Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del anser jag planen i detta StatsUtskoltets Utlåtande bättre än den varit i dem, som tillförene i dylika mål blifvit afgifua, 204 Den 5 Mars f. in. ty ämnena äro här åtskilda och framstaldä på ett åskådligt sätt, hvilket förr icke ägt rum.
Men deremot saknas i Utskottets Utlåtande, hvad jag hade hoppats att få se, ett allmänt omdöme om förvaltningen af Statsmedlen, sedan sista Riksdag.
Då Utskottet ej afgifvit något sådant, och ingen annan heller gjort det här, så tillåter jag mig att säga min mening derom.
I allmänhet finner man att de summor, vid hvilka anmärkningar blifvit gjorda, ej äro betydliga„ till beloppet, men många.
Slutsatsen blifver, att det icke är för stora summor som vederbörande någon gång vågat öfverträda de föreskrifter Rikets Ständer gifvit, men att de gjort det oftare försmå ändamål.
Detta bevisar en desto ringare aktning, för att ej säga förakt för Rikets Ständers föreskrifter.
Just derföre hade jag trott, att man bordt nagelfara med dessa mångfaldiga smärre afvikelser, och icke öfverhalka dem; ty man borde söka göra slut på striden om granskningsrätten, och icke förlänga den.
Då jag för min del städse velat lemna Styrelsen all tillbörlig frihet i uppbörd och andra verkställighetsåtgärder, i anseende till allmänna medel, anser jag mig deremot böra och kunna med fog yrka, att Ständerne ej skola efterskänka något af deras granskningsrätt eller någon af de controller, som dertill höra.
Det är under sådan åsigt, jag vill upptaga några ämnen, hvilka ej varit af andre talare vid - Den 5 Mars f. m. ao5 rörda, eller på samma sätt behandlade.
Hvad först angår tiden för anmärkningarnes eller Revisionernes utsträckning, så liar jag förut tillräckligen yttrat mig deröfver, för att nu blott instämma i det anförande Grefve Gyllenborg afgifvit.
Sidan 246 tillstyrker StatsUtskottet det Riksens Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhällcij att vederbörande Verk och Auctorit, eter, som förvalta fonder, hvaröfver allmän granskning af Rikets Stander och deras Revisorer äger rum, måga anbefallas till hvarje Revisionsförrättning afgifva berättelse
Öfver fondens tillstånd och förvaltning för den tid, som då kommer att Revision undergå.
Förmodeligen bar detta beslut blifvit fattadt och tryckt så länge sedan, att StatsUtskottet då ännu icke hade kommit i kännedom af Konungens Proposition till Rikets Ständer, med förslag till Instruction för Revisorerne; ty der har Konungen redan gifvit sin afsigt tillkänna, att anbefalla hvad här skulle begäras.
Således synes denna punkt vara öfverflödig.
Sidan 2Öo, har Utskottet ansettj att, med undantag af 8:de Hufvudtitelns anslag till Extra utgifter, öfriga på Hufvudtitlarne anvisade medel böra vara underkastade öppen redovisning.
Jag instämmer alldeles med Utskottet i den senare delen, men icke i undantaget.
Sådane som Författningarne nu äro, tror jag icke att de 100,000 R:dr till
Extra utgifter äro undantagna från öp - ao6
Den 5 Mars f. m. pen redovisning.
Då StatsTJtskottet likväl påstår sådant, borde det väl hafva uppgifvit skälen dertill.
Men jag har ej emot, att ett sådant undantag för framtiden medgifves.
Hvarje Styrelse, likasom den private, behöfver någon summa, hvilken efter godtycke må kunna användas utan granskning af andra.
Om en summa, under sådant förbehåll ansloges, så kunde man vara så mycket strängare med det öfriga; och då hoppas jag* att de öfrige Hufvud titlarne skulle befrias från medels användning på sådant sätt.
