Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Erkändt är äfven, att de gäldbundne genom Credit eller penningebrist sakna tillgångar att uppfylla deras förbindelse, och, med afseende derpå, synes mig tiden icke nu vara för handen till vidtagande af Författningar, som åtminstone för någon längre tid skulle verka till ökade svårigheter och bekymmer i desse afseenden.
Erfarenheten vid föregående realisationer har upplyst, att den förorsakar en choque eller skakning i penningerörelsen, som föranleder till ökad dyrhet i visse afseenden, och till minskning i penningetilIgångar, till sin effect detsamma, som minskning i rörelseCapitalet.
Förhöjning
Den i5 Januarii. i pris å Stadsmannavaror, arbetslöner, tjenstefolks löner m. m. hafva varit följder af föregående realisationer, och man har snart måst betala lika mycket till Riksdalertal i silfver, som man förut betalt i Bancosedlar; sannolikt skall ock speciemyntet efter realisationens början icke blifva så gångbart som sedlarne , och derigenom en stagnation i penningerörelsen uppkomma, emedan det utkomna speciemyntet för nyhetens behag torde till en del skrinläggas, der förmögenheten sådant medgåfve och i synnerhet hos Capitalisterne, i början åtminstone, i speculation eller förhoppning om vinst, vid en framdeles förmodad högre cours.
De på Banken i sednare tider ställde större creditiver för JernContoiret och Manufacturfondcn föranleda äfven till betänkligheter emot realisation.
Icke kunde de efter realisationen vidare utgå ifrån Banken, men den sednare större lånerättigheten åtminstone kunde omöjligen indragas, och livar skulle utväg för densamma sökas, som likväl vid myntets nuvarande skick oafbrutet kan begagnas till dess välgörande föremål.
I sammanhang härmed anser jag tnig icke böra med tystnad förbigå, att då frågor om myntbestämning uppstått, har man alltid ansett en alfvarlig föresats till allmän och enskild hushållning med beslut derom stå i oskiljaktig förening, och prohibitivförfattningar stundom nödvändiga, hvaruti likväl realisatio - •4 Den io Januari i. nen för det närvarande förgäfves torde söka något stöd.
Vid frågan om myntvärdets ovillkorliga bestämmande anhåller jag att få fästa uppmärksamhet derå, att man i sednare tider funnit, det coursen icke har så bestämdt inflytande på penningerörelsen och varuvärden inom landet, som man fordom ansett, samt att varuvärden, beroende allena af tillgång eller brist, icke i den inre rörelsen äga med coursen något sammanhang, som be vises dermed, att spannmålspriset är stundom högt vid låg cours, och stundom lågt vid hög cours, utvisande att det är den utländska handeln , som af coursens förändringar hufvudsakligen beror, och för densamma synes mig man går längre än. vederbör, om genom realisation man sätter den allmänna nyttan på vågspel, och tillstyrker jag derföre, att frågan om myntbestämning, icke af Rikets ovillkorliga kraf nu till afgörande påkallad, må uppskjutas till nästa Riksdag, med uppdrag till BancoStyrelsen att emellertid vid tjenlig cours uppköpa silfver äfven för af Banken utgifvande nya sedlar, hvarigenom en tvefaldig nytta vinnes, nemligen tillökning af Bankens reela Fond och utvidgande af rörelseCapitalet, med bibehållande af sedelinyntets värde; och då jag med tillfredsställelse erfarit den mening vara allmänt gällande, att Bancosedelvärdet borde åtmin - Dän i5 Januari i. i 5 stone bibehållas i nuvarande förhållande, gör jag mig försäkrad, att inga heslut denna Riksdag vidtagas, som genom tillökning af Bankosedelstocken skulle lägga hinder i vägen för en framtida realisation.
Jag anhåller vördsammeligen, att detta /införande må till Stats- och BancoUtskotten remitteras.
Remitterades till Stats- och BancoTJlskotten.
Herr Törnebladh, Carl, hade inlemnat följande, som upplästes:
Det synes väl, som upplösningen af Problemet: om den, sorn eger skog, beteshage, eller utmark bör taga del i hägnad emot åker, äng, eller plantering, skall ligga i svaret på den frågan: bör det åläggas antingen boskapsegaren, att värda och afhålla sina kreatur ifrån ohägnad, eller jordegaren att hägna och försvara sin gröda för andras boskap?
