Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, alt enahanda kontroll som den, hvilken nu finnes, skulle vinnas, om Underrätterna ålades att lill Hofrätt insända sådana upgifter, Hofrätterna nu aflemna till Ridd.-Direkt:n.
Jag tviflar derpå, ty om man ock kunde antaga att
Underrätterne fullgjorde en sådan skyldighet, i de fall att det händelsevis uplystes att en omyndig förklarad, eller i konkurstillstånd försatt eller för vanfrejdande brott dömd person vore frälseman, lärer det deremot icke kunna antagas att rätta förhållandet härutinnan alltid blefve ntredt.
Icke må man räkna på att den omyndige, eller cessionanten eller den för brott dömde skall sjelfmant meddela den nödiga uplysningen, och icke heller kan fordras alt Underrätterne skola känna, huruvida hvarje person, hvilken varder ställd under förmyndarevård eller försatt i konkurstillstånd eller dömd för ett groft brott, är adelsman eller icke.
Oftast skulle det sannolikt hända, att man icke finge reda härpå, och uppå anmärkn. emot Underdomaren för underlåtenhet att till Hofrätt insända upgifter af beskaffenhet, som de nyssnämnde, skulle han kunna med full befogenhet åberopa sin fullkomliga okunnighet om de personers börd, hvilka slått inför hans domstol.
Afven i detta hänseende väntar jag mig den invändning, att samma för - 204 Den 5 Slars e. m. hållande kan inträffa med Hofrätt, men härtill behöfs blott det svar, att ingen lärer med vett och vilja vända sig i någon sak till orätt domstol och ådraga sig dermed förenade olägenheter och påföljder, samt alt endast den omständigheten, att en ansökning om t. ex. en persons försättande i konkurs- eller omyndighets-tillständ till Hofrätten ingifves, är för Hofrätten tillräcklig anledn. att förskaffa sig visshet om denne person är frälseman eller icke.
På detta sätt står dea § i de adeliga privilegierne samt de stadganden i R. B., hvarom nu är fråga, i sammanhang med grundlagens stadgande rörrde R. o. Ad:s representationsrätt, och efter min föreställning mäste uphäfvandet af dessa lagbud, utan att tillika grundlagens berörde stadgande ändras, medföra ganska betänkliga olägenheter.
Det är möjligt att jag misstager mig, men motsatsen torde vara åtminstone lika möjlig, och det lärer icke undfalla R. o. Ad. att hvad
Ståndet af sine rättigheter, vare sig hvilka som helst, en gång skänkt bort, det gifves icke under något vilkor sedermera tillbaka.
Slutligen och af anledn. att en talare har yttrat, att genom antagande af Utsk:s betänk.
Hofrätternas göromål skulle förminskas, torde jag böra omnämna att jag eftersett, huru många mål, som i följd af de ifrågavar. stadganderne årligen hänskjutas lill Hofrätternes pröfning, och att jag funnit hela antalet af dylika mål, i hvilka stämning utfärdas, för alla Hofrätterne sammantagne, i medeltal icke öfverstiga 80 för hvarje är, hvilket antal väl icke är så stort, att det bör i denna fråga tagas i betraktande.
Af alla skäl, som för Utsk:s betänk, blifvit åberopade, anser jag detta vara af minsta betydenhet.
Jag har här ofullständigt och, som jag fruktar, serdeles otydligt, utvecklat mina åsigter, men hoppas dock att min mening blifvit upfattad och på grund af de skäl jag dels här, dels i min Utsk:s betänk, åtföljande reservation anfört, anhåller jag om afslag å betänk.
O Hr Cederschiöld, Rob. Theofron:
Åtskilliga talare hafva fästat sig vid frågans politiska betydelse.
För min del får jag förklara alt jag anser den icke ega någon sådan.
