Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och dertill är så mycket mera skäl, då vi väl veta att depositoch kreditiv-rörelse nu är nyttig, men ingalunda kunna skåda in i framtiden, då det icke är omöjligt all andra rörelsegrenar visa sig ännu mera gagneliga.
Men stadganden, beroende af dagens och stundens vexlande förhållanden, böra icke intagas i cn lag, som allenast bör innefatta garantierna för allmänheten; och; då K.
M. enligt lista §:n eger pröfva, om en ifrågaställd bnnkinriiltliing är för landet nyttig, anser jag deraf vara en klar konseqvens, alt Konungen skall ega bestämma bankens rörelsegrenar.
Ur Dalman, Wilh.
Ehuru jag hiträdt lista §:n i detta lagförslag, kan jag dock icke föreställa mig annat, än alt det är R.
Slirs pligt att tillse, att den lag, sorn kommer att utfärdas, blir så tydlig och fullkomlig som möjligt.
I)å derföre llr Mannerskantz s förslag innefatter ett förfiillsländigande af lagen. och jag icke anser lämpligt att K.
M. skall belastas med allt för vidsträckt pröfningsskyldichet, tillstyrker jag det af Hr Mannerskantz framlagda förslag, och vill t llika anmärka, att jag lika litet som Erdi.
Tersmeden kan finna något skäl, hvarföre icke ett en annan enskild banks lottbref kan vara lika giltig säkerhet i enskild bank sorn i U. St:rs. Hr Cederschjöld, Robert Theofron:
Jag har begärt ordet med anledning af Frih.
Tersmedens förklaring, all lian icke kunde inse skälet hvarföre annan enskild banks lottbref icke skulle få såsom säkerhet emoltagas.
Mig synes härför vara ett mycket godt skäl, det nemi., att det är mer betryggande mot allmän fallit, örn bankerna hafva sin verksamhet åtskiljd, hvaremot, om de mottagit hvarandras lottbref såsom säkerhet, det är mera sannolikt att de allmänt skola kullbyttera.
Sparre, kan jag således icke anse det vara en smaksak, utan anser af största vigt att stadgandet bibehålles.
Sparre och Hr Cederschjöld ber jag att få erinra, alt ehuru hvarje bank är fristående för sig, det dock ligger i sakens natur, att bankerna ovilkorligen skola komma i affärsförbindelser med hvarandra, så ali föreskrilten att de icke få mottaga hvarandras lottbref såsom säkerhet. ingalunda medför någon trygghet mot deras aflarsgemeuskap.
Jag tager mig dessutom friheten hänvisa till finans - 228 Den 12 September f. m. komiténs betänkande, der det heter: »Till ett så vidsträckt förbud synas icke några giltiga skäl förefinnas.
Då man icke i allmänhet funnit lämpligt att genom reglementariska föreskrifter hänvisa bankdirektionerne till de olika slags värdepapper, som finge vid lånerörelsen antagas, och icke ens ansett sig kunna eller böra förbjuda de enskilda bankerna att sins emellan lemna försträckningar eller ingå förbindelser, utan det fast heldre mer och mer erkännes, att bankerna just genom inbördes förbindelser befrämja den allmänna rörelsen och tillika både understödja och i viss mån kontrollera hvarandra, synes än mindre skäl vara för handen att genom lag förbjuda tillfälliga belåningar af enskildes lottbref i annan bank.
Förbudet att i en bank belåna samma banks lottbref har deremot helt andra grunder, såsom att bankdelegare eljest skulle på sådant sätt kunna sjelfva upptaga bankens tillgångar och undandraga dem allmänheten, samt att hypotheket för erhållet lån icke innefattade annan säkerhet, än som redan genom aktie-inbetalningen blifvit hos bankbolaget ställd.» Frih.
Hvad först beträffar den frågan, huruvida ett bestämdt stadgande bör intagas derom, att depositoch kreditiv-rörelse skall af bankerna bedrifvas, anser jag, i likhet med Gr.
Sparre, att man icke kan förutsätta, att icke bankerna skola komma att idka dessa rörelsegrenar, äfven om derom icke lemnäs bestämd föreskrift.
Då dessutom bolagsreglorna skola af K. M. pröfvas, lär K.
M. icke underlåta att i sådant afseende gifva erforderlige föreskrifter, hvarföre jag anser af ingen vigt, om stadgandet här intages, ehuru jag visserligen icke har något emot detsamma i och för sig.
