Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag trodde discussionen vara slut i ett redan genom votering afgjordt ämne, anser jag mig likväl skyldig att i anledn. af Hr v. Hartmansdorffs yttrande svara, att om det äfven kan vara förhållandet, att i några län prestetaxan utgår äfven i persedlar, så, i fall Hr v. Hartmansdorff vill göra mig sälskap till Kammnrarchivet, skall jag visa, att prestetaxan i de flesta län förr utgått i persedlar och nu utgöres i penningar.
Hr Den iG Augusti e. m.
Hr Tham, Wolrath, uppläste följandet Emot H. R. o. Ad:s beslut om indragning af lagmansVätterna, samt upphäfvande af bergstingsrätternas domsrätt uti de mål, sorn genom Konungens nåd. författning äro dragna från K. BergsCollegii till K. Svea Hofrätts ompröfvande, får jag härmed reservera mig af följande skäl: 1:0
Hvad angår lagmansrätternas indragning, att i samma mån man lättar utvägar till rättegångars fullföljande, ökar man hågen för tvister; att om alla de mål eller endast ^ af dem, som nu stadna vid lagmansrätternas afgörande, från häradsrätterna directe fullföljas till hofrätterna, dessa skola med ytterligare rättegångar blifva så öfverhopade, att målen antingen i flera år skola ligga oafgjorda, eller ock, för att afhjelpa detta onda, måste hvarje af nuvar. hofrälter tillökas med en ny division af embetsman, till betydlig tunga för statsutgifterna; att ju flera rättegångar, som vid hofrätterna göras anhängiga, ju flera skola i lika proportion dragas till Konungens Högsta Domstol, hvarigenom den redan varande svårigheten, att tvister der ligga alltför länge oafgjorda, antingen skall ökas, eller ock göromålen fördelas på divisioner, hvaraf följer icke allenast upphörandet af enhet i beslut, utan äfven måhända ökadt tjenstemanna-antal och deraf följande nya löneanslag; att denna förändring således, långt ifrån att medföra nytta, skulle i många fall medföra skada och kostnad, samt egentligen endast blifva båtande för dem, som vid hofrätterna föra andras talan, hvilka genom sina i landsorterna varande commissionärer på allt sätt skulle uppmuntra de okunniga, men ofta derföre mäst trätolystna, att i hofrätten fullfölla började rättegångar. 2:0
I afseende på upphörande af bergstingsrätternas domsrätt, att alla sådana frågor, till hvilkas afgörande fordras bergsmannakunskaper i chemi, physik, mathematik och. deras tillämpning i bergsmanna-handteringen, skola öfverlemnäs till personer, som icke äga skyldighet att derom inhemta eller äga kunskap.
.Svea Hofrätt bär hittills ägt någon handledning deraf, att bergmästarne med kunskap i ämnena utredt dem, likasom inför Konungen förr ägdes vägledning af BergsCollegii beslut; men borttagas bergstingsrätternas domsrätt, skola alla sådana mål, hvilkas utredande fordra vetenskapers och bergsmanna-erfarenhets hjelp, öfverlemnas, genom alla instanser, åt okunnigheten, hvilken, om än aldrig så väl understödd af den juridiska enheten, skall famla i mörkret vid ofgörandet af de vigtigaste ägande- och nyttjanderätts-frågor.
Någon annan förmån kan härigenom icke vinnas, än ätt öka häradshöfdingarnas redan många göromål samt deras sportler, och att gifva deras i Lergstnannayrkct lika oerfarna och okunniga, som i menniskokännedom och erfarenhet oofvade substituter tillfälle att efter fördomar och ungdomliga hugskott leka med rättvisan* 12 H. 18 Den 16 Augusti e. m.
Öfvertygad om det för rättvisans oväldiga och på grund af kunskaper verkställda skipande olyckliga inflytande, som den nya juridiska enhetstheorien har inom Representationen, har jag icke velat försöka väcka discussion i denna fråga, utan endast begagna min rätt att reservera mig, hvartill jag lägger den önskan, att
Regeringen må öppna ögonen öfver den skada, som genom den yrkade förändringen skall åstadkommas, såväl som öfver rätta grunden till detta omskapningsbegär, nemi. hågen att göra häradshöfdingarna till de mägtigaste och på allmänheten mest verkande personer i landel, af hvilkas godtycke, örn alla dermed i sammanhang varande förslag lyckades, Regeringen sjelf och dess åtgärder skulle komma att bero.
