Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det rätta vore visserligen, i sakens närvar, skick, att yrka betänk:s återremitterande; men då denna fråga ytterst beror på R. o. Ad:s eget ompröfvande, och den icke påkallar någon ytterligare utredning för att kunna bedömas, finner jag ändamålsenligast att endast yrka sakens definitiva afgörande.
Utsk:s majoritet eller, rättare sagdt, den fraction af Utsk., sorn genom en slump fått rättighet att afgifva dess tanka såsom majoritetens, har uttalat den öfvertygelse, att Hr Crusenstolpe 'blef genom Hr Gr. o.
Landtm, hindrad framställa sin mening.
Jag är af en motsatt tanka och anser, att det afbrott, Ilr Crusenstolpe rönte, icke inträffade, förrän han redan öfvergått till yttrande af en påföljande mening.
Den första meningen utgör således ett helt för sig och kan fullständigt bedömas, utan att det afbrott, som se - Den 14 Maj. dcrmera agde rum, derpå inverkar.
Rian har refererat Hr Crusenstolpes otillbörliga uttryck till den efterkommande meningen; jag anser den deremot hafva ett obestridligt sammanhang med den föregående.
Stadnar man vid granskningen af Hr Crusenstolpes yttrande, der den af honom framställda meningen är slut, så finner man, att lian förklarade, det han ogillade, att ett utländskt uttryck af Frih.
Klingspor begagnats och tillägger Hr Crusenstolpe, jag skall begagna ett Svenskt: det finnes ordet skälmstycke.
Här är inen ngen fulländad och kan sålunda bedömas.
Hvarom valbar fråga, då Hr Crusenstolpe för sin räkning utbytte orden per nefäs emot det Svenska ordet skälmstycke?
Jo, mina Hrr, frågan var örn Regeringens handlingssätt vid och under denna riksdag.
Jag torde icke behöfva framställa inför detta Stånd något vidare, för att en och hvar skall finna, huru personligt förolämpande Hr Crusenstolpe vid ifrågavar. tillfälle sig yttrade.
För mig är det visserligen likgiltigt, hvad Ur Crusenstolpe i allmänhet tänker och yttrar; men på detta rum anser jag hvarje uttryck, som är personligt sårande, vara otillåtlig!, det må uttalas af hvilken som helst. R. o. Ad. ansåg Frill.
Klingspor böra varnas för det han begagnat sig af uttrycket per uefas; det skulle förvåna mig, om Hr Crusenstolpes vida olämpligare uttryck skulle lemnäs utan tillrättavisning. R. o. Ad. är icke och kan aldrig blifva en juridisk domstol.
I sak af denna beskaffenhet utgör R. o. Ad. en jury, som efter öfvertygelse friar eller fäller; och det är detta uttryck af R. o. Ad:s tänkesätt, som jag önskar bestämdt och otvetydigt uttaladt, då jag yrkar Hr Crusenstolpes uteslutande från Riddarhuset för denna riksdag.
Ordning och sans i yttranderätten äro för mig det hufvudsakligastc motivet för mitt yrkande; ty vinna sådana uttryck, sorn det ifrågavar., burskap på detta rum, så uteblifva icke länge andra af enahanda halt, och R. o- Ad:s öfverläggningar komma då att öfvergå från sak till personliga förolämpningar, hvaruti en rättskaffens man icke kan deltaga.
Må ej en kommande tid kunna förebrå oss att genom grofhet och personligheter hafva oskärat detta rum, en önskan, som hvarje Svensk riddersman mäste vid närmare eftersinnande med mig dela.
Till en början tager jag mig friheten fästa Gr. v. Hermanssons likasom Frih. af Nordins uppmärksamhet på en fullkomlig oriktighet i deras anföranden, då de sagt, att det endast varit genom en slump och i anleda, af elt misstag, som Utsk:s förevar, beslut tillkommit.
Jag förmodar likväl, att, örn dessa Hrr något närmare betänka saken, de skola finna, att då 6 röster stadnat emot 5, det är lika möjligt, att den sedel, som af misstag blifvit inlagd af ordföranden, var den, som blef undantagen, sorn att den undantagna sedeln var ett af de öfriga ledamöternas D c n 14 Maj voin.
Detta kan jag lika så lätt supponera, som de supponerat motsatsen; och om nu ordförandens sedel var den, som förseglades, så var det ju likgiltigt, om denna sedel innehöll ett ja eller ett nej, och om den varit ett nej, så linde ju resultatet efter sedlarnas öppnande blifvit alldeles enahanda som nu, då den lärer innehållit ett ja.
Jag kan dessutom ej föreställa mig annat, än att, då en ordförande i ett Utslc. kunnat begå ett så exstant misstag, han måste hafva varit på det högsta likgiltig för voteringens utgång, ty eljest hade misstaget ej kunnat äga rum; och jag skulle så mycket mera tro detta, som, i fall ordföranden varit angelägen att ändra sitt votum, han kunnat lill Utsk:s grannlagenhet hemställa, om icke voteringen kunde gå om, hvilket dock ej skedde.
Jag skulle åtminstone för min del ej dragit i betänkande att medgifva sådant, och jag tror icke, att de öfriga bland majoriteten nekat att dertill samtycka.
Men att deremot, sedan allt fått ett lagligt slut och betänk, är färdigt, icke blott reservera sig emot ett beslut, hvartill juan sjelf bidragit, utan jemväl på en lös och falsk supposition förklara, att ett misstag föra nied t detta beslut, sådant anser jag högst orätt, och jag kan ej underlåta att deremot anmäla min reservation.
Hade jag begått detta misstag, så hade jag åtminstone haft den försigtigheten att icke yppa det, utan låtit saken blifva in ståtu quo, enär reservationen i alla fall icke kunde ändra resultatet.
För öfrigt tror jag, att om R. o. Ad. toge kännedom om prot., R. o.
Ad. skulle finna, att den mening, som är uttalad v betänk., blifvit under debatten i Utsk. omständligt deducerad i flera såväl muntliga som skriftliga anföranden; hvaremot den motsatta meningens anhängare gjort sig högst obetydligt besvär att deducera sina satser, förmodligen derföre, att de ej låta deducera sig annorlunda än derigenom, att beslutet utan afseende på lag, på sätt Hr Gr. v. Hermansson också antydt, kommit att grundas på ett fullkomligt godtycke.
Jag tror dock icke, att det står tillsammans med R. o. Ad:s rättskänsla att döma godtyckligt, och till Frih. af Nordin, som ansett oss sitta här sorn jurymän, hemställer jag, huruvida man i en jury äger att döma efter godtycke.
Då tryckfrJagen bestämmer, att i mål, sorn tvetydiga äro, man bör hellre fria än fälla, och i hvarje fall förbjuder att draga obestämda slutföljder af uttrycken, så hemställer jag, huru en jury skulle, med iakttagande af detta stadgande, kunna fälla Hr Crusenstolpe.
Jag frågar, om man ej gör en obestämd slutsats, då man dömer efter en afbruten mening, man må då referera ordet skälmstycken till det föregående eller till det efterföljande, åtminstone tillåter mig ej min känsla af rättvisa att draga en sådan slutföljd; ty om en vän af ministeren begagnat ifrågavar.
Uttryck, om en person med fullt loyala politiska tänkesätt hade här öfyersatt ordet nefas (såsom tidningen Svenska Mj - 126 Den i4 Maj. nerva gjort det) med skurkstreck och sedermera begärt att få framställa en tableau öfver Regeringens förfarande, så hemställer jag, om man ej i sådant fall trott, att talaren gjort denna förutsättning, för att än mera aggravera Frih. Klingspor.? brottslighet, och att den utlofvade tableauen skulle hafva blifvit den mest lysandé, för att så mycket bjertare sticka af mot de mörka färger, Frih. Klingspor begagnat.
Det är visserligen mili öfvertygelse,, att Hr Grusenstolpes tableau ej hade blifvit tecknad med så ljusa färge ; men då jag måste fasta mig endast vid hvad som blifvit sagdt och icke vid den person, som fällt uttrycket, så kan jag icke finna annat, än att jag skulle fela mot den för en jurymän gällande lag, att nemi. hellre fria än fälla, oell att icke draga obestämda slutsatser af uttrycken, örn jag cj frikände talaren.
Jag medger visserligen, att den fraction af R. o. Ad., som funnit för godt att besluta, det Frih.
Klingspor skulle erhålla en föreställning, kan på samma grund jemväl besluta, att Ur Crusenstolpe skall uteslujas från Riddarhuset; men lyckligtvis behöfves dertill of Ståndets ledamöter, och jag hoppas derföre, att, dåden minoritet, som röstade emot berörde föreställning, var långt betydligare än den, som nu fordras för Hr Crusenstolpes befriande, ett tillräckligt antal af till denna minoritet hörande ledamöter nu är tillstädes, för att hindra Hr Crusenstolpes uteslutande.
Frågan, mina Hrr, gäller här icke endast Ur Crusenstolpe, utan frågan gäller yttranderätten.
Här gäller ali icke godkänna den vådliga grundsats, att en talman skulle, genom en talares afbrytande, kunna hindra honom att utveckla sin mening, för att sedan på detta afbrott 'grunda en anklagelse emot honom.
Blott den enda omständighet, alt Ur Crusenstolpe ej fått tillgodonjuta grundlagens uttryckliga föreskrift att få tala till punkt och yttra allt, hvad bouoin behagar, med skyldighet att för sina yttranden ansvara inför lagen, är ett fullt tillräckligt skäl för hans frikännelse.
Jag hemställer, om det ej är ursägtligt, då man, såsom Hr Crusenstolpe vid flera tillfällen, sett sin grundlagscnliga yttranderätt kränkt, att blodet kommer i någon hastigare sjudning och hänförer till mindre lämpliga uttryck.
Jag är af den fullkomliga öfvertygelse, att då talman tillåtit sig alt afbryta en ledamot, är det han (talmannen), som tillintetgjort all möjlighet att kräfva ansvar för det afbrulna yttrandet, och för den förolämpning, som derigenom kan anses vara begången, tillhör det dä talmannen sjelf att lemna upprättelse, emedan lian genom afbrottet föranledt ansvarsfrihet för talaren.
Jag tillstyrker, att R. o. Ad. måtte låta Hr Crusenstolpe bibehålla sin pollef för denna riksdags ännu återstående få plena, hvarunder lian troligen i alla fail icke lärer ämna besvära R. o. Ad. med sina yttranden.
Hr Ros en muller, Joli.
Trogen föresatsen att Den i4 M a j. tued min röst, sa ovan vid parlamentariska former, under min bristande kännedom af riksdagsförhandlingar, icke borttaga en för Ståndet dyrbar tid, bär jag från mili bänk blott varit åhörare, i hopp och förmodan alt vid det nu snart slutade riksmötet vara kommen så långt i parlamentarisk upptuktelse, att jag, utan att försynda mig mot höfsa mhetens enklaste fordringar, kunde vid en blifvande riksdag deltaga i ärendernas behandling.
Att jag bryter min fattade föresats kommer enkannerligen deraf, att vid tagen kännedom af särskilda Utskrs betänk., vid afhörandet af öfverläggningarna i såväl detta som i föregående plenum, rör:de det ifrågavar. högst obehagliga ämnet, det icke blifvit mig möjligt att nedtysta min enskilda opinion, den jag önskar bevera i husets prot.
Det ligger i sakens natur, att hvarje ny talare, i egenskap af representant, med elier mot sin vilja väcker ett större interesse, som stiger i samma proportion, som ämnet, hvaröfver han går att yttra sig, haft lyckan eller missödet att, i mer eller mindre grad, anslå sinnesstämningen för dagen.
Också tviflar jag icke, att äfven vid mig fästes en större iaktgifvelse, än om jag händelsevis låtit min röst första gången ljuda i en fråga af mera allm. beskaffenhet.
Hvad jag framförallt aktar är öppenhet i handling, frimodighet i uttryck.
Jag anser mig således ej böra lemna II.
Ståndet i ovisshet om den färg, till hvilken jag i politiskt hänseende bekänner mig.
Jag älskar ljuset och är en fiende till mörkret, och med denna öppna bekännelse har jag sagt nog för att tillkännagifva, det äfven jag är en varm vän af alla förbättringar.
Ja, mina Hrr, jag älskar öfver allt att följa med tiden, i allt hvad den har godt och nyttigt för oss, i allt, som icke hotar att i spillror sönderbryta äganderätten, i allt, som öfverensstämmer med våra nationella vanor och fäderneslandets sanna interesse; men för att vinna något af allt detta, för att tillkämpa oss något af tidens goda, är det väl med ett sådant språk och sådana åthäfvor, som Hr Crusenstolpe nyttjat, man tror sig vinna målet?
Vinnes något genom ord och åthäfvor, som, genom den tillämpning
Hr Crusenstolpe gifvit dem, i mina öron, för att begagna lanta uttryck, ljuda såsom skrålet af någon full på gatan?
I detta sätt att såsom representant uttrycka sin mening, i dessa bitterheter ser jag icke annat än ett utkastadt frö för den tid, som komma skall, då lagen och ordningen inom detta hus kunna förlora sitt anseende och lemna rum för okynnets strider.
Vare detta nog sagdt om Hr Crusenstolpes skälmstycken, och må mig nu tillåtas några reflectioner öfver särskilda Utskrs betänjr.
Efter det Utsk. i allm. termer ordat om sin känsla för det rätta och passande i offentliga lifvet samt det prisvärda afseende, grundlagen fästat derpå, att det passande och lofliga i enskilda lifvet ej må åsidosättas i det offentliga, kommer Utsk. till det raisonnement, att andan af all strafflags bestämmelse vo - 128 Den i4 Maj., re att snarare fria än fälla.
I delta raisonnement instämmer jag fullkomligt.
Men, mina Hrr, hvem är det, som här skulle frias och med detsatnma icke fällas?
Utsk. har funnit, att det är Hr Crusenstolpes skälmstycken, sorn ej böra fällas.
För min del ville jag tillstyrka, att landets Regering ej malte fällas.
Det är en skrifts anda och syftning, säger Utsk, vidare, som skall ingå i pröfningen af densamma.
Deri instämmer jag äfven af allt hjerta med Utsk.
Jag beklagar blott, att Utsk. funnit syftningen oskyldig eller åtminstone oskadlig, då jag deremot finner den lemna grundad farhåga för de vådligaste följder.
Jag förenar mig med Frih. af Nordin ocb begär, att H.
Ståndet måtte företaga frågan till slutligt afgörande.
Sedan den siste värde talaren så väl utvecklat ämnet och syftningen af Utskrs betänk., är det sannerligen svårt för mig att vara. den i ordningen, som har att näst efter honom yttra sina tankar; men då en talare här sagt, att minoriteten inom Utsk. gjort sig litet besvär med att genomdrifva sin sats eller göra sin åsigt gällande, nödgas jag upptaga R. o. Ad:s dyrbara tid med att redogöra för mina åsigter i ämnet, — åsigter, som härleda sig från det ögonblick, då Hr Crusenstolpe afgaf sitt yttrande, och icke från några andra skäl; ty jag trotsar någon här eller på annat rum att säga mig, det jag genom snack eller något fagert tal låtit ändra min öfvertygelse eller grundat min mening på sådana lågsinta motiver, som af intoleranta talare alltid tilläggas dem, hvilka icke instämma i deras åsigter.
Jag har reserverat mig mot Utsk:s betänk., så till uppställning som beslut.
Jag reserverade mig emot uppställningen derföre, att jag ansåg den ensidig; ty jag har trott, att då Utsk. blifvit nedsatt för att pröfva ärendet, Utsk. bort upptaga åtminstone de skäl, som föranledt remissen, änskönt Utsk. hade funnit öfvervägande skäl för dess nu framställda mening.
Jag biträddes ej i denna åsigt af någon annan af Utskrs ledamöter, och jag får nu, sedan jag närmare betänkt saken, förklara, att jag ej kan gilla betänkts uppställning just derföre, att hela den theori, som der finnes utvecklad, synes mig falsk och grundlös eller sakna tillämplighet i förevar, fall.
Man har åberopat tryckfr:slagen; men jag hemställer, hvad denna lag har att göra med detta mål.
Detta vädjande till tryckfrtslagen synes mig vara nog för att ådagalägga, att majoriteten, otn den också gjort sig mera besvär än minoriteten, åtminstone byggt sina satser på en lös grund.
Jag anhåller att nu få yttra min åsigt i sjelfva saken.
Jag tror, att om denna fråga betraktas ur den enkla synpunkt, Den 14 Maj. 12g punkt, dess beskaffenhet påkallar, oell icke förvillas genom inblandning af politiska utflygter eller advoöatoriska försvarsgrunder, den kunde sannast och riktigast bedömas och alt mart derigenom lättast kunde komma till dess afgörande utan vidare tidsutdrägt.
Följden biir i alla fall enahanda; ty genom sädana inblandningar kan man endast förlänga discussionen några timmar, och man mäste slutligen återkomma till hufvudsaken, som, efter mitt förmenande, innefattas i några få och enkla frågor, nemi.: har Hr Crusenstolpe genom sitt yttrande förnärmat Ståndöts värdighet eller icke?
Idar han fästat ringaste afseende på det allm. ogillande, sorn. hans yttrande inom detta hus mött, derigenom att han erkänt, att det var förhastadt?
Jag tror, att man skall komma till den slutsats, att ordet skälmstycken, som af Hr Crusenstolpe yttrades, idet sammanhang, hvari det står med det ämne, sorti då Var föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, icke kan ursägtas, och jag tror, att man af Hr Crusenstolpes sednare anförande kan dragä den slutföljd, att långt ifrån att han velat påstå, att detta ord varit ett honom i brådskan undfallet, förhastadt uttryck, han ådagalagt, att det varit ett välbetänkt uttryck för att såra och skymfa den Corporation, som var föremål för en annan talares tillmäle och R. o. Ad:s dåvar-. öfverläggning.
Jag frågar den majoritet af R. o. Ad., som ogillade Hr Crusenstolpes uttryck, hvad känsla det var, som Föranledde detta ogillande, om det icke var den, att han genom detta sitt uttryck hade förnärmat
Ståndets värdighet och sårat till detta hus hörande individers hederskänsla.
Sådan var åtminstone den verkan, Hr Crusenstolpes yttrande gjorde på mig, och det var detta, som grundläde min åsigt i ämnet.
Jag tror dessutom icke, att det finnes någon ledamot inom detta hus, som gillar Hr Crusenstolpes uttryck; åtminstone har jag ej hört någon försvara detsamma.
Man synes således åtminstone i tysthet vara ense om hufvudsaken, och följderna af uttryckets grundlagsenliga beifrande är det egentliga föremålet för skiljaktigheten.
Jag medger visserligen, att inan stundom träffar menniskor i det enskilda lif— vet, hvilkas uttryck, ehuru oskickliga de än må vara, äro af beskaffenhet att ej kunna förolämpa redliga medborgare; men jag tror icke, att inom en nationalförsamling det i enskilda lifvet existerande förhållande, att sådana personers tillvitelser lemnäs utan afseende, kan tillämpas.
Jag anser förhållandet vara mycket olika.
Jag tror, att det tillhör en sådan församling att tillse, det talare icke begagna sig af sådana uttryck, som kunna uppröra sinnena samt äro förolämpande och sårande och derigenom stora det lugn, som är så nödvändigt vid öfverläggning och beslut, hvarpå ofta hela samhällets väl eller ve beror.
En talare, som yttrar i«g i sådan syftning, förtjenar, enligt min tanke, icke längre att deltaga i dessa öfverläggningar.
JUdd.Qfdij. han 22 II. 17 i3o D cji i4 M a j. likväl inskränkt ett sådant uteslutande inom en viss tid, oell vi få hålla oss dervid.
Man förespeglar vådor för den fria yttranderätten, och detta är det hufvudsak liga skälet, hvarföre man på olika vägar söker försvara Hr Crusenstolpe.
För min del kan jag icke tro, att man på fullt allvar yrkar en sådan sats; ty för mig är det icke lat Iligt, att några vådor för deh fria yttranderätten kunde uppkomma derigenom, att Cn talare icke tillätes att begagna ett språk5 som innefattar oförsynta tillmälen och sålunda ej kan tillåtas i någon bildad sälskapskrets.
Detta har varit de skäl, som, sedan jag utan förskyllan inkommit i Utsk., föranledt mig att yttra en emot Utskts betänk, stridande mening, hvars framställning jag i annat fall hade öfverlemnat åt mera vana talare.
På grund af hvad jag sålunda anfört anhåller jag hos Hr Gf. o. Landtm, om propos. till R. o. Ad. om tillämpning af det mom. i 3o § Ridd.Ordn., som utesluter Hr Crusenstolpe från säte
Och stämma på Riddarhuset för denna riksdag.
Med rättigheter, sorn man vill begagna, måste alltid följa pligter, som man är skyldig att uppfylla. R. o. Ad. utgör en fjerdedel af Svenska Representationen. R. o. Ad:s samhälle är en i lagarna grundad och helgad Corporation. R. o. Ad. har i följd af denna corporations inrättning fått åtskilliga stadganden införda i grundlagen, i stöd af hvilka R. o. Ad., likasom de öfriga RiksStm, äger att utöfva en corporations magt.
Dessa privilegier äro ganska vidsträckta och alla ämnade att skydda den fria yttranderätten inom Representationen. R. o. Ad , likasom de öfriga Stånden, äger att träda emellan allm. lagens stadganden och att genom sin corporations magt hindra allm. lagen att ställa under tilltal individer, som brutit emot allm. lag.
Så kan ingen häktas, utan att Ståndet med betydlig pluralitet dertill sitt samtycke gifver.
Lagen fordrar ingen redogörelse för de grunder, hvarpå ett
Stånd vägrar, att en dess ledamot må häktas; lagen anser nog, att en bestämd del af Ståndet säger: vi vilja icke, att han skall häktas.
Denna rättighet, lika med flera andra af samma art, mer eller mindre hämmande allm. lagens tillämpning, finnes i egenskap af privilegium gifven åt samtliga RiksStm.
Är det tänkbart, att detta privilegium skall vara gifvet och skall begagnas, utan att corporationerna, dessa 4 Stånd, å sin sida tro sig hafva pligter att uppfylla, i och med detsamma > de begagna sig af sådana rättigheter?
Det kan icke ingå i någons föreställning, att så skall vara.
Vi hafva således pligter, sorn svara emot dessa störa rättigheter; och hvilka äro dessa pligter?
De äro, att vi sjelfva, i egenskap af corpoiatiön, utöfva den magt till ordnings bibehållande, sohl är lagd i våra händér, såsom motsvarande deri magt att hämma allm. lagens tillämpning, hvilken såsom rättighet är Den 14 Maj. pss anförtrodd.
Jag liar velat framställa denna hufvudgrund för att bevisa, att man icke får, att man icke bör med lättsinnighet betrakta en fråga af sådan art som denna.
