Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det må äfven erinras, att a:ne perioder för denna operation inträffa, nemligen den ena före och den andra efter utvexlingen.
Hvad som vid öfvergången från ett vacklande mynt - Den 2 December f. m. *9 väsende lill elt stabelt kan verka på opinionen, och huru dess nycker kunna inflyta på Bankens ställning, är omöjligt att förutse.
BankoStyrelsen bör derföre hafva fria bänder att rätta sig efter conjuncturen.
Herr Hjerta har utvecklat skälen, hvarföre man bör hålla Obligations-vägen öppen åt dem, som ej kunna begagna Afskrifnings-räkningen.
Jag vill blott tillägga, att Handlande kunna finnas, som icke vilja anförtro åt sina Bokhållare att föra en dylik Afskrifnings-räkning; de böra ej derföre vara utestängda från Obligationssystemet.
Jag förenar mig lill alla delar med Herr Hjerta om 4 procents ränta för lånen på viss tid, ocb 2 procents för dem å vista, eller på endast i månads uppsägelse.
Må det tillåtas mig än en gång erinra, att då fråga är om J.ne olika belåningssätt, måste äfven 2:ne olika behandlingar dermed äga rum.
Jemväl ber jag alt få anmärka, att då aine olika lånesätt anses nödvändiga, måste det linnåsen Autboritet, som äger myndighet att balancera med de begge olika fonderne, så att de icke tillskynda hvarandra någon olägenhet sins emellan, eller hindra rörelsens lif.
Må detta få gälla såsom skäl för den obetydliga utsträckning i magt, jag åsyftar åt BankoStyrelsen, att få, i mån af erfarenhetens ledning, mäkla emellan de begge 5a H. a* 20 Den 2 December f. ra. olika fonderne.
Att på förhand bestämma någon viss form härföre, vore äfventyrligt.
Jag understödjer Herr Hjertås förslag, och önskar, att det måtte läggas till grund för Contrapropositionen.
Herr Hegardt, Christian Bernhard: Med Herr Rosenblad instämmer jag deri, att lånen icke måtte ställas å vista.
Deruti ser jag icke annat, än att utgifva BankoObligationer, som löpa med ränta; och då vore det efter min tanka mycket bättre, att utgifva nya sedlar utan ränta; ty innan Realisationen verkställes, skulle det förstnämnda sättet blott leda till myntets försämrande, och derefter endast till hastigare och betydligare uttag af Bankens metalliska fond.
Jag förenar mig derföre i anhållan om bifall lill Utskottets förslag.
Det är i anledning af den siste värde Talarens anförande, som jag ber att få något närmare reda mitt sista yttrande, så att det icke måtte föranleda till någons förvillelse.
.Tåg har icke kunnat fatta annat, än att den siste värde Talaren antagit, det dc ifrågaställde BankoObligalionerrie skalle verka på Realisationens fortgång och bestånd.
Jag ber att dervid få förnya den erindran, att, när BankoObligationerne utgifvas emot ersättning af Bankosedlar, synes mig denna operation icke alls pröfva Bankens silfverfond.
Den 2 December f. m. 21 Det är clt falskt begrepp, att BankoObligalionerne rubba Silfverfonden, eller för 12 skillings värde influera pä Realisationen.
Jag hade redan vid sistförflulne
Riksdag den olyckan, att i detta ämne nämna ett ord, sorn icke behagade.
Nå väl, mine Herrar, hvad vill den Man, som medgifver, att BancoObligationerne icke inflyta på Realisationen, och dock motsätter sig dem?
Hvad vill han annat, än hindra ökade rörelse-capitaler ulan motsvarande valuta?
Till dem, som förstå skillnaden emellan att effeclift öka rörelse-capilalet och förhöja penningestocken, hemställer jag, om det är något annat än att införa Strypsystemet.
