Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Adelborg har äfven nämnt alt vi skulle, för alt få våra Ueg:n dugligare, hafva excerciskompanier.
Det vore visst önskligt om vi finge dem, men vi hafva dem icke ännu.
Denna fråga har af K. M. i dess nåd. propos. till R.
St. blifvit behandlad och anslag hegardt; men till dato hafva vi den ännu icke.
Deremot hafva vi excercis-sqvadroner och deras nytta har visat sig sä väsendtlig, att flen 23 December c. m. 59 det vore att önska för hvar och en, sorn nitälskar för vårt försvarsverk, såsom ett kraftigt bidrag till skydd emot yttre oell inre våld, att vi äfven finge excerciskonipanier införda vid den indelta och värfvade armeen.
Ehuru jag tager för afgjordt att frågan vid denna Riksdag, får samma utgång som vid ett par föreg:de
Riksdagar och att således frågan om legningsrättens uphäfvande af R.
St. blifver äfven denna gång afslageo, så anhåller j3g likväl, då diseussion i ämnet har upstålt alt deröfver helt kort få yttra min åsigt.
Del har varit med en viss förvåning, som jag hört militärer försvara det förhållande, som nu eger ram, och jag behöfver icke motivera denna förvåning annorlunda, än att erinra 0111 del argument, som redan af flere föreg:de talare blifvit anfördt nemi. den grundprincip, hvarpå hela beväringssyslcmel är bygdt, den enkla principen, som Hr Adelborg uttalat att hvar och en medborgare bör kunna och vara skyldig alt försvara sitt fädernesland, när det gäller.
Utan att vidlyftigt ingå i sjelfva frågan vill jag likväl nämna, att jag erinrar mig att vid 1834 års
Riksdag väcktes här en likalydande motion med denna.
Efter denna motion kommer att remitteras till Rcvilln.Utsk. så anhåller jag att, för att nu kunna vara kort, få referera mig till tvenne af de yttranden, sorn- vid 1834 års Riksdag på detta runi i ämnet afgåfvos, nemi. af Hr Lefrén och Hr af Dalstiöm, hvilka båda talade för legningsrättens uphörande.
Dessa båda Generalers samt utmärkte och erfarne militärers yttranden i ämnet tror jag, 0111 Utsk. af dem lager kännedom, böra kunna uphäfva och motväga de tvenne unge militärers anföranden, som här talat för legningsrättens bibehållande.
Jag anhåller att delta yttrande måtte få medfölja remissen till Etsk.
Om man vill dela frågan uti en ideel och en reel afdelning, så ber jag att för min del få hålla mig till den réela afdeln:n och jag ber då att få yttra, att, ehuru vackert det låter såsom grundsats att alla medborgare skola försvara sitt fädernesland, så är det beklagligt att, denna grundsats likväl icke blifver tillämpad derigenom, alt legningsrätten uphäfves; ty Beväringsskyldigheten ulöfvas nu endast af hvarje yngling i åldern emellan 20 och 25 år.
Vid denna ålder är hvarje medborgare färdig att taga svärdet, när det blir krig, men den öfriga delen af nationen blir troligen hemma antingen man borttager legningsrätten eller ej.
Man har här velat bestrida det yttrande jag hade då jag förra gången hade ordet eller att det är författningsvidrig! att antaga vanfrejdade personer till legokarlar, men det torde tillåtas mig att i i detta hänseende icke något återtaga.
Det finnes visserligen såsom Frih. Klinkowström yttrat, inga föreskrifter ronde beväringsynglingarnes frejd, men deremot är författningen ganska tydlig i fråga om legokarlarnes.
Och då det nu är fråga om dessa legokarlarnes mer eller mindre lämplighet, så torde sakens utredning vinna på, att den ej sammanblandas med frågor som ej höra till densamma, hvarföre 60 Den 23 December e. m. jag ej nn vill ingå i någon pröfning om lämpligheten af gällande författningar rör:de de beväringsskyldiges approbation.
En värd talare bar fruktat alt en tiondedel af vår nation skulle vara oöfvad, om det blefve frågan om att gå man ur huset.
Detta är verkligen icke öfverdrifvet.
Jag tror Ivertorn att de oöfvades antal är vida större.
Men jag vågar hemställa .hvad detta har med ifrågavande sak att skaffa enär nu beväringen, sammansatt för öfrigt med legde eller icke legde, bar så knapp öfningstid att mången påstått att denna öfning ej tjenar till annat än alt påminna honom alt han måhända en gång skall kläda blodig skjorta för sitt land om det behöfves..