Företogs till pröfning Oecon.Utskts d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 98 i anledn.. af väckta motioner, angtde gästgifveri- och postskjutsväsendet samt forvagnsinrättningar.
I sammanhang härmed upplästes ett från RondeSt. ankommet prot.-uldr. af d. 3i sisth Juli, innehållande inbjudning till de öfriga RiksSt. alt instämma uti Ståndets genom bifall till Oecon.Utskts betänk.
Wto g8 fattade beslut.
Då jag ej kunnat bi träda de äsigter, sorn inom Utsk. gjort sig gällande i detta ämne , och jag endast i största korthet vidrört motiverna derför uti min reservation emot Utskrs beslut, utber jag mig att UU litet närmare få utveckla min mening.
Utsk. har såsom grund för sitt beslut antagit, hvad som å g:de sidan blifvit framstäldt: ”men desto mera angeläget linner ”Utsk. vara att fästa uppmärksamhet uppå behofvet att i ^möjligaste måtto lyfta denna börda från jordbruket.
Utsk. ”dräger icke i betänk, att förklara detta för en högst vigtig ”samhällsangelägenhet; och lärer roan svårligen kunna påräkna några särdeles vasendtliga framsteg tili ett förbät”tradt åkerbruk och hushållningssätt hos allmogen, likasom ”1 dess sedliga bildning, innan en reform af skjutsväsendet ”kunnat åstadkommas.’'
Jag värderar visserligen de ädla motiverna hos Utsk-. att söka lätta det betryckta jordbruket; men jag har dock den öfvertygelse, att Utsk. af sin välvilja för jordbruket låtit hänföra sig att sé olägenheter, der de icke finnas, eller att se dem med förstoringsglas.
Jag vill först fästa uppmärksamhet på det yttrade omdömet, att framsteg uti ett förbättradt jordbruk hindras genom nuvar. skjutsväsende.
Jag tror, att denna sats icke ar sä allmänt tillämplig, sorn Utsk. ansett densamma.
Jag tror, att den endast kan tillämpas på ett eller annat ställe, såsom närmast liufvudstaden eller i de orter, der mycken skjuts utgår; och jag påstår, att äfven på dessa ställen skjutsandet lemnar en icke obetydlig vinning för dem, som bruka sina Den >6 Augusti e. in. Lemman.
Om man, såsom mig synes rättast, fäster mera afseende på personen, som innehar jorden, än på sjelfva jorden, måste man också medgifva, att det hushållningssätt är det rättaste, som medför den största inkomsten.
Men vill man förbigå dessa ställen oell fästa sig vid andra ställen i landsorterna, mäste man erkänna, att då man reser kring landet, finner man på gäslgifvaregårdarna, eller den närmaste trakten deromkring, jordbruket icke vara på sämre ståndpunkt, än på derifrån aflägset belägna och således icke skjutsskyldiga hemman.
Samma klagan, som Utsk. anfört emot skjutsbestyret, kunde tillämpas på skogsbruket; ty hvem kan neka, att i de orter, der tillgång på skog finnes, sysselsätter sig allmogen mera med att köra sina skogseffecter till torgs, än med att nedlägga arbete på jordlaruket?
Jag skulle likväl tro, att man ej genom några författningar ville hindra denna rörelse, Utsk. säger, att skjutslegan är en för jorden tryckande börda.
Äfven detta påstående tror jag endast ganska localt kunna tillämpas.
Jag tror, att det finnes många orter, der skjutsningsbestyret är ringa betungande och deremot kan anses såsom en binäring.
Då man tänker sig förhållandet med våra bönder i allmänhet, som hafva mindre jordbruk, finner man, att de ej hafva nog med ett par dragare, utan måste hafva ett par hästar jemte ett par oxar.
Men de hafi?
va icke heller full sysselsättning för 2:ne par dragare.
De mäste således, för att icke kostnaden för dessa dragare må blifva alltför stor, söka någon bifört jonst på dem, hvilket endast kan ske genom foror eller skjutsning; och då foror på de flesta ställen svårligen kunna erhållas, återstår endast utvägen alt genom skjutsning draga någon fördel af dessa dragare, då de ej för jordbruket behöfvas, Skjutsningen kan i vårt land bestridas med mindre dyrbara hästar, och fordrar således ringa förlag.
Jag tror således, att skjutsningen i allmänhet är fördelaktig för allmogen, och att den så mycket mindre bör borttagas nu, då jordbrukets producter snarare fallit än stigit j pris och penningebristen i landet förökat sig.
