Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan icke fordras af Districter eller Socknar, såsom pligt, att sjelfve skaffa sig Spanmåls upplag, då Nationen, man må säga derom hvad som häldst, saknar förmåga och välmåga dertill.
Jag anhåller få nämna något om tillståndet i Skaraborgs
Förhållandet derstädes är sådant, att först och främst all enskild jord, med ganska få undantag, är intecknad för enskilda fordringar, till ett belopp, som kanske svarar emot dess fulla värde.
Dernäst kommer den ofantliga summa af 33o,ooo R:dr B:co för Länets undsättningsspanmål, och omsider, utom allt detta, står Länet, efter de underrättelser jag mig förskaffat, i skuld hos LåneContoiret i Götheborg, för icke mindre än 5oo,ooo R:dr B:co och derutöfver.
Jag frågar nu, om en Province, hvarest tillståndet är sådant, befinner sig i lyckliga omständigheter, och om välmåga der verkligen existerar, då land Imannen för en sådan skuldmassa måste betala 6 procents ränta, under det hans jordbruk icke gifver kanske mer än 2 procent, kanske ock ingen, när missväxt inträffar?
Jag frågar, om icke välmågan då kan sägas flygtad, om icke nöd är för. handen?
För min del ser jag icke någon annan möjlighet att förekomma ett ytterligare aftynande, än att bereda, i goda år, Den 4 December f. m. en tryggail afsättning, om ock till oändligt pris, af jordens prodijct, spanmål, för att, i svåra är, kunna få köpa den, utan lösen af en blodspenning.
Jag tror för öfrigt, att Staten har lika stor förbindelse, att skydda individen emot hunger, som emot fiendtligt infall.
Man kan fly för fiende och svärdsägg, men hvar skall man gömma sig för naturbehofvet?
Staten är skyldig skydd, rättvisa och bröd åt sina medlemmar; hvilken af dessa nödvändigheter de sakna, äro de i ett högst olyckligt förhållande.
När nu den enskilda kraften tryter, är det Statens pligt och bestämmelse, att hjelpa.
Att detta kan ske, utan förlust för Staten, synes tydeligen hevisadt i min motion.
Hvad angår det, sorn en värd Talare anfört om Konung Pharao, och hans spanmålslager, så vill jag för ingen del förbyta denna discussion, till en tvist cm Bibeln, hvari den värde Ledamoten säkert är mera bevandrad än jag.
Jag vill blott göra honom den frågan, eller för att icke framkalla ett onödigt och obetydligt svar, blott till styrka för min sats erinra honom, ätt andra, tredje och följande årens spanmålsköp aldrig kommit i fråga, om ej magaziner funnits, emedan de hungrande undersåtarne, sådane förutan, redan det första året svultit ihjäl.
Man capitulerar, så länge man kan.
Man köper först för si - Den 4 December f. in. '99 na penningar; man afyttrar sedan sina lösören; derefter sin faslighet; och när man icke annorlunda kan uppehålla sitt lif, lemnar man i Egypten, hvad som är dyrbarare än detta, nemligen sin frihet.
Yi kunna gilla upplagen, och förkasta köpevilkoren.
Dessutom skola icke sju års conseculiva missväxter inträffa hos oss.
Vi hoppas att exemplet deraf stannar inom Gamla Testamentet..
Om förevarande ämne finge behandlas efter andra grunder, än opinionens, och opinionens för den närvarande tidpunkten, så skulle .äfven jag instämma med Friherre Sture, och till en stor del gifva mitt bifall till de grunder Herr von Becker framställt för ett spanmålsupplag; men nu, då, efter min öfvertygelse, opinionen är så stämd emot jordbruket, och för penningeintresset, att det förra är qv-äft under det sednare, tror jag, att allt bemödande för jordbruket är förgäfves.
Det är opinionen sjelf man först måste angripa; och jag gör det frimodigt, då jag åberopar Riddejskapets och Adelns egen erfarenhet och våra Protocoller, till bevis derpå, att Magazinslnrättningen just fallit derföre, att den för mycket följt opinionen.
Jag begär få påminna Ridderskapet oell Adeln, att ifrån 1786 till 1815, fans ingen tidpunkt, i hvilken man misskände MagazinsDireclionens dyrbara värde 200 Den 4 December f. na* för Svenska Jordbruket; ett värde, som bevisar sig än tydligare, om man blott jemför jordbrukets tillstånd före 1786 med tillståndet 1815.
4o års opinion måtte dock bevisa något.
