Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anckarsvärd har nemi. sagt, att man ifrån det året kan räkna tiden för Skärgårds-vapnets förfall.
Hr Grin hämtat anledning till detta påstående, känner jag icke, ty han har icke beledsagat detsamma med något bevis.
Jag skall deremot lemna några uplysningar, grundade på officiella dokumenter; hvilka, i någon mån, torde Jäfva ett sådant påstående.
Ar 1824, eller vid den tiden, då de båda Flottorna förenades, bestod SkärgårdsFlottan af 138 tjenstbara fartyg; i år räknar denna Flotta 242 sådana fartyg.
Följaktligen har densamma under denna tid af s. k. förfall ökats med icke mindre än 100 fartyg.
Vill man taga i betraktande dessa fartygs effektiva styrka, så finner man, att de förstnämnda 138 fartygen förde en bestyckning af 200 kanoner, till större delen af 24-pundig kaliber, men att den nuvide SkärgårdsFlottan förer omkring 300 kanoner och dessa af gröfre kaliber.
I afseende å utredning, inventarier och reservförråd är förhållandet enahanda.
Såsom ett bevis att den nuvide Chefen för SjöförsvarsDepartit tillbakasätter Skärgårds-vapnet har Gr.
Anckarsvärd åberopat den omständighet att denna Chef föreslagit, att någon nybyggnad af roddkanonbåtar icke vidare skulle ega rum.
Hans förslag inskränker sig dock dertill, att med en sådan nybyggnad lills vidare skulle anstå, och det borde icke förefalla underligt eller klandervärdt, om han i närvide ögonblick, då försöken att använda ångkraften på Skärgårdsbåtar pågå, vill afvakta resultaten af dessa försök.
Han har dermed ingalunda uttalat någon bestämd förkastelsedom öfver EoddFlottan, utan endast, i min tanke, ganska klokt och försigtigt, velat upskjuta all nybyggnad af sådane fartyg, till dess det visat sig, huruvida ångkraftens applicerande på dem vore lämpligt eller icke.
Att Chefen för SjöförsvarsDepartitet icke hyser någon obenägenhet i allmänhet för det mindre Sjövapnet, visar sig deraf, att han föreslagit, att 8 ångkanonslupar skulle byggas med en årlig kostnad af 333,333 Edr eller nära hälften af den summa, som han ansett böra till nybyggnad af krigs-fartyg årligen användas.
Häremot torde man kanhända invända, att dessa ångkanonbåtar icke egentligen höra till Skärgårds-vapnet, utan snarare till den s. k. stora Flottan.
Att dessa båtar dock måste till förstnämnde kathegori hänföras, förefaller mig uppenbart ty skillnaden emellan roddkanonbåten och ångkanonslupen består ju endast deri, att den förre framdrifves med menniskokraft och den sednare med ångkraft.
Uti ångkraftens användande ligger äfven, enligt min åsigt, ångkanonslupens företräde framför roddkanonbåten, då det väl ej kan vara 202 Den 8 Juli e. m. med klok hushållning förenligt att använda menniskokraft der man kan använda någon annan kraft, att använda 60 å 70 man för att sköta ett par kanoner, då hälften eller derunder är tillräckligt.
Hvad mig angår vill jag tillkännagifva, att jag anser Skärgårdsvapnet böra ega bestånd, böra utvecklas,- men vill dock ej att denna utveckling skall ske på LinieFlottans bekostnad, ty, på sätt Hr Lilljehöök redan yttrat, utan LinieFlötta kan man ej få ett dugligt sjömanskap och utan sjömanskap ej någon duglig bemanning icke ens för SkärgårdsFloltan.
Lika litet som en annan värd talare ämnar jag vidröra den, om jag så får uttrycka mig, politiska delen af Gr.
Anckarsvärds anförande.
Hvad han deruti yttrat har tillförene ofta blifvit framkastadt och lika ofta vederlagt.
Jag öfvergår i stället till StatsUtsk:s Utlåt.
Uti den plan för Flottans nybyggnad som Depart:sChefen upgjort, hade han föreslagit, att R.
