Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skola vi väl tro, att en Ministerstyrelse med jagande och bortjagande förvaltare; kunna vi antaga, att en Representation, som efter ena förslaget blott föreställer penningevärde, eller efter ett annat, sammanpackar stridiga elementer, dem endast Konungars för Sverige alltid heisosamma myndighet, gjort endrägliga till landets båtnad; skola vi förmoda, att riksdagar, förflyttade i våra sockneslugor, att näringsfrihet utsträckt till alla och tili allt, att ändrade arfslagar, omkastade skattebördor, — att alla dessa och alla öfriga redan nämnda eller uti våra statsförbättrares bröst ännu hvilanda reformer icke stöta något intresse, icke strida mot några meningar, icke rubba hagot förhållande?
— Hvilken trollmakt finnes nu i Sverige att utan motstånd, utan våld, införa så genomgripande förändringar?
Och har Svensken nu i detta ögonblick upphört att äga sin så beryktade och lyckliga tillgifvenhet för fordomdagsordning, tili hvars bibehållande, äfven i skadliga fall, han så otta genom motstånd och upplopp bekymrat sina visa och varsamma Konungar?
— Ämna vi hädanefter icke aga någon Styrelse, icke lemna eller fordra Den aG F e 1) r u a r i i’, n». fordra lydnad och aktning?
Om vi det likväl önska; hvarföre då genom ladel, hån och bitterhet utdrifva sjelfva andan och själen i stat och samlif, vördnaden och kärleken, utan hvilka alla lagar äro falnade lik?
Ingen fiende slår på våra gränsor; lagen har ej upphört att lemna oss rätt och skydd.
Vettenskaper, åkerbruk, bergverk, slöjder och handel förkofras; ingen statsskuld trycker vårt Rike.
Hvarföre då denna onaturliga brådska?
Hvarföre hopa ändring på ändring, innan någon enda hunnit bekräfta sin nytta, innan ännu någon förmått fastlänka sig vid allt det öfriga?
—När har den regeln upphört gälla, att endast det onda öfverraska!' oss brådstörtad!, men att det varaktiga goda blott långsamt kan förvärfvas, eller när har den blifvit ulan kraft, att icke olyckan utan medgången alstrar öfvermod) och att detta bådar fall?
I sanning, vi vore ej så storlåtiga, om verkliga plågor oss beklämde.
En mild Försyn har befriat Sverige från försteget uti samhällenas skiften.
Andra länder i vår verldsdel äro dertill utsedda.
Redan äro flera af dem inbegripna uti försöket af de nya lärornas användning ; hvarföre icke dä afbida utgången hos dem, för att se om deras lycka blifver att eftersträfva?
Hvarföre icke draga nylla af de lärdomar deras närvar, strider lemna?
Hvarföre omleka revolutioner, hvilkas fasor vi kunna undvika, men hvilkas goda frukter, om sådana mogna, vi kunna oss då tillegna?
Mången med mig anser redan alltför mycket offradt åt omslörttiingens genius; andra finna honom alltför litet hyllad.
Skola dessa rakt motstridiga åsigter sönderslita samhället, hvars bevarande dock måste vara allas vår önskan?
Lålom oss stanna midt emellan; låtom meningarna på detta neutrala område sluta ett fredsfördrag, åtminstone en vapenhvila.
Den ena får ej gå tillbaka, den andra ej framåt; låtom oss afbida lidens osvikliga dom!
Den skall ej länge uteblifva.
Vi hafva af förfäder emottagit Svea land, det friaste, det lyckligaste på jorden.
Gud och efterkommande skola redofordrande kräfva det af oss sådant tillbaka.
Hr Ribbing, Bengt, anförde skriftligen:
Visserligen är det af högsta vigt, att folkets ombud för sin Regering i böljan af hvarje riksmöte tillkännagifva sina önskningar i afseende på tillståndet i landet, och huruvida de anse Regeringens sedan sista riksdag vidtagna åtgärder hafva bidragit lill allmänt väl.
