Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Första frågan är, om regeringens
Indragningsmagt bör utbytas emot borgen för skriftställaren?
Jag anser bytet icke vara fördelaktigt hvarken för den enskilte eller regeringen.
Indragningsmagten, är i vårt land icke farligare, än att en tidskrift, som någorlunda anständigt yttrar sig, kan vara säker om sitt lif; och vill skriftställaren öfverträda hvad värdigt och skickligt är i offenleliga framställningar: så kan lian sjelf försäkra sig om tidskriftens nyfödelse derigenom, att han på förband förser sig med ett nytt tillståndsbevis.
Skall å andra sidan åter borgen ställas af utgifvareu så, enär man vet att i vårt land skriftställareyrket är, i anseende till folkmängdens ringhet och fattigdom, bland de minst lönande, så egna sig sällan några andra deråt, än de, som ej hafva annat att lefva af.
Ofta kunna de ej anskaffa hvad som fordras till en tidnings förläggande; ännu svårare skulle det för dem falla sig att få antaglig borgen.
Följden blefve i alla fall att de nödgades anlita andras biträde, och alt de, som genom sin borgen äfventyrade 7° Den Ja nu ar i i f. m. sina penningar, af utgifvaren fordrade, att han skulle i sin tidning frambära deras tänkesätt.
Man ser ju redan, att vissa Riksdagsmän, som iklädt sig författare-ansvar, låta utgifvarne i sina tidningar införa deras Riksdagstal.
Enahanda förhållande skulle då oafbrutet fortfara äfven mellan Riksdagarne.
— Sjelfständigheten bos litterateuren skulle upphöra, han blefve en organ åt capilalisten, som lemnade borgen.
Ifrån den stund man börjat försöka hämma tryckfrihetens missbruk genom borgen, så ginge det förmodeligen här, som i Frankrike, att man nödgades oupphörligt stegra borgensbeloppet?
Sedan den rike funne det blifva för dyrt, att vara oförskämd på sin egen bekostnad, skulle flera förmögna, eller många fattiga slå sig tillsammans för att kunna vara det för gemensam räkning, och således för bättre köp.
I samma mån skulle en tidning ej längre uttala en mans, utan ett bolags eller helt partis tänkesätt.
Endast hvad detta gillade, skulle i Tidningen inflyta; både oväldighet och litteratur ginge förlorade.
Detta är redan händelsen i Frankrike, der hvarje tidning gemenligen tillhör något visst parti, och der hvarje parti har sin tidning, såsom sitt gemensamma språkrör.
Å Regeringens sida anser jag borgen lika litet antaglig.
Indragningsmakten träffar icke hårdt, så länge en annan Tidning kan utgifvas i stället för den indragne; men hon medförer dock en tillrättavis - Den 27 Januari i f. m. 7i ning, som ofta nog leder till förbättring.
Fortfar likväl
Författaren i sitt ofog, kan Regeringen så ofta indraga Tidningen tills författaren tröttnar, och i oroliga tider kunna vådeliga uppmaningar eller yttranden derigenom lättare afbrytas, än om borgen inträdt och Tidningarne drifvas af Bolag och partier.
Blotta anklagelsen är i sådane tider vanskelig; och, att Domstolarnes utslag sällan blifva 0väldiga då partier förefinnas, det vet man förut.
Men om äfven domen vore opartisk, skulle indragningen af en sakfälld parti-tidning vara likasom att taga fanan från ett Regemente.
Indragningen skulle desto mera reta till motstånd; och Regeringen onödigtvis försättas i svårigheter att göra indragningen blott såsom verkställare af domare-magtens beslut.
Jag kan således ej eller ur dessa synpunkter tillstyrka utbytet.
Att sätta allmän Domstol, i stället för Jury, öfver Tryckfrihetsmål kan jag lika litet gilla.
Först bör man erinra sig den erfarenhet, andra redan åberopat, att just under den tid som Domstolarne behandlade
Tryckfrihetsmålen i vårt land voro tryckfrihetens missbruk oförskämdare, än de sedermera varit.
Jag erkänner visserligen, att Juryn i sitt närvarande skick ingalunda motsvarar, hvad jag skulle önska, men jag anser den bättre än att till de allmänna domstolarne öfverföra tryckfrihetsmålen, vare sig i politiska, eller vellenskapliga, eller personliga förhållanden.
