Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att deremot oupphörligen dröja, utan att begagna det rådrum, som en redan ovanligt långvarig fred skänker, vore visserligen att våga mera än den på framtiden stälda osäkra vinsten kan komma att återgälda och ett alltför dyrbart sätt för våra tillgångars ringa belopp, hvilket tvertom fordrar, att man just begagnar tiden för att småningom åstadkomma, hvad som derigenom för bästa priset och endast derigenom i tillräckliga qvantiteter kan erhållas.
Vår granne i Oster uppträdde till sjöss emot oss första gången på sjön Pejpus år 1702, med en så väldig skara småfartyg, att allt motstånd från vära derstädes stationerade, med endast några få små jakter försedda, utmärkt tappre sjömän snart var förgäfves.
Carl Xll:s död härjade Ryska gallererne utan motstånd våra kuster, brände städer och byar, och det oaktadt en kombinerad flotta, bestående af 11 Svenska och 20 Engelska linieskepp, enkom lill detta ofogs hindrande var utrustad.
Deraf stadgades lanken på behofvet af särskildta mindre fartyg för försvaret af Sveriges kuster.
Den Ryska skärgårdsflottan, som nu för tiden består af ungefär samma slags fartyg, som den Svenska, icke allenast underhålles, utan förstärkes och öfvas, och man kan emotse att den skall, med en högst betydlig styrka, komma att en gång anfalla oss; och minst sagd t beklagansvärd! vore, om vi då, i följd af att icke hafva aktadt varningsropen, skulle befinnas oförmögne och oberedde till ett kraftigt och verksamt motstånd.
Det är dock härvid en stor lycka för den svagare alt veta, att, om än striden ille på hafvet är beroende af den absoluta styrkan, Den 11 Mars e. m. 201 så är likväl striden inne uti skärgården att förlikna vid den uti ett kuperadt land, hvarest lokalerne af kloka, och i detta fall vid skärgårds-vapnets egenheter vande, anförare kunna så väljas och begagnas, alt fienden åtminstone icke på en gäng må kunna utbreda hela sin styrka.
Men härtill erfordras likväl, att den försvarande (lottan ej är alltför otillräcklig, ty då kunna ej i öfrigt passande positioner användas; och som en skärgårdsflotta icke, såsom en armée i eget land, hvilken har hela befolkningen till hjelp, har någon att räkna på utom sig sjelf, så måste detta äfven vid en skärgårdsflottas organiserande tagas i öfvervägande.
Härmed vare dock icke sagdt att landstigningar på vår vidsträckta kust kan, af hvad slags flotta som helst, bestämt förhindras, just genom det lugnvatten sorn på en stor del af densamma råder och som på så många ställen dertill erbjuder gynnsamma tillfällen; men det är att laga i betraktande att, om landstigning skulle t. o. m. vara fullbordad före ankomsten af egen flotta, den landstignes transporter, så snart denna ankomst inträffat, komme alt afskäras samt dess armée, genom landsättning af trupper, att tagas i flank eller rygg, under det den försvarande hufvudarméen anfölle dess front.
En stor fördel uppstår nemi. deraf, att man på skärgårdsflottan, i synnerhet med tillhjelp af bogserande ångfartyg, kan, på lemligen bestämda tider komma fram till hvilka ställen på kusten som behofvet för tillfället kräfver, medförande uti besättningarne en liten armée eller, om tillgång på särskilda trupper finnes, en mer eller mindre betydlig transport.
Hvad jag häraf drager för slutföljder äro: att Svenska skärgårdsflottan, sorn ändock, efter min förmening, slutligen blifver hvad man måste, hvad man blifver nödsakad gripa till för att kunna försvara skärgarden och derigenom hufvudsakligen landet i det hela, icke allenast emot flendtliga seglande och ångfartyg utan äfven skärgårdsfartyg, och som dessutom har den fördelen att, genom nybyggnader på cnskildta varf, under krigets lopp kunna underhållas, till lidna förlusters ersättande, under fredens lugn bör, till så stor styrka sorn våra tillgångar medgifva, anskaffas, organiseras och med tillhörande öfvad stam för befäl och besättningar förses samt såsom fäderneslandets hufvudsakligaste värn på sjön anses.