En annan värd talare har i vågskålen emot de yttranden, som jag och en annan ledamot hår haft, lagt yttranden af 2:ne utmärkta och erfarna Generaler vid 1834 års Riksdag.
Jag ber alt pä andra sidan af vågskålen få lägga de sakrika anföranden, sorn framställdes uti Franska Republikens församling år 1848.
Det var flere än 2:ne utmärkte Generaler, som der yttrade sig för legningsrällens bibehållande inora en nation, som icke har mindre vackra krigsanor än vår.
Jag vill endast fästa R. o. Ad:ns upmärksamhet derpå, alt om man ser efter i straffrultorna vid Reg(:na i allmänhet, så skall man Hnna att af de straffade kanske ända till två tredjedelar varit legda personer; hvaremot vår Svenska ungdom ännu Gudi lof i allmänhet lyder sitt befäl och gör sin skyldighet, hvilket deremot icke är händelsen med dem, som varit nödsakade vanligen af oduglighet eller lojhet att i unga år taga afsked ifrån militär-tjenst.
Detta synes mig ligga i sakens natur och jag tror att om Utsk. vill göra sig besvär att undersöka förhållandet, sä skall Utsk. finna, att de legda beväringarne utgöra vanligen största delen af dem, som straffas för oordningar.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad yttrade Hr Gr. o Landtm., alt då han i går, innan nu förevande motion begärdes på bordet, framstält propos. om densammas remitterande till LagUtsk., erinran blifvit gjord derom, att vid föreg:de Riksdagar frågor ronde beväringsskyldigheten blifvit behandlade af Allm.
Besv. o. Ekon.- Utsk.
Då likväl 89 § Reg.F. och 34 § Iliksd.Ordn. inneliöllo, att i de mål, som böra remitteras till sistnämnde Utskott, R.
St:r endast "ega besluta föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas; men beväringslagen vore af beskaffenhet, att begge statsmakternes samverkan erfordrades för ändringar deruti, ansåge Hr Gr. o. Landtm, detta ämne böra öfverlemnas till LagUtsk:s behandling, äfven om detta Utsk. ansåges behöfva derom öfverlägga med Allm.
Besv. och Ekon.Utsk.; hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle att den nu föredragna motionen jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden remitterades till LagUtsk.
Föredrogs Frih. Raabs, Carl Gustaf, den 22 dennes på Den 23 December c. m. 61 bordet lagda motion, att åldern för dem, som äro underkastade utskrifning till bevärings-excercis, måtte framflyttas lills de lylli 24 år.
Frih. Klinkowström, Rud.
Jag vill yttra mig belt kort och endast i afseende på ett af Frih.
Raab begagnadt uttryck fästa bans upmärksamhet derpå, om han är närvarande, flan har yttrat att ”skyldigheten att utskrijvas lill beväritigsexcercis skulle framjlijttas 4 «r,” men detta innefattar icke detsamma som att skyldigheten att undergå bevärings-pligt framflyttas till 24 år och dä jag tror att detta är hans mening alt denna skyldighet att undergå beväringspligt skulle framflyttas till 24 år, så har jag trott mig böra göra denna anmärkn.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk.: l:o Hr B råken hjelms, Pehr Reinh., d. 22 dennes på bordet lagde motion om Svenska llypolheksföreningarnes å utrikes ort belånta obligationers upköpande af Riksg:skont., för att, försedde med statsverkets garanti för deras kapital- och räntebelopp återförsäljas ; 2:o Gr.
Mörners, Carl, d. 22 dennes på bordet lagda motion om statsanslag för en djurläkare uti Sunnerbo och södra delen af Allbo härader i Kronobergs län; och 3:o Hr Westerstrands, Pehr, d. 22 dennes på bordet lagda motion, ang:de statsanslag för Kongl. Musikaliska Akademien.
Besv. och Ekon.Utsk.
Hr af Silléns, Gustaf Otto Probus, d. 22 dennes på bordet lagda motion, ang:de utarbetande och ingifvande af en sammanfattning utaf de om sundhetsvården ä landet gällande stadganden.
Hr af Silléns, Gustaf Otto Probus, d. 22 dennes pä bordet lagda motion om förändring af gällande stadganden, ang:de svinkreaturs utsläppande å allmän väg.
Föredrogs och remitterades lill StatsUtsk.
