Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I båda dessa Utskottets yttranden, framställes Postinrättningens dubbla ändamål, nemligen; att, mot en billig ersättning, alltid kunna bibehålla en hastig, säker och mot främmande inblandning tryggad gemenskap, emellan personer, stadde å olika orter;' samt inbringande af Statsinkomster, genom detta Verks contanta afkastning.
Den 7 Mars c. ra.
Då det på R.
St, ankommer, att, när en medborgare fått skatta till Staten öfver billighet oell rättvisa, afhjelpa bans lidande, genom eftergift af hvad honom blifvit för mycket påförd t eller afifordradt, vågar jag, i förlitande på den rättskänsla, soini dylika fall alltid utmärkt H. R. o.
Adis handlingssätt, tilldess upplysta bedömmande anmäla följande.
K. M:s nåd. kungörelse den 21 Dec. 1838 medgaf tillstånd att till d. 1 Juli 183g ifrån utrikes orter till Riket införa hvete, råg, korn och hafre, emot hälften af den lull och öfriga afgifler, som för hvarje af dessa sädesslag eljest voro i författningarna bestämda. Grosshandlande!! här i Stockholm, Joli. G.
Kahl införskref, i anledn. deraf, frånjrSt.
Petersburg ett större parti lag, som afskeppades dels med fartyget Prinsessan Louise, földt af Capitaine J:r M.
Schumacher, och dels nied fartyget Thetes, földt af Capitaine F. Meijer.
Dessa båda fartyg inelarerade redan middagstiden den 3o Juni vid Sandhamns tullkammare, och voro således inom Rikets område och i Svensk hamn före den utsatta tidens utgång.
— Schumacher anlände derefter klockan 10 på aftonen samma dag till Blockhustullen och uppkom på Stockholms ström 4i limma derefter; Meijer åter, som hade ett mera trögseglande fartyg och hindrades af motvindar, ej förr än något senare.
Då Grosshandlande!!
Kahl, med biläggande af bevis om dessa förhållanden, hos K. M. i und. begärde alt få tillgodonjuta den tulfnedsätlning, som för spanmål, till
Riket inkommen före den 1 Juli, blifvit beviljad, blef sådant genom nåd. resolution afslaget, emedan tiden för tullnedsällningen varit bestämdt inskränkt till Juni månads utgång.
— En för Grosshandl.
Kahl då okänd tullförfattning, K.
Generaltullstyrelsens circulär den 12
Maj i8'3>,, grundad på en af K. M. till Tullstyrelsen den 14 April samma år afbiten nåd. skrifvelse, innehåller väl, att, i afseende på inkommande fartygs och varors tullbehandling, skall, då en ny tullförfattning utkommit, den tillämpas, som gäller då skepparens märkrulla hos vederb. tullkammare eller tullinspection i lossningshamnen företes.
Men detta circulär är hvarken till efterlefnad promulgeradt, på sätt för gällande kraften af lagar och författningar i allmänhet erfordras, ej heljer innefattar det annat, än en ensamt för Tull-district— chefer och sjötullskamrar utfärdad instruetion.
För att vara emot skeppsägare och godsägare förbindande, hade circuläret antingen bort i de författningar, som bestämma fatalietiden för varuimport, uttryckligen anvisas eller till innehållet anföras, helst i annat fall misstag och deraf härrörande svåra förluster icke kunna undvikas.
Enär nu någon närmare föreskrift om tiden ej blifvit meddelad i 1838 års K. kungörelse, än att spa 11111 åIs-i 111 porten till Riket emot den lägre tullen var tillåten till de 11 1 Juli 1.8 >g , inom Pen 7 Mars e. rn. hvilken tid Grosshandl.
Kahls ifrågavar. spanmålslaster pypdersägligen till Riket inkommit; har han, under förmodan jemväl, att i ett sådant fäll som detta, hvarest fråga arom skilnad af endast en eller annan timma, iSia års circulär eller tullembetsmanna-instruetion icke skäligen kmide tillämpas, samt bör efter alla rättsgrunder hoppas få tillgodonjuta den förmån, K. kungörelsen lofvar och utfäster.