Men grunden till stängselskyldighet, såsom servitut, är icke så lätt funnen.
Man må affirmativt besvara frågans första del och antaga den satt•sen såsom både rättvis och billig, att boskapsegaren är åtminstone lika förbunden och pligtig att bidraga till fredande af grannens åker eller äng, som jordegaren, att sätta sina ägor och grödor i försvar emot andras boskap; men deraf följer likväl ej i6
Den i5 Januarii. annat, oller mera än skyldigheten för boskapens egare, att genom vård eller fängsel afhålla den ifrån ohägnad å andras egor, och derifrån kan ej annorlunda än godtyckligt göras sådan tillämpning vid stängselskyldighetens fördelning emellan grannar, som skulle egaren af utmark eller beteshage taga del i hägnaden emot angränsande Hemmans inegor.
Ty om man besinnar endast huru många de gårdar äro, hvarest boskapen icke vallas å utmarken, men hålles inom sådana beteshagar, som af jordegaren sjelf instängas, emedan de icke stöta intill grannars egor: och huruledes, inom skogsbygderna i allmänhet, stängselskyldigheten för en vidsträckt utmark emot en annan bys långt bort belägna åkergärden, eller ängar, blefve högst betungande äfven i afseende på förbindelsen, att gälda skadan af boskapsbet å dessa egor, hvilken måste följa af skyldigheten, att hålla en hägnad, så aflägsen, att brister, som af tillfällighet eller handaverkan uppkommit, icke genast kunna yppas och botas; så antyda dessa förhållaiv den, att det varit på goda grunder, som vår lagstiftning ifrån äldsta tider, i Uplandslagen ViderboaBalken XVII Cap., 16 §.
Landslagen XXVI Cap. 6 §.
Byggn.Balk. lika som Allmänna Lagen stadgar, alt der skog, beteshage, eller utmark möter åker eller äng, skall den hålla gärdesgården allena, Den i5 Januarii. *7 lena, som åker eller äng eger.
Det är ock han, som ensam drager nyttan af sådan hägnad, hvilken fredar för boskapsbet; och vid stängselskyldighetens åläggande, såsom servitut, för hvilken Utilitets-principen är den enda giltiga, synes det mig klart, att endast nyttan, som praesumeras vara ömsesidig, då egorne på hegge sidor äro lika beskaffade, bör bestämma skyldigheten, alt i hägnad taga del.
Med serskildt afseende på betänkligheten att rubba dessa urgamla, i landets beskaffenhet grundade, förhållanden, hvilkas olägenheter blifvit genom tiden och vanan mindre känbara, än de af en lagförändring följande rättegångar och missnöjen skulle blifva, kan jag följagteligen icke tillstyrka den i Nåder proponerade ändringen i sista mom. af 2 §. i V Cap. Byggn.Balken.
Emot den föreslagna nya delningsgrunden förekomma äfven stora betänkligheter, som, efter min tanka, öfverväga fördelen af dess lätthet i tillämpningen.
Den angifna svårighet, som ligger i nu gällande beräkning efter egodel och hemmantal, är oskiljagtig ifrån Exceptionslagar, hvarunder servituter kunna hänföras, men träffar egentligen Domare och Embetsman, som skola tillämpa delningsgrunden, hvilken icke derföre bör upphäfvas, om den i öfrigt är, sorn jag tror, mera rigtig än ro H. 3 Den i5 Januari i. den föreslagna, att hvar och cn, som annan med egor möter, skall i stängsel taga del till hälften, utan afseende på egorymd, eller hemmantal, å ena eller andra sidan.
Min erfarenhet, under mångfaldig tillämpning af den gällande delningsgrunden, har aldrig mött någon ovanlig svårighet dervid, men öfvertygat mig derom, att hägnadsbesväret blifver rätteligen fördeldt efter samma grund, som egorne blifvit skiftade.
Men jag tror icke samma följd uppkomma af det nya delningssättet; och de Historiska bevis, sorn för detsamma blifvit anförda, nemi. våra Landskapslagar och en Kongl.
