Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En hvar af R. o. Ad:s medlemmar, som linner denna pligt för lung att uppfylla, står det ju öppet ali när som helst afsäga sig adelsskapet, och såmedelst befria sig från densamma.
Af hvad jag nu yttrat må man dock ej draga den slutsats, sorn skulle jag gilla det inom Adeln gällande representationssättet.
Dess felaktiga och ändamålsvidriga beskaffenhet ligger i öppen dag; men jag anser dock felet ej vara större, än alt det kan afhjelpas.
Föredrogs Gr. Frölichs, David, d. 25 sistl.
Aug. på bordet lagda motion, alt ett särskildt Utsk. måtte tillsättas, för alt afgifva betänk, öfver landets financiella och ekonomiska ställning, eller 140 Den 4 September f. m. ock en comité efter riksdagens slut må för samma ändamål tillförordnas; hvarvid H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf, att detta mål blifvit först å föredragningslistan uppfördt, derföre att R. o. Ad. under d. 26 sisth Aug. beslutat, att detsamma borde hvila till föredragning denna dag.
Innan jag anhåller att få något vidare utveckla motiverne i min motion, ber jag att få preliminärt framställa en delning deraf, som torde öfverensstämma med de anmärkmr emot dess dubbla egenskap, som blifvit gjorda.
Man har nemi. ansett, att uti densamma finnas tvenne motioner, den ena om tillsättande af ett särskildt Ulsk., och den andra om anslag till en comité', som efter riksdagens slut borde, när K.
M. så fann för godt, företaga financefrågorne.
Ehuruväl jag nu ansett mig böra sammanställa dessa ämnen uti en och samma motion, emedan begge hade alldeles samma motiver, och ehuru den ena blott kan anses vara en förberedande åtgärd för den andra, finnér jag dock, alt det för discussionen på detta rum är lämpligare att för närvar, endast laga under öfvervägande den första frågan, nemi. om formerande af ett särskildt Utsk.
Jag anhåller likväl att, då det visar sig hvad utgången af den första frågan blir, få vid ett annat tillfälle fullfölja den sednare, nemi. vid det tillfälle, då det möjligen visat sig, om jag irrat mig derutinnan, att det särskilda Utsk., om det blir formeradt, eller huruvida de nuvar.
Utskrn, om icke något särskildt Utsk. bildas, kunna fullgöra hvad nationen och representationen af dem vänta.
Jag anhåller att II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, täcktes inhemta Ståndets bifall, huruvida det tillåter en så beskaffad procedur, och att derefter å nyo få ordet.
Frölich förklarat, det han nu icke fullföljde mer än första delen af sin motion, syntes deraf blifva en följd, att endast denna del nu borde komma under öfverläggning, och vore del Gr.
Frölich naturligtvis obetaget att, sedan beslut derom blifvit fattadt, framställa den motion, som deraf grundlagsenlig! kunde föranledas.
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med uppläsning af hela denna motion, ehuru jag är öfvertygad om, att ganska få tagit kännedom af moliverna deruti.
Jag beklagar mycket, att Hr Riskop Agardhs anförande för 8 dagar sedan, hvilket jag trodde skulle bli publiceradt, och hvilket jag åberopat, såsom en ingress och motivering för min motion, hitintills icke visat sig tryckt i någon af våra tidningar, ehuru jag dertill enskildt uppmanat, icke en, utan flera gånger.
Det är således för de fleste af Ståndets ledamöter, som troligen icke kommit i tillfälle att läsa Riskop Agardhs anförande, alldeles icke klart, att fäderneslandets financiella ställning är sådan, att den påkallar några allvarlige åtgärder af R.
Möjligen tror derföre mången, äfven inom detta Hus, alt det skulle göra tillfyllest, att låta BancoUtsk., Bevilln.Utsk. och Ekon.-Ulsk. hvar för sig handlägga sådana frågor, som till sin natur äro financiella, men sorn grundlagen ålägger alt remittera till hvardera af dessa Utsk.
Icke dess mindre är jag ännu öfver - Den 4 September f. m. 141 fygad, att det skulle kunna lyckas mig ådagalägga, att det just nu är tidpunkten att en gång för alla sluta upp med den provisoriska lagstiftningen uti tinancerna, som torde vara en af de största orsakerne till dessas nuvar. dåliga beskaffenhet.
