Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Motionairens afsigt uppf ylles lämpligast derigenom, att åt sjelfva Författningen gifves ali möjlig fullständighet, tydlighet och bestämdhet, samt vidare, att, när så sker, hvartill hvarken Utskottets uppmärksamhet skall uteblifva, eller Rikets Ständers egen omsorg
Den i Augusti, 9 lärer komma att saknasnågon hufvudsakligt vigtig förklaring eller annaii tolkning än den., hvilken kan med Embetsverks profningsrätt förenas, icke torde blifva erforderlig.
Jag misstror ej Utskottet för brist på uppmärksamhet, ej Stånden förfelande omsorg, men äfven under de förra Riksdagarne behandlades Bevillningsfrågan med all uppmärksamhet och omsorg; de dåvarande Utskotts- och PleniLedamöter voro visst inga idealer, mendet är icke heller nu händelsen.
Skola vi aldrig af erfarenheten lära, hurudant resultat uppstår, möjligtvis och vanligtvis, då så utvecklade detaljer skola utarbetas detacheradt först på fyra kamrar, och sedan genom ett öfverröstadt Utskotts jemnkningsbetänkande, och slutligen genofn Nämndvotering ?
Skola vi aldrig öppet erkänna, att ett sådant verk ej ens kan ha pretention på den redaclions fullkomlighet, som med skäl begäres af en förordning, utarbetad inom ett fåtaligt Canzli ?
Och månne man ej det oaktadt allmänt erkänner, att, vid alla speciella måls afdömmande, behöfves ofta en tolkning, som öfverstiger lagskipningens, och ingår på lagstiftningens, gräns. RegeringsFormens q §. omtalar förfrågningar om allmänna Lagens rätta mening, och stadgar formen för interims-lagstiftning i sådan händelse.
Maj:ts Bref lill KammarRälten, som beledsagar dess instruction, omtalar i Mom.
IO Den i Augusti. 4 enligt Lag- och EkonomiUtskottens Betänkande N:o 5 anmärkningsmål, der mellan anmärkningsförfattaren och redogöraren uppkommit fråga om olika begrepp rörande någon författnings rätta mening och förstånd.
Bägge de nämnde Utskotten säga i samma Betänkande, pag. 28: det är lika billigt, som rättvist, att Kongl. Maj: t, som utfärdat författningen , först i Nåder prdfvar, om den blifvit missförstådd eller orätt tillämpad, innan en hel menighet be* sväras med ett åtal, möjligen föranledt af olika begrepp om samma författning.
Öfverallt möter oss således ett bestämdt erkännande af den sats, att möjligheten af ett lagtolkningsbehof emellan lagstiftningens rätta sammankomster icke bör förbises, utan att det bör finnas en myndighet, sorn kan verkställa denna tolkning, då dröjsmål ej kan tillåtas.
Ett öfverlåtande af magt måste till detta ändamål ske af den temporärt sammankommande församlingen till en permanent authoritet; att detta i lagfrågor sker till Konungen och Dess Högsta Domstol, är en tydlig följd deraf, att sjelfva den egentliga lagstiftningsåtgärden der tillhör Konung och Ständer gemensamt.
Men om beskattande rätten säger Sveriges RegeringsForm uttryckeligen, att den utÖfvas af Rikets Ständer allena, och denna §. framställer sig öfverallt, som ett palladium för Svenska folkets urgamla och he - ligastc rättigheter.
Och här skulla vi öfverlåta rättigheten till den lagtolkning emellan Sländernes sammanträden, som icke heller här, och mindre här än annorstädes, kan undvikas — såsom ett administrativt mål först till ett Collegium, och sedan till StatsRådet.
Det nyss upplästa stället ur Lag- och EkonomiUtskottens Betänkande grundar Konungens förklaringsrätt derpå, att Konungen utfärdat författningen; men här är just den stora olikhet, att författningen börjar: Sveriges Rikes Ständer gore vetlerligt.
Om ett öfverlåtande af Rikets Ständers myndighet här måste ske, om behofvet af en lagtolkning, som innehar verklig lagstiftning, skall äfven för BevillningsFörordningen erkännas, så innefattar min Motion härtill ett förslag.
Utskottet nekar det nämnda behofvet, föreslår oss att ännu en gång dölja för oss möjligheten af egna ofullkomligheter; men just härigenom blir li<vartenda sådant mål, då det slutligen mot Utskottets förmodan förekommer, tvunget att afgöras i administrativ väg.