Alt detta icke står tillsammans med den i förslaget upptagna obetydliga styrkan af 72 kanonslupar och 120 kanonjollar, såsom hufvudförsyarsmedel för så vidsträckta skärgårdar sorn de hvilka omgifva Sveriges kuster, faller sig väl för de fleste tydligt, i synnerhet då man besinnar att, ehuru visst icke skärgårdsflottan bör splittras i alltför små afd:r, den likväl måste bestämt finnas på vissa vigtiga så långt ifrån hvarandra aflägse punkter stationerad, att dessa fördelningar icke kunna påräknas, att nog hastigt hinna bispringa hvarandra.
Då, med den kännedom jag kan hafva haft tillfälle förvärfva om förhållandet och med afseende på den af Hr depart:s-chefen såsom varande åf vigt anförda satsen : ”att alla kanonsluparne må förses med hvardera en bombkanon,” jag icke kan inse hvad som me - 202 Den 11 Mars e. lias med det uttrycket att: då flottan bland annat redan äger 89 kanonslupar, häraf synes ”att 17 kanonslupar finnas utöfver det föreslagna antalet sä alt nybyggnad lill ersättande af sådane, hvilka, i följd af deras ålder och oanvändbarhet, utrangeras, ännu för längre tid icke behöfver verkställas”, vill jag likväl icke vidare fästa mig vid ordalydelsen af denna framställning, utan helt enkelt antaga alt vi hafva 72 brukbara kanonslupar.
Detta antal af 72 synes, som jag redan nämnt, alltför ringa, ty, utom den vigligaste fördelen att såsom hestyckade med bombkanoner i passande lokaler kunna användas emot håde linieskepp och skärgårdsfartyg, hafva nemi. kanonsluparne flere dylika ganska väsendtliga framför den mindre cortén eller kanonjollarne; t. ex.: de kunna lättare transporteras till hvilken punkt pä kusten som helst, utan fara för sjön, oell dervid medföra både mera proviant och vatten ; de tåla mångfaldigt flere skott; de hafva större, dock ej, såsom gallererne på sin tid, omättligt stora besättningar, hvilket väl afpassade lagom i skärgårdskriget är en förmån i anseende lill så väl den mycket ofta förekommande tjenstgöringen i land som genom den ressurs hvilken derigenom uppstår under striden ombord, synnerligast vid äntrings-tillfällen med fiendtliga kanonslupar och småfartyg; de kunna äfvensom transport medföra ett mångdubbelt antal trupper och slutligen är kostnaden, ehuru kanonjollarne i detta fall hafva fördelen af mindre pris, då den fördelas på 50 ä f>0 år, sorn man anser alt fartyget, dä det får stå på land orubbad! i sitt skjul, i allmänhet hör räcka, högst obetydlig.
De 120 kanonjollarne äro i jemförelse med de 72 kanonsluparne åtminstone icke för få, men har förmodligen berott derpå att detta antal för närv. finnes, mer och mindre dugliga, att tillgå.
Enligt hvad jag skulle tro är kanonjollen eli, uti den mest slutna skärgården, egentligen emot fiendtliga skärgårdsfartyg, användbart vapen.
Men dels tåla icke kanonjollarne den minsta sjögång ulan alt deraf göra mycket osäkra skott, dels föra de endast 24-tt:ga kanoner sorn skjuta massiva kulor, i st. f. att från kanonsluparne skjutas bomber, fyllda med ända till 7 krut.
