Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förundrar mig sannerligen, att Hr Grefven kan så hafva glömt mitt yttrande i principfrågan, att han kan lägga mig till last, som skulle jag hafva påstått, att den andra sidan yrkat ändringar i grundlagen, då den endast åberopade den 4 t §:n Riksd.Oidn.
Jag har aldrig yttrat något sådant; det skulle hafva legat i rak motsats mot mitt i förra plenum afgifna yttrande 0111 tillämpligheten af 41 §:n, i afseende på vederbörandes icke deltagande i hänkm:s-valen.
Jag var alldeles af samina tacka som Hr Grefven, och kunde således hvarken tillägga honom eller mig den orättvisan, som han lägger på min läkning ; toen sedan en annan mening var framställd , tilltrodde jag mig icke en rätt, som icke tillhör pågondera sidan , nemi. att sjelf afgöra, hvilkendera sidan har rätt.
Jag tilltrodde mig icke detta, och trodde således, att vi skulle behandla frågan på annat sätt; men jag yrkade då som nu, att det icke
Ur rätta sättet att behandla frågan efter 55, utan efter 6o Deu a3 Januari. 81 §:n, emedan frågan angick rätta förståndet af ett grundlagsbud, hvars behandling är i 81 §:n uttryckligen förestrifvet.
För öfrigt ber jag få förklara, att jag sannerligen är oskyldig till det omdöme, som Frih.
Leijonhufvud så smickrande behagat fälla om mig.
Jag skulle i sanning hafva varit besynnerligen vansinnig, om jag yttrat något sådant om mig sjelf.
Min lag-kunskap må nu vara hurudan som helst, tillräcklig är den för att veta, att en pluralitet har makt att fordra lydnad; men ingen makt har funnits, eller kommer att finnas, som kan förmena mig rättigheten att påstå, att ett beslut, i olaglig ordning tillkommet, är och blir en nullite'.
Derest fråga nu endast varit om sättet att reda sig ur den svåra position, Iivari man kommit, i afseende på bänkm:s-valet , så skulle jag deröfver iakttagit tystnad; emedan jag, enligt min på förhand gjorda varning, icke inser, huru sådant skall låta sig göra, utan att träda lagarna för nära.
Men då jag ännu hört ordas om nödvändigheten af en förändring i Ridd.
Ordn., i afseende på sältet att välja bänkmän ; så anhåller jag alt nu få uppläsa hvad jag ämnat anföra vid justering af prot. för den 2o:de dennes.
Hr Cederschjöld uppläste derefter följande:
För att i historiskt afseende fullända bevisningen för det påstående jag yttrade den 20 dennes, att i8§:n i Ridd.- Ordn. icke står i egentlig strid med 4-1 §:n Riksd.Ordn., utan att den förra endast innehåller ett allmänt stadgande, hvarifrån den sednare gör ett specielt undantag, och att således Ridd.Ordnls 18 § måste vid tillämpningen jemföras med 4' §:n af Riksd.Ordn., vill jag nu häfva äran erinra, att detta icke är det enda fallet af alldeles dylikt förhållande, nemi. att Ridd.Ordn. innehåller ett allmänt stadgande, hvarifrån Rikds Ordn. gör lika ovillkorligt gällande undantag.
Om t. ex. fråga skulle uppstå, huruvida "någon tilllåtit sig personligen förolämpande uttryck," och votering deröfver skulle anställas enligt Ridd.Ordnls 3o §.; så frågas, om den tilltalade sjelf skulle i denna votering få deltaga.
Samma § yttrar derom ingenting.
Och i den följande 3i §:n stadgas bestämdt, att "vid alla ”val och voteringar, bänkm:s-valet allena undantaget, skola ”tvänne upprop ske efter anteckningslistan -— —.
De som ”till en och samma bänk höra, träde inom skranket, när ”deras bänknummer uppropas, och hvar och en framläg’’ge, vid upprop af dess namn, sin val- eller voteringssedel — —”.