Det tal till Rikets församlade Ständer, hvarmed K.
M. från sin thron och omgifven af sina rådgifvare öppnar hvarje riksmöte, anser jag icke allenast som en välkomsthelsning utan äfven sohl ett inbjudande till eli troget folk, att igenom sina ombud både med tacksamhet förnimma och godkänna de välgörande Vegeringsåtgärder, sorn se2 II.
JO 394 Ben 26 Februari f. m. dan sista riksdag blifvit vidtagna, äfvensom att inför Konungen i und. anmärka hvilka af Regeringens förfoganden , sorn icke alstrat de goda följder, som dermed förmodas vara åsyftade.
— Härigenom vinnes upplysningar, som för den mest välsinnade
Styrelse äro oundgängliga till befrämjande af folkets och Rikets välfärd och sjelfständighet, hvarföre det äfven för denna Styrelse bör vara efterlängtad!, att sanningsfullt blifva underrättad 0111 verkningarna af dess bemödanden.
Mången tror kanske, alt de underrättelser och berättelser, som K.
M. igenom sina embetsman erhåller, äro tillräckliga för att derpå grunda Regeringens alla företag till ett godt måls vinnande; men riksmötenas tillvaro vederlägger en sådan förmodan, och det stora ändamålet med dessa lärer väl vara att fylla bristerna i embetsmannaåtgäi derna och att understödja Regeringen samt framlägga och befordra de medel, hvarigenom man hoppas kunna befordra samfundets trefnad och belåtenhet.
Likaså nödvändigt det är för en omsorgsfull och klok läkare, att, innan han ordinerar läkemedel för sin patient, noga undersöka hans tillstånd, hvilket han vanligen bättre sjelf kan beskrifva, än hans tjenare; likaså nödvändigt synes mig det äfven vara för en Regering, att af folkets från alla Rikets delar församlade ombud inhemta säkra upplysningar om hvad som felas och kan vara nödvändigt att bota, innan några förbättringar kunna med framgång företagas.
Det borde således vara folkombudens första åligganden, att, sedan de af af sin Regering blifvit underrättade om de styrelseåtgärder, hvilka emellan riksdagarna vidtagits, öppet och fritt tillkännagifva, huru det står till i landet och hvilka hufvudsakliga tillgöranden de anse nödvändiga till befordrande af folkets väl.
Att genom en und. adress, såsom svar på throntalet, åstadkomma delta t i 11 k än n a gifva n d e , anser jag visserligen lika ändamålsenligt här, som i andra stater, om icke våra nuvar. representationsforrner derföre lade hinder i vägen.
Det Hederv.
BondeSt. har, igenom inbjudning till de öfriga MedSlånden att deltaga i en sådan af det Hederv.
Ståndet beslutad och antagen adress, velat tillvägabringa detta ärliga och öppna tillkännagifvande.
Vore icke riksdagen så långt framliden, skulle jag vilja föreslå sådana jemkningar i denna adress, att R. o. Ad. kunde sig i densamma förena.
Att igenom en sådan adress kunna för sin Konung och sin Regering fä framställa samhällets gemensamma behof och önskningar, lärer, så länge vårt fyrdelade representationssätt fortfpr, endast blifva fromma önskningar, emedan dessa framställningar, tillämpade på hela samhället, böra med den mest möjliga noggrannhet och enighet ti11vägabringas ^ <>ch huru ar del möjligt att åstadkomma ett sådant helgjutet yttrande, då formerna förbjuda oss gemensamma
Den 26 Februari f. nj. 3g5 öfverläggningar och beslut, genom hvilka annars alla möjliga underrättelser och åsigter kunde utan alltför mycken tidsutdrägt vinnas och rättas?
— Man erkänner detta och föreslår som det enda möjliga, att hvarje Stånd särskildt kan afgifva sin adress.
