Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 14 Augusti f. m. af ingen erfarenhet; jag frågar då, mine Herrar! huru långt äro vi komne på förbättringarnes väg?
Må man då hellre öppet tillstå, att Undervisningsverken, och deras förbättring till vinnande af en ändamålsenlig uppfostran för Svenska Folket, äro ämnen, som icke egentligen utgöra det mål, hvaråt man syftar.
Att någon verklig och snar reform ligger vederbörande synnerligen om hjertat, att meningen någonsin varit uppriktig i detta fall, det skall man lätteligen få anledning att betvifla, om man tror Utskotten vara en organ af den rådande opinionen, och fäster sig vid deras yttrande; ”Att, oberoende af den, af Kongl.
”Majrt tills vidare uppskjutne pröfningen ”af Committerades förslag, frågan om förbättring af en del vid Undervisningsverken anställde Lärares iönevilkor bör kun”na af Rikets Ständer företagas.” — Ja, nog kunna Rikets Ständer det göra; men det är icke derföre sagdt, att de böra det.
För sådant ändamål hade man, med andra ord, belt enkelt kunnat antyda Rikets Ständer, att Lararne vid Universiteten och Elementarverken låtit förstå sine önskningar om större löner, och att man ville understöd ja desse anspråk, likasom man vanligen gör med andra Embetsmäns lika beskaffade.
Nå väl! frågan är då mycket förenklad; man kommer alldeles ifrån den besvärliga reformen, och betraktelsen om dess länge påkallade nödvändighet; man behöfver icke Den 14 Augusti f. m. bekymra sig om sättet för dess tillvägabringande; men då bör också all förespegling af slike förhoppningar anses såsom ett o I o fl i g t medel, att inverka på de personers känslor, som lifligt interessera sig för desse ämnen; och jag fruktar, att Utskotten, gått längre i expositionen af en så lockande tafla, än de väl kunna försvara.
Åtminstone ser jag ej, hur man, blott på deras ord i detta sista Utlåtande, kan taga för afgjordt, att de nu fordrade medlen skola, som orden lyda: ”användas till belönande ”af sådane bemödanden till de nyare un”dervisnings-metodernes införande, som re”dan blifvit vid Kongl. KrigsAcademien på ”ett tillfredsställande sätt ådagalagde, dels ”ock vid de öfrige läroanstalterne, inom ”hvilka desse förbättrade metoder äro äm"nade alt framdeles införas, genom samma ”medel qvarhålla och uppmuntra skicklige ”Lärare att medverka förberedandet och öf”vergången till det nya undervisningssät”tet.
” — Detta fruktar jag vara vida mer, än pluralitelen af Committeens Ledamöter bestämdt tillstyrkt, och ganska säkert är, att Kongl. Maj:t i den Nådiga Propositionen icke lofvat något sådant.
Deri yttras blott, att den så länge och högt påkallade löneförhöjningen för Lärare vid Elementar-Läroverken kunde, med 42,000 R:dr till deras Jiufvudsakliga båtnad, genast verkställas, och att 18,000
R:dr borde ytterligare anslås, på det i första rummet lönerne för Den i4 Augusti f. m. 43 Upsala Universitets-Professorer kunde från 215 tunnor hvardera uppbringas till likhet med dem i Lund eller 3oo tunnor, och för öfrigt vara tili Kongl. Majrts disposition och reglering att tillgå, i afseende på de öfrige behofven ej mindre för Universiteternes än tilläiiipnings-skolörnes fullkomnande.
Vännerna af väsendtlig reform höra häraf inse, att deras önskningar blott äro ställde till framtiden; och att de således icke hafva skäl att besluta nya anslag i denna stund.
Frågan är nu helt simpel:
Vilja Rikets Ständer i en omvänd ordning emot den, hvari de efter min tanka bordt få framställningen lill anslag gjord, likafullt bevilja detsamma i1 För min del kan jag det icke.
