Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagcommittcen ansåg den gamla lagen vara ofullständig, ofullkomlig elier skadlig, jemte motiverna till de förändringar committe'en i hvarje fall tillstyrkt.
Det är tydligt och klart, att om dessa motiver med någon fullständighet framställas, innefatta de, såsom alla motiver måste innefatta, först en bevisning öfver det gamla stadgandets oduglighet och sedermera beviset för det nva stadgandets fullkomligare och ändamålsenligare beskaffenhet, och endast sålunda blifva skälen på begge sidorna afvägda, Dessutom torde det finnas föga lämpligt att framlägga motiverna lill en lag, som blifvit stiftad för 100 år sedan.
Denina lag är af folket känd, och det är erfarenheten, sorn bör hafva öfvertygat folket, huruvida Jagen är nyttig eller skadlig.
Har erfarenheten visat folket, att den är nyttig, så behöfver det ej känna de historiska förhållanden eller de rättsbegrepp, hvarifrån den utgått.
Ilar åter erfarenheten visat, att lagen är skadlig, så lära inga motiver, rätts-läror eller raisonnementer kunna öfvertyga folket derom, att den ej hor afskaffa*.
Jag kan således icke finna, att fråga här blifver om att ådagalägga partiskhet eller opartiskhet, utan endast om att sammanfatta ock framställa de motiver, sorn i lagförslaget redan äro framlagda; hvarföre bär ej Indier hlif - I Den ii Juli e. m. blifver fråga om, att förkärlek för den ena eller andra åsigten kan verka på arbetets beskaffenhet; och då det är en obestridlig sanning, att de personer, sorn under 20 års tid sysselsatt sig med förevarande ämne, kunna verkställa ifrågavar. arbete med större lätthet och tillförlitlighet, än personer, som dermed vore mindre bekanta, kan jag*icke instämma i Frih. Boyes önskan, att arbetet ej må lemnäs tilt Lagcommitte'ens ledamöter, utan anser jag tvärtom af största vigt, att just de och inga andra erhålla detta uppdrag.
Boye har jemväl sjelf ansett nödigt, att sedan de nya commitlerade, af hvilka tableaun enligt hans önskan skulle uppgöras, hade fulländat sitt arbete, detta malte ytterligare granskas af förra Lagcommitte'ens ledamöter.
Sådant synes förutsätta, att Hr Frih. icke satt så fullkomlig tillit till de nya committerade, enär han trott tableaun icke blifva tillförlitlig, så framt icke i allt fall den primitiva Lagcommitte'en dervid lagger sista hand; hvilket dock helt och hållet undvikes, om arbetet i första hand uppdrages åt dem, som redan hafva fullständig kännedom 0111 hvad dertill hörer.
Hvad Hr Frih. i öfrigt yttrat om de stora förbättringar och de stora förvillelser, som skola finnas i det nya lagförslaget, kan detta ungefär qvitta mot hvartannat, och jag vill icke inlåta mig i någon analys af min enskilda tanke derom, emedan ett omdöme öfver den nya lagen ej hörer till ifrågavar. debatt; men hvad angår Hr Frihts yttrande, att fiendskap lill den nya lagen ej på något håll skall finnas, samt att man åt densamma skall hafva lemnat all rättvisa, är jag ledsen att icke kunna dela denna öfvertygelse, utan tror jag mig hafva så stora anledningar tillen motsatt, alt förmodl.
Ilr Frih. om jag enskildt upplyste honom derom, ej skulle kunna förneka, att det verkligen finnes en absolut fiendskap till den nya lagen ifrån ett ganska mägtigt håll. Hr Stråle:
I anledning af mitt yttrande, att jag tyckt mig finna, att Lagcommilteen icke så noga eftertänkt, huru deras förslag skulle blifva verkslällbart, hvarvid jag åberopat förslaget i afseende på domstolsinrättningen, bar Frih.
Ehrenborgh anmärkt, att detta icke tillhörde Lageommitte'en, utan att frågan om verkställigheten af detta förslag, såsom omfattande en administrativ åtgärd, tillkomme Begeringen.
Jag får hemställa, huruvida icke, i händelse den nya lagen blefve antagen jemte den deri föreslagna domstolsinrätlningen, samt sedermera planen att indela Sverige i sa beskaffade domsagor, deri endast ett tingsställe skulle finnas, befunnes overkställbar, den följd deraf skulle uppkomma, att det antagna lagförslaget måste omgöras.