Jag skulle anse för mycket bättre, att Rikets Ständer öppet och tydligen intill nästa Riksdag öfverläto nämnde tolkningsrättighet till KammarRätten i första instansen, och i den andra till Konungen i StatsRådet; man hade då på viss tid öfverlåtit en rättighet; det synes mig, som om man nu ville glömma 12 Den r Augusti. bort, den.
Det är från denna synpunkt också, som jag nyss ansåg det kunna tillstyrkas, att till KammarRättens afgörande öfverlemna alla de smärre mål, der Kronans LänsOmbud klagar; der är, som jag nämnde, serskil jandet af lagtolkning och lagskipning svårt, och en oklar författning kunde göra största skadan; men på grund af hvad nu är sagdt, kan jag ej undgå att tillika yrka, att det bör finnas dessutom en af Ständerna vald RiksComitté, hvilken PröfningsComiltéerna i Länen må äga att underställa de ställen af Bevillningsförordningen, hvilkas rätta mening de anse sig icke kunna urskilja; på detta vis endast kan jag inse möjligheten deraf, att öfverensstämmelsen emellan olika
Läns beskattning approximeras, och att tillika alla de stora principfrågorna, alla de, som bestämdt medföra icke blott lagskipning utan lagförklaring, komma att, i enlighet med RegeringsFormens stadganden om skattläggningssättet i vårt land, afgöras af folkets Representanter.
Jag föreslår således proposition till bifall af alla de 3 Mom. i Utskottets första Betänkande med tillägg af det fjerde derefter utan moment-numer följande; och j^tterligare med det tillägg att en RiksPröfningsComité skall vara af Ständerna vald, och årligen sammankomma, för att pröfva. och i högsta instansen gifva förklarin - Den i Augusti. i3 gar öfver de förfrågningar om BevillningsFörordningens rätta menings hvartill en eller flera Läns PröfningsComitteer kunna finna sig befogade.
Skulle detta tillägg af Ridderskapet och Adeln antagas, och sedan af de andra Stånden godkännas, torde BevillningsUtskotlet få sig uppdragit, att uppgöra organisationsdetaillen, hvilken således dessförinnan, i det skick Motionen nu har, ej torde böra här debatteras.
BevillningsUtskottet har i förevarande Utlåtande vidhållit sitt första Betänkande blott med tillägg af i momenter sid. \\.
Hvad Utskottet föreslår i första afdelningen af Utlåtandet, angående RiksPi öfningsComiteen, derom är jag med Utskottet öfverens; men jag kan icke gilla den grundsats Uiskottet velat stadga rörande KammarRättens anmärkningsrätt.
I afseende på beskattningsärendens handläggning, måste såsom för alla andra ungefär samma embetsväg fullföljas, nemi. att då antingen Konung och Stander gemensamt, eller Rikets Ständer allena, bestämt fÖrfaltningarnes innehåll, bör något Embetsverk finnas, som vakar öfver författningens rätta tillämpning.
I afseende på uppbördsförfattningarne har detta Embetsverk i vårt land varit KammarRätten.
Om nu taxering sker genom menigheternas deputerade, eller genom Kronans Embetsman, synes det vara i hänseende till Kammar - »4 Den i Augusti.
Rättens granskningsrätt enahanda, ty man är icke mera säker för olagligheter, misstag eller försummelser, derföre att man blifvit vald afen menighet, än för det man blifvit tillsatt af Kongl. Maj:t eller Kronans Embetsmyndigheter.
Derföre och då personer, hvilka tillfälligtvis väljas till befattningar, lättare äfventyra att fela, än Embetsman, som genom långlig vana fått hos sig inskärpa vidlyftiga författningars innehåll; så tror jag, att fortfarandet af KammarRättens pröfningsrätt afTaxeringsComitéers åtgärder äro lika om icke mera nödvändiga än af Kronans Embetsmäns.
Jag instämmer således i Herr af Billberghs reservation vid förra Betänkandet, och anhåller att få uppläsa lista punkten deraf, så lydande: 1:0.
"Att så val skattskyldige, som ”Kronans Ombud äga, att öfver Taxerings”åtgärder anföra besvär hos Kongl. Kam”marRätten, som då äfven må äga att bestämma den förändrade Taxeringssumma, ”hvartill besvären kunna föranleda.” Såsom Ridderskapet och Adeln förnummit, har Herr af Billbergh yrkat, att KammarRälten måtte äga bestämma det belopp, som af vederbörande borde betalas, sedan den skattskyldige sjelf, eller Kronans anmärkare besvärat sig öfver TaxeringsComiteernas åtgärder.
Om icke KammarRälten bibehöile denna rätt, skulle man icke så Den t Augusti. noga erfara de oriktigheter Bevillningsförordningen innehåller, emedan man icke hade det oriktiga lill sitt qvantitativa belopp, eller verkan på de skattskyldigas bördor, i ziffra bestämdt.
Andra punkten af Herr af Billberghs reservation torde jemväl få uppläsas, emedan jag äfven deri vill med honom instämma.
Den lyder sålunda: ”Att ÖfverRevisionens granskningsåt”gärd i taxeringsfrågor bör inskränka sig ”dertill, att efterse, att Författningens grunder blifvit på alla ställen lika tillämpade, ”och, der annorledes skulle befinnas, befordra rättelse, antingen den verkar till ”Kronans eller den Skattskyldiges fördel.” Skillnaden emellan Utskottets förslag och Herr af Billberghs består deruti, att Utskottet anser ingen anmärkning vid Hemmanstaxeringen böra äga rum, så framt icke taxeringsvärdet är ringare än Hemmans minimivärdet.
Herr af Billbergh åter anser, alt om detta icke blifvit underskridet, men betydliga olikheter emellan de serskilda Länen yppa sig, KammarRätten dock måtte äga anmärka sådant.
Då man hos oss öfverhufvud, och med rätta, yrkar, alt skatterne böra så jemnt fördelas som möjligt, hör det äfven till saken, att när minimivärdena icke kunnat så riktigt bestämmas för hvarje Län, KammarRätten bör äga
Den i Augusti. göra sådana anmärkningar dervid, att dessa värden blifva rättade till öfverensstämmelse med hvarannan.
Om icke KammarRätlen har denna rättighet, kommer all anmärkning vid olikheterna, att uteblifva, ty icke lära det ena Länets innevånare anmärka på det andras, och jag inser icke ens, huru dylika anmärkningar skulle kunna framställas.
Den erfarenhet jag, såsom granskare af Lånehandlingar, haft om taxeringsvärdenas ojemnhet
Länen imellan, och hvilken jag anfört, då dessa ämnen tillförene varit under öfverläggning, får jag nu å nyo åberopa.
Således torde det finnas med billighet och rättvisa håde på Kronans och de skattskyldiges sida Öfverensstämmande, att KammarRättens rättighet i detta hänseende icke inskränkes.
I följd häraf skulle jag, i händelse af blifvande votering, önska derest ja-proposition blifver bifall till Utskottets forsta Betänkande, att contra-propositionen måtte innefatta Herr af Billberghs reservation, i och 2 punkterna, tillika med de punkter, hvilka Utskottet tillagt å sid. i4 i dess sednare Utlåtande.
Förnämsta anledningen för Utskottet att framlemna ett förslag, som inskränker KammarRättens anniärkningsrätt, härrör från den obehagliga händelse, att de skattdragande fått anmärkningar på sig 3 år efter det de redan erhål - Den i Augusti. '7 hållit qvittencerne på sina utskylder.
Det Sr naturligt, att detta medför ledsamheter och besvär, då de skattskyldige under liden kunna vara dels döde dels bortflyttade.
Utskottet har trott, att då Bevillningen blir rätt erlagd efter den repartition Ständerna uppgjort i minimi-tarifFen, borde inga anmärkningar få göras af KammarRätten enskilt, utom ide fall, att TaxeringsCommitte'erna, glömmande sin pligt, skulle taxera ut en mindre summa af landet.
Enär deremot Kronans Embetsmål! skulle få göra aliade anmärkningar, hvartill de å Kronans vägnar kunde finna sig föranlåtne, så bör, med den uppmärksamhet man har rätt att vänta af Landshöfding och LandsKamererare, samt deras eftersyn på underlydande Tjenstemän, icke kunna befaras, att anmärkningar skola uteblifva, då laga skäl dertill finnas.
Då nu KammarRätten pröfvar dessa anmärkningar, torde Kronans rätt vara tillräckligen bevarad.
Man har sagt, att KammarRätten i sådan händelse skulle finna sig föranlåten, att strängt tillhålla sina underlydande att göra anmärkningar.
Härigenom uppkommer för den skattdragande vida mindre olägenhet, ty det lärer icke kunna tillåtas desse Kronans ombud att med anmärkningarna dröja i 3 år, utan måste de böra göras inom viss tid efter taxeringen, eller innan de debiterade utlagorna skola uppbäras, på det de skattskyldige må 36 H. ^ i8 Den i Augusti. fä tillfälle förut förklara sig, hvarigenom obehagligheten för den betalande, ehvad utgång frågan tager, blifver i hög grad minskad emot hvad den nu varit, då af de sent gjorda anmärkningar ofta icke blifver godkänd, emedan de göras af Tjenstemän, hvilkas fördel af anmärknings-procenten lockar dem att anmärka utan behörig granskning.
För öfrigt göra Taxeringsmännen sina uppskattningar på grund af en localkännedom, som KammarRätton icke äger, och om Committeen orätt tillämpadt förordningen, så är ej mindre kronans fullmäktig än den skattskyldige berättigad att klaga och få rättelse, genom besvär, som, enligt hvad jag kan förstå, KammarRätten skall pröfva.
Hvad åter rörer andra puncten af Herr afBillberghs reservation, har Utskottet föreställt sig, att det alltid måtte vara Kronans på stället varande Embetsmäns skyldighet, att bevara Kronans rätt; men på det denna rätt icke må betagas, äfven i händelse desse Embetsmän glömde deras skyldighet, har Utskottet tillika föreslagit, att om minimitariffen underskrides, KammarRätten må sjelf kunna göra anmärkningar.
Detta kan icke blifva svårare hädanefter än förut, då det varit högst sällsynt, att de gjorde anmärkningarna kunnat fastställas, fastän de emedlertid väckt oro och missnöje.
KammarRätten åter skulle äga att bedömma olikheterna emelian Länens taxeringsvärden, Den i Augusti. '9 förefaller mig obegripligt, emedan det förutsätter, att KammarRätten skulle bättre känna hemmansvärdet i provincerne än Taxerings- och Pröfnings-Committéerne, samt Kronans på stället varande Embetsman.
Dessutom har jag icke funnit något exempel, att KammarRätten sagt, att de och de Länets innevånare hafva genom orätt använda grunder blifvit för högt taxerade, utan den har alltid ensamt anmärkt, att Beviilningsförordningen icke blifvit lika skarpt tillämpad på det ena, som på det andra stället, samt alltid yrkat endast det aldrasträngaste.
Jag vill också icke förmoda, att Utskottets förslag eller Rikets Ständers beslut skola ge anledning till stora öfversätter på minimi-beräkningen.
Det var 1823 års Ständer, som föranledde dessa öfverskott, dels genom någon tvätydighet i föreskrifterna om Länens minimivärden, dels ock genom öfvergången emellan olika Tullsystem.
Jag hoppas dylika tvätydigheter nu skola vara undanröjda, och sådana händelser, som de af Herr von Hartmansdorff tillförene citerade från Skaraborgs Län, blifva lätt rättade, ehuru jag icke kan anse såsom något fel hos Taxeringsmännen, än mindre hos vederbörande Embetsman, att de begagnat den frihet Rikets Ständer medgifvit dem.
Jag har nu, så godt jag förmått, sökt förklara Herr von Hartmansdorffs anmärkningar, och anhåller att proposition må 36 H. s* 20 Den i Augusti. framställas till bifall på Betänkandet, sådant det förra gången kom från Utskottet, med tillägg af hvad uti sednare Utlåtandet blifvit föreslagit.
Det återstår mig, att yttra några ord, i anledning af bvad Grefve Spens anfört, rörande nedsättandet af en RiksPröfningsCommitté.
Jag kan icke förmoda, att BevillningsFörfattningen är eller blifver så otydlig, eller Pröfnings-Committeerna så okunniga, att de icke tilltro sig, att i hvarje fall kunna tillämpa den.
Således kan jag icke föreställa mig, huru fråga om en högre instance i detta fall kan behöfva uppstå.
Då man nu tillika beredt KammarRätten tillfälle, att i besvärsväg göra ändring i PröfningsCommittéens Utslag, tror jag, att denna Domstol, hvilken tager kännedom af alla dithörande handlingar, också bäst kan bedömma, om TaxeringsCommitteen rätt tillämpat Författningen.
Enär sådant nu lagligen bör kunna ske af edsvurna Domare, som icke hafva något enskildt interesse, hvarken att tilldöma Kronan, eller att befria den enskildte, och dessa frågor sedan kunna dragas under Konungens pröfning, samt afgöras af ansvarige Embetsman, finner jag icke en sådan RiksPröfningsCommitté nödvändig, äfvensom jag knappt vet, huru den skulle uppfylla ändamålet.