Om jag än skulle nödgas uppoffra min bestämda öfvertygelse i afseende på olämpligheten att anslå vidare Statsmedel, så kan jag aldrig, frångå nödvändigheten att först undersöka och pröfva, huruvida ej genom indragningar af erkänd t onödige eller mindre nödige
Lärafebeställningar ganska betydliga tillgångar skulle kunna vinnas.
Det är icke min skyldighet, alt reda det nästan alldeles ovidrörda i denna del; men jag anser det vara Representationens rätt, att fordra en sådan utredning såsom prasliminairvilkor för nya anslag.
Utskottens Utlåtande, i afseende på den härom gjorde anmärkningen, dervid de 44 Den 14 Augusti f. m. säga sig hafva fästat en serdeles uppmärksamhet, kan jag icke anse såsom sådane, på undersökning och facta stödde, omdömen, hvilka kunna ega anspråk att öfverflytta öfvertygelse på andra.
Utskotten tala här åter om idel förbättringar och utvidgningar, under det de förmoda, på grund af UppfostringsCommitteens utsago, att någon inskränkning icke blir möjlig.
Det är således åter på Committeens opröfvade förslag, som man skall bygga; men nu är detta förslag förklaradt hvilaude, och jag frågar å nyo: är det icke högsta skäl, att anslagsfrågan äfven skall blifva det?
Alla Utskottens skäl och argumenter äro ju hemtade från Committerades förslag, ehuru Kongl. Maj:t uttryckligen förklarat, att dess hufvudsakliga granskning och slutliga afgörande bör uppskjutas.
För min del kan jag icke undgå att anse anslag af betydande summor för en hufvudsak, ehuru den sista, att böra komma i betraktande.
Jag vågar begagna ett uttryck, som vi höra ofta nyttjas, men kanske sällan med mera skäl: ”tiden är ännu icke inne,” säger man.
Svårligen torde någon tidpunkt kunna väljas mindre passande för stora anslag.
Läroverkens personal torde få lills vidare, för att bruka en frejdad talares ord, "rätta mun efter matsäcken
,” äfvenså väl som Folket måste göra det.
Om en Professor i Upsala ej har så stor lön lill Den 14 A u gus t i f. rn.
45 tunntalet som en i Lund, så torde han tjena ändå för lika stort penningevärde.
Collegerne vid de lägre Skolorne äro visserligen knappt lönade, men de dela häri samma öde, som Tjenstemän i alla lägre grader.
Deras lön, så väl som alla till Läroverken anslagne, utgår i Spannemål; stiga prisen åter i följd af större rörelse och lyckligare conjunetur lör Folket på det hela, så stiga äfven deras löner.
Aldrig har jag funnit någon förtjent Lärare, som icke tagit sig fram.
I privat undervisning, hvilken i alla fall, sådan den publika nu är, icke kan umbäras, ega de alltid säkra hjelpkälior.
Innerligen öfvertygad som jag är, alt det beror på dem sjelfve, deras egen upplysning och energie, att, på sätt någorstädes redan lärer hafva skett, med Epliorers samtycke och medverkan, införa bättre läromethoder, mera extensif och mindre pedantisk undervisning, skulle jag mycket misstaga mig, om menigheterne, inom hvilka de äro placerade, skulle låta sine offer till Lärare tryta, när de kände sig benägne alt anförtro dem sine barn.
Jag stadgas i denna mening, när jag bredvid Läroverk, som nu ofta stå nästan tomma, seide Pensiöns-anstalter, hvilkas Föreståndare vunnit någon reputation, vara öfverful]e.
Ingen Skolordning gör här Läraren till Embetsman; han liar stigit ned från sin höga Catheder, der han satt, endast såsom konstdomare, endislri - 46
Den i4 Augusti f. in. butor af patronat och certiticat.
Här är han en verklig ungdomens handledare och undervisare.