— I händelse Grosshandl.
Kahl anat möjligheten af hvad som händt, eller att en författning funnits, som medgaf vederb. rättighet bestämma tullbehandlingen annorlunda, än efter bokstafven i den K. kungörelsen; så hade Grosshandl.
Köhl» genom lasternas uppläggning i Sandhamn och förändring af deras destination, hvilket ingeri lag förnekat honom, kunnat åtminstone till någon del undgå den förlust, hvarmed lian hotas, och som genom en särskild omständighet blifvit ännu mera tryckande.
Grosshandl, hade nemi. ingått eontract örn leverering af tretusen-fyrahundra tunnor råg för K. M.'S flotta i Carlskrona , med dervid till grund tagen beräkning af de i författningen stipulerade nedsatta tullafgifter.
Till fullgörande deraf voro de ifrågavar. lasterna ämnade, hvil* ka dock nu, såvida dubbla afgifter skulle äga rum, komme att kosta honom vida utöfver hvad skäligen varit påräknadt; och hvartill må läggas, att, ehuru levereringscontractet bestämde i 5 Jisp. 10 skålp:s vigt per tunna, detsamma likväl af Grosshandl.
Kahl blifvit fullgjordt efter i4 1 isp. 3 skåip. perttä, hvarigenom K. iVI:s flotta vunnit omkring lyot.Tråg.
På dessa skal, och då Statens vinst af tullmedel, genom den af K. kungörelsen gjorda tillämpning, måste skattas ringa emot den förlust en enskild medborgare deraf fick vidkännas, bör man kunna hoppas, att R.
H. St., efter upplyst öfvervägande af detta ärende, rättvist och högsinnt förklara Grosshandl.
Kahl berättigad till restitution af hälften utaf de för Capitaine Schumachers last redan erlagda tullafgifter, samt emot den nedsatta tullafgiften få förtulla Capitaine F. Meijers last, som är upplagd på nederlag.
Slutligen får jag tillkännagifva, att Grosshandl.
Kahl i und. anhållit hos K. M., alt detta ärende måtte genom nåd. propos. till R.
Sits ompröfvande blifva framstäldt, nren att då denna nåd. framställning, beledsagad med eller utan nåd. förord, ännu icke till R.
St. blifvit öfverlemnad, jemte de bilagor, som Grosshandl.
Kahl, till bevis af sin talan, vid den första und. ansökningen till K.
Finance-exppditionen ingifvit, har jag, som anser eftertänkliga förhållanden kunna uppstå, i händelse allmänna författningar icke innehålla bestämda föreskrifter till efterrättelse, utan att circulärcr från tullverket, sorn icke blifvit på vederb. sätt kungjorda, skulle kunna föranleda till annan tydning än ordalagen i författningarna, och enskilde personer således inledas i förluster, genom okunnighet af stadganden, som de ens icke kunnat ana, — trott mig böra, innan motionstiden tilläudalöper, väcka Den 7 Mars e. m. denna fråga, på det att R.
St. må komma 5 erfarenhet af ett tänkbart förfarande, och Grosshandl.
Kahl blifva i åtnjutande af laglig rättvisa, den jag hoppas att R.
St. honom tilldelar i likstämmighet med hans till K. M:s Financeexpedition ingifna lind. ansökning,- hvarifrån vederb.
Utsk. torde infordra handlingarna, i händelse de, på förenämndä satt, nådigst icke blifva till R.
St. öfverlemnade.
Jag anhåller, att denna mill motion måtte till vedeill, Utsk. blifva remitterad.
Hr Lagerbjelke, Carl Oscar, uppläste följande 3 motioner: 1.
Vördsammast föreslår jag upphiifvande af K. brefvet d. 3 Juni lySa, som stadgar, att, enär i dråpmål förekommer* att flere i brådskilnad lagt hand å den döde, och ej utrönas kan af hvars händaverkan han döden ljutit, Hofrätten må dömma tili lottkastning emelian de anklagade, och såmedelst urskilja hvilkendera dödsstraffet undergå skall.
Skälen till denna motion ärö upptagna 1 Hr Jilst.Ombudsmannens berattelse till R, H.