Man har fruktat, att BevillningsUtskottets förslag äfvensom
Rikets Den i Augusti. 21 Ständers beslut kunde vara felaktiga.
Jag medger detta, tj dessa Författningar äro gjorda af menniskor, men jag hemställer, om icke en RiksPröfningsCommitte är sammansatt af alldeles samma sort, och författningens tillämpning blir då en opinionssak, likaväl som Ständerne kunna afgöra sådant efter opinioner; och dylikt bör i alla fall ej tillkomma andra än Rikets Ständer.
Jag skulle för öfrigt icke tro några särdeles olägenheter kunna uppkomma genom Utskottets förslag, åtminstone icke flere, än de som existerat vid denna Riksdag, då KammarRätten gjort anmärkningar vid 12 eller i3 hela Läns värderingar.
Enär Regeringen icke afgjort dessa frågor, utan liänskjutit dem till Rikets Ständer, visar detta Regeringens sorgfällighet, att icke gå Rikets Ständer i förväg i beskattningsmål, eller vidtaga någon åtgärd, som kunde inskränka Rikets Ständers beskattningsrätt, och jag skulle nnmera icke tro, att dylika anledningar till anmärkningar skola förekomma, som de, hvilka föranledts af 1823 års Författning.
Jag skulle förmoda, att Taxerings- och PröfningsCommitteerna kunna få tillämpa författningar, så väl partielt, som generelt, der det behöfves, helst fråga icke kan uppkomma om så stora summor.
Jag anhåller således å nyo om proposition till bifall å EevillningsUtskoltets Betänkande med de tillägg, som äro upptagna i det sednare Utlåtandet. 33 Den i Augusti.
Jag anhåller, att Utskottets första Betänkande måtte punktvis företagas.
I sådant fall begär jag proposition till bifall af första mom. med den ändring att i stället för ”Kronans Ombud” må utsättas Kronans Ombud i Länen, ty jag anser det böra stå uttryckt, att blott Kronans Ombud i Länen, samt den skattdragande, äga rätt att göra anmärkningar vid taxeringen.
I afseende på första punkten instämmer jag således med Herr Tham.
Men i frågan om den RiksPröfningsCommitte'e, som af Grefve Spens blifvit föreslagen, anser jag, att om man öfverklagar Minimi-TarilTen i Länen, är det både oformligt och oriktigt, alt verkställande magten får döma deröfver.
Jag inser dock visserligen svårigheten af att nu organisera en sådan Committé’, synnerligen då begreppet om beskattningsrätten hos folket är så förvilladt, som BevillningsUtskottets senare Utlåtande utvisar.
Jag hoppas i öfrigt, att BevillningsFörordningen skall blifva så fullständig, att de fall, då en RiksPrÖfningsCommitle' skulle erfordras, torde varda högst sällsynta.
Herr Rosenblad, Bernhard, och Herr Ribbing, Arvid, begärde, att BevillningsUtskottets förevarande Utlåtande mätte ytterligare få hvila på bordet; hvilket Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade icke kunde, enligt 49 §•
Den i Augusti. 23 Å nyo foredrogs Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens elen i i sisllidne Julii under N:o 52 afgifne, och den 19 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde Anmärkningar vid Utskottens under N:o 10 förut meddeldte Betänkande i fråga om tillökadt anslag för UndervisningsVerken i Riket; och blef berörde Utlåtande, uppå anhållan af Grefve Frölich, David, och Herr Nordenankar, Gustaf, jemlikt 49 §■ Riksdagsordningen, ytterligare lagdt på bordet.
Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 8 sistlidne Julii under N:o 140 afgifne, och den 19 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande i anledning af ett föreslagit stadgande i Kongl. CanzliOrdningen, i afseende på Allmänna Handlingar, som kunna utur Riket föras.
Föredrogs ånyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 8 sistlidne Julii under N:o 141, afgifne, och den 19 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid följande Utskottets förut meddeldte Betänkanden: N:o 102.
I anledning af väckt fråga om skyldighet för Norrländska Allmogen, att vara försedde med bevis, att de varor, 24 Den i Augusti. som af bemälte Allmoge försäljas i Stockholm, äro af egen Gårds-afvel; N:o iio. Rörande väckt fråga om Skattelösen af Ecclesiastik-hemman i Skåne; Och fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit den 22 och 25 sisllidne Maji af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne.
Å nyo föredrogs Allmänna Besvärs- och.
EkonomiUtskottets den 8 sistlidne Julii under N:o 1/^2 aflåtne, och den ig i samma månad på bordet lagde, förnyade Betänkande, i fråga om Forväsendet samt Gästgifveriskjuts-anstalterne.
Herr Rosenqvist Fredrik Leonhardj anhöll att detta Betänkande måtte ytterligare blifva hvilande på bordet.
Då jag ej visste, att detta Betänkande skulle i dag förekomma, och jag har åtskilliga anmärkningar att emot detsamma framställa, dem jag likväl nu ej är beredd framföra, anhåller jag äfven, att det måtte ytterligare få hvila på bordet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att enär flere Ledamöter begärt, att EkonomiUtskottets fö - Den t Augusti. 25 revarande Betänkande måtte ytterligare hvila på bordet, kunde sådant, enligt 49 §•
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 8 sistlidne Julii under N:o i43 afgifne, och den 19 i samma månad på bordet lagde.
Utlåtande, i anledning af väckt Motion om belåningsrätt uti publika fonder å ritorr Spannemål.
Då ifrågavarande af Herr Santesson väckte
Motion om belåningsrätt uti publike fonder å ritorr Spanmål blifvit af Vällofl.
BorgareStåndet till Rikets Ständers Banco-samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens gemensamma handläggning remitterad, men endast Ekonomiutskottet handlagt ärendet, utan att BancoUtskottet deröfver på minsta sätt sig yttrat, finnér jag remissen icke vara hvarken i behörig ordning eller med behörig fullständighet besvarad, ty att Ekonomiutskottet tillstyrker en sak, som troligen icke är verkställbar, det bade Utskottet sjelf bordt finna icke vara förenligt med redbarhet i åsigter.
Jag för min del finner, att Utlåtandet antingen rakt bör afslås, eller ock ånyo remitteras till BancoUtskottet, för att få en ordentelig handläggning.
Herr Rosenblad^ Bernhard:
Historien
Den i Augusti. om detta Utlåtandes öde är, att Ekonomiutskottet genom ProtocollsUtdrag meddelade BancoUtskottet den upplysning, att Ekonomiutskottet tillstyrkt belåning af Spanmål i Banken, och önskade få veta BancoUtskottets mening derom.
Detta förfarande har visserligen icke hitintills varit brukligt, enär BancoUtskottet väl först bordt yttra sig, huruvida Bankens tillgångar och säkerhet tillåta sådana belåningar; men BancoUtskottet följde EkonomiUtskottets exempel och fattade sitt särskilta beslut af innehåll, att Utskottet ej kunde tillstyrka belåningen, då medel icke funnos, och en sådan belåning ej eller öfverensstämde med Bankens säkerhet.
Ekonomiutskottet har gått ännu längre, då det med BancoUtskottets rätt föreslagit, huru belåningen skall ske, och som detta icke är öfverensstämmande med de för Banken redan gifne föreskrifter, anhåller jag om afslag å Utlåtandet, så mycket heldre som Ekonomiutskottet öfverskrida den detsamma i Riksdagsordningen lemnade rätt.
Särskildt vill jag erinra, att de Herrar, som gilla sjelfva saken, icke förlora sin talan, om vi än afslå detta Utlåtande, ty Herr Rothliebs motion i samma ämne är remitterad till Stats-, Banco- och Ekonomi-Utskotten, och när Betänkandet deröfver inkommer, äfvensom när BancoUtskottets stora Låne-Betänkande förekommer till öfverläggning, är tillfälle för dessa åsigter att göra sig gällande.
Del är kanske ursäktligt, Oen i Augusti. »7 att
BancoUtskottet icke inora åtta dagar återskickat motionen; det hade visserligen skolat ske, om Banken och dess rörelse stått under Ekonomiutskottet, men förhållandet är icke sådant, ehuruväl detta Utskott, på grund deraf, att allt kan refereras till nytta eller skada för Landet i ekonomiskt afseende, tyckes vilja draga hela Banken under sig.
Om det vore riktigt, så vore det visserligen öfverflödigt för BancoUtskottet att yttra sig i något ämne, och Ekonomiutskottet behöfde då hlott att uppträda i Bankens Sessionsrum, för att såsom sådant och i dess ställe fungera.
Jag anhåller om afslag å Utlåtandet, eller oek, att det åtminstone måtte få hvila på bordet, till dess frågan om Bankens Lånerörelse förekommer.
Jag förenar mig desto heldre med Herr Rosenblad om afslag å detta Utlåtande, som -ett sådant afgörande icke sedan hindrar Rikets
Ständer att besluta belåning af ritorr spannemål.