De sist - 72 Dan 27 Januarii f. ra. nämnda utgjorde hufvudsakligast fötfemålen för Tryckfrihetsbrotten under domstolstiden; för det politiska liar jag redan talat, och om de vetenskapliga anhåller jag att blott få andraga en händelse.
Det är ej längre än 10 år sedan, en Professor i Upsala anklagades att hafva i ett vettenskapligt arbete förgripit sig på läran om treenigheten.
Jag frågar, huru skulle detta mål hafva blifvit afgjordt inför en Domstol, der dylika ämnen för domarens juridiska pröfning aldrig förekommit?
Om än Domstolen varit sammansatt af bara Juris-Doctorer, så hade de ändock icke varit Theologias Doctorer, som rätteligen dertill erfordrats. Om nu Domstolen hade fördömt denna afhandling, o hvilken en Jury af vettenskapsmän och en Juris Doctor frikände, hvad frihet hade väl sedermera kunnat väntas i den vettenskapliga forskningen, ty en Domstol, sorn en gång sakfällt för dylik förbrytelse, måste väl sedermera hålla sig vid sina praejudicater.
Derföre, och då man i närvarande ögonblick icke äger något förslag till en förbättrad sammansättning af Juryn, tror jag vi göra bättre att behålla den gamla inrättningen sådan hon är, än att vi inlåta oss på en oförsökt bana, som torde leda till sämre slutföljder.
Enär Ridderskapet och Adeln för närvarande blott har grunderna att bedomina och rösta öfver, hemställer jag således, att contra-propositionen må innehålla, att Ridderskapet och Adela anser grun - Den 27 Januarii f. ni.
Jerne för närvarande Tryckfrihels-Förordning, om icke r ig tiga, dock bättre än de föreslagna. H. Ex. Herr Friherre Lagerbjelke:
Jag hade för någon stund sedan anhållit om ordet endast och allenast för att, i likhet med hvad flere talare före mig försökt, söka komma till slut på öfverläggningen.
Att återigen besvara, hvad under mellantiden blifvit sagdt och ej svarslöst lemnadt, skulle utan nytta förlänga den.
Jag finnér mig således pligtig att endast inskränka mig vid ytterst få anmärkningar, föranledde af hvad jag nyligast hört.
En frejdad talare, som för första gången i denna fråga uppträdt, Herr Grefve von Schwerin, har gjort det i afsigt att vederlägga den satts, att närvarande
Jury ej är tillräcklig för personlighetens helgd.
Herr Grefven tror, att denna aldrig störes hos den egenteligen enskilte lugnt sin väg framvandrande medborgaren.
Äfven jag vidgår, att det sker sällan.
Herr Grefven tillägger, att personliga förhållanden blifva helt olika när en medborgare uppträder såsom representant af en opinion, hvilken opinion äfven är andras, eller såsom repre-^ sentant af intressen; att han då ikläder sig en dubbel personlighet, och att, enär yttranderätten i afseende på opinioner och intressen begagnas, man svårligen kan undgå att äfven blottställa personligheten.
Jag har intet att invända mot saken; jag tror att I 74 D en 27 Januarii f. in. sorn oftast så måste förhålla sig, och då jag här uppträdt för att söka fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de missbruk af yttranderätten, som röra det jag kallar personlighet, heder, ära, medborgerligt anseende, är det just derföre, att jag nogsamt föresett huru svårt det är att i alla hänseenden, och vid alla tillfällen, kunna skilja sak och person.
Jag har tillförene anmärkt, alt vid de tillfällen då en opinion skall discuteras och handlingar, alltid ursprunglige från personer, skola granskas samt hedömmas, lyckligt och önskvärdt vore, om man genom saken ville framgå till personen, ty då måste bevisning åtfölja, i stället för att, hvad icke sällan skett, genom person framgå till saken, då man har lättare att spara bevis.
Det är i hänseende till denna senare vana, eller ovana, som jag förestält mig, att nuvarande rättegångssätt företett prof på otillräcklighet.
Grefve von Schwerin, som på anförde skäl önskar dess bibehållande, beledsagar likväl denna önskan med det visserligen rigtiga begifvande, att han tror denna Jury inrättning, sådan den nu är, både till sin organisation, och möjligen till sin utöfning, äga väsendtliga fel.
Andre värde talare, och äfven Herr von Hartmansdorff, hvilkas slutledning är densamma, hafva instämt i detta erkännande.