Hr af Silléns, Gustaf Otto Probus, d. 22 dennes på bordet lagda motion, att den från Serafimer-Ordens-Gillet ärligen till hvarje län i Riket utgående upfostringshjelp för fattiga barn måtte uphöra, och de dertill använde tillgångar, så vidt de äro komne från Stalén, disponeras till Serafimer-Odens-Gillets andra behof. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Ludv., anförde skriftligen:
Vid förra Riksdagen väcktes utaf mig inom detta stånd en motion, afseende en ordnad och utvidgad koramunalstyrelse.
En tredubbel farhåga förkastade densamma; fruktan nemi., att åt det de - 02 Den 23 Deccmlier c. ni. raokraliska elementet gifva utveckling samt kraft och medel lill verksamhet; farhåga det Läns-Styrelselserne af en bredvid den stående myndighet skulle uti deras erabelsverksamhet hindras eller förlamas; samt slutligen afvoghet emot de enskildta drabbande besvär och åligganden, hvilka ifrån kommunal-Styrelse äro oskiljaktiga.
På en ensidig eller ofullständig uppfattning af klokt ordnade kommunal-Inrättningars verkningar hvila, enl. mitt omdöme, de båda första inkasten.
Uti den reservation jag emot behandlingen af mitt förslag vördsamt nedlade, yttrade jag min fasta öfvertygelse, att sädane kommunal-Inrätlningar, långt ifrån att såsom eli uplösande clement verka uti samhället, voro ett af dess fastaste stöd; och min lifliga önskan vore, alt hos Eder, Mine Hrr, kunna ingjuta samma öfvertygelse.
Man får ej blunda för tidens skaplynne.
Med lika fast öga som oförskräckt sinne mäste man betrakta och söka upfatta dess anda, för alt åt dennes bildning gifva en riglning, som på samhällenas framtid välgörande kan inflyta, en ledning hvarförutan denne framlid åt slumpens, ofta våldsamma, kastningar öfverlämnäs.
Den oro hvars häftiga och förfärade utbrott vi för några år sedan bevittnat, och hvilken, hämmad men icke qväfd, Europas flesta stater, mer eller mindre djupt, bära tili deras sköte, är af den art, alt den icke genom våldsamt tvingande, utan genom skapande och ordnande krafter kan häfvas.
En Nemisis Divina synes ligga uti densamma.
Hotfullt upträdande emot konungamakten, emot de högre samhällsklasserne, och ännu hotfullare kanhända emot medelklassens peuningearistokrati, är den genom alla dessa samhällsklassers felsteg, att icke säga synder, fostrad och framkallad.
Från samhällets höjder nedsteg det sedeförderf, som undergräfvande Religionens fridfulla läror, beredde ett okufvadt välde åt afundsfull passioner, och banade väg för materialismen, hvilken, uti det stilla arbetets lugna förnöjsamhet, satte njutningslustans pantheism.
Så tilldanad upkallades massan af folket af medelklassen till bundsförvandt uti den strid den vid slutet af förra seklet öpnade, för alt inkräkta de samhällsrättigheter till hvilkas åtnjutande den kände sig myndig.
När denna strid var slutad, när de gamla samhällsinrältningarnas tryckande, om icke förtryckande band blifvit sprängda, skulle bundsförvandten betvingas och en ny, vida svårare och blodigare strid npslod emot den vilda kraft raan genom falska förespeglingar om lycka och njutningar sjelf frammanat, en strid hvilken endast samliällsbevarclsens nödtvång till medelklassens fördel slutade, eller bilade.
Ty slutad hiet icke striden.
Agget öfver gäckade förhoppningar fortlefver länge, och måste uti massans hjerta så mycket lifligare forllefva, som dess välgång och lycka efter den gemensamma striden snarare nedgått än förkofrats.
Proletariatets förfärande tillvext bär bärom vittnesbörd, och orsakerna till denna tillvext äro lätt funna.
Tvänne rent materiela, alt icke tala om dem af annan art, samverka härtill,,och om äfven uti ett par af Europas stater, till följd af dessas egendomliga förhållanden, eller längre afstånd ifrån rörelsens medelpunkt, den första utaf dem jag här nedan framställer, föga, eller mindre kännbart verkade, ligger uti Den 23 December c. m. 03 den andra ensam en tillräcklig förklaringsgrund.
De stora territorialbesittningar
Aristokratierna före de vid slutet af förra århundradet inbrytande revolutioner innehade, sprängdes till större delen af desamma.
Jorden förändrade natur.
Den blef vara i stället för familjegods, och genom denna förändring lossades sambandet emellan jordegaren och lians underhafvande.