Kanonjollarne kunna derföre icke, med särdeles hopp om framgång, annat än vid nu för liden jemförelsevis sällan inträffande tillfällen, användas emot skepp eller större fartyg och äro således, när dertill läggas de olägenheter, som jag förut nämnt vara fördelar för den större cerlen eller kanonsluparne, i de fleste afseenden dessa underlägsne.
Detta är äfven, jag vågar säga det, opinionen hos alla män af yrket sorn anses med förtroende hylla skärgårdsvapnet och hvilka, lill en del genom krigserfarenhet, känna kanonslupens värde samt således, af innerlig öfvertygelse, hade önskat all förhållandet emellan antalet af kanonslupar och kanonjollar snarare hade blifvit omvändt och att kanonslupen hade blif-' vit gjord till skärgårdsflottans hufvndvapen.
Till en skärgårdsflottas försättande i fullkomligare och mera rörligt skick höra äfven passande, grundgående hogserings-ångfartyg.
De åtta som blifvit förcslagne utgöra visst icke ett för stort antal.
En skärgårdsflotta har sålunda följande fördelar:
Alt, hvad sjelfva materieln angår, kosta obetydligt i jemförelse med all annan sjö - Den 11 Mars c. ni.
203 materiel samt alt kunna inom landet till sina beståndsdelar anskaffas.
All, om den Ur väl organiserad, besätlningarne, som tillika skola vara soldater, utgöra cn liten annee som ofta kan deltaga uti och understödja kust-arméens operationer eller belt och hållet agera lill lands, ifall årstid eller andra omständigheter hindra dess användande ombord, och som utvisar att det namn, som den store stiftaren, fältmarskalken Ehrensvärd, gaf åt sin skapelse, nemi. af arméens flotta, icke var utan betydelse; samt att dessa besättningars talrikhet, långt ifrån att vara någon olägenhet, tvertom är en fördel, enär de hufvudsakligen bidraga till landets försvar och det i alla fall icke låter sig göra att föra krig il ian folk.
Ehuru arméens flotta förklarats icke mera få finnas, kan dock ej ur historien utplånas minnet af de lysande segrarne vid Fredrikshamn och Svensksund, de ärofulla striderna vid Strömstad, Rimitokramp, Bockholmssund, Kimitoström, Sandösund, Grönvikssund, Palva, Kahiluoto, Rathan, m. fl. och det vore i sanning nedslående om, med sådana föredömen, Svenska skärgårdsflottan skulle fä förfalla till en obetydlighet, i st. f. att intaga sitt val liäfdade rum ibland Sveriges försvarsanstalter.
Då, såsom jag förut nämndt, StatsUlsk. väl icke tillstyrkt användandet af statsmedel till ångskepp oell ångfrégatter, har det dock, genom de obestämda ordalag det begagnat, icke sökt förhindra dessa medels användande till linieskepp i allmänhet eller uttryckt dess åsigt, hvaraf Sveriges sjöförsvar egentligen borde bestå.
Jag får således, på grund af de skäl jag haft äran anföra, vördsamt föreslå följande ändrade redaktion af den und. skrifvelse som lill K. M., i afseende på Statsmedlens användande, torde böra aflåtas: Att, enär Sveriges tillgångar icke medgifva ett sjöförsvar, grundadi pä linieskepp, vare sig med användandet af ängkraften till desammas framdrifvande, antingen såsom auxiliärl eller hufvudsakligt medel, eller pä gamla viset, utan denna krafts biträde, de beståndsdelar hvaraf detta försvar isynnerhet synes böra utgöras och hvartill de af R.
St. anslagna medel böra användas, deremot af manga skal förnämligast mäste grunda sig på en talrik, väl sammansatt, väl utrustad och öfvad skärgårdsflotta, försedd med tillräckligt antal passande bogserings-ängfartyg och sedan, så långt tillgångarne medgifva, ett lämpligt antal sjögående segel- och ångfartyg, de förra dock icke öfver fregatts, och de sednare icke öfver korvetts storlek.