Som den tilltalade ännu icke kunnat utstrykas ur anteckningslistan, så måste han, efter Ridd.Ordn:s ensidigt tillämpade ordalydelse, nödvändigt uppropas och följaktligen vara berättigad att sin voteringssedel aflemna.
Men kastar man ögat tillika på den så ofta åberopade 41 §:tl i Riksd.Ordn., så finner man genast, all den tilltalade icke Den i3 Januari. 61 kan få deltaga i voteringen.
Der heter det nemi.: ”börande ”för öfrigt och i allmänhet iakttagas, att i mål, som personligen röra en ledamot af något RiksSt., må han väl i ”plena eller utskrs-öfvérläggningarna, men ej besluten, öfvervara.
” Förhållandet med den nu exempelvis anförda voteringen är så alldeles enahanda med bänkm:s-valet, att det nästan skulle förråda ett sårande misstroende till H. R. o. Ad:s omdöme, 0111 jag ville vidlyftigt genomföra bevisningen.
Intet hinder finnes i Ridd.Ordn. för en tilltalad att votera i sin egen sak, och icke heller för Konungens rådgifvare m. fl. att deltaga i bänkm:s-valet, utan snarare äro de dertill bokstafligen berättigade; — men i-båda afseenden ligger ett bestämdt och ovillkorligt förbud i 41 §:n af Riksd.- Ordn.
Och detta förbud måste väl få vara lika gilltigt i ena fallet, som i det andra.
Jag anmälde mig blott för att förena mig med Hr Stuart, men anhåller tillika, att Hr Landtm, måtte tillkännagifva sin tanka, huruvida Hr Landtm., efter den förklaring
Hr Landtm, uti plenum den 20 dennes afgifv i t, anser sig kunna framställa den af Hr von Troil begärda propostn. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus:
Jag hade icke ämnat yttra mig i detta ämne; men då här blifvit framställd en-åsigt, hvaruti jag icke kan förena mig, den nemi., att en fråga, som blifvit väckt, debatterad och afgjord, skulle kunna nedläggas eller försvinna, har jag velat tillkännagifva min tanka härom.
Jag kan icke instämma deruti — saken må afgöras mot, eller i enlighet med min öfvertygelse ■— att, efter den behandling frågan erhållit, densamma skulle kunna lemnäs utan påföljd; hvarföre jag till Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. ödmjukl. hemställer, om icke, sedan de uti 4' §:n Riksd.Ordn. uppräknade embetsmän, hvilka i Utsk. eller val till utsk:s-ledamöter icke må deltaga, afsagt sig för denna riksdag deras rättighet att deltaga i bänkmts-valet, samt flere talare tillkännagifva den åsigt, att, vid sådant förhållande, hinder icke möter för anställande af detta val, det vore med grundlagen mest öfverensstämmande att behandla frågan på det sätt, att bänkm:s-valet försiggår och att den delen af ämnet, som angår den af Hr Frih. o.
Landtm, vägrade propostn hänskjutes till afgörande af det blifvande Const.Utsk., särdeles som, efter det förklarande Hr Frih. von Schulzenheim u egna vägnar och för öf rige uti 4> S:n Riksd.Ordn. omnämnde embetsmän afgifvit, bänkm:s-valet vid denna riksdag är fullkomligt oberoende af den utgång, frågan må erhålla i Coust.Utsk., hvilken utgång endast kan komma att inverka på en framtid.
Sprengtporten, Jacob Wilh.: Sedan Hr Frih. o. Landtm, uti ett föregående plenum förklarat, att förevar, fråga borde hvila, hvarmed meningen icke kun - 6a Den a3 Januari. nät vara annan, än att densamma skulle remitteras till blifvande Const.Utsk.; så kan jag icke fatta anledningen, hvarföre denna frågas behandling kan vidare komma att utgöra föremål för Pi. o. Ad:s öfverläggning.