Tersmedens förslag, att annan enskild banks lottbref bör kunna mottagas såsom säkerhet, måste jag, oaktadt de af Finans-komitéen utvecklade skäl för inskränkningens borttagande, likväl påyrka att det nu befintliga stadgandet måtte qvarstå, ty obestridligt är att i kritiska tider dessa lottbrefs värde kan reduceras till noll och intet värde, och att de således icke innebära någon säkerhet.
Då Utskits förslag således i min tanke är välbetänkt, anhåller jag att detsamma måtte bifallas.
Jag är i allo förekommen af den siste värde talaren och ber att få med honom instämma.
Hr Cederschjöld,:
Lika väl sorn Frih.
Tersmeden, inser jag, att de enskilda bankerna måste komma i beröring med hvarandra, men deraf följer ingalunda, att de böra mottaga sådana papper, som icke medföra någon säkerhet och således icke kunna i behofvets stund realiseras.
På grund häraf anhåller jag fortfarande om bifall till Utsk:ts örslag.
Den 12 September f. m. 229 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o.
Landtm., att derunder hade yrkanden om förändring af Utsk:ts förslag till den förev:de §:ns lydelse endast i afseende ä mom. litt, f. blifvit framställda, till följd hvaraf §:ns öfriga delar och nämnde mom. komme att göras till föremål för särskilda propos:r; hvarefter propos. på bifall till §:n, med undantag af merberörde morn., framställdes och med ja besvarades.
Sedermera yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, hvad beträffade mom. litt. f. hade yrkats dels bifall dertill utan förändring, dels af Hr Mannerskantz, att mom:t skulle erhålla följande lydelse: »om bankens rörelsegrenar; börande uttryckligen stadgas, att deposit- och kreditiv-rörelse skall bedrifvas samt att bankens egna lottbref ej får såsom särkerhet för försträckning emottagas»; och dels slutligen af Frih.
Tersmeden, att mom:t skulle lyda sålunda: »om bankens rörelsegrenar; börande uttryckligen stadgas, att bankens egna lottbref ej få såsom säkerhet för försträckning emottagas»; och som det af Hr Mannerskantz föreslagna tilläget af orden: »att deposit- och kreditiv-rörelse skall bedrifvas,» kunde i mom:t införas, ehvad detsamma i öfrigt blefve oförändradt antaget eller underginge den af Frih.
Tersmeden påyrkade förändring, finge Hr Gr. o. Landtm, hemställa, att R. o. Ad. först skulle afgöra, huruvida mom:t borde oförändradt antagas, eller bifallas med den af Frih.
Tersmeden föreslagna förändring, dock med R. o. Ad. förbehållen rätt att sedermera särskildt pröfva det af Hr Mannerskantz yrkade tillägget.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på antagande af mom:t oförändradt, hvartill svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på bifall till mom:t med den af Frih.
Tersmeden föreslagna förändring, då svaren utföllo med många nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall till mom:t utan förändring förnyades samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedermera hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. godkände det af Hr Mannerskantz yrkade tillägget, hvartill svarades många ja och nej i blandning; hvaruppå och efter det att propos. på afslag å samma yrkande blifvit framställd samt med blandade ja och nej besvarad, propos. på antagande af tilllägget förnyades och besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva lunnit ja öfvervägande.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: 230 Den 12 September f. ra. »Pen som bifaller Hr Mannerskantz’ yrkande, att sednare delen af monct f. i § 8 af sammansatta Banko- oell LagUlskits förslag til! lag om enskilda banker med rätt alt utgifva egna banksedlar, skall lyda sålunda: »börande uttryckligen stadgas, att deposit- och kreditiv-rörelse skall bedrifvas samt» etc. (lika med Utsk:ts förslag) röstar
Ja; den det ej vill, röstar
Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvanberörde yrkande.»
Nej — 20. § 9- Bifölls. § 10.
Vid jemförelse mellan 3 ena sidan den nu föredragna §:n och a andra sidan den I3:de oell 14:de. förefaller det mig, som om man icke halt fullt allvar med stadgandet. att grundfonden skall till liela sitt belopp kontant inbetalas.
Måhända komma dock upplysningar att meddelas, som giira alt min anmärkning förfaller, och jag vill derföre icke framställa nSgot bestämdt yrkande.
Såsom bekant, är förfarandet vid grundfondens inbetalning olika inom de (dika bankerna.
