Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan ångkraften blifvit uptäckt, har emellertid jernvägen, som deraf varit en följd, blifvit det utan jemförelse fullkomligaste kommunikations - Den 23 September f. 111. 221 medlet; och allt hvad som förut blifvit sagdt i allmänhet om kommunikationsanstalternas genomgripande betydelse för ett lands framåtskridande, så väl i andligt som materiell hänseende, eger således i främsta rummet sin tillämpning på jernvägarne.
Men på samma gång man betraktar en sak från dess allmänna synpunkt, måste man äfven se på sättet för dess utförande.
Det förhåller sig nemi. så, att äfven den vigligaste sanning, lösryckt från det sätt, hvarpå den tillämpas, är af föga eller intet praktiskt värde.
Vid förra Riksdagen, då jernvägsfrågan förevar, ansåg jag det system, som då antogs för jernvägars anläggning, till sjelfva sin grund felaktigt.
Detta var skälet, hvarföre jag, som då likasom nu gillade saken i sin princip, likväl fann mig förhindrad alt i något afseende medverka till det beslut, som då fattades, och derföre endast med lystnad åhörde förhandlingarne, samt vid besluten fritog mig från all delaktighet deri.
De farhågor, jag då hyste, hafva tyvärr bekräftat sig, och det jernvägsarbete, som då beslutades, har efter mitt omdöme varit en bedröflig sak, både till sin begynnelse och till sin fortsättning, och blifver del förmodligen äfven till sitt slut.
Jag hoppas, att detta mitt yttrande icke tydes, såsom skulle jag linna något nöje deruti, att min åsigt i denna sak blifvit af erfarenheten bekräftad.
Detta är långt ifrån mig, ulan beklagar jag fast heldre den föga glädjande utgången, hvaraf emellertid kan dragas god nytta, såsom en lärdom för framliden.
Emedlertid, och då nu jernvägsfrågan kommit på den ståndpunkt, som jag för min del anser vara den rätta: nemi. då man nu mera sjelf kommer alt bestämma om sina vägar, sjelf förvalta och utföra dem; kan jag, med del lifliga deltagande jag hyser för saken i dess allmännelighet, äfven med intresse deltaga i de beslut, som med afseende å dess tillämpning böra fattas.
De 3:ne hufvudsakliga frågor, som i detta afseende framställa sig, äro följande:
På hvad sätt skola medel till jernvägars anläggande erhållas?
Hurir mycket-skall dertill användas?
Hvilka jernvägslinier skola utföras?
Då alla dessa hufvudföremål äro inbegripna i de punkter af StalsUtslcs Utlåt., som nu äro under öfverläggning, utbeder jag mig att i största korthet få yttra mig öfver dem alla.
Sättet för medlens anskaffande tror jag rätteligen vara afgjordt genom det beslut, R. o. Ad. i afseende å det föreg:de Betänk, fattat, nemi. så, att de medel, som utöfver befintliga och disponibla tillgångar erfordras, skola . anskaffas genom ett klokt och ändamålsenligt orduadt inhemskt fondsystem.
K. Al. har äfven ansett delta vara det rälta sättet för medlens anskaffande.
Jag tror likväl, alt StatsUtsk. har i någon mån missförstått K.
M:s Propos. i detta afseende, då Utsk. ansell, att, enl. densamma, de öfverskott af Statsverkets inkomster, som kunde förefinnas, skulle utgöra fonden för statsobligationerna.
Härvid har Utsk. nemi. förbisett, att ordalagen icke hafva denna lydelse, utan att K.
M. föreslår, det de beräknade öfverskolten skola utgöra denna fond.
Dermed kan naturligtvis icke menas de tillfälliga öfverskott, som upkomma under tiden från den ena Riksdagen till den andra, ty dessa kunna aldrig utgöra lämplig fond för en statsskuld, utan dermed menas, att, så vida statsinkomsterna, 222 Den 23 Sep t cm b er f. m. nian nya skatters påläggande, oell ulan ökad bevillning, kunna beräknas lemna öfverskott, så borde denna överskjutande inkomst! användas på det sätt, alt dermed fonderades ett statslån till utförande af jernvägar.
