Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enda utvägen till vinnande af häst - I» Den 22 Maji. 47 afvelns förbättring i vårt land, hvilken i hög grad af nöden påfordras, är, enligt min öfvertygelse att från grunden bilda ett systematiskt behandlande af hästculturen, och, då StatsVerkets för andra oundgängliga behof hardt anlitade tillgångar ej kunna medgifva stora anslagssummor, bör man använda de medel Staten till ändamålet kan bestå, för att med säkra steg komma till målet, och ej, med omtankan endast fästad på förskaffande af större qvantitet, förbise qvaliteten af det som produceras, samt icke heller med palliativer qvarhålla oss, hvad hästculturen beträffar, på den låga punkt, hvarpå vi äro.
Ett annat lands författare, hvilken bearbetat detta ämne, har uppgifvit några punkter, hvilka oungängligen böra tagas till grund, då fråga är om upphjelpande af ett lands hästafvel.
Dessa punkter, hvilka jag till alla delar gillar, torde jag få äran anföra, emedan från dem är man tvungen utgå, om man vill göra något väsendtligt i denna sak.
Första punkten innehåller:
Alt enda och bästa medlet till förbättrandet af hästafveln uti ett land, är en på Statens bekostnad underhållen LandtstuteriInrätlning.
I ' Den andra:
Ett hufvud vilkor för Landtstuterilnrättningens ändamålsenliga bedrifvande, är att ej beskällare af olika racer, utan endast af en, kanhända högst z:ne, 48 Den 22 Maji. en af rid- och en af vagnshästslag, med uteslutande af alla öfriga, begagnades till betäckning i landet.
Att endast
Hingstar af ädel ouppblandad blod böra begagnas såsom “landtbeskällare, och härtill ej utväljas oädla med uppblandad blod.
I följd af dessa hufvudpunkter, tager jag mig friheten lästa uppmärksamheten på i hvad mån vi, inom vårt land, vid våra Stuterier ega dessa reqvisita.
Hästculturn har, såsom Herr Hjerta, med största skäl i dess Motion anmärkt, blifvit systematiskt motarbetad.
Vid våra Stuterier ega vi att framvisa en profcharta på alla länders hästracer, ehuru till det mesta uppblandade, få rikligt ädla, och allsingen bestämd ren race, som otvifvelaktigt vore den ändamålsenligaste till landtracens upphjelpande.
Likväl, enligt mitt satt alt fatta våra Stuteriers organisation, äro de af både Stam- oell Landtstuferinatur; det vill säga, att Stuteriet remonterar till en del Landtstuteriet, och således uppföder de flesta af de beskälare, som sedermera till betäckning i landet utgå.
Men något Stamstuteri, hvarifrån Landtstuteri remonteradés, endast af 2:ne inom sig fullkomligt bibehållna rena och ädla racer, ega vi ej.
I följd härutaf får jag vördsammast, i händelse af återremiss, Utskottets bepröfvande underställa: att Den •xo. Maji.
49 att den föréslagne anslagssumman 8000 R:dr B:co må förhöjas till 10,000 R:dr B:co årligen, örn möjligen tillgång dertill funnes, eller ock, att de 8000 R:dr B:co om året, Utskottet föreslagit, åtminstone oafkortadt, utan afdrag af löneförhöjningar, måtte komma hästafvelns förbättrande till godo, och användas uteslutande till bildandet af ett Stamstuteri vid det af nuvarande Stuterier, hvars loeal för ändamålet vore bäst passande; och att vid detta Stamstuteri endast måtte propageras ren-ädel ouppblandad race, på det att Landlstuteriet, som från detta Stamstuteri remonterades, ehuru först småningom, dock i framliden mätte blifva sammansatt af beskällare af endast ädel fullblods-race, till förbättrande, eller kanhända rent af till bildande af en god landtrace i landet.
— Jag styrkes så mycket mer i denna anhållan otn penningeanslagets användande till Stamstuteri, som, utom det alt man då en gång började utgå från den punkt, hvarifrån man borde utgå, antalet af i Sverige på allmänna medel underhållne beskällare, ej är så ringa, och lill och med enligt lågt upptagen calcul, bör det, som finnes, kunna suppleera
T% och till och med nära nog £ af landets årliga hästbeliof.
Således är vårt land, hvad numerairn af landtbeskällare beträffar, ej i proportion långt efter många länder.
