Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter detta varma, sanna och militäriska bedömande af vådorna vid skarpskyttarnes befrielse från beväringsexercis, föreslår Hr Ridderstad, såsom medel till dessa vådors undanrödjande, att hvarje förening skall bestå af minst 24 man, och att hvarje förening, som ej uppgår till minst 100 man, skall ansluta sig till närmaste förening, som uppnått denna styrka, samt träda under dess öfverbefälhafvare och statuter, och att hela denna förening minst en gång om året skall sammankomma till gemensam öfning, vid hvilket tillfälle de beväringsskyldige, som önska befrielse från beväringsexercis, skola inspekteras af en dertill kommenderad officer.
För att vinna praktisk användbarhet för skarpskytteföreningar på landet, hvilket det egentligen afser, skulle visserligen förslaget så kunna förändras, att flere smärre skarpskytteföreningar sammanslogos till en af minst 100 eller 124 man, under en och samma öfverbefälhafvare, och derigenom en årlig inspektion af dessa föreningar kanhända möjliggöras; men det föreslagna medlet häfver på intet sätt de betänkligheter, som här blifvit anförda så väl af FIr Ridderstad sjelf, som af mig.
Lika fullt qvarstå såväl befrielsens från beväringsexercis skadliga inflytande på bevärings inrättningen — det är på armén, alldenstund deri, utan betydlig tillökning af beväring, ej till landets försvar bör kallas under vapen, — som äfven på skarpskytteföreningarne sjelfva.
Men här finnas äfven andra betänkligheter, som ej böra förbises.
Vi komma helt säkert en gång, äfven vi, derhän, att inse nödvändigheten af en landstorm.
Att skarpskytteföreningarna, med bibehållande af frivillighetens princip, ej genom lag kunna så ordnas, att de bilda en landstorm, torde svårligen kunna 54 Den 10 Januari f. ra. förnekas, så länge skarpskyttarne, såsom Hr Ridderstad i sin 2:dra motion till bevis för bär yttrade åsigt så rigtigt säger, med undantag af Iv.
M:s kungörelse af den 8 Mars 1861, icke veta af några andra band, än dem, de pålägga sig sjelfve.
Men skarpskyttarne kunna vid införande af en landstorm dock blifva af särdeles nytta, såsom befäl och stam för denna landstorm.
Dertill är dock nödvändigt, att deras öfningar så ordnas, att regering och folk kunna hafva förtroende till deras förmåga att såsom beläl och stam uppfylla sina skyldigheter.
Nedsjunker derföre skarpskytterörelsen derhän, att inträdandet i en förening endast har tili syfte att på beqvämligaste sätt fullgöra sin beväringspligt, kunna hvarken regering eiler folk hafva förtroende till deras förmåga.
Ej heller vinna skarpskytteföreningarnas medlemmar derigenom den skicklighet, att vid utbrytande krig arméns fåtaliga befäl derur kan förökas, hvilket annars kunde blifva en af deras vackraste och nyttigaste uppgifter.
Och att skarpskytteföreningarna verkligen, till oberäknelig nytta för landet, kunna lösa denna uppgift, derpå kan ingen tvifla, som vet hvilken intelligens och bildning, skarpskyttarne inom sina leder besitta.
Och till slut, om en sådan lagstiftning på frivillighetens område, som den föreslagna, skulle antagas, framkallad af skarpskytteföreningarnas i frigaste vänner, så skall den nästan h. o. h. förqväfva den frivillighet, som nu är skarpskytteföreningarnas heder, öfver hvilken de med rätta kunna vara stolta, och hvilken äfven är fäderneslandet en borgen för, att föreningarna, lifvade af en sann fosterländsk ande, skola i farans stund ej allenast sjelfva erbjuda sina krafter till landets försvar, utan äfven rycka med sig hela folket och göra försvaret af fosterjorden till dess heligaste och dyraste pligt, för hvilken alla andra måste stå tillbaka; och den skall sätta i stället en frivillighet, grundad på »egennyttiga små beräkningar,» utan något stort mål för ögonen, utan att föreningarna på något sätt kunna vara berättigade till landets fulla förtroende, genom att visa någon högre uppfattning af hvad de kunde vara — föredömen för Svenska lolket uti ädel uppoffring för fosterlandets försvar, och ledare, jemte armén, för landets stridskrafter, ledare, till hvilkas upprop folket med förtroende kunde lyssna, och tili hvilka hvarje kraftfull arm, hvarje god vilja med tillit kunde sluta sig.