För min enskilta tillfredsställelse är detta redan ganska mycket, törliända alldeles nog. jNär jag till ConstitutionsUtskollet framställ
- Den 27 Januarri f. ra. de mina betänkligheter om följderna af nuvarande rättegångssätt, och mina alternativa förslag, i det senare hvaraf jag hade uppgjort ett törhända ofullkomligt försök till organisering af en annan Nämnd, visade jag ojäfagtigt, att det icke var ideen af Jury, icke inrättningen sådan den redan i Europas stater från längre eller kortare tider tillbaka finnes, sorn jag bestridde, utan endast den oformliga Jury, som, upprigtigt sagdt, så framt namnet borttages, icke har annat dermed gemensamt, än rättigheten att få dömma som en samvets-domstol.
En fråga skall jag våga framställa lill de Herrar och män, som ej anse lämpligt att afskaffa den nu befintliga Juryinrättningen, utan tro den med sina brister och ofullkomligheter böra qvarstå, såsom grundval till en framdeles fullkomligare organisation, och möjligtvis till inrättningens vidare utsträckande, en fråga, säger jag, torde tillåtas mig, den nemligen, 0111 Juryn, i sitt närvarande skick, lemnar mera förhoppning till framtida utbildning på motsatta organisationsgrunder och dess lämpande till alla criminella fall, än dess afskaflfande?
Månne icke, i åtskilliga fall, det är lättare att nybygga på fast grund, än att reparera, hvad som finnes uppfördt på en svigtande?
Månne icke nuvarande Jury, som skyddar ett visst slag af intressen, dymedelst mäste vinna allt mera och mera häfd, och blifva svårare alt undanrödja, när den slagit djupa 76
Den 27 Januarii f. ni. rotter, än när elen, som jag nu märker, alltid qvarlefvande idéen af Juryinrättningens nytta, ej skulle motverkas af den rakt stridigt inrättade
Jury som nu finnes?
Kort sagdt, jag tror, och har alltid trott, att hela vårt criminalväsende framdeles kan genom Jury behandlas, men jag frugtar, att tiden ännu är aflägsen, emedan lill denna oraskapning af criminalinrättningen fordras icke allenast offentligt tillträde, detta är lätt, men äfven ett offentligt utförande, och det är på långt när icke så lätt.
I de länder der Jury finnes, såsom i Frankrike och Eng- i land, finnas, från långliga tider, lagkunniga corporationer, hvilka äro synnerligen liögagtade, som endast egna sig åt detta yrke, och som genom högtidligheten af de juridiska förhandlingarne och den deraf härflytande moraliska ansvarighet, de underkastat sig, i mån af nationens rättvisade anspråk, sjelfva förvärfvat sig en stor samhällsvigt.
Äfven hos oss skulle väl småningom bilda sig en sådan Corporation, men ännu finnes den icke, och lid fordras innan den kommer att finnas.
Under den mer eller mindre aflägse afvaktan på en sådan reform, återfaller jag till tvekan, huruvida Juryns bibehållande i dess nuvarande skick skulle säkrare leda till målet, än en nybygd Jury, enär tid och omständigheter det medgåfve.
— Grefve von Schwerin har i ett annat hufvudsakligt föremål yttrat sig så, ^itt jag, långt ifrån alt dervid hafva den Den 27 Jan aari i f. ni. 77 ringaste anmärkning, endast återkallar det för att mig dermed lill alla delar förena: det är den af honom rättade irring om tryckfrihetens nog allmänt förmodade exelusiva bestämmelse att vara folkets försvar mot styrelsen.
Tryckfriheten är en agerande och reagerande kraft.
Den försvarar ej mindre den ena mot den andra, än den andra mot den ena.
— Herr Crusenstolpe har mot förslaget anmärkt lättheten, då tryckfriheten i tidningar tvingas, att söka sig luft och utväg genom brocluirer.
Detta är icke obekant här, och mycket bekant annorstädes.
Men det förutsätter ett trycktvång, som jag ingalunda tror finnas, och erfarenheten har dessutom visat, att surrogatet alltid förblifver ganska ofullständigt.
Herr Crusenstolpe önskar, att Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition må inrättas i enlighet med slutmeningen af Herr Ugglas anförande.
Jag får endast yttra, att all proposition, hvars föremål är att utreda Ridderskapets och Adelns öfverläggning så, att den stannar i 2:ne hufvudsakliga meningar, är för mig likgiltig.
