Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 38 skall åtfölja denna K. Propos. till Utslct, eller om detsamma hvilar på bordet, tilldess Stats-Utsk:t binner inkomma med särskilt Betänk. i ani. af den nu föredragna Proposm. [ ani. häraf lät Hr Gr. o. Landtm, uppläsa R. o. Ad:ns ifrågav.de, å bordslistan antecknade beslut, hvilket lydde sålunda: »1863 den 28 Januari beslöt Ståndet, att med föredragningen af Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 38, ang:de regleringen af utgilterne under Riksstatens första hufvudtitel, skulle anstå, intilldess Utsk:ts Utlåt, öfver den Nåd.
Propos. i fråga om förhöjning af H. M. Konungens Hofhållningssumma, som K.
M. förmält sig ämna afgifva, tili R. o. Ad. inkommit, samt att dessa båda Utlåtm skulle i ett sammanhang till afgörande företagas.»
Hr Gr:s o. Landtm:s förklaring, kan således man icke nu yttra sig öfver Stats-Utsk:ts Betänk.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att det vore genom R. o. Ad:ns nyss upplästa beslut tydligen bestämdt, att någon föredragning af Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 38 ej skulle ega rum förrän i sammanhang med Utsk:ls blifvande Utlåt, öfver den nu föredragna K.
Proposm, hvilken, till följd af derom gjord begäran, komme att hvila på bordet.
Föredrogos och bordlädes K. M:s Nåd.
Propositioner ang:de upplåtande afen del utafslottsträdgården i Halmstad, till tomt för ny elementar-läroverks-byggnad derstädes; ang:de upplåtelse till Wenersborgs stad af en kronan tillhörig tomt derstädes; om beviljande af anslag till inköp för statens räkning al en del utaf den af Kammarherren m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer; ang:de ersättnings-anslag för upphörd dagsverksskyldighet till åtskilliga militise-boställen; samt Skrivelser i fråga om statsbidrag till kanalisering af Luleå eif, till beredande af farled förbi Hedens- och Eds-forsarne derstädes; ang:de sökt statsbidrag för anläggning af en jernväg mellan Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan; ang:de pensionering å allmänna indragningsstaten af läkare vid arméen och flottan. 310 Den 7 Febrnari.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 24 och 28 sistl.
Januari bordlagde Betänk:n: N:o 46, i ani. af väckt motion om indragning af karantänsanstalten å Känsö; N:o 48, i ani. af väckt motion rörande sättet för kasserarade beklädnads- och utrednings-persedlars försäljning för kronans räkning; N:o 49, i ani. af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande underhåll af allmänna vägar; samt N:o 50, i ani. af väckt motion om ändring i K.
Reglementet lör Telegrafverket den 2 Augusti 1856.
Ekon.-Utsk:ts den 24 och 28 sisth Januari på bordet lagde Betänk.
N:o 51, i ani. af väckt motion om ändring i gällande föreskrifter rörande skyldighet för ångfartyg att taga lots, äfvensom i Iotstaxan.
Motionens öde är, som jag tror, redan afgjordt genom 2 Stånds beslut; jag skall således ej länge upptaga R. o. Ad:s tid.
Vill blott nämna, att jag lika med Frih.
Alströmer varit af den tanka att Svenska ångfartyg, som göra regelbundna turer på såväl in-som utrikesort, borde vara befriade från skyldighet att taga lots.
Vid 1854 års riksdag ingingo R.
M. med en und. skrifvelse just i dessa ordalag.
Sedan dess har den förändring blifvit vidtagen, att de ångfartyg, som göra kustresor, blifvit från detta åliggande befriade, men det qvarstår ännu för de, hvilka gå på utrikes ort.
De stora ångbåtar t. ex., som gå från Göteborg till Stockholm rundt om hela södra Sverige, äro derifrån befriade; men lägger ett sådant fartyg till vid Köpenhamn, blir det derigenom förpligtadt att vid hvarje lölj:de lots-station intaga lots.
Det är en dylik undantags-lagstiftning jag för min del icke kan gilla.
Man har visserligen sagt, att lotsarnes närvaro ombord hade till ändamål att förhindra lurendrejeri; men är det ens tänkbart, att en passagerare-ångbåt skulle lägga till bär och der i skärgården för att aflemna smuggelgods.
Man har äfven invändt, att stadgandet borde bibehållas, emedan de deraf inflytande medel voro behöfliga för lotsarnes aflönande.