St. vid denna riksdag, 2.
Förvandling af böter till fängelse vid vatten och bröd har i 5- cap. 4 Straff-b:n blifvit bestämd på ett sätt, som ej så noga liknar det af annan i samma cap. gjord förvandling.
Ehuru en dags fängelse vid vatten och bröd anses svårare än ett par spö eller ris,— ty till högsta kroppsstraff räknas 4°
Par spö eller 3o par ris, men ej mer än 28 dagars sådant fängelse; — så har likväl blifvit föreskrifva!, ä'(
É sistnämnda straff ökas med 4 dagar i sender: men sorn det tydligen både bör och kan ökas^ med endast en dag i sender, på det att tillökningen i strafftid må närmare lämpas efter tillökningen i böter; som vidare straffet för hvarje dag försvåras, allt som tiden för dess fortfarande utsträckes; och som slutligen högsta kroppsplikt ådömmes vid förvandling till ris, när böterna öfverstiga 116 daler, och vid förvandling till spö, när de gå öfver 117 daler; så har jag ansett att, derest böter hädanefter komma att förvandlas till ettdera af nyssnämnda begge straff, det vore lämpligt, att högsta kroppsplikt af valten och bröd bestämdes först när bötesbeloppet ej för mycket stiger öfver eller under 117 daler; och jäg vågar alltså föreslå följande förändring af 5 cap. 4 §:n Straffbin: ”Vid boters förvandling till fängelse viii vatten och ”bröd afräknas för hvarje dag 0 daler under första veckan* ”4 dal. under andra, 5 dal. under tredje och 6 dal. under ”fjerde veckan.
Går talet af dagar ej jemnt upp emot böterna! ”efter denna räkning, utan stiga böterna något deröfver*, ”då ökes straffet nied en dags sådant fängelse.
Ej må någon ”dömmas lill fängelse vid vatten och bröd på längre tid, än ”en månad, eller tjuguåtta dagar.”
Den 7 Mais e. m.
Biittsforva nälin gs-TariJf'.
Till vatten och bröd.
Till snö.
Till ris. eill. iiuder- § elit.
JtisL- enl. 5 cap. teck tiads förslag.
I ombudstnis | förslag.
4 V* Slraii-b :n. -g *t3 ZU 1 e- daler -» daler daler 15 33 i daler Cf_3 daler 2J CT3 r-T> “t 5J tu 05 1 ”* . 3 1 ....4 1 .... 3 1 3 — G 2 4—8 2 3—6 □ 6 — ö 3 6 - 9 3 4 9 ~ 12 4 8 — 12 3 9—12 4 ... 10 4 ... 10 12 i5 5 12 — 16 4 5 12 — i5 5 10 — 14 5 15 — 18 6 16 — 20 15 — iS 6 i4 — 1S 6 18 — 21 7 18 — 21 •T 18 — 22 21 — 24 8 20 — 24 6 21 — 25 8 7 10 — 20 8 _ / 27 22 — 26 3 n — 9 24 — 28 3ö 33 7 27 — 3o — 10 11 28 — 32 8 25 — 29 9 26 — 3o 9 29 — 33 10 3o — 34 33 — 3G 12 3 a — 36 9 10 36 — 39 i3 3G — 40 10 33 — 37 11 34 — 38 11 25 — 4° 12 3& — 42 • 4 37 — 4' 12 38 — 42 42 — 47 ,42 — 45 - 45 48 15 16 4° — 44 44 - 48 11 12 41 — 45 i3 12 13 48 - 5i — ‘54 - 5i 54 57 *7 V8 *9 4S — 52 32 56 i3 *4 45 — 49 49 — 54 54 — 5g "4 i5 1G 47 — 32 52 — 57 *4 i5 4o — Go lG 57 — 60 20 56 — 60 13 Go — 63 21 16 67 — 62 16 G3 - GG — GG 69 60 — 64 5g — 64 *7 22 23 64 — G8 >7 64 — Gg 18 62 67 »7 Gg — 72 24 68 —s 72 18 67 — 72 18 72 — 75 — 73 5» 23 26; 72 — 76 76 — 80 ‘9 20 69 — 74 74 — 79 ■9 20 72 — 77 !9 60 — 80 20 78 — 8. 271 77 — 82 20 81 — 84 28' 80 — 84 21 79 — 84 21 84 - 87 293 84 — 88 8S — 92 23 82 — 88 21 87 - 90 — 9° 931 3o 311 23 84 — 90 22 88 — 94 1 22 O3 — 96 3 2 92 — 96 2 4 90 — gG 23 1 Dan 5 Mari e> o* *97
Till spö.
