Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att kunna gifva ett förslag lill en ekonomisk författning för ett land af sä vidsträckt omfattning, som Sverige, hvars ekonomiska förhållanden, i anseende till de spridda provinsernes olika lägen och klimat, äro så högst olika, erfordras hos dem, som erhålla uppdraget, en vidsträckt men noggran bekantskap med hvarje särskild provins egenheter.
Men huru kan man vänta en dylik omfattande lokalkunskap hos collegii-ledamölerne, hvilka till större delen, såsom en gifven följd deraf, att de med ringa löner förenade platserne äro föga begärlige för kameral-tjenstemän i landsorterne, der billerne, ehuru knappa, dock bättre motsvara lefnadskoslnaden än i hufvudstaden, besättas med personer, sorn vanligen gjort sin hufvudsakligare praktiska ernbetsmanna-uppfostran inom embelsverken i hufvudstaden?
Den för dylika fall behöfliga erfarenheten kan man derföre billigtvis icke af dessa tjenstemän fordra, och man ser ock vanligen, att då frågor af större och me - 346
Den 24 Mars. ra genomgripande omfattning röride den ekonomiska lagstiftningen blifva föremål för Regeringens tillgörande, måste comiléer af från landsorten tillkallade sakkunnige män konstitueras för att behandla dera samt afgifva yttrande i ämnet.
Jag tror således, för min del, att den collegiala formens bibehållande icke är nödvändig i någondera af de hänseenden, eller förvaltningsgrenar, inom livillia colhne verka och röra sig, utan att deras åligganden, på ett för Staten och det allmänna i alla afseenden förmånligare sätt, skulle kunna åstadkommas genom en ändamålsenlig förändring i sältet för administrativa och ekonomiska ärendens behandling.
Några speciella anmärkn:r hafva blifvit gjorda af en värd talare, hvilka jag anhåller alt få bemöta med några ord.
Han nämnde i afseende på förslaget rör:de bergs-colhm, att hos den föreslagna öfverstyrelsen icke kunde påräknas den skicklighet, som erfordrades för att döma i åtskillige till bergs-coll-.m hörande ämnen, och anförde till styrka för denna åsigt, att Regeringen sjelf funnit frågor rörde bergsskolan i Fahlun böra af öfverstyrelsen afgöras gemensamt med deputerade från jernkontoret.
Jag förstår icke hvarföre man skall föreställa sig alt de personer, som blifva tillsatte till chefer i de nya verken, skulle sakna tillräckliga kunskaper för utöfningen af deras kall, men bör emellertid, till vederläggning af det uppgifna exemplet, upplysa om anlednrn till det anmärkta stadgandet, beslående deruti, att bruks-societelen , som till större delen bestrider anslaget för bergs-skolan, dervid fästat det villkor, att deputerade af fullmäktige i jernkontoret skulle gemensamt med bergs-colhm deltaga i behandlingen af skolans angelägenheter.
Det har således icke berott på Regeringen att ändra det i nämnde fall förut bestämda förhållandet, ty om så skett, hade sannolikt bruks-socieleten, som gjort sitt deltagande i besluten till ett vilkor för anslaget, kommit att upphöra med detta anslag, som nu till ganska betydligt belopp årligen från societetens fonder utgår till bergs-skolan.
Samma värde talare har funnit en förträfflighet hos våra institutioner för ekonomiska ärendens behandling, vara ådagalagd derigenom, att raan funné enheten i början och i slutet, emedan beslutet i första instansen hos landslun och i den sista hos Konungen fattades af en enda person, under det att den collegiala behandligen af flere personer utgjorde en tjenlig mellanlänk.
Jag tillstår mig icke kunna fatta hvari föredelen af ett sådant ombyte beslår, men vet deremot, att auktoriteler, af enahanda sammansättning alla instanser igenom, utan men för samhället, kunnat och kunna handlägga för samhället än vigtigare frågor, nemi. de rent juridiska.
Första instansen håde i stad och på landet är sammansatt af flere ledamöter.
Derifrån gå målen till hof-rätt, som har collegial form, och slutligen till högsta domstolen, der äfven flere personer sitta öfver målen, och besluten, i händelse af skiljaktiga meningar, fattas medelst omröstning.
Således alldeles enahanda princip för ärendenas behandlig hela vägen igenom, och jag har icke kunnat linna, att ärendena deraf lida, utan tror erfarenheten vittna tvertom.