Jag vill dock erkänna, att skjutsningsskyh» digheten i vissa orter är tryckande och besvärlig; men uen är det icke nu mera än förut, Man mäste deremot erkänna, att den stigande bildningen lios dem, som begagna skjuts, baft till följd, alt sällan de skjutsande hafva att beklaga sig öfver de resandes framfart, Nu åka icke, såsom t8og, 2:ne personer efter en häst och nödgas icke skjutsbonden springa bredvid.
Skjutslegan har blifvit förhöjd och ångbåtsfärderna hafva underlättat skjulsningsskyldigheten.
Vågar jag således antaga, att detta onus icke är förstoradt, hvilket jag ej tror att någon kan påstå, så ser jag intet bestämdt skäl, hvarföre de personer, som ärft eller förvärft sina hemman med samma onus, skola derifrån befrias.
Utsk. bar sagt pag. 12:
"Det torde vara så mycket billigare, att de skjuts - Den 16 Augusti c. m. ”skyldige vidkännas ett sådant tillskott, som skjutsningsskyl”digheten ostridigt är ett åliggande för dem, oell de följaktligen böra erlägga någon afgift för befrielsen derifrån.”
Utsk. har således uttryckligen erkänt, att det är de personers skyldighet, sorn af ålder haft detta onus, att än vidare utgöra detsamma.
Jag kan icke finna annat, än alt, om man ville befria dem från detta onus, vore det ungefär detsamma, som att skänka dem en viss proc., hvilken man skulle taga från andra medborgare; ty dessa skulle blifva lidande derigenom, alt de allmänna skattebördorna komme att ökas, emedan alla resor i Kronans ärender, alla fångtransporter skulle fördyras; man nödgades öka lönerna för alla de tjenstemän, till hvilkas befattning det hörer att göra resor, fororna blefve dyrare, communicationerna inom landet blefve försvårade, samt de, som bo längre än mil från gästgifvaregårdarna och förut beräknat inkomst af skjutsningen, skulle blifva hindrade alt vinna denna fördel.
Utsk. har ytterligare sagt, att den sedliga bildningen hos allmogen ej kan göra framsteg, så länge det nuvar. skjutsväsendet bibehålies.
I detta afseende åberopar jäg, hvad jag yttrat i min reservation.
Jag har nemi. sagt, att fruktansvärd! vore, alt största delen af entreprenörernas drängar och skjutsgossar, hvilka under tjenstetiden vid gästgifvaregården kunna fullkomligen inöfva sig i kroglifvets vanor, skola derifrån ej sällan utgå bland allmogen såsom monitorer i osedlighet; och jag Vågar tillägga, att det onda, som nu äger runi endast i en del af landet eller der hållstugor finnas, äfven komme att sprida sig till det öfriga landet, der hållskjuts ej äger rum.
Sä mycket om grunderna; nu några ord om de resultater, hvartill Utsk. på dessa grunder kommit.
Jag tror, att den föreslagna olikheten i skjutslegan skulle verka missnöje och utså frön till oenighet bland allmogen.
Afundsjukan är en epidemi, som snarare bör botas, än underblåsas; och underblåsas skulle den, om allmogen erhölle så olika skjutslega, att den på ett afstånd af 2 a 3 mil utginge på ena stället med 16 och på det andra med 36 sk. för milen, att förtiga alla de olägenheter, hvarför resande genom prejerier blefve blottställda.
Jag är öfvertygad, att tillen början Regeringen blefve öfverhopad med klagomål och att vid nästa riksdag en mängd motioner skulle inkomma i frågor om förhöjning i skjutslegan, tills den blefve lika öfverallt, och derigenom skulle just det onda åstadkommas, som Utsk, anser böra hindras, då Utsk. pag. i3 yttrat, att en allmän tillökning i skjutslegan utan undantag skulle möjligen föranleda uppstegring i den lega eller de vilkor, som för foror eller forslingar af varor vanligen betingas.
Det förslag, alt röstantalet inom hvarje skjutslag skall afgöra, huruvida skjutslaget vill med särskildt tillskott befrämja entreprenaden, kunde blifva ganska vådligt för dem, Den 16
Au gu» ti e. m. som bo utöfver £ mil från* gästgifvaregården, såvida de flestas hemman vore belägna inom den mil; ty då stöde det i deras slön att bestämma delta tillskott, hvaraf de sjelfva droge nyttan, till så högt belopp de behagade, och det voro endast de, hvilka bodde längre från gästgifvaregården, sorn finge erlägga betalningen.
