Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ConstitutionsUtskottet bar nu föreslagit den förändring häruti, att tiden för tillståndsbevisets utfärdande, hvad utgifvare i landsorterne beträffar, må inskränkas till 3o dagar från anmälningsdagen.
Jag tager mig likväl friheten vördsamt hemställa, att den förut stadgade tid af 6 veckor må bibehållas.
HofCantzleren är pligtig, att icke utfärda tillståndsheviset förr än han gjort sig försäkrad, att sökanden icke blifvit dömd för nesligt brott eller förklarad ovärdig att föra andras talan; men att inhämta underrättelse härom från aflägsna landsorter,- inom den korta tiden af 3o dagar, skulle ofta blifva omöjligt, och HofCantzlern således sättas i den obehagliga ställning, att nödgas antingen öfverskrida den i Grundlagen föreskrifne prfescriptionen, eller utfärda tillståndsbeviset innan han, genom correspondence med Konungens Befallningshafvande och vederbörande myndigheter, försäkrat sig att sökanden är qvalificerad att kunna utgifva en Periodisk skrift.
Jag har äfven en ytterligare anmärkning
Den 2g Januari» e. m. aP ätt göra mot förevarande moment.
Man synes söka en garantie mot HofCantzlerens möjeliga Lagbrott, — ty såsom Lagbrott måste väl en vägran att inom den Föreskrifne tiden lemna tillståndsbeviset anses, —- uti en praesumerad större Laglydnad hos bans Registrator.
Denna icke särdeles smickrande förutsättning har här fört lill ett resultat, som jag icke kari aririät ari anse såsom stridande mot den ordning och den subordination, som bör äga rum inörn livart och ett Embetsverk, då deremot det vore vida enklare att stadga, det HofCäntzlerri borde i laglig väg ansvara för eri obehörigt fördröjd expedition af tillståndsbeviset.
Jag tror ej eller ätt den påfuriné controlleri är särdeles ändamålsenlig; ty om man får förutsätta ett begär bos HofCantzIeren att, utan något ändamål, bryta mot gifven Lag, kan det lika lätt förutsättas, att HofCantzIeren såsom förman skall förbjuda Registratorn ätt utfärda
DiariiUtdräget, eller att detsamma påteckna, och denne skall i sådant fall åtminstone bäfva eri moralisk ursägt för detsammas förhållande, så vida män icke såsom Lagprincip vill uppställa och föreskrifva olydnad af uriderordriadö emot förmän, hvilket jag förmodar icke vara meningen.
Jag vågar alltså föreslå följande redactionsförändring i förevarande Moment: ’’Dylikt Bevis eller motiver adi af slag s 5§ H. iQ* ] ) e n 29 J a n n a r i i c. ra. ”bör ovilkorligen utfärdas i Hufvudstaden ”inom.
74 dagar; och i Landsorterne inom J’6 veckor frän anmälningsdagen.
Öfver ”skedd anmälan, åge Sökanden att ge”nast och kostnadsfritt erhålla DiariiBevis.” Grefve Frölich, David:
Jag tillstår att jag ämnat föreslå en förkortning, i stället för en förlängning, af elen tid Utskottet antagit för utfärdandet af HofCantzlerens Tillståndsbevis: men som jag finnér mig öfverlygad af det skäl Herr von Schulzenheim i delta hänseende anfört, och det tillika måste erkännas, att det alltid hör vara lätt för utgifvaren af en Periodisk skrift, att vara betänkt på Tillståndsbevisets anskaffande 6 veckor förr än han vill utgifva skriften, så skulle jag väl för min del kunna instämma med Herr von Schulzenheim i den forsta anmärkningen.
Deremot kan jag icke instämma i den senare; ty, utan att sätta IlofCanlzleren i parité med sin Diarii-förare, tror jag att den controll, som den ena Embetsmannen, till följd af sitt Embete, har på den andra, och hvilken controll äfven här är åsyftad, bör vara oberoende af Förmanskap; och utan att för min del förutsätta något begär hos HofCantzleren att bryta mot Lag, tror jag det vara nödvändigt, att Lagen sjelf praesumerar ett sådant fall.
Jag tillstyrker derföre, att ConsLitutionsUtskottets förslag i denna del må blifva oförändradt.
Den 29 J a n u a r i i e. m.
Friherre RålambClaes Gustaf:
Ut skottet har äfven i nu förevarande punkt fått emottaga anmärkningar, i anledning hvaraf jag, utan att ingå i pröfning af anmärkningarnes halt, utbeder mig att få redogöra för Utskottets åsigter.