När läsetimman är slut, fortfar han likväl med tillsynen öfver sine gossar, och det är på detta sätt som Läraren utöfvar ej blott väldet, utan äfven pligter— ne af en Far; men det är också endast på detta sätt, som föräldrars förtroende vinnes och deras håfvor tillströmma.
Detta förtroende anser jag vara det rätta stället, der den nödiga löneförökningen bör sökas.
Kommer den åter från StatsCassan, Så fruktar jag, alt Läroverken blifva evinnerligen, hvad de varit öfver hundrade år, stationaire och ändamålslöse, mera att anse för Monumenter af vår Slatslux, än öfverensstämmande med ett fritt Folks behof af upplysning, kunskaper och medborgerlig bildning.
Jag har nu oförtäckt yttrat mina betänkligheter, mina skäl tillafslag å Utskottens Utlåtande.
Må andra pröfva deras halt och vederlägga dem.
För min öfvertygelse äro de ännu fullt bindande.
Den enda åtgärd för närvarande å Statens sida, som på en gång är af obestridlig n}'tta och tillika af ett fullkomligen allmänt omfång för hela Samhället, och som således med allmänna medel principenligt kan och hör befordras, är det af Committeen föreslagna utgifvandet af Läroböcker.
Jag anhåller alltså, att Contrapropositionen måtte blifva: sif slag å Utlåtandet, men beviljande af lOjOOo B:drs B:co tillökning på f-'de Hufvudtitteln såsom en fond till premier för Läroböckers utarbetande, samt deras trjckning och lifgifvande till nedsatt pris. Hvarefter Grefve Frölich mundtligen tilläde:
Som det är mig bekant, att BondeStändet redan afgjort förevarande ämne, anhåller jag, att ProtocollsUtdraget derom, i fall det ankommit, mätte blifva uppläst.
I anledning häraf upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdra" af den O 3 dennes, hvaraf inhemtades, alt BondeSlåndet, vid pröfning af Stats- och EkonomiUtskottens förevarande Utlåtande, funnit för godt bevilja ett ökadt årligt anslag för Undervisningsverken af 3o,ooo R:dr B:co med vilkor, att dessa medel i första rummet användas till skyndsamt utarbetande af Läroböcker för Religions samt annan allmän theoretisk och practisk bildning i och för Folkskolors behof; samt att derefter må ifrågakomma förbättrade löneanslag åt Lärare vid de lägre Skolor, der ny förbättrad läromethod för framliden införes; hvarjemte med anledning af det efterdöme, sorn KrigsAcademiens Lärostat i detta hänseende redan gifvit, BondeStåndet ansedt, alt Rikets Ständer borde hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, att någon förhåll - 48 Den 14 Augusti f. m. ring i dessa Lärares lönevilkor äfven bärigen o m mätte till vägabringas; likasom att af berörde anslagssumma, kommo att bestridas aflöni-ngarne till Lärarne vid den i Hufvudstaden inrättade FörsökningsSkola.
Hvarefter Grefve Frölich fortfor sålunda:
Ridderskapet och Adeln har af det upplästa ProtocollsUtdraget funnit, att BondeStåndels beslut väsendtligen skiljer sig ifrån de tvenne andra Ståndens, dels deri, att BondeStåndet endast beslutat hälften af den summa de andra St iden medgifvit, dels ock deri, alt denna simma blifvit beviljad till helt andra ändanål; och således kan man ej betrakta saken, så, som om tre Stånd redan afgjort, att 3o,ooo R:dr böra beviljas.
Vill Ridderskapet och Adeln förena sig med BondeStåndet, så blir påföljden, att ett jemkningsbetänkande kommer att ega rum.
Jag har endast på detta velat fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet; dock utan att föreslå ett generelt antagande af samma beslut, som Hedervärda BondeStåndet.
Detta Stånd har- i första rummet anslagit summan till Läroböckers utgifvande, men detta innefattas icke i de 6’o,ooo R:dr, som af de öfrige tvenne Stånden blifvit medgifne.