Det är derföre jag tror, att den lagstiftare, som vill föreslå stora förändringar, måste eftertänka, huru de skola kunna verkställas, och att sådana förändringar böra särskildt beslutas, innan man företager sig att skrifva lagen; annars händer det, 9 H. 43 Den ii Juli e. m. att man uppgör en theori, som befinnes olämplig, då fråga uppstår om verkställigheten.
Den lagstiftare, som handlar på sådant sätt, kan jemnföräs med en urmakare, som uppgjort ett ideal till det fullkomligaste urverk och, då lian skulle reparera ett gammalt ur, toge detta ideal till mönster samt, utan afseende på beskaffenheten af det gamla uret, i.detsamma inflickade sådana hjul, sorn han funnit ändamålsenliga i det fullkomliga uret.
Följderna af ett sådant förfarande skulle ej blifva tillfredsställande, och det är på sådan grund jag tror, att man vid lagstiftning bör hafva den väg bestämd, som skall följas.
Ehrenborgh har nämnt, att Högsta
Domstolen skulle sammanfatta alla anmärkningar till ett helt och göra en sådan utarbetning, som blefve ett fullständigt förslag.
Det hade visserligen varit väl, om så kunnat tillgå; men med de åsigter, jag haft, har jag ej ansett det verkställbart.
Smärre förändringar kunna visserligen föreslås; men då man skall genomgå ett helt lagförslag, vet jag icke, huru man skall afgifva ett sådant yttrande, utan att sjelf skrifva ett lagförslag.
Jag har ofta varit frestad att försöka ett sådant arbete; men jag har funnit, att det är omöjligt för en embetsman, som är upptagen af trägna göromål, att företaga något sådant, hvilket fordrar ledighet från andra befattningar, och har således ej kunnat uppfylla, hvad man i detta fall kunnat vänta af ledamöter i Högsta Domstolen.
I ett ämne, som så djupt ingriper i folkets välfärd som detta, torde det ursägtas, oni äfven den, som icke är jurist, önskar yttra sin mening.
Sedan redan nära år af denna riksdag förflutit, vill jag icke yrka, att LagUtsk. måtte till granskning företaga och till R.
St:s definitiva afgörande framlägga någon del af nya lagförslaget; men jag erkänner, att jag icke kan underlåta att dela den missbelåtenhet med LagUtskts förfarande i detta ämne, som af flera värda ledamöter nu blifvit yttrad.
Jag tror, att härvid förekommer en preliminär-fråga af vigt, som kunnat och bort utredas, och på hvars afgörande folket väntar.
Förhållandet med den nya lagen har varit sådant, att då man velat föreslå någon partiel lagförändring, liar man sagt: låtom oss vänta, tills det nya lagverket kan förekomma; har man velat föreslå den nya civillagen till pröfning, så har man svax-at: den är för stor, den kan icke pröfvas vid en riksdag, eller också: den är för liten, den bör skärskådas i sammanhang med criminal-lagen, kyrkolagen ni. m.
Man har föreslagit att blott upptaga en del, d. v. s. en eller annan balk af civil-lagen, och mött samma anmärkning.
Jag skulle tro, att det är nödigt att få utredt, huruvida det är möjligt att, med bibehållande af vår grundlag, hoppas den nya lagens antagande i grundlagsenlig väg.
Kan det ej ske, så bör den så gerna försl som sist lägga* Den ii Julie. m. 33g åsido, på det man åtminstone må kunna successive framgå på lagförbättringens bana; jag tror dock, alt den under nuvarande former kunde antagas.
Af de bär ifrågaställa behandlingssätten har jag dock ej funnit något, som tillfredsställt mig.
Boye har sednast föreslagil, att sedan Ständerna anlagit principerna, skulle detaillerna öfverlemnas åt ett Utsk.
Jag skulle aldrig kunna tillstyrka en grundlagsförändring, hvarigenom Ii.
St. till en liten del af sina medlemmar skulle öfverlemna en så vigtig rätt.
En annan värd ledamot, Frih.
Ehrenborgh har yttrat, att det kunde tillgå på samma sätt sorn vid antagandet af 1734 års lag, då RiksSt. sammanträdde på ett enda rum.
Om dermed menas, att på detta sätt hela lagförslaget skulle antagas, får jag fasta uppmärksamhet derpå, att 1734 års lag pröfvades vid tvenne riksdagar, alt denna är kortare än dea nya lagen, emedan nya förhållanden utvecklat sig i samma mån civilisationen framskridit, och att det parlamentariska begäret att yttra sig, som åren 1731 och 1734 var så ringa, att öfver de 11 första capitlen Gifterm,lim icke någon discussion föreföll, sedermera betydligt tilltagit.