Vid sistförflutne Riksdag föreslog dåvarande
ConstitutionsUtskott en förändring i enlighet med den nu uppställde redactionen, och denna förändring har vid denna Riksdagen blifvit af alla fyra RiksStånden antagen.
Ehuru den Kongl, sanctionen derå ännu fattades, då Utskottet afgaf sitt Memorial, ansåg Utskottet således sig icke hora föreslå nugou annan redaction, än den af Ständerne så nyligen antagne.
Jag har begärt ordet för att nämna ungefär detsamma, som den siste värde talaren anfört.
Jag känner icke om Konungen bifallit eller afslagit den af Ständerna vid denna Riksdag antagne redaction; men jag förmodar att han deröfver yttrat sig: och örn detta skedt med bifall, skulle jag icke anse lämpligt, att så straxt derefter åter göra någon ändring.
I anledning af den siste värde talarens yttrande, får jag upplysa, att Kongl. Maj:t i sista plenum plenorum afslagit den redaction af ifrågavarande moment, som sista Riksdagens Coh - I Den 2g J a n n a r i i t. ni. stitutionsUtskott föreslog och Ständerna vid denna Riksdag antagit; hvarföre jag ock an-, ser mig fullkomligen befogad, att emot samma redaction göra de anmärkningar, hvartill jag finnér skäl förekomma.
Jag är för öfrigt visserligen icke bland de Embetsman, som vilja undandraga sig controller öfver sättet, hvarpå de utöfva sina Embeten; men jag har trott, att den controllerande myndigheten icke bör läggas hos underordnade tjenstemän, utan i sjelfva Lagbestämmelsen, så att om HofCantzleren underlåter fullgörandet af sin pligt, Lagen på honom bör tillämpas, men icke hans underordnade tjenstemän berättigas att handla i strid mot Förmannens beslut.
Jag förnyar derföre min vördsamma anhållan om Proposition på det förslag jag uppgifvit, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridder-. skåpet och Adeln behagade såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka antaga och till (konstitutionsutskottet hänvisa den af Herr von Schulzenheim gjorda anmärkning, att förra delen af ifrågavarande moment måtte erhålla följande lydelse:
Dylikt bevis eller motiveradt afslag bör ovilkorligen utfärdasj i hufvudstaden inom 14 dagar, och i landsorterne inom 6 veckor från anmälnings dagen.
Den ag Jan u a v! i e. m. Hans Excellence Herr Gref ven och han dt Mar skalken hemställde derefter, om Ridderskapet och Adelö behagade instämma i Herr von Schulzenheims anmärkning, att senare delen af samma moment måtte erhålla följande redaction:
Öfver skedd an mälan äge Sökanden att, om lian så åstundan, genast och kostnadsfritt erhålla Diarii-bevis.
Ja och Nej, I anledning: hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition, om Ridderskapet och Adeln ansåg sistnämnde anmärkning böra förfalla; hvilken proposition likaledes med Ja och Nej besvarades, Herr von Hartmansdorff) August:
Jag tillstyrker, att Herr von Schulzenheims senare anmärkning må förfalla.
Jag tror icke att någon Embetsman bör anse sig förnärmad, eller såsom insubordinatioiisbroll, om en honom underordnad tjensteman finner sig mera förbunden att lyda Lagen än förmannen.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt j Gustaf:
Jag erkänner visserligen giltigheten af Herr von Hartmansdorff^ sats; men just på det underordnade tjenstemän icke i sjelfva Lagen må finna anledning att blifva controllerande myndigheter på sina a48 Den 29 Januarii e. m.
Förmän, och antingen hryta mot subordinationen, eller mot Lagens hud, förenar jag mig med Herr von Schulzenheim.
Jag tror, att i den hestämda Lag-föreskriften ligger en tillräcklig förbindelse för så väl den högre, som lägre Emhetsmannen, att uppfylla sin pligt, utan att man, uti öfverlåtelsen af Förmannens rättigheter på den underordnade, hehöfver söka skydd mot den förres missbruk af sin magt.
Ur den synpunkt, hvarifrån Grefve af Wetterstedt utgått, kan hans sats icke bestridas; men det gifves äfven en annan synpunkt af saken, nemligen den, att personer, som vilja utgifva periodiska skrifter, böra slippa att processa med HofCantzleren, för att komma i åtnjutande af deras lagliga rättighet.