Jag kommer nu till det förslag, hvilket jag tror vida säkrare, än befrielse från beväringsexercis, skulle gifva lif och utsträckning åt skarpskytterörelsen och ökad styrka åt landets försvarskrafter — ett förslag, som ej fordrar någon lagstiftande åtgärd af R.
St:r, men hvilket förslag R.
St:r dock, såsom sin önskan, i underd. skrifvelse till K. M. kunna framställa.
Detta förslag åsyftar ingen förändring af skarpskytteföreningarnas nuvarande stadgar eller öfningar, det ålägger dem inga nya skyldigheter, utan tillerkänner dem endast rättigheter.
Då en skarpskytt, genom militäris ka öfningar vid sin förening, erhållit en viss färdighet i exercis och manöver, är det Den 10 Januari f. m. 55 rent af obilligt, att han vid beväringsmötet skall åläggas samma exercis, som den öfriga beväringen, och att han tillsammans med den skall öfvas.
De, som derföre uti skarpskytteföreningarnas öfningar en längre tid deltagit och, vid ankomsten till mötesplatsen, visa sig ega den färdighet i exercis och manöver, som i detta hänseende kan komma att bestämmas, böra derföre, i förhållande till deras antal, bilda ett särskildt korporalskap eller kompani vid beväringsbataljonen ocii särskildt öfvas.
Jag tror till och med, att man bör låta dem medtaga och begagna sina egna gevär och bandoler och sina egna uniformer, samt att man bör indela dem i tältlag till 12 i hvarje tält, i stället för 25.
Vi veta alla, hvilken a (sky en s. k. bättre person har för att påtaga kronans beväringskläder, och huru vidrigt det skulle förekomma oss att, 25 stycken, blifva inhyste i ett tält under loppet af 15 dagar.
Vi veta äfven, att just dessa omständigheter afhålla de fleste af de förmögnare klasserna från att deltaga i beväringsexercisen.
Att ligga 12 i samma tält är detsamma, som kadetterne, af hvilka en del äfven äro i beväringsåldern, sedan långliga tider under alla öfningsläger göra; hvarföre äfven hvem som helst, för en tid af 15 dagar, dermed kan låta sig nöja.
Genom denna anordning, beviljad skarpskyttarne såsom rättighet, för deras uppoffringar af tid och penningar samt för deras större militäriska färdighet, än den öfriga beväringen, skulle, till gagn för hela beväringsinrättningen, en stor del af landets förmögnare och intelligentare ungdom heldre göra sina 2 beväringsmöten, än att betala 100 rdr för att derifrån vara befriad.
Ja, denna anordning skulle äfven från de bildade klasserna tillföra skarpskytteföreningarna flere unge män, hvilka ännu ej fattat nog förtroende till skarpskytterörelsen, för att i någon förenings leder låta inskrifva sig.
Indelning och skyldigheter under beväringsmötena skulle för öfrigt vara desamma för skarpskyttarne, som för den öfriga beväringen; så ock skulle de åtnjuta alldeles samma naturaförplägning, ty den mage, som ej under 15 dagar tål vid ärter och fläsk eller kött samt gröt till qvällarne, duger ej till soldatmage, och landet beredes en dubbel vinst, om, för denna mages bättre skötande hemma, 100 rdr rmt erläggas till staten.
Hvad öfningarna beträffar, borde de så ordnas för skarpskyttar, som dertill visa sig någorlunda lämplige, att de utgjorde en befälsskola, uti hvilken skarpskyttarne finge lära sig att instruera, exercera och leda trupp.
Härigenom skulle under l:a året flere dugliga befälsämnen kunna utbildas, hvilka redan under 2:a året skulle kunna användas såsom instruktörer för den öfriga beväringen.
Målskjutning med täflingspris skulle äfven under båda årens beväringsmöten öfvas.
Utan tvifvel skulle regementena af skarpskytte-korpserna, med en sålunda ordnad exercis, hafva långt mera nytta, än af de nuvarande bevärings-eliterne, som äro svåra att erhålla och i allmänhet föga lämpliga att till befäl utbildas.
Friköpnings - 56
Den 10 Januari f. m. afgifterna komme troligen att utgöra en betydligt mindre summa, än nu, om detta sätt att uppmuntra skarpskytterörelsen antages, emedan, såsom redan antydt, flere beväringsynglingar af de förmögnare klasserna härigenom skulle förmås till inträde i skarpskytte-föreningarna, för att, efter derstädes förvärfvad färdighet i exercis och manöver, under sin beväringsexercis utbildas och användas till instruktörer för den öfriga beväringen.