Dansk förordning af den 23 April 1781, äro icke särdeles öfvert}'gande, emedan den grund, hvarå stadgandet i Landskapslagarna hvilar, att nemi. endast för inegor borde hägnas, men skog och utmark vara fri, skulle genom lagförslagets antagande, komma att förfalla, och det gamla lagbudet att förlora sin fordna läiupelighet, då för andra än lika beskaffade egor skulle i hägnad dem emellan tagas del.
Och beträffande Danska Förordningen, så ligger ett misstag i den gjorda citationen deraf; ty den stadgar verkligen Hartkornet såsom Delningsgrund förmellanhägnad inom by, så att del är endast vid framdeles skeende utskiftningar, som, emellan byar, gårdar och lottegare, hvilke utgå af Fäladskapet, skall tilldelas halfva hägnaden Den i5 Januarii. *9 åt hvardera, efter gradering.
Skälet dertill uttrjekes i Danska Lagen, att det, som ena året är fälad, blir andra året gärde; och detta förhållande» som inom vårt land är sällsamt och nästan endast i Skåne inträffar» styrker min mening, att en sådan lag blott för Skånska slättbyggden vore lämplig.
Den Danska Förordningen blef aldrig gällande i Norrige, hvarest areal eller egodel utgör delningsgrunden.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar fernot sjelfva grunderna för Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition måtte få densamma till Lagutskottet åtfölja.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om icke Herr Törneblahds Memorial, som innefattade anmärkningar vid Kongl. Maj:ts deli 12 dennes till Lag- samt Allmänna Besvärs- och ÉkonomiUtskotten remitterade Nådiga Proposition angående en liy stängsel-förordning, äfven måtte till bemalte Utskott förvisas.
Bifölls* Föredrogs å nyo Friherre Anckarswärds, Carl Henric, den 12 dennes på bordet lagde Motion angående formen för Slatsreglcringens uppgörande. 20 Den i5 Januari i.
Friherre Anckarswärdj Carl Henric ^ uppläste följande:
Då den motion' jag haft äran framställa, nu åter till öfverläggning förekommer, inträder för mig förbindelsen, att å nyo fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, vid grunderne till det förslag, hvaruti jag önskade att Ridderskapet och Adeln med mig ville öfverensstämma.
Jag hav utur en inom BondeStåndet i detta ämne väckt motion hämtat anledningen till det förslag jag tagit mig friheten föredraga.
Jag har funnit den uti BondeStåndets motion föreslagne fördelning af Statsregleringens föremål, vara både ändamålsenlig och riktig.
Jag anhåller således att få återupprepa denna fördelning, såsom bestående uti: 1:0
Hvad som fordras för underhållet af Statsinrättningens jemna och oafbrutna gäng. 2:0 Hvad som af Styrelsen nubegäres, såsom tillökning uti de vid sista Riksdag beviljade anslag. 3:o Alla sådane tillfällige anslag, hvilka till bestämda föremål vid sista Riksdag beviljades, och hvars fortsättande nubegäres.
Den 15 J a n u a r i i. 21 4:o Hvad som nu af Styrelsen begäres, såsom utomordenleliga bidrag, och lill hvars fyllande låne-utvägen är föreslagen. 5:o Styrelsens, så viii sorn enskiltes, fordrade Statsbidrag, till mera eller mindre allmänna föremål. 6:0 Hvad RiksgäldsContoiret fordrar för fullgörande, af sådane skuldliqvider och räntebetalningar, som Rikets Ständer redan erkänt, och å RiksgäldsContoiret anvisat.
Då det troligen af ingen lärer kunna bestridas, att dessa Statsregleringens föremål befinna sig ganska bestämdt ifrån hvarandra skiljete, så lärer det äfven icke böra förnekas, att hvarje af dessa föremål kunna hvart för sig pröfvas och afgöras.
Det är på denna grund jag begärt Ridderskapets och Adelns verksamma biträde, till vinnande af StatsUtskottets afseende å det förslag jag framställt, att till Rikets Ständers pröfning och afgörande i första rummet öfverlemna ett förslag lill Statsreglering, endast uppfattande de föremål, min motion, egenteligen innehåller.
Det är denna del af StatsregleriJigen, öfver hvilken, snart sagt, inga olika åsigter kunna komma att äga rum.
Staten måste ovillkorligen uppehållas uti en jemn och oafbruten gång, och hvad som dertill
Den i5 Januari i. oundgängeligen erfordras, måste lika ovill-, korligt anslås.