Den 24 Mars. 347
Han liar också yltrat all Kronans räll behöfde bevaras genom colhnes advokalfiskaler.
Del vore beklagligt om kronans rätt skulle hvila på så lösa grunder, alt desse personer, och för deras skull colhne oundvikligen behöfdes för bevarande af kronans rätt.
Hofrälternes advokalfiskaler stå ju i allt fall qvar; de hafva redan nu lill åliggande att utföra Kronans talan, åtminstone i de vigtigaste frågor, der juridiska rättsförhållanden ingå och talaren känner lika väl som jag att i mål, som förekomma vid domstolar i landsorterne och röra Kronans rätt, insändas vanligen handlingarne och besluten till just.kansleren, på det han må tillse huruvida målen skola vidare fullföljas, eller icke, och denne embetsman kommer säkert lika mycket hädanefter, som hittills att uppsöka användbara ombud för iakttagande af kronans rätt.
Det har blifvit vidare laladt om den politiska feber, som nu hemsöker Europa, och de skuggbilder, som uppställas såsom retmedel för agitationen, samt att frågan om arbetets organisation troligen äfven skulle komma till oss, under tillägg, alt det för sådan händelse vore väl, om man för frågans behandling hade colhne qvar, med deras sammansättning af sjelfständige, erfarne män.
J vissa fall delar jag visserligen den värde talarens nu yttrade fruktan, men hoppas tillika alt, innan luren kunde hinna till oss, man skall i andra länder hafva förvärfvat en bitter erfarenhet derom, att så beskaffade ideer om sättet för arbetets organisation som der framställts, endast utgöra tomma drömbilder, fostrade i en och annan svag hjerna, såvida icke meningen varit alt genom dylikt gäckeri med de arbetande klasserna, förleda dem till upproriska företag, och alt således hos oss hvarken colhr eller andra embetsverk skola behöfva befatta sig med vederläggningen.
Det skulle emellertid nu föra mig för långt, att söka visa hvarföre jag sålunda bedömer dessa idéer.
Men ett ord härom må dock tillåtas mig.
Man kan visserligen statuera, att arbetaren skall hafva så och så mycket i dagspenning, att han endast skall arbeta så ock så många timmar om dagen, o. s. v.; men så länge man icke kan befalla den eller den samhällsindividen att inrätta fabriker, eller någon att använda arbetare i vidsträcktare mån än sådant är förenligt med fördel och vinst, så är del ett det grymmaste gäckeri mot de arbetande klasserna att hos dem väcka och underhålla förhoppningar, som ingen lag, ingen samhällsinrätlning kan verkliggöra.
Den värde talaren har jemväl fästat sig vid den föreslagna allöningen för de nya styrelsernas emhetsmannapersonal, samt ansett de nuvar. atlöningarne inom verken, ehuru till siffran lägre, dock vara förmånligare, ty, säger han, en person, som nu har 400 r:dr på 2:ne ställen, finner sig onekligen bättre, än om han t. ex. hade 600 r:dr uti någon af de nya öfverstyrelserne, men saknade rättighet att tillika hafva annan tjenst.
Det är väl otvifvelaktig! alt 800 äro mer än 600, så att i sådant fall kan jag icke annat än instämma med honom, men jag kan icke annat än beklaga de förhållanden i vårt land, som göra det nödvändigt för den som är i Statens tjenst, alt söka sin utkomst genom an - 34S Den 24 Ma rs. ställ ning i liera verk, ty derpå kunna icke det allmännas angelägenheter vinna.
Endast derigenom att en person vid början af sin bana får uteslutande oell med intresse egna sig åt en embetsmanna-branche, kan nödig kunskap och erfarenhet erhållas, så att tjensterna blifva väl och till samhällets fulla båtnad skötta.
En hvar torde känna, att när nu en ung man efter slutade akademiska studier kommer hit till Stockholm och börjar sin tjenstemannabana, så nödgas han, för all kunna passa på alt framdeles få en syssla, då i ett eller annat embetsverk ledighet yppar sig, söka inträde på åtskilliga ställen.
Öfverallt skall han visa sig för att blifva ihågkommen, öfverallt vara till hands, så att han åtminstone ej förbigås då ljuspenningarne utdelas; tiden upptages till en stor del med springande från det ena embelsrummet lill det andra, och han hinner understundom ingenstädes göra sig tillräckligt hemmastadd, för att inhemta nödig praktisk kännedom om ärendenas behandling eller ens att sjelf blifva känd, hvad hans anlag och förmåga angar; och jag frågar Er, mine Hrr! hvilken större erfarenhet, hvad större knnskapsmålt kan väl vinnas, under ett sådant fjärilslif?
