Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vanliga förhållandet är, att sådana fattiga föräldrar, som hafva sex eller sju barn, och hvilka icke ega förmåga att underhålla dem, erhålla en gåfva af omkring C
K:dr b:ko för ett af dessa barn, och så väl presterskapet inom provinsen, som äfven dess samtliga innevånare och Länsstyrelsen kunna intyga, att dessa penningar icke såsom en annan talare nämnt, kunna anses bortkastade.
Jag anhåller vördsamt, att dessa mina obetydliga anmärkmr måtte få åtfölja remissen till Utsk.
Ehuru jag ogerna tröttar It. o. Ad. med att afhöra en discussion i detta ämne, likasom i allmänhet vid re - Den 20 November f. m. 479 misser af motioner, nödgas jag likväl uplysa den siste värde talaren derom, att jag i mitt yttrande ingalunda afsett att fråntaga Malmöhus län den andel af ifrågavar:de medel, som länet för dess del åtnjuter.
Jag har blott velat säga, att dessa medel, så vidt det rörer den del deraf, som tillkommer Stockholms län, verkligen äro bortkastade.
Detta måste de nemi. anses vara, då de utdelas i poster af 2, 3 eller 4 R:dr b:ko för att upfostra ett barn, och om äfven för en femtio år sedan dylika belopp kunde bidraga till det ifrågavar:de ändamålet, så är dock verkliga förhållandet nu att de på ett barns underhåll inverka obetydligt.
Vore deremot tillåtet att summan delades på färre individer, så kunde otvifvelaktigt dermed något godt uträttas.
Ställes nu anslaget till Jjandshms förfogande, så finner jag icke att någonting annat deraf skulle följa, att det skulle bero på K. M:s Befdndes bepröfning, att efter behof fördela detsamma; och för min del får jag åtminstone förklara, att ifall eti sådan pröfningsrätt öfverlemnades åt mig, skulle fördelningen icke komma att ske på det hittills brukliga sättet.
Bemitterades till StatsUtsk.
Hr von Seth, Johan August, upläste följande motion:
Behofvet af ett bättre, mera verksamt och på rättvisa och billighet grundadt system för vägarnes förbättring och underhåll har ofta varit föremål för den sanne fosterlandsvännens önskningar.
Inom Borgare- oell BondeStm hafva nyligen motioner i denna syftning blifvit väckte.
— Tidpunkten synes också nu med rätta vara inne, att Statsmakterna måtte väl behjerta denna sak, ty — till följd af den hastiga utvecklingen i näringar, handel och industri, som, under sednare åren, kommit oss till godo, — så har behofvet af ett bättre kommunikationssystem gjort sig ganska känbart, och dessutom måste en mängd nya vägar blifva behöfliga, i den mån som landets jernvägsnät hinner att fullbordas.
Det gamla vägunderhållningssystemet har många brister och bringar förluster såväl för Staten som för de enskilde.
— Dessa brister äro hufvudsakligen dels) att ett grundligt, öfverallt lika genomfördt, planmessigt och ändamålsenligt vägsystem icke kan med det närvar:de åstadkommas; dels) att de till vägiäggningen åtgående arbetskrafter icke rätt användas; samt dels) att fördelningen af vägunderhållet på väghållnadsskyldige icke har kunnat tillämpas så, att hvar och en fått vägstycke på den väg, som han mest brukar, utan har mången sin anpart å en väg, som han sällan befar, och således icke har enskildt intresse att väl underhålla.
— Att mycken arbetskraft årligen förslösas på väglagning, och att en förlust för såväl Staten som enskildt derigenom upstår är klart, när större arbetskrafter derpå användas, än som behöfves och isynnerhet när arbetet utföres på ett sätt, som icke motsvarar ändamålet, och således icke medför motsvarande nytta. —- Större arbetskraft måste väghållnadsskyldige använda, när de, såsom ofta fallet är, hafva vägstycken så långt borta från hem - 480 Den 29 November f. m. met, att lika lång tid åtgår att färdas deremellan, fram och åter, som tid behöfves att laga vägstyckena.