Må det också tillåtas mig fråga: hvad var det, som gaf vändning åt denna opinion?
Jo, att man vid i8i5 års Riksdag klagade deröfver, att SpannmålsDirectionen icke uppköpte nog, och sedan den just derföre måst köpa upp för mycket, vräkte man i kull den i stället för att rätta misstagen, gifva Inrättningen en bättre instruction, och låta den fortfara.
Opinionen må blifva hvilken bon vill; men redan lemnar denna inrättning, ifrån Ystad till Torneå, saknad efter sig, och denna saknad skall vara så länge, till dess någonting göres till samma inrättnings återställande.
En värd Ledamot bar sagt, att det vore nog att uppmana den enskilta kraften till spannmålsnpplag.
Denna anmaning ligger tillräckligt i tidens skick; ty så länge penningebristen orsakar brist på afsättning, så skall också denna brist af sig sjelf verka hopade spannmålsförråd.
Jag bar sjelf varit närvarande på Linköpings torg, när spannemålen derstädes, med de ömmaste böner, förgäfves utbjudits för 4 R:dr 36 sk.
R:gs tunnan, och jag har äfven sett i Wadstena, att man velat sälja blandsäd för 2 R:dr R:gs tunnan.
Jag frågar: skulle väl någon utbjudare till detta pris gifvits, eller skulle köpare saknats, om icke en särskild orsak i Den 4 December f. na. 201 härtill funnits, nemligen penningebristen?
Vill man åter betrakta SockenMagazinerna, såsom tillgång att påräkna vid missväxt-år; så bör man erinra sig, att dessa Magaziner ligga utom gränsen af både Konungens och Rikets Ständers verkningskraft.
Dessutom äro dessa Magaziner redan om våren utlånta och tomma om hösten, så att de icke kunna lemna någon hjelp, när missväxt inträffar.
Då frågan om inrättande af allmänna SpanmålsMagaziner, blifvit väckt af Ledamöter från det Län, hvars styrelse blifvit mig Nådigst anförtrodd, anser jag mig deraf uppmanad, atfe gifva mina tankar i ämnet tillkänna.
Det är ostridigt, att Skaraborgs Län, år 1827, visade vådan af, att icke äga något Spannemålsupplag, emedan Spannemål då icke fanns att tillgå, utan måste till ovanligt höga pris införskrifvas från utrikes ort, hvilket förhållande, äfvensom sista årets vanpris, synes högt påkalla behofvet af någon åtgärd till hjelp.
Första påseendet af saken tycktes således inlocka, att instämma uti de värde Ledamöternes motion; men dennogarepröfningen uthärdar den, efter min tanka, icke.
Vid en sådan pröfning visar sig den stora åtskillnaden emellan, att hålla spannemål tillhanda, när behofvet påkallar, eller att, genom konstlade åtgärder, bibehålla dess värde.
I förra fallet skulle 202 Den 4 De ce m b e v f. m.
Rikets Ständer förbise- en af de nödvändigaste omsorgerna för folket, om de icke uppmuntrade inrättandet af SockneMagaziner, ock jag kan icke begripa, hvarföre de icke skulle kunna åstadkommas i de Södra, lika väl som i de Norra orterna, der de bildat sig.
Orsaken att icke sådant hittills skett, torde vara den, att då Ständerne, vid sista Riksdag, anslogo ett tillräckligt Spannemålsbelopp, för att grundlägga så beskaffade Magaziner i de Norra Otterne, skedde sådant icke för de Södra.
Men om ett sådant anslag nu gjordes, äfven för de södra orterna, med rättighet för delägarne i Magazinet att återbetala det erhållna förskottet inom io år, det vill ?äga med samma villkor, sorn stadgades för Norra Provineerne; tror jag, att dylika Magaziner så mycket säkrare skulle bilda sig i Skaraborgs Län, som i sammanhang dermed skulle kunna tillåtas, att Länets skuld för undsättningen 1827, finge med spanneraå! ia natura återbetalas, hvilket för Länet vore på det högsta förmånligt.
Det har vät blifvit nämndt, att SockneMagaziner icke uppfylla ändamålet derföre, att de redan äro utlånta, så att ingen spannemål finnes derstädes att tillgå om hösten, när missväxt inträffar.
Detta kommer af deras origtiga organisation, och deraf att de äro Discontinrättningar, hvarmed församlingarne aflöna klockare och annan kyrkobetjening.