Dernäst liar BondeStåndet afsett införandet af de nja undervisningsmethoderna, och anslagit cn del af Den ii Augusti f. ra. 49 af summan till belöning för sådane Lärare, som antaga och införa förbättrade methoder, samt dervid uttryckligen nämnt Carlbergs Lärarestat.
Som nu likvist de nya inethoderna icke äro godkända, utan bero på en framdeles inhemtad erfarenhet, och derefter anställd pröfning, så är ju påtagligt, att detta anslag tills vidare skulle blifva alldeles oröidt.
Jag har härpå velat fästa Ridderskapels och Adelns uppmärksamhet för alt visa, att om Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet skulle vid anslaget fästa något oeftergiöigt vilkor, så vore ännu möjligt att tillvägabringa ett annat beslut, än det som af de båda öfrige Stånden blifvit fattadt.
Jag anhåller om den Contraproposition, hvilken jag nyss Föreslagit.
Den värde Talaren, som sist yttrade sig, har klandrat Styrelsen hufvudsakligen derföre, att hon begärt anslag till förhöjning af SkolLärares löner, oaktadt hon uppskjutit med förbätlringarne i sjelfva Undervisningsverket.
Men i förra hänseendet, var behofvet af lön förbättring ovedersägligt; i fråga om Läroverkens förbättring åter, var sättet tvistigt.
För att låta alla meningar böras, och saken i möjligaste måtto utredas, tillsatte Kongl. Maj:t, i sådant ändamål, en Committé e , talrikare än vanligt.
Då meningarne in 38 H. 4 DO Den i4 Augusti f. m. om densarrtma voro mycket delade, och alla sakkunnige män kunde innefattas i Committeen eller personligen tillspörjas, så har Kongl.
Maj:t lemnat tid och rådrum åt alla, eller åt en hvar, som finner sig befogad att göra anmärkningar, lill den verkan som goda skäl sällan pläga förfela.
Om Regeringen genast hade fattat sitt beslut; så att hvarken talaren eller andra för saken nitälskande män fått tillfälle att göra sina anmärkningar, förrän efter den nya organisationen; så hade, om denna ansetts för felaktig, det ju varit mycket värre, än nu då Talarens m. fl. meningar kunna komma i öfvervägande före sakens afgörande.
Men det synes icke heller vara verksamhet å Regeringens sida, som Tataren åsyftat, emedan han salt i fråga, huruvida det vore rätt, att Styrelsen befattade sig rned Läroverken, och beklagat, att Committeen ej tagit denna fråga under pröfning.
Commilteen trodde, alt denna fråga redan var hos Styrelsen afgjord; ty ämnade hon icke befatta sig med Läroverken, så var det utan ändamål att af en Committee begära förslag till bästa sättet att dem vårda.
Den framställda frågan synes följakteligen icke hafva hört till Committeens profning.
Hvad min enskildta mening derom beträffar; så skulle jag anse för en olycka, om Styrelsen öfverlemnade åt slumpen att afgöra, om och hvarest Undervisningsverk i Riket skulle finnas, eller icke; om den ena hade Den 14 Augusti f. m. 5i öfverflöd och den andra brist.
Erfarenheten visar ock, huru det tillgår i Länder, hvarest Undervisningsverken så behandlas, (nemligen i Norra America) och jag vill derpå anföra ett märkligt exempel.
Då den store Washington anslog medel till ett
Universitets anläggande efter sin död, dröjde det öfver tjugu år, innan någon åtgärd vid togs, emedan Regeringen förklarade, att den alldeles ieke ville sig med saken befatta; och ännu lärer organisationen af denna Högskola vara mycket ofullkomlig.
Likaså förhåller det sig med den lägre undervisningen.
Hon bedrifves der, såsom brobyggnader här, nemligen på entreprenad.