Att en del heväringsskyldige dock alltid komme att friköpa sig från exercis, tager jag för afgjordt, likasom jag är af den öfvertygelse!!, att dessa afgifter mycket säkrare skulle befrämja bevärings-inrättningens ytterligare utbildande, om de användes till skarpskytte-föreningarnas understöd, med förutsättning af skarpskyttarnes utbildning och användande på ofvannämnde sätt, än genom belöningar åt, till befäl mindre lämplige, bevärings-eliter.
Hvar och en torde redan hafva insett hvilka fördelar för armén, för skarpskytte-föreningarna, för hela landet, detta sätt, att visa skarpskytte-föreningarna förtroende af regering och folk, eger framför befrielsen från beväringsexercis, men, innan jag slutar detta mitt anförande, vill jag i några ord sammanfatta dessa fördelar.
Armén vinner trefald!: l:o erhåller den genom skarpskyttarne en behöflig tillökning i instruktörer lör den allmänna beväringen; 2:o kan, vid ett utbrytande krig, då arméns befäl är otillräckligt, en förstärkning deruti vinnas genom utväljande af de bäste bland de heväringsskyldige skarpskyttarne, och jag tvekar ej ett ögonblick att uttala den öfvertygelsen, att man bland dem skall finna män, fullt lämp'ige att genast, såsom officerare, vid armén anställas; 3:o måste beväringen komma att intaga ett mera aktningsbjudande rum bland landets försvarskrafter, än nu är fallet, emedan den i massa skulle blifva bättre öfvad och erhålla en högre uppfattning af sin bestämmelse och sitt värde, och genom enskilde skicklige individer, som funnes bland dem, skulle tillföra armén ej allenast kraftiga armar och god vilja, utan äfven intelligens och förmåga att verksamt bidraga till landets försvar.
Emellan alla skarpskytteföreningar skulle en ädel täflan uppstå.
Hvar och en skulle söka gifva sina medlemmar en sådan vapenöfning att de heväringsskyldige från den föreningen vore de bästa.
Skarpskytteföreningarna skulle derigenom vinna i aktning hos sig sjelfva, hos armén och hos hela folket.
Om deras leder ej öfverfylldes af alla med egennyttiga små beräkningar, så skulle de fyllas med män, som af kärlek till fosterlandet och till hedern sällade sig till skarpskytteforeningarnes banér.
Och landet!
Allt, som blifvit uppräknadt, är ju redan en vinst för landet!
Men vinsten är ännu större.
Om en landstorm införes, vet man, hvarest befäl och stam för denna Den 10 Januari f. m. 57 landstorm skall tagas — och befäl och stam, för hvilka landet kan hysa förtroende.
Ja, man kan, genom att på detta sätt och medelst materiella bidrag uppmuntra skarpskytteföreningarna, så småningom bringa det derhän, attén så stor del af landets manliga befolkning, rustad och öfvad, kan träda under vapen, att den är fullt tillräcklig att mot hvilken fiende, som helst, värna vårt oberoende och tillförsäkra Sverige en aktningsbjude plats ej allenast bland Nordens, utan bland Europas stater.
Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte till samma Utsk. remitteras, som K. M:s Nåd.
Propos. N:o 2, för att i sammanhang med denna af Utskit behandlas.
Uppå härefter framställd propos , blef detta anförande till Lag-Utsk:t rernitteradt.
Upplästes och godkändes nedannämnde, från Exped.-Utsk:t inkomne förslag till R.
Stms und. skrifvelser till K. M., nemi.:
N:o 5, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang. jordafsöndring från kaptens-hostället Bredaryd Norregården för utvidgning af Bredaryds församlings kyrkogård; N:o 6, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang. upplåtelse åt Eskilstuna öfre kanal-bolag af plats pä Carl Gustafs stads gevärs-faktoris område för en slussanläggning; N:o 7, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang. åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår; N:o 8, ang. ändring i 2:dra §:n Usta monut af K.
Förordningen den 11 Juli 1862, rörande reglering af presterskapets löneinkomster; N:o 9, i fråga om postförvaltares arfvode för tidningars afsändande och utdelning; N:o 10, ang. upphäfvande af 84:de §:n i K.