Hr Frih. har visserligen förmodat, att ämnets vigt skulle afhålla mången från att yttra sig; men en så stor tystlåtenhet har jag icke varseblifvit under sednare riksdagar, om icke hos R. o. Ad:s afdelning uti denna riksdags LagUtsk.
Det kan icke väntas, att sådant skall blifva föi hållandet i en så stor samling, sora den Hr Frih. föreslagit, och det behöfves icke mer än tvenne talare af motsatta åsigter, med envishet och något begär att låta höra sig, för att Hr Frih:s supposition förvandlas till en skön dröm.
Jag erkänner, att jag för min del icke kan för mig uppgöra något annat sätt till lagens antagande, än att den delas i stycken af 2 eller 3 balkar, sorn vid hvarje särskild riksdag antagas, hvarvid det dock blifver nödvändigt, att sådana tillägg vid dessa balkar göras, sorn innefatta de ämnen, hvilka från samma balkar i gamla lagen blifvit öfverflyttade till andra balkar i den nya.
Det var detta förslag, som jag, då frågan första gången var före och blef remitterad, hade ämnat framställa, och jag hade då tänkt föreslå upptagandet af de tvenne första balkarna i lagförslaget; men jag blef förekommen af tvenne varda ledamöter, sorn ansågo bäst att börja med Hand.- och Utsökn.-b:na, och jag bibehöll tystnaden, då jag trodde mig böra något bättre än mitt eget project.
Man har visserligen invändt deremot, att Hand.-b:n ej kunde antagas annorlunda än i sammanhang med criminallagen, emedan denna innehåller de straffbestämmelser, som stå i sammanhang med Hand.brns stadganden; men jag hemställer, om det ej kunde gå an att såsom ett bihang till Hand:sb:n antaga en lag, bestående af några capitel, som skulle innehålla alla de straffbestämmelser, hvilka i dessa fall kunde tillämpas, intilldess den nya criminallagen blifvit sanctionerad.
På samma sätt Den ii Juli e. m. tror jag, att man kunde gå tillväga med de öfriga balkarna, oell om LagUtsk. skulle vilja föreslå samt R.
St. bifölle ett sådant behandlingssätt, vore det nödigt, att R.
St. hos K. M. anhölle, det
Lagcommitte'en eller åtminstone dess verksammaste ledamöter måtte blifva sammankallade för att uppgöra förslag till den ordning, i hvilken balkarna kunna antagas, äfvensom till de transitoriska lagar, som för den korta mellantiden af balkarnas antagande borde stadgas.
Skulle LagUtsk. eller någon ledamot vilja uppgifva något annat mera lämpligt sätt, skall jag för min del dermed vara belåten; men i fall man icke skulle finna denna utväg vara användbar, eller antager någon annan, som svarar deremot, lärer föga stå att vinna med den jemnfÖrelse, som Utsk. föreslagit emellan gamla och nya iagen.
Då jag likväl icke misströstar, alt man skall blifva ense om något sådant behandlingssätt, kan jag icke annat än instämma iförslaget om uppgörande af denna jemnfÖrelse, och jag kan ej förena mig i hvad Frih.
Boye uti denna del begärt.
Jag skulle tro, att det är något för mycket hegardt, att den, som framlägger ett förslag till lag, äfven skall framlägga en vederläggning deraf.
Utan att vilja tillåta mig något bedömande af Lagcommittdens opartiskhet, vågar jag tro, att man bör åtnöja sig med en framställning af det ogillade stadgandets olämplighet samt de skäl, som tala för det nya förslaget.
I alla fall vore ändamålet ingalunda vunnet, om man också uppgåfve de motiver, som legat till grund för 1734 årslag, emedan dessa endast innefatta jemnförelsen emellan denna lag och de stadganden, som förut voro gällande, och här är fråga om en jemnfÖrelse mellan 1734 års lag och committe'ens förslag.
Hvad som i denna väg skulle kunna göras, vore att hänvisa icke allenast till de motiver, som committerade utarbetat, utan äfven till de såväl af- som tillstyrkanden, som kunna finnas i Högsta Domstolens prot. samt öfriga auctoriteters yttranden i ämnet.
Om denna förändring antoges, tror jag, att Frih, Boye skulle finna, att icke någon ensidighet i tableaun komme att äga rum, helst vi hafva hört, att en Högsta
Domstolens här närvar, ledamot ej är särdeles hugad för det nya lagförslaget.