Hvälfningen bortsopade väl den despotiska, ja här och hvar tyranniska och okristliga höghetsrätt godsherren de facto eller de jure utöfvade, men genom denna rättvist inträdande förändring, genom den här ofvan antydda uti jordens natur, minskade äfven den materiela omvårdnaden om de underhafvande, hvilken med de förra familjförhållandena sammanhängde.
Den andra utaf hvälfningens stora verk eller följder var näringarnes, var arbetets mer eller mindre fullkomliga lösande ifrån de tvång som förut hvilat öfver dem.
Detta verk välsignelserikt för framtiden, välgörande för samhället, lill hvars tjenst det frigjort, det danat mången nyttig kraft; npfriskande, lifvande industri och handel, har dock, alltför hastigt, synnerligast alltför oberedt genom1'ördt, vållat tusende enskildtas förderf och undergång.
Ty bredvid friheten slår konkurensen.
Illa utrustad dertill kastades massan in pä dess läflingsbana.
Med arbetets alfvar, och måttlighetens förnöjsamhet undergräfda uti sinnet, utan intellektuel daning, att icke tala om den brist på kapitalets lyftande förmåga som naturligtvis förefanns, blefvo oftast anslrängningarne för svåra, fordringarne för stora, krafterna otillräckliga.
Tusende sinom tusende dukade under, och hvarje dag ökar deras antal.
Af alla desse, svikne uti sine förhoppningar, hemfallne åt nöd och elände, eller om ock för någon del utaf dem bröd finnes för dagen, utan någon ljuspunkt, ulan någon säkerhet för framtiden, stå nu fiendtligt rustade emot en samhällsordning, hvilken enl. deras upfalining till undergång, eller till ett glädje och tacklöst sträfvande, synes dömma dem.
Taflan är mörk, men dess sanning tror jag ej kunna jäfvas.
Om oek den skildring jag här updragit närmast till en eller annan Stats inre förhållanden lämpar sig, om ock utbrotten uti de öfrige icke varit så våldsamma, och det onda icke till samma stadium uti dem utvecklat sig ligger dock inora nästan hvarje del utaf den Europeiska statskroppen fröet dertill nedlagdt; och om ej på den upspirande stammen ädla skott inympas, skola förr eller sednare de vilda frukterna mogna.
Afven hos oss varsnas detta onda, och ehuru det fasta sambandet emellan Svensk Konung och Svensk allmoge som från sekelgamla lider finnas i förening med det mindre inflytande städernas lösa befolkning på det vida folkrikare landet bos oss utöfvar, deremot bilda starka motståndskrafter, lillvexer det dock, gynnadt af oförslåndiga partistrider, och af de tryckpressens organer, hvilka vanhedra deras kall lill att, obekymrade om följderne, obekymrade om de vådor för samhället de framkalla, för egen ekonomisk fördel smickra och underblåsa passionerne.
Skola allvarsamma följder härutaf för framtiden förekommas, måste i tid botemedel för della onda upsökas och användas.
Af hvad art dessa skola vara, framstår vid betraktandet af sjelfva det ondas art, af de orsaker som vållat dess upkomst och befordrat 64 Den 23 December e. m. dess utveckling.
Religionens rubbade välde öfver bjerta och sinne mäste återställas och Staten draga försorg om, att åt arbetaren skänka den materiella och teckniska bildning, den yrkenas kunskap, han för sitt slräfvandes framgång kräfver, samt genom kloka ekonomiska stadganden, hvad möjligt är, betrygga den idoges framtid.
Rent politiska rättigheter, dä dermed menas deltagande uti vården af Statens större och allmännare angelägenheter, eftersträfvar arbetaren icke.
Man eftersträfvar icke hvad man icke känner, hvad för sinnet är främmande, hvad för detsamma vore en börda; och det dagliga trägna arbetet medgifver hvarken inhämtandet af de kunskaper som för statsvårdande värf erfordras, eller den sinnets lyftning, som ifrån euskildta, till högre och allmännare omsorger svingar sig.
Men hvad arbetaren eftersträfvar, hvad han fordrar, är sinnesfrid och en lugn ekonomisk ställning, och först dä när dessa fordringar icke upfyllas, när han känner sig vanlottad, nödställd, så väl moraliskt sorn physiskt, ansluter han sig till, eller hemfaller till pris åt den ärlige, men farlige politiske svärmaren, den mindre redligt menande, mera egennyttiga demagogen, hvilka uti politiska rättigheters förvärfvande för honom framtrolla en hägring, stråluude af lycka och njutningar.