Inom de flesta tillgår det dock så, att 25 proc. kontant insättas oell återstoden aflemnas af deleaarne omedelbart i säkerheter af föreskrifv**i! beskaffenhet.
Det är således en ganska betydlig förändring Utsk:t föreslagit deri, att Inda grundfonden skall kontant inbetalas och derefter till en del lörvandlas till grundfondshypothek genom styrelsens fiirsorg.
Visserligen förekommer ett sådant stadgande stiftandet af för många banker, enär delegarne dä måste hafva ett fyrdubbelt kontant kapital mot förut; meri jag kan dock ieke inse vinsten af en sådan förändring, enär den komme att 'ålla aklieegarne alltför stora svårigheter oell i sjelfva verket ieke kan tillämpas, ulan måste utgöra en omklädnad för det förfarande alt styrelsen öfverenskommer med de delegare, som önska använda innehafvande värdepapper, att vid aktie-inbetalningen omedelbart öfvertaga dessa i stället lör kontanta penningar.
Om derföre icke under diskussionen dess starkare skäl anföras lör förändringen, mäste jag motsätta mig densamma.
Den 12 September f. m. 231 Gr.
De skäl, som förmått Utsk:t alt i delta afseende tillstyrka en förändring i såväl gällande lagbestämmelse, som Finans-komiléens förslag, hafva förnämligast varit Irenne.
Det lörsta är det, att då Utsk:t ansåg grundfondshypolheken vara lättast realisabla, om de bestode af räntebärande obligationer, Lief deraf en följd att Utsk:t skulle fiireslå ett stadgande, som underlättade anskaffandet af sådana obligationer; och då härvid kom i betraktande alt dels enskilda personer i allmänhet icke hafva tillgång lill sådana obligationer, dels ock styrelsen eger mer utsigt att till förmånligt pris kunna anskalfa sådana, trodde Utskd sig se allmänhetens fördel till godo, om det föreskrefves att hela aktiebeloppet skall kontant inbetalas.
Vidare föranleddes detta stadgande deraf, att då lagen säger alt inteckningar under halfva taxeringsvärdet äro antaglig säkerhet, så kunde, då man vet att inteckningar ofta, ehuru icke ölversligande halfva taxeringsvärdet, likväl erbjuda mindre antaglig säkerhet, en person, som erhjöde sådan inteckning, hvilken icke Liefve antagen, (inna sig sårad, och bolaget sktdle nästan sakna skäl att förvägra mottagandet af sådan inteckning, hvaremot aklio-ogaren, om det föreslagna stadgandet godkännes, icke har alldeles samma rättighet alt fordra alt styrelsen skall mottaga deras inteckningar, endast derföre att de äro af föreskrifven beskaffenhet.
Slutliga och vigtigaste skälet för förändringen var det, alt när aktiebrefven lyda å t. ex. 1,000 rdr, oaktadt endast 25 proc. deraf blifvit inbetaide, hade det intriilfat alt sådana aktiebref blifvit bypotiserade lör 1,000 rdr hvardera, men genom fällda utslag hade det blifvit förklarad! alt de icke inneburo säkerhet lör mera än 250 rdr.
Ingenting kan dock vara mera angeläget, än att lagstiftningen i yttersta mån söker förekomma att icke personer, som handla i god tro, sålunda bedragas; och detta kan i min tanke icke på annat sätt afhjelpas, än alt aktiebrefven få lyda på 1,000 rdr, men att delta belopp kontant tillskjules och att styrelsen åtager sig obligationernas anskaffande.
Dessa skäl hafva föranledt Utsk:ls förslag, och jag tror icke alt det skall medföra någon olägenhet, då man kan vara förvissad att styrelsen icke visar någon prejudice, utan mottager hypothek af hvarje aktieegare i förhållande till hans insats.
I min tanke har Gr.
Sparre icke lyckats åstadkomma någon den ringaste bevisning för nödvändigheten af det besynnerliga stadgande!; och då Ilr Gr:n säger att aktiebref, lydande å 1,000 rdr, icke innebära säkerhet för mer än 250 rdr, har
Ilr Gr:n icke hållit sig liil verkliga förhållandet, tv om jag begär handräckning på grund af den säkerhet ett sådant aktiebref gifver mig, så får jag handräckning för hela beloppet, och annorlunda kan det omöjligen tolkas.
