Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ao Maj f. m. 50 intecknade, och då dessa räntor äfven årligen mäste utgå, okas derigenom i tilltagande grad obeståndet oell ofÖrmågau att till Staten fullgöra dess anspråk för understödet lill dessa olyckliga innevånare. * « -'•äSij Genom 1835 års Ständers beslut skulle 5 proc. ränta och 3 proc. afbetalning eller tillsammans 8 proc. årligen erläggas för det beviljade låneunderstödet, tili dess detsamma vore återgäldadt; och det är uppå dessa 8 proc., hvilka jag anser innevånarn# oförmögne att erlägga, jag tager mig friheten, att vördsamt fästa B. R. o. Ad:s samt StatsUtsk:* uppmärksamhet.
Jag delar med Utsk. fullkomligt öfvertygelsen, att
Slaten väl bör med understöd bispringa innevånare, hvilka i en stad undergått olyckan af eldens härjande, men icke, att den bör efterskänka sådana medel.
Staten bör underlätta den olyckliges bemödande alt uppbygga sin boning, men icke ersätta dess förluster.
Jag gillar således ej motionärens syfte, att begära afskrifning af lånen; men jag begär befrielse för staden att erlägga annan proc. för desamma, än den för afbetalningen förelagda.
Då dessa lån af Riksg.-cont. utbetalas, måste dessa och andra medel upptagas genom lån, för hvilka 5 proc. då erJades.
Billigheten fordrade således äfven, ali samma ränta då skulle erläggas för understödet; men sedan Riksg.-cont. nu fullgjort sina skuldförbindelser, och således icke äger någon skuld emot 5 proc., vågar jag lill H. R. o. Ad. samt StatsUtsk. hemställa, om det nu mera är med samma billighet öfverensstämmande, att taga den högsta möjliga rän ta, som på första inteckningen i fust egendom erhålles, eller 5 proc. på ett af Staten lemnadt låneunderstöd.
Då Staten bispringer den olycklige, måtte det väl ej vara dess mening att taga ränta på sina väTgerningar.
Jag föreslår således vördsamt, att Borås stads innevånare måtte befrias från 5 proc. ränta å de lån, Staten förskjutit lill den tvänne gånger afprånda stadens uppbyggande, men att deras fortfarande skyldighet att erlägga 3 proc. afbetalning å capitalen matte qvarstå; — och anhåller jag om aterremiss af betänk., samt att delta anförande måtte få densamma åtfölja.
, i sammanhang med återretnissen af Utsk:s utlåt.
Hr Ribbings, Arvid, den i3 dennes f. m. på bordet lagda och i anledn. af StatsUtskts utlåt.
N:o 42 afgifna anförande om sättet för länsmäns tillsättande.
Mörner, Carl; Hr Ribbings ifrågavar. motion innefattar en ny princip i befordringsväg, som jag ännu aldrig liört någon annan yrka, förmodligen derföre alt man ansett den på goda grunder olämplig; oell jag skulle min - 6 o
Den 20 Maj f. m. dre fiista mig dervid, om den icke synbart tillkommit af misstroende till länsstyrelsernes vaksamhet att hindra accorder vid länsmäns till- eller afsättning.
— Hr Ribbing har trott sig finna ett correctiv uti den utväg han föreslagit, att nemi. häradsrätt skall upprätta förslag, och landshöfding vara förbunden att välja inom förlaget.
— Med ali aktning för Hrr domares oväld och laglydnad, ber jag den värde motionären förlåta, om jag säger, att jag täflar i dessa egenskaper med honom, och hvem som helst af dem, som bekläda domare-embetet, och att jag, åtminstone i det mig nådigst anförtrodda län, alltså hvarken uppenbart eller hemligt gynnar och tillåter accorder vid länsmans-lillsältningar.
I alla fall., och då landshöfding är ansvarig för executionsverkets behöriga gång, och möjligen saknar förtroende för någon af dem som häradshöfding föreslår, skulle man väl ändock vara tvungen att välja en af dessa.