Att åter den föreslagna förhöjningen af skjutslegan lill 24 * 36 sk., hvilken troligen, då den vid nästa riksdag, enligt hvad jag nämnt, skulle jemna sig, komme att bestämmas till 32 sk., är alltför öfverdrifven, hoppas jag alla skola inse, och jag behöfver derföre ej vara vidlyftig för att bevisa det.
Jag vill blott anföra, att man för den nuvar. skjutslegan lätt kan betinga sig skjuts, och såsom exempel andraga, att fångskjutsen nästan öfverallt för vanlig lega bestrides på entreprenad; hvarjemte jag får fästa uppmärksamhet derpå, att skjutslegan ganska lätt kan förhöjas, men att det blefve svårare att förminska den en annan gång.
Efter min öfvertygelse är det egentligen hållskjutsen, som är besvärlig; men många vigtiga steg hafva blifvit tagna för att afhjelpa denna besvärlighet.
Deribland vill jag först nämna den berömvärda diligence-inrättnihgen emellan Stockholm och Upsala, som redan åtnjuter understöd genom ersättning af de hållskjutsskyldiga.
Jag tror, att en dylik förmån kunde lemnäs diligencen på vägen mellan Stockholm och Götheborg, och skulle jemväl tro, alt en dylik diligencefart kunde emot enahanda fördel inrättas på vägen emellan Stockholm och Ystad; hvarjemte jag anser dessa inrättningar, på sätt TJtsk. tillstyrkt, böra understödjas genom g:de hufvudtileln och postmedlen, och jag vore ej obenägen att med min röst biträda, att de enskilda förluster, som på diligence-inrättningarna blifvit gjorda, må af slaten ersättas.
Men utom dessa medel till hållskjutsens underlättande har den redan till stor del blifvit lindrad genom enskilda ac corder om skjutsningens utgörande; och jag tror, att dessa enskilda-accorder, som, ulan att de forceras, kunde i betydlig mån tilltaga, skulle ganska mycket befordras, om K.
M:s nåd. bref till Dess Bef:h:de af d. i3 Aug. 1810 förnyades.
Jag vet, utt det då icke hade önskad verkan; men nu, sedan folket lärt sig bättre känna behofvet och fördelarna af dylika entreprenader, skulle förnyandet af detta K. bref säkerligen befrämja dem; och detta synes vara den enda åtgärd, som af Riksdagsmännen Olof Jeppsson och Pehr Nilsson, äfvensom några andra motionärer inom BondeSt., varit åsyftad.
Slutligen vill jag i fråga om sjelfva skjutslegan erkänna, att det vanligen icke är lönande alt skjutsa mecj en häst, och derföre tror jag, man kunde stadga en viss betalning för hvarje skjutskarl, som medföljer.
Om denna betalning bestämdes till 4 sk. b:co för milen, skulle sådant ungefärligen motsvara, hvad den skjutsande genom arbete kunnat för - Den i6 Augusti c. m. tjena under den tid, sora till skjutsningen åtgår.
Jag yrkar återremiss af Utsk:s betänk., hvarvid detta anförande torde få medfölja.
Ehuru jag icke anser mig äga de fullständiga Jocala upplysningar, som äro nödiga för att rätt bedöma verkningarna och följderna af Utsk:s i förevar, betänkande afgifna förslag, anhåller jag alt i anledn. af detsamma få framföra några anmärkningar till Utsk:s öfvervägande.
Jag önskar, likasom Utsk., reformer i vårt skjutsväsende, såsom i allt annat, der de behöfvas och äro angelägna; men jag tror, att man bör noga tillse och beräkna, att de förändringar, man går att vidtaga, äro verkliga förbättringar och leda till det mål, man dermed bör åsyfta.
Utsk. anför i ingressen till sitt betänk., ”att skjutsningsbesväret utöfvar på landets tillstånd och allmogen isynnerhet ett högst menligt inflytande, och att man svårligen kan påräkna några särdeles väsendlliga framsteg i ett förbättradt åkerbruk och hushållnihgssätt hos allmogen, likasom i dess sedliga bildning, innan en reform af skjutsväsendet kunnat åstadkommas; att denna skyldighet vore för jordbruket en stor börda, hvars lyftande derifrån vore en högst vigtig samhällsangelägenhet, och att allt detta vore en inom RiksSt. uttalad och af allmänna opinionen stadgad gemensam öfvertygelse.
” I dessa allmänna reflexioner, såsom hufvudgrunder för sitt förslag, fruktar jag Utsk. gått nog långt och afmålat tyngden och olägenheterna af skjutsningsbesväret med nog starka färger.