Jag bar alltid trott, att lotsarne voro till för seglationens skull, icke tvärtom; för öfrigt torde dessa medel vara allt för obetydliga, för att inverka på lotsarnes utkomst.
De fartyg, om hvilka här är fråga, uppgå högst till 20; kunna nu dessas lotsafgifter, fördelade enligt instruktion på alla landets lotsar, vara af ringaste konseqvens.
Man hör ofta klagas öfver, att vår handel icke håller jemna steg med våra bröder Norrmännnens, men detta är ju helt naturligt, då vi aldrig göra något för att höja den, då vi icke ens vilja borttaga de orimligaste stadganden, sådane som måste nedtrycka och qväfva all rörelse.
Runnen J, Mina Hrr, t. ex. föreställa eder att, om ett ångfartyg, som besökt utländsk Den 7 Februari. 311 hamn, sedan i någon Svensk intager gods, vore det endast en tunna potatis, biir det sedan skyldigt att vid hvarje station uppgifva förpassning på hela sin last.
Ehuru icke fullt så abderitisk t, är dock lotstvånget äfven ett dylikt föråldradt stadgande, som med det snaraste bör afskaflas.
Jag anhåller således om propos. å bifall tiil Frih. Alströuiers motion.
Den författn., som nu är gällande för lotsarne, utarbetades för ett par år sedan, efter att hafva varit remitterad till Handels-föreningarne i Stockholm, Malmö, Gefle och Göteborg, hvilka dervid gjorde sina anmärkningar.
Dessa togos äfven af Förvaltningen af Sjöärendena i betraktande, och till följe af en sålunda gjord och uppmärksammad anmärkning blefvo äfven de ångbåtar, som gå mellan Svenska och Danska kusten, befriade från skyldigheten att taga lots.
Men deremot gjordes icke af någon bland de nämnda Handelsföreningarna det yrkande, som blifvit framstäldt af Hr Wallenberg, elier att ångbåtar, som gå på främmande kuster, skulle fritagas från en sådan skyldighet.
För min del tror jag att, om man allt för mycket vill befria fartyg från detta åliggande, så kommer derigenom lotsarnes duglighet att lida.
— I motiveringen af Betänka förekommer ett tryckfel, som alldeles vanställer meningen.
»Det är icke för lotsarne en ovilkorlig skyldighet att gå alla ankommande fartyg, af hvad slag som helst, till mötes utanför inloppen i så god tid, att fartyget ej utsättes för fara af de yttersta grunden, och denna skyldighet måste qvarstå, enär det för lotsen är omöjligt att från sin bostad bedöma, huruvida icke ett annalkande fartyg, äfven om, efter hvad han tror sig veta, det är ett sådant, som vanligen ej tager lots, likväl kan för tillfället vara i behof af honom.»
Som man af den sednare delen af denna mening finnér, skall ordet icke på första raden utgå, ty den ifrågavide skyldigheten åligger just lotsarne, efter såväl det nu gällande som de äldre reglementena.
Man har nyss sagt, att vår sjöfart är så betungad af onödiga hinder och att den derföre skulle vara underlägsen Norrmännens; men jag får då gifva tillkänna, att enligt det Norska reglementet äro alla främmande fartyg skyldiga att taga lots, utom några få, som komma från Sveriges närmaste kustorter.
Enligt det Engelska reglementet är hvarje fartyg, som förer passagerare, ovilkorligen förpligtadt att taga lots, såvida ej dess kapten och styrman sjelf är examinerad lots. — Då Hr General-Tulldirektören begärt ordet, torde han bäst kunna upplysa om det inflytande, som den ifrågasatta förändringen kunde medföra.
För min del tycker jag Utsk:t hafva ganska val motiverat sin hemställan, å hviken jag anhåller om bifall.
Af reciten i Utsk:ts Betänk, visar sig, att R.
St:r å en föregående riksdag till K.
M. ingått med underd. anhållan att »Svenska ångfartyg, som, enligt på förhand upprättade reseturer, göra reguliera resor, måtte 312 Den 7 Febr aari. befrias från skyldigheten att, kommande från sjön, taga lots.»
Denna begäran hade visserligen, efter ordalydelsen* en allmännare syftning; men motiveringen i Sländernas skrifvelse ådagalägger uppenbarligen, att de då endast afsågo ångfartyg, som göra reguliera resor inrikes orter emellan.