Efter uppläsningen häraf tilläde Hr Coijet, muntligen:
Jag får hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla, alt den af mig nu föreslagna förändrade redaktion af den und. skrifvelsen, mätte uti proposm intagas, och om så sker, kommer icke någon rubbning att göras uti efterföljande punkter af betänk.
Skulle åter Hr Gr. och Landtm, emot 49 §.
Riksd.Ordn. anse en sådan 204 Den 11 Mars e. m. propos. icke kunna framställas, anhåller jag om ålerremiss, och att mitt afgifua yttrande måtte få åtfölja till Utsk.
Sannolikt har hvarje ledamot af detta stånd, som deltagit i föreg:de riksdagar, med bekymmer bemärkt den strid, som här städse varit ä bane om företrädet emellan skärgårds och linie-flotlan.
Genom den siste värde talarens yttrande, hafva vi 1111 fått ett nytt uppslag på denna strid.
I sednare tider och i synnerhet efter sista riksdagen har, såvidt jag i den vägen kunnat forska, som likväl är ganska obetydligt, man dock insett, att ångkraften gjort en så genomgripande revolution i dessa olika åsigter, att man nu ägt välgrundade förhoppningar, att denna strid numera vöre utkämpad.
Det oaktadt hafva vi nu fäll bevis pä motsatsen.
.lag hemställer lill eder, mina Hrr! huruvida det kan vara skäl, att, sedan K.
IM. stadfästat en plan för sjöförsvaret, 11.
St. ingå i betraktelser öfver samma plan. 11.
St:s rätt är att säga, vi lemna anslag till hvad som är hegardt, eller vi vägra de äskade anslagen, men ingalunda tillkommer det R.
St. att inlåta sig i betraktelser öfver det ena vapnets företräde framför det andra; ty min öfvertygelse är, att, om jag undantager våra sjö-officerare jemte en eller annan ledamot, som djupare inträngt uti ämnet, majoriteten saknar förmåga att inlåta sig i en sådan pröfning.
Ar det vid sådant förhållande icke rätta sättet att gå tillväga så, som SlalsUlsk. gjort?
Utsk. har genom den föreslagna skrifvelsen reserverat framtida Ständers rätt att bedöma, huruvida dc hafva tillfälle, att gifva anslag till den utvidgade planen för sjöförsvaret, och längre har Ulsk. icke ansett sig böra eller kunna gå.
Ar det då rätt alt på en sjöofficerares förslag ändra StalsUlsk:s afgifna förslag till und. skrifvelse? och jag hemställer, huruvida, på grund af en eller annans åsigt om roddfloltans företräde framför linieflottans, det är skäl alt åter beträda denna bana.
Skall man nödvändigt göra det, så är det en allmänt känd sats, alt ångkraftens användande har åstadkommit en betydlig förändring i roddfloltans företräde framför den andra ; ty hvar och en begriper, att ett med ångkraft försedt fartyg kan inkomma uti hvilken skärgård som helst, der farvattnets djuplek sådant medgifver, och att ett så beskaffadt fartyg, då det anfalles af mindre skärgårdsfartyg, äfven kan åter utkomma i öppna sjön.
Hvad som egentligen gifvit företrädet åt dessa fartyg, har varit, att 0111 andra med ångkraft icke försedde fartyg inkommit i en skärgård, de, i händelse af stiltje, måst qvarligga och kunnat förstöras utaf ett mindre antal skärgårdsfartyg, men genom ångkraften är nu detta förebyggt.
Skola vi då icke fästa afseende pä hvad vetenskapen för oss utvecklat?
Skola vi fasthålla gamla idéer i den vägen och skola vi ingå i dylika bedömanden?
Stals-Utsk:s majoritet har icke delat dylika åsigter och derföre har Utsk. endast afsctt hvad vi hafva råd att gifva.