St:r vid denna Riksdag skulle anslå medel till byggandet af ett ång-linieskepp.
Utsk. har icke tillstyrkt ett sådant anslags beviljande utan i stället föreslagit, att medel skulle anvisas för byggandet af en ång-fregatt.
Hå Utsk. härigenom icke kan anses hafva uttalat något ogillande af den plan Depart:sChefen framställt och K. M. godkänt, utan endast föreslagit en förändring af planen i så måtto, att den fregatt, med hvars byggande Uepart:sChefen ansett det kunna anstå till nästa Statsrcgleringsperiod, blifvit framflyttad till den. nu vidtagande, så vill jag icke motsätta mig ett bifall till denna del af Utsk:s förslag.
Jag beklagar, att Utsk. icke ansett sig böra tillstyrka bifall till beviljandet af hela den anslags-summa K.
M. begärt för byggandet af 8 ångkanonslupar, men äfven i detta afseende vill jag icke framställa någon anmärkn. emot Utsk. då det öfverhufvud gatt K.
M:s önskningar med så mycken beredvillighet till mötes, att det tillstyrkt beviljandet af anslag till ett belopp, som t. o. m. öfverskrider det af K.
M. begärda.
Icke heller vill jag motsätta mig Utsk:s tillstyrkan, att 42,000 lldr m"tte beviljas för nybyggnad af rodd-kanonbåtar, enär jag tror, att om det lyster lt.
St:r att i detta hänseende experimentera, Regeringen gerna kan gå denna önskan till mötes.
Dessutom kan, på detta sätt, den stora tvistefrågan om dessa båtars förträfflighet eller oduglighet möjligen blifva praktiskt löst.
På grund af hvad jag här anfört anser jag mig oförhindrad att till Utsk:s förslag i dess helhet tillstyrka R. o. Ad:s bifall.
Lika med den talare, som på f. m. hade ordet i denna fråga, anser jag, att det hade varit både önskligt och nyttigt, att StatsUtsk:t yttrat en bestämd åsigt ang:de den ställning sjöförsvaret borde intaga uti rikets försvarsväsende.
Jag tror, att det finnes vissa tidpunkter, då det är nödvändigt för ett folk att allvarligt taga i betraktande, huruledes det bör ordna sitt försvar och jag anser, att en sådan tidpunkt nu är inne för det svenska folket.
Man hade således vid denna riksdag bordt vara betänkt uppå att upgöra en plan för hela vårt försvarsväsende, att ordna dess särskildta beståndsdelar, att bestämma hvilken röle sjöförsvaret deri skulle utföra äfvensom hvilken del af sjö - Den 8 J uli e. m. 208 försvaret som skulle företrädesvis uprätthållas.
Det är, på sätt en talare redan anmärkt, visserligen en sanning, att om man än upgör en sådan plan, så är den likväl underkastad måhända temligen täta förändringar, men jag tror dock, att om denna plan är klokt, beräknad, så skall den ock till sina hufvuddrag bibehålla sig, såvida man ej låter hänföra sig af ögonblickets hugskott att derifrån afvika.
Jag anser följaktligen, att det varit rättast, om Utsk:t framlagt en helgjuten plan för ordnandet af vårt försvarsväsende både till lands och sjös, utvisande hvarje dels förhållande till en annan och till det hela; men jag inser äfven, att det numera, sedan riksdagen så långt framskridit, icke låter sig göra att få en sådan omfattande plan framlagd.
Jag vill således ej bestämdt påyrka den återrémiss af denna fråga som jag för min del eljest skulle ansett böra ega rum, utan jag vill i stället fästa mig vid Utsk:s förslag och anmärka hvad jag deri funnit anmärkningsvärdt.
Till en början får jag då tillkännagifva, att jag finner Utsk:s förslag vara bättre än det af Hr Depart:sChefeu afgifna, derföre att Utsk. icke godkänt planen att uti de gamla linieskeppen insätta ångmaschiner och derigenom förvandla dem till ångskepp.