Det beror på 11. o. Ad. att tillämpa dess myndighet såsom Stånd, för att i sin födsel qväfva alla sådana brott emot sedlighet, ordning och värdigt skick, sorn Ståndets ledamöter icke kunna lagligen på annat sätt beifra än derigenom, att de appellera tili R. o. Ad. såsom en Corporation; ty i de flesta fall ar. allin, lagen stum, tills corporationen uttalat sin vilja i fråga om lagens tillämpning. fjär är icke fråga örn deri strängaste kategori, utan endast om tillämpning af den R. o. Ad. särskildt i 3o § Ridd.Ordn. lemnade rättighet att utesluta en ledamot från sate och stämma för den påstående riksdagen.
Flera talare hafva här framställt skälen för tillämpningen af denna §.
Jag skall icke upptaga tiden med att upprepa dem.
Jag instämmer med Hrr Rosenmiiller och Oxehufvud och yrkar på det lifligaste, att 11. o. Ad. måtte begagna sig af den rätt, Ståndet äger att, i egenskap af jory och dömande efter eget förstånd och hjerta, afgifva sin röst i denna sak, utan att låta inbilla sig, att vi här slå inför advocaturens domstol, skyldiga att upptaga och afväga hvarje lag-§, som alser lagskipningen i brottmål.
Vi hafva inga andra lag-§(j alt tillämpa, än vårt samvete och vårära, iidor hvilkas pröfning mången gerning är förkastlig, för hvilken man inför adyocajurens domstol kan frikännas.
Jag anhåller örn propos. i enlighet tued Frih. af Nordins begäran och om votering ju förr desto hellre, för att få öfvergå lill bättre ämnen för Ståndets pröfning.
Då denna fråga bär ventilerades, erfor jag genom min uppfattning och, jag tillägger, genom mina känslor, att de af Hr Crusenstolpe fällda yttranden voro sårande och förolämpande.
Jag instämde derföre i den mening, att de, på grund af denna deras beskaffenhet, borde föranleda tillsättande af ett särskildt Utsk , och tillstyrkte således denna utväg, inskränkande mig vid samma tillfälle att endast begära den pröfning, som ett så beskaffadt Utsk. borde tillvägabringa.
Utsk:s betänk, i saken har nu inkommit, och då jag i detta betänk, ej funnjt skäl förändra min första åsigt i frågan, anser jag det vara min skyldighet att äfven nu utveckla skälen för densamma.
Jag, skulle visserligen för min del vara ganska likgiltig för den enskilda förolämpningen; men då jag tillhör ett
Stånd, på hvars omdöme jag sätter det högsta värde, då det ovilkorligen mäste interessera mig både såsom enskild man och såsom offentlig person, att detta Stånd öfver mina åtgärder, i hvardera af dessa kategorier, ej hyser annan mening, än jag tror mig förtjena och mitt samvete vitsordar, så anser jag mig skyldig att yttra min mening och att, i händelse R. o.
Ad. skulle finna den skedda förolämpningen
Den »4 Maj. k rufva upprättelse, öfverlemna till R. o. Ad.‘s npplysta preiff ning och rättskänsla att dermed så förfara.
Jag måste säga, att jag, lika med Utsk., anser Hr Crusenstolpes yttrande ej böra bedömas efter det sammanhang, sorn finnes emellan hvad han sagt och hvad han tilläfventyrs ämnade säga, utan efter sammanhanget emellan hvad han upptagit och hvad han verkligen yttrat.
Då jag således hänför saken till det verkliga och icke till gissningarnas eller fictionernas område, har jag åtminstone ställt mig på den rätta grunden, och dä återstår att tillse, om jag uppfattat tilldragelsen rätt eller icke.
Hr Crusenstolpe yttrade i anledn. af den då förevar, frågan, rör.-de Frih.
Klingspor: ”Jag gillar icke, att Frih. klingspor ”nyttjadt ett utländskt uttryck.