Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af denna § inheintas, att, inom Ridd. o. Adelns Herrar Fullmäktige i Rikets Ständers Bank och Riksgäldskontor, någon annan förändring sedan sista riksdagen icke inträffat, än att sedau Fullmäktige vid sistnämnde verk Majoren Carl af Geijerstam aflidit, Förste Suppleanten Majoren Grefve Axel Emil Wirsén i verkets styrelse inträdt.
Deremot hafva bland de af Ståndet utsedde Suppleanter till Fullmäktige i samma verk flere ledigheter uppstått, dels derigenom att såväl tredje Suppleanten till Fullmäktige i Banken, Expeditionschefen Edvard Henrik Carleson, som ock andra Fullmäktiges Suppleanten i Riksgäldskontoret, Revisions-sekreteraren Axel Gustaf Adlercreutz blifvit af Kongl. Majit till Justitieråd utnämnde, hvadan deras Suppleantbefattningar, jemlikt grundlagens stadgande, upphört, dels ock till följd af Grefve Wirséns omförmälda inträde 8 Riddarhus-Utskottets Utlåtande Jtä 5. såsom fullmäktig i Riksgäldskontoret; och sedan vederbörande anmält, att ledigheternas återbesättande vore af behofvet påkalladt, har Direktionen ej mindre valt Ofverste-Löjtnanten numera Öfverste Carl Gustaf Lagercratz till Fullmäktigs Suppleant i Banken, än äfven utsett Expeditions-Chefen Malcolm Gustaf von Schantz och Riddarhus-kamerereren, Kammarherren Johan Ludvig Bogeman att vara Suppleanten till Fullmäktige i Riksgäldskontoret.
Jemte förmälan, att de medlemmar af Ståndet, som vid förra riksdagen utsagos till Direktörer och Suppleanter vid Lånekontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, bibehållit sina platser, har Direktionen tillkännagifva, att Löjtnanten Friherre Carl Gustaf Wrangel under sistlidne Juni månad till Direktionen ingifvit en afsägelse att vara Direktörs Suppleant vid Lånekontoret i Malmö, men att
Direktionen, enär afsägelsen icke inkommit i den ordning Bankoreglementet föreskrifver, funnit sig ej kunna med ärendet taga befattning: hvarom Direktionen låtit Friherre Wrangel underrätta; och har sedermera någon anmälan från vederbörande om hans frånträdande al befattningen ej skett.
Utaf de ledamöter, hvilka blifvit af Ridd. o. Adeln utsedde att deltaga uti sistlidet års revision af Statsverkets, Bankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, hafva Kaptenlöjtnanten Friherre Berndt Oscar Stackelberg, f. d. Landshöfdingen Friherre Hans Samuel Knut Åkerhjelm och Ryttmästaren Gustaf Reinhold Lagerhjelm anmält sig vara hindrade att berörda uppdrag fullgöra; med anledning hvaraf Direktionen till Revisorer i deras ställe utsett Kommendörkaptenen Friherre Fredrik Thure Cederström, Kapitenen Friherre Johan Wilhelm Stjernstedt samt Kaptenen Grefve Malcolm Walter Hamilton; och har, sedan den sistnämnde anmält, det han vore af tjensteåligganden hindrad att befattningen emottaga, Direktionen till Revisor efter honom valt Bruksegaren Gustaf Haldo Stråle.
Ståndets ledamöter uti sistlidet års revision af samma verk har ledighet uppkommit efter Grefve Hans Wachtmeister, som anmälts vara af sjukdom hindrad att deri deltaga, och i hvilkens ställe Kammarherren Friherre Reinhold Rudbeck blifvit vald till Revisor.
Direktionen vidare uppgift å de serskilda val som jemlikt 7:de § af Direktionens Instruktion blifvit anställda, dels till Revisorer och Suppleanter å Ridd. o. Adelns vägnar vid revisionerna öfver Bankodiscont-verkets förvaltning åren 1861 —1862, dels till revisorer och deras suppleanter vid Lånekontoren i Götheborg, Malmö och Wisby åren 1860, 1861 och 1862.
S 6- (pag. 14—18 i Dir.
Direktionen anmäler i denna §, dels att ibland
Direktionens egna ledamöter någon annan förändring efter förra riksdagen icke inträffat, än att, sedan Aktuarien i Kongl.
Riksarkivet Friherre Johan August Posse i slutet af 1860, i anseende till hinder af andra trägna befattningar och göromål, afsagt sig sin plats i Riddarhus-Direktionen, den af Ridd. o. Adeln valde Förste Suppleanten, Riddarhus-Utskottets Utlåtande JK 5.