Herr Crusenstolpe har anmärkt hurusom närvarande fråga, så vigtig den än må synas och är, förlorar någon del af sin betydelse derigenom, att den icke förr än vid nästa Riksdag delinitift kan afgöras.
Jag har äfven haft tillfälle förut att vidröra denna omständighet, men begagnar denna af Herr Crusenstolpe mig ytterligare lemnade anledning, att yt - ;8 Den 27 Januarii f. m. terligare dervid fästa Ridderskapels oell Ådelns uppmärksamhet.
Det är ett återupprepande, men som af sakens vigt torde hämta sitt försvar.
De reflexioner jag dervid gjort och ämnar iterera, äro af natur, som mig synes, att ej böra jäfvas af någon förut fattad mening, utan heldre att förena de sins emellan motsatta.
I all händelse, äfven om möjligtvis Ridderskapets och Adelns tanke vore gynnande för förslaget, kan det icke förr än så sent definitift afgöras, att den nu möjligtvis blifvande gemensamma tanke, om den motsades af framtiden, ingalunda förutsatte kommande Ständers bekräftelse.
Om således de farhågor jag yttrat mig hysa, och ännu hyser, om vådan af den periodiska publicitetens sträfvande till en stat i staten, till ett välde öfver alla, åtminstone bredvid andra välden, skulle af utgången finnas motsagde, om den allmänna bildningen, till hvilken tidnings-publiciteten så ganska mycket kan verka, icke rigtades till annat än det rätta, det goda, det sanna; om vid meningars bekämpande, vid intressens discuterande, personliga förhållanden allt mera och mera respecterades, hvad hindrar Ridderskapet och Adeln, hvad hindrar samtlige Stånden, att vid ett kommande
Riksmöte såsom öfverflödigt förkasta ett förslag, som då icke mera ägde sin motsvarighet i behofvet, än mindre i nödvändigheten?
Men om den rigtning ytterligare fortfore, som periodiska publiciteten i se - Den 27 Januarii f. m.
79 nare lider tagit, en rigtning så allmänneligen och äfven inom vårt samhälle märkhar, att den tyckes hafva gjort ytterligare framsteg på de få månader, som framflutit sedan motionen gjordes; om man vid ett sådant framskridande, (som jag anmärker, men icke klandrar, derföre att det är tidningars natur att söka sin kraft af hvad som rörer sig, ty stillhet är deras död) om j säger jag, man vid ett sådant framskridande märkt, att tidningsrörelsen frambragt en samhälIsinflytelse vådlig äfven om väl använd, derföre att den ej lemnar samhället motsvarande garantier, och förstörande om den användes illa — månne man ej ägde skäl att ångra, om man nu aflägsnat medlen alt afhjelpa detta onda, för att senare, då det mera allmänt erkändes, törhända finna, att man genom uppskofvet, äfvenledes af handt sig möjligheten?
Vid nästa Riksmöte skulle vi hafva ytterligare 5 år att vänta på lagenliga stadgandet af de försvarsmedel, sorn lagstiftningen ansåge nödige, och det i ett tidehvarf som detta, då hvarje decennium i spänstighet och hastigt kretslopp betyder mera än ett sekel fordom.
Hur vådligt ofta att hänskjuta det närvarande säkra, till morgondagens ovissa förhållanden!
Menniskans morgondag är kort, det är sant, men Stalernes morgondag heter Framtiden» Herr Lagerhjelmj Pehr:
Äfven jag utber mig att med några ord få i Ridderskapets Bo Den 27 Ja nu nii i f. rn. och Adelns protocoll och uppmärksamhet nedlägga min öfvertygelse i detta ämne, hvilket jag sökt att följa med all den noggranhet jag kunnat.
Den första anmärkning, hvilken förefallit mig, är, att den förändring, som är i fråga, visserligen ej är af be^ hofvet påkallad.
Det har synts som örn man hade satt den största vigten vid förnärmanden emellan enskilta personer och deras enskilde tvister.
Likväl ligger det vigtiga dels i förhållandet emellan den enskilte och staten, dels inom litteraturen sjelf.
Det synes mig äfven, som
Juryinrättningen vore för kort försökt för att förtjena ett sådant slut, och då man jemför dess verksamhet med andra inrättningar, så synes mig att billigheten fordrade, att den vore uppdrifven till högsta fullkomlighet innan en sådan jemförelse anställes.
Bland de svårare hindren för eulturens framsteg synes mig vara då litteratörerne belastas med att sjelfve äga förmögenhet, eller ställas i förhållande till dem, som äga sådan.