Det är blott en omständighet, hvartill Hr Frih. o. Landtm., efter min uppfattning, icke utsträckt sitt förklarande, men hvilken, i allt fall, icke heror på Ståndet att i första rummet pröfva, huruvida nemi. hänkm:s-valet kommer alt företagas, oansedt frågan om den vägrade propos:n förblefve hvilande.
Skulle man härvid gå rationelt till väga, borde bänkm:s-valet uppskjutas till dess Const.Utsk. yttrat sig öfver den yrkade propostns förhållande till grundlagens föreskrift.
Jag har visat, att alla de svårigheter, hvaruti man invecklat sig, härrört derifrån, att man sökt nyckeln till frågans lösning, der den icke kan finnas, nemi. i grundlagen; men då dessa svårigheter blifvit factiskt undanröjde genom de uti 4> §tn Riksd.Ordn. uppräknade embetsmäns afsägelse af deltagande i bänkmtsvalet, så torde endast återstå den förklaring af Hr Frih. o. Landtm., att bänkmts-valet kommer att företagas utan hinder af den vägrade propostn, hvarom frågan kommer att öfverlemnas till det blifvande Const.Utsk.
I öfrigt och dä jag hört en ledamot uppträda med det yttrande, att R. o. Ad. skulle hafva begått en nullite', begagnar jag detta tillfälle för att förklara, alt det är särdeles lyckligt, att det icke blott fordras att upprepa en sats, utan äfven att bevisa den, om den skall tros.
Jag vill likväl icke ingå i en bevisning, som skulle kasta mig in på ett för discussionen främmande område, utan blott nämna, det jag befaj-ar, att den nullite' man omnämnt kunnat inträffa, om vi följt den ledamotens åsigter, som trott sig finna en här begången nullite'.
Döbeln, Napoleon:
För min del kan jag icke inse, att ifrågavar. § i Riksd.Ordn. står i opposition emot i8 §:n Ridd.Ordn.; emedan Riksd.Ordn. talar om val till electorer, hvilket är en intermediär åtgärd uti det sätt, hvarpå utsk:s-ledamöter utses inom R. o. Ad.; och skola väl de, som stå i den intermediära ställningen göra sig till medel för dem, af hvilka de blifvit valde och uttrycka deras opinion, eller huru skola väl bänkmännen kunna veta hvad opinion eleetorerna hysa?
De särskildta valen, som föregå valet af utsk:s-ledamöterna, ske för att beqvämligare organisera dessa Utsk., ej för att uttrycka en opinion.
Jag nämner detta, för att dermed söka visa, alt de ifrågavar. §§:na i Riksd.Ordn. och Ridd Ordn. icke äro i strid med hvarandra.
1 öfrigt får jag förklara, att jag icke kan anse en majoritets beslut för en nullite'.
Sprengtporten hafva så fullständigt utvecklat frågan härom, att jag icke bar något att tillagga hvad de yttrat; äfvensom och då bänkm:s-valet icke bör fördröjas, jag, i det - Den a3 Januari, 63 ta hänseende, förenar mig uti dessa herrars mening, men i synnerhet uti H. Ex. Hr Gr.
Brahes, sorn uppgifvit en ändamålsenlig utväg att afgöra frågan.
Så vidt jag fattat Hr Frih. o. Landtrn:s yttrande efter voteringens slut den ao dennes, skulle frågan komma att behandlas enligt 55 §:n Riksd.Ordn., i följd hvaraf någon vidare propos. härom icke erfordras; äfvensom, då frågan om bänkm:s-valet jemväl är afgjord på ett sätt att dervid mäste förblifva, enär hvad som föreningsvis uppgöres är af natur att icke kunna ändras, så hade icke heller ett ord derom vidare behöfts.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den allmännaste meningen inom R. o. Ad., enligt hvad han kunnat fatta, numera varit, att frågan om huru vid snart förestående bänkm:S-val skall förfaras borde förfalla, och att den återstående delen af frågan, eller den, som rörer den yrkade propos:n, hör enligt 55 §:n Riksd.Ordn. behandlas.