.lag kunde väl, i della, förden dermed närmare bekante, rika ämne, hafva åtskilligt alt tillägga, men jag fruktar alt jag redan nog länge upptagit
Ståndets uppmärksamhet, och slutar derföre med att förklara, att då jag anser den föreslagna organisationen, äfven i afseende på lönerne, vara ett steg till åstadkommande af nödig förbättring, kommer jag alt rösta bifall lill hvad Ulsk. i denna punkt föreslagit.
Hr Akerman har ansett att det vore bättre om colhne vore borta, och landsh:nes beslut och betänk, ledde direkte till pröfning bos K. M. Jag lemnar derhän från hvilken källa den värde talaren har hämtat anledn. till den förmodan att det skulle blifva bättre på det sättet, men hvad jag med säkerhet kan gifva tillkänna, är alt det skulle blifva omöjligt i verkställigheten så länge ännu vi hafva qvar våra gamla beskattningsgrunder och kameralförhållanden med alla sina realonera.
För att reda ut invecklade kamerala mål, såsom vägdelningar m. 11. fordras absolut likasåväl en mellan-instans emellan landshme och K. M., som den är behöflig emellan häradsrätterna och högsta domstolen uti juslitie-ärenden.
Jag skulle förmoda all den värde talaren icke skulle vilja lill K.
M:s omedelbara afgörande hänskjuta alla tvister ronde skattläggning, vägdelningar, skjutsningsbesvär, anläggning af qvarnar, sågar, skogsregleringar och hvad sorn helst, som dagligen förekommer hos K. befrde och fullföljes till colhne, dervid icke sällan 20- å 30-tals af besvär kunna inkomma i ett enda mål.
Det skulle blifva en besynnerlig sak för K. M., om till Hans direkta afgörande öfverlemnades sådana frågor, synnerligen som de sällan komma i utredt skick ifrån landh.-embetena.
Borttåg först alla de olika beskattningsgrunderna inom Sverige och hela det kamerala förhållandet, bortskaffa detta pä rättsväg och lemna tillfälle på detta sätt åt dem som vilja, alt skaffa sig samma rättigheter, som frälsesälerierna Den 24 Mars. 349 åtnjuta, ali tillköpa sig sådan rätt, så ali de sora nu innehafva dera kan tilldelas full ersättning för den högre bevillning dessa sedan för sin jord lika med all annan nödgas erlägga och låt statens alla afgifier ingå i ren bevillning, dä landshut icke blifver annat än en öfveruppsyningsman öfver hela länets uppbörd och polis, samt redovisare för kronans medel, men icke har behof af alt uppträda såsom domare, hvarken i afseende pä rätts-förhållanden eller tvister man och man emellan, om vägdelningar och annat, då, men också först då, kan det blifva möjligt att man kan handtera landlunes tillgöranden i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad som med magistratens tillgörande nu är vanligt, nemi. alt deras mål gå direkt lill K. JVJ.
En värd talare härtill slut yttrat några ord, ronde arbetets organisation, hemtade ifrån hvad Hr von Hartmansdorff derom framställt, såsom följd af att colhne skulle komma att indragas.
Den värde talaren har ansett såsom föjd deraf, att man skulle bestämma en tid för arbetet äfvensom betalningen derför; men den värde talaren yttrade aldrig ett ord om hvad arbete som skulle ske på den bestämda liden, och detta är likväl nödvändigt.
Om organisationer af arbetet skulle äga rum, sorn är en orimlighet i sig sjelf, så skulle väl bestämmas, t. ex. i afseende på dikning, huru många kubikalnar jord skulle uppgräfvas under viss tid, vare sig 12 timmar, eller 2, lika mycket; men på den tid, som man för dagsverke bestämmer, mäste man äfven absolut bestämma, huru stor qvantitet arbete, som bör medhinnas, sä framt icke mången skall få betala dagsverket för nästan intet.
Delta hörde icke till ämnet, och jag hade icke troll att Hr Akerman skulle besvära oss med den der digressionen i afseende på arbetets organisation; men i afseende [iå saken, yrkar jag hvad jag förut yrkat, nemi. återremiss pä betänk.