Verkan af desse
Ma - Den 4 December f. m ao3 gaziner skulle emedlertid blifva helt annorlunda, om det der befintlige spannemålsbelopp aldrig linge utlånas emot ränta, eller förr än missväxt vore för hunden, utan alt deremot, till förekommande af spannemålens förskämning, den vore delad på alla hemmanen i Socknen, med skyldighet för hemmansägare att hvarje år uttaga om hösten så mycket, som belöpte sig på hans hemman, samt alt i stället inlemna ett lika belopp af nya skörden*
På det sättet vore liela beloppet ständigt tillfinnandes, när behofvet påkallade.
I frågan om, att genom allmänna åtgärder uppehålla sädespriserna, Önskar jag, att sådant vore möjligt; men att anslå stora summor lill uppköp för Statens räkning, är, efter min öfvertygelse, en palliatif-cur, högst kostsam för Staten, och föga båtande för Landet, i synnerhet om man tager i betraktande, att enskild spanncmålshandel härigenom skulle nödvändigt upphöra»
Mycket skulle kunna i detta ämne anföras; men då det troligen blir remitteradt till handläggning i det Utskott, der jag har den äran att vara ledamot, anser jag mig nu icke böra vara vidlyftigare, utan får endast tillägga, att min yttrade öfvertygelse icke tillkommit af fruktan att motsäga allmänna opinionen, utan genom en noga forskning efter det rälta i denna, synnerligast för Skaraborgs
Län, vigliga fråga.
Den 4 December f. ra.
Sture:
Jag är i afseende på åtskillige upplysningar, dem jag ämnat meddela, redan förekommen af Herr von Becker, med hvilken jag i öfrigt till alla delar förenar mig.
Jag hade icke ämnat uppehålla Ridderskapets och Adelns tid med en förlängning af denna discussion; men i anledning af Friherre Boijes yttrande om Magazinslnrättningens lyckliga följder från 1786 till 18(5, anhåller jag få nämna några ord.
Denna Magazinslnrättning tillkom under en tid, då Riket äfven i goda år icke kunde undgå, att köpa utländsk spannmål.
Det var då nödvändigt, att mota den första bristen vid mindre goda år, ännu mera vid missväxtår.
Om aldrig någon annan inrättning än en sådan nödhjelpsanstalt kommit i fråga; om den blifvit inskränkt inom dennas bestämmelse, och aldrig blifvit använd till något annat, hade icke den villervalla uppkommit, som sedan inträffade.
Men när man år 1815 ville förvandla denna nödhjelps-anstalt till ett Handelsinstitut, blef den en monopolie- f inrättning, som förstört all spannmålshandel i Riket ty ifrån den stund denna inrättning började röra sig med de stora summor, som Rikets Ständer dertill anslogo, måste all enskild speculation taga slut, och kunde icke återkomma, så länge en sådan inrättning fanns. / Den 4 December f. ra. ao5 Herr LagerhjelmPehr:
Tankarne, angående den spannmålsinrättuing, som räckte från i^Soitalet till i8i5, äro ingalunda odelade.
Men först af 1820 års Revisorer väcktes uppmärksamheten på de dryg a kostnaderne för denna inrättning och dess ringa verkan.
Man är allmänt af den tanka, att det vore af värde, att bibehålla spanmålspriset vid någon stadga; men endast sättet för verkställigheten anses olika, och det rätta har visserligen icke blifvit träffadt.
Kronan hör sysselsätta sig med handel af spannmål, strider emot sednare tidens obestridliga erfarenhet, alt en sådan handel varit olycklig.
Det faller derföre naturligt, att man velat öfverlemna denna bandel åt enskilda industrien; men ännu har icke erfarenheten visat, att enskildes capital dertill varit tiilräcklige; kanske äga de icke eller så stora magaziner, som behofvet fordrar.
I sådant skick af frågan, föreslogs vid sista Riksdag inrättning af DistrictMagaziner; men i stället för att ide'en var, att anlägga dem der, hvarest öfverflöd vissa år förekommer på spannemål; så gjordes de i de Norra Orterne, der öfverflöd aldrig inträffar.
SockneMagaziner åter äro alltid otillräcklige af det enkla skäl, att tillgångarne alldrig finnas inne.
De äro blott Discontlnrättningar, såsom förut blifvit anmärkt af en värd Talare.
Jag anhåller, att dessa korta anmärkningar må få åtfölja motionen till Utskottet.
Icke heller jag vill längre uppehålla discussionen.
Jag skall blott med få ord besvara Herr Grefve Posse.