Något annat, i afseende på detta sednare, ansåg han icke kunna komma i fråga, och trodde äfven, att det på R. o. Ad. berodde att besluta om den förra delen; i följd hvaraf han hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma deruti, att frågan om huru vid snart förestående bänkm:s-val skall förfaras, må förfalla.
Jag tager mig friheten hemställa, huruvida den af Hr Frih. o.
Landtm, framställda propos:n är behöflig, sedan frågan om bänkm:s-valet numera är afgjord, och följaktligen endast återstår, att Hr Landtm, tilI— kännagifver, huruvida Hr Landtm, anser vidare hinder för bänkm:s-valets företagande vara för handen.
Anmäldes och emottogs en Deputation ifrån Vällofl. BorgareSt.
, anförd af Rådmannen i Stockholm Johan Fredrik Gråå, hvilken yttrade:
Då nu det lagtima riksmöte ingår, till hvilket Svenska Folkets Ombud ärö kallade alt rådslå om fäderneslandets angelägenheter, fullgör BorgareSt. en angenäm pligt, dådet till IL R. o. Ad. framför sin första vördsamma helsning.
Af djupt ingripande beskaffenhet, af hög samhällsvigt äro många af de frågor, som komma att utgöra föremål för Representationens öfverläggningar.
De äro således egnade, dessa frågor, alt påkalla och tillvinna sig den största uppmärksamhet.
Mången gång blifva tvifvelsutan de åsigter skiljaktiga, som vid de allmänna ärendernas behandling skola söka göra sig gällande.
Måtte dock de blifvande besluten lända till fäderneslandets välgång och ära — till allmän och enskild belåtenhet! 64 Den 23 Januari.
Uti H. R. o. Ad:s välvilja, vänskap och förtroende anhåller BorgareSt. att städse få vara inneslutet.
Landtm, svarade: R. o. Ad. ernottager med sann erkänsla Yällofl. BorgareSt:s helsning; och får jag på R. o. Ad:s vägnar anhålla det Hr Rådmannen och Hrr Deputerade till Yällofl. BorgareSt. måtte återföra försäkringarna om R. o. Ad:s vänskap och förtroende för Vallöf].
Öfvertygad att R. o. Ad. gerna skyndar att komma från ämnet, hemställer jag, om icke det sätt, Gr.
Anckarsvärd sist föreslog, är det bästa, och anhåller, i följd deraf, att Hr Frih. o. Landtm, ville förklara, att Hr Landtm, icke finner hinder för anställande af bänkm:s-valet.
Jag gör denna hemställan så mycket hellre, som jag icke hört någon önska uppskof dermed.
Jag får erinra, att Hr Gr. Anckarsvärd-? framställning var fullständigare och, efter min förmodan, äfven riktigare än Hr Frih.
Boyes, hvarföre jag äfven med Gr.
Anckarsvärd instämmer uti den anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, behagade förklara, det Hr Landtm, numera icke finnér något hinder möta för bänkm:s-valets företagande denna gången, men att den delen af ämnet, som angår frågan, huru de missförstådda §§:ne i Riksd.Ordn. och Ridd.Ordn. böra för framtiden rätteligen förstås, kommer, i öfverensstämmelse med Hr Landtnäs förklaring i plenum den 20 dennes, att afgå till blifvande Const.Utsk:s bepröfvande.
Om jag icke misstagit mig om R. o. Ad:s mening i denna fråga, så instämmer Ståndet uti den åsigt jag nu haft äran framställa.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den af honom, nyss före ankomsten af BorgareSt:s Deputation, framställda propos., så vidt han uppfattat, varit den enda, som formligen blifvit begärd, och att den varit äfven till ordalagen alldeles densamma, som Hr von Troil afgifvit. R. o. Ad. behagade finna, att sedan Ståndet först beslutat yrka propos. derå, att de i 41 §:n Riksd.Ordn. omnämnde personer ej må i bänkm:s-valet deltaga, detta val icke kunde för sig gä, utan att R. o. Ad:s mening blifvit så förklarad, att Ståndet ej mera ifrågasätter något stadgande ang:de det snart förestående bänkm:s-valet, och att således frågan, huru dervid skall förfaras, icke mera af R. o. Ad. anses behöfva komma under pröfning.