Hvad åter angår den i 3:dje punkten af LagUskts utlåt, omnämnda sammandragning af alla nu gällande lagar och författningar till en enda text, kan jag för min del icke finna, hvartill sådant skulle tjena, såvida man tror, att den nya lagen kommer att antagas.
Skulle den blifva förkastad, så kan det blifva fråga, om en sådan lagtext; men jag tror, att äfven då dermed bör dröjas, tilldess flera behöfliga partiella lagförändringar hunnit stadgas, ty det är af vigt, att man icke företager en sådan allmän lagredaction , innan man kan hoppas, att den en längre tid blifver utan förändring.
Skulle man likväl vilja hafva en sådan sammanfattning, sorn på samma ställe upptager alla gällande författningar, tror Den ii Juli c. m. 34i jag, att det vore lämpligast att begagna samina utväg, som nyttjades, förrän 1734 års lag utkom.
Det var nemi. icke brukligt att ändra lagtexten, utan man utgaf särskilda författningar, som förändrade lagen, och då sedermera nya upplagor af lagen utkommo, förseddes den med noter, som uppgåfvo de hufvudsakligaste förändringarna och hänvisade till de särskilda författningarna.
Detta synes vara allt, hvad nu kunde vara nödigt.
Hr Stråle har uppgifvit ett tredje förslag.
Han gillar ej den sammandragning af alla gällande lagar till en text, som Utsk. föreslagit, och han gillar ej heller det nya lagförslaget, emedan han anser det vara för mycket afvikande från den gamla lagen.
Han vill gå en medelväg.
Jag hyser visserligen mycken aktning för yttranden af en erfaren och så allmänt ansedd lagskipare som Hr Stråle; men jag kan ej afhålla mig från att yttra den öfvertygelse, att skall man antaga en ny Jag, måste den gå så långt i förbättring, som tidens fordringar begära, och jag tror, att detta är förhållandet med den nya civillagen.
De speciella anmärkningar, som Hr Stråle framställt, erkänner jag icke vara särdeles öfvertygande för mig.
Den värde ledamoten sade, att Utsk. föreslagit, att inom hvarje domsaga skulle vara blott ett tingsställe, men icke eftertänkt, huruvida det vore verkställbar^ Jag skulle dock tro, att Lagcomrmtteen gjort sig reda derför, enär den anmärkning blifvit gjord, att hvad angar de norra provinserna, gånge dermed, som särskildt stadgadt varder;.
Deraf synes vara tydligt, att committerade gjort afseende på särskilda locala förhållanden, och gjort sig reda för, huruvida förslaget var verkställbar; och jag erkänner, att jag skulle hafva trott, att det lämpligaste varit, att Högsta Domstolen, i fall denna fråga ej ansetts nog utredd, derom inhemtat upplysningar från administrativa magten.
Hvad den ifrågavar. förändringen beträffar, skulle jag för min del anse den vara af behofvet högligen påkallad och innefatta åtminstone ingen nyhet, utan blott ett närmande till förhållandet vid den tid, då Landslagen utfärdades, då Svenska folket ännu hade de fria juridiska former, som af ålder tillhört de Germaniska folkslagen.
Det andra af Hr Stråle anförda exemplet på den nya Jagens felaktighet anser jag jemväl vara af mindre vigt.
Då det i den gamla lagen står, att friaren s' all vända sig till giftomannen, och i den nya, att han skalf vända sig till mön, så anser jag det ena vara så godt som det andra.
Ingen Jag kan stadga något i detta fall, utan endast att begges samtycke fordras; ty att bestämma till hvilkendera den friande först skall vända sig, lärer vara förgäfves, emedan det ej i verkligheten kan controlleras.
Gr. Cronhjelm, Otto Au g.:
Jag har visserligen föga att tillägga, emedan jag är förekommen af flera varda talare, såsom Frih.
Ehrenborgh, llr Dalman och Ur v. Troil, Den ii Juli e. m. roed hvilka jag i åtskilliga delar förenar mig.
Men det är dock tvenne omständigheter, sora jag ber att något speciellare få upptaga och deri jag ber få tillkännagifva, i hvad mån jag är skiljaktig från dessa värda ladamölers mening.
Först ber jag att få tillkännagifva, att äfven jag delar det missnöje med LagUtskrs behandling af denna fråga, som här blifvit yttradt af de flesta talnrne.
Jag är likväl glad deröfver, att debatten inom detta hus nu varit utmärkt af någon mindre afvoghet mot lagförslaget, än som syntes vara för handen, då K.
M:s propos. i ämnet remitterades.
Den mindre riktiga behandling, som detta mål rönt i Utsk., sammanlagd med den kännedom, jag tror mig äga om afvoghet mot nya lagen från ett visst högt håll, hvarifrån man kan vänta mycket inflytande vid denna frågas afgörande, ger mig ett skäl att glädja mig öfver, att nya lagen icke vid denna riksdag lärer komma att erhålla någon närmare behandling.
Hvad beträffar företagandet af denna lag vid en annan riksdag , är jag af alldeles skiljaktig tanke med hvad Frih.
Stael v. Holstein i sin reservation yttrat i fråga, huruvida K.
M. borde taga initiativet vid stiftandet af civillag, och kan jag således ej heller instämma i hvad Frih. Ehrenborgh derom anfört.
Jag gillar visserligen den omsorg för Högsta magten, som vill förekomma, att icke ett lagförslag må proponeras, som af R.
St. sedermera i allo blefve förkastadt; men jag tror, att R, St. icke böra lemnäs utan ledning, och att det är af vigt, synnerligen under nuvar. representationsform och arbetssätt, att R.
St. må veta, att deras arbete icke är bortkastadt, elier att de icke riskera att efter arbetets fulländande från Regeringen erhålla ett nekande svar.
St. ville anhålla hos K. M., att K, M, täcktes enligt 87 § Reg.F., till R.
St:s vägledning, till dem Öfverlemna den nya lagen; och jag skulle tro, att i fall en sådan begäran af R.
St. blefve framförd, K.
M. skulle finna anledning att antingen bestämdt af- eller tillstyrka lagförslaget vid en blifvande riksdag, eller åtminstone, i enlighet nied hvad Frih.
Ehrenborgh tyckes taga för gifvet skulle äga rum, derest R.
M. inkomma med ett lagförslag, yttra: här håfven J båda förslagen; hvilketdera., J antagen , skall för min Konungsliga pligt vara kärt att äfven få bifalla.
Om Ständerna åtminstone hade så mycken ledning, är jag öfverlygad, att det skulle gå vida lättare att arbeta, och att man förr skulle komma till målet; man skulle ej då riskera, att ali möda vore om intet.
Ett sådant yttrande från throqen, vöre dessutom i samma mån vigtigt, som farhågor finnas, att vissa höga embetsman, som kunna verka på K.
M:s beslut, hysa motvilja för den nya lagen, hvarföre det vöre önskligt, att de på förhand finge afgifva en trosbekännelse, som lemnade visshet, huruvida R.
St. hafva att befara så mycken afvoghet mot denna lag, sorn i allmänna opinionen hliK’t utspridt.
Jag tillhör således dem.
Den lt Juli e. m. 345 som bestämdt yrka, att R.
St. måtte hos K. M. begära, det K.
M. äfven i afseende på den civila lagen ville taga initiativet.
Hvad beträffar den committé', som af en värd talare här midtemot blifvit föreslagen för att uppgöra den ifrågakomna tableaun, så är visserligen den princip, som den värde talaren framställt, att man ej ensidigt bör uppgöra densamma, ganska tänkvärd, och motivet dertill ädelt; men då här icke är fråga om att alternativt antaga tvenne lagförslag, utan om att antaga en ny i stället för en annan, sorn redan är inplantad i folkets sinnen och vanorT måste det blifva lätt, om man får motiverna till den nya lagen, att jemnföra den med den gamla välkända lagen, hvarföre det ej synes vara behöfligt att utreda de juridiska och moraliska skälen till den redan i ett helt sekel tillämpade lagen.
Jag skulle således tro, att den enda Lagcommitte', som behöfves, är den gamla.
Jag har dessutom den erfarenhet om committe'er, som i allmänhet arbeta långsamt och stundom utan resultat, att då de blifvit gamla, äro de ej mer desamma; sjelfva historiken af den nuvar.
Lagcommitteen bevisar denna min sats.
Om man granskar den mängd ledamöter, som derstädes varit tillsatta och af särskilda anledningar derifrån afgått, och tillser, huru många af dess primitiva ledamöter nu finnas qvar, skall man finna, att 0111 man nu ville tillsätta en ny committé', hade man att befara, det man inkastade sig på samma cirkelgång som förut och sålunda tillbakasatte folkets önskan om en ny lag möjligen
För ännu några decennier.
Jag tillstyrker således, alt icke någon annan än den nuvar. committe'en må anmodas att uppgöra ifrågavar. tableau.
Ehrenborgh anser jag, att R.
St:s begäran i afseende pä tableaun bör i vissa läll vara något mera utsträckt än den begäran, som lill K.
M. vid förra riksdagen afgafs, och att den i vissa andra läll kunde inskränkas, och Hr Frih. bar så ful [ständigt framställt, hvad äfven jag i detta hänseende Önskar, att jag finner onödigt att derom vidare orda.
Hvad codifieringen beträffar, är jag glad, att äfven den talare, Hr Stråle, sorn hufvudsakligen, då K.
M:s propos. i detta ämne remitterades, dref satsen om vår gamla lags codifiering, nu afgifvit en förklaring af denna sin Önskan, som visar, att han mera önskar en tableau, sådan som den af LagUtsk. i aldra punkten föreslagna, än den codifiering, Utsk. jemväl föreslagit och hvilken för mig framställer sig såsom tjenlig att upptaga ännu åtskilliga committe'ers hela ålder.
Jag afslyrker således den i 3:dje punkten föreslagna codifieringen på det högsta, och tror, att det skulle vara det mest principvidriga att, sedan vi fått ett nytt lagförslag, återkasta sig in på utarbetningen af en ny lag; ty den codifierade lagen blefve på sätt och vis en ny lag, som behöfde sin Särskilda skärskådning.
Hvad slutligen angår behandlingen af denna vigtiga Fråga vid en kommande riksdag, erkänner 344 Den ii Juli «. m. jag öppet, att jag icke kan komma att lemna min röst dertill', att R.
St. åt något färre antal af sina ledamöter öfverlemnade sin afgörande-rätt i detta vigtiga fall.
Jag tror nemi., att sedan det nya lagverket passerat skärselden hos alla högre och skickligare jurister, det icke mera bör vara fråga oin att underkasta enskilda stadganden en ytterligare juridisk granskning, utan att det bör vara i uttrycket af nationens allmänna vilja, man bör söka en besegling af detta arbete eller förkastandet deraf, samt att man riskerar att få detta bedömande mindre troget i samma mån, som man åt en liten delegation öfverlemnade sin beslutande-rätt.
Huruvida åter föredragningen af förslaget inom en sådan Representation som vår lemnar någon utsigt för ett snart afgörande, derom är jag tveksam.
Jag skulle likväl tro, att om man vid en blifvande riksdag antoge det arbetssätt, Hr v. Troil lill en del framställt, att man nemi. började med de balkar, som committe'en ansåge först böra företagas, och man hade erhållit Styrelsens ledning, skulle det vid arbetets fortgång visa sig, att den allmänna fosterlandskänslan skulle leda hvarje talträngd till att mindre upptaga tiden och mer tänka på ändamålets vinnande, samt att sålunda det vore möjligt att fortare, än man tror, uppnå målet.
Det skulle i alla fall snart visa sig, huruvida det vore möjligt att vid en riksdag afgöra frågan.
Äfven jag inser visserligen, att antagandet af en ny lag under närvar, tidpunkt måste fordra längre tid och vidlyftigare debatter än åren iy3l och 1734.
Men också äro våra riksdagar ledan vida långvarigare än den tiden, och, såsom jag nyss anfört, skall erfarenheten och första månaderna snart visa, huruvida man kan hafva hopp att vid en riksdag fullända arbetet.
Om sådant ej kunde ske, kunde man åtnöja sig med antagandet af så många balkar man medhunne, för att sedan vid en annan möjligen snart sammankallad riksdag afgöra resten.
Emedan jag ej är man af yrket, vill jag suspendera mitt omdöme och allenast hemställa, om det ej kunde gå an att antaga några balkar vid en riksdag, men derjemte besluta, att de ej skola tillämpas förrän efter en blifvande riksdag, då allt vore granskadt.
Slutligen ber jag att få återkomma till mitt yrkande, som jag vid remissen af K.
M.‘s propos. framställde} men sorn jag ej finner nöjaktigt upptaget i LagUtskts förslag.
Det angår ett åläggande för R.
St:s Justit.-ombudsman , som jag tror att R.
St. kunna och böra bestämma, det nemi., att han med särskild uppmärksamhet intill nästa riksdag må göra sig väl bekant med det nya lagförslaget, så att, ehvad föredragningssätt lt.
St. då må besluta, man alltid må kunna med visshet påräkna, att Just.-ombudsm. här initierat sig i Sinnet och derom äger en så fullständig kännedom, att han kan föredraga detsamma, i fall R.