Denna provisoriska lagstiftning har likväl icke allenast en direct menlig följd, utan tyvärr har den ännn en annan indirect, nemi. att den complett förvirrat opinionerna och gjort det i allmänhet omöjligt för någon att kunna bedömma, om något system följes, och hvilket.
Jag har derföre trott, att R.
St. borde, genom tillsättande af ett särskildt Utsk., visa, att de erkände den grundsatsen, att man fullständigt borde omfatta alla ämnen, som dermed äga gemenskap, innan man åtminstone vidtoge någon förändring eller reorganisation af rikets penningeverk, och förr än man gått till grunden med sådan undersökning.
Detta anser jag således vara hufvudmotivet för R.
St. att bevilja motionen, äfven om deraf icke skulle kunna vid denna riksdag uppstå den directa fördelen att få något fullkomligt financeproject till R.
St:s afgörande öfverlemnadt.
Jag har tvertom, genom den andra motionen, som för närvar, är afskild ifrån discussionen, tillräckligen ådagalagt, att jag icke med full visshet hoppades, att detta Utsk. skulle kunna fullgöra representationens önskan, men icke dess mindre tror jag, att man borde börja med att såmedelst uppställa principen.
Innan något inkast ännu blifvit gjordt emot min motion, anser jag mig först höra ingå i en liten detalj örn det sätt, hvarpå jag tror, att det nya Utsk. kunde ändamålsenligast förfara, och sedan skall jag anhålla, att få göra några reflectioner i allmänhet öfver de (inanciella förhållandena, sådana som jag har uppfattat dem.
Jag skulle tro, att Utsk., då det fått till sig remitterade de särskilda motionerne, på långt när icke behöfde uteslutande tillegna sig allesammans, utan blott sådana, hvilkas syftning syntes, efter Utsk:s ompröfvande, kunna blifva till hinder för en ordentlig financereglering i fall de vunne framgång.
Så fort nemi.
Utsk. icke fann, attén motion hade sådan natur att kunna förhindra en allmän financereglering, så skulle Utsk., såsom ett detaljämne, återskicka motionen till det Utsk., till hvilken den först blifvit remitterad.
Detta särskilda Utsk. skulle således endast uppfatta, huruvida en och annan motions tendens vore sådan, att den borde besvaras af de Utsk., lill hvilkas handläggning de blifvit öfverlemnade.
Dessa Utskis utlåtm kunde sedan efter omständigheterne begagnas såsom malerialier vid utarbetande af det särskilda Utskis generella förslag.
Genom denna förklaring tror jag mig hafva undanröjt det inkast, att man genom Utskis tillvaro skulle särdeles mycket förhindra de öfriga Utskms verksamhet.
Dernäst skall jag försöka att utreda, huru de nuvar. opinionerna om våra financer äro beskaffade.
Ehuru jag icke lyckats i mitt bemödande att få öfverse alla de motioner, som varit inom de särskilda Stånden afgifne uti finance-ärenden, så torde jag dock kunna få indela dem uti 2 classer, af hvilka likväl den första har 2me ganska markerade underafdelningar.
Till den första classen af de financiella opinionerna i vårt land anser jag höra dem, som äro framkallade af den allmänna skuldsättningen.
Det finnes otvif - 142 Den 4 September f. m. velaktigt. en ganska stor mängd medborgare inom vårt samhälle, som endast betrakta financc-reglering och reglering af bankfrågan såsom vehikler för deras önskan alt få större rörelsecapitaler, emedan de känna tryckningen af redan gjorda skulder.
Detta tror jag vara det första stora motivet, ehuru man får höra våra financierer med denna opinon äfven yttra sig om fördelen, som skulle uppkomma för landet af ett större rörelsecapital, hvilket skulle sätta nya krafter i verksamhet, och således gifva förkofran åt industrien, samt åstadkomma ett allmänt nationalvälslånd.
För dessa anses minskningen i rikets sedelstock såsom ett oomkullstötlig! argument för nödvändigheten att, som man säger, släppa ut mera penningar.
Denna financiella opinion utmärker sig dock för en särdeles obenägenhet alt betrakta hvart del skulle leda, icke allenast för bankens silfverfond, utan äfven för den slutliga normen af värden, nationens egendomsinneliafvare emellan, om en större masSa af sedelmynt utsläpptes i rörelsen.