9 Expeditions-Sekreteraren Bernhard Wilhelm von Prinzencreutz såsom Ledamot i Direktionen inträdt, dels ock, att sedan Riddarhus-Sekreteraren Albert Munck, i anseende till med läkarebetyg styrkt sjuklighet, begärt och den 21 Febr. 1861 erhållit afsked från Riddarhus-Sekreteraresysslan, samt i öfverensstämmelse med Ridd. o. Adelns för det sålunda inträffade fallet
Direktionen gifna bemyndigande blifvit tilldelad en årlig pension från Riddarhuskassan af 1,500 Rdr Rmt, så hade, efter om ledigheten i föreskrifven ordning utfärdad kungörelse, lliddarhusfiskalen Carl Otto Brakel, hvilken till tjensten3 erhållande inom ansökningstiden sig anmält, blifvit den 1 Maj nyssnämnde år af Direktionen konstituerad att vara Iliddarhus-Sekreterare, dervid dock det förbehåll fastades, att han skulle underkasta sig den förändrade reglering af de tjensten åtföljande löneförmoner som Ridd. o. Adeln kunde finna skäligt besluta; hvilket val likväl, jemlikt 11 § i RiddarhusDirektionens instruktion, är vordet i serskildt memorial Ridd. och Adelns pröfning underställdt; och har
Direktionen ej mindre i afbidan å en sådan Ridd. o. Adelns pröfning, än med afseende å Höglofl.
Ståndets vid sista riksdag beslutade anmodan till
Direktionen att vid blifvande ledighet af Riddarhusfiskals- eller Förste Riddarhuskanslist-befattningarne endast tills vidare meddela förordnande på den ledigblifua tjensten samt vid närmast derefter sammanträdande riksdag till Ridd. o. Adeln afgifva utlåtande, huruvida icke för framtiden dessa båda tjenster kunde förenas, Direktionen förordnat Hofrältsfiskalen juris utriusque kandidaten, Carl Lagerheim, att tills vidare bestrida Riddarhusfiskalstjensten med åtnjutande af dertill hörande löneförmoner.
I sammanhang härmed har Direktionen afgifvit det af Ridd. o. Adeln infordrade utlåtande i fråga om sistn. tvänne tjensters framtida förening, dervid Direktionen på anförde skäl hemställt, att frågan om en sådan tjensternas förening måtte få förfalla.
Ridderskapet och Adeln under deni %. sistl.
November bekräftat
Direktionens ofvanberörde val till Riddarhussekreterare, har Utskottet tagit den väckta frågan om Riddarhusfiskalens och Förste Riddarhuskanslist-tjensternas förening i öfvervägande och finner dervid, lika med Direktionen, att hvad beträffar desse personers tjenstgöring såsom
Direktionens tjenstemän mellan riksdagarne, något egentligt hinder för tjensternas sammanslagning icke möter, men anser likväl, på sätt Direktionen jemväl anmärkt, i afseende å tjensteåliggandenas noggranna fullgörande vid de tillfällen då en eller flera af Riddarhusets tjenstemän åtnjuta tjenstledighet, det vara mera betryggande att befattningarne under tiden öfvertagas af de icke tjenstfria ordinarie tjenstemännen, än att de öfverlemnas till extra ordinarie med göromålen mindre förtroliga tjenstemän, hvilket naturligtvis oftare än eljest måste blifva fallet om den ordinarie tjenstemannapersonalen inskränktes; äfvensom, och då de löner som äro anslagne åt Riddarhusets lägre tjenstemän uppgå till så ringa belopp, att tjensterna endast i förening med andra befattningar kunna bereda innehafvarne medel till bergning, ifrågavarande tjensters besättnnde med skickliga och 10 Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 5. lampliga pergoner ^tel. sig med större lätthet verkställas i den man sam g<jromålens mindre trägna beskaffenhet lemna tjenste männen mera tid öfrig för andra sysselsättningar; hvartill kommer, att enär den lön som skulle anslås till innehafvaren af de förenade tjensterna icke skäligen torde böra bestämmas lägre än sammanlagda beloppet af Fiskalens och förste Kanslistens nuvarande löner från Riddarhus-kassan eller 1,600 R:dr Birat, någon besparing icke kommer att genom tjensternas sammanslagning nämnde kassa beredas.