Min öfvertygelse är att, om förhållandena icke betydligt förändras, våra tillgångar medgifva anslag till utförande af den plan, som nu blifvit af Regeringen öfverlemnad lill R.
St., men sådant hindrar oss icke att ingå i pröfning af vära närvar, tillgångar och att, sä långt vi anse deni sådant medgifva, bevilja erfor - Den 11 Mars c. m. 205 derliga anslag.
För min del kan jag således icke inse, att det af Hr Coijet framställda redaktions-förändrings förslag till und. skrifvelse bör rubba Ulsk:s förslag.
Härtill yttrades af åtskilliga ledamöter bifall.
Ilr von Wahrendorff, Martin:
Med anleda, af den tablå, som en af talarne framföre mig anfört, öfver hvad sjöförsvaret, enligt dess förmenande, kräfver tor möjligen största utveckling af kraft med tillgänglige anslag, anhåller jag vördsamt, att för min räkning må lill prot. antecknas, till en del i sammanhang med hvad jag i frågan om landtförs varet nyss hade äran anföra, att jag, äfven livad sjöförsvaret beträffar, förmodar att stor vigt ligger å förbättringen af den dertill hörande krigsmaterielen; ty det är gifvet, att krigsfartygen hafva sin tillvaro endast eller hufvudsakligen för eldgapens och servis-manskapets flyttbarhet till olika punkter på vattnet.
Om lill kammarladdnings-systemet för groft artilleri kunde anskaffas en ändamålsenlig lavett för begagnande å fartyg, i den syftning som redan är föreslagen af en äldre utmärkt officer vid K.
M:s flotta, så skulle, tvifvelsutan, en lika stor, om ej större, verkan vinnas, med t. ex. 2 st.
30-tt :ge kammarladdningspiecer, som med 3 af gamla systemet; hvarjemte servisen för 2 piecer minskades till 8 man i st. f. minst 18 man för 3 piecer af sistnämnde system, hvaraf kunde blifva en följd, att då för en gifven verkan, t. ex. af 30 piecer, detta antal piecer kunde förminskas till 20 stycken, och skeppsskrofven följaktligen i samma proportion inskränkas, både med afseende å förminskadt artilleri och manskap, oberäknadt besparingen i provianteringskostnaden för den sålunda erforderliga mindre styrkan.
För de i artilleriet sakkunnige tillägger jag särskildt den anmärkn.
, för undvikande af klander mot det föregående, att under strid lill sjös sker skjutningen hufvudsakligen horizontelt, utan behöflige elevationsriktningar för hvarje skott särskildt, hvilket sednare fordrar sin lid, ulan afseende å andra omständigheter.
Gyllengranat anförde dels muntligen dels skriftligen:
Jag hade icke trott mig behöfva uppträda till försvar af den plan för sjöförsvaret K.
M. gillat och hvilken blifvit R.
St. meddelad.
Då emellertid en talare här bittert klandrat planen och föremålet för klandret egentligen är de stora ångfartygen, anser jag min pligt vara att icke genom stillatigande hos någon ingifva den förmodan, att jag gillar de åsigter talaren velat göra gällande.
Om jag i delta anförande skulle, emot min vana, blifva något vidlyftig, utbeder jag mig derför på förhand R. o. Ad:s benägna öfverseende; men ämnet är af den vigt, ty del rörer till icke ringa del fäderneslandets sjelfständighet, att det blefve ett fel att ej närmare detsamma utveckla.
Om någon uti Julii Ccesars, Carl den Stores eller Napoleons tidehvarf skulle dristat yttra den mening, att verldens öde vid blifvande krig skulle komma att afgöra?, icke genom strider på fasta landet, icke genom bärarnes öfverlägsenhet eller fältherrarnes skicklighet, utan genom de striders utgång, sorn komma att levereras på 206 Den 11 Mars e. m. håfven, vid stränderna eller på floderna, och genom öfverlägsna krigsflottor och skickligheten hos deras anförare och bemanning, sä skulle tvifvelsutan åtlöje blifvit dennes lott, och dertill hade icke heller skäl dä saknats.