1 afseende å sättet för medlens anskaffande, är jag således af samma lanke, som StatsUtsk.
Hvad anslagsbeloppel vidkommer, tror jag af flera skäl, alt man bör bålla sig lill den summa, som af åtskilliga reservanter inom StatsUtsk., och jemväl af flera talare på detta rum, blifvit föreslagen och förordad, nemi. 5 mill:r Hulr b:ko.
Med denna summa kan otvifvelaktig! redan ganska mycket uträttas och ett större belopp torde svårligen kunna användas under tiden till nästa Riksdag, ulan att öfveransträngning vid arbetet skulle ega rum.
Det är dessutom af mycken vigt, alt icke allt för stora summor, i form af statsobli gationer, på en gång utsläppas i rörelsen, då delta otvifvelaktig! skulle komma alt störande inverka på det omlöpande rörelse-kapitalets lämpliga förhållande lill rörelsen, äfvensom det skulle kunna utöfva ett betänkligt inflytande på sjelfva obligationernas värde.
Beträffande slutligen den, alt jag må så säga, geografiska delen af frågan, eller i hvilken riktning jernvägsbyggandet företrädesvis bör påbörjas, så erkänner jag, att man i delta afseende förebragt så giltiga skäl till bevis derför, att, jemte den stora vestra linien, som af K.
M. blifvit föreslagna, äfven den södra linien, eller från Skåne lill VVettern, är af synnerlig vigt för riket, att dessa skäl, enl. mitt förmenande, icke kunna med fog bestridas.
Stora intressen kämpa också om dessa liniers inbördes företräden, och måhända är det fara värdi, att dessa tvister kunna komma att ofördelaktigt inverka på hela sakens framgång.
För att undvika detta, diar man- visserligen föreslagit den utvägen, alt göra K.
M. lill skiljedomare, oell till honom öfverlemna valet emellan de båda linierim.
För min del hyser jag likväl stora betänkligheter emot en sådan utväg.
Det har redan blifvit yltradt, och det bör äfven vara klart för hvar och en, att Regeringens ställning derigenom skulle blifva särdeles brydsam.
Då saken är af sådan vigt, tror jag också det vara rättast, alt landets representanter sjelfva, så vidt möjligt är, solia derom öfverenskomma, så alt en bestämdt uttalad opinion af R.
St. kan tjena Regeringen lill stöd för dess förfoganden, och alt frågan icke hänskjutcs i ett alldeles obestämdt skick till Regeringens afgörande.
Hr Bildt har här framställt en modifikation af reservanternas förslag, hvarigenom åtminstone en utgångspunkt för jernvägslinien blifvit bestämd, och detta är visserligen en stor förbättring, men rättast vore likväl, enl. min tanka, att en något bestämdare' plan kunde upgöras.
Hvad jag emedlertid af lifligt intresse för sjelfva saken önskar, är, att en söndring i åsigterna icke mätte lända sjelfva saken lill skada.
Jag hoppas dock, att en sammanjemkning i detta afseende må kunna ske, och alt denna Riksdag, då så många andra stora, ja! jag vågar nästan säga, sekularfrågor, blifvit afgjorda, då t. ex. decimal-syslemets införande för rikets mynt, samt mål och vigt blifvit beslutadt; då en ny bana blifvit beträdd i afseende å den vigtiga lull-lagstiftningen; då ett uniformt postporto för inrikes brefvexlingen blifvit fastställdt; då den mera än ett århundrade fortgående, samhällsup - Den. 23 September f. m. 223 rörande frågan om skatteförenkling omsider blifvit på eli, enl. mili åsigt, lyckligt sätt afslutad; ilå man väl får antaga alt en genomgripande förändring i bränvinshandteringen blir vidtagen; och då dessutom så utomordentligt mycket blifvit gjordt för rikets försvarsverk; all denna minnesvärda Riksdag, säger jag, äfven måtte blifva den, då, genom en klokt grundlagd och varsamt begagnad slats-kredit, vi taga det första störa stegat, all med anlitande endast af egna bjelpkällor, ulan inblandning af nlländningen, tillegna oss elt af civilisationens och det materiella välståndets förnämsta medel; —ett väl ordnadt jernvägssystem.
