gifva någon anledning till den förmodan att han icke vid chefsplatsernas tillsättande skulle tillse att innehafvaren egde de egenskaper, som erfordrades, och han skall äfven utan tvifvel tillse att livar och en af hans underlydande uppfyller sin pligt mot fäderneslandet.
Och då, efter hans förmenande, det torde fordra ett helt lifs studium att fullkomligt sätta sig in i det ena eller andra vapnet, så torde det äfven vara nödvändigt att i tid bestämma sig lör den bana, man vill välja.
Jag tror för min del att vi kunna förlita oss på att
Sjöministern alltid tillser att en fullt värdig officers-korps finnes, samt att alla fullgöra sina åligganden, och är således fullkomligt lugn i detta afseende.
Jag erkänner att jag icke riktigt fattat anledningen hvarföre Stats-(Jtsk:ts Betänk, i denna fråga blifvit uppställd på det sätt som skett.
Det synes mig som det vore för att sedan hafva fria händer i sjelfva hufvudfrågan, som det annars måst besvara; och nu kan man icke göra annat än yrka bifall till Utsk:ts Betänk, i denna punkt.
Det vanliga tror jag annars är att Utsk:n besvara de motioner, som blifvit väckte.
Så har icke skett bär, och detta gör att jag, som är tacksam alt af Hr
Brakel hafva fått ett exempel som är värdt att efterfölja, endast hänvisar till de yttranden jag i dessa frågor haft, och då mina åsigter härutinnan troligen äro alltför mycket bekante att ånyo behöfva upprepas, åtnöjer jag mig med att förklara att, om det tillägg, Gr. af Ugglas föreslagit, blifver antaget, så har jag för min del ingenting deremot.
Redan förut bar jag sagt att skiljandet är nödvändigt — men när det skall ske och huru det skall ske, kan jag ännu icke säga.
Det måste nemi. bero på det förslag, som framdeles kan uppgöras och af K. M. pröfvas.
Jag anser mig således endast böra förklara att delning i afseende på anslaget nu bör ske, och att punkten således i sammanhang dermed bör antagas, hvarföre jag tillstyrker bifall till Utsk:ts förslag.
Min uppmärksamhet har blifvit fästad derpå att det amendement, jag föreslagit, egentligen icke hörer till denna punkt, utan bör förekomma vid den nästa.
Derföre anhåller jag att till dess få uppskjuta mitt yrkande, så att det måtte komina i sitt rätta sammanhang.
Hvad åter beträffar deri siste värde talarens anmärkning mot det sätt, hvarpå Utsk:t uppställt sitt Betänk., så vill jag endast anmärka, att för den händelse R. o. Ad. alslår Utsk:ls förslag, är hela frågan afklippt.
Jag tror derför att en sådan lösning af frågan, som jag föreslagit, vore den lyckligaste under nuv:de förhållanden, och som Dep:tsChefen förklarat att han för sin del icke har någonting deremot, 570 Den 18 April e. m. har jag ytterligare en anledning att hoppas att mitt förslag måtte vinna R. o. Ad:s bifall.
Så vidt jag kunnat uppfatta StatsUtsk:ts mening, har Utslcf, genom den nu föredragna delen af dess Betänk., visserligen tillstyrkt R.
St:r att bivilja den fördelning af flottans exercis-anslag, som af K.
M. blifvit begärd — men deremot icke föreslagit R.
St:r att uttala något omdöme angående den mycket vigtigare frågan om en blifvande delning af flottans personal, som gifvit anledning till en så liflig meningsstrid emellan åtskillige äldre och yngre officerare vid flottan och utiv:de Chefen för Sjöförsvars-I)ept:tet — utan velat att åt K.
M. skulle ölverlemnas att i denna vigtiga sak besluta såsom K.
M. finner för landet och flottan nyttigast vara.
Utslct har i sitt Betänk, fullständigt redoajort för alla yttranden och förslag i ämnet, som blifvit till Utsk:t remitterade, och derigenom väl velat underställa dem K.
M. blifvande nåd. pröfning —, men har efter min tanke rätteligen förfarit, då Utsk:t afhållit sig att yttra någon egen mening, vare sig för eller emot delningen af officers-korpsen — samt uppställt sitt Betänk, så, att om exercis-anslaget beviljas deladt, R.
St:r derföre icke kunna anses hafva uttalat någon åsigt i hufvudsaken.
Men om R. o. Ad. nu skulle fatta ett beslut, som ej öfverensstämde med Ulsk:ts förslag, skulle det derigenom åtaga sig ansvaret att skilja i den uppkomna striden ang:de flottans delning i tvenne korpser, och detta tror jag icke att R. o.
Ad. hvarken bör eller kan göra, utan öfverlemna detsamma åt K. M.
Sedan vår flotta under de sednare tiderna varit i starkt förfall och under dessa tider icke erhållit några större anslag för sitt iståndsättande, tyskes det som den nu vid denna riksdag skulle erhålla större anslag för sitt återupprättande än som på länge egt rum, och det är min fullkomliga öfvertygelse att dessa anslag hufvudsakligen beviljas af förtroende till den man, som står i spetsen för sjöförsvaret, och af tillit till hans karakter och förmåga att, utan alla slags konsiderationer för förut bestående förhållanden eller rådande fördomar i ett eller annat afseende, kunna i grunden omskapa detsamma så, som efter förändrade tidsomständigheter nu ovilkorligen måste ske.