Det är på denna grund jag hade trott ett sådant Betänkande, som det jag föreslagit, böra få företräde framföre Betänkanden, som uppfattade öfrige med Statsre-. gleringen gemenskap ägande föremål.
Då, i anseende till dessa, i min tan-, ka, den första punkten underordnade föremål säkerligen blifva underkastade de olikartade åsigternes vidlyftiga pröfning; då de Betänkanden, som komma att innefatta dessa efter min åsigt underordnade föremål, utan all tvifvel komma att återremitteras, med anmärkningar, som kunna för-, anleda en för Utskottet mödosammare omarbetning, än man må hända nu anar eller föreställer sig, anser jag för min del origtigt, om man, genom bristande föreseende, icke skulle undanrödja nödvändigheten, att i och med detsamma äfven behöfva återremittera Betänkandet, i de delar det afsåg de uti min motion upptagna Stats-» regleringens oumgängeliga föremål.
Jag är öfvertygad, att Rikets Ständers pröfning af Utskottets Betänkande skulle oändligt lättas, om en sådan arbetets fördelning, som den jag tagit mig friheten föreslå, kunde vinna något afseende, och det är förgäfves jag för min enskilta mening vågar hoppas något sådant, om Rid-* Den j5 Januarii. 2.3 iier.sk mig instämma uti den.
För lagligheten af min motion, anhåller jag att åter få upprepa Rikets Ständers rätt, att i enlighet med 44 §•
Riksdagsordningen kunna genom Ståndens pluralitet, när så nödigt pröfvas, förelägga Utskotten tid, till angifvande af deras Betänkande»» Detta är hvad som redan uti sista Plenum skedde.
Jag finner på intet ställe i Grundlagen något som föreskrifver formen för Utskottens Betänkande».
Men jag finner icke Reller uti Grundlagens ordalydelse något hinder för ett eller flere Stånd, att lemna Utskotten del af pluralitetens åsigt och önskan i anseende till formen för Betänkanden eller desses fördelning uti flere, hvilket utgör egentliga föremålet för min motion.
Jag anhåller att vidare få fästa uppmärksamheten å den föreskrift 109 §.
Reger ingsFörmen lämnar, att Riksdag ej må räcka längre, än, högst l\ månader från den dag, då Konungen låtit, om Stats"Verkels tillstånd och behof Rikets.
Ständer eller deras Statsutskott underrätta; äfvensom derå, att Lagstiftaren uti samma §., såsom en oförmodad händelse anser möjligheten att, vid denna tidens utgång, Rikets Slän - 24 Den i5 Januarii. der icke hade reglerat Staten, eller någon ny bevillning till bestämt belopp sig åtagit.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på, att lagbudet innebär, att Konungen skall vid sådant tillfälle kunna Rikets Ständer åtskilja, och att den förra bevillningen i sådan händelse fortfar intill nästa Riksdag.
Är det väl möjligt, mina Herrar! att StatsUtskottet kan hinna, till oss afgifva ett förslag till fullständig reglering ej allenast af Statens redan erkände behof, utan äfven af sådane, hvilkas pröfning på oss nu ankommer?
Är det väl möjligt för StatsUtskottet, att fullgöra ett sådant deras åliggande inom den tid, som oss höfves, för att moget pröfva och efter fullkomlig öfvertygelse besluta, ej mindre om behofvens verklighet, än om bästa och tjenligaste utvägarne för deras tillfredsställande?
Jag tror det icke, och jag har i följd deraf ansett, såsom en ovilkorlig pligt, att söka en utväg för Rikets Ständer, att förflytta sig uti en bättre ställning, än denna för mig synbart brydsamma belägenhet företer; och jag har dertill icke funnit någon annan utväg, än den jag tagit mig friheten föreslå; och jag är, efter lugn och mogen öfverläggning med mig sjelf, fullkomligt säker, att den ifrån flere synpunkter är den enda rätta.
1 Den i5 Jan u ari i.
Jag har tagit mig den friheten visa Konungens rättighet alt efter den 14 Mars lata afblåsa Riksdagen, när honom godt synes; jag har ådagalagt, att den gamla bevillningens fortfarande derutaf blefve en följd.