Må Capitalist-interesset, — må Köpmans-interesset söka att göra sig gällande, huru som hällst; jag fruktar det icke, då jag talar inför detta upplysta Stånd och inför Nationen.
Till besvarande af Friherre Boyes sista yttrande vill jag blott i korthet erinra, att då BankoObligationerue utgifvas emot sedlar, och sedlarne inlösas med Obligationer, måtte det, icke annat än jag kan begripa, vara cn sedelfördubbling.
Hvad Friherren för öfrigt ordat om strypsystemet, besvaras bäst med påminnelse om det motsatta eller Vinglerisystemet, som innefattar begäret alt på andras bekostnad vilja lefva och betala sin skuld utan att befordra industrien, då Strypsystemet åtminstone icke gör någon orätt. 22 Den 2 Deeember f. m.
Jag vill icke inga i tliscussionen, den jag tycker redan vara för vidlyftig; men blott i anledning af Friherre Boyes yttrande förklara, att fastän det är möjligt, att Electorerne misstagit sig vid valet af Ledamöter i BankoUtskottet, jag dock hoppas, att Rikets Ständer, som det tillhörer att bedöma, huruvida vår förmåga svarat emot vår vilja, göra oss den rättvisan, att vi sökt, med bibehållande af ordning och skick, öppna tillgångar för näringarne och industrien, utan att intränga på det ena eller andra interesset.
Herr Hjerta: Herr Hegardts framställning, att Obligationer å vista äro detsamma, som uya sedlar, kan jag ej annat än bestrida.
Det är klart, och bör kunna fattas af en hvar, att räntebärande papper icke kunna medföra inflytelse på rörelsecapitalet, utan endast äro representanter deraf.
Då man iagttager den försigtighet, att såsom maximum bestämma en icke för stor summa, samt att, i stället för amortissementslån på 28 år, bestämma en betalningstid af 3:ne månader, är det ej möjligt, att Banken deraf kan få någon stark påkänning för längre tid, än några dagar eller veckor.
Hvarpå grundar sig BankoInrättningars fördel?
Jo, derpå, att de genom upptagande af lån på längre tid kunna utlåna på kortare tid, och dymedelst förskaffa sig en ökad räntevinst.
Så handla Den 2 December f. ai. 23 cnskildta Bankierer, — så måsle äfven Publika Banker handla, om de skola bära sig.
Nu inträffar ofta, att enskildta assignera på växelräkningen mera, än de betala ränta för till Banken, och 20 å 3o gånger öfver det belopp de hafva insatt i Banken.
Häraf kunna många vådligheter uppslå.
Deremot är icke något för en Bank att befara, om den försättes i tillfälle att influera på rörelsecapitalet, utan att derföre endast öka sedelstocken.
Jag förenar mig alltså till alla delar häri med Friherre Boye.
Men nu kommer jag till hvad som blifvit sagdt om Obligationernes influence på RörelseCapitalet.
Det är klart, att hvarje ny Obligation skall öka RörelseCapitalet, men det skadar icke, så länge Operationen rättas efter behofvet, och icke sträckes derutöfver.
Den erbjuder tvärtom alla fördelar af ett godt creditpapper.
Jag har försökt utveckla följderne af räntebärande Obligationer å vista.
Förutsatt derjemte, alt Obligalionssystemet skulle införas såsom ett försök till nästa Riksdag och en förebild för inrättandet af PrivatBanker, kan jag icke annat än yrka antagandet deraf.
Hvad som blifvit yflradt om AfskrifningsRäkningens begagnande, vill jag icke motsätta mig.
Jag lemnar dock derhän, hvad fördel deraf kan hämtas, men hoppas, att BankoFullmägtige rätta sig efter omsländigheterne, och utvälja det bästa.
Jag befarar äfven hastigare va - 24 Den i December f. m. riationer deraf, än af Obliga tionssystemet, ensamt begagnadt.
Af beskyllningar äro de lindrigaste, oskyldigaste och beskedligasle de, sorn inskränka sig till händelser, hvilka äro i sin grund absolut omöjliga.