Icke endast rättvisa således, utan Statens eget väl och sjellbevarande kräfva oaflåtligen, att åt arbetarens ställning, åt beredandet afjians förnöjsamhet och lycka, egna den allvarligaste eftertanka.
At Religionens lärare, åt Fridens apostlar måste hjertals botande öfverlemnas.
Hvad äter Statens verksamhet för nyssnämnde måls vinnande beträffar, har jag redan antydt densamma, — men hvarje ombildning eller bildning kräfver tid och faran qvarstår under densamma.
Skall utsädet af arbetaren med tacksamhet emottagas, skall det i sinne och förstånd bära frukt, måste förbittringen mildras, och arbetarens ställning under denna förberedande tid göras så lugn och lycklig som möjligt.
Få Stater hafva härtill sådane hjelpmedel som vi.
Vår jords i allmänhet bördiga natur, med yppiga skördar lönande brukarens, af vetenskap och erfarenhet ledda skötsel, och af hvilken tusendetals tunnland ännu ligga uti linda, — våra skogars riked-om, hvilka med omtanka vårdade, skulle betydligt tillvexa uti afkastning, våra malmers ypperliga beskaffenhet, våra tält rinnande strömmar, hvilka åt industrien och fabrikerna erbjuda en rörelsekraft, som andra länder med dyrbar kostnad måste tillegna sig — alla dessa af naturen skänkta rikedomar äro, eller borde vara, mera än tillräckliga att föda ett flerdubbelt större antal innebyggare än Sverige f. n. eger, och att, andra sekler kanhända, åt arbetet gifva en ständigt stigande efterfrågan.
Hvad som felas oss, hvad som uti skötet af alla dessa gåfvor gör oss, jemförelsevis åtminstone, fattiga, är den drift, den verksamhet, den idoghet och flit, som fordras för att tillegna sig deni.
Till att upväcka denna drift och verksamhet, till att lifva idogheten och fliten, känner jag ingen mäktigare häfkraft än den som uti koramunal-institutionen finnes nedlagd.
Att utförligt framställa och bevisa sanningen af denna min åsigt torde vara öfverflödigt, ty hvar och en inser lätt, alt hvarje enskildts omtanka om egna fördelar och intressen, lif - Den 23 December e. m. 65 lifvad af rättigheten att befordra desamma, stödd af de medel till deras främjande, ordnade och utvidgade kommunal institutioner skänka, snart mäste framkalla en verksamhet af den mest omfattande och "så väl intelleklnelt som ekonomiskt välgörande natur, en verksamhet hvars frukter ingen centralisation förmår skänka.
Ty denne, vore den äfven med högsta vishet ordnad, med största omtanka och kraft handhafd, mäktar likväl aldrig alt intränga uti hvarje förhållande, att tillse hvarje behof och sålunda upväga summan af enskild kraft och omtanka; och mäktade den äfven detta, förmår den ej att ersätta den lyftning uti sinnet, den spänstighet uti viljan, den ihärdighet uti företagsamhet, som endast sjelfverksamheten kan alstra, och hvilka för det industriella lifvets utveckling äro så vigtiga att frammana.
Att de kommunal-inrätlningar vi redan äga icke medfört dessa verkningar medgifver jag fulleligen, men felet dertill ligger icke uti kommunal-inrättningarnes idée: felet ligger uti den nu varande kommunens alltför ringa omfång, uti de inskränkta rättigheter den äger, hvarigenom ofta syftemål och krafter komma att stå uti ett ojernnt förhållande till hvarandra, oftast större gagneliga företag och åtgärder hindras eller förlamas.
Under sådana förhållanden kan ingen kommunalanda upsla.
Felet ligger äfven uti den utomkring kommunens trånga krets stående centralisation, hvilken fastställer enahanda ekonomiska lagar och stadganden, att gälla uti hvarje del af vårt, genom naturförhållanden, och deraf härflytande ekonomiska så olika land, och hvarutaf en följd blifver, att då ett öfvervägande behof föranleder utfärdande af ett sådant stadgande, detsamma för en eller annan del af Riket kan finnas mindre lämpligt, hvaremot åter mången för större delen af landets utveckling och välstånd nyttig lag, genom dennas alltför skadliga inverkan på andra delar uppehälles.
Och detta fel kan aldrig, eller åtminstone högst svårligen och ofullständigt häfvas, så länge icke friare, mera utvidgade och omfattande kommunal-inrättningar än de nu befintliga upstå.