Och då de förändringar i Stats-Utsk:ts Betänk., man nu föreslagit, efter min uppfattning skulle innefatta att R. o. Ad. dermed åsyftade något helt annat och vida mera, än blott en obetydlig modifikation af hvad K. M. föreslagit och Utsk:t tillstyrkt om exercis-anslagets delning, så måste jag, på grund af det förtroende som jag tror att hela nationen bör hysa till den man, som nu har att utföra de stora reformer, som inom flottan förestå, önska att härvid må gifvas honom full frihet — och att derföre Utsk:ts beslut att tillstyrka hvad han begärt, måtte till alla delar bifallas.
Hvad min enskilda åsigt rörande den ifrågasatta delningen af flottans personal beträffar, tror jag, att om en väsendtlig re - Den 18 April e. m. 571 form inom flottan skall kunna genomföras, så är det nödvändigt att man först kommer derhän, att den grundtanke, sorn förr var den herrskande inom flottans officers-personal, måste skjutas något tillbaka.
Hvad man der hittills ställt i främsta rummet, har varit det så kallade »sjömanskapet» — och då detsamma måst förvärfvas under segling i aflägsna farvatten samt vid tjenstgöring på de stora sjömagternes flottor, har detta föranledt att man inom vår flottas personal sträfvat för mycket utåt — velat i afseende på vårt sjöförsvar röra sig ut på hafvet med stora fartyg —; men jag tror att dessa sträfvanden hädanefter måste vändas mera inåt till större och lifligare intresse för hvad som rör det inre försvaret af våra kuster; och fastän man icke kan säga att sjömanskap för framtiden är obehöfligt för vårt sjöförsvar, bör dock en omriktning ske af den anda, som hittills varit rådande inom flottan.
Och om detta icke kan ske på annat sätt än att dela korpsen i 2 delar, så anser jag denna delning vara ganska nyttig.
Det är väl sannt att den som icke är inne i denna frågas speciella delar, med varsamhet bör yttra sig, och jag tillhör visserligen icke yrket, men då flera yttrat sig, som icke deraf känna mer än jag, så må det tillåtas mig att uttala min mening, och för min del bifaller jag Utsk:ts förslag.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan, och dels af Hr Brakel, att R. o. Ad., med alslag å samma hemställan, skulle för sin del besluta, att det belopp, som R.
St:r komma att anvisa till exercis af flottans bemanning, skall odeladt ställas till K. M:s disposition.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och sedermera prOpos. på afslag derå samt antagande af Hr Brakels ofvanberörde förslag, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter förnyad propos. på bifall till Utsk:ts hemställan gjordes, och sedan dertill svarats många både ja och nej i blandning, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerade följ:de voter.-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan uti 8:de punkten 2:dra mom:t af Utlåt:t N:o 81, röstar Ja ; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och beslutar för sin del, alt det belopp, som R.
» 572 Den 18 April e. m.
Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 66.
Nej — 76.
Utsk:ts 3:dje hemställan.
Vid denna punkt får jag anhålla, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, mätte lör sin del besluta att nuv:de anslag till exercis med flottans bemanning, 360,000 rdr, skall Ökas med det af K.
M. äskade belopp, 190,000 rdr årligen, eller till 550,000 rdr, samt odeladt ställas till K. M:s disposition.
Det har visserligen kommit till min kunskap att 3 Stånd redan beslutat att bestämma anslaget till hvad Utsk:t föreslagit, men för min del anser jag dock R. o. Ad. mest värdigt att, då behofvet af exercis lör (lottans bemanning är kändt och erkändt, R. o. Ad. för sin del ville bifalla K. M:s Propos.
Jag vet ganska väl att det icke gör någonting i sak, men af princip anser jag det nödvändigt att R. o.
Ad. beviljar hvad K. M. äskat, och anhåller om propos. på detta mitt förslag.
Om, som den siste värde talaren sagt, 3 Stånd redan beslutat att bifalla de summor, Utsk:t föreslagit, kan jag icke finna hvad det skulle tjena till att här besluta en annan siffra, som icke kan inverka på R.
St:rs en gång lättade beslut.
Det vore mera skäl att förena sig med ett annat Stånd, nemi. Preste-St., som för sin del beslutat att den af Ulslct föreslagna summan ställes till K.
M:s disposition, att användas lill det inre eller yttre sjöförsvaret, efter K.
M:s nåd. godtfinnande.
För min del är jag af motsatt åsigt med Gr.
Mörner, och tror fortfarande att det alltid är rättast att ett Stånd beslutar hvad som är rätt och bäst och nyttigast, oberoende af hvad andra
Stånd beslutat, om det också icke kan lända till det resultat man önskar.
Flere ledamöter hördes häruti instämma.
Hr Rudbeck, Claes:
Instämmande med Hr Brakel uti, att hvad som är rätt, bör beslutas, anhåller jag om bifall till hvad han föreslagit.
Då jag för min del nogsamt inser att det icke är värdt att här motsätta sig hvad Hr Brakel föreslagit, afstår jag från mitt yrkande.
För min del hoppas jag verk igen på ett helt annat resultat af att motsätta mig Hr Brakels Den 18 April e. m. 573 åsigter i detta afseende; och då jag anser det vara rätt att R. o. Ad. bifaller ifrågav:de punkt, så vågar jag för min del föreslå bifall till densamma — så mycket mera som det redan är R.
St:rs beslut, och jag således icke kan inse hvartill ett skiljaktigt beslut skulle tjena.