I denna syftning anhåller jag, all R. o. Ad. måtte återremittera den G: te punkten, hvaremot den 7:de, enl. min åsigt, torde kunna direkte afslås.
Dä jag, såsom motionär i frågan om anläg gande af en af de 2:ue vigliga stambanor, som här blifvit omnämda, nu begärt ordet, torde det icke förvåna någon af R. o. Ad:s ledamöter, om jag vid detta tillfälle söker att göra gällande de vigtiga skäl, som lala för denna anläggning.
Jag ber likväl alt få förutskicka den anmärkn., att jag ingalunda underkänner viglen af de många skäl, som för en jernvägsslräckning i den andra riktningen, den emellan Götheborg och Stockholm, blifvit anförda, samt att, då jag erkänner detta, jag likväl tror, att denna bana icke uteslutande bör komma i åtanka, ulan att saken bör betraktas från båda sidorna, och anslag således beviljas lill bägge de föreslagna rigtningarne.
Jag ber derjemte alt få erinra derom, att frågan om riglningen af dessa hufvudlinier bar undergått en väsendtlig förändring, sedan K. M:s Nåd.
Propos. i ämnet afgafs.
Då hade man nemi. en grundad förhoppning, att den vid förra Riksdagen beslutade jernvägen emellan Köping och Hult skulle fullbordas.
För min del önskar jagv att denna förhoppning icke mätte svika, ty jag tror, att denna väg i många hänseenden är af stor vigt för landet.
Utsigterna i delta hänseende hafva likväl sedermera mörknat, och jag befarar, att man icke får laga för afgjordt, alt denna väg skall, i enlighet med R.
St:s beslut, komma att utföras och fullbordas.
Då uti K. M:s Nåd.
Propos., hvarest alla stambanorna finnas omförmälda, hufvudsakligl afseende fastades vid Slockholm-Gölheborgs-banan, var det förnämligast med hänseende dertill, alt medlersta delen af denna bana, nemi. mellan Köping och Hult, skulle fullbordas, och det var under denna förutsättning, som banans utsträckning till båda ändpunkterna borde ifrågakomma.
Emedlertid har, såsom jag nyss nämnde, förhållandet i detta hänseende betydligen förändrat sig.
Härförutan ber jag att få påpeka ett annat förhållande.
Vid riksdagens början funnos inga speciella och noggranna undersökningar, rörande jernvägslinien från Skånska kusten till Traheryd, och man var icke fullt förvissad, alt en sådan undersökning skulle utfalla till fördel för linien.
Nu äro dessa af enskildta personer påkostade arbeten afslutade och de hafva ådagalagt möjligheten, jag vågar säga, den lätta utförbarheten af en jernvägsanlägg - Den 23 September f. m. ning 1 ilen utstakade riktningen.
I det utkast öfver riktningen af jernvägsstamlinier- i riket, som General-Major Akrell pä K.
M:s befallning upgjort, finnes endast den liufvudsakliga riktningen af den Skånska stambanan utpekad, men aletta utkast har nu kommit närmare sin fulländning genom de afslulade nndersökningarne.