Till ris.
Till valten och bröd. enl. under- tecknads förslag. 1 enl.
Just.- orabndsmls förslag. enl. 5 cap. 4 §:n Straff-b:n. -3 u 1 Q. &- c. daler. ** daler. daler CT3 daler &> daler U CO 01 0 « C: s-l 1 96— 99 33 9G—100 25 94—100 a3 99—102 34 ✓ 96—102 24 I0O IO4 26 102—io5 33 io5—108 3 O O 00 27 102—108 2& 100—106 24 80—110 24 10S—111 3; 110 . . . 28 ioS—112 28 106—112 25 111 —114 38 108—114 26 1—117 3 9 na—116 29 1iG . . . 3o "7 • • • 4° 112 Il8 26 114—120 27 120 . . . 28 ^r T 00 27 1 124 • • • 28 3.
Vår criininal-lagskipning har, genom mynt-representanternas småningom fallande i värde, efter hand afvikit från grunderna i 1734 års lagbok, i så måtto, att brott och förseelser, belagda med förlust af en viss bestämd penningesnmma, nu försonas med vid pass af dessas egentligen lagliga straff, om den felande har penningar att böta med, men i annat fall med lika svår kroppsplikt som förr; hvaremot brott, hvilkas straffbelopp och beskaffenhet af stöld eller snatteri bestämmes af det tillgripnas värde, nu blifva ej blott hänförda till det svårare brottet stöld, ehuru tillgreppet ej uppgår till mer än af hvad som egentligen efter lagen erfordras för alt räknas till en så svår förbrytelse, utan också belagda, om de efter nya bestämmelsen utgöra stöld, med det straff, som lagen afser, endast i händelse brottslingen har och får erlägga penningar, men annars högst obilligt med 2® gånger svårare kroppsstraff.
En sådan lagförändring, tillkommen genom förvexling af mynt med ibyntrepresentanter, utan att ens vara afsedd eller påtänkt, mindre öfvervägad af lagstiftande makten; en förändring, som uppenbarligen gynnar den burgne eller rike brottslingen, och för honom gör lagens straff hot af böter, i afseende på andra brott och förseelser än å egendom, högst vanmäktigt, som deremot är kanske alltför hård för den fattige uslingen, hvilken måste plikta med kroppen; en förändring, som skapat många brottslingar nf endast felande 3 H. 38 D e ii 7 Mars c. m. oell förökat de gröfre brottslingarnes antal, som ådragit 1734 års lag beskyllning för disharmoni och missaktning för personliga rättigheter, som afliigsnat lagen från öfverensstämmelse med sig sjelf oell från de grunder, hvarå äfven criminal-lagförslaget hvilar; en så skadlig förändring bär och måste företrädesvis vara förtjent af lagstiftande maktens uppmärksamhet och rättelse, pä sätt som skett 1776 och 180-2 vid mynt-realisationerna.
På dessa och de af R.
St:s Just.ombudsman närmare utvecklade skäl, vågar jag föreslå, att en författning utfärdas af innehåll: att de i allmänna lagen och flera stadgar utsatta vilen oell böter, hvilka äro grundade på ett sådant myntvärde att 3 daler eller 12 mark silfvermynt svara emot en riksdtr specie i silfver, skola vid detta myntvärde och beräkningssätt bibehållas, så väl då dessa böter och vitén förvandlas i kroppsplikt eller fängelse, som då de i penningar erläggas, och alt följaktligen enahanda beräkningsgrund iakttages i fråga om tjufnad och i alla andra uti lagen nämnda fäll, då, efter visst belopp i penningar, förvandling till kroppsplikt skall ske ; hvaremot vitén och böter i de ekonomiska förordningar, som icke äga någon gemenskap med allmänna lagen, och vitesböter uti af vederb. domare eller annan embetsmyndighet utfärdade vitesförbud, skola utgå efter det beräkningssätt, att af deri nämnda mynt 2-f r:dr motsvara en r:dr specie i silfver, samt vid förvandling till kroppsplikt eiler fängelse, der ej annorlunda särskildt är stadgadt, först bringas till silfverspeeie och sedermera, efter de i lagen gifna grunder, derifrån förvandlas till kroppsstraff" eller fängelse.