Jag har så kort jag kunnat och dock kanhända alltför vidlyftigt för edert tålamod Mine Hrr, uptagit det första af de i början angifne inkasten till besvarande.
Men det har för mig legat vigt uppå, att söka häfva detsamma, och att visa, att klokt och försigtigt ordnade kommunal-inrättningar, (jag beder Eder Mine
Hrr, att lägga vigt på detta uttryck), långt ifrån att med någon fara hota Staten, tvärtom genom välmågans spridande åt densamm, skänka lugn och trygghet.
Det andra inkastet kan jag i största korthet besvara.
Ty, har jag lyckats göra klart, att länets ekonomiska fördelar möjligt gynnas af kommunal-inslitulionerne, följer derutaf äfven oafvisligen, att då Läns Styrelsernas öch kommunal-inrättningarnes sträfvanden och syftemål äro desamma, icke splittring, utan ömsesidigt stöd dem emellan bör upstå.
Väl kan man tänka sig det förhållande, alt en Läns-Styrelse med mindre omsorg skulle handhafva Länets angelägenheter, missförstå eller trögt befordra dess intressen, men vid ett sådant sällsynt fall, torde kommunal-inrättningarnes 2 IL 5 til» Den 23 December e. m. ket klarare framsta.
Säkert är, och jag tror icke att någon skall jäfva detta, att hvarje driftig och nitisk Länsstyrelse uti dessa inrättningar skola finna, icke allenast en utaf densamma önskad ledning vid de förslag den för Länets bästa upgörer, nian ännu mera en handräckning lill dessa förslags bringande till verkställighet, en handräckning hvars behöflighet nu mången gång torde göra sig kännbar.
Det tredje motståndet emot kommunal-inrättningarnes vidgade omfång och verksamhet nemligen bristande kommunalanda, tror jag mig, ty värr, ej kunna häfva.
Dessa inrättningars frukter mogna först med tiden, och mödorna skönjas redan vid, ja före planteringen.
Föranledd dertill af detta motstånd, hvilket, jag nprepar det, jag nu ej kan hoppas besegra, har jag frångått eller förändrat det förslag, jag vid sednaste Riksdag hade äran framställa.
Uti det jag nu går att framlägga har jag öfverlemnat åt kommunerne sjelfve, att blött i den mån de det önska tillegna sig fördelarne af mera utvidgade institutioner.
Jag gör det för att nå det mål af allmänt bästa jag åsyftar om ock långsammare dock säkrare, öfvertygad om, alt om också fjäten på den kommunala banan i början skola blifva både korta och få, de rika skördar som mogna omkring densamma, snart skola locka flera, ja många, ja alla, att af deras välsignelse erhålla del.
Innan jag framlägger mitt förslag, beder jag, att endast få gifva en förklaring, den nemi., alt då jag uti detta förslag vidrörer Sockenstämman, min mening icke är att yrka uphäfvande af nu gällande förordn., utan endast att de punkter som angå sockenstämman, såsom tillägg uti denna förordning måtte ingå.
Förslag lill Reglemente för Sockenstämma, Härads-Nämnd och Läns-Nämnd.
Första Art.
Sockenstämman. 1 §• 1 mom.
Väckes inom Sockenstämma förslag ang:de någon Häradet eller Länet gemensamt rörande angelägenhet af ekonomisk natur, skall, om Sockenstämman detta förslag gillar, prot.utdr. härom i vanlig ordning justeradt, samt af Sockenstämmans Ordfcde och 2:ne dess Ledamöter underskrifvet, ofördröjligen till Landsh.-Emb. insändas. 2 mom.
Enskildt yttrande uti frågan, af någon utaf Sockenstämmans Ledamöter afgifvet, skall, om han det äskar, prot.utdr. åtfölja, dock vare han uti sådant fall skyldig, att skriftligen upsätta och före justeringen inlemna detsamma. 2 §.
Ar förslaget af den natur, att Härads-Nämnd eller Läns-Nämnd, enl. för dessa Nämnders verksamhet här nedan gifna stadganden, ega alt sig dermed befatta, late då Landsh.-Emb. genast till trycket befordra det insända prot.utdr. jemte detsamma åtföljande yttranden, Den 23 December c. m. 67 oell kringsände sedan, så fort ske kan, 1 Exempl. derutaf till hvarje uli Häradet liggande Socken, att Sockenstämmans Ordf:de tillställas. 3 §.
Sockenstämmans Ordf:de åligger, att