Ad:s sjelfskrifna representationsrätt i någon mån står i gemenskap med dess forum privilegiatum; den sjelfskrifna representationsrätten blir nemi. i min tanka hvarken större eller mindre än förut derigenom att R. o. Ad:s medlemmar hädanefter få sina mål uptagna och pröfvade af Underrätt i st. f. af Hofrätt.
Åtskilliga talare hafva fästat sig vid den bifogade reservationen och förklarat att de funnit reservantens skäl högst förträffliga.
Jag tror likväl att reservanten icke illa uptager, att jag är af en motsatt åsigt.
Jag tror, som sagdt är, att han icke illa uptager det, emedan jag är öfvertygad derom, alt han sjelf icke finner någon förträfflighet deruti; men de i afseende derå uttalade loforden hafva lemnat ett nytt bevis derpå, huru litet det erfordras för att få emottaga smickrande fraser, blott man yttrar sig i öfverensstämmelse med vissa parti-åsigter.
Hvilka äro nu de förträffliga motiver, som reservanten har anfört?
På sista raderna har han sagt, att han icke tror att den minskning i Hofrätternas göromål, hvilken genom ifrågavar. lagförändring skulle vinnas, vore så betydlig alt den för - Den 5 Mars e. m. 205 tjenade tagas i betraktande.
Han liar likväl medgifvit att en förminskning i göromålen skulle upkomma, och detta vore således verkligen en fördel för Hofrätterna.
Han har upgifvit att det vore omkring 80 mål om året, som förminskningen skulle utgöra; men om af dessa 80 mill endast 10 vore konkurser och om några af dem vore så vidlyftiga, som de till Hofrätten sednast inkomna, så lärer hvarje af dessa mål kunna upväga minst 100 andra och då visar det sig att minskningen i Hofrättens göromål icke blefve så obetydlig som reservanten antydt.
Men ehvad nu denna minskning i göromålen blefve större eller mindre, så kau häraf ju omöjligen hämtas något skäl emot den föreslagna förändringen, så vida icke derjemte visas kan, att den skulle leda (ill göromålens förökning för Hofrätterne, ett påstående, som dock svårligen lärer af någon kunna framställas.
Det är derföre icke heller detta skäl, sorn man så mycket fästat sig vid; det är blott i förbigående nämndt.
De ”förträfflige skälen” inskränka sig således egentligen till ett enda, och detta består deruti, att då Ridd.-Direkt:n f. n. får underrättelse af Hofrätternas Advokat-fiskal direkt om de personer, som derstädes äro invecklade i sådane mål, hvarigenom de blifva beröfvade sin representationsrätt; så skulle deremot enl.
LagUtsk:s förslag samtliga Underdomstolarne inskicka upgifter derpå till Hofrätternas Advokatfiskal, hvilka borde insända dessa upgifter till Ridd.-direkt:n.
Jag kan icke se att någon olägenhet derigenom skulle upstå; men väl att det blefve en bestämd vinst; ty upgiflerne skulle hädanefter på det sättet säkerligen blifva fullständigare än hittills.
Jag vill fästa upmärksamheteu på att under nuvar. förhållande, kan Ridd.-Direkt, blifva i saknad af upgifter på så beskaffade brott, hvarigenom Adelsmän hafva förverkat sin representationsrätt.
Vi hafva nyligen haft exempel derpå här i staden, att en Adelsman blifvit af Underrätt dömd för stöld, och jag förmodar att Ridd.-Direkt:n icke derom har fått någon officiel upgift, icke heller Hofrätten.
Således blir Direkt:n i saknad af de upgifter, som fordras för att utestänga, en sådan Adelsman ifrån representationsrätt.
Det. blefve den icke, om detta förslag antogs; emedan det då skulle blifva ett åliggande för Undcrdomstolarne att till vederbör.
Hofrätt insända så beskaffade upgifter, hvilka derifrån sednast fjorton dagar före riksdagens början insändes till Direkt:n.