De, som vilja vara Lärare, erbjuda sig öfver hvarannan, att på en otroligt kort tid för ett ovanligt godt köp bibringa förvånande kunskapsförråd, alldeles som vi bär sett böcker utbjudas, genom hvilka man skulle lära sig att på to minuter inhemta den ädla ridkonsten.
Alt framgången i förra hänseeudet varit lika säker, som i det sednare, kan man lätt föreställa sig.
Man har sagt, att då enväldet tog undervisningsverken i sin vård, qväfde det ock den medborgerliga andan i sjelfva undervisningen.
Deremot vittna häfderna, både i vårt land och annorstädes.
Tvertom visa de att om än Sturarne stiftade Upsala Universitet, var det dock den stränge Carl IX, som upprättade detsamma ur lägervall, och 38 IL 4* 52 Den >4 Augusti f. m. egentligen gaf det kraft och verksamhet.
Att den enväldige Carl XI stiftade en ny HögSkola i Lund, lärer icke behöfva erindras.
Att Gustaf II Adolf och Drottning Christina, hvilka ej eller voro mycket inskränkta i sin magt, stiftade både Universiteter och ElementarLäroverk, och begåfvade dem med egna arfvegods, är lika bekant, som att Svenska män derifrån utgingo med både en lärd och medborgerlig bildning af den halt, alt de styrde både Sveriges och Europas angelägenheter, samt upprätthöllo dess allmänna frihet.
Hvad Städerna i detta hänseende uträttade under den så kallade Frihetstiden, det öfverlemnar jag åt min värde motståndare att uppgifva.
Då Fransmännen i deras frihetsyra under revolutionen förstörde de gamla Fransyska Läroverken, sävar det den enväldiga Napoleon som åter upprättade dem.
Man har anmärkt, att Committeen haft orätt, som icke ansett FolkSkolorna tillhöra Staten, och ej egentligen åt dem begärt något anslag.
Om Staten icke bör befatta stg med något slags Undervisningsverk, så borde det vara anmärkarne kärt, att åtminstone en så vigtig del deraf, som FolkSkolorna, blifvit behandlad efter hans önskan.
Men Committeen hade för sitt förfaraude en annan grund.
Han ansåg nemligen den undervisning, man i Folkskolan inhemtar, motsvara den, som i föräldrars hus gifves åt barn; och trodde att det ej ålåg Staten an - ib
Don i4 Augusti f. in.
53 nät jin tillse att föräldrarne behörigen vårdade barnaundervisningen.
Endast då de genom fattigdom voro oförmögne att fullgöra denna pligt, borde Staten, såsom i andra nödfall, med sin hjelp mellankomma, dock icke omedelbart, ty redan från äldre tider har det i vårt Samhälle varit en erkänd grundsats, att rnenigheterna böra tillse , det fattiga barn hvarken sakna kroppens uppehälle, eller själens näring genom undervisning.
Först då någon menighet jemväl saknar förmåga dertill, inträder Statens gemensamma skyldighet att gifva bistånd.
Committeen har äfven erkänt Statens förbindelse att tillse, det Lärare i Folkskolorna ej måtte saknas, och har i sådant afseende äfven föreslagit, att medel måtte beviljas till en Normalskola, der Lärare för sådant ändamål skulle bildas.
Ginge Staten längre; så skulle hon öfverskrida sin förmåga, emedan hon allestädes är otillräcklig att ersätta föräldravården.
Napoleon sjelf i all sin magt, har derpå lemnat ett stort exempel genom sitt misslyckade försök med de så kallade primairskolorna.
Man har klandrat Committcens Ledamöter, för det de ej voro ense om behofvet af eller sättet för de nya förbällringarne.
Men jag kan ej finna, hvarföre Ledamöterna af denna Committée, mera än af hvarje annan Församling, kunna tadlas för deras olika åsigter; eller för det de ej lyckats öfvertyga hvarandra, utan merendels måst ge - 54 Den i4 Augusti f. m. norn voteringar afgöra frågorna.