Förordningen den 6 September 1842, rörande truppers och persedlars fortskaflande; N:o 11, om ändring i K.
Förordningen den 1 Oktober 1858, ang. tillverkning, vård och försäljning af krut; N:o 12, i ani. af K.
M:s Nåd.
Propos. om antagande af en författning ang. giftermål mellan kristen och mosaisk trosbekännare; samt N:o 13, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang. förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts d. 3 o. 7 dennes på bordet lagde Utlåt.
N:o 22, ang.
Riksg.-Kont:s förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af sislförflutna riksdag.
Usta punkten, ang. det enl. riks-staten anvisade bidrag till Riksg.-Kont:s utgifter.
Lades till handlingarne. 58 Den 10 Januari f. m. 2:dra punkten, ang. anskaffning af det till bestridande af kostnaderne för statens jernvägsbyggnader erforderliga lån.
Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf:
Det stränga bedömande, som 1860 års revisorer uttalat öfver fullmägtiges åtgärd att antaga ett gjordt anbud om konvertering till ett s. k. premielån af en del utaf det sednast upptagna utländska länet, — detta ogillande har ock Stats-Utsk:t uti dess nu föredragne punkt hufvudsakligen biträdt.
Det är egentligen uti två hänseenden som (Jtsk:t funnit fullmägtiges förfarande hafva varit i strid mot gifna föreskrifter, nemi. deri, dels att fullmägtige utfärdat obligationer, hvilka icke innehålla förskrifning å visst kapital eller viss årlig ränta, och dels att hela..denna låne-operation skulle vara något til! lotteri hänförligt.
Öfrige af revisorerne framställda anmärkningar hafva af Utsk:t uti förevarande Utlåt, ej ansetts böra upptagas.
I fullmägtiges svar å
Hrr revisorers anmärkning är anmärkningen om lotteri fullständigt besvarad, och jag har dervid ej något hufvudsakligt att tillägga.
Icke allenast origtigt, utan äfven förvillande torde vara att till lotteri, uti dess med rätta förkastliga mening, hänföra allt, som sker genom lottdragning.
Mycket måste då fördömas, som är i lag tillåtet, ja anbefaldt; jag tillåter mig erinra bland annat om amorterings-lånen, på längre tid upptagne af stater eller enskilde.
Det är sannerligen icke likgiltigt för en innehafvare af en amorterings-obligation, hvilken han möjligen köpt för 90 proc. eller lägre pris, om han får den utlottad under någon af de första amorteringsåren eller sedermera.
Lyckans hjul rullar ganska olika äfven för honom.
Förhållandet med sistnämnde obligationer och premie-lånen är temligen enahanda; skillnaden består egentligen i räntan.
Vid vanliga obligationer är räntan fix och betalas på bestämda tider; vid premie-lånen deremot är den obestämd och beror på utlottning, men kapitalet och någon ränta fås alltid tillbaka.
Rörande derefter anmärkningen, att fullmägtige utfärdat förskrifningar, utan att utsätta »kapital» eller »viss årlig ränta,» hvilka ord finnas med kursiv stil i Utsk:ts Utlåt, utmärkte, skulle man af ett sådant förfarande kunna draga den slutsats, att samma ord återfinnas uti de af R.
St:r för fullmägtige meddelade föreskrifter, men detta är dock ingalunda händelsen.
I afseende å formen för dessa obligationer innehålla nemi.
Stms föreskrifter att åt fullmägtige öfverlemnades att vid lånets afslutande bestämma:
Lo det utländska språk och mynt, derå obligationerna komme att utfärdas; 2:o den ränta, som i obligationerna skulle förskrifvas; och 3:o den kapital-rabatt, som, då sådan ansåges böra medgifvas, finge antagas och fastställas.
Uti dessa föreskrifter finnes icke ett ord nämndt, hvarken om visst kapital eller viss ränta.
Der är blott stadgadt att fullmägtige egde att med långifvaren öfverenskomma om språk, mynt, ränta samt kapitalrabatt.
Den 10 Januari f. m. 59 De utfärdade obligationerna innehålla dock ovedersägligen förskrifning å kapital af 10 tliaier hvardera; och derutöfver ränta ; — denna är obestämd och beroende på utlottning, men det faller likväl alltid någon ränta för hvar och en obligation.
Då fullmägtige samfäldt voro af den tanken att mot det gjorda anbudet om låne-konverteringar icke något lagligt hinder förefanns, och då K.