Det synes mig desto mindre vara lämpligt, alt herrar underdomare blanda sig i den executiva maktens göromål och befordringssätt, som landshöfding är, enligt dess ännu gällande instnidion, pligtig noga tillse, att vid domstolarna å landet väl och ordentligt tillgår.
— Då det är för en landsort af mycken vigt, att domareembetet innehafves af redlige, kunnige och verksamme män, skulle måhända mången landshöfding också önska, att få upprätta förslag till lediga domsagor eller föreslå vicarier för deras bestridande.
— Jag tror icke alt Hofrätten, under hvars inseende desse tjenstemän stå, skulle finna den rätt, man ville tillvälla sig, i något afseende behörig.
Ibland villkoren för lönetillökning åt länsmännen, föreslår Hr Ribbing äfven, att ansökan bör innehålla, att vid skeende afgång, accord ssumma ej får tagas, och att ingen må vara competent sökande, som ej tagit minst k a m e r a I - ex a m e n.
I förra fallet torde det ej vara motionären obekant, att en ganska sträng föreskrift om accords lagande och gifvande finnes i edgångsformuläret; och icke lärer man kunna vänta, att personer, som vid academierna nedlagt betydlig kostnad på examina, skulle i allmänhet anse sig belåtne med 200 rtdrs löneinkomster, helst det icke synes nödvändigt, o 11 länsmän, som icke äga något särdeles anseende i Staten, äga vidsträcktare kunskaper, då bland mängden högst få skulle hinna upp till kronofogde eller häradskrifvare.
Hr Ribbing föreslår vidare, att länsmans!jenst bör kungöras i tidningarna, och besvär öfver förslaget i stadgad ordning få anföras.
— Hvem skall då göra tjernsten under den längre tid, som åtgår, innan den blir tillsatt, och hvem får landshöfding förordna, derest länsman hastigt dör eller blir suspenderad?
— Jag skulle kunna ytterligare nämna många betänkligheter vid Hr Ribbings oformliga förslag,< men vill ej uppehålla tiden med deras anförande, då jag är Den 20 Maj f. m. 61 öfvertygad, att hvarlielst denna motion kommer alt remitteras, den icke skall föranleda till annan åtgärd, än att på goda skäl förkastas och afstyrkas, hvilket jag äfven yrkar.
Frih. Cederström, Jacob: Hr
Ribbing härföre detta yttrat sig ronde länsmännen och behofvet af högre löner för dem.
Han har nu, med anledn. af StalsUtskrs återremitterade betänk, angrde lönereglerln för landlstatens tjenstemän och betjente, inkommit med en ny motion, deruti han föreslår att, såsom villkor för länsmans-lönens förökande till 200 r:dr, måtte utsättas, alt vederbör, häradshöfdingar må upprätta förslag lill länsmanstjenster.
Denna nya motion är väckt långt efter sedan motionstiden tilländalupit, är alldeles isolerad från frågan om lönelillökningen, och saknar hvad man af en motion har rättighet att fordra, nemi. alt den stödjer sig på den författning, som förut är gällande i ämnet, och deri begär den förändring, som kan anses ändamålsenlig.
Den författning, som härvid bör afses, nemi. landsliöfdinge-instruclionen, har Hr Ribbing icke ens nämnt, och den kan icke förändras annorluada, än i den ordning grundlagen bjuder, d. v. s. på det sätt, att R.
M. anmäla deras önskan, att den eller den §:n i landshöfdingeinstruetionen må erhålla en annan lydelse.
Hr Ribbings rätt att få sin motion remitterad, enär densamma hvarken kan af StatsUtsk., i anseende till motionens innehåll, upptagas, eller kan remitteras till Ekon.Utsk., emedan den är väckt efter motionstidens utgång.