Verldshistorien är härutinnan den säkraste ledaren, och ehuru Romrarne, sedan detta inkräktande folk lärt sig inse vigten och bchofvet af krigsflottor, rustade och underhöllo sådana, och med deras hjelp omsider underkufvade Carthago, och fastän verldens öde vid Actium afgjordes i striden emellan Augustus och Antonius, kan ingen sådan slutsats deraf dragas, som skulle verldens öde i allmänhet berott uppå sjöstridernas utfallande, ty slaget vid Actium, ehuru med skäl ansett sorn vållande till Antonii fall, var dock icke den enda orsaken dertill; han hade nemi. äfven efter dess förlust ännu möjligen med hopp om framgång kunnat bjuda sin medtäflare spetsen, sä framt ej andra omständigheter, främmande för detta ämne, vållat hans slutliga undergång.
Romerska riket ägde likväl efter eröfringen af Afrikas Norra kust en lokal, den mest passande för sjökrigsväsendets utvecklande till hög fullkomlighet, då det innehade icke endast Medelhafvets alla stränder, utan ock de Spanska, Galliska och Brittiska vid Oceanen belägne hamnarne; men ehuruväl det ej kan bestridas alt Roms herravälde sträckte sig lika mycket öfver håfven som öfver fasta landet, var det likväl omedelbarligen genom striderna pä det sednare sorn inkräktningarne gjordes; herraväldet på det förra blef deraf en följd.
Innan man kunde inse och förstå att del är herraväldet pä håfven som kan gifva herraväldet på fasta landet, erfordrades den utveckling af konster och vetenskaper, det omätliga stigandet af handeln i alia dess grenar, som våra dagar bevittnat och, måhända framför allt, den rigtning af menniskans spekulationsanda, som blifvit en följd af vetandets så oerhörda framsteg.
Under Fransyska Kejsare-rikets lysande period, vilsefördes måhända mången att tro, det ett universalvälde sådant som det Romerska eller Caroli Magni åter med något sken af fasthet skulle kunna beslå, men man erinrade sig oj då att Europa hade icke blifvit stillastående i kultur och vetenskaper, man erinrade sig icke att det var ej i den mäktige Kejsarens hand som herraväldet på håfven förefanns; — och hvad blef också följden?
Det var ingalunda den Spanska patriotismen eller de Ryska isfälten som besegrade den stora härföraren, ehuru bidragande orsaker dertill; nej! det var det felaktiga systemet för krigens förande, med andra ord: det var underlägsenheten på hafvet, som gaf utslaget.
Visserligen kan man säga, att Europas öde afgjordes på Leipzigs och sednare på Waterloos’ slätter, och detta är så tillvida sanning, att dess slutliga öde, om man så vill, der afgjordes; men detta öde grundlädes i Toulon, vid Ouessant, vid Camperdouen, vid.
Vincent, vid Abuchir, vid Trafalgar och vid Köpenhamn.
Detta kan icke af någon som äger minsta kännedom om verldshändelserna och deras resultater bestridas, men man har derå ej gjort det afseende det förtjena!', ty huru eljest förklara att de lie - Den 11 Mars c. m. 207 sta Europeiska makter för tiotal af är efter dessa utomordentliga händelser, icke sökt förekomma dylika för framtiden?
Alt man i England skulle vara högst belåten med ett sådant sakernas förhållande är lätt begripligt, ty de Engelska statsmännen hade sedan århundraden insett, att genom ett ihärdigt vidhållande af det en- gång antagna systemet alt egna alla landels krafter lill, och leda national-andan uteslutande åt det föresätta målet, herraväldet på hafvet, skulle förr eller sednare detta mål hinnas, och deraf kunna följa äfven herraväldet öfver fasta landet.