Af Regeringen kunde nian, vid Commiltéens sammansättning, icke fordra annat än oväld; och att denna regel blifvit iakttagen bevisas bäst deraf, att när Comilteens Ledamöter ej voro fulltaligt tillstädes, segrade ömsom de motsatta åsigterna alt bibehålla eller förändra det gamla.
De fleste Ledamöter, som egde någon practisk sakkännedom, såsom förut eller då varande Lärare, voro merendels emot all förändring.
Andra, som ej innehaft dylika befattningar, och således voro mindre bekanta med j^rket, bland hvilka äfven jag mig befann, voro för nyheterna.
Skulle nu Regeringen sett blott på qvalificationerna hos Committeens Ledamöter, så hade hon visserligen bordt mera tro mina motståndare, än dem med hvilka jag tänkte lika.
Voro nu meningarne, inom sjelfva Committeen, till den grad delade; hvad borde de icke vara inom Svenska Folket i allmänhet.
Under sådane förhållanden var det väl icke underligt, men högst rigtigt, att Regeringen ej genast tog något afgörande beslut: utan först lät saken något mogna genom de motsatta meningarnes öfvervägande i allmänhetens eftertanka.
Man har förebrått Committeen och alla de myndigheter, som handlagt ämnet, att de ej genast velat införa de åsyftade förbältringarne; och man har af detta förhållande trott sig böra sluta, att den tid vore ganska aflägsen, då dessa förbättringar
Den 14 Augusti f. in. skulle sättas i verket.
Jag får då eriudra Ridderskapet och Adeln, att Cummitteen föreslagit och Kongl. Maj:t bifallit, alt till inhemtande af en bestämd erfarenhet i ämnet, en Profskola skulle inrättas, hvarest Lärare komma att bildas, Skoleböcker utarbetas, och Skolordning stadgas, efter den nya methoden.
Regeringen utan dessa förberedelser genast anbefallt förbättringarnes införande, så hade hon ej med ett varde kunnat skapa hvarken Lärare, läroböcker eller Skolordning, eller utan anslag förändra eller uppbygga och inreda Skolhus efter den nya methoden.
Hade Regeringen utfärdat en sådan befallning, så hade hon endast upplöst det gamla, utan att kunna ersätta det med något nytt, hvaraf endast oreda och skada uppkommit.
Nu deremot, då Profskolan är upprättad i Ilufvudstaden, hvarest föräldrar hafva tillfälle att välja mellan nya och gamla Läroverk, tvingas ingen att mot sin vilja öfvergifva de sistnämnde, och Profskolan fortgår sin bana, utan att någon annan är hindrad, att efter behag tillegna sig hvad sorn anses tjenligast af hennes undervisningssätt.
Alt endast efterdömen, och icke påbud i sådane fall medföra åsyftad verkan, kan man sluta deraf, alt den frihet till förbättringars införande, hvilken 1820 års Skolordning medgifver, blifvit så biet, eller intet begagnad, oaktadt vissa Biskopar inom sina Stift varit böjda derför.
Man har 56 Den 14 Augusti f. m. äfven sagt, att Regeringens förslag egentligen afsett löneförbättringar och ej läroförbättringar, Det har åsyftat beggedera ; och man kan ej utan orättvisa neka att de gamla Skolorna äro i behof af löneförbättringar, antingen läroförbättringarne ske nu eljer framdeles; alldeles på samma sätt sorn löneförbättringar äskås för åtskilliga militaira och civila Embeten, antingen de föreslagna nya organisationerna införas genast, eller ock uppskjutas.
Ingen är dessutom, i förhållande lill de föregående studier, och den trägna för att icke säga tr alsamina tjenstgöring sorn erfordras, så illa vedergäld, sorn en lägre SkoleLärare eller Collega, hvilken blott har a5 tunnor säd i lön, eller ungefär lika med hvad en Gårdsdräng eller Rättare nu för tiden åtnjuter.