När derefter under sistl. riksdag
Hr Wallenberga då väckta motion i ämnet på detta rum föredrogs, uttalade jag äfven den mening, att någon eftergift af nämnde skyldighet icke borde för utrikes-ifrån kommande fartyg föreslås, helst stadgandet derom stöde i oskiljaktigt sammanhang med gällande seglationsordnings föreskrifter rör:de tullkontrollen, hvilkas behöflighet blifvit af en äldre erfarenhet bekräftad; hvaremot jag förklarade mig anse något äfventyr, med hänsigt till fullverkets intresse, icke vara att befara genom en sådan eftergift för inrikes farten.
Det är ock enahanda åsigter, som ligga till grund för de beslut, som K. M. i detta hänseende sedermera meddelat, dels i tullstadgan af år 1860, och dels i den sistI. år utfärdade förordnm om lots- och fvr-inrättningarna.
Enär således R.
Sl:rs förra gången aflåtna skrifvelse hos K.
M. vunnit allt tillbörligt afseende, kan jag icke finna lämpligt, att R.
St:r ånyo besvära K.
M. med underd. framställning, åsyftande ändring i så nyligen utkomna författningar; och jag anser mig följaktligen, lika med Hr Lilliehöök, böra rösta för bifall till Utsk:ts Betänk.
Det af Hr Lilliehöök anmärk ta tryckfel är rättadt i ett följrde Betänk.
— Hvad sjelfva frågan beträffar, så är den visserligen genom 2 Stånds afslag förfallen; men då jag reserverat mig mot Utsk:ts beslut, anhåller jag att la i korthet nämna motiverna dertill.
Jag tror nemi., att här är fråga, icke om några ångbåtars enskilda, utan om ett allmänt, ganska vigtigt intresse.
Jernvägslinien mellan Stockholm och Göteborg är nu öppnad, och påkallar en daglig ångbåts-trafik mellan sistnämnda stad och Köpenhamn, hvilket f. n. möter stora svårigheter, emedan ångbåtarne äro skyldiga att taga lots vid hvarje station.
Det är denna skyldighets borttagande för ångfartyg, som göra reguliera turer, min reservation afser, och hvarken tror jag, att lotsverket derpå komrne att göra någon synnerlig förlust, då i alla fall inseglings-penningar skulle erläggas, ej heller att för passagerarhes trygghet kunde uppstå någon egentlig fara.
Att åter lotsarno skulle vara ombord för att kontrollera att intet lurendrejeri bedrefves, har jag svårt att tro; denna uppsigt lärer väl icke vara särdeles verksam.
Jag har härmed endast velat antyda skälen, hvarföre jag anmält mig som reservant, utan att framställa något särskildt yrkande, hvilket tjenar till intet, då Betänka redan är af 2 Stånd bifallet.
Gr. von Rosen, Fredrik; Jag har inom Utsk:t biträdt detta Betänk.
Björnstjerna har påstått, att genom skyldigheten Den 7 Februari. 313 att taga lots vällas onödigt hinder och uppskof; men det står tydligen i reglementet, att om lotsen icke genast är till hands, så eger fartygets befälhafvare att gå vidare, utan att göra sig skyldig till ansvar derför.
Större säkerhet måste naturligtvis vinnas under närv:de förhållande, ty det kan väl icke bestridas, att lotsarne i allmänhet ega större kännedom af farvattnen kring kusterna än ångbåtskaptenerne, hvilka ofta omhvtas.
— Skulle R.
Sl:r nu besluta, att fartyg befrias från skyldigheten att taga lots, så blir nästa steg att äfven frikalla dem från skyldighet att betala alla afgifter, ty hvarföre skola de betala, om de ej äro förbundna att taga lots? — och då komma ju lotsverkets inkomster att i betydlig mån minskas samt sålunda hela verket att förfalla.
— På dessa grunder anhåller jag om bifall till Betänk:t.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk-.ts i Betänk:t gjorda hemställan, och dels att R. o. Ad., med afslag derå, skulle besluta, att ångfartyg, som göra regelbundna, på förhand bestämda turer, skola befrias från den i vissa fall ännu qvarstående skyldigheten att taga lots; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Betänk:t och, då dertill svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. ____ Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- och Ékon.-Utsk:ts den 24 och 28 sisth Januari bordlagde Betänk.