Föreskriften är tydligen tillkommen för att blifva iliuderad, 232 Den 12 September f. m. och lägger i styrelsens hand ett obehörigt medel att chikanera folk.
Jag begär afslag å §:n.
För att få en förklaringsgrund för tillkomsten af denna §, tror jag att man måste leda sig till det förhållande, att inom Utsk:n vanligen finnes en eller annan inflytelserik person, som bestämmer besluten.
En sådan person har, i min tanke, funnits i det sammansatta Utsk:t, en person, som stått i spetsen för styrelsen af en bank, i hvars reglemente en med denna likartad föreskrift finnes intagen.
Vid denna bank inträffar dock det särskildta förhållande, att den är belägen på ett ställe, der det varit lätt att anskaffa penningar, och att det med hänseende till den särskilda beskaffenheten af den rörelse, som denna bank drifver, varit för den särdeles fördelaktigt att disponera stora kontanta tillgångar.
En väsendtlig anledning dertill att våra landsortsbanker hittills varit skötta till allmänhetens belåtenhet, utan det vingleri och den osäkerhet, som visat sig hos enskilda banker i andra länder, är att söka just deri, att de största och mest inflytelserika bank-delegarne vanligen varit orternas förmögnaste och redbaraste jordegare, som deponerat dem sjelfva tillhörande inteckningar i egna, eljest ograverade egendomar.
Detta skulle troligen, om förslaget ginge igenom, alldeles förändras, emedan just de solidaste egendomsegarne otvifvelaktigt skulle tveka att på sådana vilkor lemna ifrån sig sina inteckningar.
Jag kan dock icke finna något skäl, hvarföre man skal! tvinga delegarne att först för penningars anskaffande sälja sina inteckningar och sedan låta bank-direktionerne lösa dem tillbaka igen.
Nödvändigheten att genom lag påbjuda en dylik financiel manöver, kan jag icke godkänna, utan anser jag det vara tillräckligt att blott föreskrifva att sådan säkerhet, som fullt tryggar allmänheten emot förluster på bankrörelser, skall af bankbolagen ställas i offentligt förvar, — men låta bankdelegarne sjelfve bestämma huru denna säkerhet skall anskaffas, vare sig genom grundlondshypothekens deponerande af aktieegarne sjelfva eller genom deras inköp af bankdirektionerne.
Sparre har ansett att stadgandet skulle medföra ytterligare säkerhet, enär Hr Gr:n förmenat att bolaget skulle vara tvunget att mottaga hvarje inteckning, allenast den vore tagen inom halfva taxeringsvärdet ; men så är det icke, ty i 14:de §:n heter det: »Grundfondshypotheken pröfvas — — — samt godkännas, när de finnas vara af den beskaffenhet, förestående 13:de § omförmäler, och i öfrigt anses innefatta full säkerhet.»
Hittills har härmed förfarits ganska noggrannt, och jag betviflar ingalunda att ju pröfningen äfvenledes framdeles skall blifva tillförlitlig, enär bolagsmännen, som äro solidariskt ansvarige, måste hafva sig angeläget att tillse att säkerhetshandlingarne äro af vederbörlig beskaffenhet.
Då således Utsk:ts förslag är olämpligt och ledande till »tora svårigheter för bank-delegarne, hemställer jag om bifall
Den 12 September f. m. 233 till §:n, men att förra delen af mom:t 1 måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Denna grundfond skall inom 1 år, räknadt från den dag banken för allmänheten öppnas, vara till fulla beloppet, dels i rikets gällande mynt och dels i goda hypothek, insatt, i enlighet med hvad denna lag och bolagets reglor i öfrigt derom närmare bestämma»; och skall jag, när vi komma till 13:de §:n, taga mig friheten framställa förslag till stadgande beträffande det procentbelopp, som skall kontant inbetalas, och det belopp, som skall utgöra grundfondshypothek.
Hr Dalman: Gr.
Sparre har, efter min uppfattning, blifvit så fullständigt vederlagd af deri siste värde talaren, att jag endast behöfver förena mig med honom.
Annu har jag icke fått upplysningar, som kunde gifva vid handen, huruvida meningen verkligen är att det föreslagna stadgandet skall stride efterlefvas eller icke.
Sparre, som står i téten för denna lagstiftning, har såsom skäl för ifrågav:de stadgande anlört, bland annat, det, att ett aktiebref, som ställes å 1,000 rdr, dock i verkligheten möjligen icke skulle utgöra säkerhet för mera än 250 rdr; men för att bedöma hvad säkerhet ett aktiebref medför, måste man hafva det i handom, och dervid lär lätt inhemtas huru stor andel blifvit inbetald.