— I öfrigt om Utskottet skulle fästa någon uppmärksam 26 H. 4 5o
Maji. liet vid det jag nu föreslagit om anslagets användande, får jag äfven vördsammast föreslå, att, då ofta förnyade häst-transporter medföra förökad kostnad, förutsatt att Stamstuteri icke utan införskrifning från främmande länder kan hildas, den summa, som anslaget för dessa 5 åren utgjorde, vore disponibel att lyftas å en eller tvenne bestämda terminer, då ÖfverSlyrelsen öfver Stuterierne försattes i tillfälle, att, på ett för ändamålet gagnande sätt, kunna på en gång uppgöra större köpslut, och dessutom ej för mycket af anslagssumman komme att åtgå till transportkostnad.
Dessa äro de få ord jag har att, i afseende på Statsmedlens användande till hästafvelns förbättrande, anföra, och får jag, i händelse Utlåtandet skulle blifva återremitteradt, hemställa, att detta yttrande måtte få åtfölja återremissen med vördsam anhållan hos Utskottet, att ej utan afseende lemna det af mig föreslagne bildandet af ett Stamstuteri för anslagssumman, hvilket Stamsluteri tillika med Landtstuterilnrättningen, enligt mitt begrepp, är den enda säkra grundvalen, hvarpå vi kunna bygga hoppet om förbättrandet af liästafveln uti landet.
Utgående från den synpunkt, att ej häst-afvelns förbättrande uteslutande kan byggas endast på Stuterierne, utan, likasom
Den 52 Maji. 5i i alla andra Länder, der denna näringsgren hunnit till någon höjd, förnämligast måste vara en följd af individens medverkan till det allmänna nyttiga och goda, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att ringa eller intet har man att inom Fäderneslandet vänta sig af den enskilda industrien i denna väg.
Mången tror jag skulle medverka till det allmänt gagneliga ändamålet, hästafvelns upphjelpande, och derigenom öppna sig utväg, att på detta sätt kunna realisera de i vanvärde fallne landtmanna-producterne, om endast någon utväg vore till afsättning för de hästar, som inom Landet produceras.
Brist på afsättning är vid hästculturen, likasom vid hvar annan näringsgren, det band, som mest återhåller dess fortskridande.
Hvad hästhandeln beträffar, äro vi på den punkt, att den, som vill köpa, har svårt få en vara, värd det äskade priset, och en säljare är nödsakad att hålla sin vara dyr, för att vara något skadeslös för de mödor, omkostningar och risque, han i och för dess production haft.
Den förra olägenheten upphör, så fort god och bepröfvad vara kan presteras, hvilket ofelbart bör inträffa genom Landtstuteri-inrättningens ordentliga handhafvande och skötsel.
Då varan är god, betalar köparen derföre gerna ett drygare pris, och är den goda varan begärlig och afsättning derå kan påräknas, öfvertygas 4* Den 11 Maji. producenten om nyttan af, att endast producera det som är godt, emedan afsättningen af det dåliga uteblifver.
Men brist på afsättning, äfven af god vara, hindrar individen, att utan egen uppoffring medverka till hästafvelns förbättrande.
Genom lättad afsättning åter tror jag hästafveln inom Landet snart skulle resa sig, och oss, på spillrorne af en tili det mesta försvunnen inhemsk landt-race, kunna för framtiden bilda en ny.
För alt i någon mån lätta afsättningen får jag vördsammast äran föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, det hädanefter, så väl vid de yärfvade som indeldta CavalleriRegementerne, endast till remonter insattes i Sverige födda hästar, till en början företrädesvis, och sedan Öfverstyrelsen öfver Stuterierne i Riket anmält, det hästafveln i Landet befann sig på den punkt, att behofvet, åtminstone hvad årliga remonteringen af våra CavalleriRegementer beträffar, både till qvalitet och qvantitet stod att inom Landet finna, då uteslutande Cavalleriet endast af i Sverige födda hästar skulle blifva remonteradt; äfvensom, att Kongl. Maj:t Nådigst måtte tillåta Rusthållare, att i deras vacanta hästnummer insätta målfyllige fyllda 3 års inom Sverige födda föl, hvilka ej för fel m. m. såsom remonter äro oantaglige.
Jag vågar hysa det hopp, att desse föreslagne åtgärder verksammare, än några få penninge-premier, skola bidraga
Den 22 Maji.