Ty om HofCantzleren vägrade att utgifva Tillståndsbeviset, skulle intet annat correctiv för utgifvaren finnas, än process; men nu har Lagen velat gifva ett annat remedium, genom utvägen att gå till HofCantzlerens Registrator.
Detta sjmes mig vara ratio legis, och, från sjmpunkten af utgifvarens rätt, är grunden så klar, att jag hoppas, det den för Ridderskapet och Adeln skall utgöra ett tillräckligt skäl att bibehålla ConstitutionsUtskottels förslag.
Jag torde få återgå till första an - Den ag Januarii e. m. ledningen för det ifrågavarande stadgandet.
Vid 1812 års Riksdag, då fråga blifvit väckt ora nödvändigheten för utgifvare af Periodisk skrift att anmäla sig hos HofCantzleren och erhålla hans tillståndsbevis, gjordes, under öfverläggningen härom på Riddarhuset den anmärkningen, att Utskottets förslag ej innehöll någon bestämd tid, inom hvilken HofCantzleren vore förbunden att utfärda beviset.
Jag förklarade, i anledning häraf, att jag trodde den anmärkte bristen kunna afhjelpas derigenom, att uti Konungens sanction till förslaget intogs ett stadgande om tiden för tillståndsbevisets lifgifvande.
Detta skedde äfven, och Konungen fastställde, att beviset ovilkorligen skulle afgifvas inom 14 dagar till utgifvare i hufvudstaden, och inom 6 veckor lill utgifvare i landsorterne.
Ehuru således intet stadgande härom då intogs i Lagen, vädjar jag till hela allmänheten, om man, så väl under den lid jag beklädde HofCantzlers-Embetet, som sedermera, haft något skäl till klagan öfver nekade eller fördröjde tillståndsbevis.
Jag är likväl den förste att yrka föreskriftens intagande i Lagen; men jag hemställer, örn icke detta ensamt nu bör anses såsom en tillräcklig controll, ulan vidare tillägg, då man hittills icke haft något skäl till misstroende.
Jag öfverlemnar delta till Ridderskapets och Adelns eget bedömande.
Herr von Schultzenheim:
Det är en dast i afseende på Grefve Frölichs sista yttrande, om svårigheten för en Tidnings-utgifvare att nödgas processa med HofCantzleren för att erhålla tillståndsbeviset, som jag utbeder mig få tillägga några ord.
Jag tror, att samma svårighet uppsLår i afseende på Registratorn, i fall han skulle vägra påteckning å DiariiUldraget, och att denna svårighet således alltid måste uppstå, om man nödvändigt vill förutsätta en bos Embetsmannen likasom inneboende benägenhet att bryta emot bestämd föreskrift.
Jag finnér alltså häraf icke skäl att frångå min mening, och fortfar att yrka, det controllen på Embetsman i allmänhet icke bör läggas hos underordnade auctoriteter, utan i sjelfva lagen och i de högre Embetsman-, nens inspection öfver de lägre.
Jag tror att den siste talaren bordt observera den skillnad, som ligger deri, att uti förevarande fall hafva en eller tvänne ansvarige Embetsman.
Jag hörde väl ungefär samma anmärkning förut göras, men förglömde, att i mitt sista anförande besvara den, och jag får derföre nu erinra, att ingen i Sverige, och ännu mindre i HofCautzlers-Expeditionen, lärer nu mera vara okunnig derom, att uppfyllandet af Grundlagens bud ej kan vägras, utan afseende på hvilka befallningar som helst af cn förman, och att det således här Den 29 Jan nar ii e. m. 25[ fordras, det två Embetsman skola fela mot sin pligt, innan Rättegång af Tidnings-Utgifvaren behöfver anställas.
Jag kan således ej annat än fortfara, att i förevarande stadgande finna ett medel för Tidnings-Utgifvare att undvika rättegång; och detta är jemväl orsaken, hvarföre jag nödgas insistera på bibehållande af momentet oförändrad t.
Jag medgifver väl det förhållande, som Grefve af Wetterstedt omnämndt, och jag kan äfven försäkra, att jag icke för min åsigt hämtat någon anledning af hvad som hittills passerat; jag är till och med derom okunnig.
Men då hittills ingen olägenhet försports deraf, att föreskriften icke funnits i Grundlagen, skulle jag vilja leda mig till den slutsålts, att ingen fara för HofCantzleren bör lägga hinder i vägen för antagandet af ett Lagbud, sorn endast åsyftar, den hittills icke inträffade händelsen, att Ti 11- ståndsbevisets utgifvande inom föreskrifven tid vägras.