Månne icke härifrån uppkommer en positiv pligt, att i första rummet stadga ett bevillningsbelopp, hvarigenom Rikets Ständer åtminstone försattes uti mera säkerhet, i anseende till den tid, som oundgängeligen fordras för de stora samhällsangelägenheternas afgörande, på ett sätt, som ej lemnar någon anledning till det olyckliga omdöme, att det möjligtvis varit förhastadt.
Jag skulle med fog kunna skattas såsom orättvis, om man härvid skulle finna tillfälle påbörda mig, alt ej vilja erkänna, det vi ifrån framfarna tider äga tillräckliga anledningar, att hysa förtroende till Styrelsens undseende med den långsamhet, som, i följd af våra, jag vågar säga, odrägliga former, nödvändigt måste vidlåda våra arbeten.
Men, detta oaktadt, kan jag icke frångå, mine Herrar! att tiden äfven hos oss uti detta fall utkräfver sin rätt lill utbildning af former.
Jag tror det icke vara rigtigt, jag tror det icke vära rätt, att folkets representanter, i anseende till tiden föi behandlingen 36, Den 15 Januarii a.f folkets angelägenheter, ställa sig uti ett absolut beroende af Styrelsens en gäng möjligen inträffande Grundlagsenliga god-»- tycke uti denna del.
Medgifvom, mina Herrar! att pennin-, gebidragen uti den Constitutionella sam-, hälls-inrättningen ensamt utgöra folkets egentliga andel uti magtbestyret, och besinnen, att J icke börén, utan moget bepröfva nde , eller af blott fördom mot en motionair, förkasta en motion, hvars hufvudfö, remål är, att bibehålla folkets representanter uti den oberoende ställning, sorn alltid blifver ett oeftergiflig! vilkor för de större samliälls-angelägenheternes ändamåls-, enliga behandling uti lagstiftningsväg.
Lagstiftaren har äfven föresett det för», hållande, hvarom nu är fråga.
Då man såsom tänkare läser iog§.
RegeringsFormen, så finner man förnyade anledningar, att prisa Lagstiftarens föreseende omtanka, att på allt möjligt sätt bibehålla Svenska Folket den andel uti magtutöfningen, efter hvilken andra Constitutionella Folk förgäfves sträfva, men sorn det på Svenska Folkets representanter ensamt ankommer, att begagna.
Uti ioq §.
RegeringsFormen heter det: ”Är åter hela Bevillningens belopp bestämdt, ”men Riksens Ständer icke om fördelnin - Den i5 Jan nar i i. 27 ”gen deraf ense, då skola, efter den fastställda BevillningsSummans förhållande till ”den, som vid föregående Riksdag blifvit ”fördelad, de i den sista BevillningsFör”ordningen stadgade Artiklar jemlikt ökas ”eller minskas; och uppdrage Riksens Stän”der deras fullmäktige i Banken och Riks”gäldsContoiret, att en ny BevillningsFör”ordning på sådan grinlid uppgöra och nU ”färda” Lagstiftaren har här anvisat en ovill-, korlig nödvändighet för Rikets Ständer, att framför allt inom den föreskrifna tiden bestämma ett Bevillningsbelopp; Lagstiftaren har föresett möjligheten af sådane omständigheter, att Rikets Ständer, oaktat en sig bestämdt åtagen bevillning, icke om dess fördelning blifvit ense; Lagstiftaren har således undanröjt alla de hinder, för bestämmandet af en bevillning, hvilka äfven ifrån ett Bevillningsutskott möjligen kunnat uppkomma, i anseende till fördelningen afBevillningsSumman, inom den i Grundlagen föreskrifna tid, och jag hämtar härifrån en ny och ökad anledning, att begära Ridderskapets och Adelns biträde till den motion jag framställt, om nödvändigheten , att StatsUtskottet täcktes inkomma med ett Betänkande, som i första rummet upptager de föremål af Statsregleringen, jag yrkat, på det alt Rikets Ständer, genom ett sådant Betänkande, må sattas i tillfälle, att Reti i5 ju föry degs häldre bestämma ett Bevil!- ningsbelopp, hvilket ingen ting kan hindra dem att öka, så länge de af Styrelsen tillåtas, att, efter den i Grundlagen bestämda tiden, få fortsätta deras öfverläggningar.