M. förklarat att berörde förändring i låneaftalet ej föranledde till rubbning af den garanti, som K. M. å sjelfva lånet förut meddelat, hade fullmägtige säkerligen handlat mot sin pligt och den erhållna föreskriften, att på de för staten förmånligaste vilkoren upptaga lånet, om de förkastat ett anbud, hvarigenom staten tillskyndats en direkt vinst af 320,000 rdr rrnt, en summa, som vid amorteringstidens slut motsvarar ett belopp af något öfver 817,000 rdr.
Ytterligare må nämnas, att bland de åligganden, som R.
St:r tillförhundit fullmägtige att år 1860 fullgöra med de penningar, hvilka skulle inflyta genom samma års utländska lån, voro dels ganska betydliga utbetalningar för jernvägsanläggningarne och dels infriandet af det s. k. 12 millioners-lånet, af banken upptaget för näringarnes befordrande.
De medel, hvilka långifvarne i (örsta kontraktet utfäst sig utbetala, voro icke härtill tillräckliga; men efter konverteringen, hvarigenom penningar skyndsammare inflöto, blef full tillgång till dessa liqvider, hvilka utan svårighet ock fullgjordes.
Vid dessa förhållanden tror jag att det varit mer skäl till anmärkning mot fullmägtige, om de underlåtit att antaga det gjorda anbudet; och jag öfverlemnar åt en lugnare besinning att bedöma och afgöra, huruvida fullmägtige i detta fall handlat rätt eller orätt.
Frih. af Ugglas, Gustaf: Hr Gr.
Sparre har sökt att inför R. o. Ad. vederlägga de anmärkningar, som Stats-Utsk:t gjort i afseende å denna konvertering.
Af honom har ganska riktigt anförts att Utskits anmärkningar i berörde afseende inskränkt sig till 2:ne punkter, — den ena, att hela denna låneoperation skulle vara något till lotteri hänförligt, den andra, att fullmägtiges åtgärder i berörde fall icke fullt öfverensstämma med de af R.
St:r meddelade föreskrifter.
[Jti den ordning, sorn erinringarne blifvit af den värde talaren framställde, anhåller äfven jag att få följa honom.
Beträffande således lista punkten eller att premie-lånen skulle vara något till lotteri hänförligt, bar Gr.
Sparre påstått, att med samma skäl i afseende å jemväl amorteringslån, upptagna med kapitalrabatt, skulle kunna sägas, att äfven de voro till lotteri hänförliga.
Skillnaden är dock ganska stor.
För att nu endast hålla oss till 1860 års lån, så upptogs större delen deraf mot 6 proc. kapitalrabatt.
Sålunda erhöll hvar och en innehafvare en obligation på 100 för inbetaide 94 rdr, jemte förskrifning af innehåll, att återbekomma alldeles samma kapital och ränta, den 60 Den 10 Januari f. m. ena obligationsinnehafvaren lika med den andra.
Den ene kan utfå kapital och ränta något förr, den andra något sednare.
Detta är den enda omständighet, i afseende å hvilken dessa obligationsinnehafvares förhållanden skilja sig.
Återfår man obligationen under något af de första åren, kan man på så sätt erhålla något större vinst.
Premie-obligationerna åter äro visserligen utfärdade på visst belopp af 10 thaler; men den ene af sådana obligations-innebafvare kan första året återbekomma 25,000 thaler; en annan person i samma kategori kan efter 38 års förlopp utfå 11 thaler.
Jag hemställer till eder, Mine Hrr, om man kan ställa 2:ne så olika låne-operationer uti någon jemförelse eller likhet med hvarandra.
Ytterligare heter det, att man icke i afseende å dessa premie-obligationer vedervågar sin insats.
Nåväl, Mine
Hrr!
Om jag år 1860 hade inköpt en premie-obligation för 10 thaler och efter 38^ år återfår densamma, så måste jag väl först och främst för denna tidrymd beräkna räntan på förutnämnde 10 thaler.
Efter beräkning af A\ proc. uppgår denna ränta till 17 rdr 15 öre; hvaremedlertid jag till ersättning för såväl kapital som ränta i de flesta fall återbekommer 18 rdr.
Hvart har då det insatta kapitalet tagit vägen?
På grund af någon jemförelse eller likställighet med »obligationer med fix ränta, ställda på amortering genom utlottning», kunna således icke dessa premie-obligationer med någon rimlighet försvaras.