Sidan a5t, föreslås, att underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t må förnyas, det vederbörande, som af Statsmedlen uppbära förskott, emot redovisning, måtte i Nåder anbefallas, att derföre afgifva specifique och verificerade räkningar, hvaröfver det Verk, som medlen utbetalar, bör hafva, tillsyn.
Denna framställning är föranledd af anordningar, som på föregående sidan omförtnälas, till något af Kongl. Majit kändt behof.
Följden af dem har varit, att man i räkenskaperna blott sett, att en viss person emottagit en viss summa, men ej, hvartill han sedan anväiidt benne.
Ett sådant redovisningssätt kan ej godkännas; ty det kunde hända att emottagaren sjelf beholle penningarne, då han ej i sin ordning med qvittencer bevisade, att lian utbetalt dem till Statens ändamål.
Jag instämmer äfven i den mening, att, i fråga ctn^penningeför vältning, der Rikets Ställ - Den 5 Mars f. m, 207 der hafva afgörande-rätt, är det icke lämpligt, att de förfara såsom i önskningsmål, och upprepa önskningar, hvarpå intet afseende göres.
Jag hemställer, om det ej vore bättre, att vidtaga en åtgärd, hvarigenom man hvarken behöfde denna utväg, eller att vända sig till Constitutions- eller StatsUtskotten; den nemligen, att när Revisorerne anmälte, det någon summa hade emot Rikets Ständers föreskrift blifvit använd, eller åt någon anordnad utan skyldighet till redovisning, Fullmägtige iRiksgäldsContoiret ägde att innehålla ett motsvarande belopp af Statsbristsumman.
Hvad FriCadetterné angår, tror jag, att StatsUtskottet haft rätt i sin hemställan, att i elen mån de nu redan antagne FriCadetter af de 3 ofrälse Stånden ifrån Academien utgå, förskotten borde minskas j, samt inga. nja FriCadetter till underhållande på sätt nu skedt antagas.
Om man skulle på sätt en talare yrkat, genast indraga medlen, hvad skulle det blifva af de ynglingar, sorn nu befinna sig vid Academien, och hvarken hafva fullbordat sin lärocours, eller äga anuan tillgång dertill.
För deras skuld instämmer jag således med StatsUtskottet, ehuru olagliga dessa förskott eljest må vara.
Hvad å sidan 255 förekommer, att icke Kronans tillständiga rätt måtte bortgifvasj såsom det skedt i hänseende till Kongl. Räntmästaren Ouchterlony, tror jag så mycket mera förtjena Riksens Ständers 2o8 Den 5 Mars f. in. uppmärksamhet, som det icke är i detta fall allena, utan äfven i fråga om böter, man sett nåden sträcka sig så vida, att de blifvit vederbörande efterskänkta, äfven då tredje mans rätt, nemligen åklagarens andel, varit i fråga.
Hvad angar den åt Öfverste Haliencreuts beviljade lönetillökning; så är det väl Styrelsens rätt att disponera besparingarne, men att gifva bort dem, tvert emot Rikets Ständers yttrade mening, tror jag ej vara riktigt, utan att äfven i ett sådant fall, den innehållning jag föreslagit vore ett riktigt correctif.
I hänseende till anslaget på Civilstaterne eller Andra Hufvudtiteln af arfvoden åt Ledamöterne i KrigsIiofRätten; synes det vara så mycket obehörigare, som Ledamöterna varda till denna förrättning commenclerade.
Att corn» menderas tillhör endast militairer, och några utgifter till commenderingar således icke kunna påföras CivilStaternas Hufvudtitel.
Rörande det, sidan 261, uppgifna förhållande med utbetalningen af Ministerstatens aflöning, torde Rikets Ständer måhända böra vidtaga någon kraftigare åtgärd, än att blott förnya en framställning, hvarpå hittills ingen rättelse följt.