Körslor åtgå alltid dertill, hvadan en bonde, som sitter på en liten hemmansdel, hvilken lian annars kunde sköta utan hästar, oftast anser sig tvungen att hålla sådana, för att kunna åt samhället utgöra denna hofveri-arbets-väglagningen.
De fleste godsegare hafva insett den ekonomiska förlusten att drifva jordbruk med hofverier-godsarebönder och derföre mestadels afskaffat detta slags arbete; de hafva vidare måst ekonomisera med arbetskrafter och vinnlägga sig om att väl använda dem de måste hafva; må Staten också göra så med de arbetskrafter, som hon tager i anspråk, samt afskaffa de hofveriarbeten, som med ekonomisk förlust utgöras af enskildte till samhället.
Våra få armar skola då bättre räcka till.
Sedan jag nu sökt framhålla närvar:de vägbyggnadssystemets brister och olägenheter, återstår att söka visa huru de kunna afhjelpas.
Min önskan hade varit, att någon annan person på detta rum, med mera erfarenhet, hade uptagit detta ämne; i det längsta har jag derföre dröjt, men då sådant icke skett, och motionstiden snart är slut, så har jag, i känslan af sakens vigt, isynnerhet för de södra provinserna, der vägunderhållningen är svårare och mera känbar för jordbruket, icke längre tvekat att våga ett försök till frågans lösning.
Se vi till andra länder, så finna vi, att äfven der vägars rödjning och underhåll öfverallt från början varit lagdt på jordbruket; men att i den mån, som samhällena vaknat till inre lif och rörelse, d. v. s. näringar, handel och industri utvecklat sig till mera betydenhet, så har i samma mån jordbruket ensamt befunnits otillräckligt att kunna bära omkostnaderna för de vägförbättringar, som blifvit tidens kraf.
Behofvet af en ändamålsenligare, på mera rättvisa och billighet — alla samhällsklasserna emellan — grundad fördelning af vården om och bördan af vägars rödjning och underhåll har sålunda gjort sig gällande, och har tillämpningen deraf redan skett i de fleste civiliserade länder.
Denna tillämpning har dock blifvit ganska olika gjord; ja, hvad sjelfva systemet beträffar, så hafva rakt motsatta åsigter gjort sig gällande.
De olika systemen, som StorBritannien och Frankrike hvar för sig härutinnan följt, äro härpå lärorika exempel.
Så har i förra landet kommunikationsanstalterna betraktats som kommunal och ortlig angelägenhet, och kommunerna ensamma, från äldre tider sedan, haft vården om dem; hvaremot Frankrike adopterade den grundsatsen, att Staten ensam borde hafva detta åliggande.
Se vi till följderna, så finna vi, att i det förra landet alla vägar — såväl de större som de mindre — pulsådrorna såväl sorn artererna — alla lika behöfliga för det allmänna bästa, liksom hvarje kroppens blodkärl är det för lifskraftens tillvaro — underhållas nära på lika bra; då deremot i det sednare landet mesta om - Den 29 November f. m. 481 omsorgen blifvit egnad åt de större, för politiska och merkantila förhållanden nödige stråkvägarne; ja det var till och med en tid, då de inkomster, hvilka Staten indrog för. kommunikationernas uphjelpande och underhåll, liksom postverkets inkomster, betraktades såsom en Statens monopoliserade inkomstkälla, ehuru begreppen om dessa begge samhällenas nödvändiga rörelsemedel borde helt annorlunda upfattas och förstås.
Härom yttra sig mycket talande:
Mr Culloch i sin Statistical account of the British Empire; Civillngeniören Sir Henry Parnell i sina arbeten om kommunikationsmedlen samt Professor Dawid Low i den värderika boken »on landed property aud the economy of Estates».
Här i Sverige har det blifvit en stor nationalförlust äfven, att Staten icke rätt utöfvat sin kontrollerande och ordnande myndighet öfver kommunikationsväfnadens bringande i helgjutet system.