Men äfven emot Utsk:s eget förslag har jag att anmärka, att då Utsk. föreslagit, att den ångfregatt, som skulle nybyggas, borde förses med en ångmaschin af 300 ä 350 hästars kraft, torde en sådan ångfregatt icke blifva af bästa modell, enär dess maschinstyrka blifver alldeles för ringa.
Jag är visserligen, till följd af bristande sakkännedom, icke någon kompetent domare i detta.fall, men jag förlitar mig på omdömet hos andra sakkunniga personer, till hvilka jag hyser fullt förtroende.
Jag hemställer derföre, huruvida det icke vore skäl att ur punkten litt. a) utesluta de ord, sora röra ångmaschinens styrka.
Vidare får jag emot punkten litt. c) erinra, att det torde vara ovisst hvad Utsk. menar med »ett nytt för sjöförsvaret afsedt ångfartyg».
Med dessa ord kan nemi. menas såväl ett linieskepp som en fregatt eller en korvett eller någon annan fartygscert.
Jag tror att det varit skäl att bestämdt uttrycka hvad man härmed menat.
Dessa äro de hufvudsakligaste anmärknir jag har att emot förslaget framställa.
Frih. von Klinkowström, Milhelm, anförde skriftligen:
Närv:de vid det allmänna sammanträdet härstädes då 5:te HufvudTiteln discuterades, hörde jag en ledamot af det Hederv.
BondeSt. begära uplysningar ang:de Sjöförsvaret, i hvad mån detta kunde vara, såsom ett värn emot fiendtliga anfall, förtjent af de hittills gifna och allt mer äskade anslag, som folket måste bifalla; och man har äfven sett, att pressen med ett slags otålighet väntat på ett definitift svar på den frågan:
Hvilket är för Sverige råilligast, att lita på ett uteslutande land/försvar genom armé- och folkbeväpning, eller ett kraftfullt, öppet sjöförsvar, när så är, att begge delarne icke kunna anskaffas?
Med spänd väntan hoppades äfven jag att få höra någon af flottans mest framstående män gifva ett nöjaktigt svar; ett svar 204 Den 8 Juli e. m. sorn kunde reda begreppen och ingifva allmänheten någon tröst och förhoppning att millionerna icke äro bortkastade på Sjöförsvaret.
Under förväntan att såsom åhörare få erfara stora sanningar framlagda, som kunnat leda omdömet om en Svensk Örlogsflottas värde för fäderneslandet, var jag oberedd att upträda såsom frågande eller anmärkande, och hade helst önskat att äfven nu undvika denna sista resurs, väl vetande att jag blott helt ofullkomligt, såsom icke varande en man af facket, kan blotta sanningen, och framhålla denna högst vigtiga sak på ett för dess framgång önskvärdt och mest fördelaktigt sätt.
När landtförsvaret här discuterades i allmän sammankomst, upträdde en erfaren och högst förtjent General och förklarade för allmänheten, att en folkbeväpning, eller hvad vi kalle beväringsmanskap, icke duger till något förr, än den hunnit blifva öfvad och säker på sig sjelf, icke allenast uti vapnens rätta bruk, utan säker att stå på sin post för fiendens kulor, utan att det inre lugnet sviker.
Denna ojäfaktiga sanning, som tillika var en varning för det Hederv.
BondeSt., att ej för mycket lita på gammal häfdvunnen krigsära, huru har den, ehuru ej ny, blifvit respekterad?
Jo, — man vill väl att landet skall modigt försvaras, men genom blott och bart den nuv:de, lilla indelta och värfvade arméen, understödd af en beväringsstyrka som knapt hinner mönstras än mindre öfvas.
Man vill ej höra talas om ulslräckla vapenöfningar emedan sådant skulle beröfva jordbruk och öfriga näringar deras bästa krafter den tid af året då de bäst behöfvas och äro fruktbärande för det allmänna välståndet.