I afseende på rangstriden emellan de controllerande rnyndiglieterne får jag erinra, att det synes vara en allmänt giltig princip, att man bör hos elen lägre myndigheten söka garantien emot den högres möjliga tilltagsenhet, t. ex. hos Contrasignanten emot deri afgörande.
Den förnärmade har också alltid lättare att komma till rätta med en lägre Embetsman.
Jag tror derföre, att man gör säkrast att
Den 29 Januarii e. m. äfven laar söka lios Registratorn garantie emot Hof-Cancellerens knappt åtkomliga myndighet.
Hvad anledningen till Förslaget beträffar, så är den, så vidt jag kan minnas, följande:
Riksdag befanns en skrifvelse efter näst föregående Riksdagen från IIofCantzlersExpeditionen hafva emanerat, som stadgade, att Tillståndsbeviset icke ansågs gällande, så vida det ej begagnades inom en månad efter utfärdandet.
Då varande
ConstitutionsUtskott fann detta vara en förklaring af Grundlagen, som satte Utskottet i bryderi.
Men som man tillika fann sjelfva saken i så måtto riktig, att någon prsescription i detta hänseende borde äga rum, så väcktes motion af Rikets Ständers Justitias-Ombudsman, om intagande i Grundlagen af en prsescription, utsträckt till 6 månader, för Tillståndsbevisets gällande kraft.
Detta blef ock af Utskottet föreslaget, men som vederlag för den concession man gjorde, ansåg man sig böra förbehålla sig den nya garantie mot HofCantzleren, som nu är i fråga, och redan af förra Riksdagens ConstitutionsUtskott blef föreslagen.
Detta är, så vidt jag kan erinra mig, historien om anledningen till det ifrågavarande stadgandet.
Jag tror ej det vara lämpligt att söka ytterligare con - Den 29 Januari) e. m. a53 trollér på den väg Constitutions-Utskottet gatt; det försvagar blott Embetsmanna-myndigheten oell gör att man får flere ansvarige, i stället för en.
Erfarenbeten visar, att det alltid varit skadligt i Constitutionella samhällen att lägga ansvarigheten på flere punkter; för mili del anser iag det vara en fullkomlig oformlighet.
Jag ber tillika, att man öfverväger, hvarthän det leder, att låta underhafvande controllera sina förmän, då dessa äro ansvarige.
Det skall slutligen leda derhän, att renskrifvaren ej finnér sig vid att skrifva rent en expedition, som han efter sitt hufvud anser icke vara öfverensstämmande med Grundlagen.
Jag tillstyrker bifall till Herr von Schulzenheims förslag.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Den liistorique Herr Cederschjöld uppgjort, erkänner jag vara ganska riktig, blott med den anmärkning, att jag icke vet, hvarföre deri skall inläggas begreppet om vederlag.
Det är visserligen riktigt att Friherre Mannerheim vid sista Riksdagen väckte en motion, som af Constitutions-Utskottet tillstyrktes, att HofCantzlerens tillståndsbevis för utgifvandet af Perodisk skrift icke skulle vara gällande, så vida det icke inom 6 månader begagnades; men att fråga dervid uppstod om något vederlag, vet jag åtminstone icke.
Det synes mig för öfrigt oförklarligt, hvarföre man vill förutsätta, att a54 Den 29 J n n u a r 1" i e. m. en underordnad Embetsman i HofCantzlersExpeditionen skall bättre förstå Grundlagen, än HofCantzleren; och hvad viljan att följa Grundlagen beträffar, så torde det böra medgifvas, att om man bos HofCantzleren förutsätter en afsigt att öppet och fräckt bryta mot Grundlagens bestämda föreskrift, man ock måste tilltro honom kraft att förmå den honom underordnade Embetsmannen att jemväl bryta emot Lagen.
Jag inser dessutom ingen nödvändighet, aLt förutsätta en större tendens lill Lag-öfverträdelse hos den högre# iin den lägre Embetsmannen, hvilket jag likväl förmodar vara yttersta grunden för dert föreslagna dubbla controllen.
Åtminstone bar jag, från den tid jag beklädde HofCantzlers-Embetet, ingen erfarenhet af en sådan tendens, och jag hoppas att nuvarande HofCantzleren icke heller visat en dylik.
Då nu derföre HofCäntzlerens ansvar för Lagens öfverträdände är bestämdt till Embetets förlust, skulle jag tro, att man häruti, utan vidare tillägg, hör finna en tillräcklig controll mot den förutsatta stora lusten hos denne Embetsman, att i några veckor uppehålla Tillständsbevisets utfärdande och derigenom blottställa sig sjelf, ej allenast för ett förtjent klander,' utan äfven för straff.