De synas ännu icke äga fullt klart begrepp om en af financevetenskapens mest obestridliga satser, att, vid fri ut- och invexling af ett på metallisk valuta grundadt sedelmynt, detsammas rätta belopp reglerar sig sjelft efter rörelsens belopp, och alt ett rörelsecapital icke kan medelst lifgifvande af nya qvantileter sedlar ökas, utan att förminska totalvärdet af det hela; de tro, mer eller mindre bestämdt, att ett nytt antal af sedlar skulle vara detsamma, som ett nytt qvantum af capital.
Derföre nyttja de vanligtvis ordet rörelsecapital, ehuru detta ord betyder, icke endast den circulerande sedelmassan, utan äfven alla de capitaler, hvarmed rörelsen bedrifves uti de särskilda näringarne, således äfven mdimaterier, ämnade till produetion, spanmål och hvarjehanda slags förlager, nödiga för näringarne.
De tro således, att om man ökar hvad jag skulle vilja med mera bestämdhet i namnet kalla myntmassa, så skall äfven rörelsecapitalet ökas.
Denna opinion är väl icke svår alt hos sansadt och förnuftigt folk vederlägga, om man kommer derhän att kunna bringa dess förfäktare till diseussion och till att åhöra skäl, men den är farlig, derföre att den har sitt tillhåll hos stora massor bland folket, och att dessa massor finnas påtränga, så vid denna som vid förra riksdagar, till den grad, att verkningen af denna tryckning, i fall den icke kan afledas, ofta är oemotståndlig.
Man yrkar förökning af disconteringen och fasligbelåningen i R.
St:s bank, samt alla sådana utvägar, som för tillfället afhjelpa förlägenheten , utan att derföre undersöka hvarifrån förlägenheten kommer.
Invänder man nu möjligen emot mig personligen, att jag nu talar emot en så beskaffad sedelemission, då det likväl är bekant, all jag icke obetydligt bidragit till den första af sådana anstalter, jag menar privatbanker, af hvilka sedermera flere uppstått, och som utspridt ett ganska betydligt qvantum af sedlar inom landet; så svarar jag, att en sådan anmärkn. kan jag möta med den observation, att då för tiden, när dessa privatbanker af mig så ifrigt förfäktades, och jag sökte att få en lag för desamma, då existerade en annan financiel calamitet af svår natur, nemi. att II.
St:s bank och hufvudstadens capitalintressen cen - Dea 4 September f. m. 143 traliserat all capitalrörelso, till skada för landsbyggden.
Jag tror, att nu alla de, som äga grundade anmärkn:r att göra emot privatbanksrörelsen och emot deras existens, mäste erkänna, att utom dem hade det varit omöjligt att bryta denna centralisation, och alt dessa banker för sin tid voro ändamålsenliga, äfven om de i mångas tycke gått för långt, i synnerhet på den vägen alt söka en hög räntevinst, och derigenom till följd af reaclionens vanliga princip, framkallat afvoghet och ovilja emot sig.
Då jag sökt besvara detta inkast, så vill jag icke nu vidare uppehålla mig vid opinionen om privatbanksystemet särskildt; ty det måste medgifvas, att detta blott är en detalj af financefrågorne i sin helhet, och alt denna detalj således i min tanka kan uteslutas från discussionen.
Den andra fraclionen af denna opinion vill äfven hafva ett större rörelsecapital, men går så mycket klokare tillväga, att den anser det vara nödvändigt, att såsom bas för ett sådant rörelsecapital antingen måste bildas nya fonder, medelst upplåning af silfver utifrån, eller ock genom inrättande af ett s. k. fondsystem.
Åtskilliga brochurer hafva circulerat före riksdagen, och dagligen spridas ännu sådana inom Stånden.
Jag har en här i mina händer, som säges hufvudsakligen vara en reproduction af hvad en författare redan för flere år sedan i skrift framlagt, och titeln derpå är ”Om fond- eller stocksystemets tillämpning i Sverige.”
Då jag för min del icke äger tillfälle, annorlunda än här till protocollet, offentligen yttra mina tankar, så anhåller jag få nämna, att jag icke finner, jag bekänner det med ledsnad, alt denne författare, som i öfrigt sysselsätter sig så mycket med våra politiska ärenden, har visat, att han äger någon fast opinion om financerne, utan förordar än en opinion än en annan, och således bidrager i sin mån att öka den stora confusionen inom landet rör:de financerna.