Sedan jag nu förutskickat dessa anmäknir och uplysningar, och derefter öfvergår lill updragande af en jemförelse emellan de båda omtvistade hufvudlinierna, anser jag mig böra på förhand anhålla, alt de talare, som förorda Sloekholm-Gölheborgs-banan, icke måtte» denna jemförelse se uttrycket af någon afvoghet emot sistnämnde banas anläggande.
Jag hyser ingen sådan känsla, men då jag föreslagit en stambanas anläggande i annan riglning, anser jag det vara min pligt att visa dess företräden genom jemförelse med dess medtäflare.
Man talar till en början om 11.
Sl:rs vid sednasle Riksdag fattade beslut i afseende å Köping-Hult-banan och säger, att detta beslut innebär en förutsättning om denna banas utsträckning till Stockholm och Götheborg, Det är svårt alt bestämma, om en sådan förutsättning verkligen förefanns eller icke, men, så vidt jag kan erinra mig, grundade sig det hufvudsakliga vilkoret för R.
Sl:rs bifall till ifrågavande järnvägsanläggning just pä den omständighet all denna bana utgjorde ett helt för sig, i det den sammanband vårt lands största insjöar, så att, äfven om banan icke skulle komma alt vidare förlängas, den likväl vore i ocl» för sig af ett obestridligt gagn för riket, derföre att den lättade transporten ifrån landets mest bergsbruksidkande landskap samt derjemte under 7 månader af året salle hufvudstaden i lätt och hastig förbindelse med rikets andra stad.
Jag bestrider visserligen icke, att många af dem, som röstade för Köping-Hult-banan, gjorde det i akt och mening, alt få denna bana så fort som möjligt utsträckt till Stockholm och Götheborg,'men jag tror, att egentliga orsaken lill R.
St:rs bifall lill Köping-Hults-banaus anläggning å en tid, då opinionen för dessa kommunikationsmedel ej var så starkt rotfästad som nu, bör sökas deruti, all banan i och för sig blefve af stor vigt för landet, äfven om den icke vidare förlängdes.
Jag ber vidare alt få erinra derom, att förbindelsen emellan vår östra och vestra kust redan finnes, ehuru den icke är så fullständig som önskligt vore.
Man torde icke heller kunna med fog bestrida, att då ett lands jernvägslinier skola bestämmas, det ligger mycken vigt derpå att tillse, hvilka delar af landet alldeles sakna kommunikationsmedel och hvilka äro försedda med sådana.
I detta afseende finna vi, att Götha kanal utgör en lätt vattenkommunikation emellan provinserna öster och vester om Wettern.
Skulle nu derjemte Köping-Hult-banan blifva utförd, så finge äfven Mälareprovinserna en direkt förbindelse med Götheborg.
Man anmärker vanligtvis härvid, alt 2:ne omlastningar, nemi. vid Mälareharanen och hamnen vid Wenern, blefve nödvändiga.
Jag medgifver viglen af denna anmärkn., men om äfven den sålunda åstadkomna kommunikationen emellan Stockholm och Götheborg är förenad med olä - Den 23 September f. m, 225 olägenheten af 2:ne omlastniDgar, sa måste likväl erkännas, att denna linie i allt fall medför stor fördel så väl för landet i sin helhet, som äfven för Mälare-dalen.
De, sorn förorda en jernbana, sträckt åt Götheborg, åberopa egentligen, att Götheborg är rikets andra stad och kanhända största handelsstad, alt den står i förbindelse med de vestliga länder, som tillhandla sig största delen af våra produkter, och att man således ur denna synpunkt bör sälta det inre af landet medelst jernväg i hastig förening med denna stad, innan vi tänka på någon annan jernvägsanläggning.
Jag skulle helt och hållet förena mig med de Hrr och män, som hysa denna åsigt, såvida vi icke redan hade 2:ue kommunikationslinjer från det inre af landet till Götheborg, nemi.
Götha kauailinien och linien från Mälaren öfver Köping och Hult in i Wenern, den förra fullbordad, och den sednare ämnad att fullbordas.