Huru ofta hafva icke vägar, blott för enskilda, ortliga och obetydliga intressen, planlöst för det allmänna blifvit rödjade.
Man behöfver blott kasta ögat på ett större skifteslags karta, och se huru vägar der, efter enskildta intressen, blifvit utlagda (vanligen utläggas skiftesplanarne först, och sedan afpassas alla vägar efter dem), samt vidare veta huru planlöst och opraktiskt enskiftesförrättningarne, till följd af okunnighet hos förrättningsmän och illa förstådda intressen hos delegarne, i de flesta orter blifvit handlagde — för att finna, huru många mils vägsträckor, i det hela taget, kunnat afkortas, rödjning och underhåll kunnat vara inbesparade, samt mycken jord i landet kunnat blifvit gjord produktiv, som onödigtvis åtgått till vägar, ja huru många tusentals mil förkortade körslor skulle icke för framtiden äfvenledes kunnat blifva inbesparade; — allt detta, om alla vägar, såväl de större som de mindre, blifvit uptagne med fästadt afseende å det stora helas sanna bästa och nytta.
Vidare har man utomlands för det mesta adopterat grundsatsen att förbättra och underhålla vägkommunikationen medelst chauséeafgifter, såsom varande enklaste sättet att beskatta alla dem, som befara vägarne.
För min del skulle jag dock tro, att detta beskattningssätt icke rält väl lämpar sig för vårt land, dels emedan detta är jemförelsevis tunnt befolkadt, och dels emedan kostnaden, för upbärandet af vägpenningar, alltid skulle medföra större afdrag på dessa inkomster, än som denna bcskattningsmethods vidhållande förtjenar.
Oberäknadt alla omkostnader för bomhus — deras upförande och underhåll, samt inköp af jord till dem — så skulle de många bomkarlarne, med deras hushåll, komma att lefva derpå och blott blifva tärande personer, i st. f. att idka näring och med sina arbetskrafter Indraga till Statens väl.
Snarare skulle jag förmena, att nödiga medel, till vägarnes förbättring och underhåll, borde beredas derigenom, att jordbruket, genom bestämmande af en viss årlig afgift, borde få friköpas för uteslutande ensam underhållsskyldighet, och att öfrige, af behof påkallade medel uptoges medelst en beskattning å hvarje brukbar häst, hvilken afgift borde vara högre H. L 31 4S2 Den 29 November f. m. eller lägre, allt i förhållande till det bruk, hvartill hästen användes.
En sådan beskattning å hästar har vunnit praktisk tillämpning i flere af Skottlands grefskaper och befunnits der ändamålsenlig.
Här skulle den säkerligen medföra den stora nyttan, att hästar icke underhölles i den onaturliga mängd, som nu är fallej till förfång för den mera inkomstbringande boskapsskötseln, utan skulle man då snarare minska hästantalet och mera se till de bibehållnas duglighet.
Ja, i så fall skulle en sådan beskattning, som den antydda, ur Statsekonomisk synpunkt t. o. m. vara politiskt nyttig att införa, åtminstone till dess att ett ändamålsenligare sätt blefve funnet.
Sättet att uplåta alla vägbyggnadsföretag och underhåll deraf åt enskildt å entreprenadauktion, hvilket utomlands är allmänt brukligt, skulle jag deremot tro vara fullkomligt lämpligt äfven hos oss.
Bondeståndet borde icke kunna hysa betänkligheter för väghållnadsskyldighetens utgörande på dessa grunder; ty en jemnkning och stor lättnad i fördelning och tungan af underhållsskyldigheten måste deraf följa; och skulle någon heldre vilja göra arbete in natura till vägars underhåll, så kan det ju alltid stå honom fritt att å entreprenad inropa ett stycke väg till underhåll, eller ock att, medelst framforsling af mnterialier eller med handarbete, åtminstone förtjena lika mycket, som vägafgiften för honom kunde komma att gå till; skillnaden blefve då blott, att han utgjorde ett frivilligt i st. f. tvunget arbete; men hvilken slör åtskilnad är det icke dock på den moraliska halten af dessa begge slags arbeten!!