Och emedan, på sätt Direktionen utredt, Fiskalen och förste Kanslisten, i egenskap af Ridd. o. Adelns tjenstemän under riksdagarne, enligt gällande Instruktion hafva sig ålagde flerahanda göromål, t. ex. Fiskalen, utom åtskilligt annat bestyr, att tillstädesvara vid alla Ridd. o. Adelns plena, förrätta uppropen vid val och voteringar samt vaka öfver ordningsstadgans efterlefnad, och förste Kanslisten att, i egenskap af Protokollsförande och Sekreterare, Riddarhus-Utskottet biträda, hvilka skiljaktiga göromål, ehuru de, betraktade hvart och ett för sig, icke torde vara af någon svårare beskaffenhet, dock hopade på en enda person, skulle taga hans tid i sådant anspråk, att han vore förhindrad att sköta någon annan befattning; och denna olägenhet sannolikt komrae att af honom anses vida större än fördelen af den förhöjda lönen från Riddarhus-kassan jemte beloppet af det arfvode från statsverket, som kunde komma att under riksdagarne honom beredas; ty och som i öfrigt den ifrågasatta förändringen torde komma att väsentligt inverka på göromålens gång inom Ridd. o. Adelns Kansli vid riksdagarne, enär det, enligt instruktionen, åligger förste Kanslisten att vid inträffande förfall för Sekreteraren, föra Ridd. o.
Adelns protokoll så framt
Ståndet derom ej annorlunda förordnar, hvaraf åter följden blefve, att derest Sekreteraren under pågående riksdag hindrades att sin tjenst förrätta, Fiskalen skulle lemna nila sina olika ofvan uppräknade befattningar och öfvertaga Sekreterarens göromål samt följaktligen Fiskalensåligganden under liden skötas af extra Kanslister, ett förhållande som naturligtvis jemväl komme att ega rum om Fiskalen af sjukdom eller annan orsak från tjenstgöring hindrades; alltså, och äfven om Ridd. o. Adeln, för hvarje gång Sekreteraren hindrades att tjenstgöra, skulle utse någon Ståndets extra tjensteman att Sekreterare göromålen bestrida, anser Utskottet, lika med
Direktionen, det i allt fall ej vara ändamålsenligt att Ridd. o. Adeln genom en af behofvet icke påkallad, med åtskilliga olägenheter förknippad oell till besparing för Riddarhus-kassan ej ledande förminskning af sina ordinarie tjenstemäns antal beröfvar sig den, i Utskottets tanka, väsentliga fördelen att bland dessa ega tillgång till en person, hvilken, utan att förorsaka någon betydligare rubbning i Kansligöromålens behöriga gång, kan då sådant erfordsas
Sekreterarebefattningen öfvertaga.
Med städ af hvad sålunda förekommit och Direktionen i öfrigt i ämnet anfört, hemställer Utskottet vördsamt att, utan någon förändrad reglering uti ifrågavarande Riddarhna-Utakotteta Utlåtande M 4. 11 hänseende af tjensterna vid Riddarhus-Kansliet, Riddarhus-Fiskalstjensten må i vanlig ordning såsom ledig kungöras och tillsättas. § 7. (pag. 18 et 21 i Dir.
I afseende på förändringarne inom Wadstena Adliga Jungfrustift, har
Direktionen förmält, att efter den 2 Maj 1859 aderton döttrar af Adelsmän blifvit i Stiftet inskrifna, men att deremot under tiden från nämnde dag till den 2 Maj 1861, Femtio till följd af giftermål eller dödsfall från Stiftet utgått.
Antalet af de i Matrikeln såsom lefvande upptagne Stifts-jungfrur, hvilket förstnämnde dag utgjorde 471, hade således vid senaste pensionsreglering nedgått till 439, men antalet af de från Stiftskassan utgående pensioner har kunnat förhöjas från 230 till 238.
Utom denna vanliga anmälan, har
Direktionen ansett sig böra fästa Ridd. o.
Adelns närmare uppmärksamhet på beskaffenheten af ifrågavarande pensionsinrätttling och afgifva förslag till de förändringar deri, som Direktionen funnit kunna och böra vidtagas, för att åt inrättningens delegare bereda större fördelar deraf än de nuvarande.
I sådant ändamål har Direktionen uppdragit åt Riddarhus-Kamereraren att meddela en utredning af Stifts-kassans årliga tillvext och pensioneringsförhållandena inom stiftet, samt afgifva det förslag i ämnet hvartill han kunde finna skäl förekomma.