Då förhållandet är sådant, tror jag, alt en betydlig del af vigten utaf en jernvägsslräckning emellan Stockholm och Götheborg bortfaller.
För öfrigt anser jag det vara af stort inflytande på frågans bedömande, att betrakta, huruvida verkligen en så stor mängd af varor, som man förespegla!, skulle komma att ä den tillämnade jernvägen föras till Götheborg, för att derifrån exporteras.
Med hänsigt härtill anhåller jag all få under några ögonblick fästa mig vid våra hufvudsakliga export-artiklar.
Dessa äro, såsom vi alla känna, trävaror, jern och span mål.
Hvad de förstnämnde beträffar, så måste vi medgifva, att vår egentliga trävaru-export kommer dels från de Norrländska landskapen och dels från Småland, Dalsland och Dalarne.
I eli sednare Betänk, har StalsTJlsk. tillstyrkt anslag till en jernväg från det inre af Dalarne lili antingen Mälaren eller Östersjön.
Om denna jernväg kommer lill stånd, har Dalarne fått en debouché för sin trävaru-handel, hvilken i annat fall förblifver hädanefter såsom hittills mindre betydlig.
Häraf följer således att våra flesta trävaror föras från Småland, Dalsland och Norrland.
Jag hemställer nu, huruvida en enda stock eller planka skulle komma att föras från Norrland eller Småland å den ifrågakomne jernvägen till Götheborg.
Komma icke, hädanefter såsom Intlils, dessa trävaror att inskeppas i de Norrländska och Småländska hamnarne, och sedermera sjöledes genom Sundet raka vägen lill afsältningsorten?
Man talar om den olägenhet, sorn Sundska tullen medför.
Den är visserligen ganska stor, men jag tror i allt fall att, äfven om en jernväg sträcktes från Småland till Götheborg, det icke skulle löna sig att derå föra så tunga och skrymmande varor som bjelkar och plank, hvilka endast genom att föras sjöledes kunna bära transportkostnaden.
Återstår således
Dalsland, sorn söker att få ned sina produkter till Götheborg.
De föras antingen till Wenern och derifrån genom Trollhätle-kanal till Götheborg eller också til) kusten vid Nordsjön och derifrån sjöledes lill oflanämnde stad.
Jag tror mig härigenom hafva ådagalagt, att någon betydligare forsling af trädvaror å den tillämnade jernvägen lill Götheborg icke torde ifrågakomma.
Jag öfvergår nu till jernet.
Vi veta då, att allt det Werm12 H. 15 22G Den 23 September f. m. ländska jernet går genom Wenern och Trollhälte-kanal lill Götheborg.
Samma väg lager det jern, som tillverkas i Dalsland.
Gä vi härefter lill Örebro län, så är det obestridligt, att en stor fördel skulle tillskyndas jernproducenterna derstädes, derigenom att de finge föra sitt jern lill Götheborg i st. f. till Stockholm.
Men jag tror, att Köping-Flnll-banan just npfyller detta ändamål.
Det är denna bana, som skall uptaga Örebro läns och äfven det vestliga Westmanlands stora jerntillverkning.
Jernbruken i dessa trakter få således en lätt kommunikation' med Götheborg, om meranämnde hana kommer till stånd, i det att jernet komme all å jernväg föras till Hult och derifrån å fartyg till Götheborg.
Jag kan icke här ingå i någon beräkning i afseende å olikheten i transportkostnaden, om nämnde landskaps jern direkte å jernväg från Svartå fördes lill Götheborg, i st. f. all forslas försl till Hult och derifrån sjöledes till nyssnämnde stad.
Det är väl möjligt, att transportkostnaden i sednare fallet blifver dyrare, men jag skulle likväl icke tro del, ty i alla länder, der jernvägar finnas, har erfarenheten ådagalagt, att sjötransporten är billigare för alla varor, som skrymma.