Jag anser således, att det vore bäst att öppet och rent säga, att blott en del, t. ex. 33j proc., skall kontant inbetalas, och att för den återstående delen af teckningssumman lemnäs hypothek till J:del i lätt säljbara, räntebärande obligationer, och återstoden i inteckningar af föreskrifven beskaffenhet; hvarvid bör fogas det tillägg, att, då det möjligen kan vara för en eller annan delegare svårt att lemna obligationer, han eger rättighet att i deras ställe lemna kontanta penningar, för hvilka styrelsen åtager sig att anskaffa obligationer.
Till vinnande af en sådan förändring, anhåller jag att såväl förcvide 10:de §, som de i sammanhang dermed stående 13:de och 14:de §§:na, måtte till Lftsk:t återremitteras.
Det är i sanning föga uppmuntrande för
Utskotts-ledamöterna att här höra uppgifvas att de varit sådana siffror, att en enda ledamot dikterat besluten.
Jag kan emellertid försäkra, att ölverläggningen varit noggrann, och jag hoppas att förslaget dömes efter sitt innehåll och icke derföre, att en eller annan person varit ledamot af (Jtsk:t.
En värd talare har visserligen haft den artighet att säga, att de af mig framlagda skäl blifvit vederlagda; men att så är förhållandet, kan jag icke finna.
Jag har alltid hört att de banker, för hvilka det ifrågav:de stadgandet gällt, funnit sig väl deraf, och jag kan icke förstå annat, än att det måste vålla delegarne stor svårighet, om de sjelfva skola gå i författning om obligationernas anskaffande.
Att stadgandet tillgodoser del - 234 Den 12 September f. m. egarnes fördel, är min fullkomliga öfvertygelse, och jag tror tillika att det särdeles främjar hankens eget intresse, enär det loinnar hanken tillfälle alt torskälla sig de hvpothek, den anser bäst.
Detta lagförslag hör hafva till sin förnämsta uppgift, icke att underlätta för individen möjligheten att blifva bank-delegare, ulan det att åstadkomma nyttiga bank-inrättningar med goda grundfondshypothek.
De, som vilja ingå såsom delegare, må sjelfva tillse att do hafva för ändamålet tillräckligt med penningar; och jag kan icke finna, att de höra ega rättighet alt tvinga bolaget alt mottaga deras säkerhetshandlingar; men jag hemställer till hvar och en, om det är lätt för styrelsen att kassera erbjudna inteckningar, då lagen säger alt de äro antagliga, om de äro tagna under halfva taxeringsvärdet.
Slutligen hafva åtskilige talare fäst sig vid milt påstående, att det genom utslag blifvit förklaradt att aktiebref, lydande å 1,000 rdr, icke innehure säkerhet för mer än 250 rdr.
Jag vill derföre nämna, att, hvad åsigt man nu må hafva om Högsta Domstolens domar, så är det ett faktum att sådana domar emanerat; och jag anser alt lagstiftningen hör tillse att icke den enskilde bedrages, då han handlar bona fide.
Det ligger i sakens natur, att det är svårt att yttra sig öfver den nu föredragna §:», med mindre man tillika berör den 13:de och 14:de.
Så hafva de föregule talarne gjort, och äfven jag tillåter mig detsamma.
Sparre har sagt, alt man får bättre obligationer, om de af styrelsen inköpas, än om de skola af aktie-egame sjelfva anskaffas.
Jag kan dock icke finna något skäl för detta påstående, då granskningen tillgår så, att antingen bolaget eller dess direktion utser delegerade, hvilka, jemte Konungens Reflude, förrätta granskningen af de ingifna säkerhetshaudlinearne.
Man har icke heller sett några prof derpå, att dessa delegerade och Konungens Reflude släppt efter i sina fordringar; tvärtom beger det i bolagets eget intresse att få handlingarne så goda som möjligt; och alt tillgången på hvpothek, mellan hvilka man kan välja, är större, när hvarje delegare kan erbjuda sina, än orri de omedelbart skola af direktionen uppköpas, anser jag temligen gifvet, linder den tid enskilda banker i riket existerat, tror jag icke heller att det inträlTat att banker, som behöft realisera sina hvpothek, »lerpå förlorat.