Generalens varning bekämpas nu liksom alltid af en folkets instinkt, som säger det: att en allmän folkbeväpning, som är mer än namnen på rullorna, och skall göras effective, hämmar i hög grad ett lands industriella utveckling och kostar derföre, både direkt och indirekt, ganska betydligt; ty det är icke blott de 700,000 dagsverken, om 50,000 man beväring 14 dagar hvarje år skulle exerceras, som förspillas, utan derjemte armeringen och underhållet samt den incalculabla effekt som desse 700,000 dagsverken skulle återgäldat åkerbruket och näringarna om de icke frånryckts dem.
Den slutsats jag för min enskilda del vågar draga af dessa betänkligheter är: att det är mycket fråga om hvilketdera, som i tillämpningen blir mer eller mindre kostsamt och känbart för ett folk som är i full sträfvan framåt på det industriella framskridandets bana; antingen underhållet af en tillräckligt stor och exercerad folkbeväpning, eller, då man har valet öppet, en stridbar Örlogsflotta, i hvilket sednare fall materielen är kanske något dyrare, men dock ett dödt ting som här spelar hufvudrölen, och för hvars eflectivitet ingen fruktbärande menniskokraft, jemförlig med en folkbeväpning, behöfver anlitas, eller i större skala under freden inöfvas.
Utan att vara militär är det lätt att förstå, att om det är svårt att på landbacken sammanhålla och föra i elden en ovan trupp, så är det deremot alls ingen konst att föra en skeppsbesättning inom pistolhåll om Chefen så vill och är beslutsam, ty om hela den Den 8 Juli e. m. 205 stridande massan i förra fallet mäste vara genomträngd af det mod som fordras för att gå fienden rakt på lifvet, är det i sednare fallet hufvudsakligast på befälhafvarens och några få personers lugn och rådighet det beror, att utföra striden, emedan en SkeppsChef numera, genom ångmasehinen, har manövermedlet fullkomligt i sin hand, men besättningen, på hvars sjömansvana fordom manöverns utförande berodde, är nästan endast till för att sköta kanonerna och handvapnen, när det behöfs, utan att folket kan vika eller af räddsla springa sin väg, om det är ovandt och oöfvadt.
Vissheten att reträtt ej finnes, gör att manskapet står eller stupar på sin post, och att äfven den alldeles ovane bjuder till att sälja sitt lif så dyrt han kan, och slåss derföre med mera ifver, än den vane krigaren, som går mera lugnt tillväga.
Den omständigheten att Chefen numera, i och för manövern, är nästan oberoende af besättningsstyrkan och dess sjömansdaning, alstrad af ångkraftens inflytande på Örlogsskeppets effectivitet, är en ofantligt större fördel än man i förstone tänker sig för alla de folk som ega sjögränser emedan på en ångflotta icke behöfs ett på långt när så stort antal fullgodt sjöfolk, som på en seglande flotta, utan besättningsstyrkan kan fyllas af en vida större proportion obefaret folk, som väl bragt inom relingarne alltid vida fortare' blifver disciplineradt och användbart än en i försvarsplanen motsvarande landtstyrka hinner inöfvas.
Dör vår östra granne, Ryssland, är detta en högst välkommen anledn. att med hopp om framgång, med allvar bereda sig på utvecklandet af ett kraftfullt ansvars- och försvars-sjövapen; — men ännu fordras äfven för denna makt en lång tid, innan dess anfallsångflotta, Anglinieskeppen, blifver färdigbygd; och i hvad mån denna slutligen kan blifva fruktansvärd genom sin storlek beror ytterst deraf om den skall för ett uthållande krig kunna förses med stenkol från egna grufvor eller ej, och torde detta möjligen bestämma en gräns för dess utvidgning.
F. n. begagnas blott engelska kol och tillförseln deraf kan naturligtvis lätt blifva hämmad.
Annu är vår östra grannes ångflotta i sitt första stadium af utveckling, ty mig vetterligt är det blott dess gamla kasserade roddflotta som blifvit ersatt af 60o å 70 ångkanonslupar; men af det starkaste slaget Örlogsfartyg, Anglinicskepp, har jag icke hört att ännu mera än 2:ne finnas färdige.