Beträffande de öfriga provinser, hvarigenom den ifrågasatta jernvägen skulle gå, tror jag, att jernprodnktionen inom dem icke är särdeles betydlig.
I Skaraborgs län erlägges ingen tionde af bergsbruk eller dylika inrättningar.
T Elfsborgs län utgår visserligen denna tionde med en summa af omkring 2,449 Rfdr, under det alt denna summa utgör i Örebro län ungefär 48,000, och i Wermland 35,000, i Götheborgs län 9,000, samt i Westmanlands län 17,000 R:dr.
Af de provinser, hvilka skulle å jernväg föra sill jern till Götheborg, har, på sätt jag redan visat, Nerike Köping-llull-banan, och derefter vattentransport, och det skulle således egentligen vara Westergöthland, som erhölle den Inifvudsakligasie fördelen af en lättad jernlransport till Götheborg.
Jag vet icke i hvilken trakt af provinsen jern t il 1- verkningen egentligen bedrifves, men den är, på sätt jag nyss ådagalagt, icke betydlig.
Lålorn oss slutligen' betrakta spannmåls-exporleri.
Jag medgifver visserligen, att Westergötlands spannmåls-prodnktion är ganska betydlig, samt att det blefve en stor vinst för della landskaps innebyggare att få föra sin spannmål på jernväg lill Götheborg; men jag har den öfvertygelse, att den norra delen af Westergötland, hvarigenom banan skulle löpa, har sin egentliga afsättningsort för spannmålen uti Wermland.
Sä liar åtminstone förhållandet hittills varit.
Vi vela alt de Wermländska jernverket) behöfva myckel spannmål, samt alt den större delen af denna spannmål kommer från Westergöthland.
I alla fall erkänner jag, alt på denna jernväg skulle icke obetydliga qvantiteter spannmål komma Götheborg lill godo, men spannmålen blefve också den enda- hufvudsakliga transport-varan, ty, på sätt jag förut omnämnt, trävarorna söka sig fram sjöledes, och hvad jernet beträffar, så kommer det hufvudsakligast från Örebro län, som redan har kommunikation med Götheborg, förutsatt alt Köping-Hult-banan vore färdig.
Men, säger raan, om Köping-Flultbanan sammanbindes med Christinehamn, så skulle från trakten deromkring en del af Wermlands jern kunna föras på jernväg direkte Den 23 September f. m. 227 till Götheborg.
Min öfvertygelse är likväl, att det skulle blifva dyrare att på en jernbana, sorn sträckte sig i båge kring Wenern, föra jernet (ill Götheborg, än att inskeppa det i Christinehamn och föra det sjövägen.
Derjemte bör man taga i betraktande, att en stor del af Orebro läns jernhandlering har sin naturliga afsättnings plats i Christinehamn och att således åtminstone en del af länet halden lättnad i transport, som man vill tillskynda detta län, uti de smärre jernvägsanläggniugar, som der redan äro gjorda, samt uti kanaler.
Hvad personal-trafiken å StockhoIms-Gölheborgs-banan vidkommer, så vill jag'icke bestrida, att ju icke den kunde blifva ganska stor, isynnerhet under den lid, då resande färdas till och ifrån badorterna på vestra kusten, men jag tror icke, att, om man betraktar antalet af resande, som lemna Sverige för -att besöka utlandet, den öfvervägande mängden af dem begilver sig (ill England.
Jag (ror, alt den största delen af dem, som fara utrikes, med undantag afen eller annan handlande, begifver sig till Europas fasta land och, om det sä förhåller sig, skulle en jernbana från Jönköping till någon hamn i Skåne bereda dem en lättare och angenämare färd, än den långa sjöväg de eljest måste tillryggalägga.
