Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Nådiga tillåtelse att segla på ”utrikes ort, snart blifvit till Svenska flot”tan återfordrade och till tjenstgöring återkallade, samt af sådan anledning lemnat ”skeppen, så betviflade Michaelson och Be”nediks icke, att ju Kongl. Maj:t vardiga”des dervid fästa den uppmärksamhet, att ”Michaelson och Benediks lossades från den ”förbindelse, hvilken uti Contfactet vore ”dem ålagd.” O111 man nu med Michaelson och Be - □48 D«n 18 Julii f. in nediks nyssberörde underdånigt» ansökningsskrift jeinförer det i promemorian .'omnämnde tillstånd för Svenska Officerare, Underofficerare och Matroser, att taga tjenst på de försålde skeppen, och det således såsom skäl för handelns återgång anlages, att Officer ar ne och manskapet blifvit till flottan återkallade, samt härmed likaledes jemföres ConstitutionsUtskottets efterföljande ord: ”StatsRådsProtocollen utvisa, att vid den ”tiden många SjöOfficerare på deras underdåniga ansökningar erhollo två a tre års ”permission för att idka utrikes sjöfart; och ”det är allmänt bekant, att manskapets för”hyrning på nämnde fartyg icke var en följd ”af någon Svenska Regeringens omedelbara ”förfogning, utan blott skedde med Hennes ”tillåtelse, otvunget och efter fritt beting; så blifver den conclusionen icke tvetydig, som tänkaren mäste deraf draga, synnerligast om sista tiraden af ConstitutionsUtskottets yttrande noga skärskådas, så lydande: ”Sjelfva Expeditionen och dess bestäm”melse utgjorde föremål för utländska indi”viders enskilda speculation, hvari Svenska ”Statsinteresset, efter hvad af de för Ut~ ”skottet tillgängeliga handlingar kan utre”das, hvarken direct ingick, eller obehöri”gen inblandades.”
Månne man icke af dessa hoplänkade tankar och ideer fores till den troliga förmodan, att Svenskt Befäls oc!i Sjöfolks upplåtande hufvudsakligen ingått uti skeppshandeln, och mer än mycket Den 18 J u I i i f. m. bidragit till en större erhållen betalning för skeppen, än man annars' kunnat oblinera,, och att man häruti sent omsider får reda på den utöfver värderingen af Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman erlagde summa af 204,6^3 R:dr 27 sk. 3 rrst., Ått de på två ä tre år permittera de Officerare och det till en längre Expedition förhyrde manskapet, utan kunskap om samma Expeditions bestämmelse, straxt derpå återkallas för att till tjenstgöring inställas, utan att krig gjorde sådana mått och steg nödvändiga, det var i dubbelt afseende oriktigt å Konungens Rådgifvares sida, nemligen först i så måtto, att permission icke bordt i ett så tvetydigt fall med gifvas, och sedermera deruti, att då misstaget en gång var gjordt, hade det icke bordt så hastigt rättas, enär just derigenom ladés grund till den enorma ersättningssumma, sorn Michaelson och Benediks utan både rimlighet och billighet uppstaplat på papperet.
De uti Utskottets utlåtande förekommande eftertänkliga ord: ”efter hvad af de för Utskottet ”tillgängelige handlingar kan utredas,” berättiga mig och hvarje Svensk Medborgare till den fråga:
Har då Utskottet ej erhållit alla till den förhatliga skeppshandeln hörande handlingar?
Jag anser Utskottet böra inför Rikets Ständer besvara denna fråga på ett nöjaktigt sätt, enär Utskottet genom sitt yttrande leinnat nästan intet tvifvel öf - D en 18 Julii f. rn. rigt, alt ju flere omständigheter behöfva läggas i dagen, och att flere dertill tjenlige handlingar finnas att tillgå.
Hvad som är om icke hela allmänheten, åtminstone en betydlig del deraf bekant, det är, att de Svenskar, hvilka medföljde de först bortsålde skeppen, blefvo mycket olycklige.
Hela affairen från början till slut har således burit stämpeln af alltför mycken kortsynthet och missräkning, för att kunna hos Ständerna recommenderas till total glömska och ansyarslöshet, Beträffande anmärkningsanledningen, att, vid senare handelstransactionens återgång, Michaelson och Benediks tillagts ej allenast befrielse från det utfästade vitet, utan ock derutöfver en högst betydlig kostnadsersättning, har Utskottet ansett politiska bevekelsegrunder hafva vållat dessa tilldragelser, och att anmärkningen således borde förfalla.