Frih. von Kr a; mer, Robert:
Jag kan icke föreställa mig, att Hr Ribbing på fullt allvar väckt denna motion.
Jag tror att den vederlägger sig sjelf, och att således all vederläggning af andra iir obehöflig.
Ribbing har såsom skal för motionen påstått, alt derigenom accorder skulle kunna upphöra eller försvinna.
Jag får äran upplysa, att några accorder till länsmanstjensterna icke finnas och ej få existera.
Skulle missbruk i detta fall likväl äga rum, så skulle de lättast ifrågakomma, om nämnden finge uppsätta förslaget och föreslå personer, som sågo genom fingrarna med lagstridigheter eller mindre nitiskt beifrade dem.
Jag tror, alt bela motionen bör förfalla, såsom på allt sätt olämplig efter min öfvertygelse.
Jag skulle dock under ett villkor kunna gå in på förslaget, nemi. ifall landshöfdingarne finge upprätta förslag till härndshöfdinge-beställuingar.
Då kunde någon sympati i det hela blifva rådande, men för närvar, måste jag bestrida motionen.
Jag förbigår den föregående fråga, som Frih.
Cederström väckt, huruvida motionen bör remitteras eller icke.
Jag ingår ogerna på fältet för bestridande af en remiss, emedan jag icke tror det skada, altUtsk. utlåter sig, då R.
St. alltid hafva tillfälle och rättighet alt efteråt afgöra hufvudsaken.
Men hvad den hufvudsaklig» (>1 D c a -jo Pff a'j f. m. f ra g ali angar, så anser jag den rakt stridande mot en af de angelägnaste principer, en lagstiftare måste afse, nemi. den att icke på något sätt sammanblanda domare- oell executiva makterna.
Länsmannen är icke annat än en organ af den executiva makten och har hos häradshöfdingen aldrig den ringaste befattning.
Vid tinget skall han väl tillse ordningen derstädes och gå domstolen tillhanda, äfvensom han blir actor i alla mål, sorn äro af natur, att de af honom skola beifras, men han står på intet vis under domaren.
Jag bestrider icke remiss, men anser motionen så orimlig, att jag väntar afslag af Utskottet.
Jag är äf alldeles samma tanke, som den siste värde talaren, men jag begär, sedan han yttrat hvad jag ämnat säga, alt blott få göra ett tillägg.
Länsmännen äro de lägsta äf executiva maktens organer.
När domaremakten behöfver biträde af executiva makten, su påkallar den det, på sätt lag bjuder.
Detta biträde kan antingen utgöras af den civila verkställande makten, hvars chef är landshöfdingen i orten, eller af den militära delen af allmänna myndigheten, hvars chef är general-befälhäfvaren derstädes.
I båda fällen äf det blött ett tillkallande af den executiva makten, som kan komma i fråga för domaren.
Skulle nu domaren på denna grund tillmätas rättighet att upprätta förslag lill länsmanstjensters besättande, så blelve deraf en logisk följd, som motionären ej lärer kunna vederlägga, att domaren äfven borde upprätta förslag till militärtjenster.
Man må icke säga, alt detta är advocatur af mig; jag tror deri ligger den renaste conclusion, ty den civila och den militära afdelningen af executiva makten måste val i befordringsväg vara underkastade samma grundsats.
Vill Hr Ribbing nu, att häradshöfdingar skola upprätta förslag till mililärtjenster?
Vill han det icke, så mäste han frångå sin motion, att de skola upprätta förslag till utnämnande af de civila organerne af executiva makten, hvari ligger en contradiction, hvilken jag tror Hr Ribbing, vid närmare eftersinnande, ej vill låta komma sig lill last.
Jag ber honom derföre frångå sin motion.
Boye och den siste talaren hafva förklarat, att de ej hafva något emot remiss af denna motion.