Sedan jag nu framlagt skälen, hvarföre jag för min del icke anser, att Stockholm-Gölheborgs-linien, med hänsigt till varu-trafiken och jemväl till en del personal-trafiken, är af den uteslutande vigt, man velat densamma tillägga, > ber jag alt få öfvergå till den af mig motionerade linien emellan Skåne och Wettern samt framställa de skäl, som tala för en jernbanas anläggning i denna riktning.
Jag ber då att få betrakta frågan härom från åtskilliga synpunkter, nemi. nr ekonomisk, politisk, militärisk, samt slutligen billighets-synpunkt.
Hvad först frågans ekonomiska del beträffar, så torde icke kunna nekas, att det är af särdeles stor vigt, om en förbindelse kunde åstadkommas från den sydliga delen af vårt land upp till den medlersta och till hufvudstadgn.
En jernväg, sträckande sig ifrån Skåne och upp igenom Småland, skulle tillskynda dessa provinser stora ekonomiska fördelar.
Småland är, såsom vi alla veta, ett fattigt landskap, skogrikl och föga odladt.
Dess egenskap af ali vara ett fattigt land har jag ofta hört åberopas såsom ett skäl emot jernvägars anläggning derigenom.
För min del, tror jag, att just denna omständighet, mera än någon annan, påkallar Ständernas behjertande.
När vi tänka oss, ali hela trakten söder om Wettern, hela den stora del af Sverige, som ligger söder om en linie, dragen från Götheborg lill Westervik, och är 25 mil bred, helt och hållet saknar vatlenkommunikalioner, enär hvarken kanaler eller segelbara floder der finnas, så böra vi väl erkänna, att innebyggarne i medlersta delen af denna landssträcka hafva ali kämpa med de största svårigheter vid utförandet af sina produkter.
Del är gifvet, att det icke kan löna sig alt odla ett sådant land, derföre att transporten af jordbrukets alster till kusterna blifver så dyr, att den medtager största delen af den vid försäljningen påräknade vinst.
I Småland finnas, såsom en hvar torde hafva sig bekant, en mängd måssar och myror, hvilka 15* 228 Den 23 September f. lii. endast vänta på odlarens hand för afl blifva fruktbara.
Men det är gifvet, alf hvarken egendomsvärdet eller kapitaltillgången medgifva sådana företag; del är gifvet, alt, då odligen skulle blifva dyrbar samt afsältningen af odlingens alster förenad med dryg kostnad, hvarje förelag i delta hänseende ej kan hära sig.
En del af landet, sorn beslår af stora sandsträckor, skulle, enl. min tanka, likaväl sorn Preussens sandhedar, kunna odlas till skog, om skogshushållningen lönade sig, hvilket ej kan blifva förhållandet, så länge det är omöjligt all med fördel afsätta skogsprodukterna.
Hvad åter Skaile beträffar, ber jag all fä fästa upmärksannheten på den stora sädes-produktion, som der finnes, .lag vill endast nämna, att flan deli 1 Sept. förra året, hvars skörd var ganska medelmåttig, lill nämnde dato i år hafva endast ifrån hamnarne i Malmöhus län i mildt tal 300,000 tunnor spannmål blifvit lill utlandet utskeppade.
Det kan icke undfalla Eder, Mine Hrr, huru vigtig! det vore, att, då missvextår i Småland och den öfriga medlersla delén af Sverige inträffar, hafva en lätt kommunikation med det mera bördiga deli sädesrikå Skåne.
Om sä olyckligt skulle inträffa; alt under ett utbrutet krig våra kuster blefve blockerade, samt hungersnöd upsl ode i våra norra landskap, vore det omöjligt att undsätta de nödlidande med de södra provinsernas öfverflöd, emedan ingen koihmnnikalions-linie inom landet funnes.
I afseende å Skåne ber jäg att ytterligare få nämna en omständighet, som förtjena! att tagas i betraktande, nemi. beskaffenheten af detta landskaps vägar.
En hvar vet all. der är sådan brist på grus, att vngarnc icke kunna ändamålsenligt underhållas.