Huru vill man begära att en ung man, som använt mångå års arbete och kanske äfven sina ärfda tillgångar , för att hafva blifvit Magister, skall med sådan aflöning qvarstadna vid- Läroverken längre än som erfordras för att erhålla ett Pastorat, Verkan deraf är menlig både för Läroverken och Församlingarne.
Läroverken blifva betraktade uti Ecclesiastik-befordringsväg likasom vissa illa lorita Regementen i Militairen, vid hvilka ingen vill qvarstadna, utan endast tjena några år, i förbigående, för att vinna högre grader, till begagnande vid andra corpser, -— Lärare, sorn icke ämna vid Läroverken förblifva, bry sig naturligt - Den i4 Augusti f. m. vis I i let om, alt besvära sig med förbättringars införande; och detta är utan tvifvel ett af de förnämsta skälen till våra Läroverks stillastående skick.
Dessa lida både derigenom, och genom de goda Lärarnes öfvergång till Kyrkans tjenst, utan att hon vinner dervid, emedan det ofta bänder, att en skicklig Rector, Lector eller Professor, icke blifver någon skicklig Kyrkoherde, Domprost eller Biskop.
Till och med, efter den föreslagna löneförbättringen, blefvo Professorernas löner så knappa, att om de än voro aldrig så tjenliga för sitt yrke och skickliga till Prester, de dock nödgas söka Praebenden eller med välbehag se sig uppförda på Biskopsförslag för att frångå sitt egentliga Lärarekall, till stor skada både för Universiteterna och vettenskapligheten i det hela.
— Vill man ej gifva dem så stor lön, att de kunna tarfligen lefva med hustru och barn, samt hafva något öfver till inköp af de vettenskapliga böcker, som böra till tidell varfvets upplysning, utan deras enskildta Bibliotheker skola likasom Universiteternas allmänna stå 5o elller 100 år tillbaka, så kan man omöjligen vänta att de på sina platser skola gagna, såsom sig borde.
De nödgas försörja sig med privata uppdrag och sportler, denna förderfliga utväg, som för samma orsaks skuld, är gängse snart sagt från de högsta till de ringaste embeten inom Staten; och skadligast torde verka inom Lärarekallet.
Man har 58 Den 14 A ii g u s t i f. rn. sagt dels att Utskotten bordt närmare utreda, hvartill de begärde anslagen skola användas, dels att indragningar borde ske.
Committeens Betänkande visar genom detaiHerad utredning, hvartill ett anslag af 168,000 R:dr behöfdes.
Enär nu Regeringen med afseende å de små tillgångarne endast begärt 60,000
R;drs anslag, eller omkring en tredjedel af hvad Committeen ansett erforderligt; så lärer upplysning om behofven lika litet brista, som inskränkningar deri, Att dessa 60,000 R;dr, om de beviljas, ej kunna genom en jemn arithmetisk fördelning, såsom i en concurs-utredning, skingras lika på alla de föremål Committeen föreslagit, är naturligt; ty dermed skulle ingen blifva belåten.
Styrelsen bar således ej kunnat göra annat än hvad som skett, nemligen en summarisk fördelning af summan mellan de serskildta slagen af Läroverk, hvarefter dessa hvar för sig finge närmare uppgifva, hvarest hjelpen bäst behöfdes.
Committeen har visserligen satt i fråga vissa Skolors indragning, och serdeles någon förändring af vissa Larda till Apologist-Skolor, emedan nog många af de förra blifvit upprättade, genom 1820 års Skolordning.
Committeen trodde nemligen, att man hellre borde tillse, det någon viss inom hvarje Stift erhölle behörig fullständighet, än att man hade flera små och ofullständiga.
Men derigenom uppkomma inga tillgångar, som göra det äskade anslaget
Den 14 Augusti f. m. umbärligt. —.