I anledn. deraf begär jag att ur 56 §:n Riksd.- Ordn. få uppläsa följande strof: ”Ej helfer må, roed undantag af grundlagsfrågor, nya ämnen af riksdagman väckas, ”sedan en månad från riksdagens början, enligt 27 §:n, t i 11— ”ändalupit, såvida icke sådana frågor af redan fattade be”slut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen ”inträffade händelser, omedelbarligen föranledas.”
Nu frågas: kan deraf, att fråga uppstått om 200 i stället för 100 r:drs lön för länsmännen, omedelbarligen föranledas, att förslag till länsmanstjensters tillsättande skola upprättas
Den 20 Maj f. ra. 63 af häradshöfding;!]’, i stallet för att sådane tjenstemän direct tillsattas af landshöfdingarne ?
År det ena icke en omedelbar följd af det andra, så ar Hr Ribbings nu ifrågavar. motion rakt grundlagsvidrig och kan den icke remitteras.
Skulle åter fråga uppstå om remiss deraf, hvilket jag dock ej kan förmoda, så får jag förklara, alt den utväg Hr Ribbing föreslagit, långt ifrån att utestänga accorder, möjligen kunde leda till köp af rum på förslagen.
Ilr Gyllenhaal, Lars Herm.:
Hvad sorn här redan blifvit yttradt af flera talare, torde vara tillräckligt att bereda afslag å denna motion, om den emot förmodan skulle blifva till handläggning af något Utsk. remitterad.
Jag ber blott att få tillägga någrä få ord.
Jag bär här i händerna K.
M:s instruetion för landshöfdingnrna af. den 4 November 1734.
Första raderna af 5.te §:n förbjuder landshöfdingen att på något sätt sammanblanda sitt och domarens embete, hvarjemte i samma 5 är föreskrifvet hvad landshöfdingen har alt iakttaga, för att hålla tillsyn öfver underdomare, så att vid härads-, bergs-, lagmans- och lådstufvurätter allt tidigt, rätt och vä! tillgår o. s. v. Dessutom är i a3 §:n stadgadt, alt landshöfdingen blifver hos K. M. och R.
St. ansvarig, om igenom dess efterlåtenhet och förvållande något blefve försummadt, lill K. M:s och Kronans skada och saknad, ii varemot vederbör, kronobe! jente i hela länet, som stå under landshöfdingens inseende och befallning, äro pligtige honom lyda och försina embetsförvaltningar tillbörligen redogöra ; jemte det att i 24 §:n det är landshöfdingen lil-Sitet, att genast suspendera den felaktige.
Vid sådant förhållande och med så bestämda föreskrifter i instiuctionen i afseende på landshöfdingarnes embetsskyIdiglieter, hemställer jag, om det är lämpligt eller rimligt, att häradsrälterne skulle i någon måtto befatta sig med länsmäns tillsättande.
Jag begär, att dessa anmärkn:r mätte få åtfölja remissen, ifall en sådan, emot förmodan, blir beviljad.
Vid elen af Ilr Arvid Ribbing framställda motion, åsyftande att, om anslag skulle ske till ökad lön för kronolänsmannen, det villkor dervid matte fästas, till förekommande af accorder, att viss af motionären föreslagen ordning stadgades för länsmäns tillsättande, utber jag mig få anmärka och yttra följande.
Motionärens förutsättning, att accord lill länsmanstjenster skulle äga rum, är, hvad Elfsborgs län beträffar, alldeles ogrundad; ty af de 20 länsmän, — bland befintlige 25, — som blifvit till förord nade under den tid länets styrelse varit åt mig i nåder anförtrodd, har icke någon enda erlagt accords-ersättning, utan äro accorder derstädes längesedan afskaffade för alla tjenster vid landtstaten; hvilket ock haft den goda följd, att länsmanstjensterne, som för del mesta 64 D e 11 20 M a j f. m. blifvit lediga genom företrädarnes afsättning, kunnat återbesättas med skickliga och redbara personer, till en del sådana, som innehaft academisk bildning.