Jag nödgas derföre nu möjligen trötta R. o. Ad. med några anmärkn:r, framkastade öfver så beskaffade brochurer.
Här är en märklig sats framlagd på den 6:te och Tide sidan, nemi. den som förklarar, att ”hvad Staten ger ut, förblifver inom Staten, emedan Statens medborgare vinna i form af afsättnings-, arbetsoch förtjensttillgång hvad statsmedborgaren betalar i form af beskattning.
" Författaren har velat visa, att förhållandet är annat med den enskilda hushållningen och den allmänna.
Deruti har han visserligen rätt, men när han framställer en så absolut sats, som den, alt Staten skulle kunna gifva ut hvilket qvantum som helst, utan att det skulle kunna förorsaka förluster, icke blott för Staten såsom sådan, och uti en sammanfattning af folkets krafter och förmögenhet, utan äfven för sjelfva individerne bland folket, så tror jag alt han begått ett stort misstag, och detta väsendtliga misstag består deruti, att han ingenstädes i denna brochur, som för öfrigt vittnar om mycken bekantskap med det tekniska i fondverket, och är med mycken logik författad, lemnat uppmärksamhet deråt, att det finnes, utom arbetskrafter och capitaler till sysselsättning för dessa arbetskrafter, äfven ett 3:dje hufvudsakligt moment, för att åstadkomma välstånd, nemi. besparing.
Om man således, mine Hrr, efter denne författares åsigter, skulle hafva vid - 144 Den 4 September f. m. tagit operationer, hvarigenom man successive spridt 16 millioner artificielt rörelsecapital i landet, så har man icke betänkt, om man derigenom .äfven fastställt några säkra grunder och garantier derför, att dessa 16 millioner blifvit använda på ett sätt, som verkligen beredde vinster, hvars besparingar ökade förmögenheten, utan hufvudsakliga afsigten synes vara, möjligen att bereda fördelar åt några fnnctionärer, eller ock, frän den vackraste sidan betraktade, att få inleda åtskilliga statsbestyr, till utseendet storartade, men som, långt ifrån att garantera förmögenhetens tillväxt och stadga, capitalernes säkra gång genom besparingar, tvertom befordra den, ty värr, allt för stora benägenheten hos folket att vilja lefva stort och icke tänka på, att rätta munnen efter matsäcken.
Jag vet, att förebilden för detta förslag finnes i den beryktade stora Engelsmannen Pitt’s förslag, då han i förra seklet, under det stora kriget med Frankrike, på detta sätt artificielt skaffade nya medel åt Engelska folket, hvarmed detta folk utvecklade en större kraft och sluteligen kom lill nuvar. resultater af supremati, icke allenast uti sin financiella ställning, utan i merkantilt och politiskt afseende.
Jag hemställer likväl, mine Hrr, om någon analogi i afseende på våra förhållanden kan dragas, så att tillräckliga skäl för oss att efterapa detta system förefinnas.
Engelska folket var väl i afseende på sin industri stående på en mycket lägre punkt än den är nu, men dess politiska krafter voro jemngoda, om icke redan större än de fleste andra nationers.
Fondsystemet gaf nationen medel att, genom anticipation på framliden, i ett ögonblick höja sig öfver alla andra, så att den kunde krossa den Spanska och FTanska handeln och sjöfarten, under det den länkade hela det öfriga Europas rörelser efter sina egna intressen.
Men livar finnes väl för oss något ändamål, som ens i ringaste mån kan sträfva till likhet häruti med det Engelska?
Hvilka colonier och ultramarinska fästningar skulle väl Sverige bemäktiga sig, för att, med hänvisande på dessa tecken till makt och inflytande, tysta den klagan öfver oerhörda skatter, som den ofantliga statsskulden äfven i England framkallar?
Tillfället för England var måhända det enda, som verldshistorien erbjuder.
Alla de stater, som bjudit till att på samma sätt grundlägga sin industri, hafva misslyckats, d. ä. hafva väl erhållit statsskuld, men icke i samma proportion en stadgad industri.
Hela systemet är allt för artificielt för att tjena till modell och efterföljd, och ett annat, vida säkrare och mera förenligt med en sann folkfrihet, finnes.