Visserligen hade Brittiska folket en härd kamp att bestå emot den under det stora kriget mäktiga fienden, och mer än en gång syntes faran vara stor och öfverhängaitde, men de omätliga resurser ett sjöfarande och handlande folk äger framför andra, blefvo Atbions frälsning.
När man fördomsfritt skärskådar förhållandena under förenämnde tidsperiod, och jemför dem med hvad de blifvit sedan den tiden genom konsternas framsteg, företer sig ovillkorligen den sanning, att örn öfverlägsna krigsfloltor dä kunde åstadkomma sådane undransvärde resultater, hvad kunna de icke nu åstadkomma?
Den öfverlägsenhet som Stor-Brittanien genom sin väpnade sjömakt lillvällade sig öfver andra folk, verkade dock i allmänhet icke direkte, de förlorade sjöslagen föranledde visserligen för Frankrike, Holland, Spanien och Danmark stora förluster för handeln, ja den snart sagt tillintetgjordes, men dervid förblefdet.
Flottorna och synnerligen de större skeppen kunde icke användas utom sin verkningskrets, sä vidsträckt den ock kunde anses; men huru månne nu förhållandet skulle blifva vid ett inträffadl, icke sjökrig, denna definition passar ej mera till tiden, utan vid ett blifvande krig, ty alla större krig i Europa blifva hädanefter sjökrig?
Vid besvarandet af denna fråga, torde det icke vara otillständigt alt taga i betraktande hvad af krigsfloltor, oheräknadt deras nytta dels i strider på hafvet dels att beskydda handeln, fordom kunnat uträttas.
Det visar sig då, och historien mäste härvid ovilkorligen vara ledaren, att krigsfloltor, om än aldrig sä stora och om än aldrig så väl anförde, dock icke kunnat tillvägabringa några sådana resultater sorn omedelbarligen ledt till länders eröfring eller nnderkufvande; undantagen äro åtminstone få; fästningar hafva måst gifva vika, öar hafva blifvit eröfrade, släder hafva blifvit uppbrände, och kuster understundom härjade, ty der skepp och fartyg flyta och kunna röras, finnes icke något af menniskohand uppbygdt som dem kan emotstå; men dessa voro målen för deras förstörelseförmäga, ty till hjertat af något land kunde de icke intränga, d. v. s. till hjertat af något land kunde icke någon flotta af sådan betydenhet intränga, att våda för landets sjelfständighet uppkom.
Der en större flotta kunde agera, såsom vid Köpenhamn ar 1807, blef utgången ingalunda tvifvelaktig.
Det inkast skulle möjligen kunna göras, alt skärgårdsflottor, eller flottor af grundgaende fartyg, hafva i alla tider, sedan sådane byggdes, kunnat intränga i skärgårdarne och på floderna och således varit i tillfälle bidraga till 208 Den 11 Mars e. m. länders eröfring; men så hvarken är eller har förhållandet varit; skärgårdsfartyg, sådane de ännu byggas och förefinnas, äro visserligen af stor nytta och användbarhet, men icke kunna de tillvägabringa något så stort resultat, som att bidraga till rikens och länders eröfring, utan att af stora skepp understödjas.
Det är ångkraften, använd på fartyg, i förening med den höga grad af fullkomlighet, hvartill artilleriet i våra dagar hunnit, som gifvit sjövapnct den oerhörda öfverlägsenhet i hänseende till verldshändelserne, som våra förfäder icke anade, och som, när profven en gång komma att afläggas, troligen skall förestafva verlden lagar.
Så länge flottor, sammansatte af stora skepp, icke annorlunda kunde röras än medelst vinden, och af mindre, genom åran, kunde, som redan är anfört, icke i allmänhet något farligare för kontinental-makter hända, än att en eller annan fästning eller stad förstördes, och detta vanligtvis med stor uppoffring å den anfallandes sida.