Och absolut omöjligt är det, att hvad jag föreslagit angående nya sedlar, kan förminska deras värde.
Det blir omöjligt att, sedan sedeln erhållit ett bestämdt värde, betala med sämre mynt.
Realisationen blott bilir beslutad och icke verkställd, medförer den åtminstone den nytta, att hafva bortvisat hvad som icke var möjligt att verkställa.
Jag ber derjemte att få erindra, det jag icke vet, hvartill CapitalRäkningen skulle tjena, om den ej får medföra fördel så väl åt Ranken, som enskild te, Det är ej obekant, att Brukspatroner i Småland utgifvit assignationer på Banken, utan att derföre hafva deponerat bestämd valuta, men detta var ej klandervärdt, när Assignationerne alltid punctuelt honorerades, ty det utgjorde en verkelig välgerning för orten i dess penn ingebetryck.
Denna rätt synes man vilja förmena Banken.
Jag förenar mig med Herr Hjerta, och anhåller om proposition.
Friherre Sprengtporten, Jacob JVil-, helm:
Utan att mäta mig med någon uti jnsigter i lnianceläran, och under förkla-s
Dea 2 Doa ernber f. m. 25 rande, att jag afskyr allt vingleri och hvad sorn kan rubba den beslutade Realisationen, instämmer jag dock fullkomligt i allt hvad Grefve von Schwerin anfört såsom sin opinion i ämnet.
Den förmenta olägenheten af upplåning på obligationer a vista skulle bestå deri, att dessa obligationer kunde komma att löpa som sedlar, då deremot upplåning endast på bokföring troligen skulle medföra allt för stark påkanning för Banken.
Jag anser derföre, att BancoFullmägtige böra äga rättighet att efter omständigheterne begagna båda njethoderne; och instämmer alltså med Herr Hjerta, med det tillägg, att bokföring äfven är nödvändig, Herr von Hartmansdorff], August:
En Ledamot har sagt, att, sedan Realisationen vore beslutad, kunde någon fara för sedelförsämring, icke vidare uppstå.—.Men om sådana åtgärder vidtagas, som göra realisationens verkställighet omöjlig, eller som störta henne, sedan hon börjat; så uppkomma samma och möjligen värre slutföljder, än om ingen realisation blifvit beslutad.
Det vore detsamma som att först smickra Folket med falska förhoppningar; peli sedan beröfva det deras fullbordan.
Sådant anser jag förhållandet blifva, om man efter realisationens beslutande ville utgifva BancoObligalioner, löpande med 3 procents ränta, och inlösbara vid upp vi - Den 2 December f. m. sandet.
Man har deremot åberopat skillnaden emellan sedlar, som löpa utan ränta och derföre snart återvända lill Banken, samt Obligationer, som bära ränta, och derföre af innehafvaren i det längsta bibehållas; man har med exempel från Småland bestyrkt den nytta, som enskildtas assignering på Banken medförer &c. Men då räntebärande Obligationer äro för innehafvaren mera, och för Banken mindre, förmonliga, än sedlar utan ränta, men derföre icke mindre afsättliga än sedlarne; så skulle Obligationerna, i förening med enskildtas ständigt tilltagande Assignationer, antingen göra Bankens sedlar, hvilka ensamt böra gälla för mynt i Riket, umbärliga, så att mera silfver än Rikets Ständer påräknat, skulle kunna för dem ur Banken uttagas, i händelse realisationen redan ägt rum, eller i annat fall öka sedelstocken så betydligt, att sedelmyntets fallande i värde deraf skulle förvållas.
Jag tillstyrker således bifall å Utskottets förslag och afslag å alla nya projecter, som kunna rubba den åsyftade ordningen i myntväsendet.
Jag skulle icke ytterligare begärt ordet i denna fråga, om jag ej dertill blifvit föranledd af Herr Hegardts senaste yttrande.