Det är klart, att en del af detta anslags användande måste vara hemligt, och från allmän granskning undantaget, men lönerna till sändebuden, och deras biträden mätte ej vara af denna egenskap.
Om de, likasom fordom, skid - Den 5 Mars i'. ra. aog skulle hädanefter qvittera sina qvartal i StatsContoiret, i stället för Cabinettet, kan ej hora till den hemliga politiken, Jag tror det tvärtom vara af vigt för våra sändebud, att de må kunna påräkna sina löner lika ordentligt sorn andra tjenstemän, hvilka uppbära dem i StatsContoret.
Hvad som säges, sidan 264, derom, att Kongl. Räntekammaren icke må vara underkastad inventering, är, i min tanka, orätt.
Jag instämmer i det afseendet med Friherre Anckarswärd.
Likasom Revisorerna kunna och höra inventera behållningarne i Banken och RiksgäldsContoiret, likaså böra de göra i StatsContoiret; emedan detta är den slutliga controllen, som gifver fullständighet åt hela granskningsåtgärden.
I afseende på hvad som yttras, sidorne 266 och 267, om afskrifning af arrendet för en trädgård vid Marieberg; så är det visserligen en obetydlig summa, men för grundsatsen skull torde det icke så lätt höra afskrifvas.
Om löftesmännen ej kunna betala, har det förmodligen varit vederbörande EmbetsmänS fel, som antagit borgen för god, utan att känna löftesmännens vederhäftighet, eller tillse, att den var bestyrkt, på sätt som enskilte män, som Banken, och andre, hvilka förvalta penningar, pläga fordra.
Jag tror således att, innan afskrifning beviljas, borde krafvet vändas emot Krigskollegium, eller vederbörande inom detsamma, hvilka i5 H. *4 aio Den 5 Mars f. m. ej iakttagit sin pligt.
I frågan om förvaltningen af Brudgåfvefonden, är jag af samma mening, som Revisorerne år 1827; likväl, och då frågan om NummerLotteriet är återremitterad i sammanhang med Inkomstbetänkandet, och denna fråga förmodligen blir afgjord förr än det nu förevarande Utlåtandet, hoppas jag, att om Rikets Ständers pluralitet afslår fortsättningen af Lotteriet, vi äfven måtte med detsamma slippa ifrån denna tvist.
Ifrågavarande medel skola då ofelbart upphöra att utgöra en särskilt cassa, och inflyta till RiksgäldsContoret.
Om användandet af Strömrensningsfondens medel, instämmer jag i Herr Lagerhjelms mening.
Det torde äfven vara af beskaffenhet, att höra föranleda innehållningsåtgärden.
Jag] anhåller om återremiss af Utlåtandet.
Hans Eocceltence Herr Grefven och LandtMarskcilken tillkännagaf, att plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus :
Det är ej min afsigt, att här vederlägga anmärkningar, gjorda mot speciella delar af Utskottets Utlåtande.
Det fordras gemensam öfverläggning inom Utskottet för att utröna, i hvilken moa de kunna vara grundade, och det vore förmätet af en enskild Utskottets medlem, att vilja for - Den 5 Mars f. m.
211 dra afseende på den opinion han enskilt kan hysa.
Men af tvenne värde talare hafva anmärkningar blifvit gjorde mot de i Utlåtandet uttryckta åsigter af allmännare beskaffenhet.
På desse anmärkningar anser jag mig både berättigad och forpligtad att svara, då jag instämmer i de af Utskottet yttrade och af desse talare tadlade åsigter.
När Rikets Ständer till StatsUtskottets handläggning remittera Revisorernes Berättelser, är afsigten dermed , att Utskottet skall till Rikets Ständer inkomma med Utlåtande, huruvida de af Revisorerne gjorde anmälanden kunna påkalla några åtgärder å Rikets Ständers sida, till beredande af en större ordning i statsverkets styrelse och förvaltning.