Detta låter kanske äfven lätt nog verkställa sig; men jag tror ej det blifver möjligt för Regeringen att ur fyra särskildta adresser, hvilka troligen icke i allo blifva öfverensstämmande, kunna draga säkra slutföljder för det allmänna hästås befordrande.
— Utgången af Hederv.
BondeStrs inbjudning kommer, som jag förmodar, att bekräfta detta tvifvel.
Vi äro dock det Hederv.
Ståndet förbundna för sitt berömvärda sträfvande, och då det sålunda visar svårigheten för folkets ombud att, under nuvar. former, kunna uppfylla sin adla bestämmelse, bör detta förhållande, tillika med K.
M:s tillkännagifna nåd. löfte om en sorgfällig pröfning af R.
St:s förslag till förändrad representation, blifva en stark driffjäder för att i grundlagsenlig väg vid denna riksdag söka bereda och tillvägabringa ett sådant förslag till förändrad representation, att det vid nästa riksdag kan framläggas till antagande, och hvarigenom vi fullkomligt sättas i stånd att kunna förstå vår Regering, och att af densamma utan svårighet blifva förstådda.
Jag får på förhand tillkännagifva, att det hufvudsakligen är med afseende på formen, som jag åter kommer att yttra mig.
En värd ledamot, Hr von Troil, har ansett, att den argumentation, som för honom hlef nyttig för att utreda förhållandet, var något konstig.
Jag kan icke annat än taga åt mig detta uttryck och får tacka vännen för den lindriga form, hvarmed han förklarat sitt ogillande; likvisst kan jag icke undgå att anmärka, alt hvad Hr von Troil anser konstigt, måtte anses vara i grunden oriktigt; och jag väntar af honom, då han redan anmält sig att få ordet, att han visar, att det konstiga äfven är oriktigt.
Jag ber likaledes alt få tillkännagifva, att i allt hvad samme värde ledamot yttrat om sinnesstämningen i landet och om om aspecterna för framtiden instämmer jag till alla delar med honom.
Jag kan icke taga åt mig hvad han talat om blyghet, ty jag är icke van att slå ned ögonen.
I frågan om sjelfva formen, har han lagt mycken vigt på alt en inbjudning af ett annat
Stånd är gjord till R. o. Ad.; men jag har icke kunnat fatta, att resultatet af hans framställning gick derpå ut, alt vi skulle förena oss, i anledn. af denna inbjudning.
Det första resultatet, hvartill han kom, var, att det skulle bildas ett särskildt
Utsk. af 2 eller 3 ledamöter för uppsättandet af ett nytt adressförslag.
Med förbigående af den anmärkning dervid, att detta förslag egentligen är en ny motion, anser jag mig böra uppfatta detta som en argumentalionsfråga, och tillse, om ett sådant Don :»6 Februari f. ra. .särskildt
Utskott bär sin form för sig i grundlagen.
Jag finner då 36 §:n Riksd.Ordn., hvars 2 mom. lyder så här; "Stånden kunna äfven, der dem nyttigt synes, nedsätta, "hvart för sig, ett Utsk., lill upptagande af deras enskildta "besvär och angelägenheter."
Om det varit den utväg, som dilta mom. åsyftar, som den värde ledamoten menat, så får jag blott göra den anmärkning, att jag icke vet, huru man kan anse den förevar, adressfrågan såsom utgörande ett Stånds, d. v. s. det Stånds, sorn skulle sätta det särskildta Utskottet, enskildta besvär och angelägenheter, då frågan påtagligen rörer hela landet.
Jag skulle tro, som en annan värd ledamot åsyftat, nemi. Gr. Anckarsvärd, att ett Utsk. skulle sättas efter 3 morn., hvilket lyder sålunda: "Skulle R.
St. finna flera Utsk. vara af nöden, må ”de af Ständerne obehindradt tillsättas."
Det skulle således icke blifva ett R. o. Ad:s utan ett R.
I följande punkten slår: "Sådana Utsk. må .dock ej befatta sig med andia "ärenden, än dem, hvilka, enligt Reg.F:n, på R.