Just detta förhållande bevisar således fördelen deraf, att länsroansbefattningarne hädanefter, såsom hitintills, fortfara att vara förtroendetjenster, beroende ensamt af Konungens Bef:h:des förfogande, om än, — hvad jag icke tror, — dessa tjenster annu skulle någorstädes vara behäftade med accord.
— Tvertemot den ordning motionären velat införa vid länsmanslillsältningar, anser dessutom jag mera ändamålsenligt, att alla adminastrativa tjenstebefatlningar blefve förtroendeposter; och dertill torde utvecklingen af det constitutionella samhällsskicket äfven framdeles föranleda.
Då motionären antagit, att häradsrätten företrädesvis skulle blifva den myndighet, som ägde upprätta förslag till länsmans!jenster, har han troligen förbisett, att länsman, så väl som kronofogde , desto hellre böra vara oafhängige af denna domstol, som deras åliggande är, dels enligt tjenstepligt och dels efter Konungens Bef:h;des uppdrag, att tillse och anmäla, om och huruvida vid lagskipningen inom deras dislricter någonting föregår, som, tilläfventyrs stridande emot allmän lag och rätt, bör komma till vederbörandes kännedom: följaktligen är häradsrätt vida mindre, än hvarje annan myndighet, qvalificerad till det göromål, motionären sökt åt denna domstol förskaffa.
— Detta, såsom det skulle kunna synas, första försök att införa domaren på administrationens område, förtjenar likväl att allvarsamt motas, emedan det tillika går derpå ut alt förrycka den beståndande lagliga ordningen och förvilla begreppet om skilnaden emellan regeringsmakt och domaremakt.
— Man kan dessutom, med hänsigt till de skäl motionären anfört, anmärka, att domaren ej är, mera än någon annan, lii från intrycket af personliga bevekelsegrunder, när han, oberoende af sitt domarekall, skulle få verka i andra riktningar.
Consideralioner af allehanda slag kunna således dervid komma att bestämma hans omdöme, och, hvad förevar, fråga angår, det så mycket hellre, som han kunde hoppas tillvälla sig något inflytande på kronolänsmans-personalen inom domsagan, hvilken dock, efter hvad förut är sagdt, nödvändigt måste vara moraliskt oafhängig af honom.
Jag förmodar således, att Hr Itibbings anförande i ämnet skall, om det möjligtvis kan varda upptaget till handläggning hos II. R. o. Ad., böra behandlas såsom önskningsmål och, när det tillika i någon mån rörer civil—lagsliftningen, böra remitteras till Allm.
Besvärs- och Ekon. samt LagUtskm; men som samma anförande, betraktadt efter dess verkliga och erkända egenskap af ny motion, åsyftar förändring i de grunder, hvarpå 16 och 47 §§:ne Reg.Fm hvila, bestrider jag nu i allo denna motions upptagande till pröfning hos II. R. o. Ad.
; yrkande derhos vördsamt, att den måtte förklaras böra förfalla.
Hr Den 20 Maj f. m. 65 Hr Ribbing, Arvid:
Det torde vara tjenligast att upptaga anmärkn:na i den ordning de blifvit gjorda.
Hr Landshöfdingen Gr.
Mörner har först anmärkt, såvida jag rätt uppfattat hans mening, att då execulionsväsendet i första hand berodde på iandshöfdingarne, så vore det också skäligt, att de framför någon annan borde hafva rättighet att tillsätta länsmän och kronobetjente- Jag tror det icke vara utan exempel, att det blifvit efterträdande kronobetjentes skyldighet att med contant betäcka de brister, hvari deras företrädare, i afseende på redovisningen? varit stadde.
Ifall meningen med denna oinskränkta makt att kun°a tillsätta hvem som behagas, är, att kunna betacka de c°ntanta bristerna i uppbörden; så medger jag visserligen, att ändamålet kan vinnas, och att medlet dertill är ganska godt, eller rättare icke godt, men ledande till det ändamål man åsyftar.