Utskottets befattning i dessa fall är en referents inför Rikets Ständer, som utöfva beslutanderätt.
Någon pröfning af Revisorernes handlingssätt i allmänhet synes mig härvid ej kunna komma i fråga, ej heller något gillande eller ogillande af deras framställda åsigter, utan så vida de kunna äga till föremål åtgärder, hvilkas vidtagande man ansett behöfligt.
I följd af denna åsigt har ett fortsatt gillande eller ogillande af åsigter och opinioner, alltid förekommit mig mindre lämpligt; derigenom förvandlas
Revisorn, som har ett en j4* - 212 Den 5 Mars f. m. keit actorat att föra å principalers vägnar, till part, nödsakad att strida för sina opinioner och handlingar, först inom StatsUtskottet, om han är medlem af detsamma, och sedan inom det Stånd, till hvilket han hörer; och Utskottet, hvars befattning i dylika mål borde vara att helt enkelt inför Rikets Ständer referera sakförhållanderne, och underställa deras pröfning de åtgärder som de ansett sig böra föreslå, inledes att utöfva en domares befattning.
Man har tadlat Utskottet för den form det gifvit åt sitt Utlåtande.
Denna form äger sin grund i den granlagenhet Utskottet funnit sig vara skyldigt så väl de granskande Revisorerne, som Rikets Ständer.
Utskottet har trott sig böra upptaga alla af Revisorerne gjorde anmälanden.
Utskottet har ansett dem såsom utgörande Revisorernes kreditj och upptagit dem på sitt debets samt sedan uti sitt kredit redovist hvarje post.
Finnas brister i formen att anmärka, så har dock just genom denna form anmärkaren blifvit lättad i sin möda att upptäcka Utskottets misstag.
I sjelfva formen ligger således beviset, att Utskottet velat gå ärligt till väga, hvilket den, som förer andras talan, och vårdar andras rätt, billigt gör till sin förnämsta pligt.
Skulle, såsom anmärkaren befarar, denna brist i formen blifva orsak dertill, att det nya Utlåtandet kommer för sent till Ständernes bedömande l
Den 5 Mars f. m. 213 och afgörande, så kan dock Utskottet derföre icke vidkännas någon skuld.
I en och en half månads tid har man varit sysselsatt med de undersökningar, som Revisorernes berättelser gjort nödvändige, och inom Inkomst-Afdelningen, till hvars befattning de speciellare undersökningar hört, har man ej skytt de mödor, som detta arbete fordrat.
Man tadlar
Utskottet för det det icke i följd af de anmälanden, som af Revisorerne blifvit gjorde, inkommit med ett allmänt omdöme öfver hushållningen med allmänna medel.
Utskottet torde föredraga att grunda ett sådant omdöme på den revisionsåtgärd, som åligger Utskottet sjelft.
Rätta tiden till dess angifvande blir väl ock när tablåen öfver de utgifter, sorn utgått från öfverskottsmedlen, blir Ständerue förelagd.
Man har strängt tadlat Utskottet för det Utskottet sagt ”att det hinder, hvilket mött ”Revisorernes begäran om del af handlingar "för den, efter de tvenne revisionsåren för"flutna, tiden, ligger uti nu gällande föreskrifter.
” Ridderskapet och Adeln täcktes tillåta mig, att här teckna grunddragen lill Revisionernes historia, ifrån den tid Lagstiftaren tillerkänt Rikets Ständer rättighet att genom ombud på bestämda tider låta efterse och granska StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning; och hoppas jag, 2 I 4 Den 5 Mars f. m. att Ridderskapet och Adeln deraf torde finna, att Utskottet i denna fråga handlat såsom det ägnar män, hvilka i erfarenheten af förflutna tiders heister finna en uppmaning att tänka på utvägar, huru brister för kommande tider skola förebyggas.
Ifrån år 1809 till år 1821 voro de i sjelfva StatsContoret förda höcker af den beskaffenhet, att de icke kunde revideras.