Att skjutsningsskyldigheten ali— manligen är en stor tunga för jordbruket äger icke, i min tanka, behörig grund.
Förhållandet är härutinnan, som med flera andra onera i vårt land, mycket localt; på många ställen är ostridigt denna skyldighet ett mer och mindre tryckande onus; på andra kan hemmansägaren anses derför ersatt genom den erhållna skjutslegan, och på ännu andra ställen anses det som en förmån och en utväg till biförtjenst.
Från förstnämnda ställen klagas med skäl öfver detta onus och yrkas befrielse; från de andra är afsiglen endast att få högre skjutslega, utan alt man vill afstå rättigheten att skjutsa.
Detta förhållande styrkes äfven af flera i ämnet afgifna yttranden inom BondeSt. såväl vid denna som föregående riksdagar.
Hvad sjelfva rättsenligheten af skyldigheten angår, kan man säga, att det är lika litet rätt, att jorden skall hålla vägar och broar som att skjutsa, och för det förra besväret erhålles ingen ersättning.
— Att skjutsningsskyldigheten har ett menligt inflytande på sjelfva jordbrukshandteringen är visserligen grundadt; dock i min tanka icke till den grad, Utsk. uppgifver, eller att några väsendtliga framsteg i ett förbättradt åkerbruk hos allmogen i följd deraf ej kunna påräknas.
Äfven delta är högst olika
Den 16 Augusti e. m. *13 på olilsa localer, och beror af den större eller mindre tunga, skjutsningen medför; man kan dessutom taga för afgjordt, att, äfven om hemmansägaren från skjutsningsskyldigheten befrias, han, enär han för sitt åkerbruk och annat har behof af hästar, skall i allt fall söka genom skjutsning på ett eller annat sätt vinna en biförtjenst, när tillfälle med förmån erbjuder sig dertill.
Meia uppmärksamhet förtjena onekl. de skadliga följder, som i moraliskt hänseende uppkomma af skjutsningsskyldigheten genom de skjutsandes sysslolösa vistande på gästgifvaregårdarna; men det är egentligen endast genom hållskjutsen, som detta onda kan anses åstadkommas, icke synncrl. genom reservskjutsen, för hvars bestridande den skjutsande oftast icke behöfver uppehålla sig på gästgifvaregården.
Bonden skall, som ofvan sagdt är, äfven om sk juts— ningsskyldigheten som en pligt vore afskaffad, på ett eller annat sätt förtjena genom skjutsning, och har då tillfälle till besök på sådana ställen; och det förekommes hvarken genom diligencer, ej heller genom entreprenader, på det sätt Utsk. nu föreslagit dem.
Utsk:s egentliga project till reform i vårt skjutsväsende går ut på entreprenader af skjutsen.
För dessa entreprenader tillåter Utsk., utan undantag eller vilkor, begagnandet af hästar, befintliga på ställen inom i mil från gästgifvaregården.
Häraf uppkommer, att dels hemmansägare, boende inom ^ mil från gästgifvaregården, kunna öfvertaga skjutsen, dels att en person kan göra det, under öfverenskommande med de förra att dertill begagna deras hästar.
Detta kan, efter mitt begrepp, icke kallas en åt det af Utsk. åsyftade ändamål ledande skjutsentreprenad, enär entreprenörerna dels kunna utgöras endast af en hop jordbrukande hemmansägare, dels icke äro förbundna att på skjutsstället hålla en enda häst.
Man synes kunna nästan bestämdt förese, att på de flesta ställen, der skjutslagen afstå sin rätt att skjutsa och skjutsningen icke är synnerligen betungande, samt hemman inom mil från gästgifvaregården finnas alt tillgå, entreprenader af denna beskaffenhet komma att äga rum för att vinna den derför bestådda högre skjutslega, alldeles icke, såsom afsigten med denna skjutslega bör vara, eller att en entreprenör med egna hästar uppehåller skjutsen, såsom en särskild, från jordbruket afskiljd näring.
De egentliga ändamålen med reformen vunnes då icke.
Skjutsningsskyldigheten blefve väl icke tvungen, men i allt öfrigt uppkomme ingen annan egentlig förändring, än att skjutslagen öfverflyttade?
på hemman inom -i mil från gästgifvaregårdarna, och följderna af skjutsningen skulle med alla sina omnämnda olägenheter för dessa jordbrukare qvarstå, om icke ökas; skjutslegan förhöjdes 5o proc. för de resande, utan att sådant på många ställen behöfdes såsom ersättning för skjutsningstungan.