I afseende på Herr Cederschjölds yttrande, måste jag förklara# att jag icke såsom princip kan gilla, att Den ag Ja niia lii e. m. a55 inan öfverlemnar den ena rättigheten, såsom vederlag för den andra; ty jag tror att man i detta hänseende endast bör halla sig till det rätta, ehvad det innefattar en concession eller acquisition.
I annat fall skulle måhända bytesbrists-Contoiret, sedan det nu mera upphört i Kamma) Collegium, blifva öfverflyttadt till ConslilutionsUtskottet.
Till Herr Lefren täger jag mig friheten hemställa, om han icke, såsom jag tror mig kunna bevisa, sjelf, i egenskap af ledamot i serskildta Utskottet, vid sista Riksdagen påstått, att egentliga controllerna ligga mera hos Kamererare och föredragande, än hos de beslutande myndigheterne< Hvad Grefve af Wetterstedts sist anförde skäl beträffar, så kunna de ej besvaras utan så kallade argumenta ad hominem, hvilka jag gerna vill undvika.
Jag får likväl erinra, att det ej blott är nödvändigt att förstå Lagen, hvilket jag gerna medgifver att HofCantzleren sjelf åtminstone bör kunna bättre, utan ock att icke låta sitt förstånd missleda sig, hvartill jag tror att mindre anledning förefinnes hos den lägre Embetsmannen.
Jag kan således ej annat än fortfara i milt yrkande, att ConstitutionsUtskottets förslag må bibehållas.
Ehuru jag icke har särdeles starkt minne, vill jag likväl tro den siste talaren få svårt att beslå mig med så Svaga grundsattser, att jag derom vore i a56 Den 29 Januarii e. m. strid med mig sjelf.
Det är ganska riktigt, att jag haft det omdöme Grefve Frölich citerat, men i ett helt annat sammanhang.
Frågan var då om nyttan af Collegiala former, och jag yttrade mig om öfverflödigheten af våra CollegiiRåd, emedan jag ansåg Kamreraren eller Secreteraren, som i alla fall måste taga kännedom af hvarje mai, vara bättre föredragande och jemväl bättre afgörare, än
Råden, som vid beslutets fattande måste ånyo läsa sig in i handlingarne.
Jag utgick då från det syftemålet, att indraga en myndighet, som jag ansåg öfverflödig; men att, der man har tvänne myndigheter, sätta den lägre till controll öfver den högre, en sådan sottise har jag aldrig yttrat.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af Hans Excellence framställda proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Herr von Schulzenheims förslag till redaction af senare delen uti ifrågavarande moment.
Ropades åter Ja och Nej. Grefve Frölich begärde votering.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog härefter följande voteringsproposition.
Den Den ag Januari] e. m. 207 l)en, som instämmer i den gjorda anmärkningen, att senare delen af 5 §21110111. i den nya TryckfrilietsFörörd 11 ingen må erhålla följande lydelse: öfver skedd anmälan äge sökanden att, om han sä åstunda/', genast och kostnadsfritt erhålla Diariibevis, samt att denna anmärkning må,'såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, till ConslitulionsUtskollet hänvisas, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner
Nej, kommer herö ide anmärkning att förfalla.
Hvilken proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.
Voteringen börjades klockan tre qvart till 7 eftermiddagen; och befunnos, vid voteringens slut, klockan tre qvart till 8 om aftonen, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer:
Ja — 5g.
Nej — 291 I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen serskildt förda Protocoll blifvit tippläst, flans Excellence Herr Grefven 59 II.
f 7 258 Den 29 Januari i e. rri. och LandtMarskalken förklarade, det ofvanberörde anmärkning komnie att, såsom Ridderskapets och Adeliis gemensamma tanJ ka, till ConstllutiönsUtskottet expedieras; § 5. 3:o Om tillståndsbeviset, eller, i annai fall, Diarii-Utdraget icke begagnas inom Sex månader, hvarje till trettio dagar räknad, från det förras utfärdande eller det Senares påtecknande, må utgifnings-rättigheten anses hafva för den gången upphört.
Af det beslut Ridd. och Adeln i afseende å 2 morn. redan fattat torde blifva en naturlig följd, att orden: ”eller i annat fall, DiariiUtdraget” här böra utgå.