N:o 52, i ani. af väckt motion dels om ansvarsbestämmelser för underlåtenhet att nattetid å fartyg, som ligger till ankars, hafva lanterna, dels ock styrning och manövrering till undvikande af ombordläggning m. m.
Jag fruktar, att en författning af denna beskaffenhet skall endast föranleda krångel och trassel, utan att leda till det åsyftade ändamålet.
Underlåtenhet att iakttaga nödig försigtighet i detta afseende straffar sig sjelf; och deremot skulle, om en dylik författning kornrne till stånd, som här blifvit föreslagen, det blifva omöjligt att öfvervaka dess efterlefnad.
Man finge då lof att inrätta »Sjöfiskaler», likasom det på landet finnes Landsfiskaler.
Helt nyligen har också blifvit träffad en öfverenskommelse emellan Franska och Engelska regeringarne att uppgöra gemensamma internationella stadganden i detta afseende, och förslag till en författning är under arbete, sorn skall upptaga, bland annat, hvad lotsbåtar och andra mindre fartyg äro skyldiga att iakttaga i hamn eller i trånga farleder.
Såväl med afseende härpå, som ock emedan sjelfva det föreslagna stadgandet är högst olämpligt, såsom icke ledande till det afsedda resultatet, ty den sorn icke vårdar sig 314 Den 7 Februari. om sitt lif och sitt gods, lärer väl icke kunna tvingas dertill genom lagbud, — anhåller jag om afslag på den gjorda framställningen.
Jag har nödgats reservera mig mot Utslets beslut, emedan skyldigheten att hålla lanterna skulle komma att drabba alla sjögående fartyg, hvilket är ett alldeles för vidsträckt uttryck.
Derunder inbegripas äfven småbåtar med ett par mans besättning, hvilka gå till Gottland eller Öland, och som ofta ligga till ankars, der föga eller ingen trafik finnes.
AU den lilla förtjenst, som sådana kustfarare kunna påräkna, skulle nära nog medtagas genom utgiften för ljus eller olja lill den lanterna, man nu vill tvinga dem att hålla.
Ligga åter båtarne för ankar på sådana platser, der trafiken är liflig, så lära de icke underlåta att hissa lanterna; det skulle eljest straffa sig sjelft alltför kännbart.
Då vi dessutom veta, alt en ny sjölag är att förvänta, samt att ett stadgande i nu förevarande särskilta syfte är under utarbetning, torde det vara onödigt alt nu ingå till Iv.
M. med en skrifvelse härom, hvadan jag anhåller om afslag å Utsk:ts framställning.
Gr. björnstjerna, Carl Magnus:
Jag är visserligen icke jurist, men nog förefaller det besynnerligt, att lagar utfärdas, som man kan öfverträda, utan att till följe deraf drabbas af någon plikt eller något obehag.
Den nuv:de lagen innehåller föreskrift om lanternas hissande å lartyg, men något ansvar för underlåtenhet finnes icke stadgadt; det står icke ens att man skall ersätta den skada, som deraf kan uppkomma.
Om nu ett fartyg seglar öfver ett annat till ankars liggande, som icke hissat lanterna, kan man visserligen säga att den öfverseglade skepparen får skylla sig sjelf, som icke rättade sig efter författningen, men det samma kan väl icke med rätta sägas om besättningen, som samtidigt gått till botten.
Vöre det icke skäl att söka tvinga en vårdslös befälhafvare att iakttaga hvad som till allas bästa blifvit stadgadt.
Man har visserligen hört berättas, att vi skulle få ett förslag till ny sjölag; det gläder mig, om så är; men detta förslag är ännu icke afgifvet, och när det kommer, betviflar jag att det hinner af R.
Sl:r granskas eller bifallas, innan riksdagen afblåses.
Det torde då vara skäl att, intill dess vi i detta afseende komma till ett önskvärdt resultat, antaga det här föreslagna stadgandet, som icke ändrar ett ord uti nu gällande föreskrift, utan blott tillägger ett vite för dess öfverträdande.
Ehuru jag icke ansett nödigt att reservera mig mot detta Betänk., har jag dock inom Utsk:t röstat emot detsamma.