Till fullgörande af detta uppdrag, har Kamereraren inkommit med ett berättelsen bifogadt utlåtande och upprättat en dertill hörande tabell, hvilka innehålla icke allenast en framställning af inrättningens tillkomst och utveckling samt förslag till förändrade bestämmelser å pensioneringen m. m., utan äfven en utredning af öfrige förhållanden, som vid frågans bedömande böra komma i betraktande.
Af detta förtjenstfulla utlåtande jemte dervid fogade tabell, hvartill, såsom redan tryckt och utdelad, Utskottet i öfrigt hänvisar, inhemtas bland annat: Sedan Ridd. o. Adeln år 1738 beslutat inrätta ett Adeligt Jungfru-stift, hvarest Adeliga Jungfrur, emot en stadgad ringa inskrifningspenning, kunde njuta ej allenast all nödig undervisning under uppfostringsåren, utan ock sedermera i all den tid de lefde oförsörjda årligt underhåll, och Drottning Ulrica Eleonora dertill upplåtit slottet i Wadstena samt Konung Fredrik
I såsom bidrag lill fonden, den 5 Januari 1747 lemnat ett lotteri privilegium på 3 år, sammanträdde en af Ridd. o. Adeln vald Direktion under namn af Wadstena Adliga Jungfru-Stifts-Direktion, för första gången den 18 Februari 1747, och beslöt en kungörelse till samtlige Landshöfdingarne med anmodan att hos de i landsorterne boende ledamöter af Ridd. o. Adeln göra föreställningar om deltagande uti Stiftsinrättningen medelst frivilliga gåfvor.
Uti samma kungörelse stadgades vidare: »att denna frivilliga gåfva gifver hvarje husfader och stamfader, som den erlägger, rättighet att sedermera efter inköpt och antecknad ordning, för en eller flere sine döttrar ega nyttjande rättighet af Stiftsförmånerne; varande denna ordning 12 Riddarhus-Utskotteta Utlåtande JK 5. sådan, att vid Stifts-Direktionen öppnas en bok, hvaruti den som vill inköpa, antingen föräldrar sine döttrar, eller någon annan af anhörige af samma namn, eller ogifta sig sjelfva, låter inskrifva sitt namn och vid inskrifningen betala för dem som under 6 år gamla äro 0 00 daler, de som äro mellan 6 och 12 år 1000 daler, och de som äro öfver 12 år 1200 daler Kopparmynt, hvarefter och då ordningen kommer efter inskrifningsdatum, hvar och en Adlig Jungfru får nyttja de stiftsförmåner, som i den projektvis hosgående plan utsatte finnas».
Första lottning och inskrifning i Stiftet egde rum den 2
Maj 17 47 då 2:ne oldfröknar som borde hafva 1,200 dalers pension och åtta andra fröknar, hvilkas pensionsbelopp skulle utgöra endast 600 daler, inskrefvos, hvarefter under årets lopp 64 fröknar antecknades såsom delegare.
Sedermera har lottning och inskrifning i Stiftet verkställts vanligen den 2
Maj hvarje år; och bestämdes pensionsbeloppet 1782 till 33 R:dr 16 sk. specie, hvilket 1790 förändrades till 33 R:dr 16 sk. banko.
Enligt Ridd. o. Adelns vid 1818 års riksdag gjorda och af Kongl. Majit bifallna underdåniga framställning, bestämdes familjegåfvan till 50 R:dr b:ko samt inskrifnings-penningarne för fröknar under 6 år till 50 R:dr, från 6 till 12 år 83 R:dr 16 sk., och öfver 12 år till 100 R:dr, allt banko.
Till fondens snarare förökande stadgades genom en Kongl. Kungörelse den 10 Aug. 176 2, att den som hugnades med Adliga privilegier skulle derför till Stifts-kassan betala 500 daler silfvermynt, och att de som fingo sköldebref, skulle erlägga för grefve och friherre 200 daler och för adelskap 100 daler silfvermynt.
Denna sednare afgift eller introduktionsafgiflen bestämdes vid 1815 års riksdag till 5 0
R:dr banko så väl för adlig, som greflig och friherrlig värdighet.
Enligt Ridd. o. Adelns vid 1823 års riksdag fattade beslut upphörde Adliga Jungfru-Stiftet att ega en särskild Direktion, utan öfverlemnades förvaltningen af Stiftets angelägenheter åt Riddarhus-Direktionen.
I samma mån som Stifts-kassan vunnit förkofran, har pensionärernas antal vid den årliga pensionsregleringen den 2 Maj, blifvit ökadt, hvarvid iakttagits att den enligt matrikeln äldsta Stiftsfröken, som icke innehade pension, först blifvit i pensionsstaten uppflyttad och så vidare efter den ordning de vid inskrifning i matrikeln efter lottning erhållit.
Det af Riddarhus-kontoret uppgjorda tabellariska sammandrag, utvisar: bland annat, att summan af inskrifna fröknar utgjort 1,931, deraf den 2 sistlidne
Maj befunnos 4 39 qvarvarande och 1,4 92 afgångna, af hvilka sednare 926 ingått i äktenskap, 513 med döden afgått och 53 blifvit afförda; att af de 572 under de sistförflutna 50 åren inskrifna fröknar, 502 varit under 6 år, 53 mellan 6 och 12 år samt 17 öfver 12 år gamla; att längsta tiden som erfordrats från inskrifningen till pensionens erhållande varit 44 år, hvilken expectans tid efter 1857 börjat något minskats till 39 å 37 år, samt att antalet af de under de sista 20 åren i Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 5.
13 stiftet inskrifna fröknar utgjort 103, hvaremot under samma tid 314 afgått, deraf medeltalet belöper sig till omkring 16 årligen.
Stifts-kassans tillgångar, som år 1812 utgjorde 117,000
R:dr 36 sk. 10 rst. banko, utgör för närvarande 270,019 R:dr 22 sk.
R:mt, hvilken summa, efter afdrag af det belopp som genom serskilda testamentsförordnanden under nämnde tid, kommit Stiftskassan till godo, visar en årlig tillvext af 1,050 R:dr 12öreR:mt, hvilken medelbehållning likväl under de fyra sista åren, i anseende till ökadt antal pensioner, minskats till 818 R:dr 16 öre R:mt.
Redan vid 1828—1830 årens riksdag väcktes förslag att pensionerna för i Stiftet inskrifna fröknar skulle förhöjas från 33j R:dr till 200 R:dr banko, till hvilken förhöjning tillgång borde beredas, dels genom tillskott af 116|
R:dr för hvarje delegare i fonden som önskade komma i åtnjutande af den tillökta pensionen, dels genom förhöjning af inskrifningsafgiften till 25 0
R:dr och familjegåfvan till 200 R:dr, allt banko; men detta förslag kom af anförde skäl, hvaribland må omnämnas Stifts-kassans ställning, att förfalla.
Då emellertid Stifts-kassan visat ett årligt öfverskott, hvilket Riddarhus-kontoret ansett, utan äfventyr för kassans ställning, kunna antagas till 800 R:dr R:mt årligen, har Kontoret funnit ett sådant öfverskott, i stället för att kapitaliseras, kunna användas för att öka de äldsta 16 underhållstagarnes pensioner från 50 til! 100 R:dr R:mt årligen, och om sedermera af nya tillgångar, en del ansloges för att öka de äldsta i tur varande pensionärernas underhåll, och återstoden användes till återbesättandet af ledigblifna pensionsrum, dock så, att det nuvarande antalet pensionärer 238 icke öfverskredes, men möjligen då nödvändigheten så bjöde, liksom hitintills någon gång inträffat, förminskades, skulle efter Riddarhus-kontorets förmenande alla stiftspensionerna småningom kunna förvandlas från 50 till 100 R:dr; och har, för att lemna Stifts-kassan någon ringa ersättning för de förhöjda pensionerna, Kontoret hemställt, att inskrifningsafgiften måtte bestämmas utan afseende på ålder till 150 R:dr för hvarje person.
Riddarhus-Direktionen, som af Riddarhus-kontorets framställning i ämnet funnit Stifts-kassans tillgångar medgifva en af behofvet högt påkallad förhöjning i de nuvarande med endast 50 R:dr R:mt utgående pensionerna, har, beträffande frågan om beloppet af denna förhöjning, lika med kontoret, funnit någon större förhöjning i den nuvarande pensionssumman, än till dess dubbla belopp icke böra ifrågakomma, enär i annat fall ett mycket ringa antal delegare skulle under den närmaste framtiden komma i åtnjutande af förhöjda pensioner och tiden för alla pensionernas uppbringende till det högre beloppet allt för myckst aflägsnas.
Deremot har Direktionen icke ansett skäligt föreslå att antalet af pensioner, som redan nästa år skulle komma att utgå, bör på förhand bestämmas, utan funnit sådant lämpligast böra ske i sammanhang med den reglering af Stiftspensionerne, som, enligt 29 § i Instructionen, årligen skall ega rum. 14 Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 5.