Då han, fastän fordom upphöjd lill tjenstförrättande SlatsSecreterare för Financerne, dock icke är upphöjd öfver skyldigheten, Den 2 December f. m. 27 att bevisa sina saltser, torde han böra ådagalägga, huru, genom det af honom förkastade upplånings-systemet, Bankens sedelstock, såsom han påstår, ökas, och dess förmåga, att invexla sina redan utelöpande sedlar, minskas.
Om detta Herr Hegardts påstående vore rigtigt och grundadt på verkliga förhållandet, skulle äfven jag motsätta mig ifrågavarande Obligations-systern.
Men Herr Hegardt får ursäkta, att jag ej blifvit öfvertygad af honom.
Obligationerne utgå mot sedlar, som åter ingå, och de sedlar, som utlånas, gå åter in inom korrt tid.
Herr Hegardt kunde hafva något skäl för sin mening, om dessa sedlar blefvo ute lång tid, men de utlånas blott på en ganska korrt tid.
Af 3 procentsräntan uppstår äfven en verklig vinst för Banken.
Men det är Nationalvinsten, genom fördelen af ett ökadt RörelseCapital, som härvid i synnerhet bör afses, på det äfven Sverige måtte erhålla ett tillräckligt penningeförlag för handel och näringar.
Jag bekänner öppet, att det är ett sådant vinglerisystem, såsom Herr Hegardt behagar kalla det, som jag är tillgifven, emedan det är rådande i alla länder, der bandel och näringar kommit till någon höjd, såsom i Frankrike, England och Norra America m. fl., då deremot lia udel och näringar, i följd af ett motsatt strypsystem, fast man endast skyller på dryga skatter eller myntets vacklande värde, hos 28 Den 2 December f. m. oss ej blott Icke förkofrat sig, utan betydligen aftagit, oaktadt en tilltagande folkmängd, och Sverige längre, än de fleste andre länder, njutit ett ostördt fredslugn, varit längre tid nästan utan utländsk skuld, samt äger flere och solidare natur-resourser till basis för ett credit-system, än de fleste andra länder.
— Man talar om våra Capitalisters plundring, och jag medger, att något dylikt ägde rum år 1809, då största delen af krigskostnaderne indirecte lades på Capitalisterne och penningelöntagarne.
Men denna tid är längesedan förbi, och om nian nu skulle godtgöra denna orättvisa, kunde det ej ske utan att begå en ny ännu förderfligare mot ett tusendefallt större antal medborgare.
Faslighetsegarne, som i allmänhet äro skuldsatte, skulle härigenom få ännu större skäl till klagan än penningemännen den tiden, ty desse hafva dock baft någon ersättning i den i Sverige höga lagliga räntan, oell hafva sedan 1812 oftast ingen bevillning för sine capitaler erlagt. —-
På alla dessa skäl förenar jag mig med Herr Hjerta, och anhåller om proposition i enlighet med hvad han begärt.
Då flera Ledamöter inom Ridderskapet och Adeln synas icke kulina öfverenskomma om skillnaden emellan sedlar och Obligationer, tyckes det vara påtagligt, hvad verkan omstörtningen Den 2 December f, in, 29 af den gamla ordningen genom Realisationen skall medföra.
Jag anser mig afven böra erinra, att det torde vara falskt alt decrelera utgifrande af Obligationer, enär dessa ej genom annat än nya sedlar kunna inlösas.
Om upplåningen blir obegränsad, celi sträckes utöfver hvad man äger visshet att få utlåna, blir hela operationen högst vådlig, och kommer att medföra förlust på räntan.
Är upplåningen deremot bestämd efter möjligheten att få utlåna, kan någon ränteförlust icke inträffa.
Då uppkommer i stället en gifven vinst för Banken, och ingen menlig verkan på den beslutade Realisationen.