Må man ej förgäta, hvilken mängd af litteratörer uppstått ur fattigdom och gjort sig namn.
Ett motsatt förhållande synes mig redan genom Grundlagens anda vara förekommit, och ur sådan synpunkt anser jag det förslag, sorn nu är i fråga, vara stridande emot Grundlagens anda.
Men ännu ett ytterligare skäl leder jag från den omständigheten, att 0111 Juryn skulle förkastas, litteratörerne kunde kom - Den 27 Januari i f. m. 81 komma alt dömmas af okunnige Domare.
Domarens egenskaper torde, näst äran, ingen vara vigtigare än den, att Domaren känner det, hvaruti han skall dömma, och den saken, att Domaren skall känna ämnet, utgör en lika vigtig sak, som att den anklagade skall dömmas af sina likar, att så tillsägande folkets ombud skola finnas innom Domstolen.
Derföre är det af dubbla skäl vigtigt att Juryn må bibehållas, och att utgifvandet af skrifter må vara fritt från allt beroende af förmögenhet.
Rörande formen för målets behandling får jag förena mig med Herr von Hartmansdorff.
En värd talare midt emot bar yttrat den tanken, att i allmänhet det vore lättare att uppbygga, än att förbättra.
Jag vågar icke täfla med honom i kännedom af menniskan sådan den i verkliga lifvet förekommer, ej heller i bedömmandet af de medel, som äro de lämpligaste att leda henne till sina bestämda ändamål; men jag skulle tro, att den väg, som den allmänna menniskonaturen gör, icke bör förbises, och jag tror att den enkla känslan är en någorlunda god ledare.
Skall jag säga åt barnet: du får icke gå, ty du går illa; du skall icke gå förr än dansmästaren kan meddela dig sin konst, vore det att gå i naturens spår?
Den värde talaren bar, som mig vill synas, tagit växtligheten i en 5g H. 6 82 Den 27 Januari i f. m. allt för allmän bemärkelse.
För växtligheten hos physiska väsen tinnes det gränsor.
Menniskosnillet, dess skapande förmåga växer, men hvar är gränsen för densamma?
För samhället, för menniskan sjelf i tid och i ram finnes det gränsor; icke för den af menniskan skapade verld.
Den värde talaren har, i följd af sina åsigter, ansett sig böra föreslå, att åt kommande
Ständer må öfverlemnas att dömma i den vackla frågan.
Gerna tror jag, och jag hoppas, att 5 år härefter de åsigter jag hyllar skola än allmännare delas; jag hoppas att de satser, för hvilka jag strider, skola då än lifligare försvaras, men yttranderätten är en rätt, som hvarje tid, så väl som hvarje enskild må utöfva, då det är pligt att göra det.
IIvad jag enligt min innerliga öfvertygelse känner mig vara skyldig mitt fädernesland och den kommande generationen, det vill jag uttala sjelf.
Jag får derföre uttala den öfvertygelse jag äger, att det vore en orättvisa att frånkänna svenska folket Juryn i Tryckfrihetsmål, att det vore alt hämma dess moraliska och intellectuella växtlighet.
IIos Herr Grefven och LandtMarskalken anhåller jag, att de 3:ne frågor, hvari proposition skall framställas, huruvida de utgöra Ridderskapels oell Adelns gemensam - Den 27 Januarii f. m. 8j ma tanka, måtte cn livar för sig lill besvarande framställas.
Jag liar stundom märkt, att invecklade frågor lätt förvilla och göra den svarande tvehågsen.
Jag har stundom funnit, att eli ord i en uppställd propostion, slående på annat ställe än man trott det höra stå, förekommer såsom en stötesten, för hvilken man tror sig höra gå ur vägen, och derföre heldre later hl i att votera.
Då hemställer jag till Ridderskapets och Adelns bepröfvande, är frågan om borgen, 0111 indragningsmagten, af natur att kunna ställas i bredd med frågan om Juryinrättningens bibehållande; jag frågar 0111 Ridderskapet och Adeln kan vilja blottställa denna heliga fråga för följderna af den voterades ömtålighet?
Jag anhåller derföre, att Herr Grefven och LandtMarskalken först täcktes fråga, om icke Ridderskapet och Adeln önskar att dessa frågor måtte åtskiljas.
Då jag i discuSsionen under förra plenum vågade framställa samma mening som Grefve Frölich, men lika med honom finnér att, så vida vi kunde få en proposition, som endast innehölle att Juryn bibehålles och borgen icke ställes, ändamålet lika väl kunde vinnas, sorn genom den proposition jag föreslog; och då af flere ledamöter betänkligheter äro gjorde 59 H. 6* 84 Den 27 Januarii f. m. om denna proposition skulle vara öfverensstämmande med den form våra Grundlagar föreskrifva, förenar jag mig i Grefve Frölichs yttrande, att, jemte instämmande med Grefve von Schwerin örn vigten af frågan, vi måtte komma till afgörande derigenom, att Herr Grefven och LandtMarskalken framställer den proposition, huruvida Ståndet instämmer i den gemensamma tanke, att Jury hör fortvarande bibehållas samt borgen icke ställas.
Jag inskränker mig till denna begäran, och vill icke inlåta mig i något besvarande af de framställningar, som bär blifvit gjorde, och varit ämnade att göra stor effect; då man nemligen sökt framställa vår tidnings-litteratur som af den vigt, alt den ville göra sig till en stat i slaten, förglömmande de orsaker hvilka utöfva kraft på -s opinionerne, och hvilka kunna finnas i samliällsinrättningen, eller genom någon myndighet sätta sig i kraft.
Jag vill ej eller söka besvara den i öfrigt farliga invändning, att man vid denna Riksdag heldre bör antaga, än förkasta förslaget, emedan man då har öppet att vid nästa Riksdag förkasta det, hvaremot, om man nu afsloge ett sådant förslag, man skulle stänga all möjlighet att afgöra framdeles frågan, samt sålunda ännu i io år få den fördröjd.
Med den värde talaren instämmer jag i det vackra yttrandet att menniskans morgondag är kort, men staternas framtiden.
Men om 10 år äro en lång lid, så bör man ock besinna, att det Den 27 Ja 11 n n r i i f. m. 85 i Svenska folkets tider utgör en ganska ringa del af dess framtid, men att hvarje uppoffring af en en gång tillkämpad frihet icke vinnes lätt åter, och jag anser att våra Grundlagar, då de föreskrilvit att 2 Riksdagar skola behandla frågorne, ganska väl insett, att den första Riksdagen skulle göra till sin skyldighet att icke ingå på några förslag, som ej vore af nödvändigheten påkallade.
Det är ur denna synpunkt, jag bestrider i allo den tolkning Friherre Cederström gjort af Grundlagen, öfvertygad att ordet ändring är det, som man bör fästa sig vid, så att väl ändring icke får beslutas, men väl att icke ändring skall ske.
För att återkomma till det bestämda i frågan, anhåller jag, att af Herr Grefven och LandtMarskalken få framstäld, till den början, den vigtigaste delen, om Juryn.
Detta är visserligen icke enligt med ordningen i Utskottets Memoria], men för min del skulle jag tro, att en sådan förändring i föredragningssättet ej vore emot formen.
Således skulle jag önska, att först få framstäld den frågan, huruvida Ridderskapet och Adeln såsom gemensam tanke godkändt den mening, att Juryinrättningen ej hör upphäfvas.
Om vi derom först få yttra oss, så äro de andra frågorne snart afgjorde. H. Ex. Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf:
Utan önskan att i något afseende anses såsom en chinesisk mandarin, och de - 86 Den 27 Januarii f. m. lande med Herr Friherre Lagerbjelke dess öfvertygelse, att af alla vandrande fjät, de sorn gä i cirkelgång äro de mest ändamålslösa, afstår jag, efter den långa öfverläggningen, hvarunder opinionerna synas hunnit tillräckligt utbilda sig, ifrån hvad jag ämnade hafva äran andraga, i det hopp alt
Ståndet må sättas i tillfälle att i lugn pröfning, hvaruti inga sorgliga minnen eller blifvande poemer må ingå, deliberera öfver frågan.
Förenande mig för öfrigt med nyssnämnde talare, samt Herr von Schulzenheim, får jag anhålla örn den proposition, som Friherre Åkerhjelm föreslagit.
Hans ExcelJence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att Herr Hjerta och Grefve Frölich hemstält, dels om föreskriften om borgens ställande eller penningenedsättning för utgifvare af dagblad och periodisk skrift, borde ur Förslaget till Tryckfrihets-Lag uteslutas; dels att Tryckfrihetsmålen borde fortfarande profvas af en Jury eller Nämd, samt dels att Indragningsmagten måtte ovilkorligen upphäfvas.