Uti den sednare operationen har man nemi. låtit lyckan hafva det största spelrummet; och egentl. stödt sakens framgång på personers lust att erhålla en stor vinst.
Just sistberörde förhållande vållar, att man kan sälja dessa obligationer till bättre pris än de andra.
Sparre har vidare, för att bevisa att ifrågavarande låne-operation ej varit stridande mot de föreskrifter, som R.
St:r meddelat, ur skrifvelsen af den 6 Mars 1860 från dåvarande Stats Utsk. till fullmägtige uppläst en så lydande bestämmelse: »att åt fullmägtige öfverlemnades att vid lånets afslutande bestämma det utländska språk eller mynt, derå obligationerna koinme att utfärdas, den ränta, som i obligationerna skulle förskrifvas, och den kapitalrabatt, som, då sådan ansåges böra medgifvas, finge antagas och fastställas.»
För att styrka att, å andra sidan, Stats-Utsk:t icke saknat skäl för sitt påstående att R.
St:r i afseende å detta lån afsett att det skulle utgå mot utfärdande af obligationer med föreskrifven bestämd ränta, anhåller jag att få uppläsa omedelbart derefter följande moment af denna lydelse: »alt till lånets förräntande och amortering komme att anvisas ett särskildt årligt anslag, hvars belopp skulle motsvara ej allenast den för lånet, enligt derför utgifna obligationer, årligen belöpande ränta, utan äfven minst en proc. af det i samma obligationer förskrifna kapital, hvilket anslag skulle utgå Den 10 Januari f. m. 61 från och med det år, hvarunder obligationerna blifvit till långifvarne utlemnade, samt med oförminskadt belopp fortfara, tilldess hela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt.» Jemväl uti..flere af derpå följande §§ finnes ordadt om ränte-liqvider.
Öfverallt är taladt om visst kapitalbelopp, löpande med viss årlig ränta.
Af utlottningsplanen finner man att vinster utgå från och med 25,000 till och med 11 thaler.
Kan man vid sådant förhållande med fog påstå att i dessa premie-obligationer någon bestämd ränta är föreskrifven ?
Nästförutgående talare har äfven påpekat den stora vinst, som genom denna låne-operation skulle hafva blifvit tillskyndad det Svenska stats-verket.
Att en sådan vinst uppkommit är otvifvelaktigt; men att den icke kan beräknas till det af fullinägtige uppgifne helopp, nemi. 847,780^- rdr rint, tror jag vara obestridligt.
Den genom konverteringen uppkomna behållning af 120,000 thaler betrakta nemi. fullmägtige såsom ett ytterligare lån, hvilket, i händelse detsamma icke sålunda erhållits, skulle hafva ådragit stats-verket en ytterligare kostnad.
En sådan ytterligare kostnad hade likväl icke blifvit
Svenska stats-verket ådragen, om icke det ursprungliga kontraktet rubbats.
Fullmägtige hafva också för lånets hela amorteringstid, 38J år, beräknat ränta för den verkliga vinsten, 120,000 thaler.
Till sistnämnde belopp inskränker sig hela den vinst, som genom ifrågavarande låne-operation kommit staten till godo.
Denna vinst är ingalunda ringa; men dock icke af den betydenhet, att Svenska stats-verket, med föranledande deraf, bort beträda en låneväg, som åtminstone jag, för min del, icke anser vara den rätta.
Jag vill icke påstå att staten ovilkorligen är i sina transaktioner bunden af de lagar, som staten föreskrifver för sina enskilda medlemmar; men att likväl staten, från moralisk synpunkt betraktad, borde vara skyldig att icke begagna sig af andra utvägar än sådana, som äro för den enskilde tillåtne, torde ej knnna bestridas.
Att slika operationer ega rum i andra länder, äfven sådana, som hafva anseende och kredit, lärer väl icke för oss kunna vara någon giltig anledning att beträda samma bana.
Jag anhåller om bifall till Stats-Utsk:ts hemställan i den nu föredragna punkten.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utiardadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr.
Bland bestämda föreskrifter, som R.
St:r meddelat
Hrr fullmägtige i Riksgälds-kontoret, har varit att det i fråga v:de lånet skulle upptagas på de för staten förmånligaste vilkor.
Vid sådant förhållande må det icke väcka förundran, att fullmägtige, när denna föreskrift skulle fullgöras, funno det ytterligare anbud om förändring i lånevilkoren, som blifvit framstäldt, ganska lockande.