Sparre, Carl, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Det är allmänt kändt, att Norr- och Vesterbottens län varit utsatta för svår missvext från i83o till och med >838, endast med det undantag, att ett par af dessa år ej lemnat så allmän missvext, som de andra.
Lockade af gynnsam väderlek och derpå följande goda skördar under flera föregående år, hade Norr- och Vesterbottens allmoge utvidgat sitt åkerbruk och sålunda gjort sig till största delen beroende af länens egen sädesproduetion.
Redan efter första missvextåret steg nöden bland den mindre bemedlade stora massan till den grad, att Statens mellankomst måste anlitas till förekommande af verklig hungersnöd.
Det andra och tredje medförde samma resultat med ökade behof af undsättning, emedan den välmående befolkningen, hvilken efter första året af hopsparade redbarheter kunde skaffa sig sjelf brödföda och äfven räcka en hjelpsam hand åt nödlidande grannar, småningom af fortsatta D en 7 Mars e. m. 299. olyckor bragtes derhän att sjelf behöfva Statens tindsältningsförråder.
18 i ä års missvext var en bland de kännbaraste, oell så mycket mera nedslående, som den af olyckan djupt tryckte nordbons nästan slocknade hopp redan hade äter börjat tändas vid åsynen af en (öfvande gröda.
En frostnatt inträffade, och allt förstördes.
Endast hungern och förtviflan återstodo.
Vintern nalkades, förråderna i magazinerna voro högst obetydliga, kornboden hos allmogen längesedan rensopad.
Staten hade redan efter föregtde rnissvextåren i undsättning uppoffrat för de begge länen en half million rtdr b:co, skogsproducler saknade afsättning, arbetare utbjödo sig förgäfves mot blotta maten.
De som ägde en kaka bröd, måste dela så långt den räckte åt de massor af utsvultne män, qvinnor och barn, hvilka ända från fjelltrakterna tiggt sin väg till kustlandet, i hopp att der finna bröd. — iBark och finmalna agnar, med en ringa tillsats af kornmjöl, utgjorde läckerheter, afundade dem, hvilka voro nog lycklige att äga tillgång derpå.
Den tafla af hjertfrätande elände, som ett af 3 consecutiva missvextår redan hemsökt land företer, då innevånarnes hopp om lindring i deras olyckor ånyo blifvit förintadt, kan ej återgifvas.
— Man måste hafva sett det på nära håll för att kunna fatta hela vidden af det elände, den förtviflan och den modlöshet, som vid ett sådant tillfälle öfverväldiga!' alla de olycklige individerne.
— Den som eljest vore böjd att afstyrka Statens mellankomst vid inträffande missvext, skulle säkert efter en enda dag, tillbragt i Norr- eller Vesterbotten hösten i833, hafva förändrat opinionen.
I de provinser, der rika personer finnas, hvilka i be-* hofvets studd kunna bistå den nödlidande genom arbetsförtjenst, och hvarest vintern ej är lång, kan nöden ej stiga så högt, som der, hvarest en någorlunda jemnt fördelad välmåga lika jemnt undergräfves af gemensamma olyckor, och hvarest industri i allmänhet saknades, lika mycket sora capitaler , till dess upplifvande.
Norr-och Vesterbotten tillhörde den sednare cathegorien.
Att hjelp fordrades, och en lika snar som kraftig hjelp, om ej provinserna skulle gå helt och hållet under, det insågs af hvar och en, men ej lika lätt hvarifrån denna hjelp i en hast skulle tagas, samt under hvad form den skulle bereda verkligt och varaktigt gagn.