Den ifrågav:de författningen af 1858 tror jag egentl. vara alt anse som ett reglemente med detaljföreskrifter huru signaler skola gifvas till sjös; och att nu stadga ett sådant vite, som Utsk:t föreslagit, anser jag olämpligt, dels erne - Deu 7 Februari. 315 dan stadgandets efterlefnad blefve särdeles svår att öfvervaka, dels ock emedan hållandet af lanterna kunde blifva alltför betungande för mindre fartyg.
Jag har således ingenting att anmärka mot ett afslag.
För min del finnér jag, i likhet med hvad Utsk:ts Ordlörande här yttrat, det vara nödigt att något åtgöra i detta fall.
Den för oss vigtiga pligten, att såvidt möjligt bevara menniskolif, torde redan innebära en giltig anledning att icke afslå Utsk:ts Betänk.
Man har visserligen sagt, att vi vänta på en ny sjölag, men detta hör icke utgöra något hinder för R.
M. framställa en sådan erinran, som den ifrågasatta.
Posse har sagt, att förhållandet med småbåtarne skulle vara så ömmande, men jag får påminna Hr Gr:n, att motionären i detta ämne är just Matts Persson, en om kustfarten särdeles förtjent och väl underrättad person.
Jag har således icke kunnat tro, att detta stadgande skulle på den allmänna rörelsen lägga några svårare hinder, utan att det i stället skall befordra laglydnad, och jag anhåller derföre vördsamt, att R. o. Ad. ville bifalla Betänk:t.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. och Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förevarande hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med starka ja, jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Upplästes och godkändes följ:de förslag till votens-propos.: »Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i första punkten af Betänk:t N:o 52 gjorda hemställan, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan.»
Riföllos. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, nedannämnde Mern., Betänk:n och Utlåtm, nemi.:
Konst.-Utsk:ts den 28 sisth Januari bordlagde Mern.
N:o 6, ang:de fullbordad granskning af de i Stats-Rådet förda protokoll; 316 Den 7 Februari.
Sammansätta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekoh.-Utsk:ts den 31 sistl.
Januari bordlagde Betänk.
N:o 1, i ani. af väckta motioner om utarbetande af lag mot obehörig efterbildning af konstalster; Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslcts den 31 sistl.
Januari bordlagde Belänkm: N:o 53, i ani. af väckt motion om ändring i Kongl.
Kungörelsen den 18 Mars 1843, i fråga om ersättning åt särskildt tillförordnad domare för syri å militie-boställe; N:o 54, i ani. af väckt motion om en ny lag rörande vattenrätten ; N:o 55, i ani. af väckt motion om upphäfvande af hittills gällande reglementen för vården af socken-magasiner samt öfverlemnande åt kommunal-styrelserna att öfver samma magasiner förfoga; N:o 56, i ani. af väckt motion om lämpligare fördelning emellan socknar af samma pastorat af den återvunna helgonsky Iden; Stals-Utsk:ts den 4 dennes bordlagde Utlåhn och Mern.:
N:o 42, i ani. af väckt motion om förklaring af författnme i fråga om vilkoren för hypothekslåns erhållande; N:o 43, i ani. af väckta frågor om inlösen af åtskilliga så kallade Riksgäldssedlar, hvilka icke inom den bestämda preskriptionstiden blifvit till invexling företedda; N:o 44, ang. verkställande af undersökningar i ani. af väckt förslag om norra stambanans framdragande från trakten af Husby eller Odensala öfver Erikssund till Grans socken; Sammansatta Stats- samt Allm.
Besv- och Ekon.-Utsk:ts den 4 dennes bordlagde Mern. och Betänkm: N:o 1, ang. arfvode åt dess Sekreterare; N:o 2, i ani. af väckta motioner om åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom flera provinser i Norrland; och N:o 3, i ani. af väckt motion om åtgärder till förekommande af utvandring till Amerika.
Anckarsvärds, Carl Henrik, den 31 sistl.
Januari bordlagde anförande rörande hans motion N:o 22, ang. reorganisation af Landtmäteri-Staten samt ändringar i SkiftesStadgan m. rn.
Björnstjerna afgaf i ett föregående plenum, då jag väckte den nu föredragna motionen, voro visserligen tillfredsställande i det afseende, att derigenom meddelades, att Utsk:t verkligen till behandling företagit de i min första motion omhandlade ämnen; men jag vågar dock anhålla, att den nu föredragna måtte till Utskrt remitteras, för att komma till de ledamöters af detsamma kän - Den 7 Februari. 317 nedom, som tillhöra de tre öfriga Stånden.
Det är nemi. för oss jordbrukare af största vigt att man snart kommer till ett positift resultat i afseende å skiftes-stadgan, och huru litet roan kan hoppas att vinna genom en lind. skrifvelse till K. M., bevisas deraf, att jag har här i min hand en lind. promemoria, afgifven af öfverdirektören för Landtmäteriet, hvilken promemoria berör samma ämnen, som omhandlas i min motion, men redan för 13 år sedan afgafs, utan att hafva ledt till något resultat.
Det är således min öfvertygelse att R.
St:r måste sjelfva taga saken örn hand, och jag vågar derföre anhålla om remiss af min motion till vederb.
Utsk., dit äfven förenämnda tryckta handling torde få åtfölja.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef ifrågavide anförande till Stats-Utskit remitteradt.
Föredrogs Frih. Raabs, Adam Christian, d. 4 dennes bordlagde motion N:o 264, angide en underd. anhållan hos K.
Raab väkta motion, — hvars hofsamhet och måtta, det i öfrigt är mig ett nöje att. få erkänna, —innefattar en begäran, som, mig veterligen, hittills icke varit i vederbörlig ordning framställd.
Väl bär jag, mer än en gång, sett uti allmänna tidningar klagas deröfver, att diplomatiska handlingar, utgångne från Stockholm, så sällan här allmängöras; men från representationens sida tror jag icke att någon framställning i detta afseende hittills blifvit gjord.
Då en sådan emellertid nu, och icke endast på detta rum, blifvit väckt, torde det tillåtas mig att vid den remiss, som till vederbörligt Utsk. lärer komma att beviljas, få beledsaga motionen med några möjligen i viss mån upplysande anmärkningar.
Med bibehållande af de inskränkningar, som uti Hr Frih.
Raabs motion finnas antydda, och med öfverlåtande till K. M:s Regering af bedömandet utaf både hvilka handlingar som kunna allmängöras, och tidpunkten när de böra meddelas, anser jag förslaget, långt ifrån att innebära någon olägenhet, snarare erbjuda en fördel.
Orsakerna, hvarföre ett dylikt bruk ej redan hos oss blifvit infördt, äro af mer än ett slag.
Detta bruk har först under de sednare åren i andra Europeiska länder gjort sig gällande, först i England, — detta land, som alltid gått förut vid de sannt konstitutionella grundsatsernes tillämpning; men äfven der räknar denna praxis ej särdeles gamla anor.
I öfrige länder har den först under de sednaste åren vunnit insteg.
Hos oss har den, såsom jag redan haft äran nämna, först nu blifvit ifrågasatt.
Möjligen har orsaken till denna betänksamhet varit 318 Den 7 Februari. att söka uti kännedomen af den anda, i hvilken vår Grundlag är afTattad; ty förgäfves torde det vara. att deruti söka något stöd för denna begäran; långt lättare skulle det utan tvifvel blifva att der finna tillräckliga bevis på en motsatt afsigt.
Skälen dertill falla lätt i ögonen; för ett halft århundrade sedan skulle hvad man i våra dagar anser såsom ett öppet handlingssätt, hafva stämplats såsom en oförlåtlig indiskretion.
Men med andra tider följa andra åsigter.
Ej blott ändamålslöst, men origtigt är att söka hejda tidens ström i sin fart, — ett försök, alltför ofta vågadt, sällan, om någonsin, med framgång genomfördt, — och långt klokare synes mig vara att, utan att låta sig af strömmen bortföras, likväl icke förgäfves arbeta emot densamma.
I detta fall är jag beredd erkänna, att ehuru visserligen meddelandet af diplomatiska handlingar icke kan härledas ur Grundlagens anda, dess bokstaf likväl icke lägger något hinder i vägen för utförrandet af en dylik åtgärd, då den af K.
M. anbefailes eller gillas.
En annan orsak, som kan anses hafva verkat hindrande mot ett initiatif från K.
M:s Regerings sida i detta afseende, — och sorn väl ännu kan anses bilda ett långt ifrån oväsendt lig! hinder, — beror på national-representationens sammansättning och dess fördelning på fyra rum, inom hvilka K. M:s Regering på sin höjd inom ett har tillfälle yttra sig, för att läm na upplysningar, som kunna åstundas, och bemöta anmärkningar, som kunna framställas.