Det tillhör ieke mitt sinnelag, mina Herrar! att uti mine förslager dolja någon syftning eller någon annan plan, än den jag önskar öppet synlig för hvarje blick,, och tillgänglig för hvarje pröfning.
Jag anser mig i sammanhang härmed äfven böra öppet förklara min öfvertygelse vara den, att Rikets Ständers första åtgärd alltid borde vara, att ofördröjligen efter deras sammanträden besluta ett Bevillningsbelopp, som icke omfattade andra föremål, än elem jag i första punkten af mina tankar om Statsregleriugcns fördelning uppgifvit.
Jag har sökt utveckla motiverne till denna åsigt, i anseende till ett i min tanka förevarande behof af säkerhet för Rikets Ständer, att ostörde få tillgodonjuta den tid, som oundgängligen erfordras för sakernes bringande till något slut; och jag önskar, att Rikets Ständer, genom den ul~ väg jag föreslagit, sätta sig i besittning af denna säkerhet , som icke j)å någon annan väg kan ernås; ty Ministeren skulle icke kunna bibringa någon lugnande försäkran
Den i5 Januarii.
29 i anseende härtill; dess tystnad vitsordar denna förutsättning; och den blotta möjligheten, att Konungen kan omkring den 14 Mars, eller vid hvilken tidpunkt som hälst förändra Ministéren, rättfärdigar mera än något annat Ministrarnes tystnad i denna fråga.
Men icke nog härmed, Mine Herrar! det förslag jag afgifvit, innebär äfven den enda utvägen folkets representanter eger, att med något slags eftertryck fordra de concessioner, som folkets bästa kräfver; och Konungamakten kommer sällan i tillfälle, att erfara folkets behof på annat sätt, än genom dess representanters vilkorliga beviljande af de äskade Statsbidragen.
Jag vill göra mig begriplig genom det exemplet, att vi behöfva återställandet af en oss under fagra löiten aflockad tryckfrihet; och jag påstår, att det är en Rikets Ständers pligt, att genom
Bevillningsbeloppets bestämmande till den lägsta punkt, som kan förenas med Statens jemna och oafbrutna gång, sätta sig uti en ställning, att kunna bevilja skattebidrag, såsom vilkor för Styrelsens begifvanden, i anseende till sådane Nationens fordringar, som afse lika mycket den styrandes, som de styrdas sanna och verkliga fördelar.
Det gifvcs icke något annat sätt, att bibringa Konungamagten ett sant begrepp om folkets förtroende till verkställande magtens för - 3o Den i 5 Ja n u a r i i. måga, att leda de allmänna angelägen» lieterne till det för folk och Konungamakt gemensamma föremål, af ett jämt stigan» de inbördes förtroende* såsotn följd af ett åskådligt begär hos Styrelsen, att utan åter» båll befrämja tillfredsställandet af folkets billiga fordringar och oemotsägeliga behof.
— Jag bar nu belt öppet sökt utveckla grunderne till dett medverkan, jag af Ilid* derskapet och Adeln tagit mig friheten begära för framgången af mitt mötiott; jag bar trott mig böra verka till en fullkomlig öfverensstämmelse i beslut inom Ridderskapet och Adeln och BondeStåndet uti en fråga, vid hvars Utgång Svenska folket, med mer än vanligt spända blickar, fäster sig; det är derföre jag antagit BondeStåttdets motion, som grund för dett öfvertygelse* jag velat åstadkomma; Ben sats jag bär yrkat, är så obestrid» ligt sann, att felet säkerligen är mitt, om det icke lyckats mig, att vid detta tillfälle göra mig begriplig, och jag vågar tro, att de, som förstått mig> icke skola kunna bestrida rättvisan, eller nyttan af hvad jag begärt; jag har härvid ingenting fördolt; måtte man göra mig den rättvisan, att min motion icke innehåller annat, än den enk* la syftningen, att komma ett steg närmare det constitutionela mål, hvartill pligten li* ka mycket som känslan manar oss att sträfva , och måtte utgången af denna sak äfvert
Den i5 Januarii. 3t blifva en offentlig tacksamhets gärd åt de lagstiftare, som uti RegeringsFormens 109 §• så fullständigt och väl visat den väg Rikets Ständer hafva alt gå, för att upphinna det constitutionella mål, hvarförutan den constitutionella friheten vöre ett blott meningslöst ord.