Med stöd af hvad jag haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: 1:0.
Att verkställigheten af alla vägars förbättring samt tillsynen öfver deras underhåll måtte öfverlemnas åt kommunernas dertill valda bestyrelse, med biträde af Civil ingenjörer ; kronolandsvägarne länsvis, häradsvägarne häradsvis samt sockne- och utfartsbyvägar socknevis, 2:0.
Att en Civilingeniör måtte af Begeringen, i hvarje län på Landshms förslag, tillsättas och aflönas, för att, å Statens vägnar, utöfva kontroll och ledning öfver alla vägbyggnadsföretag. 3:o.
Att ofvannämnde bestyrelse måtte sammansättas sålunda: a)
Att till Socknebestyrelse väljas å Sockenstämma 3:ne inom socknen bosatta personer, som för utöfvande af ifrågavar:de värf ega sockenboernas mesta förtroende.
Den, som fått flesta rösterna, skall vara Ordf:de. b) Att till Häradsbestyrelse skall hvarje SockenOrdf:de vara sjelfskrifven ledamot; är Stad inom häradet belägen, välje den ett Ombud till ledamot i bestyrelsen.
Denna väljer sjelf inom sig Ordf:de. c) Att till Länsbestyrelse skola HäradsOrdftna samt städernas
Ombud (ett från hvarje stad) vara sjelfskrifne
Den 29 November f. m. 483 ledamöter, oell välja de inom sig sjelfva Ordf:de.
Hvarje ledamot i någon af ofvannämnde bestyrelser skall hafva tillsyn öfver alla vägar, som gå genom det distrikt, hvari han bor. 4:0.
Att årlig granskning af vägarne måtte å kronolands och häradsvägar verkställas af länets Civilingeniör med biträde af 2:ne närmast boende bestyrelseledamöter, men å sockne- och utfartsbyvägar blott af Sockenbestyrelsen, utom i de fall, då Civillngeniören särskildt tillkallas eller af tjenstenit sjelf vill tillstädeskomma, då han bör granskning pålysa och med Socknebestyrelsens bitriide verkställa. 5:o.
Att förslag till vägförbättring eller ny vägs rödjning må göras antingen af Civilingeniör eller af någon bestyrelses ledamot.
Civillngeniören bör deröfver afgifva yttrande och motiveradt kostnadsförslag, hvilket först granskas af Länsbestyrelsen och sedan med dess bifogade yttrande öfversändes till Centralbestyrelsen för Allmänna Väg- och Vattenbyggnader för att underställas dess granskning; och får intet vägbyggnadsföretag, af ofvan anförda beskaffenhet, påbörjas utan att Centralbestyrelsen dertill lemnat bifall. 6:0.
Att kronolandsvägar böra underhållas länsvis sålunda: a) Att inom hvarje län alla jordbrukare måtte betala en bestämd, årlig afgift per m:tl — jord af säterinatur icke fritagen — hvilken afgift bör med kronoskatten utgå.
Hen bör länsvis bestämmas efter det medelbelopp, hvartill sednare årens vägunderhållnadsskyldighet kan anses per m:tl hafva upgått; och bör den sålunda beräknade summan per nuti efter de 10 sista årens Kiksmarkegångsmedelpris förvandlas i säd, att årligen lösas och utgå på samma grunder som kronoräntorna. b)
Att den fyllnadssumma, som kan komma att erfordras, må af Länsbestyrelsen få uttaxeras medelst en taxa på hvarje brukbar häst inom länet, sålunda, att halftaxa sättes å ridhästar, heltaxa å jordbrukslhistar, dubbel taxa för transporthästar, vangshästar och stadsinnevånares hästar samt fyrdubbel taxa på skjuts- eller diligencehästar. 7:o.