Vidkommande derefter sättet för beredande af de högre pensionerna, har Direktionen, likaledes i öfverensstämmelse med Riddarhus-Kamererarens åsigt, funnit den lämpligaste oell till minsta rubbning af nu befintliga förhållanden, ledande utväg vara, att — med bibehållande af det antal pensionsrum, som vid sednaste reglering bestämdes, eller 238, såvida icke en möjligen inträffande försämring af Stifts-kassans ställning ovilkorligen fordrade pensionsrummens förminskande — använda kassans öfverskott till bildande af förhöjda pensioner åt de enligt matrikeln äldsta pensionärer.
Från ofvanomförmiilda tillstyrkanden har likväl en Direktionens ledamot Herr Ofverstelöjtnanten Leijonancker varit i så måtto skiljaktig, att han ansett förhöjning af de ålsta pensionärernas pensioner böra beredas, genom pensionsrummens successiva nedsättning i mån af nuvarande pensionärers afgång, till 200, hvarigenom Stiftskassans inkomster skulle lemna tillfälle att till 100 E:dr förhöja minst 50 pensioner.
I afseende å inskrifningsafgifterna, har
Direktionen icke funnit någon giltig anledning förekomma hvarken dertill, att med upphäfvande af de tre nu föreskrifna ålders kategorierna, bestämma en lika stor afgift för inträdes sökande af alla åldrar eller att förhöja inskrifningspenningarnes belopp.
Om deremot dessa icke förhöjas under det att en förhöjning af pensionerna småningom kommer att ega rum och följaktligen förmånerna ökas utan att desammas ernående försvåras, vore anledning till den förhoppning att inskrifningarnes antal hädanefter skall komma att tilltaga, i stället för att detsamma under innevarande århundrade aftagit till den grad, att då medeltalet af inskrifningarne under decenniet 1800—1809 var 34,7 detsamma under decenniet 1853—1862 endast utgjorde 6,3.
Direktionen föreslagit att den så kallade familjegåfvan, som för närvarande med 75 R:dr K:mt erlägges vid inskrifning af Stiftsjungfrur, tillhörande ätter, af hvilka någon medlem förut ej varit delegare i stiftet, skulle helt och hållet upphöra.
Erläggandet af denna afgift härleder sig från det uti ofvan nämnde 1747 års kungörelse förekommande stadgande, att hvarje adlig husfader och stamfader, som ville efter inköpt och antecknad ordning för en eller flera sina döttrar förvärfva nyttjande rättigheten af Stiftsförmånerne, skulle inom en viss utsatt tid bidraga till Stiftets Fundation, medelst en frivillig gåfva, hvars minimibelopp i en sednare kungörelse samma år bestämdes till 600 daler kopparmynt, och i afseende hvarå föreskrefs, att det ej vore nog för alla af ett namn, att allenast en af dem betalade frivillig gåfva, utan att hvar och en dåvarande Branclie eller Gren af ätten skulle densamma erlägga för sina efterkommande eller systrar.
Sedan detta stadgande under tidens lopp erhållit den från dess ursprungliga mening afvikande tillämpning, som här ofvan blifvit omförmäldt torde enligt
Direktionens tanka någon giltig grund för detsammas bibehållande ej förefinnas, enär det icke lärer kunna anses annat än i hög grad oegentligt, att den medlem af en i Riddarhus-Utskottets Utlåtande XI 5. 15 Stiftet ej inskrifven ätt, som tillfälligtvis först anmäler sig till vinnande af inträde deri, skall ensam belastas med en utgift, hvaraf ättens alla öfriga medlemmar komme att hafva den väsentliga fördel, att tillträde till Stiftet vore dem beredd, utan att de behöfde vidkännas en sådan utgift; och då dertill komme, att stadgandet om ifrågavarande afgift, som under de sednaste 10 åren influtit med endast 600 R:dr Hunt, mången gång lärer afhållit medlemmar af familjer, af hvilka ingen förut varit delegare i Stiftet, att för sina döttrar deri söka inträde, har Direktionen ansett tillräcklig anledning för afgiftens borttagande ej saknas.
Utskottet har tagit ofvanomförmälde förslag i öfvervägande; och da Utskottet anser det vara på det högsta önskvärdt, att, savidt Stifts-kassans ställning sådant medgifver, pensionsbeloppet sättes i närmare öfverensstämmelse med den stegrade lefnadskostnaden; så, ehuru medelst begagnande af den utaf