Herr Grefven har anmärkt, huru betydlig skillnaden måste vara emellan, att tillhanda bålla Länet en viss behöflig mängd spannmål för ett missväxtår, och att upprätthålla spannemålen vid pris.
Jag deremot ber få erinra Herr Grefven, att samma utväg, nemligen uppköp i ymniga år, leder till vinnande af båda ändamålen.
När skola dessa spannmålsupplag kunna fördelaktigare formeras än då?
Om man ock alldeles ville dölja för sig afsigten att förekomma varans vanvärde, så vanns den derigenom af sig sjelf.
Hvad åter angår den befarade otillräckligheten af anslagen till spanmäls uppköp, så delar jag ej denna fruktan, att de ymniga åren skulle leda dertill; flera dylikas besparingar fordras för ett enda missväxtårs behof, och erfarenheten har visat oss, att ymnigheten är sällsam.
Låtom oss, mine Herrar 1 kasta en blick på sistförflutna 10 åren.
Jag får då erinra, att 1818 och 1826 voro skarpa missväxtår; och att åren 1819, 1822 och 1828 lemnade, efter hög beräkning, allenast half skörd.
Häraf finner man således, att af 10 år hafva 2 varit missväxtår och 3 ganska medelmåttiga.
Under sådana förhållanden, och då uppköpspriset nedsättes till 5f å 5j
R:dr för tunnan
Råg, och i proportion för andra sädesslag, eller till ännu mindre, Den 4 December f. m. 207 synes det temmeligen Idart, att denna anstalt aldrig skall hinna öfverhopas med för mycket spanmål förr, än naturen, genom sitt eget correctiv, skall rätta förhällandet.
För öfrigt förenar jag mig med hv.ad en värd Talare, Herr Tham., har anmärkt om bristfälligheten af den gamla MagazinsInrättningen-, men tror sådant icke böra afskräcka oss från vidtagandet af en annan, från den förras obestämdhet oell brister befriad, inrättning af strängt begränsad beskaffenhet.
Herr Lagerhjelm har ock tillräckligt erinrat om otillräckligheten af SockneMagaziner.
Jag får således slutligen blott anhålla, allmin motion, jemte discussionen deröfver, må med de öfrige respective RiksStånden communiceras, och till vederbörligt Utskott remitteras.
Boije: Jag utbeder mig Ridderskapets och Adelns tålamod, då jag till en värd Ledamot, Herr Grefve Posse, som, erkännande rigtigheten deraf, att SockneMagazinerne om hösten äro tomma, dock trott, att desse Magaziner kunnat få ett annat syftemål, ännu en gång vill ställa den erinran, att SoekneMagazinerne utgöra en enskild egendom, hvars förvaltning hvarken Rikets Ständer, eller Kongl. Maj:t kan, med ägande rättens helgd , gifva någon impuls.
Herr Thams yttrande åter är af natur att framkalla min tacksägelse, då jag •deraf drager en fördel för min satts, till ao8 Den 4 December f. ro. motsatts af hans.
När han säger, att Magazinslnrättningen år 1786 var nödvändig derföre, att landets årliga behof af utländsk spannemål var så stort, och att den nu icke behofves, emedan ingen spannmål införskrifves ; begagnar jag just dessa uttryck för min satts, att SpannmålsDirectionen, sorn gaf jordbruket denna stora förkofran, bort fortfara; och då det har blifvit medgifvet, att 1786 års Magazinslnrättning icke var klandervärd, anser jag äfven den sättsen medgifven, att ett återgående dit vore ganska nyttigt.
Föröfrigt har Herr von Beckers och Friherre Stures mening icke varit, att få inrättningen upplifvad, sådan den var ifrån 1815 till i8a3, som likväl var en följd af Rikets Ständers egen begäran.
Meningen hos så väl Friherre Sture, som Herr von Becker tror jag deremot hafva varit, att återfå den så beskaffad, som folkets behof fordrar, eller en sådan, som afsigten var med 1786 års MagazinsDirectionsInrättning.
En värd Talare, nemligen den sista, har fört min uppmärksamhet derpå, att SockneMagazinerne äro Socknarnes enskilta inrättningar, och att Rikets Ständer således icke kunna meddela några föreskrifter för dem.
Jag trodde mig redan på förhand hafva besvarat denna anmärkning, då jag yttrade, att några sådane Maga - Den 4 December f. m. 209 Magaziner icke blifvit inrättade i de Södra Provinserna, emedan Ständerna icke gifvit några bidrag dertill; men att de ganska väl kunde åstadkommas, om sådane bidrag lemnades; och om Ständerna göra någon sådan uppoffring, ser jag intet binder, att föreskrifva derföre hvad vilkor man behagar, då man säger:
J fåll begagna denna spannmåls-tillgång, men J måsten begagna den på det och det sättet.