En längre tid åtgick, innan Rikets Ständer, för att komma i full utöfning af sin granskningsrätt, hunno bereda antagandet af ett sådant bokföringssätt, att granskning blef möjlig.
Man föreställe sig böcker utan af-» slutning, åtminstone icke synlig för Revisorernej öfverbalanceringar, icke från den 3i December till följande dagen eller till den 1 Januari, utan med öfverhoppande af 365 dagar, till den 366:te dagen; eller ifrån år 1813 till år i8i5, och ifrån år 1814 till år 1816.
Det är från detta besynnerliga förhållande, som stadgandet, att revisionen borde omfatta 2:ne år, torde böra härledas, Memorialböckerne öfver Titlarne voro så construerade, att, enär en Revisor, med anledning af verificationers lydelse, fästade uppmärksamheten på origtigt upptagne poster, kunde felet på stället rättas förmedelst raderknifven.
Hvad jag här anmält, har jag, deltagande uti Revisionen för år 1817, erfarit.
När StatsVerkets räkenskapsböcker vo-.
Den 5 Mars f. m. ro af sådan beskaffenhet, är det icke att undra på, att Revisorerne funno zifferrevisionen obehaglig, föga båtande, och hufvudsakligen fästade sin uppmärksamhet på den del af granskningen, som har anordningarne till föremål.
När härtill kom, att Revisorerne öfver Statsverket, jemväl hade revisionen af Bankens och RiksgäldsContorets räkenskaper sig uppdragen, att de i följd af den speciella uppmärksamhet de ägde att, inom desse verk, fästa på de administrativa åtgärderne, ovillkorligen borde sträcka sina forskningar så nära som möjligt inpå tiden för deras sammanträden, så är ej heller att undra på, serdeles då räkenskaperne inom Statsverket framställde sig såsom ett outredbart chaos, att de ville inom Statsverket utöfva såsom rättighet, hvad som inom Banken och RiksgäldsContoret var en dem åliggande pligt.
Skillnaden emellan rättigheten på ena stället och pligten på det andra är dock väsentlig.
Inom Banken och RiksgäldsContoret ägde Revisorerne alt rättcij hvad de funnit vara kommit i olagj inom Statsverket lingö de inga föreskrifter gifva, utan endast anmäla, hvad de funnit från föreskrifter afvika.
Jag vill ej här inlåta mig i striden om den påstådda rättigheten att sträcka granskningen af gjorda anordningarj utöfver tiden för sjelfva de räkenskaper, i hvilka anordningarnes resultater upptagas.
Men hvad jag, med någon kännedom af räkenskaper och af ziff - 2i6 Den 5 Mars f. na. rörs betydelse, tror mig kunna försäkra, är, att desse recognosceringar äro utan ändamål och nytta, Att under så beskaffade förhållanden opinioner bildat sig, stående i strid mot hvarandra, bör ej förefalla oväntadt.
Det torde dock icke tillhöra Lagstiftarne och deras ombud att deri deltaga; men ofelbart tillhör dem, att bortrödja anledningarne till strider i en framtid. linder sådan synpunkt har Utskottet handlat; undvikande att döma opinionerne emellan, har Utskottet skutit skulden på föreskrifterne, på lagens bokstaf, mera medgörlig än de, som tolka den, och de, som äga att tyda den.
Skulle än Utskottet härutinnan hafva gått längre, än det skäligen bordt, hvem kan derföre vilja tadla det, då fråga är om bestämdare lagar för framtiden?
De nu gällande föreskrifter äro, såsom föreskrifter betregtade, brislfulle.
Redan det är ett fel, att Revisionen omfattar tvänne års räkenskaper; ett förhållande som icke i något annat land äger rum.
Ofvanföre har jag uppgifvit sannolika anledningen dertill.