St:s åtgärd "ankomma."
Nu hemställer jag, huruvida mot denna § man skulle kunna säga, att detta adressförslag med sina mångfalldiga särskilda hänsyftningar, af hvilka en del måhända borde hänskjutas till Ekon.Utsk., en annan till Const.Utsk., och en tredje till LagUtsk., skall kunna vara föremål för ett särskildt Utskotts behandling.
Sedan jag trott irrig böra lemna delta till svar, och åtminstone några grunder för den s, k. konstiga argumentationen, ber jag att få svara en annan ledamot, Hr Frih.
Sprengtporten, att jag icke förslår, huru han kalr länka sig möjligheten deraf, att Exped.Utsk. skulla kunna uppsätta ett adressförslag efter hänvisning, sådant att Ständerne skulle dermed vara belåtne.
I egenskap af ledamot i detta Utsk., har jag sagt, att det torde blifva nog kinkigt, efter de debatter, som bär i dag föregått, och efter de digra bidrag till en sådan adress, som Gr.
Anckarsvärd lernnat, och hvilka jag gissar skulle, såsom hittills icke motsagda, komma att utgöra en betydlig del af den nya redactiouen.
För min del får jag förklara, att jag icke anser mig vara dertill skicklig.
Frih. Cederström, Jacob, har åberopat hvad han förut sagt, och hvilket jag måhända icke tillräckligen besvarat i pfseende å nödvändigheten att remittera frågan till Utskott, att den ifrågavar. behöfver icke, eller lian icke remitteras.
Jag begagnar detta tillfälle, för att hemställa till Hr Frih:n och Ståndet, om icke vi hafva ett praktiskt bevis derpå, att frågor kunna uppkomma, derom kan talas om och hvart remitteras bör.
I ett föregående plenum, då Gr.
Anckarsvärds motioner icke (ingo remiss, visste man ännu icke, huru orden: 0111 oell hvart remitteras bör, skulle vinna annan tillämpning, än den att äga rättighet att afslå; nu åtminstone måtte det kunna praktiskt komma un* D e n 26 Februari f. m.
3l>7 iler öfvervägande, då en fråga uppstått af den natur att icke kunna remitteras.
En värd ledamot, Frih. Rantzou, har sagt, att det vore en vigtig conslitutionel grundsats, att införa ivart statsskick alt ingå med adresser lill Konungen.
Hvad han theo— re tiskt sagt, och hvilket icke är något annat, än hvad Hr von Troil utvecklat, dertill vill jag utan förbehåll gifva mitt ovillkorliga samtycke; men annat dr alt framställa en tlieori, för att få förbättra och utvidga de rättigheter, som Svenska folket önskat tillegna sig, aunat är att säga, att vi hafva en sådan rättighet.
Anckarsvärd har upplysande framställt för R. o. Ad. en tafla om alla de adresser, sorn sedan vårt nya statsskick ägt rum; och lian har dertill lemnat den vigtiga upplysning, att alla blifvit antagna med acclamalion.
Det är just så jag tänkt mig en adress böra vara beskaffad, alt nemi. kunna med acclamation antagas, och denna princip har jag sökt uttveckla i mitt skriftliga anförande.
Denna princip är nemi. sådan, att om vi hädanefter få höra några throntal mera, — derom man kan tvifla eller icke, ty det beror på suhjectiv föreställning — måste dock ett svar derpå kunna följa från Representationen, utan att denna beliöfver gå i någon vexelundervisningsskola.
Det har blifvit sagdt, att Konungen troligen skulle önska att höra R.
Sits tankar; jag har sagt ungefär detsamma, men jag vet, att det finnes många andra sätt för Konungen alt få höra Ständernes tankar, och kan icke neka, att jag anser det indirecta sältet också kunnn vara ett, och kanske lika så verksamt som något annat.
Jag har, tror jag, icke i milt anförande gifvit någon anledn. att förmoda annat, än att jag erkänt de allmänna grunderna för att önska adressrättigheten.