Att på enahanda grunder häradsvägar böra häradsvis och socknevägar socknevis underhållas.
Deremot böra utfartsbyvägar, som äro gemensamma för flera skifteslag inom en och samma socken, rödjas och underhållas enl. redan stadgad lag om byvägar. 8:0.
Att alla vägarbeten måtte utföras medelst entreprenad, och att tiden för sådan till vägunderhåll må bestämmas på vissa år.
481 Den 29 November f. m. 9:o.
Att Bestyrelserna hvar för sig må ega rättighet att uptaga amorteringslån för bestridandet af inom deras distrikter beslutade vägbyggnadsföretag, emot säkerhet i de årliga, på ofvannämnde sätt inflytande medel.
Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, upläste en så lydande motion:
Enär jag, såsom ledamot af Riddarh.Utsk. kommit i tillfälle, att, dels genom Riddarh.Direktms berättelse inhemta, att för Riddarh.byggnadens bestånd en större kostsam reparation är oundgängligen nödvändig, dels genom granskning af Itiddarh.kassans räkenskaper funnit, att medel till en sådan reparation saknas, så får jag vördsamt fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på nödvändigheten af anskaffande af penningar till denna reparation.
Eör att insamlingen af dessa nödvändiga medel må för Ståndet blifva så litet betungande som möjligt, får jag lika vördsamt föreslå, att • R. o.
Ad. malte besluta, och uti Riddarh.Ordn. låta införa, alt hvarje ledamot af Ståndet, vid pollettens uttagande, till Riddarh kassan erläggw en bestämd, för ändamålet lämplig afgift. ltemitterades till Riddarh.Utsk.
Hr Leyonmark, Evald Gustaf, upläste en motion af följande innehåll: Enl. §:n 5 i K.
Kungörelsen af d. 21 Nov. 1854, stämplade pappersafgiften, skola diplomer för Consul karteras med 101 R:dr, för Generalconsul med 151 R:dr och för Agent med 201 R:dr, ehvad med dessa beställningar erhållas traktamente och andra förmåner eller icke.
Härifrån äro dock undantagne diplomer för Consuler i Afrikanska Staterne och för de Agenter, GeneralConsuler och Consuler, hvilka annars benådas med traktamente eller lön till det belopp, att 5 proc. deraf öfverstiger ofvannämnde afgift.
Denna, de lönlösa Cousulerne ålagda, särskilda afgift synes så mycket mera olämplig, som den drabbar personer, hvilka i och för befattningen måste vidkännas utgifter, för hvilka ersättning icke alltid kan erhållas.
Af sådan anledning, och då något giltigt skäl icke förefinnes att, till förmån för Svenska Statska.ssan, beskatta vissa bland de förenade Rikenas Consuler får undertecknad härmed vördsamt föreslå att ifrågavarande stadgande måtte ur den blifvande ChartseSigillatseFörordmn helt och hållet utgå.
Den 29 November f. m. 485 Hr Bildt, Knut, upläste en så lydande motion:
Att framträda med förslag till löneförhöjningar, då R.
St:r redan emottagit en K.
Propos. i ämnet, torde möjligen kunna anses mindre behörigt; men sådant kan likväl ske, utan att derföre vilja klandra de åtgärder, som vidtagits af den föredragande Depart. sChefen, som, enl. utlåtande af vederb:de Befälhafvare, tillstyrkt de begärda beloppen, med förklarande, att de funnos »särdeles billiga».
Likaledes kan en Befälhafvare, hvars OfficersCorps vid en nästföregående Riksdag erhållit löneförhöjning, måhända af grannlagenhet eller möjligen af andra skäl, anse sig förhindrad, att be gära ytterligare förhöjning, ehuru det medgifves, att lefnadskostnaden inom orten nära fördubblats.
Sådant är ungefärligen förhållandet med den för Gottlands NationalBeväring föreslagna nya aflönings-stat, der hufvudsakligen endast UnderBefälet är föreslaget till en visserligen mycket nödig löneförhöjning.