För öfrigt anser jag mig böra göra ett tillägg, angående Skaraborgs
Läns allmänna skuldsättning
Och fattigdom.
Jag bestrider ingendera delen, men kan icke erkänna, att sådant ensamt härleder sig från bristen af allmänna Magazins-inrättningar.
Den här ofia omnämnda skulden till Creditivfonden står ostridigt i sammanhang med missväxten 1826; men att egendomarne äro inteeknade för skulder till enskilde, det har icke tillkommit efter nämnde missväxt, utan kanske, till större delen, under den tid MagazinsDirectionen funnits.
I anledning af den tredje omständigheten, eller Jordbrukarnes skuldsättning till Götheborgs Discont, uppgående, om jag icke misstager mig, till 5oo,ooo R:dr Banco, bör jag tillkännagifva, att jag anser ingenting vådligare för Bonden, än dessa Disconter, som alltid blifva öfver höfvan begagnade, och nied hvilka slutliqviden sällan uppgöres annorlunda, än medelst försäljning afBon2 H. i4 210 Den 4 December f. m. dens hemman.
Jag lemnar derföre nästan aldrig några vederhäftighets-betyg åt Allmogen; men det finnes andra utvägar, att få dessa -verificationer, och dessa utvägar hafva blifvit begagnade så, att Lånens belopp slutligen uppstigit till denna oerhörda summa, hvilket ock härrör deraf, att Allmogen från Skaraborgs
Län haft den största lätthet att finna Commissionairer i !
Änmältes och emottogs Herr HofCan• celleren m. m. J). von Schulzenheim, hvilken, å Kongl. Majrts höga vägnar, aflemnade dels Dess Nådiga Propositioner till Rikets Ständer af den 2G sistlidne November : 1:0 Angående Låneunderstöd till återuppbyggande af Staden Borås; 2:0
Angående anslag af nödige medel till fullbordande af de i Hufvudstaden anlagde Correctionslnrättningar; Dels ock Kongl.
Majus Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 26 sistlidne November, angående de, enligt Rikets Ständers vid i-8a3 års Riksdag gjorde underdåniga anhållan, upprättade förslag till förnyade PostTaxor för inrikes gående bref. *> ö Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken anmodade Herr HofCan - Den 4 December f. m. 2! i celleren att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts Högstberörde Propositioner och Skrifvelse skulle med första varda inför Ridderskapet och Adeln föredragne.
Sedan Herr HofCancelleren blifvit på vanligtvis utbeledsagad, yttrade sig Friherre Cederström:
I anledning af hvad Herr Tham sist j^ttrat, i afseende på Magazins-Directionens tillvarelse, och den uppgifne så kallade nyttiga verkan af denna
Direction från 1786 till i8i5, har jag begärt ordet, för att visa, det förhållandet icke var sådant.
Våra Protocoller skola ådagalägga, att redan före Regements-förändrlngen, år 1809, nödgades
Directionen, för att icke göra för stora förluster, gå in i annan handel med jern och, som jag tror, äfven med Caffebönor.
Rikets Ständer gjorde då anmärkningar vid de förluster, som för Samhället häraf uppkommo.
Hvad sjelfva inrättningens början beträffar, föranledes den icke af Svenska Folkets behof, att årligen erhålla spannmål utrikes ifrån, och att minska denna import; utan deii grundlädes egenteligen för de dåvarande Regala Brännerierna, en inrättning, som på intet vis ledde till Folkets fördel eller fromma.
Minnet deraf borde icke ännu vara utplånadt; men jag har blott velat hänvisa till 212 Den 4 December, f. m. dessa verkliga facta, som våra Protocoller vitsorda, på det att icke Utskottet måtte förbise dem.
Friherre Fock„ Berndt Willielm:
Hänförd af en förlåtlig, och må hända billig förtrytelse öfver de anmärkningar emot f. d. Allmänna MagazinsDirectionens förvaltning, som bär blifvit gjorde, har jag begärt ordet, dervid öfvertygad om Ridderskapets och Adelns rättskänsla att endast se på saken, och derefter bedömma följderna.