Jag må nu sammanfatta mig och blott säga, att jag intet hellre skulle se, än att vi vetat förvärfva oss denna rättighet.
Hvad till sint, i afseende på Hans Janssons förslag, en värd ledamot yttrat deremot, så vill jag helt och hållet, i anseende till anmärkningarnas vidlyftighet, förbigå dem, ehuru" de väl kunde tåla att belysas.
Ett uttryck har jag dock fästat mig vid, det nemi., alt Hr Rääf förklarade förslaget vara omoget.
Jag bekänner, att jag är glad att icke hafva hört någon annan ledamot på detta sätt hafva betraktat frukten af så mycket arbete; och då samme ledamot i början af sitt tal tydligen yttrade sig ironiskt, så hoppas jag att denna ironi legat till grund för hela hans framställning om vådan att begagna de sura frukter, han ansett sura.
Sedan det under öfverläggning varande ämne redan livilat a.*ne gångor på bordet, sedan adressförslaget stått i tidningarna, och sedan discussionen redan varat länge; är jag öfvertygad, att hvar - 3g8 Pen 26 Februari f. m. je ledamot bestämt sin opinion.
Det är icke min afsigt alt söka inverka på' densamma, men det är af stort intresse för hvarje sjelfständig representant att i ett så grannlaga ämne som detta yttra sina tankar.
— Utgående från den synpunkt, att hvarje förslag åsyftar fäderneslandets bästa, hvilket jag också tror att hvarje enskild söker befrämja, ehuru de medel, uttryck och talesätt, som dervid användas, kunna vara åtskiljda, — utgående, säger jag, från en sådan synpunkt, är jag skyldig min gärd af aktning åt ifrågavar. förslag, ehuru för min del jag icke kan annat än ogilla detsamma.
Frågan delar sig, som förut är sagdt, i arne hufvudsaker, nemi. sjelfva formen, och innehållet af adressen.
Hvad formen beträffar, är det långt från mig att tillstyrka en recension af Konungens tal till folket, — en recension, som efter min tanka endast skulle tjena till att reta sinnena mot den, som bör utgöra ett oskäradt föremål för folkets vördnad och tillgifvenhet.
Men jag tror, att del skulle vara af stor nytta för landet, om Representationen, vid sin ankomst till riksdagen, uttalade folkets tänkesätt och sinnesstämning och i enkla oemotsägliga sanningar gaf tillkänna landels tillstånd och behof.
Derföre kan jag icke annat än i så måtto förena mig med Hr von Troil, att jag anser en dylik framställning vid början af en riksdag för ändamålsenlig; och jag skulle önskat, att en sådan framställning skett, och att den framdeles kunde ske.
— Hvad åter innehållet af förevar, adressförslag beträffar, så, sedan alla de ledamöter, som derom sig yttrat, instämt deruti, att det icke vore antagligt, vill jag, ehuru icke oberedd att mot detsamma göra invändningar, dermed ej uppehålla R. o. Ad.
Om nu, som man yrkat, det skulle hänskjutas lill ett särskildt TJtsk. att uppsätta ett nytt förslag, tror jag att med behandlingen deraf skulle draga sä ut på tiden, alt det möjligen framkom vid slutet af riksdagen, då ändamålet, som var att vid början deraf gifva folkets opinion tillkänna, lomme att förfelas.
Det lärer således blifva omöjligt att vinna ändamålet vid denna riksdag, och förenar jag mig således med de herrar, som afsett att för framtiden tillvägabringa en sådan åtgärd, under biträdande tillika af den mening, att det nu föredragna adressförslaget må varda lagdt till handlingarna.
Vid början af denna öfverläggning, då flere tillstyrkte adressförslagets läggande till handlingarna, hoppades jag att slippa yttra mig i denna fråga.
Men då flere talare, som på detta rum åtnjuta stort förtroende, tillstyrkt adressens antagande, — om än i förändrade ordalag, dock så, att en adress likväl skulle äga rum, — nödgas jag uppträda för att bestrida ett sådant beslut.
Jag vill icke befatta mig med de särskildta
Den a6 Februari f. m. 399 föremålen för adressen, emedan jag anser sjelfva förelaget olagligt och olämpligt; utan jag vill hålla mig vid dessa hegge omständigheter och besvara de anmärkningar, som i afseende derpå äro gjorda.
Ilr von Hartmansdorff uppläste derefter följande:
Hvad är meningen med den ifrågnvnr. lind. skvifvelsen?
Månne att berömma Styrelsen?
— Visserligen icke; det motsäges både af innehållet och af ett annat motionärens yttrande ang:de K.
Meningen är utan tvifvel i detta, likasom i det nyssnämnda yttrandet, att klandra, om än i mindre bibliska, dock höfiigä ordalag.
Denna vid innevar. riksmöte eljest ovanliga hofsamhet i uttryck, är utan tvifvel väl beräknad, för att göra skrifvelsen antaglig, och sålunda genomdrifva det und. klandret.
Men innan vi ingå i någon pröfning af dess befogenhet, låtom oss tillse hvem som är dess föremål.
Är det Konungens rådgifvare, så sker åtgärden på orätt väg och för tidigt.
Reg.Ftn har i ro6 och 107 §§:na utstakat 2:ne vägar för R.
St. alt emot
Konungens rådgifvare yrka ansvar för embetsfel, eller entledigande för oskicklighet, våld eller försummelse.
Till ett för R.
St. gemensamt ogillande af rådgifvarnes åtgärder medgifver icke grundlagen några andra vägar.
Hvarföre gålman då icke de utstakade? eller rättare sagdt, hvarföre gifver man sig icke lid alt låta Const.Utsk., som redan är i färd med Stalsråds-prottns läsning, först fullända henne, och sedan förmäla, om och hvilka anmärkningar det har att göra?
St. dessförinnan klandra eller berömma, så gå de IJtskts åtgärd i förväg, och binda på förhand den fria pröfningsrätt, som tillkommer dem, när sakerna äro utredda, Mine motståndare invända måhända, att adresser eller svar på throntalet hafva länge brukats i England och i sednare tider jemväl i Frankrike; derföre böre vi, såsom utländningarnes trogne efterapare, göra likaså.
Men i nämnda Riken har man hvarken något Const.Utsk. eller någon 106 eller 107 §.
Ministrarne äro Englands verklige Regenter, och de skulle äfven vara Frankrikes, 0111 ej Konungens klokhet och orubbliga fasthet holle dem derifrån, till lycka för Frankrike och för verlden.
Jag befarar således, att invändningen är blott en förevändning, och alt man icke egentligen åsyftar rådgifvarne, mot hvilka man i sinom lid har berörde §§:r i förvar att efter behofvet använda.
Är meningen åter att gifva Konungen en und. föreställning för sin styrelse sedan sista riksdag, och en lika underdånig instruction för hennes utöfning intill den nästkommande; så är åtgärden hvarken bruklig i England eller Frankrike, eller laglig, eller lämplig hos oss, och jag hoppas alt R. o.
Ad. icke skall gynna försöket.
4oo Den 36 Februari f. m.
Någon erinrar måhända, ätt lind. skrifvelser, liknande denna, eller s. k. adresser, äfven tillförene flera gungor ägt ruin.
— Det är sanni; men på hvad sätt?
Låtoni oss tillse:
Vid riksdagen i Örebro 1810 inbjöd 11. o. Ad. de öfriga Stånden att genom en stor deputation beklaga Rikets förlust genom Kronprinsen Carl Augusts frånfälle.
Bonde-St. tilläde tacksägelse "för Konungens åtgärder till allmänna lugnets upprätthållande och riksdagens förläggande till Örebro. — De öfriga Stånden instämde i begge delarna, och en adress i enlighet dermed blef framburen.