Hvad åter den andra frågan anginge, eller den vägran af propos., hvartill Hr Frih. o. Landtm, ansett sig af lagarna förpligtad, så hörde den numera ej till R. o. x\d:s pröfning, innan Const.Utsk. deröfver sig yttrat; men då anställande af bänkm.Vs-val blefve nödvändigt, innan denna andra fråga kunde blifva i vederbör % - Den 23 Januari. 65 lig ordning behandlad, hade Landtm., på sätt flere ledamöter föreslagit, trott sig böra inhemta R. o. Ad:s mening, huruvida Ståndet numera ansåg frågan, om huru vid förestående bänkm:s-val må förfaras, vidare böra vara öppen eller förfalla.
Då grundlagen tydligen och bestämdt stadgar, att ett fattadt beslut icke får ändras, så lärer 56 §:n Riksd.Ordn., som tillåter, att å bane bragte ärenden må med Ståndets uttryckliga bifall nedläggas, icke kunna anses afse andra, än sådana fall, då det ämne, om hvars nedläggande fråga uppstår, ännu är under discussion, men ingalunda de frågor, uti hvilka formligt beslut är fattadt.
Nu är genom votering afgjordt, alt R. o. Äd. yrkar den af Landtm, vägrade propos:n, och detta af Ståndet formligen fattade beslut, hvilket blifvit af Landtm, confirmeradt, kan således icke hänföras till de uti 56 §:n Riksd.Ordn. afsedda fall, utan måste äga bestånd.
Skulle icke desto mindre votering komma att äga rum om nedläggande af denna redan afgjorda fråga, får jag förklara, att jag icke deltager uti omröstning om ett sådant beslut, såsom stridande mot grundlagen.
I öfverensstämmelse med den åsigt, jag redan haft äran uttala, finner jag vidare icke vara att göra, än att Landtm, tillkännagifver, att frågan om den vägrade propos:n kommer att afgöra» af Const.Utsk., och att, sedan de uti 4' §:n Riksd.Ordn. uppräknade personer frivilligt afträdt från deltagande i bänkm:s-valet, Landtm, icke finner hinder att detsamma i vanlig ordning för sig går.
Ur Gr. Brahe, Magnus:
Jag får äfven vördsamt till Hr Frih. o.
Landtm, hemställa, om någon vidare förfrågan i detta ämne behöfver till R. o.
Ad. framställas, synnerligast som diseussionen icke afsett, huruvida bänkm:sval skulle förrättas eller ej, oell fråga derom destomindre bör kunna väckas, som grundlagen tydligen bestämmer, att sådant val skall ske, och behandlingen af riksdags-ärenderna icke kan börjas förr, än detta val för sig gått; hvarföre jag äfven hemställer, huruvida icke Hr Frih. o.
Landtm., utan att framställa någon fråga till Ståndet om anställande af ifrågavar. val eller ordningen fpr verkställandet deraf, endast behagade gifva Ståndet tillkänna, att Hr Landtm, anser hinder icke vidare möta för bänkm:s-valets företagande i den uti grundlagen föreskrifna ordning, samt att den delen af frågan, som varit omtvistad, kommer att hänvisas till blifvande Const.Utsk., för att i grundlagsenlig ordning behandlas.
Atskillige hördes häruti instämma.
Jag vågar för min del tro, att det förklarande, som sist varit i fråga, tillkommer Ståndet och i II. ' 9 6G Den a3 Januari. icke Landtm., oell hemställer derföre, om icke Hr Landtm, ville framställa den propos., huruvida B., o. Ad. anser något föregående beslut ang. sättet för valets förrättande vara erforderligt, innan bänkm:s-valet företages.