Deremot motsätter jag mig Obligationernas utställande på längre tid, emedan det måste förutsättas, att belåningsrätten, sådan den nu bestämmes, icke kan hindras förr än vid nästa Riksdag.
Det är naturligt, att Banken, då försatt i mera actift tillstånd, ägande belånbara Obligationer ute, skulle, om inskränkning i utlåningsrätten vidtogs, vara tvungen att, till honorerande af sina utevarande förbindelser, utgifva nya sedlar, hvilket åter menligt skulle inverka på silfverfonden.
Sådant kan deremot aldrig inträffa, om blott uppoch Afskrifnings-räkning antages, men vidtages både denna och Öbligationsmethoden, Skola flera invecklade förhållanden uppkomma.
Ettdera sättet måtte vara det enda rätta.
Jag kan således icke förena mig med Herr Hjerta, alt utlåningen skall ställas på 3o Den i Decewber f. m. längre tid, efter BankoFullmägtiges bestämmande, utan yrkar, alt först måtte afgöras, det Obligationerne blifva å vista, och sedan om både Obligations- och Afskrifningssystemet, eller hvilketdera, skall antagas; jag kan icke afstå från begäran om votering häröfver.
Enär de Ledamöter, hvilkas rätt till trovärdighet både såsom patrioter och goda hufvuden icke lärer förnekas, redan afträdt, och oaktadt hvad de grundeligen anfört, Herrarne Hegardt och von Hartmansdorff icke synas villiga att taga skäl, torde det vara nödvändigt att ytterligare upptaga Ridderskapets och Adelns tid med att relevera förhållandet i denna fråga.
Det har invändts, att de ifrågasatte Obligationer saknade säkerhet; men de hafva ju uteslutande rätt till silfverfonden.
I hvad mån kan då säkerheten komma i fråga.
Man hyser farhåga för belåningsrätten, derföre alt den kan nästa Riksdag ändras.
Jag ser ej, hvartill det tjenar att skrämma med näst sammanträdande Rikets Ständer, och hvad rätt man har att misstro dem, eller frukta, att de skola ändra det nyttiga vi nu kunna besluta.
I alla fall kunna vi ju ej hindra deras rättighet att besluta hvad de anse nyttigt, men vi kunna motverka deras förmåga att vidtaga Riksgagneliga mått och steg, om vi förneka handel och näringar en hjelp, hvarförutan de allt mer och Den 2 December f. m. 3i mer skola aftaga samt raka i sådan vanmagt, alt de icke mera stå alt hjelpa.
— Slutligen ber jag att få erindra, hvarom hela frågan är.
Den reducerar sig, efter mitt omdöme, helt enkelt dertill, om af de 5 mill ioner, som rycktes från näringarne år 1817, och hvarigenom de bragtes till lidandets yttersta gräns, de nu efter 12 års förlopp skola återfå 3 millioner.
Herr Lefren j Johan Pehr:
Frågan har vändt sig så, att några talare anse saken verka menligt på realisationen, hvaremot andra åter anse den alldeles icke inverka på densamma.
Jag vågar påslå, att båda hafva rätt, och båda orätt.
De tfa låler besynnerligt, men kan bevisas.
Bevisningen grundar sig derpå, att båda icke taga i beräkning omständigheterna, som verka för och mot i detta afseende.
Må det derföre tillåtas mig framställa mina åsigter om villkoren för realisationens bestånd, för alt hafva en vägledning i afseende på omdömet öfver förevarande ämne.
Realisationens bestånd beror icke på qvantiteten af Silfver, som finnes i Banken, utan derpå, att näringarne befinnas i det skick, att de ej blott vilja behålla RörelseCapitalet och sedlarne i rörelsen, ulan att de ock förkofra sig och önska större RörelseCapital.
Så länge rörelsen stiger, och insuger i sig större Capital, så länge kan också BancoStyrelsen utsläppa nya sedlar, om de äf - 3a Den 2 December f. m. veu tagas rakt från Tumba.