— Man fann, att det dittills följda undsättnings-systemet i längden skulle alltför mycket betunga det öfriga Sverige och tillika att det ej medfört annan nytta, än stillandet af ögonblickets nöd.
Regeringen var derföre betänkt på, att genom meddelande af räntefria lån till privata uppmuntra till undsättning ål norra orterna, som hufvudsakligen skulle grunda sig på användande af innevånarnes industri och arbetskraft; men utförandet af denna plan kom dock alltid att bero på Soo Den 7 Mar* e. ra. förmåga att ordna, samt hufvudsakligen på oegennytta hos de personer, åt hvilka Regeringen skulle lenina det ytterst vigliga förtroende, hvarpå t vänn c provinsers ögonblickliga räddning och framtida välstånd i betydlig mån skulle hvila.
Grosshandlaren Liljewalch, som redan genom sin verksamhet och uppmaningar, utsända kring hela Sverige, medverkat att förskaffa Norr- och Vesterbottens innevånare enskildta bidrag, lill belopp af flera tusen tunnor spanmål jemte betydliga contanta summor, och som gjort sig fördelaktigt känd i orten, åtog sig hösten i833 att af Staten mottaga omkring 6,800 tunnor spanmål, för att tillhandahållas de behöfvande i nämnde län, företrädesvis i utbyte mot produeter.
Af följande berättelse, afgifven af en af IJr Liljewalchs liufvudombud i norra orterna, täcktes H. R. o. Ad. finna, huru och till hvad resultater hail uppfyllt sitt lika berömliga som hedrande värf.
Den man, som verkat detta för Norroch Vesterbotten, har blott dertill fått i biträde från Staten förenämnda c:a 6,800 tunnor spanmål samt b:co r:dr 5o,ooo contant, utgörande tillsammans ett värde af b:co r:dr 92.000, hvarpå han lär hafva afbetalt något öfver b:co r:dr 50.000.
Han slår således ännu i skuld för omkring bfco r:dr 42,000; men jag är öfvertygad, att en hvar, som följt fortgången och resultaterna af Hr Liljewalchs högst ovanliga undsättnings-åtgärder, vill bi11 iglvis erkänna, att det allmänna i stället är gäldenär till honom, ty onekligen har han derigenom besparat åt Staten en många gånger större summa, och derjemte varit måhända den hufvudsak liga driffjädern till införande i norra orterna af den industri, hvarigenom större undsättningar vid inträffande framtida missvextår torde kunna undvikas.
Hade Hr Liljewalch endast ordagrannt uppfyllt sitt åtagande och ej varit lifvad af en så fast vilja, att, ulan afseende på egen uppoffring, medverka till vinnande af hufvudändamålet; så fruktar jag, att den nya undsättnings-principen ej så kitt kunnat införas, aldraminst med den allmänna belåtenhet i orten den nu mött.
Då det derjemte är allmänt kändt, att Hr Liljewalch, för att nå detta mål, fått vidkännas uppoffringar på nyttiga och nödvändiga anläggningar, på mottagande af mindre säljbara varor af de fattige, hvilka ej annat kunde lemna o. m. d., samt dessutom, att större delen af dess ännu utestående äldre fordringar ej skulle kunna indrifvas utan gäldenärernes totala undergång; så vågar jag föreslå, att R.
St. täcktes medgifva afskrifning af Grosshandl.
Liljewalchs återstående skuld till statsverket, såsom en måhända ej öfverdrifven ersättning för de nästan otroliga ansträngningar, han under mer än sex års tid oafbrutet och med så god framgång egnat åt föremål af be stämd nytta för det allmänna, hvaremot Hr Liljewalch bör Den 7 Mars o. m.
Soi eftergifva alla sina i Norr-och Westerbotten ägande fordringar, sorn härleda sig från till allmogen ulborgad spanmål, från år 1833 till och med i836.
I sammanhang härmed får jag vördsamt föreslå, att de Norr- och Westerbottens läns skulder för undsättningar från år i83o till i838, hvarå K.
St. redan vid sednaste riksmöte täckts medgifva en afskrifning af en tredjedel, nu måtte helt och hållet afskrifvas.