Landtm, förklarade i anledn. af den uppfordran, sorn till honom blifvit gjord, att, så vida R. o. Ad. icke ansåg det, som i förevar, fråga hittills ägt rum, utgöra något hinder för bänkm:s-valets företagande i vanlig ordning, han icke för sin del funne något hinder dervid mota;- kommande frågan om den vägrade proposm, i alla händelser, alt enligt 55 §:n Riksd.Ordn. behandlas.
Ganska många hördes häruti instämma.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. fann något vid den af honom nu framställda mening att erinra.
Propades nej.
Anmäldes och emottogs en Deputation från Högv.
, anförd af Biskopen i Calmar Stift, Doctor Anders Carlsson af Kullberg, hvilken yttrade:
Genom oss Deputerade har PresteSt. den äran att till II. R. o. Ad. framföra sin vördsamma välkomsthelsning vid nu öppnade riksmöte, jemte uttrycken af sin högaktning och tillgifvenhet.
De hemta för sin uppriktighet en ökad vigt af de förhoppningar fäderneslandet, vid detta tillfälle som alltid, fäster vid sitt första Stånd.
Fosterlandets väl är för Svenska folkets liitförsamlade ombud det gemensamma målet, dit vi alla syfta, om också vägen dit skulle banas genom stridiga åsigter och kämpande meningar.
Om tiden, ej mera sorn fordom, skattar riddersmanna bragder, har den dock ett stort behof af riddersmanna dygder och riddersmanna ära.
Med Gustaf Wasas stod och århundradens digra minnen framför sig, bär ingången till Sveriges Riddarhus en öfverskrift, sorn säger tillräckligt, hvad fosterlandet i behofvets stund af sitt ridderskap ännu har att vänta, och hvad det icke utan förnedring skulle sakna.
Minnen, sådana som vid mängden af dessa
Eder omgifvande sköldar äro fästade, upptogos icke i prisadt förvar af forntida häfder, för att i en framtid öfverkorsas af ättlingars vanvård, eller medborgares otacksamhet.
Både lidens goda och onda genius, begge fullmyndiga, arbeta ännu gemensamt, att som bäst röja plats för nya samhällsbyggnader.
Säkerligen, om ej förr, på ruinerna af de gamla, skola de, med afkastade masker, börja kampen sins emellan om deras bortblandade företrädesrätt till den gjorda inkräktningen.
Då blifver det för den sanne patrioten icke mera tvetydigt, till livilkenderas leder han har att sluta sig.
I Den 23 Januari. C7 Här finnes emedlertid, och lyckligtvis, en grundlag, orubblig och stationär.
Det är den eviga rättvisans.
Den skall i sinom tid bestämma utgången af striden.
Då skall den sanna friheten på valplatsen sjunga sitt Te Deum, menniskoslägte! återvinna lugnet och samhällsmenniskan belåtenheten.
PresteSt., troget vårdande sina pligter vid fäderneslandets som religionens altare, utbeder sig att i H. R. o. Ad:s ynnest, välvilja och förtroende få vara inneslutet.
Hr Frih. o. Landtm, svarade: R. o. Ad. emottager med mycken erkänsla den af Hr Doct. och Biskopen och Hrr Deputerade framförda helsning från Högv.
PresteSt., samt uttrycken af det Högv.
Ståndets tänkesätt. 11. o. Ad. har aldrig tvekat att strida för fäderlandets väl, vare sig för dess yttre sjelfständighet eller inre bestånd, med svärdet eller med meningarnas skarpa tunga; och det Högv.
Ståndet kan vara förvissad t, att R. o. Ad. ej skall svika det Högv.
Ståndets förväntan vid innevar. riksmöte. —•
På R. o. Ad:s vägnar får jag äran anmoda Hr Biskopen och Hrr
Deputerade att försäkra det Högv.
PresteSt. om R. o. Ad:s högaktning samt vänskapsfullt förtroende.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i vanlig ordning R. o. Ad:s Ilelsnings-deputation till de öfrige RiksStm i dag borde afgå, och anmodade alltså Ridd.Fiscalen att uppläsa förteckningen på de personer, som anmält sig att deltaga i Deputationen, hvilken H.