Men ofn näringarne aftyna, och komma i förfall, då Lör BancoStyrelsen vara angelägen, antingen att förstärka Silfverfonden, för att kunna göra tete i Bancoluckan, eller ock att inskränka Lånerörelsen.
Vidtages den förra utvägen, behöfves ej den senare, utan i nödfall.
Om BancoStyrelsen märker, att den ej äger nog fonder för att köpa Silfver, måste Styrelsen vidtaga den andra åtgärden, eller inskränka Lånerörelsen och för ögonblicket gå till ett så kalladt strypsystem.
Vill man ej medgifva Styrelsen denna dubbla rätt, har man lagt ett frätsår i sjelfva organisationen, hvarigenom Realisationens bestånd äfventyras.
Nu är
Los oss en följd af gammal ovana, att man ej vill medgifva BancoStyrelsen öppen rätt att minska utlåningsrörelsen, äfven om sådant är nödvändigt för npprätthållandet af växlingen.
Detta kan ej mer ändras; men jag hoppas, att det skall kunna tillvägabringas framdeles vid en annan Riksdag.
Vi Lora dock inrätta vårt Lånesystem så, att näringarne kunna få större RörelseCapital, i fall de sådant behöfva.
Härifrån härleder sig mitt omdöme öfver frågan, då jag utgått från den synpunkt, att näringarna behöfva större RörelseCapital; och alt spåren efter strypningarne år 1818 ej ännu upphört, samt att näringarne äro långt ifrån att icke behöfva Silfver, utan snarare önska - Den 2 December f. m. 33 skit större tillgång på sedlar, utan att Bancoluckan tillitas.
Men man bör ej ensamt utsläppa sedlar directe komna från Tumba, utan utvidga Capitalet genom en utvidgad upp- och utlåningsrörelse, med vilkor att BancoStyrelsen är berättigad inskränka den samma, efter som den kan befinnas verka menligt på vexlingen.
Om den nya rörelsen ställes på detta sätt, skall den trygga Realisationen, ty under de 2 år, som förflyta, innan vexlingen börjar, komma näringarna i behof af större sedelqvantitet, och detta behof kan till en del afhjelpas genom Obligationers lifgifvande, och BancoStyrelsen är i alla fall i tillfälle att genom en ögonblicklig strypning upprätthålla växlingen.
Jag tillstyrker således, att dessa lån, som Banken upptager, för att å nyo utlåna, må, såsom Grefve von Schwerin föreslagit, upptagas dels på Obligationer å vista, och dels på öppen räkning.
Jag tillstyrker, att Obligationerna blifva inlösbara å vista, ty annars kunna de icke räknas såsom mynt och öka sedelstocken.
Jag erkänner, lika med Herr Hegardt, att dessa Obligationer göra samma verkan som Sedlar från Tumba, men jag är ej rädd att utsläppa dem, då BancoStyrelsen erhåller den naturliga rättigheten att inskränka rörelsen, när sådant erfordras för vexlingens upprätthållande.
Jag finnér ingen fara för Obligationernas ställande å vista, om de 52 H. 3 Den 2 December f. rn. 5.oo,ooo R:dr, sorn Utskottet omnämner, förbehållas till en reservfond för vista betalningen.
Då jag förutsätter, att 3 millioner är den gräns, hvaröfver man icke får gå, skulle dessa 5oo,ooo R:dr afsättas, och, såsom fond för utlåningen, de öfriga i millioner 5oo,ooo
R:dr mot högre ränta begagnas.
Derigenom risquerar man intet; uttagningarne och insättninga.rne balancera hvarandra; men om tillfälligtvis balancen ej skulle gå jemt upp, skall denna halfva million vara till hands, ehuru, jag medgifver det, icke räntebärande.
Jag tror ej, att Banken bör gifva högre ränta än 2 procent, men deremot taga så hög ränta, att vinst deraf äfven uppkommer, jemte det att Realisationen upprätlhålles.