Det förra torde icke lyckas för oss, om vi än hade 16 gånger 16 millioner att commendera till utrustning af nya ångfartyg o. s. v. Jag tillstår, att jag icke är i stånd att fatta, hvarest och huru dessa millioner skulle på ett för Sverige nyttigt sätt användas; och man skulle kunna säga, att det för oss är vida riktigare att upptäcka nya vinstgifvande näringar, lill understöd för vår modernäring, åkerbruket, än att anskaffa capitaler.
Hvarje med konst och stor kostnad anskaffadt capital, innan vi lärt oss att bättre taga vara på vinsten af vårt arbete, skulle troligen, såsom hittills, blott föranleda ny högre skuld - Den 4 September f. m. 145 skuldsättning hos enskilda.
Det skulle fordras för mycken vidlyftighet för att formligen bevisa, men jag vågar dock framställa till sakkunnigas eftertanka den grundsatsen: att der man medfördel tror sig böra införa systemet af Statens skuldsättning, der måste de arbetande eller industriella classerna förut, antingen aldrig hafva varit skuldsatta, eller ock måste de först frigöras från skuldsättningens tvång; — men jag ser ingen tillstymmelse i brocliuren till någon sådan preliminär åtgärd.
Tvcrtom, man vill med disconteringsränta, uppsugen ur folkets fickor, skapa capilaler, såsom det synes, endast till vinst för deni, som teckna sig till aktieägare af den nya, med monopolium försedda banken.
Alt för öfrigt bygga canaler, skepp och andra stora byggnader har visserligen den påföljd, som författaren äfven har lagt hufvudsaklig vigt på, nemi. att lemna arbetsförtjenst åt den arbetande classen; men det måste väl vara skillnad på om man arbetar på något, som kommer alt gifva revenu eller icke?
Det är bristen på denna iakttagelse, som tyvärr förorsakar, att så många både allmänna och enskilda capitaler blifvit nedgräfue här i landet.
Sådan är i korthet den första afdelningen af financeoperationerna.
Nu kommer här en annan fraction af denna opinion, hvilken, såsom en motsats lill den förra, kallas strypsystem.
Dess hufvudsakliga karakter är den, att den vill förhindra all möjlig användning af credit, om sådant läte sig verkställa, samt tror sig genom prohibitiva åtgärder, i synnerhet genom tullafgifternas förhöjande, kunna förhindra silfrets utgående ur landet.
Denna fraction stödjer sig icke oväsendtligen på de argumenter, som jag nyss såsom riktiga hade äran framställa.
Det är ingen tvifvel, alt de som hylla denna opinion, i väsendtlig mån icke förtjena det stygga namnet ”strypare”, som man åt deni gifvit, ty de äro ofta högst välbetänkt uppmärksamma på del vådliga att satisfiera den allmänna åtrån efter penningar, emedan de rätteligen inse, att delta rop, i fall det tillfredsställes, lätt växer och tilliar i oändlighet och aldrig på denna väg kan mättas.
Deremot tror jag, att dessa Hrr misstaga sig, då de anse tullförhöjningar såsom ett medel lill vinnande af den inskränkning i lefnadssättet och uti importen af öfverflödsvaror, som de till upprätthållande af sedelvaleuren och metalliska fonden åsyfta.
Jag har redan vid ett annat tillfälle yttrat, huru jag betraktar detta, nemi. såsom alldeles fruktlöst; tilläggande nu, att hos dem som yrka dessa tullförhöjningar, motivet möjligtvis är sådant, att det icke förutsätter alt man dermed kan nå sin afsigt.
Nej, egentligen åsyftar man endast att upprätthålla det numera likväl i allmänna opinionen sjunkande skyddssystemet för några af våra näringar.
Härom aftonen, då dessa saker här förhandlades, var det ganska kuriöst att iakttaga, isynnerhet hos den man, som alltid och allestädes verkat för skyddssystemet, huru han icke kunde underlåta att komma fram dermed, när det egentligen blott var fråga om att med tull-lagstiftningen salivera banken.
Hr von Hartmansdorff bade väl icke behöft, för ett så lofvärdt ändamål som bankens 2 II. 19 140 Den 4 September f. m. skyddande, att påkalla en ny bevekelsegrund till förhöjda tullafgifter; men lian kunde ändock icke underlåta att på samma gång nämna, att äfven näringarna borde skyddas.
Det är således alltid två sammanflätade motiver, hvilka synas vara i den värde talarens tro och öfvertygelse så combinerade, att de omöjligen kunna åtskiljas frän hvarandra.