Vidare förekommer mig en annan betänklighet i afseende på prsescriptionstiden för tillståndsbevisets begagnande.
Den nu föreslagna af 6 månader synes mig nemligen alldeles för lång, hälst det lätteligen kunde hända, att den, soin erhållit tillståndsbeviset, under en så lång tid kunde blifva disqvalificerad att utgifva en periodisk skrift.
Derigenom att bevis blifva utlemnade, utan att HofCänzlern är i tillfälle att förr än om 6 månader veta om de äro ämnade att begagnas eller ej, försvåras dessutom i betydlig mån den uppsyn, som åligger nyssnämde Embetsman.
En månads prasscriptionstid är redan bestämd af Kongl. Majitunder den 27 Jani; Den 29 Januarii e. rn. aSg 1820; och om densamma nu bibehålles, kan jag icke finna, att någon olägenhet deraf kunde uppkomma, ty den; som ämnar utgifva en periodisk skrift, kan ju så mycket lättare dertill vara färdig innan han anmäler sig för HofCanzleren, som tillståndet icke får nekas; och om han det oagtadt icke skulle inom nämnde tid medhinna utgifvandet, kan han få tillståndsbeviset förnyadt, hvilket aldrig nekas.
I händelse min nu yttrade åsigt skulle blifva den gällande, får jag föreslå följande redaction, hvilken torde för Ståndets gemensamma tanka förklaras: örn tillståndsbeviset ej begagnas inom en månad frän dess utfärdande vare det ogiltigt.
Hvad första delen af Herr von Schulzenheims anmärkning beträffar, så blir det en naturlig följd af det förut fattade beslutet, att ordet ”DiariiTJtdraget” bör utgå; men hvad åter vidkommer inskränkningen af prascriptionstiden för tillståndsbevisens begagnande från 6 till 1 månad, så nödgas jag bestrida sådant.
E11 hvar vet, huru svårt det är att bestämma tiden för utgifvandet af en Tidning, som skall redigeras med omsorg och redighet.
Mångfalldiga äro de fall, som kunna fördröja utgifvandet.
Det befor t. ex. ofta på Boktryckaren; och derföre bör man hafva tid på sig, åtminstone några månader.
Dessutom hemställer jag, om det vore tjen 59 it. 17* 2ÖO D e i; 29 J a n n a r i i e. m. ligL alt antaga ett stadgande, som så lätt Ian Hinderås derigenom att en nummer inom den bestämda tiden utgifves, hvarefter med de följande kan dröjas huru länge sorn hälst, och som skulle hafva menliga följder för utgifvaren, emedan allmänheten troligtvis skulle anse det vara en vårdslöshet af redactionen.
Jag har sjelf haft erfarenhet af olägenheterne utaf det nuvarande stadgandet, enligt hvilket tillståndsbevisen måste oupphörligt förnyas om de ej genast begagnas, hvilket dessutom medför mycket besvär för så väl HofCanzlersExpeditionen, som den enskilde.
Jag tror derföre, att föreskriften om G månader är den lämpligaste, då i betragtande tages, att det kommer att gälla äfven för från Hufvudstaden mera aflägsna orter.
Min afsigt är visserligen ingalunda att lägga några hinder i vägen för utgifvande af periodiska skrifter.
Jag har endast haft i sigte alt tillvägabringa nödige controller derföre; men då jag icke vill alldeles bestrida hvad Herr Hjerta anfört, och jag anser den omtvistade frågan af mindre vigt, får jag föreslå, som en medelväg, att 3 månader må bestämmas såsom prasscriptionstid för tillståndsbevisens begagnande.
Då Herr von Schulzen heim förklarat, att han anser denna fråga af Den 29 Januari i e. m. mindre vigt, hemställer jag, om icke, till besparande af tiden, det vore bäst att antaga Utskottets förslag.
Det kunde annars möjligen blifva skiljaktigheter inom Stånden och kanhända förstärkt Utskott.
Om conIroller på tillståndsbevisens rätta begagnande behöfvas, tror jag att de bäst vinnas genom bevisets ställande på viss ort och tid, och i sådant fall måtte ett par månader mer eller mindre icke betyda något för HofCanlzlersEmbetet, då de deremot äro af synnerlig vigt för redacteuren.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, såsom dess gemensamma tanka, antaga och tili ConstitutionsUtskottet öfverlemna Herr von Schulzenheims anmärkning, alt ur ifrågavarande 3:dje moment måtte uteslutas orden: eller, i annat fallj DiariiUtdraget, Ropades Ja.