Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 anlcdn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att ehuru uttrycken uti det upplästa prot.-utdr. endast innefattade, alt BondeSl:s beslut skulle MedStänden communiceras, Hr Landtm, likväl, enär ett
Stånd ensamt icke syntes kunna afgöra, huruvida den ifrågasatte tryckningen borde äga rum, förmodade att delta prot.-utdr. borde anses såsom en inbjudning till MedStänden, att jemväl i ämnet besluta; hvarjemte Hr Landtm, förklarade sig icke finna något hinder för den begärda bordläggningen, samt att följaktligen BondeSt:s förevar, prot.-utdr. borde blifva hvilande på bordet.
Anmältes och lades på bordet nedannämnde från StatsUlsk. inkomne utlätin och mein.:
N:o 57, i anledn. af K..
M:s nåd. propos., i fråga om indragning af hofjaktvarfvet; N:o 58, i anledn. af väckte motioner, ang:de upphörande af och nedsättning uti de vid äganderätts eller åboombyten ä rusthåll och båtsmans-rotehemman utgående afgifter till Wadstena krigsmanshus- och Amiralitets-krigsmanskassorne; l\:o 50, i anledn. af väckte motioner, ang:de nedsättning i arrendet för Wendlholms kungsgård; N:o 60, i anledn. af väckt motion, ang:de förlängd arrendelid för E.
Marmén å indragna korporalsboställe! Wettsta; N:o 61, i anledn. af väckt motion ang:de upplåtande afen kronan tillhörig lägenhet i Ronneby till plats för tingshus åt Medelstads härad; N:o 62, i anledn. af väckt motion, ang:de förändrad reglering af häradshöfdinge, kronofogde och häradsskrifvare-boställena i Alis, Gäseneds och Kullings häraders domsaga; N:o 63, i anledn. af erhållen återremiss å SlatsUtskis utlåt.
N:o 20; N:o 64, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskis utlåt.
N:o 28; N:o 65, ang:de ersättning för utgifna samt i Götheborgs och Bohus läns ränteri-räkenskaper balanserade förskotter till kostnader i anledn. af kolerafarsoten; N:o 66, i anledn. af fullmäktiges i riksg.-kont. anmälan om otillräckligheten af det för taxeringskostnaderne inom Norrbottens län anslagna belopp; samt N:o 67, ang:de ytterligare räntefrihet och anstånd med kapitalbetalningarne för det till nya rådhusbyggnaden i Wexiö afsatta belopp af det staden beviljade byggnadslån.
Ad. åtskildes kl. ^ lill 10 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 55C
Den 19 Februari f. in.
Lördagen den 19 Februari 1848.
Justerades 2 prot.utdr. för den 16 dennes f. oell e. ni.
Hrr Electorcrs lista vid val af en ledamot i Ridd.- Utsk. efter I\'
:o 1468.
Hr Stedt, fullm.
Gr. Bonde, Gustaf; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: i\’:o 117.
Gr. von Stedingk, Ludvig Ernst.
Äfvenledes öppnades Hrr Electorcrs lista vid val af en ledamot i Bevilln.Utsk. all inträda under ordinarie ledamoten N:o 2080
Ilr von Konow, fullm.
Adelsvärd, Erik Seth, beviljad 3:ne veckors ledighet, räknad frän d. 19 uti innevar. månad; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1413.
Upplästes ett af Hr Holst, Carl Ludv. insändt salydaiule mern.:
Sedan den permission, sorn Hr Gr. o. Landtm, benäget mig meddelat, numera lilläudalupil, och en påkommen sjuklighet betager mig möjligheten, alt ännu på några veckor kunna inställa mig i bufvudstaden, får jag vördsammast afsäga mig den mig uppdragna Bänkmans-befaltning uti 10:de Bänkin:s-afd., med anhållan, alt likväl fortfarande fä vara i åtnjutande af min riksdagsmanna-rätt. B. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, tiilkännagaf, att i följd af denna afsägelse val afen Bänkman inom 10:de Bänkm:s-afd:n komme att förrättas i början af nästa plenum.
Föredrogs ånyo SlatsUtskis d. 9 och 12 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 38, ang.-de regleringen af utgifterna under riksstatens lista hufvudtilel.
Delta utlät, företogs punktvis till afgörande. l:o ang:de ansin g lill 11. K. II.
Kronprinsens hofhållning.
Ex. Ilr Gr. Posse, Arvid: Hvad StatsUlsk. i dess nu föredragna betänk, föreslagit, öfverensstämmer väl icke i allo med K. M:s nåd. propos. i ämnet, enär Utsk. tillstyrkt, att förhöjningen i anslaget till H. K. II.
Kronprinsens hofhållning icke borde utgå förr än frän och med början af det år, som H. K.
Höghets förmälning äger rum; men det oaktadt anser jag, att delta betänk, bör af 11. o. Ad. bifallas, ty i följd af den befattning, jag inom K.
M;s hot innehar, har jag varit i tillfälle erfara, att vid uppgörandet af för - Den 19 Februari f. m. 557 slag öfver kostnaderna för II. K. H.
Kronprinsens hofhållning, sedan han blifvit förmäld, icke påräknats högre anslag ifrån Svenska Statsverket än 100,000 r:dr och att således afsigten aldrig varit att, i anledn. af förmälningen, begära någon förhöjning i anslaget hofhullningen.
För den, som kunde finna underligt att vid sådant förhållande K.
JM. likväl äskat att detta anslag måtte utgå ifrån och med den tid dä 1848 års statsreglering blir gällande, utan afseende pä om H. K. H.
Kronprinsen då vore förmäld eller ej, hör jag lemna den upplysning, all orsaken dertill var den att man hoppades, genom besparing på anslaget under den tid H. K.
Höghet vore ogift, kunna bestrida en hufvudsaklig del af kostnaderna för H. K.
Höghets bosättning, för att såmedelst slippa att besvära R.
St. med begäran om särskildt anslag i och för detta ändamål.
Om StatsUtsk:s betänk., pä sätt jag tagit mig friheten föreslå, nu bifalles, så försvinner väl denna förhoppning, men dervid fäster jag för min det icke stor uppmärksamhet, ty jag är fullt öfvertygad, att hvad sorn oundgängligen erfordras för en bosättning, motsvarande hvad som anstår Sveriges Kronprins, skall af R.
St. i sinom tid beviljas, lin anmärkn. kunde visserligen göras emot StatsUtskis utlåt., nemi. den, all i Riksstaten icke blifvit uppfördt mera än 25,000 r:dr och att de 75,000 r:dr skola utgå ifrån riksg:skont., af hvilket förhållande mången kunde hemta farhåga att dessa 75,000 r:dr kunde blifva sammanblandade med extra statsregleringen och således icke utgå längre än till slutet af det är, dä nästa riksdag inträffar; men jag är fullt öfvertygad att StatsUtsk:s mening icke varit sådan, utan att föreskriften, endast tillkommit derföre, att tillökningen i anslaget utgår ifrån en obestämd tid; och dä jag således är förvissad att StatsUlsk. icke lär underlåta att i reglementet för riksg:s-kont:s fullmäktige föreskrifva att i frågavar. 75,000 r:dr skola af riksg:s-kont. årligen utbetalas, intilldess II.
St. uppföra deni pä ordinarie stat, så anser jag den anmäkn. jag nu funnit mig föranledd att göra och hvilken jag trott mig icke böra förbigå, icke höra föranleda till återremiss, utan förnyar jag min anhållan att Hr Gr. o.
Landtm, ville framställa propos. på bifall till betänk.
De vid StatsUtsk:s förevar, utlåt, fogade reservationer blefvo härefter uppläste, på begäran af Hr Löwenström, Joli.
Jakob, som sedermera yttrade:
Konungens ädla och milda karakter, hvarom jag, ej mindre än samteliga ledamöterna, är på det bestämdaste öfvertygad, har så bestämt mitt omdöme, att ej Konungen uttänkt denna för öfverläggning varande K. propos., af ett förhöjt anslag för Kronprinsen, utan dertill förmådd af Sin omgifning, hvaribland ock troligen finnas många smickrare och lycksökare, som föreslagit att Kronprinsen borde hafva egen hofhållning; dessa jemte många andra, hvilka som oftast, fylla de Kongliga salongerna, hafva tänkt så: får Kronprinsen hof, så får jag på ett eller annat sätt del af det då behöfliga anslaget, eller kan jag lyckas blifva benådad med att få vara med i bland dem, som komma att utgöra Prinsens omgifning.
Det K. huset kostar nationen, som endast består af 3,000,000 Den 19
Fe bni ar i f. m. själar, öfver 880,000 r:dr b:co ärligen, hvarföre det ej ens borde kunna sättas i fråga, alt ju icke Konungen kan bekosta Sina Barns underhäll, och jag upprepar det än en gäng, Konungens ädla och milda karakter är mig cn borgen, alt Han ej vill pålägga sina s. k. undersåtare nya bördor och skatter, och det endast för Sin Sons hofhållning.
Men som det ej är att förmoda, så sorn delta luis är besatt, att man kunde få denna K. propos. afslagen, hvilket troligen skulle förnöja Konungen lika mycket som att den bifalles, sä förenar jag mig med den af Hr Norin i StatsUtsk. gjorda reservation, i grund hvaraf jag anhåller om återremiss ä StatsUtsk:s betänk.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rud., anförde skriftligen :
Jag kan icke tala uti något partis intresse, om här finnes något sådant: ty jag vet allt för väl, alt jag icke kan vänta någon uppmärksamhet af de liberala; de kunna icke förneka sig sjelfva.
Hvad kan vara liberalare, än att bevilja allt hvad som begäres ?
Hafva de någon gång glömt sig så långt, att de sökt göra andra åsigter gällande, så hafva de ju rätt, alt, såsom en värd talare yttrade uti Slitö frågan, visa att andra tider medföra andra tänkesätt och låta sina personer gälla såsom bevis derpå.
Det är ju redan en annan tid nu, än då den K. proposm härifrån remitterades.
Jag törs icke fordra någon uppmärksamhet af de konservative; det gäller ingen valfrihet för dem; ty de befinna sig uti den tvingande belägenheten, att de måste söka att konservera Styrelsen för att konservera sig sjelfva. -— Jag tor icke söka något deltagande hos de s. k. medelvägs- eller genvägsmännen; ty det är ju en klar sak så väl för dem, som oss alla, att ju frikostigare man är om penningarna, ju fortare går det; och för all ingå på deras öfvertygelse, skulle jag ju afsäga mig all sådan.
Jag vill derföre endast ställa mina ord till fosterlandets vänner, och är öfvertygad att jag häfver eder alla till åhörare.
Om jag icke lyckas bringa eder till den öfvertygelsen, att jag har rätt, är det hvarken Eder eller sakens skull, utan min ringa skicklighet att utveckla och StatsUlsk:s och Styrelsens utmärkta skicklighet att inveckla den och oss alla.
Jag tillåter mig icke att, såsom Hr von Hartmansdorff för några dagar sedan, förebrå dem, som kunna vilja tala emot mig, att de tala uti Styrelsens intresse; ty de hafva rätt, alt, såsom Hr Gripenstedt då svarade Hr von Hartmansdorff, svara mig, att de göra det gerna, och om de derigenom uttrycka, att de tala uti sitt eget, så behöfver jag ej påminna dem derom; ty det veta de naturligtvis sjelfva.
Att en och annan skall anse ovägerligen, att Styrelsens propos. opåtald bör bifallas, faller af sig sjelf; de hvilka liksom nämndemännen i Norrland ej kunde godkänna, att nya familjelagen fick tillämpas på efter dess förklarande för gällande lag upplösta äktenskap, pä det den icke skulle få, att jag så må säga, i deras åsigt bakvänd verkan, kunna konseqvensenligt ej tillåta, att grundlagen af 1809, som bjuder, att Svenska folket skall genom sina ombud beskatta sig sjelft, får gälla i afseende på behandlandet af en K. propos. om anslag för Kronprinsens hofhållning; ty hofhällningen befanns påtagligen och var till stånd långt Den 19 Februari f. m. 559 före 1809, det vore således, efter deras sätt att se, alt gifva lagen en retroaktiv verkan för att göra inskränkning uti hofhållningen och om de i så fall slutat aldrig så bakvändt, så är ordet ju förlåtligt, dä de trott sig derigenom kunna verka för sig så mycket mera.
Om jag, med kännedom om allt drtta, ensam vill bestrida de 100,000 en segrande framgång, så gör jag det icke för att påminna om Bajard, utan om grundlagen oell deras rätt, hvilka vi såsom folkombud äro satta att försvara; att jag ej kan göra det såsom jag borde, härleder sig deraf, att man ej kan allt hvad man vill; men för att visa, att jag vill i detta fall allt hvad jag kan, öfvergär jag lill ämnet.
Nu föredragna StatsUtskis utlåt.
N:o 38 innehåller uti sitt lista mom. ett så uppenbart grundlagsbrott mot 2:dra mom. 37 § Riksd.Ordn., som säger: ”Intet Utsk., Const.- och Ii an koij t.sk: n alhlin undantagna, vare berdttigadt att väcka frågor till afgörande uti R.
Sl:s plena, eller upptaga andra ämnen
Un de frun plena remitterade; sarida ej, hvad StatsUtsk, särskilt angar, Ii. propos:n enligt 27 § till detsamma omedelbarligen öfverlännäs”, att jag måste anse Hr Gr. o. Landtm, icke kunna i öfverensstämmelse med grundlagen framställa propos. till bifall pä detsamma.
Lisk. har nemi. tillåtit sig, att tvertemot nyssnämnde stadgande väcka en motion och till afgörande uti B.
Sirs plena framlägga en fråga, hvilken hvarken blifvit frän något af RiksSt:ns plena remitterad ej eller innehålles uti den K. proposin om Statsverkets tillstånd och behof, i del Utsk. med anledn. af den förmodan nämnde K. propos. synes Utsk. innebära, att nemi. H. K. II.
Kronprinsens förmälning snart forde vara att emotse, hemställer, ”att H. K.
Ilis hofhällningsanslag må, från och med början af det är, då Dess förmälning äger rum, förhöjas från sitt nuvar. belopp till 100,000 r:dr b:eo årligen, af hvilken summa 75,000 r:dr alltså torde böra från berörde tid af riksg:s-kont:s medel utgå”.
Något anslag med afseende på II. K. H.
Kronprinsens förmälning och att utgå frän början af det är, då denna äger rum, har icke uti den K. propos:n blifvit omnämndt, långt mindre hegardt.
Uti den punkt af den K. proposm, hvilken afser II. K. H.
Kronprinsen och som lyder, såsom StatsUtsk. uti sitt utlåt, intagit den: ”Att K. 31. med afseende dera, att II. K. II.
Kronprinsen numera uppnatt den tilder, som för honom medför behof af egen hofhållning, föreslår att den vid sednaste statsreglering för II. K. II. bestämda unrlerhållssumma 25,000 r:dr matie ökas med 75,000 r:dr till 100,000 r-.dr”, finnes intet ord, som kunde gifva Utsk:s ledamöter någon anledning lill denna förmodan, långt mindre någon bestämd framställning i detta fall.
Utsk:s förslag är således en ny motion och jag måste derföre på de skäl, hvilka jag framställt, anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, täcktes förklara, huruvida Hr Gr. o. Landtm, anser sig kunna framställa propos. till bifall på nu föredragna StatsUtsk:s utlåt.
N;o 38 lista mom. uti det grundlagsstridiga skick, hvaruti det nu befinnes, eller Hr Gr. o. Landtm, med stöd af 55 §:n Riksd.Ordn. anser sig böra vägra nämnde propos. och endast kunna framställa propos. till återremiss på det att nämnde förbiseende af grundlagen må af Utsk. 500
De n 19 Februari f. m. kunna vättas.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, i detta fall yttrat sin me ning, anhåller jag återfå ordet.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade det han, i anleda, af Hr Munck af Rosensehölds begäran, ansåg sig böra förklara all han icke fann något hinder af grundlagen alt framställa propos. lill bifall å StalsUtsk:s i nu förevar, punkt afgifna förslag; hvarefter Hr Munck af Rosenschöld, uppläste följande: 1 så fall, måste jag uti min fortsättning reservera mig mot så väl SlatsUtsk:s som Hr Gr. o. Landtnäs åsigt, och kan jag icke förklara densamma utan genom att antaga, att man mäste anse bchofvet af en 5:te thronföljare af mera trängande beskaffenhet, än jag förmår uppfatta, då man tillåter sig, att åsidosätta grundlagen och och sä der sans fa<;on påminna 11. K. II. derom och intränga uti en omsorg, sorn torde lämpligast böra kunna öfverlemnas åt II. K..
II:s egel tillgörande, och kan jag omöjligen finna att StalsUtsk:s
Hrr ledamöter hafva någon grundlagsenlig rätt i det fallet.
Men jag kastar Noacks täckelse deröfver.
Det är således nu endast fråga om anslag och icke om grundlag.
' Vid hvarje dylik fråga, loide det uti ett konslitulionelt samhälle vara Konungens rådgifvares pligt, att uti propos:n derom i anseende till anslagets storlek söka hålla det inom det behöfligas och i anseende lill dess ändamål inom del nyttigas gränsor, men om dessa i della fall glömt sin pligt, torde väl ingen derföre fordra att folkombuden skulle vara lika glömska af sin och bevilja allt, hvad sorn begäres, utan att laga ofvannämnde hufvudvilkor i betraktande, inom hvilkas gräns folkombuden likaså väl måste inskränka sitt bifall som styrelsen sina fordringar.
Att för dessa sednare endast erkänna möjlighetens gräns af folkets förmåga att åstadkomma anslagen, att låta dem först stanna der omöjligheten möter, är en rätt, som de endast lillegnat sig, hvilka tro sig kunna säga: ”slaten det är jag!” hvilka från eröfrarens triumfvagn eller med anornas obestridda rätt uppstigit på thionen; den tillhör icke dem, hvilka folkets händer och besvurna styrelsesätt upplyfta! pä densamma.
Hafva Konungens rådgifvare uti nämnde fall icke iakttagit sin pligt, har högstdensamme lika ringa rätt, att betrakta det såsom en ovilja af folkombuden, alt dessa söka deruti hålla sig inom vederbörliga gränsor, som folkombuden hafva rätt att tro sig blottställda för någon sådan, om de genom ett nekadt bifall visa sig ense att högst densammes rådgifvare öfverträdt nämnde gränsor.
Det är under denna förutsättning som jag vill undersöka, om man vid tillstyrkandet af anslaget för H. K. H.
Kronprinsen af 100,000 r:dr hållit sig inom de gränser jag ansåg böra afses vid hvarje anslag nemi. det behöfligas och nyttigas.
För att erfara det första eller om något behof för ökandet af H. K. H.
Kronprinsens anslag verkligen förefinnes och om fordringarna ej sträckt sig derutöfver, bör man efterse, om några förändrade förhållanden sedan sista anslagsbestämmelsen inträffat eller om anslaget sådant oaktadt icke varit tillräckligt för de dermed afsedda behof, Det förra har icke inträffat och Utsk. har ej eller antagit det - Den 19 Februari f. m. 5CI detsamma.
Det af Konungens rådgifvare såsom sådant antagna, eller att H. K. H. hunnit några år längre fram i tiden, och hvaraf Utså. ville sluta till behofvet af ett anslag för förmälning, kan verkligen ej betraktas såsom ett förhållande, som alla andra omständigheter lika kunde medföra behof af ett ökadt anslag; alldenstund anslaget bestämdes för H. K.
H. såsom redan varande efter vår grundlag hunnen till myndiga år; och att dermed äfven afsägs egen hofhållning, om sådan skulle anses behöflig, kan man finna derutaf, att för H. K. H.
Kronprinsen ensam är anslaget större, än för alla tre H. K.
H:s snart nog äfven alla myndiga Bröder tillsammantagna.
Om hofhållningeu ej kunnat blifva så lysande som mången ung thronföljares i Europas större och rikare stater, så vågar jag tro, att det icke är genom yppighet, lysande hoffester och begäret, att pä så sätt förstöra landets tillgångar och utarma folket som Konungafamiljen från Pau skall söka vinna kärlek af sitt och aktning af Europas folk och anseende bland dess Regenter och Regentfamiljer, utan genom att utmärka sig genom de öfverträffande egenskaper, förtjenster och dygder, hvilka satt dess stamfader i tillfälle, att utbyta musköten mot spiran (jag medgifver, mina Hrr! att det var en tilltagsen bana, men nu är det för sent, att visa sitt missnöje): en verksak, som torde bevisa, att förtjenslernas skola ej är så dyr.
Med detta anslag har H. K. H. gjort längre utländska resor.
Att resa kostsammare än hittills, ser jag intet behof.
Sonsonen till anföraren för améerna 1S13 skall äfven om all Fursteprakt af honom lemnäs å sido alltid emottagas med lika uppmärksamhet inom de allierades landamären, och inom
Frankrikes kan ingen prakt hvarken blända eller försona de ännu lifliga minnena. H. K. H. har med redan bestämda anslag haft tillfälle, att göra flera resor i fäderneslandet.
Den anspråkslöshet och det indragna sätt, som derunder iakttogs, skall mera bidraga att tillvinna honom hans tillkommande undersålares kärlek och tillgifvenhet, än om han derunder omgaf sig med en lysande prakt, som bjert skulle afsticka mot den rådande torftigheten uti mången af de genomresta landskaperna, och som skulle komma hvar och en af dessa armodets barn att tänka i sitt hjerta: ”Gud! är det ej orätt, att hvad denne förslösar i yppighet och prakt, skola vi få hopsamla med möda och umgälla med armod och nöd”.
Med detta anslag har H. K.
H. kunnat taga närmare kännedom om landets statistiska förhållanden, dess skogar och åkerbruk m. ra. och denna påbörjade bana kan utan särdeles utgifter fullföljas, då såsom hittills de äskade uppgifterna kunna på landsh.- och biskopsembetenas framställning lemnäs af presterskapet.
Jag vågar således af hvad jag anfört, anse de förhanden varande förhållanden fullt bevisa, att det för H. K.
H. hittills bestämda anslag är tillräckligt för Honom såsom oförmäld.
Alt StatsUtsk. varit af samma öfvertygelse, har Utsk. genom att bestämma det begärda anslaget för ett ännu ej inträffadt förhållande, öppet tillkännagifvit.
Detta Utsk:s sätt att uppgöra statsregleringen på förmodanden, tyckes satt i full konseqvens kunna föra 2 H. 36 502 Den 19 Februari, f. m. ganska långt; en sak, som i menskliga förhållanden är ändock vissare, än att man måste giftas, är alt man måste dö; underligt nog att Disk. ej föreslog ett anslag för II. K. H:s begrafning.
För H. K.
II. såsom förmäld anser jag rikets nu tillsammanvarande
Ständer icke berättigade att beslämma något anslag, då K.
M. ännu icke aktat nödigt meddela R.
St. något tillkännagifvande i detta fall.
Det mäste blifva en omsorg för de Ständer, för hvilka K.
M. den tillämnade förmälningen officielt tillkännagifver.
Att redan bestämda anslags ökande således vore ett öfverskridande af det behöfligas gräns, torde vara visadt och Utsk. har såsom jag mundt, genom att bestämma det begärda anslaget för ett ännu ej inträffat förhållande, öppet tillkännagifvit sig dela samma mening.
Det anslag, som är obehöfligt, blir i och för sig sjelft onyttigt, men ännu mer genom det sätt hvarpå det användes.
Det obehötliga skulle antingen användas för att skrinläggas eller för att förskaffa njutningen af ett vällustigare, yppigare och mera lysande lefnadssätt.
Alt utpressa skatter af sitt folk , för att använda dem till samlande af enskilt förmögenhet, har icke af K.
M. kunnat sättas i fråga och anstå ej folkets ombud att bevilja, äfven om Regentens rådgifvare skulle sä långt hafva glömt sin pligt, att de föreslagit hvad som kunde förutsätta något sådant.
De anledmr, som skulle kunna vilja visa sig från detta håll, öfverhöljes med ovetandet.
Det ökade anslaget skulle således afse ett yppigare lefnadssätt än det hittills förda.
Att det innebär att på detta sätt öfverträda det nyttigas gräns, hafva de redan visat sig önska, hvilka vid remitterandet af den K. propos:n från detta
Stånd önskade att anslaget skulle ökas på det II. K. H. skulle sättas i tillfälle att göra utländska,resor.
Såsom II. K. H. hittills rest utomlands, har det närvar, anslaget varit tillräckligt.
Man finner således dessa Hrns afsigt, att H. K. H. skulle resa med prakt, och i den oskyldiga afsigten, att förstöra landets tillgångar, påtaglig.
Hur pass nyttigt detta förstörande måste anses, bevisar sig sjelft.
Hvilka nyttiga ändamål eljest kunna vinnas derigenom, bevisar Gustaf d. lilis och Gustaf IV Adolphs exempel, af hvilka den ene fick sådan smak för utlandet, att han ville taga utlandet med sig till Sverige och den andre, att han ville taga Sverige med sig i utlandet.
Den ene dog såsom främling i sitt rike och den andre utan något sådant.
De nyttigaste resor en thronföljare kan göra måste väl vara uti hans eget land, och att H. K. H. har tillfälle dertill med nu bestämda anslag, har han redan visat.
Den som styrt Sverige bäst var Carl XI, och han hade aldrig varit utom sitt rikes gränser.
Hans store fader, Sveriges Alexander, hade såsom thronföljare det lilla Oland till underhåll för sig och sina krigskamrater.
Det lugn han här åtnjöt för hoflefnadens oro, gaf honom tillfälle att uttänka planerna för de storverk han såsom Regent utförde.
Vid remissen af den K. proposm härifrån, yttrade en talare såsom skäl för billigheten af anslaget ”alt
Konungens barn äro rikets barn”i är detta ett fullgiltigt skäl, då borde H. K. H.
Kronprinsens
Bröders anslag lika mycket ökas som Hans och lista hufvudtitlen skulle derigenom så ökas, att man snart skulle tvingas till Den 19 F e b r u a r i f • m, 563 samma öfvertygelse, som jag sett Högtsalig K.
Carl XIV:de skall hafva yttrat, eller, ”att Sverige vore för fattigt att underhålla en dynasti”, och tvingas att säga om våra Thronföljare såsom Pyrrhus om sina segrar: ”fu vi sä manga till, så är det ute med oss”.
Man har i allmänna tidningarna åberopat de större anslag sorn förra Kronprinsar haft, och hafva de haft mindre, har man medelst kursberäkning sökt visa, att det i sig sjelf ändock varit mer.
Jag har redan yttrat att jag ansåg det ej anstå ett folk, att anslå mera för sin Konungafamilj än den behöfde; stor sak då hvad dess anslag gäller uti Hamburgerbank, det skall ej insättas der, utan lefvas upp i landet.
De förra Thronföljarne hafva haft familj och ej några Bröder; och i öfrigt om folkombuden på de tiderna icke iaktlogo sin pligt, så måste vi iakttaga vår. H. K.