Vill man antaga, att domare och tjenstemän icke bry sig om att fullgöra sina pligter, och derföre underlåta alt insända de ifrågavar. upgifterne, så tror jag alt man kan komma till hvilket resultat som helst; men jag förmodar likväl att det finnes medel att tillhålla dem dertill.
Konungen har sin Just.- kansler och R.
St. hafva sin Just.-ombudsm., hvilka embetsman sä kerligen icke skola underlåta att tillse, det vederbör, fullgöra sina åligganden.
Har således frågan icke någon betydelse ur politisk synpunkt, så återstår att pröfva densamma ur juridisk synpunkt.
I detta fall har den mycken betydelse, emedan det i min tanka är af stor vigt, att det finnes jemlikhet inför lagen.
Om detta icke kan bestridas, så förmodar jag, att en af förslagets ifrigaste motståndare här midt emot, nemi.
Hr Rääf, så vidt han vill vara kon - 206 Dea 5 Mars e m. seqvent äfven måste medgifva den ifrågavar. förändringen.
Han har nemi. sagt, att R. o. Ad. alltid är villig att antaga alla förslag, som leda till allmän nytta; och då det nu icke lärer kunna bestridas, att jemlikhet inför lagen är både af allmän nytta och öfverensstämmande med allmänt rättsbegrepp, sä vill det synas, som skulle R. o. Ad. icke kunna afslå förslaget utan att derigenom faktiskt vederlägga det af Hr Rääf om R. o. Ad. sålunda uttalade omdöme.
Om åter förslaget antages, sä är det visserligen en sanning att det bör blifva jemlikhet i öfrigt på sätt Gr.
Mörner antvdt, sä att Adelsmännen må kunna deltaga i val lill nämndeämn, så snart sådan rättighet tillkommer hvarje annan innevånare på landet, likasom de äfven må deltaga i val lill domare i städerne, då en sådan rättighet tillkommer hvarje annan innevånare i städerne.
Denna fråga är emedlertid af privilegii natur och R. o.
Ad. har således en ostridig rättighet att pröfva, huruvida R. o. Ad. vill fortfarande bibehålla den fördel, som detta privilegium anses medföra.
Hvaruti består då denna fördel ?
Jo först deruti att boupteckningar inlemnas till Hofrätten och blifva qvarliggande och förvaras i Hofrättens archiv.
Jag medgifver att delta kan vara en fördel för R. o. Ad.; och då man icke vill afsäga sig den, kan man ju bibehålla samma archiv, som hittills och låta Hofrätten förordna förmyndare, men likväl medgifva förändringen i öfrigt, serdeles om man linner att alldeles ingen fördel derigenom går förlorad.
För att härom kunna stadga sitt omdöme erfordras endast alt besvara den frågan om det är någon fördel för R. o.
Ad. att dömas af 2 i st. f. 3 instanser? meningarne kunna visserligen härom vara delade; men åtminstone vill det synas som icke de ledamöter, hvilka i fråga om Lagmansrätterna förklarade, att det var en stor fördel att dömas af 4 i st. f. 3 instanser, nu borde påstå att det är en större fördel att dömas af 2 instanser än af 3.
För min enskilda del skulle jag visserligen anse det kunna vara en fördel i många fall, att dömas af endast 2 instanser, nemi. för att få ett snarare slut på saken; men jag vill fästa upmärksamheten på att den fördelen kan bära ganska sura frukter; ty i st. f. 2, kan man få 5 instanser, hvarpå jag haten bedröflig erfarenhet.
Sedan man nemi. hade sökt sin rättvisa i 4 år och målet kommit till högsta instansen, så förklarades det, af 4 ledamöter emot 3, att målet varit dömdt af orätt forum, derigenom fick man 5 instanser i st. f. 2, och då förhållandet var såsom här, att just de 4 frälsemannen förklarade Hofrätten obehörig, och de 3 ofrälse, som deremot ansågo Hofrätten behörig, så har man anledn. förutsätta att, om man vid ett annat tillfälle i lika beskaffad sak får till domare endast 3 frälse men 4 ofrälse ledamöter, resultatet skall blifva motsatt.