Men instructionen är hufvudsakligen felaktig derutinnan, att det är StatsContoret allena, sorn har sig ålagt att till Revisionerne afgifva berättelse, icke de egentliga Verken, hvilka dels från StatsContoret
Den 5 Mars f. m. 217 erhålla medel till Statsbehofvens bestridande, dels till detsamma lefverera medel, såsom Tull- och Postverken.
Dessa förvaltande
Verk utgöra dock hufvudföremål för granskningen, hvaremot StatsContoret torde kunna anses såsom StatsVerkels vexelbank.
StatsContorets berättelse borde utgöra en tableau af StatsVerkets penningerörelse, då deremot berättelser ne från de speciella förvaltande
Verken borde vara uplysande jemväl i detailler, och för öfrigt så construerade, att den redovisande sjelf uti dem framställer de afvikelser från föreskrifter, som omständigheterne kunnat göra nödige.
Man har begärt, att få veta, hvad sorn menats dermed, att man uppgifvit tvenne mål, såsom remitterade till serskild handläggning.
Desse mål hafva blifvit öfverlemnade till Constitutions-Utskottet.
Ridderskapet och Adeln torde erinra sig, att tvenne remisser till detta Utskott blifvit af Stats-Utskottet begärde.
Derjemte får jag erinra, att vid förra Riksdagar StatsUtskottet aldrig redovist inför Rikets Ständer för de mål, som det ansett sig böra till ConstitutionsUtskottets handläggning öfverlemna.
Orsaken, hvarföre målen måste i Utlåtandet omnämnas, ligger i Utlåtandets form; det blef nödvändigt för Utskottet att visa, att desse mål icke undfallit dess granskning.
Orsaken åter, hvarföre den ordfor - 2l8 Den 5 Mars f. m. mel blifvit nyttjad, hvarpå anmärkarne fästat uppmärksamhet, och att mau icke uttryckligen sagt, alt de blifvit remitterade till ConstitutionsUtskottet, torde kunna sökas deri, att Lagstiftaren sjelf behandlar dylika mål med en viss mysteriositet, och att det är corporationers pligt, att handla i Lagstiftningens anda, När dessutom man vet, att det fins sjuka fantasier, som i sådant kunna se något olycksbådande, hvarföre icke vara skonsam, när ingens rätt derigenom förnärmas.
Det blir alltid en svår pligt att fylla, den att aflossa en pil mot en annans bröst; och man brukar icke nu mera, sedan man fullgjort hvad ens kall åligger, att rusa fram och vrida om pilen uti såret.
Grefve von Schwerins anförande hade blifvit afbrutit genom ankomsten af tvänne Kongl.
Maj:ts ÖfversteKammarjunkare Friherrarne F. von Friesendorff och S, Sparre, hvilka å Kongl. Maj:ts höga vägnar kallade Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken samt de af ftidderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka såsom Ståndets Deputerade varit Faddrar vid Hans Kongl. Höghet ArfFurstens Hertigens af Östergöthland Oscar Fredriks döpelse-act, att å nästkommande Söndag den 8 dennes klockan x eftermiddagen infinna sig å Kongl. Slottet, för att afhöra Te Deum, i anled - Den 5 Mars f. nu »ing af Hennes Kongl, Höghet Kronprinsessans återvundna hälsa, samt bevista Hennes Kongl. Höghets Kyrkotagning.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken anmodade Herrar Öfverste-Kammarjunkare att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts nu meddelte Nådiga kallelse och bjudning skulle blifva i underdånighet hörsammad.
Herr von Heynnej Georg; Redan innan jag fick den erfarenhet, jag erhöll vid sista Riksdag, såsom Ledamot af StatsUtskottet, var jag Öfvertjrgad att den Revision Rikets Ständer förbehållit sig af Statsverket, minst af allt har afseende på zifferbexäkningen.
Jag får, såsom Ledamot af InkomstAfdelningen vid sista Riksdag, nu förklara, att man icke misstagit sig, då man trott, att de Verk, som förut reviderat ziffran, gjort det med bestämdhet.