Ett begär, alt förkasta det bestående, blott derföre alt det emot sig har häfd och ålder, samt alt sätta annat i stället, emedan del för sig har nyhetens behag, gär genom den närvar, tiden; och man besinnar härvid föga, om den förändring man önskar i verkligheten, innebär en reform eller om den icke fast hellre uti sig innefattar motsatsen.
— Hedan i början af 1820-talet framfördes af tidningspressen högljudd klagan öfver de ”ruttna” coll:r, som funnos här i landet, och deras omkullstöi tande utgjorde dagens lösen.
Såsom ett offer åt den då rådande allmänna opinionen förordnade den tidens Regeringen comité, för alt noggrannt undersöka förhållandet.
Resultatet blef, hvad man allmänt känner, att desse colhr ej befunnos så ”ruttna”, som man föregifvit.
En omflyttning af göromål från det ena collegiet till det andra var hela den reform, hvarvid man mäste stadna, och det kan vara underkastadt mycket tvifvel om ens denna reform medfört något gagn i verkligheten, ålan vann genom förändringen, om ingenting annat, åtminstone olika namn under expeditionerne i de mål, som från ett till ett annat embetsverk blefve förflyttade.
Så torde ock bli händelsen med den 350 Den 24 Mars. förändring af bergs- och comm.-collme, hvarom nu fråga är väckt.
Man vill, säges det, bereda större skyndsamhet uti ärendenas gång; men har man väl undersökt om det fel, man ernar afhjelpa, halsin verkliga källa uti desse embetsverks nuvar. organisation?
Kan man, med hopp om framgång, påslå att skyndsamligen blir större, derföre alt man förändrar verkens namn och öfverflytlar på deras chefer ensamt den beslulande rällen?
Både det ena och det andra tillåter jag mig all betvifla; ty det är pä ledamöternes drift och arbetsförmåga, som skyndsamhelen beror, ehvad de med chefen äga rösträtt eller icke; och då det svårligen lärer kunna antagas, att ärendena skola af chefen föredragas och expedieras mera bär än t. ex. vid läns-styrelserne, der göromålens mer eller mindre skyndsamma gång hufvudsakligast, att icke säga uteslutande, ankommer på den skicklighet och drift, som förefinnes hos lands-sekreteraren och lands-kammereraren, ehuru desse endast hafva rådgifvande röst, när landsh:n är tillstädes; så loide häraf vara klari, att de skäl icke äro gilliga, som Hr von Rosen anfört till försvar för Utsk:s betänk.
Jag delar med Hr von Hartmansdorff den öfvertygelscn, att det ingalunda länder till skada för det allmänna, om de lägre tjenstegradernes löner åro så små, att deras innehafvare mäste på mer än ett ställe göra tjenst för alt kunna förskaffa sig nödtorftig bergning.
Jag tror t. o. m. alt en bestämd nytta för Staten ligger i detta förhållande, ty ostridigt vinna de unga tjenstemännen härigenom en mångsidigare bildning, än den de genom tjenstgöring endast inom ett embetsverk äga tillfälle att sig förvärfva; och komne till högre tjenstegrader, hvilka utesluta möjligheten af vidare uppvaktning inom flere embetsverk, äga de då ett kapital af vetande, som de med framgång kunna tillgodogöra.
Jag tillstyrker ålerremiss af betänk, i den nu föredrague delen och anhåller, alt StalsUtsk. mätte än ytterligare öfverväga, huruvida den af K.
M. föreslagna förändringen är af sådan vigt och trängande nödvändighet, att den förthy hör af Ständerne bifallas.
Jag anhåller alt få tillägga ett par ord, sora jag förra gången glömde, men hvarom Hr von Rosen erinrat mig, i det han sade, att, på sätt som det står i den K. propos:n, tid skulle vinnas genom den collegiala formens borttagande.
Jag bör då tillkännagifva, att hos landsh.- embetena, organiserade på samma sätt, som de nu föreslagna båda styrelserna skulle blifva, händer icke sällan, att svar och utlåtm icke kunna erhållas ulan mångfaldiga påminnelser och vitens föreläggande af collina.
Ja man nödgas slutligen rekommendera brefven till landshm personligen på det man måtte vara säker om att de ej skola stadna hos landskamereraren eller landssekreteraren.
Skyndsamhelen beror sålunda ej på formen allena, utan väsendtligen på personerna.
Inom collina går det jemväl an att skyuda , nemi. på det viset, att målet föredrages i början af sessionen, expeditionen uppsattes genast och justeras innan man skil - Den 24 Mars. 351 jes ål, samt underskrifves på e. m. genom budskickning från den ene till den andre af ledamölerne.
Således, der skyndsamhet behöfves, kan den ock användas med den form, colhna nu hafva.
I den K. propos:n eller rättare sagdt, i rådgifvarens tillstyrkande anlydes, alt den föreslagua formen skulle vara kraftigare än den collegiala.
Det är dock ej sagdt hvaruti denna kraft skulle bestå.
Exekutorer äro colhna väl icke; men det skulle ej heller de styrelser blifva, som äro föreslagna alt dem efterträda.
Hvad är det då fråga om för kraft?
Ar det fråga om sjelfständighet, så tror jag den snarare vinnes genom collegialformens bibehållande än genom hans borttagande.
Hr von Rosen har sagt, att man i bergs-colhm ofta samlas ulan att hafva något mål att afgöra.
Det är möjligt, men hvarföre har då StalsUtsk. föreslagit ett nytt verk att efterträda det gamla oell som skulle komma att kosta 14,000 r:dr om året, för alt jemväl samlas, utan att hafva något att göra?
Icke komma ärendena för det nya verkets skull.
Då hade man ju bordt afstyrka någon efterträdares tillskapande; och likväl har Utsk. gjort motsatsen; blott med den skillnad att efterträdaren skulle se annorlunda ut än företrädaren.
Hr von Rosen, likasom Hr Akerman, har väsendtligen fästat sig vid vinsten af tid som skulle inträffa genom den föreslagna förändringen.
Jag anser visserligen tiden vara af mycken vigt för hvarje näringsidkare, men saken mätte dock vara mera värd.
Om hon blifver illa afgjord, så är brådskan dermed föga hugnelig.
Jag har dessutom redan visat att den nya formen allena icke kan åstadkomma skyndsamhet.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot lista punkten af StatsUtskis utlåt.
N:o 90 gjorde anmärkmr föranleda till samma punkts återremitterande, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf, det han trott sig linna, att denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
2:dra punkten, ang:de landtmäteristaten.
3:dje punkten, ang:de åtskilliga nya löners uppförande å statsanslaget för öfverslåthållare-embetet.
Statsverkets ställning måtte för närvar, vara gräsligt dålig, då en summa af 1047 r:dr 16 sk. kan föranlåta Utsk. att säga: ”Med hänsigt till statsverkets nuvar. knappa tillgångar och den deraf föranledda nödvändighet af största möjliga inskränkning i statsutgifternas belopp, har Utsk. funnit sig förhindradt att tillstyrka R.
St:s bifall till hvad K. M:s nåd. propos. i denna del innehåller”.
Mine Hrr! det är dock af ej obetydlig vigt, att inom hufvudstaden finnes en polis, organiserad på ett emot behofvet svarande sätt.
Jag anser således att, då K. M., i enlighet med öfverståthållare-embetets tillstyrkan, föreslagit att nya löner måtte varda 352 Den 24 Mars. å slat uppförda, nemi. till 4 exekulionsbeljente 433: 16, för en kanslist 300, för 2 undervaklmästare 100, celi för 4 vaktknektar 214 med förhöjning till de nuvar. för under lönerna inbegripna 4 tunnor spanmål i den mån statspriset öfverstiger 7 r:dr, summa 1047: 16.
Jag måste säga, att hela denna tillökning är så liten, och dock af så mycken vigt, all jag anhåller om ålerremiss af Utsk:s betänk, samt att den K. proposm måtte blifva tillstyrkt i denna del. R. o. Ad. ansåg de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till ålerremiss.
4:de punkten, ang:de ersättning at kamercraren och förste notarien vid öfverståthållare-enibetetj för förminskade löneförmåner.
Jag vill egentligen fästa mig vid de skäl, sorn StatsUlsk. bär anfört.
Det har ej best rid t anslagets nödvändighet, utan blott förklarat, att som de medel, hvilka skulle ersättas, varit af tillfällig beskaffenhet, så borde ingen ersättning lemnäs.
Om denna åsigt låter något på deras sida som böra utgifva ersättningen, så frågar jag deremot, om satsen är billig, sedd frän deras sida, som mistat sina inkomster.
För tjenstemannen är det likgiltigt om penningarna komma frän den ena eller andra kassakistan.
Det väsendtliga för honom är, att lian får dem, emedan han lefver deraf.
Om nu tillgångarna borttagas utan hans förvållande; hvarföre skall han ej undfå ersättning derföre?
Hade StalsUtsk. ådagalagdt, att anspråket ej vore giltigt, så vore det en annan sak; men under ärendets nuvar. skick, hemställer jag vördsamt, huruvida icke betänk, borde återremitteras.
I anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, att sportlerna må komma från hvilkendera kassakistan som helst, bör embelsmannen ändå hafva, ej förlora sina sportler; sä får jag anmärka, att dessa sportler för kamereraren i öfverslållare-erabetets cancelli icke kommer från någon kassakista alls, ulan de komma sig deraf alt, när man blir ålagd att nedlägga böter i öfverståthållare-embetets cancelli, så erlägger man 3 r:dr b:co till kamereraren.
Detta är hans sportler.
Man hade förut tillfälle att förränta desse penningar; men sedan Carl XIV Johan befallde en revision af delta cancelli, så måste kamereraren, för alt ersätta sin förlust, fordra 3 r:dr b:coafhvar och en som insatte penningar; hvilket jag anser vara obilligt, och anhåller derföre om bifall af Utsk:s betänk.
De skäl, Hr af Grubbens nu anfört för bifall till Utsk:s betänk., höra alldeles icke bit oell kunna således icke i någon mån inverka på saken.
Skulle den händelse hafva inträffat, att kamereraren i öfverståthållare-embetets cancelli tagit lösen, när lian dertill ej varit berättigad, så bör delta förhållande utaf Hr af Grubbens åtalas på ort och ställe, som veder-^ - Den 24 Mars. 353 derbör, utan att sådant nu kan eller ens får blifva föremål för pröfning.
Frågan här är den, huruvida de tjenstemän, om hvilka förevar, punkt handlar, verkligen hafva förlorat något i sina löneinkomster.
Detta låter sig icke bestrida, emedan saken är fullt konstaterad.
Kan det då, på sätt Hr von Hartmansdorff anmärkt, vara billigt och rättvist att, derföre att staten vidtagit en annan åtgärd med depositionsmedlen, än som tillförene ägt rum, nu fråntaga desse tjenstemän en löneförmån, som för dem genom förändringen försvunnit.
Jag tror det åtminstone icke; ty när staten förfogat om de fonder, af hvilkas räntor löneförmånen utgått, så hör det ock vara statens skyldighet att ersätta tjenstemännen hvad de derigenom förlorat.
Jag tillstyrker således återremiss af betänk., på det alt Utsk. måtte, såsom Hr von Hartmansdorff yttrade, utfinna bättre skäl för sitt afslag; enär de sorn blifvit andragna, enligt min öfvertygelse, sakna ali slags giltighet.
Hr af Grubbens:
Jag tror icke alt staten någonsin kan garantera någon embetsman för sådana sportler.
Jag har äfven haft sportler, men de hafva ej blifvit mig garanterade.
De hafva tagit dem ifrån mig, och jag har aldrig sökt någon ersättning derför; således kan icke staten komma att ersätta någon förlust af sportler, utan han har 800 r:dr b:co i lön, utan att få 200 r:dr b:co till af staten för sportlerna.
Jag anhåller om bifall till hvad Utsk. föreslagit.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, punkt gjorde anmärkntr föranleda till återremiss, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande.
5:te punkten, ang:de förhöjning af statsanslaget för 'poliskammaren i Stockholm.
Då StatsUtsk. erkänt alt staten har en förbindelse att underhålla ordningen i hufvudstaden, der Regeringen liar sitt säte, der R.
St. samlas, der banken också förvarar sina tillhörigheter; så synes mig, att StatsUtsk. ej kommit till ett resultat, som svarar emot premisserna, då Utsk. afstyrkt det begärda anslaget.
Jag ber att R. o. Ad. vid detta tillfälle täcktes fästa sig vid omöjligheten för den polis, som nu finnes i Stockholm, att vidmakthålla ordningen ej allenast inom staden, utan äfven i dess närmaste omgifningar.
Vi hafva också helt nyligen vunnit erfarenhet af huru litet en dålig polis kan uträtta, och hvad man borde kunna vänta af en bättre.
Jag anser sålunda att medel för ändamålet höra anslås.