Under sådane förhållanden må det vara hvarje representant medgifvet, att efter bästa öfvertygelse söka befrämja hvad han anser vara rätt och billigt, helst inga enskilda fördelar dermed afses.
Det lärer icke kunna bestridas, att penningens värde i sednaste tiden med en nästan svindlande hastighet så nedsjunkit, att alla vanliga beräkningar å lefnadskostnaden derigenom betydligen rubbats.
Såsom bevis på denna sats må anföras, att så stor skilnad upstått mellan den s. k. medelmarkegången och årsmarkegången, att en del af LandtStaternes embets- och tjenstemän, som vid sista Riksdagen erhöllo löneförhöjning i penningar, hafva, genom beräkningssättet och de mycket fluctuerande varuprisen, dels erhållit en ringa tillökning och dels rent af fått förminskade i st. f. påräknade förhöjde inkomster.
Detta utomordentliga förhållande har framkallat underdåniga suppliker från flere län, och deribland äfven från Gottland.
Supplikanterne, som der utgöras af hela LandtStaten, utom LandsSekret., hafva med sakkännedom yttrat sig om lefnadskostnaderna i orten, och kommit till det resultat, att en ogift, civil tjensteman behöfver för sin nödtorfsigaste utkomst i Wisby aldra minst 1050 R:dr r:mt om året, utom kronoutskylder, pensionsafgifter och andra behof.
De föreslå sålunda t. ex. 1500 R:dr till lön för en Länsbokh. o. s. v. För en gift embetsman begära de omkring 3000 R:dr r:mt.
Då dessa förhållanden äro lika tilliimplige på de militära embetsmännen, så får jag, med stöd deraf, äran föreslå, att R.
St:r, vid den nya löneregleringen, täcktes behjerta den ofördelaktiga ställning, hvaruti befälet vid Gottlands NationalBeväring sig befinner, i afseende på dess löneförmåner.
Det är endast Artilleriets oell LandtBeväringens Officerare, hvilka aflägga vanliga kunskapsprof för att vinna Officersbefoidran, som nu böra komma i fråga. 486
Den 29 November f. m. Wisby stads BeväringsBefäl, som väljes efter särskilda stadgande!), anser jag nu ej böra komma i fråga, då detta föga hindras af tjenstgöring, och deremot de förstnämnda officerarne dels tjenstgör i Wisby och dels inom kompanierna på landet, der vanligen expeditionen föres och de skola vara tillstädes på föreskrifne tider.
Vid Gottlands Artilleri, hvars Befälhafvare jag är, anhåller jag att få omnämna några särskilda förhållanden.
Dess Officerare hafva längre exercistid och måste aflägga högre kunskapsprof; de torde ock derföre med skäl få förbättrad aflöning; äfvenså är förhållandet med 2 FörrådsOfficerare, som, enl. särskildt K.
Bref, hittills fått, fördelad i 2:ne arfvoden af 300 och 150R:dr, upbära den i K. Propos. införda TygOfficerslönen af 450 K:dr, som nu står der uptagen, utan att den hittills brukliga fördelningen i arfvoden är anmärkt.
Då dessa Officerares göromål blifvit betydligt förökade i sednare tider, och de måste vistas i Wisby, så får jag föreslå, att denna lön förhöjes till 700 E:dr delad i 2:ne arfvoden af 400 R:dr och 300 E:dr, att som hittills utgå.
En InformationsOfficer är föreslagen till den ringa förhöjningen af 7 5 E:dr.
Då ArtilleriKomitén ansett, att denne Officer borde erhålla en förhöjning af 375 R:dr, så tror jag, att detta arfvode bör förhöjas till 450 R:dr för att undvika den olägenheten att se en så vigtig plats vacant, hvilket lätteligen kan inträffa, då ingen mot eget samtycke kan till dylik tjenst kommenderas.
Tygförvaltaren har upbörd vid 3 särskilda ArtilleriFörråder, utan biträde af Tygskrifvare.
