Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har verkligen varit af den tanke, att mäskekarens taxerande vore det rationella beskattningssättet, och erfarenheten från de länder, der denna beskattningsmetod följes, bestyrker detta; men jag tror, att man bör fästa afseende äfven derpå, att 3o kannors pannor utan mäskvärmare skola beskattas efter pannerymd.
Jag tror att tvänne så olika principer skulle möta svårighet vid tillämpningen och ådagalägga inconseqvens i lagstiftningen.
Jag har hört ett inkast, som i någon mån gäller emot mäskekarens taxerande, att nemi. många landtman begagna flera kar, icke till bränning, men för ladugårdens behof.
Det är svårt att i sådant fall undgå misstanken att ej dessa kar användas äfven i och för bränneriets räkning, och en undersökning härom kunde föranleda till många obehagligheler.
Jag erkänner likaledes, att stora misstag kunna begås, då man icke beräknar afverkningsförmågan efter pannerymden; och då beräkningen för skatten efter tvänne principer, en för de mindre pannorna och en annan för de större, skulle medföra stora olägenheter, så tillstyrker jag antagandet af Gr.
I afseende å de svårigheter, som af de begge sista talarne blifvit framställda, nemi. af Hr Ribbing, i frågan om mäskekarens uppmätning, till grund för beskattningen och uträkningen af hvad tillverkas kan, och af Hr von Rosen, i hänsigt till 3o-kannors-pannorna, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att i och för pannors construction och afverknings-beräkning icke finnes någon mätbar grund.
Den kringgås ögonblickligen af veltenskapsmannen, efter det tariffen blifvit stadgad, genom förändringar, som medföra en tillverkning efter multiplicand af 2, 3, 5, utan att någonsin den ringaste förändring i formen är synlig, och sådant till förtjenst för kopparslagaren, men till förlust för Staten, och förledande förbrytare.
Deremot om veltenskapsmannen biträder vid upprättande af grunderna för beräkningen af hvad mäskekarets rymd lemnar möjligt att tillverka, då mäskens ändamålsenliga beredning afses, så måste det högsta tillverkningsbeloppet blifva
Den 9 November f. m. 243 riktigt bestämdt.
Om tillverkaren, med mindre kunskap i näringens bedrifvande, får en mindre production, än han borde, så blir det naturligtvis hans förlust.
— Jag kan således ej annat än tillstyrka bifall till Frih. Hamiltons förslag, med iakttagande af den rättelse i ordalagen, som jag i mitt förra yttrande omnämnde.
Anckarsvärd, Carl Flenr.
Min erfarenhet och min öfvertygelse instämma helt och hållet med de yttranden, som af Hrr Ribbing och von Rosen blifvit afgifna i delta hänseende.
Jag bestrider ej det rationella i frågan om mäskekarens beskattning företrädesvis för pannorna; men jag har ej kunnat af Frih.
Cederströms invändning deremot komma till öfvertygelse om, huruvida det med förhållandet inom vårt land låter praktiskt utföra sig.
Jag känner visserligen icke, huru många af de 1828 eller 182g inom Piiket skattskrifna 120,000 pannor finnas qvar; men jag vet, alt fåtalet bland dem finnes i ordentligt ordnade bränneriet-, och hvilkas mäskekar skulle kunna uppmätas till en beskattningsåtgärd.
Det blefve således det ojemförligt större mertalet af brännerier, som icke äga mäskekar, der en sådan beskattning ej kunde komma i fråga, lika litet som någon controll, och jag har ej i Utskrns betänk, funnit någon uppgift på huru en så beskaffad controll, som denna, skulle kunna sträcka sig till hvarje stuga, eller till brännerier, som grunda sig på 3oo rtdrs hemmansvärde.
Jag tror att controllerna skulle blifva omöjliga, och biträder således Gr.
Hamiltons förslag, som afser pannerymdens beskattning i stället för mäskekarens.
Den siste talaren har ganska rätt yttrat sig i den åsigt, hvarifrån han uppfattat frågan, då han förklarat, alt det är omöjligt att tillämpa principen af mäskekarens beskattning på hela massan af brännvinstillverkningen i Riket; men jag får fästa uppmärksamheten på, att det förslag, hvarom nu talas, icke innebär ett sådant stadgande.
Hamilton har nemi. undantagit karens beskattning i alla sådana brännerier, som hafva pannor af 3o kannors rymd och derunder.
Hamilton har således beräknat omöjligheten att tillämpa den af honom föreslagna beskattningsgrunden på den stora massan af mindre brännerier i Riket.
Jag tror således, att i ett rätt ordnadt bränneri det är lätt alt tillämpa denna Frihlns metod, och lika med Frih.
Cederström anser jag, att då cubikinnehållet af mäskekaren beräknas rätt, skall man verkligen komma till det högsta möjliga belopp, som dermed kan afverkas, och al t hvad derunder fås blir tillverkarens förlust.
Jag skulle vilja antaga, alt ett kar för mäskens jäsning kan begagnas högst 2 gånger i hvarje vecka; och antager man denna beräkningsgrund för afverkningen, mäste cubikinnehållet af alla mäskekaren angifva med temmelig säkerhet det högsta möjliga qvantum brännvin, Den 9 November f. m. sorn uti veckan kan tillverkas.
Deremot ät; det omöjligt att teckniskt beskrifva sjelfva apparaten, hvarigenom skulle uppstå en mängd af oordningar och underslef.
Men ännu värre resultater uppkomma genom beslagares chicaner, på grund af otydliga föreskrifter.
Jag förenar mig alltså i Frih.
Hamiltons åsigt, men är det icke möjligt att för närvar. tillämpa denna princip, utan måste den gamla bibehållas; så yrkar jag den enklaste möjliga classification, hvarigenom
Slaten visserligen gör en förlust i sjelfva skatten, men hvarigenom reda vinnes i densammas uppbärande samt en mängd oordningar undvikes.
Jag tror, att med föga hopp om framgång författningar kunna uppgöras, de der ej skulle kunna kringgås; frågan torde således endast vara att taga sådana mått och steg, att de så litet som möjligt eluderas.
Det beror således derpå, huruvida det är mera tillfälle till underslef, om man utgår från den princip, som Gr.
Hamilton framställt, eller ifrån Frih. Hamiltons, som antager mäskekarens beskattning.
Cederström har talat om vettenskapsmannens biträde vid uträkning af mäskekarens cubik-innehåll; men jag får säga, att allt det der bryr brännvinsbrännaren sig litet om, då han har tillfälle att kringgå författningen.
Sådant kan ej förekommas.
Af alla dessa förslag önskade jag dock att Gr.
Hamiltons måtte bifallas.
Innan jag yttrar mig i denna fråga, får jag bekänna, att jag aldrig brännt brännvin, och att jag hoppas aldrig komma i den ekonomiska ställning, att jag nödgas tillgripa denna handtering.
Jag har således endast uppgjort mitt förslag på de underrättelser jag af andra personer kunnat erhålla, och dem jag för sakens skull sjelf sökt förskaffa mig.
Jag anhåller nu att få uppgifva skälen för den 5 §:n, sådan den befinnes, utan att bestrida det Frih.
Hamiltons förslag kan vara riktigare.
Man har sagt, att genom den beskattning jag föreslagit, vore det lättare alt eludera författningen: detta kan ej bestridas; men jag tror, att, huru man än gör en författning i detta hänseende, så kan den eluderas.
Visserligen är beskattningens beräknande efter mäskekar erkänd vara bättre än efter panneryrad ; men denna metod är ej tillämplig för de mindre pannorna, och beträffande större, torde äfven stora afsteg från författningen kunna äga rum genom kransars åsättande på karen och användande af lösa bottnar, hvilka knappast kunna upptäckas.
Jag har hört sägas, attoni beskattningen sker efter mäskekar, så blir brännvinsbrännaren angelägen att söka åstadkomma en så tjock mäsk som möjligt; men dertill skulle jag tro alt en god vara behöfves, och att för nämnda ändamåls vinnande en förskämd säd ej får användas, utan för att få mäsken tjock och god, måste de bästa sädesslagen användas.
I afseende på fördelarna af ifrågavar. tvänne Den 9 November f. m. a45 beskattningssätt, har jag rådfrågat en man, på hvars omdöme jag trott mig böra lita, nemi. Öfver-direct.‘n Schwartz vid Technoiogiska institutet.
Det är på hans yttrande jag stödt mitt omdöme; jag förstår icke saken, men har rättat mig efter honom och andra sakkunniges upplysningar.
Horn så fullständigt utvecklat alla de skäl, som tala för antagande af mitt förslag, har jag föga eller intet alt tillägga.
Jag anhåller blott att få med några ord redogöra för den inconseqvens, man velat förebrå mig, då jag föreslagit tvänne olika grunder för beskattningen, nemi efter mäskekaren för de större oell efter pannerymden för de mindre verken.
Att detta strängt taget verkligen är en inconseqvens, hvarken kan eller vill jag neka, men, utom att den efter min förmening bjudes af nödvändigheten, så linnes äfven en annan grund, i och för hvilken det är skäl att göra ett undantag från den allmänna regeln för den mindre tillverkningen, eller den s. k. husbehofsbränningen.
Det är nemi. en för alla andra näringar i Sverige anlagen grundsats, att inom huset till husbehof få desamma bedrifvas utan skatt.
Hvar och en kan sålunda fritt väfva, baka, brygga m. m., så länge det sker för eget behof; men så snart dessa näringar bedrifvas i större scala eller till försäljning, så inträder deremot Slaten med sina anspråk på andel i den vinst, som sålunda uppkommer.
Tilllämpadt på husbehofsbränningen skulle detta med full conseqvens leda till skattefrihet för de minsta pannorna, hvilket äfven efter min förmening vore det rätta, och äfven öfverensstämmer med hvad Gr.
Horn föreslog, då detta ämne förra gången afhandlades inom detta Stånd.
Den opinion, som så strängt ifrar emot all brännvinstillverkning, har likväl för bestämdt uttalat sig emot en sådan skattefrihet, och har jag derföre ej endast bibehållit utan med 5o proc. ökat den skatt, som hittills utgått af dessa pannor, och blir inconseqvensen derigenom ej så särdeles stor; hvarförutan jag ber att få erinra, att jag föreslagit denna olikhet i beräkningsgrunden endast för mindre enkla pannor utan mäsk värmare, men att så snart en sådan eller någon annan slags konstapparat begagnas, så skall pannan, vare sig större eller mindre, beskattas efter det allmänt gällande sättet efter mäskekar.
Det är af stor vigt för hvar och en, som vet att en liten panna utan mäskvärmare är till sin afverkningsförmåga så svag, att någon egentlig täflan till försäljning ej med densamma' kan utan ägarens ruin åstadkommas.
Jag hyser dessutom den förhoppning, att det undantag, som sålunda skulle stadgas till förmån för de små verken, ej skall behöfva gälla särdeles länge, då denna mindre tillverkning inom hus ovillkorligt måste gifva vika och småningom upphöra, sedan den större fabrikationen hunnit uppnå den utveckling, hvaraf den är mäktig.
Ali täflan till försäljning
Den 9 November f. m. blir då omöjlig för de mindre verben, som nödgas maska tredubbelt tunnare än de större med ångkraft bedrifna, för att ej omtala all den öfriga besparing i arbetskostnad m. m., som alltid blifver en följd af en tillverkning i stort.
En skadlig öfverdrift af denna fabrikation bar jag åter åsyftat genom den af mig föreslagna beskattningen efter mäskrkaren, den säkrast controllerande, och vid hvilken sedan en så hög afgift kan påläggas sorn man finner lämpligt.
Äfven mot denna beskattnings tillämpande på de större pannorna har man gjort den invändning, att i Sverige finnas så många pannor, som äro öfver 3o kannor, och att controllen för ett så stort antal blir omöjlig.
— Svår blir den, det kan jag ej neka ; men omöjlig blir den ej mera här, än den var det i Preussen under öfvergångsperioden.
Svårigheter måste alltid uppstå, när fråga är alt öfvergå från ett i grunden oriktigt systerae till ett mera rationelt.
En brytning inträffar då alltid, förderflig för dem som envist qvarstå vid en fabrikation i smått, som aldrig kan med fördel bedrifva*, och så länge många ännu fortfara med detta misstag, måste en beskaltningsgrund, som hufvudsakligt är beräknad på den större fabrikationen, blifva svår att tillämpa och besvärlig att controllera, särdeles för tillverkaren.
— Ju större denna besvärlighet är för den enskilde, ju fortare leder den ock till det önskade målet, att flere och flere se sig af egen fördel tvungne att afstå från den förderfliga handteringen; och endast på detta sätt, genom strängt handhafvande af denna beskattningsmetod, är det, som den frihet i brännvinsbränningen, jag yrkat, kan blifva för nationen nyttig.
Har man en gång uppnått det mål, som jag tror bör eftersträfvas; hafva alla de nuvar., så väl för moraliteten som för sjelfva jordbruket skadliga små fabrikerna måst gifva vika, och hela denna näring blifvit concentrerad i få, latt controllerade stora fabriker: då, men också först då, bladet möjligt för Representationen och Styrelsen att, om de finna det nödigt, inskränka denna näring eller åtminstone beskatta den så högt, att här, liksom i andra länder, en betydande stadsintrad derutaf kan hemtas, till nödig lättnad för jordbruket och andra mera gagnande yrken.
Det hade varit och är omöjligt att tvert uppnå detta mål, jag har derföre föreslagit en medelväg, och har nu sökt inför R. o. Ad. förklara de skäl, som ledt mig dertill.
Hr von Troil: R. o. Ad. torde nu hafva fått för sig fullständigt ulredt, att båda beräknings-meloderna gifva anledn. till underslef, ehuru af skiljaktig art.
Att beskatta mäskekaren ger anledning till det slaget af underslef, att en redskap kommer att begagnas, som ej till beskattning uppgifves; att beskatta sjelfva apparaten åter, föranleder det underslef, att med denna apparat tillverkas större qvantum, Den 9 November f. m, än enligt den uppgifna beskrifningen af densamma kunde förmodas.
Man finner således, att beskattningen af mäskekar likväl leder till en säkrare controll af det belopp, sorn tillverkas, så snart man kan förvissa sig derom, alt man kan tillse, att icke flera mäskekar begagnas vid hvarje bränneri, än som för varans tillverkning uppgifvas.
Mäskekarens beskattning
Sr alltså lämpligare för de större brännerierna, hvaremot beskattning efter pannerymd måste iakttagas för åtminstone ston e delen af de bränneriet' vi nu hafva.
Det ur således icke för att ogilla sjelfva grundsatsen af Frih. Hamiltons förslag, som jag uppträdt, utan för att söka bevisa, att han bestämt gränsen emellan de båda beskattningssätten vid en för liten pannerymd.
Jag tror icke, att det är möjligt att sträcka den uppsigt, som fordras för brännvinets beskattning efter mäskekar, längre än till ett mindre antal stora bränneriet', såsom förhållandet är i Preussen och England.
Jag har svårt att uppgifva hvar gränslinien finnes; men jag skulle vilja yrka, att alla de bränneriet-, som hädanefter uppkomma i större scala, än som varit fallet efter hittills gällande författningar, Lora beskattas efter mäskekar och underkastas så stränga controller, att man så litet som möjligt måtte behöfva frukta för missbruk; ty om man skall hafva dessa gigantiska brännvinsfabriker, så måste man se till, att de må komma alt skatta för hvad de tillverka, och om controllerne än skulle blifva aldrig så besvärliga, så är del något, hvarom vederbör, får se sig före, innan han anlägger desamma; men att antaga beskattning efter mäskekar för 4°> 5o och 60 kannors pannor, leder derhän, att många bränneriet' komma att drifvas med lägre beskattning, i händelse de kunna så arrangera, att mäskningen kan gå för sig i flera kar än som uppgifvas.
Jag har begärt ordet i anledn. af Gr.
Hamiltons yttrande, att mäskekaren kunde förändras genom kransars påläggande och dylikt.
Jag ber att få erinra derom, att i händelse beskattningen skall beräknas efter mäskekar, så skola dessa krönas på öfverkanten och vara släta, utan några hål för att kunna påskrufva kransar.
Dessutom skulle jag tro, att man ej lärer komma att förgäta den förlust af redskap och den plikt i öfrigt, som blir en följd af en dylik förändring, hvilken ej är svår att upptäcka.
Det är derföre, efter min öfvertygelse, en på sidan om saken yttrad farhåga, att man skall ändra och förfalska mäskekaren ; ty de äro af den enkla construclion, att en förändring blir i ögonblicket synlig.
Deremot äro kokapparaterna så mångfalldiga, att det icke är möjligt för controllanten att se, om desamma verkligen äro af den beskaffenhet, som uppgifves; men möjligt blir det alltid att finna höjden och vidden af mäskekaret, och att efterse huruvida detsamma är krönt. a48 Den 9 November f. m.
Hamilton förenade sig med Frih.
För den händelse alt Frih.
Hamiltons förslag skulle antagas, får jag till Frih:n hemställa, huruvida han ej så ville modifiera sitt förslag, att enkla pannor med mäskvärmare beskattas efter pannerymd, men att pannor af högre classen må beskattas efter mäskekar.
Jag anser det vara rent af omöjligt alt kunna vidtaga controllör i afseende på beskattningen af mäskekar.
Det är så klart och så gifvet, att om denna beskattningsmetod fortsattes, vidtager man den utväg, att så snart mäskningen är färdig, så öses den upp i andra kärl.
Man kan säga, att alla kärl, som finnas på en gård, skulle stämplas; men icke vunnes något dermed; det är ej sagdt, att alla kärl behöfvas för bränneri-rörelsen.
Man använder stora baljor för brygd t. ex.; hvem kan controllera, att ej dessa äfven användas vid brännvinsbränningen?
Det är omöjligt att controllera, om jag behöfver för mitt hushåll tio eller tjugu sådana baljor, och om än alla kröntes, så lärer dock ingen beskattning kunna åläggas mig för desamma, ty de kunna ju behöfvas för andra ändamål än just till bränneriet.
Frih. Hamilton:
Jag skulle gerna vilja gå Hr von Rosens begäran till mötes, men kan ej göra det derföre, att det just är med mäskvärmare, sorn största underslef bedrifves.
Det må väl vara sannt hvad Frih.
Hamilton yttrat, men underslef torde ej vara omöjligt att förekomma i detta fall.
Jag vill emedlertid icke vara envis i mitt yrkande; ty ovisst kan vara, om Frih:ns förslag af Ståndet antages.
Jag har förundrat mig öfver, att de som talat för beskattning efter mäskekar, förbigått att besvara de anmärkn:r, som Hr Ribbing och Gr.
Anckarsvärd i afseende derå framställt.
Vill man vederlägga någon, så bör man åtminstone upptaga alla anmärkn:r, som kunna vara af värde.
För mig hafva desse herrars framställningar varit så öfvertygande, att jag anser mig böra tillstyrka R. o. Ad. att vidblifva Gr.
Man har tvifiat om controllen genom mäskekarens mätning, i thy, att flera af de kar, som finnas i ett bränneri, kunna uppgifvas begagnas t. ex. för ladugårdens behof.
Derpå får jag i korthet svara, att alla kars och baljors användande, på sätt man här omtalat, icke låter sig verkställa, utan att husfolket skall veta deraf, hvarigenom underrättelser nog spridas till grannar och slutligen till kronobetjeningen.
Det är dessutom bekant, att Den g November f m. kar, Ijenliga till mäskning, fordra en annan construction än vanliga sörpekai-j de förstnämnda fordra bland annat^ jernband oell kunna ej utan särdeles besvär flyttas ifrån ort till annan.
Hr Ribbing: jag får blott besvara Frih.
Gederström* framställning dermed, att jag talat om kärl, hvarmed mäsken skulle ösas ur niäskekaren, för alt kunna maska destoluera uti dem.
Ilr Frill. o< Landtm; hemställde, om R. o; Ad. behagade bifalla 5 §:n af Gi-.
Hr Landtm, hemställde, om R. o; Ad. behagade af slå samma §.
Ilr Frih. o. Landtm, hemställde Stei’, om R. o. Ad. behagade bifalla 5 §:n i Gr.
Ropades starta ja* blandade med nej.
Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott
Sig finna att ja öfverröstat nejj hegärde Frih.
Hamilton: I 5 §:n, sådan jag föreslagit den, förekomma åtskilliga frågor* som icke ingå i Frih.
Hamiltons förslag, såsom t. ex. i afseende på tiden för brännvinsbiänningsrättighetens utöfvande m. m.
Jag hemställer, om nu kan voteras öfver något annat, än i:sta mora. i mitt fölslag.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då propos. varit gjord på liela §:n samt blifvit af R. o. Ad. besvarad, svårighet torde möta alt nu afskilja något derifrån ; det stöde alltid R. o. Ad. öppet, att, öm Frih.
Hamiltons förslag antoges, sedan pröfva det, som i Gr.
Hamiltons förslag funnes icke vara stridande emot det förra.
Upplästes till justering och godkändes följande votei.sproposition: Den sora bifaller 5;te §:n i Gr.
Hamiltons förslag, voterar ia; den det ej vill, voterar nej ■, ....
Vinner nej, antager R. o. Ad.
Hamiltons förslag, sa lydande:
Beskattningen beräknas och utgår, med det undantag, sorn särskildt stadgas, efter det under den anmälda tiden högst möjliga tillverkningsbelopp, beräknad t efter raäskekarens cubik-innehåll.
Vid de årliga mantalsskrifningai 16 H. 3* 2J0 Den g November f. m. na åligger hvar och en, som till brännvinsbränning berättigad är, att uppgifva, huruvida och på livad ställe och med hvad mäskekars-rymd, han brännvinsbränning idka vill.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer Ja —* iq.
Nej— 8.
Under voteringen hade Hr Frih. o. Landtm, bortgått, samt lemnat klubban åt Gr.
Mörner, Carl. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 e- rn.
Måndagen den 9 November i84o. Plenum kl. 6 e. ro. Justerades 2 prot.utdr. för denna dag f. m.
Ridd.Secret. tillkännagaf, alt 2:ne häften af R. o. Ad:s prot. vid denna riksdag vore färdiga till utdelning och kunde erhållas, tillika med prenumerations-sedlar å resten af protocollerna, hos vice Häradshöfdingen Bruncrona, som alla dagar träffas i R. o.
Ad:s läsrum.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att sedan från de öfriga Stånden prot.utdr. ankommit rörtde behandlingen af StatsUtsk:s utlåt.
N;o 345, i anledn. af dels afslag, dels återremiss å åtskilliga uti mern.
N:o 3oi framslälfda votertspropostr, lomme detta mål att ställas främst på föredragn.- listan till nästa plenum, med förutsättning likväl, att det redan påbörjade utlåt, från Bevilln.- samt Allm.
Besvärsoch Ekon.TJtsktn rörrde brännvinsbränningen hunnit slutligen pröfvas, så att intet deraf återstode till nästa plenum.
Fortsattes pröfningen af Bevilln.- samt Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsktns utlåt.
N;o 5, i nnledn. af gjorda anmärkntr vid sammansatta Utskrns betänk.
N:o 2, angrde grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför.
Den g November e. m. 6:te, 7:<Je och 8:de §§:ne af Gr.
Hamiltons förslag föredrogos oell biföl 1 os. g:de §:n i Gr.
Hamiltons förslag föredrogs.
Vid denna § har den värde reservanten gjort cn förändring, emot hvad de tvanne sista brännvinsbrannings-förordningarne innehålla, hvilken jag anser vara ganska skadlig; de innehålla nemi.; ”För att icke motverka de förbättringar i brännvinsbriinnings-redskapens sammansättning, sorn afse besparing i bränsle, lid och arbetskostnad, vare sådan redskap tillåten, af hvad form och ämne som helst, etc.”
Nu har reservanten föreslagit, att brännvinsbiännings-redskapen endast skulle få göras af metall, och liar reservanten i en not upplyst, att man äfven kan begagna pannor af träd, med det tillägg att någon vetlenskapsman gifvit vid handen, att bruket af sådan redskap föranledt underslef.
Att det (innes pannor af träd, är ganska riktigt, och de komma visserligen att blifva allt mer och iner kända här i landel, ju mer brännvinsbränningen med ånga blir utspridd, ty det är endast med denna metod, sorn nian kan begagna trädkarl; och att det vore en stor vinst för vårt, land, om all brännvinsredskap kunde vara af träd, är gifvet, då kostnaden derigenom skulle så betydligt minskas, utom att all ergning och vidbränning i en sådan panna undvikes.
Hvad åter beträffar, alt man ej då skulle kunna hindra underslef, då hvar och en kan hafva dertill Ijeniiga trädkärl i sitt hus, så får jag fästa uppmärksamheten på, att man väl ej kan taga hvad trädkärl som helst och deruti bränna brännvin, utan att ett trädkärl, som dertill skall kunna begagnas, måste vara särdeles fast gjort och af ovanligt godt virke, och dessutom måste ett sådant kärl vara försedt med hatt och bröst af koppar, med tillhörande ångpanna, ångrör m. m.
Nu hemställer jag, 0111 en sådan apparat är af' den beskaffenhet, att den kan finnas i hvarje stuga, likasåväl som andra trädkärl.
Jag anhåller alltså, att R. o. Ad. måtte besluta att denna § blifver förändrad till den ordalydelse, som den förut haft, nemi. att brännvinspanna må göras af hvad ämne som helst.
Landtm, yttrade, att om han rätt fattat Frih.
Hamiltons förslag, hade det varit, att, i afseende på det ämne, hvaraf redskapen får göras, Utsktns förslag skulle antagas, att nemi. brännvinspanna får göras af hvad form och ämne som helst.
Utsk:s förslag finnes infördt på sidan i5, och lyder sålunda: § 12.
”För att icke motverka de förbättringar i brännvinsbränningsredskapens sammansättning, som afse besparing i bränsle, tid och arbetskostnad, vare sådan redskap tillåten af livad form och ämne som helst, under iakttagande af följande bestämmelser:” - Den 9 November e. m.