Såsom skäl får jag anföra: 1:0 att erfarenheten redan under sednaste fem åren visat, att dessa skulder ej kunnat indrifvas utan gäldenärernes undergång; och i mån sorn dels cautionisler, dels gäl— denärer dö undan, försvinner all anledn. att hoppas ett bättre resultat af lagsökningsförsök i framtiden; 2:0 alt jag är öfvertygad, att blotta medvetandet af denna gamla skuld, i bredd med känslan af en fullkomlig oförmåga att någonsin kunna betala den, verkar ofördelaktigt på folkets arbetshåg och industri, emedan det är en känd sak, att ingenting gör en menniska mera oförmögen alt förvärfva egendom, än efterhängande gamla skulder.
Jag medger visst, att Norr- och Westerbottens län, genom eftergift af hela skulden, skulle åtnjuta en ovanlig faveur, men vågar deremot anföra, att åtta consecutiva missvextår torde vara en lika ovanlig företeelse, hvilken berättigar de olyckliga föremålen för så många missöden att hoppas deltagande af bättre lottade landsmän.
Bilaga Litt. A. S. TI. T. Enligt Tit. yttrade önskan, får jag den äran meddela en kort historik öfver Hr Grosshandlaren Liljewalchs undsättnings-åtgärder för norra länen; och är jag öfvertygad, alt innevånarne i Norr- och Westerbotten skola samt och synnerligen erkänna, att ingen öfverdrift i framställningen ägt' rum , utan snarare motsatsen.
Hösten i833 öfverenskom Grosshandlaren G. F. Liljewalch med Regeringen, att han skulle till undsättande af Norr- och Westerbottens län mottaga från kronomagazinen 24ii-yS t:r råg och 4i85-i| t:r korn, för att tillhandahållas innevånarne mot de af Konungens Bef:h:de bestämmande priser och företrädesvis mot betäckning i produeter.
Jag erhöll uppdrag af Ilr Liljewalch, att för dess räkning besörja undsättningen, och min instruetion var kort men bestämd, samt uppfattad i följande puncter: 1:0 att först och främst lindra nöden hvarhelst den fanns; 2:0 att, med hvad uppoffring som helst, söka framkalla industri, samt till den ändan genom inköp af allt, som kun - 3or Den 7 Mais e. ra. de frambringas af landets alster, uppmuntra folket till arbetsamhet.
Ehuru Staten uppoffrat omkring en half million r:dr till lindrande af nöden efter de 3 föregtde missvextåren, sä hade dock eländet stigit öfver all beskrifning och tillika alstrat en håglöshet, som gjorde den fattigare delen af folket oförmögen att tänka på möjligheten af räddning.
Undsättningslinien sträckte sig från Nordmaling till Öfver-Torneå, omkring 60 mil, hvilken jag flera gånger måste genomresa, och hvarvid jag öfverallt bestormades af hungrande.
Hopar af menniskor från det inre af landet, ända från fjellorterna, släpade sig till kusten, för att erhålla några kappar säd på credit.
Somlige voro af hunger redan till den grad utmattade, att de ej skulle förmått arbeta, om ock arbete för dem funnits.
För Stockholmsboer, uppfödde i öfverflöd och obekante med de rysliga verkningarna i en landsort af flera consecutiva missvextår, lär jag svårligen kunna beskrifva de hjertrörande scener, som under mina resor oftast framställde sig.
Många för 3 år tillbaka välmående bönder saknade nu medel att skaffa sig en tunna korn till blandning med barken åt hemmavar. brödlösa makar och barn.
Troget följande min instruction, utdelade jag spanmålen, mindre med afseende på köparens säkerhet, än på dess behof af snar hjelp.
Jag lät från predikstolarna, såväl sora genom utskickade, uppmana folket att sarala kåda, ben, lumpor, mjölbärsris, björksvamp m. m., samt att tillverka spakar, gevärsstockar, yxskaft, hjullötar, kuggar, qvastar, vispar o. ra. d., hvarmed snart de aldra fattigaste samt gubbar och barn började förtjena sitt uppehälle.