Jag tror likväl icke, att den värde talaren vågar framställa detta såsom motiv för hvad han andragit, men exempel torde i det fallet vara så bekanta, att jag ej behöfver vidare orda derom.
I anseende till hvad jag förra gången yttrade, då frågan förevar, trodde jag, att Hr Grefven hade kunskap derom att jag väl kände, det länsmännen, då de tillsättas, skola afgifva en förbindelse att icke gifva eller taga accord, emedan jag sjelf androg detta.
Hr Grefven har vidare sagt och undrat, huru det rimligen kunde fordras af en länsman att aflägga kameral-examen, då han icke har att motse större lön än 200 r:dr.
Det närmaste svaret på denna anmärkn. skulle kunna vara, att då man nu sett och ser några tusen r:dr gifvas i accord för erhållande af en länsmanstjenst, skulle icke kostnaderna för kameral-examens undergående blifva högre; men det förundrar mig, alt den värde talaren gjort denna framställning, då det var han, om jag ej minnes orätt, som yrkade, att en länsman skulle kunna stiga till hvad grad som helst i befordringsväg.
Jag hemställer, om det icke i sådant afseende kunde vara honom nyttigt och löna sig att taga en examen, för att kunna värdigt bekläda de högre tjenstebefattningarna.
Hr Grefven har vidare framställt ett annat , såsom det tyckes, lika skenbart skäl , nemi. den stora tidsutdrägt, som skulle uppkomma, derigenom att ordentliga förslag upprättades, innan Jänsmanstjensterna fingo tillsättas.
Det är besynnerligt nog, att det icke faller honom in, såsom hvar och en annan, att vi under nuvar. förhållande ofta se en sådan tidsutdrägt äga rum.
Huru ofta händer icke nu, att en länsmanstjenst i åratal skötes af tillförordnade, innan den verkligen tillsättes?
Om nu utnämningen skedde, så snart förslaget inkommit, så hade man åtminstone förekommit, att dröjsmålet kunde blifva så långvarigt, som det nu mången gång varit.
I ordningen förekommer dernäst, hvad som kanske rät7 H. 9 66 Den ao Maj f. m. tast bort först upptagas, nemi.
Cederslröms anmärkn. att frågan, såsom ny. icke numera kunde väckas.
Den värde Frihtn har biträdt mig i bevisningen af motsatsen, då han uppläst 56 §:n Riksd.Ordn., som innehåller, att motioner, efter motionstidens utgång, få väckas i anleda, af under riksdagen förekommande ämnen.
Nu är dessutom detta icke någon ny motion, såsom jag sista gången nämnde, utan en motion, som jag väckte samtidigt med förslaget om löneförbättring för länsmännen, hvarvid jag ville fästa det villkor, att sådana åtgärder skulle vidtagas, att accorderna kunde förekomroas, äfvensom alt länsmannen borde hafva tagit examen.
Begge dessa momenter utgöra innehållet af det nu skriftligen inlemnade förslaget, hvilket således icke är någon ny motion.
Att denna motion möjligen kunde föranleda till behandling af något annat Utsk., än StatsUtsk.
, tror jag icke kan göra något till saken; ty grundlagen föreskrifter icke, att den motion, som väckes i anledn. af en annan förut upptagen, skall, vara af beskaffenhet att kunna behandlas af samma Utsk., som handlagt den motion, hvilken utgjort anledntn för det sednare gjorda förslaget, utan kan detta remitteras till ett annat Utsk., eller också det Utsk., som behandlat första frågan, sätta sig i beröring med ett annat Utsk.
Således tror jag det af så väl Frih.
Cederström, som en annan värd ledamot, Hr Gyllenhaal, framställda skäl, att förslaget skulle inverka på landsh.-instructionen, alldeles förfalla, enär frågan gerna kan behandlas af Ekon.Utsk,, och t. o. m. af sjelfva Lagutskottet.