53 till förbättrandet och utvidgandet af hustculturen inom vårt Land, och om än någon elier någre skulle anse det jag föreslagit till en höljan menligt för Cavalleriets tjenstbarhet och fulltalighet, hoppas jag desamma med mig skola instämma deruti, att dessa åtgärder, ledande till hästafvelns förbättrande, otvifvelaktigt med liden skola gifva dubbel styrka åt denna del af vapnets materiel, då Cavalleriet blifver beridet på hästar af härdad, inhemsk och samma race.
Uti min föregående Motion har jag sökt, att i någon, ehuru ringa, mån bidraga till afsättning af de genom individers försorg producerade hästar.
Föremålet med denna åter är, att, ehuru endast till obetydlig grad, söka undanrödja en af de många svårigheter, som ligger i vägen för möjligheten af att sätta individen i tillfälle, alt förskaffa sig goda och lill hästafvelns upphjelpande passande hästar.
För få lärer det vara obekant, att i Meklenburg och Preussen (för att ej nämna England) produceras hästar, hvilka äro lill ändamålet gagneliga.
Men utom alla andra hästuppköpen vidlådande svårigheter och risque, hafva vi ännu en mer än alla andra Länder, den nemligen: transport-svårigheten.
I följd häraf får jag äran föreslå en underdånig anhållan till Kongl. Maj:t, att tillstånd blef lemnadt att med Ångpaqueten emellan Greifswald och Ystad kunna få ofvan däck öfverföra ett visst 54 Den 11 Maji. antal hästar med hvarje Paquet.
För många tyckes kanhända denna anhållan vara öfverflödig; men af egen erfarenhet känner jag svårigheten, att få hästar hit öfverförda från Nordtyska kusten; och då vi dessutom ega få till ändamålet förbyggde fartyg, samt en längre sjöresa alltid är menlig och mera risque underkastad vid hästtransporten, tror jag tillfället, att kunna få hästar med Ångpaqueten från Greifswald till Ystad transporterade, skulle vara af stor vinst för Landets hästcultur och till lättnad för individen.
Jag styrkes i den förmodan, att ej stora hinder och svårigheter häremot må uppstå, deraf, att med nästan hvarje Ångpaquet emellan London och Hamburg hästar blifva till Conlinenten öfverförde.
Jag gör fullkomlig rättvisa åt de Herrars nit, som här uppgifvit förslag till hästafvelns förbättrande och befordrande i Riket; men jag fruktar, att de icke insett alla de svårigheter, som härvid möta.
Grefve von Fersen har ganska riktigt anmärkt, att ett bland de största hinder för hästafvelns fortkomst i Landet, är det låga priset på hästar hos oss; men Grefven typkes icke hafva gjort sig riktigt reda för orsakerne härtill.
Hästarnes låga värde är hufvudsakligen en följd af deras vanskötsel; och hvarföre vanskötas de?
Jo, för det större delen af Allmogen på sätt och vis icke rår om sina hästar.
De Den 22 Maji. 55 disponeras nemligen och misshandlas af andra vid skjutsningar, denna landsplåga, såsom jag flere gångor förut tagit mig friheten benämna skjutsskyldigheten.
Just i den ligger det svåraste hindret mot liästculturens förbättring.
Allmogens barn, som uppvexa under vana, att se hästar vid skjutsningar illa behandlas, sätta icke värde på och vårda icke så dessa ädla djur, som fordras till hästafvelns förkofran och underhållande.
Landtmannen vill icke eller skaffa sig dyra hästar, då han måste risquera dem vid våldsamma skjutsningar.
Detta allt verkar äfven derhän, att det blifver svårt att erhålla personer, som hafva håg och skicklighet att väl sköta hästar; och sådant lägger ock hinder i vägen för enskilda Stuteriers inrättning och fortkomst.
Jag tror, att ehvad man än må företaga till vinnande af en förbättrad landtrace af hästar, jag talar alldeles icke om någon luxrace af rid- eller vagnshästar; så skall man häruti icke hafva någon framgång, innan man genom skjutsningsplågans afskaffande och andre åtgärder förstår att gifva Allmogen känsla för hästarlies värde och omsorgsfulla behandling.
För öfrigt bestrider jag belt och hållet Grefve von Fersens åsigt, att, såsom medel till häst-productionens upphjelpande, Rusthållare måtte förbjudas, att till remonter insätta andra än inhemska hästar.
Rustningsbesväret är nog tungt ändå; och så länge utländska hästar kunna lättare erhållas och 56 Den 22 Maji. för ringarepris än inländska, hvilka åtminstone i en och annan ort icke finnas, hör det åtminstone stå Rusthållaren fritt att välja.
Jag tror det i alla fall snart blifver ganska svårt, att bekosta anskaffandet af remonter till och med från utrikes orter.
Dessutom skulle ett sådant påbud, om remontering med endast inrikes hästar, föranleda till det allrastörsta arbitrage, i afseende på bevisen om deras inländska födsel.
Till besvarande af Grefve Horns anmärkningar mot mitt skriftliga Anförande och mina tvenne Motioner, rörande hästafvelns upphjelpande, utbeder jag mig få nämna några ord.
Jag medger visserligen, alt nuvarande skjutsningsskyldighet lägger hinder i vägen för liästculturens förkofran, och, om anskaffandet på ändamålsenligt sätt kunde tillvägahringas, skulle detsamma befrämja hästafvelns förbättrande.
Den skjuts-inrättning, som uppkoinme, genom nuvarande skjutsinrättnings förändring i likhet med andra Länders, blef otvifvelaktigt mera kostsam att anlita, och i följd deraf mera allmänt, att till resor begagna egna hästar.
En följd åter häraf vore, att man sökte förskaffa sig goda och uthålliga hästar, och vore ej, som nu, belåten endast med ett kreatur på 4 ben.
Men äfven med bibehållandet af skjutsen i dess nuvarande skick, ehuru än ett tryckande onus, inser jag ej, hvarföre man
5/ ej bör vidtaga ändamålsenliga utvägar till liästafvelns upplijelpande i Landet, och bibringa, om möjligt är, något system vid hästculturen.
Min öfvertygelse är, att en förbättrad race och ordentligt uppfödningssätt skulle äfven i hög grad gagna deskjutsningsskyldige sjelfve.
Hvad den anmärkningen beträffar, att bästarne i Landet äro i lågt värde, och häst-uppfödningen följaktligen ej lönande, tror jag, att, endast på det vis jag föreslagit, en möjlighet är, att utan känbart inflytande för köparen hålla säljaren skadeslös, emedan productionspriset å en 3-års häst kan nära nog beräknas ej uppgå till mera än hälften emot en 5- åring; och då jag härtill lägger, att med god race och ändamålsenlig uppfödning kunna med säkerhet hästar framvisas, som vid 3 års ålder äro lika stora till vexten, lika utbildade och användbare, som vanligen de fleste af våra nuvarande 5-års hästar, tror jag, att ej det må vara tvifvel underkastadt, att desse föreslagpe åtgärder skola leda till godt resultat.
Exempelvis, att hvad jag 1111 haft äran anföra, ej endast är suppositionsvis, torde jag få citera, huru förhållandet är i andra Länder, der häslafveln är vida bättre än hos oss.
I dessa Länder begagnas 3-års gamla hingstar med fördel till betäckning, då man hos oss ej anser en hingst med fördel kunna betacka förr än Vid Sår; och förutsatt, att propagation med outbildade föräldrar cj kan hafva annat än 58 Den 22 Maji. menligt inflytande på fostret, och att de 3- och 4~5rs hingstar, som i andra Länder användas till betäckning, lemna ett godt resultat, tyckes det bevisa, att en häst vid 3 år kan vara mera utbildad och användbar, än man för närvarande hos oss föreställer sig.
Att vanskötsel och okunnighet om en. hästs ans äro till stor del orsakerne, hvarföre våra hästar i allmänhet äro dåliga, deruti instämmer jag; men jag delar ej den åsigt, alt detta är uteslutande en följd af skjutsnings-skyldigheten.
Jag för min del anser förnämsta orsaken ligga i den svältprincip, som fullföljes vid hästarnes uppfödning.
Bättre correctiv emot detta onda, kan ej i min tanka vara, än att målfyllige fvllda 3-års hästar fingo vid Cavallerierne insättas, då hvar och en öfvertygades om egna nyttan af ett ändamålsenligt uppfödningssätt, och månget godt ämne frälstes i spädare åren från svält och dålig behandling.
Hvad åter angår Grefve Horns anmärkning emot mitt förslag, att blott Svenska hästar måtte till remonter antagas, delar jag ej den åsigt, att detta skulle öka den tunga, som vidlådar rustnings-skyldigheten.
För mig tyckes Indelningsverket vara grundadt på prestationer in natura; således tyckes det mig vara enligt med principen, och vida mindre känbart lärer det otvifvelaktig!
Den aa Maji. % .blifva för hvarje rustande, att till 3 ärs ålder uppföda en antaglig remont, än köpa en Dansk eller annat häst för 200 R:dr B:co, hvilket jag tror vara vanliga remontpriset.
Någon arbitrage härutinnan kan ej komma i fråga, isynnerhet om, såsom i andra Länder, de efter Landtbeskällare fallne fölen vid ett års ålder märktes med Landtstuteriets brännmärke; och i alla fall om än denna utväg ej begagnades, bör det ej vara stor svårighet underkastadt, att kunna styrka, huruvida ett föl är födt inom landet eller ej, då i förra händelsen ett afgjordt prerogativ dermed vore förenadt.
De af Utskottet föreslagne 8000 R:dr, deraf 1000
R:dr skulle disponeras till löneförbättringar för Tjenstemän och Betjente vid Stuterierne, och 7000 R:dr användas till Hästafvelns förbättrande, anser jag så mycket mindre böra beviljas, som en mångårig erfarenhet redan visat, att alla de summor, hvilka blifvit använda på Hästafvelns förbättrande, äro rent bortkastade, och hafva icke medfört den ringaste nytta; ty Svenska Hästracerne i allmänhet äro lika små och dåliga nu, som för 100 år tillbaka; och nästan alla Remonter äro idel utländska hästar, införde för det mesta från Danmark.
De till ombyggnaden af den så kallade Lejonbacken vid Stockholms Slott upp - 6o Den 21 Maji. rättade kostnadsförslag äro behäftade med samma fel och oskickligheter, som kostnadsförslagen till Götha Canal-byggnad.
Yid hvarje Riksdag förebär man missräkningar och misstag, och vid hvarje Riksdag begäras nya bidrag af Folket till denna grusbackes ordnande efter en bättre smak.
Redan äro 120,000 R:dr Banco nedgräfde i Lejonbacken, och ändock fordras ytterligare 80,000 R:dr dertill.
Hvem ryser icke för Lejonbacken, då han ser densamma, utan att på minsta sätt kunna upptäcka hvart de 120,000 R:dr B:co tagit vägen, ehuru likväl för en så considerable summa ett ypperligt
Palats bort kunna höja sig utur gruset.
Jag tillstyrker alltså, att ingen summa utöfver det årliga byggnadsanslaget för Stockholms Slott må beviljas.
Jag anhåller att få förena mig i allt hvad Grefve von Fersen i fråga om hästafvelns upphjelpande anfört.
Det vore önskligt, att man för detta ändamål nu använde lika stora summor af Statens medel, som för i oo år sedan, då skulle snart hästculturen bringas till ett vida bättre skick än det, hvaruti den nu befinner sig.
Lika med Grefve von Fersen, anser jag icke skjutsningsbesväret vara det svåraste hindret för hästafvelns förbättring, och tror att man icke deraf bör afskräckas från att vidtaga åtgärder till detta ändamåls vinnande.
Säkraste sättet att skona Den 22 Maji. de unga* hästarne från en hård medfart, vare sig för skjutsvagnen eller plogen, är att, såsom Herr Grefven föreslagit, få insätta dem unga till Remontér, då man bör hoppas, att en skonsammare och klokare behandling vunnes.
I andra länder brukar
Kronan med förmon, att köpa sådane unga ämnen till remonter, för att under den lid, då de sätta sig i växten, lemna dem mera frihet och derefter insätta dem till tjenstgöring vid Regementerne.
Ridderstolpej
Fr edrik, anförde skriftligen:
Då, i brist af nödige medel, Regeringen varit nödsakad att neka anslag till strykning med oljefärg af Slottstaket i Westerås, får jag vördsamt anhålla, det Rikets Ständers Statsutskott må genom anvisande af medel sätta Regeringen i tillfälle att, medelst anordnande af denna högst nödiga reparation, undvika en betydande utgift för Statsverket.
Såsom anledning till denna min vördsamma hemställan får jag meddela utdrag ur, rapporter ne af den 8 Maji 1829 från LandsKameréraren och från en Rådman, som deltagit i besigtningen å Slottet i Westerås. ”Westerås den 8 Maji 1829.
”Med posten i afton hitkom en afskrift ”af Konungens Nådiga Skrifvelse, som bland ”annat till nästa år uppskjuter oljestryknin”gen af Slottstaket.
Detta är så mycket led - 62 Den 22 Maji. * 1' I ' - ' ”sammare, som nämnde taks plåtbetäckning ”redan är till den grad råstad, att jag be”farar dess totala förstöring, örn med olje”strykningen skall fördröjas till nästa år.
”Om, såsom jag hoppas, Herr Baron dessa ”dagar tillkommer, får Herr Baron tillfälle ”öfvertyga sig om sanningen af min fruktan. L. O. Alm," ”Jag tager mig friheten nämna, att ”Slottstaket isynnerhet på Norra sidan är ”till den grad af råst angripit, att om ej ”i sommar denna oundvikliga reparation "blir verkställd, Statsverket får innan kort ”säkert till någon del åtminstone låta pålägga nytt, med större kostnad.
Detta förhållande har jag trott mig skyldig meddela. J. N. Bergmark.”
Om remiss häraf till StatsUtskottet får jag härmedelst vördsamt anhålla.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å StatsUtskottets under N:o 148 afgifne Utlåtande, vid hvilket någon anmärkning icke blifvit framstäld.
Hvarefter, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde propositioner, StatsUtskottets under N:o 147 och *49 afgifne Utlåtanden, på grund af de dervid gjorde anmärknin - I Den aa Maji. 63 gar, af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitterades.
Grefve von Fersens tvenne Motioner lades på hordet.
Foretogs till pröfning StatsUtskottets den 18 sistlidne April, under N:o i5o, afgifne, och den 7 dennes e. m. på hordet lagde, Utlåtande, angående RiksStatens Nionde HufvudTitel.
Det faller af sig sjelf, att om anslaget för jordersättningarne, på sätt jag hade den äran yrka vid föredragning af Åttonde HufvudTiteln, dit öfverflyttas, det på Nionde Titeln för hesagde ändamål uppförde belopp således kommer att försvinna.
Grefve Posse, Arvid: Kongl.
Maj:t har i sin Nådiga Proposition föreslagit, att 20,000 R:dr skulle anslås till Egodelningsverkets befordran i Rikets alla provincer.
Detta har StatsUtskotlet i förevarande Utlåtande afstyrkt, men i ett annat gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet afgifvit
Utlåtande har anslaget blifvit tillstyrkt, och på denna grund anhåller jag om återremiss af det nu föredragna Utlåtandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets i frå - / f 64 Den 22 Maji. gavarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande.
Ånyo föredrogs StatsUtskottets den 27 sisllidne
April under Nio i5i afgifne, samt den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående regleringen af anslagen under RiksStatens Tionde IIufvudTitel.
Grefve Cronstedt, Claes, anförde skriftligen:
Då jag aldrig kan frångå den tro, att Kongl.
Majit eger full rätt att inom hvarje Titel disponera medlen, huru han finnér bäst öfverensstämmande med Titelns ändamål, skulle efter denna min öfvertygelse och åsigt ganska få anmärkningar behöfva göras vid loide Titeln; men upplysningsvis vill jag dock meddela dem, som jag anser högst nödiga.
Jag får för det första betyga Utskottet min aktning för dess erkännande, ”att ”io:de Titelns anslag ej motsvarar behofven, ”och är otillräckligt,” som orden lyda, enär detta är första gången, mig vetterligt, StatsUtskottet inedgifvit något sådant.
Men jag kan icke instämma i Utskottets tanka, pag. 33t), ali af denna anledning, äfvensom af den, att Kongl.
Majit icke i sin Nådiga Pro po - 1 Den 22 Maji. 65 position begärt större bidrag, Rikets Ständer skulle behöfva göra framställningar till Kongl. Maj:t om de inskränkningar och besparingar i utgifterne för Sjöförsvaret, som äro förenade med Rikets säkerhet, och Nationens förmåga; ty jag tror, att Kongl. Majit redan vidtagit dessa åtgärder, enär Kongl Majit ej velat af Ständerne begära ytterligare nödiga bidrag, ulan endast fäst sig vid de högst angelägna.
För att öfvertyga Utskottet om dess fullkomliga misstag i dess anförande, pag. 33p, ”att vid Flottans reglering 1824 en del af materiella ”anslaget, emot dess bestämmelse, blifvit ”användt till aflöningar,” får jag öfverlemna medföljande documenter Litt A och B, som visa, att samma sätt, som vid GardesRegementernes och Artilleriets förändring ifrån Passevolance-inrättning till fasta löner begagnats, blifvit, vid S jöArti 1 le riets reduction af CompagniChefernes löner, iakttagit; och inärkeligt är det, att