Om således förslaget, efter min tanka, skall blifva i någon mån antagligt, mäste entreprenören på sjelf - *44 Den 16 Augusti c. m. va skjutsstationen hålla åtminstone ett visst antal egna hSstar, hvilket antal minst bör utgöra hälften af den häststyrka, som vid stationen, såsom nödig för resandes fortskaffande, fastställes; rätteligen borde han hålla alla, på sätt i K. circulärbrefven af åren 1810 och 1824 i ämnet åsyftas.
Men då detta för närvar, troligen vore detsamma, sorn att få eller inga entreprenader blefve af, kunde lämpligt vara att till en början, under öfvergångsperioden till ett annat system, stadga denna medelväg; antages åter icke detta tillägg till förslaget, synes åtminstone för mig detsamma icke innefatta en reform åt något bättre, utan hufvudsakligen blott en tillökning i skjutslegan, oftast der den icke behöfdes; och att den isynnerhet då skall verka på förhöjda forlöner, derom är ingen tvifvel.
Man ser också af reservationerna vid Utskts betänk., hurusom BondeStts ledamöter yrkat utsträckning till dubbelt i det afstånd från gästgifvaregårdarna, derifrån hästar för entreprenaderna må kunna begagnas; ett yrkande, som mera synes åsyfta skjutsens bibehållande åt de skjutsskyldiga mot högre betalning, än verkliga och ändamålsenliga skjutsentreprenaders beredande.
Troligen skola några entreprenader, särdeles tillen början, icke äga rum på manga gästgifvaregårdar, emedan, på vissa, skjutslegans förhöjning ändå icke blir tillräcklig ersättning för en sådan entreprenör, och de skjutsskyldiga icke vilja lemna några bidrag dertill, och åter på många skjutslagen icke vilja afstå sin rätt att skjutsa.
Häraf uppkommer då den följd, att skjutslegan blir på en del ställen 5o proc. högre än på andra, utun att, såsom egentligen vara borde, skjutstungan är dertill orsaken.
Detta är visserligen en olämplighet, som säkert kommer att gifva aidedning till klander och missnöje, men som lärer få tålas, om man vill sakens framgång.
Vid sjelfva detaillerna af förslaget hafva förekommit mig några visserligen mindre anmärkningar.
Uti 2 mom. synes af orden: vid hvarje blifvande skjutsstation, som skulle frågan vara att ändra de nuvarande.
Det föranleder i min tanka flera svårigheter och lärer böra undvikas, så vidt icke nödvändigheten ovilkorligen påkallade det.
Ordet blifvande torde gerna kunna utgå.
Likså synas förslag till den förhöjda skjutslegan icke behöfva upprättas i annat fall, än då den skulle öfverstiga 24 sk., emedan, enligt i morn., detta belopp ovilkorligen får af hvarje entreprenör uppbäras.
Dessa förslag böra icke heller, efter 3 morn., i annat fall underställas K.
M:s pröfning, än då skjutsförhöjningen öfverstiger 24 sk.
I 4 och 7 mom. förekomma, i afseende på vederbörandes hörande i ämnet, orden: skjutsskyldige districtvis och sk juts distr i c t.
Me ningen lärer väl icke kunna vara annan, än att skjutslagen till hvarje gästgifvaregård böra i frågan särskildt höras och Den 16 Augusti e. m. l45 och yttra sig och hvilket derföre borde för tydlighetens skull uttryckas.
Utsk. har vidare föreslagit: <i) Att hos K.
M. må begäras, det i anledning af denna föreslagna nya reglering en ny skjuts- och gästgifveri-ordning må utarbetas.
Mig förekommer, som detta vore väl tidigt, innan någon närmare erfarenhet vunnits, om den nya skjutsregleringen kan införas och blifva beståndande.
Emedlertid synas blott de interimsföreskrifter böra till efterrättelse meddelas, som i följd af denna reglering kunna finnas nödiga. b) Att hos K.
M. må begäras, att forvagns- och diligence-inrättningar må äfven af g:de hufvudt i te In erhålla understöd.
Detta anser jag icke lämpligt eller med titelns rätta föremål förenligt, äfvensom titelns tillgångar icke medgifva del.
Dessutom hafva RiksSt., såsom jag vill påminna mig, redan vid pröfningen af 2.‘dra hufvudtiteln medgifvit ett sådant understöd af postmedlen, och detta torde för närvar, vara nog.