Denne tjensteman, som ej har någon befordringsrätt, borde således skäligen erhålla en nödtorftig utkomst med familj, och föreslås derföre till 1000
R;dr årligt arfvode.
En Pistolsmed och en Stockmakare äro i K.
Propos. upförda till förhöjning från 135 till 210 R:dr jemte 3:ne T:r Spanmål in natura.
Om dessa personers arfvoden, hvad skäligt är, ökas till 300 E.dr utan Spanmål in natura, så få de dock 50 B:dr mindre årligen än deras vederlikar vid andra gevärsreparationsverkstäder.
Afven föreslås att höja legan för hästar till Artilleriets exercis, från 441 till 750.
Detta grundar sig på det, att enl. årets markegång är ett hästdagsverke värderadt till 2 B:dr 38 öre.
En förhöjning är således nödvändig, och då anslaget särskildt redovisas, torde det böra, för framtidens behof, tillräckligt höjas, om ej de vanliga förhållandena skola rubbas.
Vid årliga exercisen pläga omkring 83 hästar användas i 3 dagar, eller omkring 250 på en dag; således torde 750 E.dr vara lämplig summa.
I anledn. af hvad jag nu haft äran anföra, får jag föreslå följande förändringar i den för Gottlands NationalBeväring föreslagna
Stat:
Den 29 Novemberf. m. 487 Förslag till förändring af den i K. M:s Nåd.
Propos. föreslagna Utåt för Götila als NationalBeväring.
Tillökning.
Staben.
Nuvarande aflöning-.
Enligt Kongl. Propo- sitio- nen.
Enligt Motionen.
Summa tillök- ning.
Summa aflöning.
R:mt. R:mt. R:mt. R:mt. R:mt. 1 BataljonsChef lön 1.500 300 300 1,800 2 (1:0 d:0 .
Artilleriet. d:0 3,000 600 000 3,600 1 Batterichef . arfvode 300 100 100 400 O rå* o T3 d:0 300 100 100 400 1 FlygelChef. . d:0 150 150 150 300 3 d:o (1:0 . . Till lega för Exer- d:0 450 450 450 750 cishästar ....
Informalionsverket.
1 Informations- 441 309 309 750 officer Tygstaten.
1 TygOfificerslön (att utgå i 2:ue arfvodentill2:ne EörrådsOfficera - re, 1 å 400, 1 arfvode 150 75 225 300 450 å 300). . . . . 450 250 250 700 1 Tygförvaltare 1 Pistolsmed (3 T.r Spannemäl d:0 075 225 100 325 1,000 in natura) . . . 1 Stockmakare d:0 135 75 . 90 165 300 Utom Spannemål. (d;o d:0 d:o) . . landets Beväring. d:0 135 75 90 165 300 Utom Spannemål. 1 Kapiten . .
. lön 900 100 100 1,000 20 d:o .... d:0 18,000 2,000 2,000 20,000 1 Löjtnant.
. . d:0 450 250 250 700 20 d:0 ... d:0 9,000 5,000 5,000 14,000 1 UnderLöjtnant d:0 300 200 200 500 23 d:0 d:0 (1:0 6.900 4,600 4,600 11,000 Summa 14,904 488 Den 29 November f, m. Hr af Dalström, Gustaf Jacob: Ehuru OfficersCorpsen vid Gottlands NationalBeväring under förra Riksdagen erhöll en förhöjning af 50 proc. i sina dittills egande löner, anser jag mig likväl vid detta tillfälle böra på det varmaste understödja motionärens framställning.
Det är verkligen af stort behof, att denna OfficersCorps erhåller sådana löner, att den kan upfylla sin bestämmelse; och såsom varande Militärbefälhafvare på nämnde ö, får jag uplysa, att det är ganska svårt att förhindra, det en del af befälet, med åsidosättande af sina tjensteåligganden, icke söker sig andra yrken och utvägar för att kunna lifnära sig.