Hå 5 år nära äro förflutne, sedan f. d. Allmänna Magazins-Inrättningen upplöstes, bade jag hoppats och förmodat, alt tillvitelser för felaktig
Administration och missbruk så mycket häldre bordt uteblifva, som Kongl. Maj:t, efter att hafva, i anledning af Rikets Ständers emot Allmänna Magasins*
Directionen framstälde anmärkningar, infordrat bemälde Directions underdåniga Förklaring, i Nåder gillat Directionens åtgärder.
Men då något afseende härå icke blifvit fäsladt, eller må hända undfallit de värde Talarnes uppmärksamhet, nödgas jag till Ridderskapets och Adelns eget rättvisa omdöme hemställa, om icke orsaken Lill de misslyckade' resultaterne igenfinnes icke uti en felaktig Administration, utan uti de af Rikets Ständer åren 1815 och 1818 under Riksdagarne nästan påtrugade anslag af flere Millioner R:dr till upphandling af Span - Den 4 December f. ro. 2l3 nemål; i deras föreskrift för Magazins-Directionen, att ovillkorligt och obegränsadt upphandla spannemål och lemna undsättning, och uti deras, om jag så vågar yttra mig, liknöjdhet att lemna denna inrättning utan instruction.
Allt detta är orsaken till hvad man kallar fel i Administration.
Jag bör ej eller lemna onämndt, att under detupphandlingarne, samt sedermera undsättniugarne, ägde rum, var tillfredsställelsen med Allmänna Magazins-Directionens åtgärder odelad.
Först då penningar fattades alt vidare upphandla Spannemål, eller betalning krafdes för utborgad Spannemål, framträdde klander-systemet.
Följderna deraf ■känna vi, och vi torde äfven en gång få erfara, att det system, som af Rikets Ständer antogs för den så kallade Utredningen af Allmänna Magazins-Directionen, genom detsamma vidlådande brister tillskyndat förluster; och hvad som icke kan motsägas, är, att genom en säker afsättning till Kronan, en kraftig uppmuntran lemnades åt Jordbruket, och att Landets odliiw gar äfven i de mäst ofruktbara trakter till stor del härifrån räkna sin tillvarelse, utom hvilka icke ep gång i Opinionen någon öfverproduction ägt rum; och således vågar jag tro, att f. d.
Allmänna Magazins-Inrättningen uti nytta icke långt står efter Götha Canal, om icke i den omständighet, att detta företag kostat och kostar något mera.
Slutligen begagnar jag delta tillfälle alt vörd - t
Den 4 December f. m. sammast föreslå, att då erfarenheten, icke sednare än vid 1826 års missväxt i flere Provinser, öfvertygat om hvad som i vårt Climat och genom locala Natur-våldsamheter kan inträffa, enär en emla frostnatt ander sädens blomningstid kan förstöra årets skörd, till Kongl.
Majrts disposition måtte anslås ett Creditiv af minst 2 Millioner Riksdaler, för att vid inträffande missväxtår till understöd åt nödlidande användas.
Hvilken god husbonde undsätter icke sina behöfvande underhafvande i nödens stund, och hvilken grym belägenhet skulle det icke vara för vår hulda och goda Konung, hvars största glädje är att göra godt, att af brist på medel derifrån hindras.
Jag anhåller, att detta yttrande måtte Med-Stånden commun i ceras och till behörigt Utskott remitteras.
Det varf anledning af Herr von Beckers yttrande, jag; ville säga några ord, icke för alt ingå idetaillerna af de åsigter, som blifvit framställde å ena och andra sidan, emedan jag förbehåller mig i detta afseende, att få yttra mig skrifteligen vid Remissens afgång, utan blott för att lemna en upplysning, på det man icke måtte komma allt för långt in på Systemet om District- och Socken-Magaziner.
I den ort jag är boende, som är en af de Norra, ehuru icke af de nordligaste, hafva, före min lid, det vill säga för \\, i5 år Den 4 December f. in. ai5 sedan, funnits Socken-Magaziner, som tillkommit, icke genom bidrag af allmänna medel, utan genom enskilta associationer emellan Sockneboerne.
Desse hafva dock nyligen af erfarenheten funnit sig öfvertygade derom, alt ifrågavarande inrättningar, såsom egentligen blott
Disconter med en för lifvets behof oundgänglig vara, voro rakt skadliga.
Derföre hafva de upphört, med enhälligt gemensamt samtycke.
Detta har jag blott velat anföra, då någre Talare sagt sig vilja ytterligare utveckla frågan om. Socken-Magaziner,.
Jag vill allenast nämna några ord till svar på Friherre Focks framställning.
Ledamoten har visserligen fattat min mening origtigt, eller också har jag uttryckt mig illa.