Vid 1812 års riksdag beslöto Adeln och PresteSt. samtidigt den 23 April, saint de öfriga Stånden derefter, att genom en und. adress icke blott låna National-representalioiiens erforderliga bifall åt Konungens beslut den 17 Mars 181 1 , att Under Sin då iråkade sjukdom öfverlemna Riksstyrelsen åt H. K. H.
Kronprinsen, ulan R.
St. anmälte tillika deras enhälliga önskan, att H. K. H. måtte vid andra dylika tillfällen inträda i full utöfning af Konungamakten, samt deremellan gå K.
M. tillhanda med sina råd.
Nils Silfversköld, som på Riddarhuset väckte frågan, föreslog äfven ordalagen till den adress, som Stånden antogo.
Vid i8i5 flis riksdag afgåfvos 3:ne adresser.
Den i:sla innehöll tacksägelser för Norriges förening med Sverige, och ogillande af f. d. Konung Gustaf Adolphs i Tyskland utspridda protestation emot Sveriges nya Konungaätt.
Frågorna derom väcktes på detta rum, ibland andra, af den 83-årige Hr von Schulzenheim, David, som ”med hjertats fu11— ”het yttrade sin glädje alt ändtligen hafva hunnit belefva den ”tidpunkt, då Sverige och dess innebyggare åter blifvit upp”lyftade till deras fordna ära bland folken.” Samtidigt fattade Preste- och BondeSCn samma beslut, och BorgareSt. förklarade sig vara förekommet af Adeln och BondeSCs deputationer.
— Den 2tdra adressen innebar tacksägelser för det ali K. M. till Sveriges omedelbara nytta användt betydande summor af inkomsterna från S:t Barthelemy.
Frågan derom väcktes af BorgareSt., under förklaring d. 7 Juli, att det, med anleda, af K.
M:s nåd. skrifvelse i ämnet, fann sig så intaget af den varmaste undersålligä erkänsla, alt det
Ville genom prot.utdr. betyga sådant för siria MedSländer.
— Den 3:dje adressen innehar tacksägelser till Konungen och Kronprinsen gemensamt för deras visa åtgärder och egna betydande försakelser lill afbördande af Rikets utländska gäld.
Frågan derom väcktes först och bifölls i BondeSt. den 21 Juli; i de Öfriga, påföljande dagen.
Vid deri riksdag, som börjades i817, afgåfvos 2tne adresser.
Den itstn till Konung Carl XIII, med und. (acksägelgelser, ”så väl för Sin landsfaderlig:! omvårdnad i allmänhet ”för Riket,” sorn särskildt för spanmålsundsättningarna och Stän - D e n 26 F e b r 11 a r i f. m.
Sländernas sammankallande i anseende till penningeslällningen.
I samma lind. skrifvelse omförmäldes äfven Kronprinsens ädla uppoffringar och outtröttliga bemödanden alt under stödja och främja Konungens välviljande afsigter, samt Arfprinsens uppbrinna myndighetsålder.
Adressen beslöts först af BorgareSt., den 18 Nov., i vissa punkter; de andra tillädes af de öfriga Stånden.
— Den 2tdra adressen innebar en lyckönskan, som R.
St:s ombud framburo till vår nu regerande Konung, vid hans kröning i Norrige.
Frågan derom väcktes på samma dag, d. 16
Maj i alla 4 Stånden, såsom det synes, först hos BorgareSt., med hvilket PresleSt. instämde.
Vid i8?.j års riksdag ifrågaställdes den a5 Januari, då sysom nu, genom cn deputation från Hederv. BondeSt., en adress rör:de Styrelsen i allmänhet, för alt, i anleda, af berättelsen 0111 hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, tacka Konungen, ''för de välgörande omsorger, Han i alla Styrelsens "grenar haft osparda till folkets sällhet och färderneslan"dets upprätthållande."
PresteSt. biföll genast, BorgareSt. lade frågan på bordet, och samma ålgärd begärdes på detta rum af Gr. von Schwerin, Fredr.