Således är detta den minst vigtiga delen.
Den mest magtpåliggande är, huruvida anordningarne blifvit gjorde i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer beslutit, och hvad de åsyftat, då de gifvit anslagen.
Derföre har det alltid varit min öfvertygelse, att Revisionen borde, såsom den vigtigaste fördel af Rikets Ständers rätt att sig sjclfve beskatta, följa användningen och anordningen så nära som 220 Den 5 Mars f. m. möjligt.
Med en sådan förutsättning deltog jag äfven i uppgörandet af den Revisions-instruction, som vid sista Riksdag beslöts, under full öfvertygelse, att det vore Rikets Ständers rätt att en sådan inslruction utfärda.
Det är orsaken, hvarföre jag äfven nu reserverat mig emot StatsUtskotlels yttrade tanka, att de båda föregående Revisionernes Ledamöter gått för vida, då de infordrat handlingar för längre tid än för de tvenne åren.
Jag tror ej att de gått för vida, utan att det var dem föreskrifvit genom Rikets Ständers beslut.
En annan sak var, att, då det mött Konungens vägran, de fyllt sin pligt när de begärt, och Konungen följt sin rätt, då han vägrat det.
Jag har således reserverat mig mot den anmärkningen, Jag har, i afseende på många af de anmärkningsvärda förhållanden, som Revisorerne anmält, också varit af den tanka, att de hade bordt med allvar upptagas af Utskottet, icke för summornes betydenhets skull; men principen blir altid lika helig, om än summan är liten.
Min öfvertygelse är, att anmärkningar ej äro så farlige, som mången tror.
Jag anser deras ordentliga behandling vara lika vigtig för Rikets Ständers rätt, som för Styrelsens rätt, att sig försvara.
Halkar man öfver dem, så är en skugga kastad, som möjligen kunde upplysas.
Det är delta förhållande, som förauledt min nu gjorda motivering in - Den 5 Mars f. m. 221 för Ridderskapet och Adeln af den Reservation jag afgifvit mot Utskottets Utlåtande.
Ehuru jag, då jag förra gången yttrade mig, ansåg mig ej böra ingå i specialiteter, och oaktadt jag tror en del af StatsUtskottets Utlåtande vara väl grundadtj likväl enär flere Ledamöter inom Ridderskapet och Adeln anmärkt i detalj en punkt, hvari jag anser Utskottets yttrande vara riktigt, uther jag mig få redovisa för Utskottets åsigt.
Sidan a5o står:
Utskottet har ansett, att, med undantag af 8:de Hufvudtitelns anslag till Eactra-utgifter, de öfriga på Hufvudtitlarne anvisade medel böra vara underkastade öppen redovisning.
Inom Utskottet uppstod fråga, huruvida medel skulle få disponeras utan redovisning äfven på de andra Hufvudtitlarne.
(Att så varit äfven förr på 8:de Hufvudtiteln, lärer vara bekant för en och hvar).
StatsUtskottets Utlåtande innefattar att sådant icke vore riktigt, utan att det endast på 8:de Ilufvudtiteln finge ske, hvaraf ingen större befrielse från granskning och intet annat blef en följd, än hvad som nu äger rum.
Deremot har Utskottet ej sagt, att hela titteln kunde på sådant sätt användas, utan blott att på det anslaget vore sådant möjligt, och att det der vore på sitt rätta ställe.
Jag anser nödigt, att ett sådant anslag existerar, och då finner jag ingen lämpligare plats derföre, än de så kal - 322 Den 5 Mars f. na. lade cxtra-utgifterne.
Till hvad belopp en sådan fri dispositionsrätt bör utsträckas, har jag ej kunnat bestämma min öfvertygelse om.
Efter den sista räkenskapen jag sett, uppgår summan deraf till 45,000 R:dr.