Det förvånar mig att Ulsk:t, som, beträffande inteckningarne, föreslagit alt de, för att antagas, måste vara tagna inom halfva taxeringsvärdet, i fråga om de räntebärande obligationerna icke föreskrifva några vissa qvalifikalioner.
Nu är dock förhållandet att sådane obligationer ökas år efter år, att knappast någon korporation finnes, som icke ulgifvit sådane, och alt t. o. m. enskilde personer utfärda sådane.
Det torde derföre vara nödigt att göra någon skilnad mellan de olika slagen af obligationer, och säga hvilket slag får af de enskilda bankerna mottagas.
Den 12 September f. m. 235 Nr Åkerman liar föreslagit alt i denna § borde inlagas föreskrifter beträffande det belopp, som skall kontant inbetalas; men jag hemställer, om icke ett sådant stadgande lämpligare bar sin plats i 13:de §:n, och om det icke är tillräckligt att i denna 10:de § endast i allmänna ordalag säga, att grundfonden skall insättas dels kontant och dels i hypothek, hvarigenom man undginge att behöfva återremittera §:n.
Jag fruktar att R. o. Ad. redan hunnit tröttna vid min stämma, men jag måste dock ännu en gång uppträda.
Det förvånar mig att den siste värde talaren, som deltagit i Finans-komitéens arbeten, påstått att iian icke vet att dåliga hypothek blifvit af bankerna mottagna.
Jag deremot har hört att just Finans-komitéen kommit till den öfvertygelse, att bankerna ingalunda förfarit strängt, och — relata relero — man berättar t. o. m. att aktier i teatrar och dylika inrättningar blifvit såsom säkerhet mottagna.
Sådant skulle aldrig kunna inträffa, om det här föreliggande förslaget går igenom, oell dessutom skulle pröfningen blifva mera oväldig, hvilket vore en ytterligare fördel, då bankerna inrättas för det allmännas skull och icke på det somliga individer skola helas vara egare till många aktier, för hvilka de erlägga blott £:del af sitt tecknings* belopp.
Hvad beträtTar den underlåtenhet, Utsk:t, efter Frih. Tersmedens åsigt, skulle hafva Ingått deri, alt icke några bestämmelser om obligationernas beskaffenhet blifvit föreslagna, ber jag alt få nämna att sådana bestämmelser hiefve öfverflödiga, 0111 Utsk:ls fiirslag går igenom, och alt det dessutom var omöjligt att lemna bestämda föreskrifter härvid, emedan, såsom den siste värde talaren sjelf sade, obligationer ökas ständigt och jemt, utan ansåg Utsk:t alt bäst vore att öfverlemna denna fråga åt K. M. Hr Åkerman:
För att icke dela meningarne genom fiir många propos:r, oell då jag vid 13:de §:n får tillfälle liireslå bestämmelse angille det procent belopp, som kontant skall inbetalas, alstår jag från mitt yrkande och lörenar mig med Hr Mannerskantz.
IIr Tornerhjelm:
Jag afstår från mitt yrkande om afslag.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, vllrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, och dels bifall dertill med den förändring, att förra delen af mom:t 1 er holle följande lydelse: »Delina grundfond skall inom I år, räknadt från ilen dag banken lör allmänheten öppnas, vara till fulla beloppet, dels i rikets gällande mynt oell dels i goda hypotluk, insatt, i enlighet med hvad denna lag och bolagets regler i öfrigt derom närmare bestämma.» 236 Den 12 September f. m.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades många nej, jemte några ja, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvannämnde förändring, då svaren utföllo med många ja, jemte några nej, och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. §§ 11 och 12.
Biföllos. § 13.
Tersmeden: 1 min tanka har Utsk:t ganska väl betänkt borttagit ordet »aktier,» enär nämnde slag af värdepapper icke torde vara af beskaffenhet att kunna anses lämpligt för en grundfond.
Hvad åter beträffar bestämmelsen, att minst en tredjedel af grundfondshypotheken skall bestå af lätt säljbara, räntebärande obligationer, och den öfriga delen af intecknade skuldebref, finner jag nämnda bestämmelse vara med svåriheter förenad, hvaremot jag tillerkänner företrädet åt stadgandet i nuv:de banklag, hvarigenom förhållandet mellan de olika slag af värdepapper, hvaraf grundfonden skall bestå, bestämmes deraf, hvilka säkerheter pröfvas mest antagliga.