Frih. von Kraemer har instämt i hvad Gr.
Mörner yttrat och sagt, att lian ville ingå på förslaget med det villkor, att landshöfdingarne (ingo upprätta förslag till häradsliöfdingars utnämning.
Jag borde kanske icke upptaga detta, då deri måhända ligger något personligt, som man borde undvika.; men jag förklarar, att jag för min del hade alldeles ingenting emot detta villkor, såvida landshöfdingarne utgjordes af examinerade, lagfarne och i det fallet förståndige män.
Vidare har af Frih. Boye, Hr Lefre'n samt Hr Gyllenhaal blifvit sagdt, att förslaget skulle föranleda till en sammanblandning af domare- och executiva makterna.
Jag får förklara, att jag föreslagit, att domstolarna skulle upprätta förslaget till länsmans tillsättande, endast för att få något ställe, der detsamma lämpligen kunde ske.
Jag har ej kunnat finna något annat, Och kan något bättre af de värde lalarne uppgifvas, vill jag alltför gerna ingå derpå; men jag finner icke, alt mitt förslag på något sätt sammanblandar underdomares makt, — hvilken väl egentligen är den som menas, — med den executiva; ty om landshöfdingarne icke blifva nöjde med de förslag, som upprättas, så kunna de, enligt min motion, klaga icke blott i Hofrätten, ulan ock i högsta instansen hos den Konung, hvars Bef:h:de de 'Sirö, så Den ao Maj f. ra. 67 att det med sammanblandningen icke har någon fara.
Dessutom får jag nämna, att vida större sammanblandning för närvar, äger rum.
Huru mångfalldiga gånger nerol, förekomma icke hos landshöfdingen tvistemål, som han på grund af deras beskaffenhet visar ifrån sig till domaren?
Huru ofta händer ej, att i ekonomiska angelägenheter, såsom i fråga om hemmans anslående till reserv-skjuts, vägars anläggning o. s. v., landshöfdingen säger, alt domaren skall undersöka, och på grund af denna undersökning fattar landshöfdingen sitt beslut i saken?
Sammanblandar icke landshöfdingen då underdomarens sakkunskap med sitt executiva beslut; och jag frågar, om den sammanblandning, som här är ifråga, om man ändtligen vill kalla den så, skulle vara farligare.
Det vore den visserligen icke, emedan det berodde på landshöfdingarne sjelfve att alldeles skilja sig från denna sammanblandning och att alltid öfvertyga sig om alt de fingo förslaget så rättvist upprättadt, som rättvisa står att vinna i landet, då de kunde hänskjuta saken ända till högsta instansen.
Detta kan nu icke äga rum, i afseende på de undersökningar, som af domare, på landshöfdingen begäran, i ekonomiska mål hållas; ty der stannar det vid undersökningen, som af häradsrätten lemnäs till lands höfdingen med slutligt yttrande, att saken öfverlemnas till Konungens Bef:h:des upplysta pröfning.
Det var ett ännu aflägsnare och i mitt tycke olämpligare skäl, som af Hr Lefrén anfördes, då han sade, att det slutligen kunde gå så långt, att domaren äfven skulle upprätta förslag till militär-tjenster.
Sakkunskap är i allmänhet något, som fordras för att kunna handlägga en sak; och jag behöfver icke andraga något mer, för att visa orimligheten af Hr Lefréns anmärkning.
Hr Sandelhjelm har fästat uppmärksamhet uppå, hurusom det egentligen vore förtroendet, som borde tillsätta tjensterna; men jag hemställer, huruvida den förtjena!- mindre förtroende, som af häradsrätten blefve utvald, såsom besittande den största erfarenhet och största skicklighet; ty på något annat skulle förslaget icke grundas, om det skulle vara rättvist, och det vore just af rättvisans skipare det skulle upprättas.