Ex. Hr Gr. Gustaf Löwenhjelm benäget åtagit sig att anföra.
Sedan Ridd.Fiscalen uppläst förteckningen å Deputationens ledamöter, yttrade Ilr Dalman, Wilh. Fredr.:
Då jag förmodar, att det intresserar R. o. Ad. alt höra hvad H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, å R. o.
Ad:s vägnar, har att säga till de öfrige Slår.den utöfver hvad grundlagen i delta fall stadgar; så anhåller jag, att Hr Landtm, ville anmoda Hr Grefven för R. o.
Ad. uppläsa de tal han ämnar hålla. H. Ex.
Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Enligt hät yttrad önskan, går jag alt uppläsa de meningar, som jag ansett uttrycka R. o.
Ad:s tanke.
Ex. uppläste derefter följande:
Till Högv.
Prestc-Ståndet!
Den helsning och lyckönskan R. o. Ad. från Högv. PresteSt. nyss emottagit, får R. o. Ad., genom oss, - dess Deputerade, nu på det vänskapligaste återbära. R. o. Ad. är öfvertygadt, att det Stånd, hvars medlemmars sköna kall det är, att uti de olika delarna af Riket tolka religionens och försoningens herrliga läror, skall uti enighet och nit för allt, hvad som länder lill ett gemensamt fäderneslands sällhet och gagn, föregå sina Med-Stånd 08 Den 23 Januari. med de vackraste föredömen, och hoppas att genom eniga bemödanden något godt vid denna riksdag skall kunna uträttas för närvar, och kommande slägtens val. R. o. Ad., för hvilket det Ilögv.
Ståndets vänskap alltid blifver af högsta värde, försäkrar det om sin aktning och tillgifvenhet.
Till Vällofl.
BorgareStåndet! R. o. Ad., som nyss fått emottaga Vällofl.
BorgareStrs lyckönskan, i anledn. af det nu började riksmötet, återför genom oss, R. o.
Ad:s Deputerade, sin lifliga helsning.
Vigtiga och icke sällan högst grannlaga äro vid hvarje riksdag en stor del af de ämnen, som utgöra föremål för R.
St:s öfverlaggningar; och naturligt är, att i den mån intressena inom olika yrken äro skiljda, svårigheten att bibehålla en önskvärd enighet i samma mån blifver större.
En föreningspunkt linnes likväl för oss alla, den är: fäderneslandets viii; kring den är R. o. Ad. öfvertygadt, att alla RiksSt. samla sig, och på denna öfvertygelse grundar R. o. Ad. sin förhoppning, att för Riket lyckliga beslut vid denna riksdag kunna komma att fattas. R. o. Ad. lyckönskar Vällofl. BorgareSt. till de vigtiga värf det går att handlägga, och ber Ståndet vara försäkradt om R. o.
Ad:s aktning och vänskap.
Till Ilederv.
BondeStåndet! R. o. Ad. har anmodat oss dess Deputerade, att till lie— derv.
BondåSt. återföra den helsning och lyckönskan, R. o. Ad. nyss från Hederv.
BondeSt. fått emottaga.
Ett gemensamt älskadt fäderneslands välgång och sanna gagn skall — R. o. Ad. är derom öfvertygadt — utgöra den fasta ledstjernan för samtlige RiksStrs handlingssätt under de ofta brydsamma öfverläggningar, som förestå.
Pä denna grund bygger R. o. Ad. sin förhoppning, att de olika tankarna om medlen dertill, och olika näringars olika intressen likväl slutligen skola förena sig om lyckliga beslut för oss och våra efterkommande. R. o. Ad., med Hederv.
BondeSt. i så mångå afseenden förenadt genom samma yrken, försäkrar detta Stånd om sin fortfarande aktning och vänskap.
Ilr Frih. o. Land t m. anmodade derefter fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm att med Deputationen till de öfriga Stånden afgå.