Jag anhåller om Herr Grefvens och LajndtMarskalkens proposition å fastställande af följande 2:ne vilkor: att BancoStyrelsen erhåller rätt att minska Lånerörelsen, när så fordras; samt att den fond, hvilken är anslagen för publika pappers belåning, måtte orubbeligen bibehållas såsom reservfond.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken lillkännägaf, att Plenum k om me kl. half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
I anledning af hvad Herr Munck af Rosenschöld yttrat, försäkrar jag, att, vid de få tillfällen jag inom detta Hus yttrat mig i financiella ämnen, jag ej har Den 2 December f. m. 35 ens ihogkommit, än mindre till stöd för mina meningar lagt någon vigt på den omständighet, att jag för io år sedan på 4 månader hade den nåden förvalta StalsSecreterareEmbelet för Handels- och Financeärenderne.
Det har således varit opåkallad!, om ej obehörigt, af Herr Munk af Rosenschöld, att derpå fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Hvad åter angår de satser, som Herr Munck af Rosenschöld sagt, alt jag lernnat obevisle; så är det visserligen sant, att jag ej med den vältaliga vidlöftighet, som är Herr Munck af Rosenschöld egen, men dock, såsom jag hoppas, tydligt och tillräckligt förklarat dem; och om jag ej blifvit fattad af Herr Munck af Rosenschöld, hafva dock Friherre Cederström samt Herr von Hartmansdorff sedermera så fullständigt utvecklat samma ämne, att allt vidare ordande derom är öfverflödigt.
Jag önskar lika lifligt som Herr Munck af Rosenschöld, att i Sverige må uppkomma och utbilda sig en sann Credit, med den möjligaste utsträckning, men i förening med ärlighet och ordning i penningeverket.
Jag tror ej, att det är genom konstlade anstalter som England framgått till rikedom och anseende.
Grediten uppkommeri naturlig väg, genom ökad produclion, industri och varuafsättning; den utvidgas och befästes genom redlighet, förstånd och ordentlighet hos dem, som den begagna; 5a II. ' 3*" 36
Den 2 December f. m. och det är på detta sätt allena, sora jag önskar och hoppas, att den jemväl i Sverige skall återupplifvas och befrämja Nationens ekonomiska förkofran, hvilket i min tanke ingalunda är att förvänta af sädane
Discontlnrättningar, som i sjelfva verket äro föga annat än fattigförsörjningar, och snarare befordra lättja och slöseri, än idoghet och god hushållning.
Om jag ej lyckats bevisa, att BancoIJtskottets afsigt varit, att lifva och understödja näringarne, utan åsidosättande af säkerhet för Banken och ordning i myntväsendet, skulle jag verkligen vara villrådig, att å nyo uppstiga.
Jag skall dock inskränka mig, att endast anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition å irsta momentet med den förändring, att ordet högst borttages, och att i stället för 4 månader sättas 3 månader.
Jag hoppas äfven, att Herr Hegardt instämmer med mig i denna förändring.
Enligt Riksdagsordningen kan proposition till bifall å Utskottets Utlåtande ej bestridas, och efter 2:ne dagars discussion synes denna begäran icke eller vara förmäten, hälst jag ej nekar Herrarne af den motsatta meningen, att i Contra-propositionen få införa hvad som hälst.
Ett annat sätt att gå tillväga, sedan man borttagit en hel dag med 5 rader af första momentet, då vi hafva 18 momenter att genomgå, kan Den i December f. m. jag ej finna öfverensstämmande hvarken med RiddarhusOrdningen eller Riksdagsordningen, samt den skyndsamhet vi böra iakttaga.
Jag anhåller således om bifall å Utlåtandet med den lilla förändring jag föreslagit.
Herr Munck aj Rosenschöld:
Jag kan ej undgå göra några anmärkningar vid Herr Hegardts emot mig personligen ställda yttrande.