Om det således är en fördel att dömas af 2 instanser, så blir det likväl en stor olägenhet, att, sedan man i flere år sträfvat för att erhålla rättvisa, när man ändlligen tror sig hafva upnått målet, få börja ånyo för att passera genom ytterligare 3 instanser.
Således skulle^jag för min del tro, att det för R. o. Ad. icke kan vara någon verklig fördel att ega detta forum privilegiatum annat än i bouptecknings-frågor, nemi. så att
Hofrätterne mottaga boupteckningarne och låta dem förvaras i sitt archiv.
Den 5 Mars e. m. 207 LagUtsk. icke tillstyrkt en sådan modifikation, så skulle jag önska att belänk. måtte blifva återremitteradt, på det en så beskaffad ändring kunde iakttagas och betänk, derigenom vinna mera hopp om att få R. o.
Ad. bifall. Gr.
Jag skall icke många ögonblick uptaga R. o. Ad:s tid.
Jag vill icke heller inlåta mig i något längre svaromål på det långa och häftiga anförande, som rigtats emot mig i denna sak.
Det må besvara sig sjelf.
Det är blott en och annan punkt, som är alltför bjert för alt jag skulle kunna förbigå den.
Man har sagt, att jag yttrat, att i allmänhet de andra fora äro sämre än Hof-rälterna och att Hof-rätten skulle vara ett bättre forum.
Jag har aldeles icke sagt att sä är.
Jag har sagt att om Hof-rätten vore ett bättre forum, så skulle det bli en pligt för alla att söka samverka dertill att förbättra domstolarnes organisation.
Man har vidare påbördat mig att hafva yttrat, att endast adelsmän skulle i Hof-rätternes ledamöter finna sina likar; men att, om jag skulle dömas af Under-rätten, så skulle jag icke der finna mina likar.
Detta har jag aldeles icke sagt.
Jag har sagt att grunden till Adelns särskilda forum var i fordna tider den, alt Adelsmän skulle dömas af sina likar, emedan Adelsmän sutto i Hof-rätten.
Vidare har man sagt, att mitt tillstyrkande af bifall lill förslaget egentligen skulle byggas derpå att Adelsmäns konkurser skola vålla arbete och tidsutdrägt för Hofrällerne, och ali det lät såsom om Adelsmän i allmänhet skulle vara cessionanter.
Man har glömt att del är en mängd andra tvistemål, som komma lill Hof-rätten, och att de ofta äro ganska invecklade.
Hvad angår att dessa mål icke skulle förorsaka mycket arbete, så får jag nämna, att det finnes mål, af hvilka ett enda uptagit en Hof.rätts
Division en hel vecka, bevis nog alt dessa mål äro för Hof-rätterne mödosamma och tidsuptagande.
Det är en stor skilnad emellan Hof-rätten och under-rätten.
Man har talat om den tillökning i göromål, som skulle upkomma för under-rätterna.
Detta tillhör de skäl, som knappt behöfva uptagas till besvarande.
I under-rätterne är blott en arbetande; det är domaren.
De öfriga hafva ingen serdeles möda af arbetet.
Slutligen är det sagdt, att Svea Hof-rätt skulle hafva uraktlåtit att iakttaga detsamma som Götha Hof-rätt, nemi. att tillåta cessionanter att aflägga eden i den ort, der de bo.
Man har glömt att en tillåtelse förutsätter en begäran och att Hof-rätten icke kan tillåta en person, som icke har begärt att Tå aflägga eden i sin egen ort; men om sådant begäres, så lärer det väl icke nekas.
Jag vill icke trötta R. o. Ad. längre.
Jag slutar med att instämma med den siste värde talaren i begäran om återremiss.
Jag förmodar och hoppas att R. o. Ad. icke ville så med ens afstå och utan afseende lemna en fråga, som likväl mångfaldiga gånger vid riksdagarne ända sedan 1828 har varit väckt, utan att R. o. Ad. vill låta Utsk. åtminstone försöka att med anledn. af de invändningar, som blifvit gjorda, på ett tillfredsställande sätt lösa frågan, 208 Den 5 Mars e. m då flere ledamöter af Utsk. här förklarat sig villiga och benägna att i möjligaste måtto söka gå R. o. Ad:s ledamöter till mötes.
Frih. af Ugglas, Kurt Gust., anförde skriftligen: R. o. Ad:s serskilda forum uti vissa saker härleder sig, som bekant, från den hos fria folk vanliga grundsats, att endast likar skulle ega att dömma öfver likar.
Denna grundsats finnes redan i vår historia antydd i Gustaf den l:stes stadganden angående Adeln.
Den utbildades småningom derhän, att uti Adelns privilegier den 8 Juli 1569 bestämdt föreskrefs, att der någon Adelsman angafs att hafva försedi sig emot Konung eller han eljest vore skyldig till någon sak, som kunde gälla på heder, ära eller lif och lefverne, ”tå skall han icke blifva dömd af ringare än utaf Adelsmän.” Sedan Konung Sigismund uti Sin försäkring för R. o. Ad. af d. 11 Febr. 1594 bekräftat såväl denne som öfriga delar af Adels privilegier samt derjemte genom ett serskildt uti samma försäkring intaget stadgande gifvit Adeln privilegierne på alla högre embeten i staten, så väl i civil- som militär tjenst, stadfästades denna rättighet af Konung Gustaf II Adolf, och vid Hof-rättens inrättande år 1614, gjordes af den i privilegierne
Adeln medgifne judicium parium den tillämpning att Hof-rätten skulle vara dess forum, priviligiatnm; detta bestämdes genom 1614 års Rättegångsordn., hvilken föreskref att Adelsmannen i saker, som gingo å lif, ära, adelig frihet och privilegier, gods eller arflig rättighet, så ock i tvister om arfskifte eller jordagods adelsmän emellan, skulle allena comparera för den Konungslige Hof-rätt, hvars ledamöter, till största delen, voro adelsmän; R. o. Ad:s privilegier år 1723 bekräftade än ytterligare denna Adis särskilda domsrätt, hvilken jemväl kom att inflyta i 8 kap 2 § af R.B. i 1734 års lag, hvars föreskrifter i detta afseende äro allom kända.
Sålunda har denna undantags-lag tillkommit.
Den var i fullkomlig öfverensstämmelse med åsigterne hos den tid, som införde och utvecklade den.
Den innefattade äfven hvad meningen dermed var, nemi. att adelsmän skulle dömmas endast af adelsmän.
Förhållanderne äro nu olika.
Det nuvarale samhällsskicket bjuder att alla skola vara lika inför lagen, att, såsom LagUtsk. vid förra riksdagen yttrade, allmän lag skall vara allas gemensamma band och allmän domaremakt allas gemensamma värn.
Sedan Adeln förlorat privilegiet att ensam bekläda rikets högre embeten, har Hofrätten bland sina ledamöter räknat flere af ofrälse- än af frälsestånd, och den ursprungliga grundtanken, detta judicium parium, som blifvit Adeln förbehållet, genom stadgandet att Adelsmannen i vissa mål skulle omedelbart af Hof-rätt dömmas, har gått förlorad.
Sedan jag sålunda visat att den förmån, som ansetts bestå deri att endast varda dömd af sina likar, i sjelfva verket eller i dess ursprungliga mening för R. o. Ad. icke vidare förefinnes, återstår att efterse huruvida ifrågakomna rättighet för R. o. Ad. medför egen fördel i öfrigt.
Så Den 5 Mars e. m. 209
Så länge rättegångsordningen saknade den utbildning och stadga, som sednare tider medfört, så länge fordringarne på uplysning, skicklighet och rättrådighet hos Under-domrarne icke voro så stora som de numera äro, kunde det vara en fördel alt i vigtigare saker ega Öfver-rätten till sitt forum; men sedan förhållanderne i dessa afseenden blifvit förändrade, torde olägenheterne som medfölja denna R. o. Ad:s rättighet vara vida öfvervägande fördelarne. LagUtsk:s betänk.
N:o 51 vid förra riksdagen äfvensom det betänk., som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, hafva så fullständigt utredt och framhållit dessa olägenheter att föga eller intet är att i detta afseende tillägga.
Att i fråga om boupteckningarnes inlemnande till Rätten, Testamenlers bevakning samt förmyndares förordnande, directe kunna vända sig till den rätt, inom hvars territorial-område man är boende, måste väl anses vara en fördel, emot att nödgas i dessa afseenden vända sig till en rätt i de flesta fall långt aflägsen från hemorten.
I förra fallet är man i tillfälle att sjelf utföra denna angelägenhet utan någon egentlig kostnad; i sednare fallet måste antingen en kostsam resa företagas eller ett ofta kostsamt ombud anlitas.
Att äktenskaps-förord emellan Adliga personer ingifvas till Härads- eller Rådstufvu-rätt stadgas enl. K. K. d. 7 October 1801.
Man har påstått att en större säkerhet för de ingifna handlingarnes bevarande skulle förefinnas uti en Hof-rätts än i en Härads-rätts archiv.
Detta beror dock helt och hållet på den tillsyn, som desse archiver af vederbör, embetsmyndigheter äro underkastade, och sednare tiders erfarenhet har visat att man sökt införa nödig ordning, der sådan möjligen må hafva saknats.
Dessutom förefaller det mig, om saken i sin helhet betraktas, tryggare att vigtiga handlingar förvaras i spridda archiver än i ett enda, hvarest allt på en gång, genom en olyckshändelse kan blifva förstördt.
8åsom skäl emot bifall till LagUtsk:s betänk, har jag hört anföras, att derigenom en olägenhet och en ökad kostnad skulle för R. o. Ad. upslå, i så fall, att man lättare och på billigare villkor skulle kunna erhålla ett ombud att utföra sin talan vid Hof-rätterne än vid Härads-rätterne.
Detta skäl torde böra förfalla när man besinnar, att de mål ang:de frälsemän, som omedelbart af Hof-rätt uptagas, äro jemförelsevis få i förhållande till dem, i afseende på hvilka frälseman redan nu lyder under de allmänna Under-domstolarne, ehuru sjslberörde mål ej sällan äro af den största vigt.
Har det utan olägenhet för adelsmannen hittills låtit sig göra att utföra sin talan i alla de otaliga mål, som Under-rätt redan nu eger att uptaga, mäste olägenheten icke blifva särdeles stor, om arfs- och testamentstvister hädanefter äfvenledes konime under dessa rätters pröfning.
Dessutom är det vida lättare för hvar och en att sjelf bevaka sin rätt vid Härads-rätten der processen är mundtlig, än vid Hof-rällen der processen är skriftlig.
I den reservation, som finnes LagUtsk:s betänk, vidfogad, har reservanten emot bifall till detsamma, anfört alt då en kontroll erfordrades derå att representationsrätten icke varder utöfvad af andra 4 H. 14 210 Den 5 Mars e' ta. än dertill berättigade personer, skulle en sådan gå förlorad, derest betänk, bifölles.
Reservanten medger alt Ulsk. upgjort ett förslag huru dermed skulle förhållas; han ogillar icke förslaget, men tillägger att de deruti meddelade sladganderne icke skulle komma alt efterlefvas.
Men äfven om. hvilket jag dock belviflar, Under-domare i allmänhet äro kände för mindre noggrannhet vid upfyllande af likartade föreskrifter, så frågas om det är ett skäl för att icke bifalla en nyttig reform?
Skall, derföre att ett missbruk finnes, detta lägga hinder i vägen för genomförande af förbättringar inom samhället, eller bör icke belldre missbruket afskaffas, isynnerhet der detta låter sig göra så lätt som i detta fall, der advokat-fiskalerne icke komme att sakna medel att tillhålla Under-domare att fullgöra sina skyldigheter, och kontrollen öfver att de fullgöras icke blifver svår.
Efter upläsningen häraf, tilläde Frih. af Ugglas:
På dessa af mig i största korthet anförda skäl, vågar jag tillstyrka bifall till LagUtsk:s utlät.; men för att vinna den ändring deruti, som Hr Cederschiöld och Gr.
Sparre tillstyrkt i fråga om förmyndare-ärender, vill jag icke motsätta mig återremiss af betänk.
Jag bekänner att jag har svårt att finna af den utredning LagUtsk. gifvit frågan om R. o. Ad:s serskilda forum, alt denna fråga har den ringaste gemenskap med Ståndets representationsrätt.
Jag tror äfven att LagUtsk. efter denna utredning har tydligen ådagalagt, att detta serskilda forum, långt ifrån att innefatta någon fördel för R. o.
Ad., som vore att hålla på,snarare innefattar många stora olägenheter både för dem och för andra medborgare.
Jag vill icke tala om ett förhållande, som icke tyckes om, nemi. adelsmäns cessioner; men jag vill tala om andra förhållanden, såsom att en adelsman dör, ett öde som både den rike och den fattige äro underkastade.
Då en adelsman aflider i en aflägsen ort och stundom lemuar sina sterbhusdelegare i mindre lyckliga omständigheter, så kan det för dem vara ganska känbart, alt nödgas hålla ombud i en aflägsen Hof-rätt för bouptecknings inlemnande, förmyndares förordnande o. s. v. Det måste naturligtvis vara förmånligare för sterbhuset att få dessa angelägenheter besörjda i orten, der den aflidne bott.
För min del kan jag icke finna annat, än att LagUtsk. framställt ganska grundliga skäl för sin mening och då hafva icke heller de skäl, som blifvit åberopade af de talare, hvilka yttrat en motsatt mening, kunnat vara annat än ganska svaga.
Man har ibland annat talat derom att då andra samhällsklasser hafva sina fora privilegiata, så borde också R. o. Ad. hafva sina.
Man har talat om Rådhus-rätterne; men icke äro dessa fora privilegiata; ty der dömas både Adelsmän och alla andra som bo i staden, och det är naturligt derföre att det är en territorial domstol.
Icke heller är Hof-rätten något forum privilegiatum eller kan det anses för att adelsman der dömes af sina likar, ty, såsom det Den 5 Mars e. ra. 211 redan är nämndt, så utgöras Hof-rätternes ledamöter numera icke uteslutande af Adelsmän.
Man liar sagt såsom skäl för afslag, att Hof-rätternas archiver äro bättre ordnade än Härads-rätternas.
Jag medgifver att det f. n. så är; men icke kan detta vara något skäl för att bibehålla detta serskildta forum åt R. o. Ad.
Vi hafva ett stort antal andra medborgare, hvilka hafva samma intressen som R. o. Ad:s ledamöter; men då de andra domstolarnes archiver kunna vara tillräckligt betryggande för deras angelägenheter, så kan jag icke fatta, hvarföre de icke skulle kunna vara det äfven för Adelsmäns.
En talare, det var Hr Carleson, yttrade, alt det vore äfventyrligt att öfverlemna åt Under-domstolarne att bedöma frågor, sorn inverka på någonting så vigligt som representationsrätten.
Jag kan icke finna annat, än att då ett så betydligt antal medborgare i Sverige hafva representationsrätt, d. v. s. kunna blifva representanter, och R. o Ad. endast utgör en del af representationen, så synes något serskildt forum för R. o. Ad. icke af dessa förhållanden påkallas.
Jag vill icke vidare förlänga denna diskussion.