Denna förklaring torde likväl, vid närmare granskning, finnas både för mycket mörk och för mycket inbunden , för att kunna antagas; ty om alla händelser, som leda till Statens skada och förlust, skulle blott gissningsvis och utan något enda uppgifvit factum få skrifvas på en okänd politiks räkning, så skulle ock hvarje rådgifvande åtgärd från StatsRådets och Föredragandernes sida ganska lätt kunna förklaras och försvaras.
Om Konungens Rådgifvare troll någon Den 18 Julii f. m. våda för Rikets lugn, eller förlust för dess Cassa, ligga förborgade under skeppshandeln, och den dermed gemenskap ägande tillåtelsen för Officerare och manskap, att åtfölja de försålda krigsskeppen, är det väl föga ursägtligt, att bägge delarne kunde så lätt tillstyrkas.
Då likväl sådant skett, och högst olyckliga följder deraf inträffat, så anser jag Konungens Rådgifvare äfvensom Föredra-* ganden böra derföre behandlas, i enlighet med föreskriften uti 106 §. af RegeringsFormen, Jag anhåller således om återremiss af de punkter i Utskottets Memorial, som Herr Grefven och LandtMarskalken nyss ti Ilka nnagifvit kunna återremitteras, på det Utskottet må komma i tillfälle, att närmare tänka på saken, och i bestämdare ordalag der^ öfver yttra sig.
RålambClaesj uppläste följande:
Yid behandlingen och uppställningen af denna fråga, har
Utskottet alldeles icke döljt för sig det olika sätt, hvarpå frågan skulle bedömas, reia tift till hvars och ens olika åsigter af det hela, och till de upplysningar hvar och en kunnat vara i tillfälle erhålla.
Jag anser mig böra öppet för Ridderskapet och Adeln tillkännagifva, det jag, vid denna frågas behandling, ej trott mig pligtig, att uteslutande fästa mig vid Den iS Ju I i i f. m. utgången af handeln, utan äfven höra göra hi)ligt afseende på intentionen, Efter verkställd granskning af handlingarne,har Utskottet ansett sig äga full öfvertygelse bedöma Regeringens intention—”vara att bereda en fördel åt Landet.”
Utskottet har funnit de afStatsRådets Ledamöter, sorn man ej med skäl kan ålägga en technisk kännedom af Flottans tillstånd och behof, hafva erhållit ett ytterligare stöd för sine rådslag, derigenom, att Flottans Högste Befälhafvare icke allenast föreslagit, utan äfven håde tillstyrkt och vidlyftigt vederlagt de emot handeln gjorde erindringar.
Det synes äfven, som man med skäl nu skulle kunna klandra StatsMinistern för Utrikes Ärenderna derföre, att han ej iakttagit nog försigtighet, nog förutseende ; men Utskottet, som ägt tillfälle granska de i ämnet växlade noter och protocoll, har trott sig finna, att de af honom i förhand gjorde communicationer med de Magter ärendet synts närmast angå, och svaren derpå, ej gifvit anledning förvänta de politiska hinder, sorn under utrustningen uppstodo; och har Utskottet, af dessa och inga andra skäl, ej funnit anledning att vid det helas bedömande kunna inför Rikets Ständer såsom anmärkning anmäla annat, än de afvikelser, som ägt rum ifrån bestämda föreskrifter, hvilka öro uti Dechargebetänkandet införde.
Sluteligen får jag äran tillägga, det jag hade förmodat, att de Herrar, sorn så strängt bedömt Utskottets åtgär - , Den 18 Jnl ii f. rti. dnr, borde eriudra sig, att detta Utskott icke utgöres af Iiidderskapets och Adelns enskildta Ledamöter, utan är en afdelning af Rikets Ständer, och att således mera billighet, mera fog i framställningssättet hade varit att förvänta.
Jag vågar dock hysa den öfvertygelse , att mera opartiske
Domare bättre inse de bestämda gränsor lagstiftaren uti 106 och 107 §§. utstakat för Utskottets verksamhet» och derutaf skola linna, huru stor förbrytelse eller afvikelse bör vara begången för att ofvannämnde lagrum må kunna af Utskottet med öfvertygelse och samvete tillämpas.
Allmänna opinionen, och Svenska Folket, Domare, för hvilka äfven jag hyser stor aktning, desse af mine Herrar Motståndare åberopade, skola kanske ej så uteslutande dela den nu uttalade meningen, utan må hända efter billigare grundsatser bedöma 1829 års ConstitutionsUtskott.
Åsigterne uti en invecklad förhandling må föröfrigt vara huru så stridiga som hälst; skulle jag dock tro, att när någons eller flores öfvertygelse finnes grundad på verkeliga facta, må den uttalade opinionen af mina motståndare väl bestridas och som felaktig anses, men ingalunda såsom brottslig bedömas.
Friherre Boije, Ludvig - Skeppshandelsaffairen har, genom sin verkställighet och sitt resultat, blifvit, i allmänna opinionen, Den 18 Juli! f. tu. fen vedervärdighet, och den är det äfven 1 min.
Jag har aldrig lånat min röst till försvar åt en sjuk sak, och jag skall ej eller göra det i dag; men trogen min pligt, att i hvarje amne följa min öfvertygelse och min rättskänsla, skall jag i första rummet urskilja det oklanderliga från det felaktiga; och bemöda mig att låta hvarje omständighet gälla jemnt hvad den bör, men också icke mer.
Liknöjd skall jag dervid vara för det öde, som troligen förestår mig, att, å den ena sidan, anses hafva förfarit med för litell stränghet, och, ä den andra, medför mycken.
Sådan var alltid den Riksdagsmans lott, sorn, lemnande sig åt en helig föresats, att aldrig tillhöra något partisinne, nödgas, den ena dagen, strida mot Ministéren, och den andra mot Oppositionen; sådan, säger jag, var alltid hans lott, att lian tadlas å båda sidor; utan annan belöning att vinna, än förhoppningen, att den vexel lian drar på en rättvisare efterverlds omdöme, icke alltid blir en förlorad rätt»
För att i denna sak gå rättvist tillväga, är man skyldig att väl skilja emellan sakens alla delar, samt emellan de särskildta synpunkter, hvarunder de böra betraktas»
Man kan ej neka, att Skeppshandeln baft en ganska vigtig politisk sida; Och ehuru denna, såsom liggande inom diplomatiker område, icke, efter min tanka, kan hel Den 18 Juli! f. in. a$ 5 ocli hållen tillhöra publiciteten, får jag icke alldeles förbigå densamma; och jag anser den alltså böra utgöra sakens första fråga.
Den andra synes mig ligga i sjelfva belutet om Skeppshandeln; och den tredje åter serskilt omfatta allt* Som hört till Verkställigheten.
Såsom följd af denna urskiljning* är man också pligtig* att väl ihågkomma, att ansvarigheten i de båda första frågorne tillhör StatsRådet gemensamt; men åter, att ansvaret i den tredje ensamt åligger Herr Grefve
Cederström* som handlat icke blott i egenskap äf SlatsRåd* utan äfven af högste Chef för Rikets Sjöförsvar, och tillika såsom ensam verkställare af sjelfva handeln.
Denna urskiljning är nödvändig* för att finna hufVudmannen, för hvars handlingssätt jag icke ämnar* med min röst, låta några offer falla.
De omständigheter, som tillhöra första frågan, kunna af mig förbigås, emedan de äro redan, må hända alltför mycket, framställde af Friherre Anckarswärd, med moderation och sans; men deremot af Grefve Horn, med färgor, som hafva synts mig tillböra öfverdriften.
Jag har, vid dessa Ledamöters yttranden* den anmärkning att göra, att, i allt, som rörer de diplomatiske considerationerne, äga vi ingen authentique upplysning, och vi sakne alltså grund för något omdöme derom ätt meddela.
Jag är likväl ingalunda missnöjd dermed.
Må man, om man så behagar, ogilla min ömtålighets - Den 18 Jn Ii i f. m. känsla; men jag förklarar öppet, att jag iir glad att slippa Bedöma den fråga: om Ministéren , i anseende till den yttre politiken, förfarit rätt eller ej?
Ja, jag lemnar heldre hvarje sådant fel, utan ansvarspåföljd, än jag vill, att Europa skulle kunna tro, att Svenska Regeringen, i något enda sådant fall, stocl ogillad eller öfvergifven af Nationen.
Må vi, i frågor om våra inre ärenders förvaltning, forska nied allvar, och då det behöfs, döma nied stränghet; men i frågor, som angå var Regerings förhållanden till andra Magter, och der Europa har en rätt att också döma; eller der misstag kunnat äga rum, af förödmjukande påföljd för Svenska Cabinettet; der säger mig min Svenska känsla, att Vår forskning bör stadna, och vårt omdöme ligga nere; emedan der har Sverige icke mera än en Statsmagt, Regering och Folk; eller, jag frågar, kan väl Svenska Cabinettet träffas af någon förödmjukelse, sorn icke också vore en för Nationen?
Ätt gifva sig den, vore, efter min känsla, att vända spjutet emot egna bröst.
Det kunde likväl blifva resultatet af en äterremiss, i ändamål alt intränga längre i frågans politiska natur; och jag löljer derföre mili känslas kraf, då jag bestrider återremissen.
Då jag nu beger mig till sakens andra fråga, finnér jag den innebära följande omständigheter, nemligen: 1:0 Sjelfva Skepps för - Den 18 Julii f. ui. försäljningen; 2:0
Handelns öfverlåtande till en enda man, att uppgöras, med förbigående af Embetsverken; 3:o
Den sednare liandelns återgång; 4:o Ersattnings-anspråkens hänskjutande till Compromissrätt; samt 5:o Tystnaden, eller vägran, att, till tryckning, utlemna de handlingar, som handeln angingo.
Då man nu har att bedöma sjelfva beslutet att sälja; är man visserligen pligtig att flytta sig in i de beslutandes uppsåt sådant det var, tagit för sig sjelf, och utan afseende på utgången; ejnedan då man tillåter sig en sammanblandning deraf, man lätt kan, af känslan för utgången, hänföras att neka rättvisa åt uppsåtet.
När jag, med denna uppmärksamhet, granskar beslutet, att sälja utgå mia Skepp, för att derigenom vinna tillgång att bygga nya; så finner jag beslutet oklanderligt, samt uppsåtet godt och berömligt.
Man bestrider
Regeringens rätt att disponera all Statens lösa egendom; och man kan ej neka, att, vid första anblicken har denna invänning mycken betänklighet med sig.
Jag påminner mig ganska väl, att första underrättelsen derom, att en del af Statens vigtigaste försvarsmedel var försåld till Judar, väckte bos mig ett motbjudande intryck, åtföljd t af den tanka, att om Flottan kunde, såsom lös egendom, afyttras,så kunde också den dag komma, då Kronan och Spiran kunde blifva bila; roen jag behöfde ei mvcket eftersinnande, för att åter»' 33 H. ‘ 17 Den i8 Jul i i f. m. komma till ett skäligare omdöme.
Må jag framställa ett exempel, till Levis på nödvändigheten deraf, att äfven våra försvarsmedel böra, af Regeringen, under redogörelseansvar, kunna disponeras; eller, om en dag, en njr uppfinning göres i Artillerikunskapen, med den påföljd, att våra mörsare och kanoner ej mera voro lika användbara; skulle väl Regeringen då vara pligtig, att sammankalla Riksdagen, för att fråga, om de fingo användas, till anskaffande af bättre, och till ändamålet mera tjenliga piecer ?
Jag kan ej antaga en sådan sats; och i Statsekonomiskt afseende kan jag icke finna i Skeppsförsäljningen någon ting att klandra.
För den omständighet, alt en enda person fått sig uppdragit handelns uppgörande, synes mig skälet ligga helt naturligt deri, att då sakens politiska considerationer fordrade, att verkställigheten omgafs af hemlighet, så var det en nödvändighet, att förbigå det Embetsverk, som annars bordt taga befattning dermed; och, då jag afhållit mig från all pröfning af de politiska considerationerne , samt följakteligen måste antaga dem hafva fordrat, att hemlighet iakttogs; så kan jag icke eller klandra den utväg, som dertill vidtogs.
Lika med allmänheten antar jag, att den sednare handelns upphäfvande varit en följd af diplomatiske insinulioner af andra Den i3 Ju lii f. in. Magter.
Vi känna icke deras beskaffenhet; men ehuru jag följakteligen ingen ting kan yttra mig derom, drar jag likväl ej i betänkande, att förklara StatsRådet min tacksamhet, för dess omsorg, att icke, för en sådan sak som denna, kasta Fäderneslandet i vådan af ett krig; och jag är ganska viss, att Nationen värderar mera en klok eftergifvenhet, än alla okloka bravader.
Ersättnings-anspråkens öfverlemnande lill en Corn prom issRätt har, i min tanka, baft mycket skal med sig.
Contractet, som grundlagt, pretentionerne, är i högsta måtto klandervärd!; och jag beklagar högeligen, att ett sådant Contract kunnat uppgöras; samt väntar, att frågan derom får af Domstol pröfvas, till ansvarspåföljd för verkställaren; men då Contractet var, med Regeringens authorisation, afslutadt, och den ena Contrahenten begärde att göra sin derå grundade rätt lagligen gällande, så kunde sådant icke förvägras.
Att låta tvisten gå till vanlig
Domstol hade varit att gifva publicitet åt sakens alla omständigheter, äfven de, som borde liemlige hållas; och nar man derjemte besinnar, att vår Lag lemnar ratt åt alia parter, att om CompromissRätt, sig emellan öfverenskomma; så kan jag, i denna omständighet, icke lägga StatsRådet något till last.
Lagligheten af det beslut, som vägra33 H. - *j * Dea i8 Ju lii f. rn. de liandlingarnes utlemnande till tryckning, jberor af sakens natur; och då man antagit, att denna innebar sådane omständigheter, som gåfvo anledning för andra Magteis insinuationer; så var det ©tvifvelaktigt
Regeringens rätt att pröfva och förordna sådane mått och steg, hvarigenom hemligheten förvarades.
Jag begär, att få uppläsa Grundlagens bud för detta fall.
Sedan Friherre Boije härefter uppläst vissa delar af 86 §. i RegeringsFormen; fortfor Friherren vidare:
Ingeck nu, ibland de handlingar, sorn till tryckning utbegärdes, äfven sådane, sorn antingen angingo diplomatiska frågor, eller blott hade sammanhang med sådana, sävar den öfverklagade vägran i Grundlagen anbefalld; eller, vill man väl, att hemligheten skulle förordnas, men handlingarne likafullt utlemnas till hvem det föll in, att begära dem?
Jag har nu genomgått och yttrat mig öfver de flere omständigheter, som ligga inom den andra hufvudfrågans område; och kan icke, i anseende till någon af dem, finna åter remiss nödig.
Jag kommer alltså till tredje hufvudfrågan, eller den, angående Skeppshandelns verkställighet; och känner ledsnad af att nödgas, min pligt enligt, förklara att jag, Den 18 Ju 1 i i f. m. vid granskning af de omständigheter, som förekomma emot f. d. StatsRådet Grefve Cederström, finnér honom vara af Utskottet besynnerligen favoriserad.
Jag vill icke brista i aktning för Utskottet; men då bär gäller sak, ej complaisanceså bör jag ej förhålla min öfvertygelse, att Utskottet, i anseende till honom, förfarit rent af i motsats af hvad det bordt.
Grundlagen känner inga undanflygter; men Utskottet har likväl antagit sådana.
Det är väl sannt, att försäljningshandlingen icke, i sig sjelf, var ett StatsRådsEmbctets åliggande handling; men då ett tjenstgörande StatsRåd, öfvertager en befattning, och verkställer den, af natur att åtföljas af redovisningsansvar, med förbigående af ett allmänt Verk, bos hvilket ett sådant ansvar varit utom all fråga; så måste han väl kunna derföre lagforas, och hans forum blir då RiksRätt, derföre, alt det här var hans StatsRådsEmbete, som föranledde, att lian erhöll uppdraget.
Prolocoller utvisa dessutom, att Grefve Cederström der gjort flere underdånige anmälanden om Contractet, och angående flere delar af handeln.
I dessa anmälanden handlade han ju såsom StatsRåd; ty i hvilken annan egenskap satt han valder?
För desse åtgärder är ju RiksRätten hans enda och rätta forum.
Jag vill icke upprepa alla de gravamina, som uppstått emot Grefve Cederström; dels derföre, att de äro af andra Ledamöter framställde, och dels Deri iS Julli f. ni. derföre, att jag icke älskar att skugga en tafla, sora är nog skuggad; men jag begär, i afseende till dem alla, återremiss till Gonstitutionslltskottet, med anmodan, att lemna ny pröfning åt denna del af saken ; hvarefter jag väntar, att Grefve Cederström af Utskottet ställes under 106 §. i RegeringsFormen, på det att Svenska Folkets fordran, och Lagens allmänna kraf, må här erhålla den gällande påföljd, som vi icke hafva rätt att eftergifva.
Cederströms höga rang är här en alldeles likgiltig omständighet; och i mina ögon är han ingen ting annat, än en medborgare inför Lagen, öfver hvilken hvila tunga anledningar lill misstankar för ett mindre redligt handlingssätt.
För min del tillåter jag mig visst icke något omdöme i frågan, om anledningarne äro grundade eller ej.
Jag vill blott hafva dem hänvisade till
Domstols pröfning, i hvars rätt att döma jag ingalunda intränger.
Fördelia ändamål är en återremiss första vilkoret.
Man torde invända, att, då StatsUtskoltet inkommer med Betänkandet, i den dit återremitterade frågan, angående indrifvande af medel, som icke influtit; komma Sländerne i tillfälle att utfordra Lagens kraf emot Grefve Cederström; men, må man ursägta, alt jag anser det tillfället ganska opålitligt.
Begagna vi den magt vi äga, att, i den nu förevarande anmärkningsfrågan, ställa Grefve Cederström under RiksRätt, så ära vi säkra, icke om utgången, jag medger det, men dock Den 18 Julii f. m. s63 att en Domstol måste pröfva och döma; men dröja vi, tils den ekonomiska frågan förekommer, så blir vår enda utväg att hos Regeringen i underdånighet begära, att en action varder anbefald; men i Regeringens magt står då också, att icke bifalla vår begäran.
Må det tillåtas mig att erindra om ett dylikt förhållande; icke äldre, än sedan sista Riksdag.
Fattade af en orättvis opinionshvirfvel, begingo Ständerne då det förskräckliga misstag, att afskaffa Magazinsinrätlningen, hvars nytta för jordbruksnäringen ofta varit den största, och ännu kunnat blifva det, om man, i stället för att afskaffa inrättningen, gifvit den en bättre instruction.
Icke nöjde dermed, vidtogo Rikets Ständer ännu ettsteg, som, i sin syftning, närmade sig till utseende af förföljelse.
Ständerne anhöllo nemligen hos "Konungen, om anställande af lagligt åtal emot
Directionen; men, sedan Directionen blifvit hord, och dervid nöjaktigt förklarat hvarenda anmärkningspunkt; blef resultatet, alt Konungen icke biföll Ständernas begäran.
Efter min själs bästa öfvertygelse, var detta Konungens Beslut ganska rättvist; emedan Ständernes begäran var oskälig; men, äfven med förutsättande att Konungen altid är rättvis, ligger det ingen förgriplighet uti, att anse ett misstag hos Regeringen äfven möjligt; och det vöre ju då icke eller aldeles omöjligt, att om vi, i frågan om anledningarne emot Grefve Cederström, Ve - Den 18 J u 1 i i f. m. dersaka det tillfälle yi nu äga för utöfningen af vår egen magt, och inskränka oss till, att blott hos Regeringen, i underdånighet begära action emot honom, denna begäran afslogs; och att han, på sådant sätt, ginge, sorn man säger, klappad och klar ifrån alt ansvar.
Medgifver man, att denna utgång, i anseende till Grefve Cederström, icke är omöjlig, så studsar man vid den föreställning, att, om vi, i allo, nu följde Gonstitutions Utskottets Memorial, skulle Grefve Cederström gå fri; men SlatsRådets öfrige Ledamöter träffas af den förskräckliga påföljd, att anses förlustige Nationens betroende, i och för det tillstyrkande, som hos dem skäligen kan anses hafva egenteligen härrört från deras förlitande till hans iusigter och redliga nit för det vapen, som honom, moraliskt mera ändem, ålåg att vårda.
Jag är långt ifrån att vilja verka på andras tänkesätt; men med mina öfverensstämmer icke att, der flere äro tilltalade, låta hufvudmanuen gå fri, men fälla de andra.
Herr Tham, Wolrath: Fullkomligt öfvertygad, att alla de delar af Memorialet, der Utskottet afslagit amnärkningarnp, hvarken kunna återremitteras, eller föranleda till ändring i åtgärden, utan lika med flere föregående måste läggas tili handlingarne, har jag icke ämnat ingå i detaljer, utan endast yttra mig i anledning af hvad här blifvit sagdt om den nödvändiga publiciteten af Den 18 J111 i i f. ru. vissa politiska förhållanden.
Jag känner, att man i detta fall kan åberopa andra länders exempel.
Jag vet, att man i .Englands Parlament och Frankrikes Kamrar öppet klandrar Ministeren, och framställer dess misstag i sin falla grad, samt med de Svartaste färgor.
Huruvida sådant är nyttigt för dessa länder, derom vill jag icke yttra mig; men jag tror, att det åtminstone icke för England är farligt, så länge England kan omgifva sig med sina flytande murar och derigenom vara oberoende af andra makters omdöme.
Således skadar det der mindre,' att söka skilja Folkets förtroende från Regeringens personer, och visa, att de äro oduglige.