Jag vill visst icke säga, att bemälde ledamot, som mest framstår i denna mening, icke gjort sig reda för skillnaden mellan dessa två moliver.
Jag vet äfven, alt det linnes personer, som blott för alt sauvera penningeväsendet, yrka tullafgifternes förhöjande, och att de således icke äro inne på den allmännare förvillelsen, att lägga två skilda motiver till grund för hvad de föreslå.
Men jag säger, att i allmänhet karakteriseras opinionen af dessa kännetecken, nemi. genom restriction i handel och genom tullagar, för att åstadkomma den s. k. säkerheten i penningeväsendet, dels skydd för en och annan näring, som icke behöfver något skydd och aldrig kan florera i ordets egentliga mening förr än landet florerar; enär det är landets innevånare, och troligen icke ulländningen, som skola vara afnämare till vära fabriksalster.
Jag skall icke nu vidare förlänga discussionen.
Jag har haft tillfälle alt utveckla ifrågavar. tvenne opinioner.
Jag tror, att det finnes en 3:dje möjlig opinion, nemi. den till hvilken jag enskildt bekänner mig.
Det skulle vara förmätet af mig, alt nu för R. o. Ad. vilja framlägga densamma; men jag tror, att de som hafva hedrat mig med någon uppmärksamhet torde erkänna, att det kan finnas en sådan tredje; alt man väl kan erkänna ereditsystemets antaglighet lill en viss grad; att man lika väl som någon annan respecterar penningevärdets fasthet och orubblighet, hvilket möjligtvis på ett annat och bättre sätt än genom realisationen blifvit erhållet, men dock tror, att alla financiella åtgärder borde hafva för liufvudsakligt ändamål, alt hålla penningar i landsorterna och alt vidmakthålla rörelsen på ett sådant sätt, att dess resultat blefve bespard vinst för Svenska folket.
Hvilka åtgärder, som skola vidtagas för att vinna ett sådant resultat, detta är just den uppgift, som jag tror all del af mig föreslagna Utsk. borde få sig förelagdt att lösa.
Och då det torde för hvar och en vara uppenbart, att jag icke har den ringaste förhoppning, att jag skulle kunna få inverka på detta Utsk:s förhandlingar, då nemi. 11. o. Ad:s Eleclorer sannolikt icke i ett sådant Utsk. skulle vilja inlaga någon med den politiska färg, hvartill jag bekänt mig, en opinion, som i dag 8 dagar sedan inom detta Stånd fick en så egen hyllning; sä torde hvar och en finna, alt det är helt och hållet för sakens skull, och icke för ali få något sådant inflytande, som jag gjort denna framställning.
Jag är likväl af den fullkomliga öfvertygelse, att om R. o. Ad. för sin del godkänner motionen och bifaller formerandet af ett särskildt Utsk. samt, på sätt jag äfven tagit mig friheten föreslå, communiccrar motionen med de öfriga Stånden, sä skall, om ett sådant Utsk. kommer alt hildas, ehvad resultatet deraf än må blifva, likväl med visshet den stora förde - Den 4 September f. m. 147 Ion vinnas, att II.
St. vid denna riksdag erkänt som princip att hädanefter behandla financerna icke annorlunda än i et t sammanhang.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, för att icke vara osäker huru ärendet borde behandlas, finge till Gr.
Frölich framställa den fråga, om afsigten var att återkalla sednare delen af motionen, så att all fråga derom förfölle, helst bifall till motionärens begäran i sådant fall vore beroende af Ståndets medgifvande.
Jag tror, att det ordet ”återkalla” icke just var det som af mig nyttjades.
Då jag första gången yttrade mig, anhöll jag, att R. o. Ad. ville medgifva, att jag framdeles fullföljde den andre delen af motionen, och jag väntade verkligen, att Hr Gr. o. Landtm, skulle inhemta Ståndets bifall till en sådan tillåtelse för mig, i enlighet med hvad jag tror att grundlagen tillåter.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt dess nyss gjorda fråga just varit föranledd af uttrycken i Gr.
Frölichs framställning, samt alt derest Grefven nu ville återkalla, men framdeles fullfölja sednare delen af motionen, det svårligen kunde ske annorlunda, än på grund af 56 § Riksd.Ordn., som tillåter att efter motionstidens slut väcka nya frågor, då de af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas.