Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu en ny ordning kommer att inträda, hoppas man, att en dubbel afkastning skall vara följden, och att således ingen bör blifva förnärmad, i en 4t H. 10* i4S Ben io September e. m. ligh et med hvad Herr Falkman uti dess af Utskotten omförmäldte yttrande anfört, att dessa skogars framtida gagnelighet bäst befrämjades , om de förblefvo under allmän mårdj och förvaltades efter vetenskapliga grunderj hvartill kostnaden borde ersättas genom en billig afgift å utsyningen.
Denna afgift borde således äga rum för så väl skogsägare, som de, hvilka ej äga skog.
I afseende på hvad Herr Danckwardt anfört om skogsägarnes omkostnader, vet jag ej, att några sådana ägt rum.
I stöd af dessa skäl hoppas jag, alt Utskottens Utlåtande måtte bifallas. * ' Grefve Posse:
Jag är skyldig att börja med vitsordande af hvad Herr Danckwardt sagt, alt icke Häradsallmänningar, utan endast Kronoparker i Skaraborgs Län, varit under reglering, men det måste vara honom bekant, att vid dessa regleringar frågor förekommit, hvilka äro fullkomligt likartade med dem, som kunna uppstå i följd af serskilta Domar och Resolutioner angående Allmänningarne, hvarom här blifvit taladt.
För att styrka sin uppgift, att de skoglöse hemmanen skulle äga uteslutande- och icke företrädesrätt, har Herr Dankwardt fästat uppmärksamheten derpå, att deskogsägande hittills ej ägt rätt till utsyning af den skog, som icke behöfdes för de skoglöse hemmanen.
— Jag kan ej instämma deruti, men medgifver, att de skogsägande ej fått utsy - Den 10 September e. m. »49 liing, hvilket ej härrört deraf, att de varit uteslutne, utan deraf att man ej fått utsyna mera, än hvad för året nödvändigt erfordrades.
Också får jag förena mig derom, att uti 1824 års Författning ej står, att alla Socknar skola hafva del i AUmänningarue, men der står, ”till delning mellan de Sock”nar, som deruti anses hafva del.”— Om nu endast halfva Socknen vore skoglös, ägde Socken likväl del uti Allmänningen, och Socknarne emellan skulle delningen ske efter Socknarnes hela hemmantal, och ej blott efter de skoglösa hemmanens.
Om man sedan tänker sig, huru det skall gå, då den Socknen tillfallne del af Allmänningen hör delas, skall man finna, att de skogsägande äfven skola få sin del, ty icke kan jag annorlunda, än Friherre Sprengtporten, förklara stadganderne i 8 och 10 §§. af i8o5 års Skogsordning, enär i den förra står Sockenboernej och i den sednare alla dem j som i Socken hemman äga och bebo.
Jag anser ostridigt, att io:de §. här ger en förklaring åt den 8:de.
Det är för mig obegripligt, att Sockenboerne skulle hafva rätt yttra sig öfver skogens vård, men ej äga någon rätt till den.
Jag får till följd af detta förnya mitt yttrande om bifall till Utskottens Utlåtrnde.
Vid förliden Riksdag, då frågan om Ailmänningarne förevar, talade jag för det beslut
Den io September e. m. som först fattades.
De, som då voro bär, toide erinra sig, alt det skedde blott genom en eller 2 rösters pluralitet, ocb att det sedan gjordes om genom Nämnd.
Milt skäl var då, att, som Allmähningarne utgöra en reservefond för dem, hvilka ej hafva skog, eller tillfälligtvis förlora sin tillgång derå; kunde de ej delas emellan hemmanens ögonblickliga innehafvare, utan alt tillintetgöra denna reservefond för framtiden, Jag bestridde således deras delning.
Jag utgick från samma välvilja för framtiden, som Herr Danckwardt, men kom till andra slutsatser än han, rörande medlen att vinna ändamålet.
— Nu synes man hafva ångrat det beslut man 1823 fattade; hvadan Utskotten föreslå en sådan delning, att ingen delning troligen kan äga rum.
Utan att vilja uppenbart motsäga sitt förra beslut, kommer man på en omväg derhän, som icke lyckats mig att komma på den raka vägen.
I början ämnade jag instämma i Utskottens förslag, ty då skogselden t»r lös, begagnar man hvilken utväg som helst, att frälsa hvad som frälsas kan; men jag bör dock icke tillåta mig begagna så origtiga medel, då jag har med män att göra, som taga skäl.
Enär jag anser Herr Danckwardt nu hafva rätt i sina anmärkningar, tror jag mig desto häldre böra erkänna det, som jag vid flere föregående tillfällen funnit mig böra rösta emot honom.
Denna gång deremot ämnar jag rösta med honom.
Den 10 September e. m. i5i Grefve Mörner, Carl:
Då man nu talar om delning af Allmänningar, och hvilka som anses deruti hafva del, får jag tillkännagifva, att i Kronobergs
Län finnas 5 Häradsallmänningar, å hvilka jag föriidet år hållit undersökning, så väl i afseende på beskaffenheten af skogsväxten derå, som i afsigt att inhämta vederbörandes önskan rörande delningen af dessa Allmänningar, så vida de ej kunde förblifva i det skick de voro.
Härvid utröntes att på de tre är dels tunnlandstalet obetydligt, dels skogen så litet växtlig, att någon utsyning derå icke kan äga rum, hvarföre äfven de Sockne-ombud, som voro tillstädes, önskade delning egentligen af det skäl, alt marken befanns vara högst tjenlig till uppodling, och att, då skogen icke vore af värde, det vore för Häradets innevånare gagneligare, att under egen disposition öfvertaga dessa Allmänningar.
Jag håller således före, att delning bör ske af så beskaffade Allmänningar, som ulan särdeles kostnad kunna odlas, och hvilkas delägare i anseende till dålig skogsväxt ej finna sig belåtne att såsom Allmänningar bibehålla dem, på grund hvaraf jag icke kan vara af Herr von Hartmansdorffs tanka, att delning ej bör ske, der den lämpligen kan för sig gå, hvaremot jag af ofvanomförmälte förhållande hämtar ytterligare stöd för den af Utskotten yttrade mening, alt icke endast skoglösa hemman böra i Allmänningurne få del, 102 Den 10 September e. m. emedan dessa i händelse af skedd uppodling skulle komma att draga en fördel af delningen, hvilken vore mot öfrige Häradets innevånare lika orättvis, som obillig.
Då man nu klandrat Dikets Ständers beslut af år 1823, kan jag ej underlåta att tillkännagifva, det jag talat för det, Jag har äfven deltagit i Utskottens Utlåtande, just för det jag anser nämde Utlåtande innefatta ingalunda upphäfvande, utan endast en förklaring deraf, som uttrycker den mening jag då hade; jag ansåg då, att de Allmänningar, hvilka till det allmännas förmån kunna delas, må delas, men att de, som ej utan skada kunna delas, borde blifva oskiftade.
Det är just detta jag tror vinnes, ty om jag ej bedrager mig, komma, bland Allmänniugarne i Skaraborgs Dan, 3 att blifva delade och a odelade.
Jag ber om ursäkt, alt jag återkommer på åtskilliga af de frågor, om hvilka Grefve Posse och jag äro af olika tankar, och dervid först om de skogsägandes rätt till utsyning, i händelse skogstillgången på en Allmänning skulle sådant medgifva.
Jag håller mig härom till bokstnfven i Författningarne.
Allmänna Lagen och SkogsOrdningen säga: ”Lands- och ”Härads-allmänningar måga de nyttja, som ”i Länet och Häradet bo.
Ther måga de ”sorn ej hafva sådant på egne Ägor njuta Den io September e. m. i53 ”mulbete, timmer, ved, gärdsel, löf, näf”ver, torf, bast och annat som der finnes ”till egen nödtorft, men ej något deraf lill ”annan upplåta eller sälja;” och SkogsOrdningen tillägger, att den må ej njuta understöd, som med egen skog illa farit.
Hvad åter angår delningsgrunden för Socken-allmänningar efter 8 §. i SkogsOrdningen, får jag gifva tillkänna, att mig är bekant, att vid ganska många Allmänningars delning ej alla hemman deraf erhållit dél.
Jag vet bestämdt, att i Skaraborgs Län, vid Allmänningars delning, icke alla hemman i detta Län fått det, utan att afseende fästats på de utmarker, som hemman förut ägt.
En värd Ledamot har sagt, att jag önskar delning af Härads-allmänningarne, och att jag derföre bestrider Utskottens förslag.
Jag är derom af samma tanka som Grefve Posse, alt jag hvarken uteslutande önskar eller uteslutande är emot dessa skogars delning.
— Jag känner temligen väl förhållandet med Allmänningar, och vet att många icke kunna bibehållas till intressenternas bästa, såsom varande dels af inskränkt rymd, dels sönderskurne af intäckter, så att de icke löna mödan att vårda och bevaka.
Det är sådana Allmänningar, som jag tror böra delas, men jag tror också att, då man vill det, böra sådana grunder för delningen fastställas, som leda dertill.
Om Utskottens delningsgrunder antagas, kan efter min öfvertygelse ingen delning medgifvas af de skoglöse.
De 154 Den io Sep tern ber e. m. äga redan nog inskränkta skogstillgångar; skola nu de skogsägande vara med och dela, blifva deras tillgångar ytterligare förminskade.
Hvarje hemmanslott blir också så obetydlig, att liela delningen deraf förfelas.
Jag hade trott det vara tillräckligt att visa Ridderskapet och Adeln, att den delningsgrund, som KammarCollegium föreslagit, ej kan äga rum utan orättvisa, och utan att man fråntager personer hvad de från Landets första odling haft rättighet till.
Men då jag hör, huru beqvämt det är att låta lagliga rättigheter försvinna, då de äro till hinders, emedan man anser dem obetydliga, nödgas jag ett ögonblick uppehålla mig vid att ådagalägga, huru overkställbar åtgärden är, emedan den skulle föranleda till uppmätning och uppskattning, icke allenast af den skogsmark, som skall delas, utan äfven af en stor del ägares skogsmark i Häradet, en åtgärd, som i kostnad öfvergår den förmon, hvilken interessenterne kunna vinna.
Vill man åter ej anse detta såsom nödvändigt, erkänner man, att man är lika nöjd, om Allmänningarne delas rättvist, eller ej, blott man blir af med deni.
Jag tillstyrker fortfarande bifall å Utskottens förslag.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridder - Den 10 September e. m. i55 skåpet och Adeln biföll hvad Utskotten, i afseende å prde punkten, uti förevarande Utlåtande tillstyrkt.
Ropades Ja. io:cle Punkten.
Alt en prescriptionslid af 2 år måtte bestämmas, efter hvilken ingen Ansökning om Allmännings delning borde få äga rum.
Utskottens yttrande i afseende å denna punkt bifölls af Ridderskapet och Adeln.
Å nyo föredrogs Bevillnings- Lag- och EkonomiUtskottens den i3 sistlidne Augusti under N:o 16 afgifne, samt den 7 dennes e. m. på hordet lagde, ytterligare Utlåtande, angående Bran vinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen.
Friherrarne Wrangel, Henning, och Sprengtporten 3 Jacob Wilhelm j a »höllö, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet.
I anledning hvaraf Haris Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då flere Ledamöter om en sådan begäran sig förenat, korinne berörde Utlåtande att, enligt 4p §•
Riksdagsordningen, ytterligare förblifva hvilande. 156 Den 10 September e. m.
Lag-, samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 4 sistiidne Augusti under N:o 55 afgifne, och den 2Q i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 31 , förut meddelte Betänkande angående väckt fråga om utfärdande af de vid sistförflutne Riksdag af Rikets Ständer föreslagne Handels- och HandtverksOrdningar.
Tillstyrkandet i detta Utlåtande lyder sålunda: ”att i underdånig skrifvelse hos Kongl. ”Majit anhålla, att de vid j823 års Riks”dag i underdånighet aflemnade Förslag tili ”Förordniug om Handtverkerierna, till författning om Gerningsmäns antagande på ”Landet, och till HundelsOrdning måtte, ”efter föregången Nådig pröfning, varda ”såsom allmän Lag, till efterrättelse utfärdade, endast med de förändringar i vissa ’deruti^ som uti den i i denna månad ”afgifvet Utlåtande j rörande ändringar, ”rättelser eller tillägg i 1800 års Lego”Stadga, Utskotten föreslagit."
Sora nu Ridderskapet och Adeln i Plenum den 7 dennes e. m. återremitterade förslaget till LegoStadgan, och det kunde hända att, vid sluteliga afgörandet, förändringar i Utskottens Förslag vidtogos; så skulle ordalagen i detta Utlåtande ingalunda passa till verkliga förhållandet.
Jag anhåller således, alt Den io September e. ra. ifrågavarande Utlåtande måtte få hvila, tills den förra frågan från Utskotten återkommit.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln instämde i den af Herr von Hartmansdorff sålunda yttrade mening.
Ropades Ja. Å nyo föredrogs ConstitutionsUtskottets den 26 sistlidne Maji under N:o 3o afgifne, samt den 4 derpå följde Junii e. m. på bordet lagde, Memorial, med tillstyrkan af underdånig framställning, rörande Allmänna Beredningens Grundlagsenliga befattning med Regerings-ärender.
Grefve Mörner, Carl, och Friherre Ridderstolpej Fredrik> anhöllo, att delta Memorial måtte ytterligare få hvila på bordet.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att, då flere Ledamöter förenat sig om denna begäran, kunde sådant, enligt 49 §•
Då från Allmänna Besvärs- och EkonomiUtsdotlet snart torde vara att förvänta ett Utlåtan - 158 Den io September e. m. de om Hästafveln, får ja g, i anledning af de Motioner i ämnet, som under min frånvaro blifvit afgifne, och i anseende till min förestående afresa i tjenste-angelägenheter, anhålla att nu få uppläsa några anmärkningar, hvilka sedermera, i sammanhang med det från Utskottet inkommande Utlåtande, torde för Ridderskapet och Adeln föredragas.
Hvarefter Friherre Toll uppläste följande : Att Hästafvelns förbättring i denna stora angelägenhet är af vigt, så väl i ekonomiskt, som politiskt och industrielt afseende, synes mig vara temligen allmänt begrundadt och i opinionen stadgadt.
Det är, som mig synes, medlen härtill, hvilka icke bestå ensamt i contanta beräkningen, och hvarom olika meningar kunna uppstå, hvaröfver jag anhåller få afgifva detta yttrande till Protocollet i anledning af hvad jag förut uti frågan anfört, och de under mili frånvaro deremot gjorda erinringar samt uppställde theoretiska sattser, hvaraf jag ti 11 föi-ser mig den på erfarenhet och kunskap så väl som billiga nitälskan för saken och dess vigt grundade behandling genom Regeringens försorg i sin helhet, den jag visserligen icke tror, att Rikets Ständer, vid beviljandet af erforderliga Anslag, ens behöfva till Konungen i underdånighet såsom önskan frambära.
Hästafvelsförbättringen i Sverige hade oansedt flere vidtagne nyttiga författningar
Den io September e. m. i5g till uppmuntran af allmännare industri i detta afseende betydligt aftagit, och såsom en olönande gren i allmänna hushållningen varit stämplad under en lång följd af år; kunskapen om hästen, dess vård, uppfödande och behandling, ingenstädes inom landet vunnit burskap; man hade äfven genom tillfällig flygtig läsning af hvad i an* dra länder blifvit gjordt för denna vigtiga hushållsgren, velat bedömma nödvändigheten, att såsom der skedt uti Croiseringar af Hästracer söka hästförädlingens högsta mål, under det man vilseförd af okunnigheten om sakens naturenliga behandling, åsidosatt att uti främsta rummet afse behofvet att, från sin urgamla constanta inhemska stam, afränsa all den högst odugliga uppblandning, som uppkommer genom de sämre hästslagens fria införande; och oansedt man funnit att saken hör befrämjas på nyttig väg, har man genom det skäl att Sverige behöfver hästar, sökt visa nödvändigheten att bibehålla en oinskränkt tillåtelse till fri införsel af allt hvad utländningen vill undvika att behålla.
Det är således verklig okunnighet om hvad till hästafvel förbättring först erfordras, huru mycken tid som måste gå förlorad, och den oersättliga skada man häruti tillfogar sin starka inhemska race, hvilken nu i stället för constant, antagit en oerhörd mangd degenerations-egenskaper, och då man efter uppgifna theoder uti skrifna afhandlingar 16o Den 10 September e. rm allmänt synes ifra för häst-förädlingen här i landet, innan man gått första steget att återföra en inhemsk race till constante egenskaper, huru skall väl något resultat deraf Lii möjligt.
Det är denna förstörande theori, som redan i flere decennier föredragit hästens yttre formförädling, emot nyttan att bibehålla dess constanta egenskaper, som nästan öfver hela verlden hyllat de vidunderligaste Croisserings-försök; och hvaraf resultatet nu för den sakkunnige visar sig i nästan alla constante hästracers hufvudegenskapers totala upplösande, i det att dessa numera med ingen tillbörlig visshet kunna ä racen fortplanta deras egne för ögonen synlige förträffelige arfsfördelar.
Jag måste erkänna, det jag med all uppmärksamhet undersökt, och velat genom forskning samt flere försök vinna nödig erfarenhet för att kunna försäkra min öfvertygelses rigtighet i denna sak.
Man vet icke allmänt, att
Sverige är i anseende till sitt härdande clinjat, så väl som tili flere ojemförlige localförhållanden, framför de fleste länder i Europa rikligen begåfvadt för att ernå hästförbättringens största fullkomlighet, det borde i min öfvertygelse äga den kraftfullaste af alla förädlade hästracer, då man genom antagande af en hel annan grund än passionen för häslförädling, ville börja med återförandet af den inhemska racens constanta natur, och aflemna all obehörig blandning, Den ro September e. in. ning, med ett ord, upphäfva möjligheten för alla och en hvar alt utan kännedom och kunskap utifrån införa hästar, samt såsom systeme antaga nödige urval af ston och hingstar, samt fri uppfödnings-method, å håidian d te localer enligt min afhandling 1826.
Må derföre icke vara sagdt, alt ju
Licencer borde meddelas för införandet af väl valde ston och hingstar, som kunna å våra bästa localer anses bibehålla sig; men det vöre kännedomen om den allmänna införselns obehörighet, då inrikes industrien bör uppmuntras, jag önskade man redoviste för sig sjelf, innan man till så stor skada för saken vill oafbrutet fortfara att tillstyrka denna fria och allmänna införsel af hästar.
Derefter visar sig för mig den ganska tänkvärda omständighet af nästan allmän likgiltighet, som råder deruti, att alla localer bestämt icke äro lämpliga för hästars uppfödande; de, hvaruti finnas hagar med dystränder, sidländta ängar och träsk, hvarigenom hästens hela naturorganism, genom fotens och benens försvagande uti träsk och väta, så till sägaodes upplöser sina kraftegenskaper och förlorar den constanta racens medfödda arf att meddela från sig åter, är en så utmärkande hinderlighet för hästförbältringen, alt jag omöjligen kunnat undvika begära all uppmärksamhet deråt, hvad våra inhemska stamstuterier vidkommer.
Dessa äro onekligen väl disponerade 41 H. ii Den io September e. m. och behandlingen af saken med all kännedom och kunskap der bedrifven, men jag upprepar det å nyo, beteslägenheterne för fölen till tredje året äro derifrån af skilj de 3 och då jag visserligen erkänner alt genom omsorgsfull behandling man likvisst vinner hästens yttre utseende fullkomligt, vidlåder oupphörligt den svaga bensubstansen, som vid andra och tredje året redan efter sådane beten visar sig uti svulnade ben, mugg, &c., hvarföre jag aldrig vill upphöra yrka, för Strömsholm, återfåendet af Kongsöhr, och för Flyinge återfåendet af Dahlby, ty härmed endast kunna constanta egenskaper i racen bibehållas.
Vidare skulle jag äfven tro nyttigt för saken vara, att, då tid dertill blefve, KongsLadugårdarne förseddes med eget jordbruk, med afseende å kreaturs-förädlingen såsom af högsta vigt för Landet, och hvarigenom äfven trädesbetet för elt-års-fölen finge begagnas.
Det är genom hårdländta beten under härdning mot climat och ett flitt utegående från spädare aldren, som hästens rätta kraftutveckling såsom en gifven gymnastik lämpligast fortgår; erfarenheten har visat mig härvid de besynnerligaste följder till hästens förbättring, ty gifna lyten och disproportioner hafva derigenom utgått, och en ren naturbildning
Ater inträdt, bestämdt arf från äldre slägtledningar uti blodet bibehållit.
Äfven skulle jag tro den omsorg man ville lemna deråt, att Landlhingst-Stationer Den io September e. m, i63 voro egenteligen utvisade 3 de trakter, der liästuppfödandet i hänseende till goda beteslägenheter anses lämpligast, vara för saken, Hästafvels-förbättringen, mycket befrämjande.
Det måste äfven såsom grund för yrkandet emot utländska hästars fria införande anföras, att de således å goda localer väl uppfödde hästar böra inom landet företrädesvis vinna afsättning, och utan jemförelse bedömas efter sin kraft-egenskap mera användbare såsom remonter för det Svenska Cavalleriet, då de uti målet uppgå till q qvarter \ tum. som är det ordinära och allmännast antagna.
Att vinna nödige insigter uti allt hvad till hästens rätta vård, skötsel och behandling hörer, är ett så stort behof för landet, alt jag skulle befara, det någon rätt nytta och fördel af vår inhemska hästrace aldrig kan ernås, förrän detta befordringsmedel mera synbart verkställes och visar sig.
Förlusten att utlemna penningar ur allmänna rörelsen lill utlänningen, beräknas aldrig emot den stora fördel att få tama, sediga och lättförda hästar, vare sig att deras uthållighet blott i 2 eller 3 år äfven gör nödigt köpa många andra, och den vinst man skulle i sanning erhålla, sedan man vunnit de infödda hästarnes dressering, att dessa en tiodubbel tid förblifva nyttiga för ägaren, samt fordra hälften i 41 H. 11 * 164 Den io September e. m. utfordringskostnad, aldrig derföi innan får erfaras.
Min egen erfarenhet liar i detta fall lärt och öfvertygat mig, huru mycket en ändamålsenlig friare uppfödnings-method verkat hästens sedighet och läraktighet, då den beständigt från fölåldren kan handteras utan att plågas, samt till och med 6:te året undvika att strapseras, och härigenom blott uppstår möjligheten för vårt Cavallerie att göra sig öfverlägset allt annat, då dessa sorts väl uppfödde hästar kunna dödas, men aldrig fatigueras, eller genom ombyten af beten och fourage försvagas, hvilket dock gäller för alla länders inom och utom fullblod croisserade hästracer.
Det är af desse anförde orsaker, jag ifrigt önskar hästkunskapens befordringsmedel för saken, kraftigt understödda af det allmänna.
Om ett Centralinstitut bildades, der icke allenast
DjurLäkare-vetenskapen fullständigt kunde föredragas och practice befrämjas, än äfven en i sammanhang dermed högst vigtig inrättning, den jag föreställer mig i enskildt väg må kunna och böra inträda, hvarest all nödig vård och skötsel, tämning och dressering af hästar må vinnas, och öppet lemnäs åt hvar och en att emot lindrige afgifter få kunnige kuskar och beridare inöfvade.
Om denna institution vid alla varande och blifvande Stuterier icke i enskild väg stöde att erhålla, må det vara nödigt att begära Konungens Nådiga bekräftelse på tillstånd för Den 10 September e. m. 165 cle ynglingar, hvilka såsom CavallerieRecruter ville anmäla sig inom conscriptionsåren, att under en viss öfningstid årligen varda lill hästskötseln incommenderade vid. dessa Stuterier, för att der kunna erhålla, utom någon Elementnr-kännedom uti den enskildla Tidningen, äfven bestämde begrepp om hästens rätta vård och skötsel.
Allt hvad häruti nu befinnes anfördt, har verkat min öfvertygelse om ofelbar nytta för det allmänna, äfven derest det skedde med synbara uppoffringar, då man likvist, för att vilja se snarare nytta af hästafvels-förbättringen, icke borde underlåta att söka häfva dessa svåra hinder, som arbeta mot hufvudsaken, och ingalunda påslå, att Sverige, förrän häri märkes ändringar, kan njuta frugterne som sig bör, af de inrättningar, hvilka dels för närvarande befinnas, dels ock möjligen kunna föreslås.
Jag ber äfven vördsamt få bestämt förklara vådan af sådana meningars inblandning uti denna vigtiga detalj-angelägenhet, hvilka blott efter theorier kunna framställa vackra ideer om förädling af race &c. och med. ordrikhet framställda satser uti en flygtig inbillning bevisade; ty hvad hästar angår, anser sig mängden kunnig, ingen medgifver grunden för sin yttrade mening vara falsk, och mot en sådan kapplöpare-luist_, finnas inga att jemföra.
Min rena öfvertygelse är, att Sverige kan äga en egen constant hästrace af yppersta värde, och som, då den återfö - *66
Den io September e. m. res till sina primitiva egenskaper, bör med Österländskt blod förädlas.
Härmed fördröjer man villigt tiden, så länge alla hinder till häslafvelns förbättring icke undanrödjas, och den allmänna kraften härtill på riktigt sätt användes.
Då ett nytt Stamstuteri å den dertill varande fördelaktigaste local, sorn någonstädes finnes (jag menar Ottenby på Öland), skulle uppsättas, ville jag tro det Svenska hästracens constanta egenskap så väl som en ädel formförbättring lättast, måhända äfven på en gång, kunde ernås, om stammen utgjordes af hingstar från något utmärkt Stuteri af Orientaliskt blod Refter 2 å 3 generationer constant der den uppdragits), och inhemska väl valda Ston, Öm