Hvad segel-linieskeppen beträffar, är man i detta land nog klok att inse det de spelat ut sin röle i öpna sjön, likasom det gamla slaget skärgårdsfartyg framdrifne med rodd i skärgårdarne, och såsom icke konstruerade för det nya elementet ånga, ej äro värde att förändras; men på samma gång tillerkännes dem ett stort värde så länge de kunna flyta, i och för försvaret af egna skärgårdspass och hamninlopp, såsom blockskepp och flytande lavetter.
Flottans styrelse i vårt land kunnat handla lika fritt som förutseende, så hade man troligtvis icke gifvit sig till att förändra något af de gamla alltför trånga segelskeppen till ångskepp, utan bibehållit och nödtorftigt underhållit dem till hvad de hädanefter endast duga till, nemi. blockskepp, hvilka äro ganska nyttiga både till Carlskronas, samt Stockholms och andra sjöstäders försvar, ■206 Den 8 Juli e. m och ypperliga stöd för Skärgårdsflottan af den gamla sorten, men i stället satt i verk att bygga nya ändamålsenliga ångskepp, hvaraf vi redan kunnat hafva 2 å 3 mer än halflärdiga, hvad tiden beträffar.
Vi hade då stått, i afseende på den nya marinkraften för öpna sjön, ungefär på samma ståndpunkt i utveckling som vår östra granne.
Ingen Amiral, Engelsk eller Fransk, skulle numera vilja åtaga, sig att med en flotta af 12 segelskepp blockera Carlskrona, om vi på vår sida ibland vår till antal underlägsna flotta räknade 2 å 3 fullgoda ångskepp, ty den fiendtliga Amiralen hade då att befara, att en enda stiltjedag kunde göra honom alltför mycket underlägsen.
Den som saknar en ånglinieflotta har, enligt min öfvertygelse, icke tillräcklig makt, under nuv:de förhållanden, att göra och skydda en landstigning på vår Östersjökust och tillika blockera Carlskrona samt hålla vår flotta der instängd, icke en gång såsom egare af den stora segelskeppsflotta som Ryssland kan disponera, så länge deribland ej räknas ett temligen betydligt antal ångskepp.
Ryssland, om denna vänskapliga sjömakt skulle hysa fiendtliga tankar mot oss, måste derföre intaga en afvakt nde ställning tillsvidare, men hinner den att få allt för stort försprång, så vore det ett förbiseende på vår sida, som kunde hafva högst betänkliga följder.
Med den ångkanonslupsflotla som Ryssland redan med ansträngda krafter förskaffat sig, tror jag heller icke att denna makt åsyftar annat än sjelfförsvar, men anser den alltför svag att derpå bygga eröfringsplaner.
Vi hafva således nu ett serdeles gynnsamt tillfälle, att äfven vi skapa en, för vårt sjelfförsvar, respektabel ångflotta, eftersom vår supponerade blifvande fiende äfven är nybörjare, hvad anfallsförmågan på öpna sjön beträffar.
Historien lärer oss att staters, med vidsträckta sjökuster, politiska storhet bör mätas efter deras förmåga att uprätthålla sitt maritima anseende och välde på sjön; faller anseendet som sjömakt så faller ock nationen till föga.
Så föll Spaniens storhet med dess oöfvervinnerliga Armadas skeppsbrott, och England, som, derförinnan en oansenlig makt, tviflade på en flottas värnande kraft, har växt till så, att dess armar omfatta jorden, endast och allenast genom dess trögna hängifvenhet åt hafvet.
Granske vi vår egen historia så skole vi finna, att vår politiska makt stått i ett bestämdt förhållande till vår maritima makt, derföre, att våra af sjön omslutna kuster anvisat oss platsen ibland sjönationer.
Jemför man hvad det sednaste kriget på Krim kostade England i landttrupper och sjöfolk, eller arméens och flottans komparativa fysiska uthållighetskrafter och således förmåga att uthärda en långvarig kampagne under alla klimatförhållanden, så skulle man lätteligen komma till den slutsats, att det är vida lättare att armera och underhålla en utsänd flotta, än att vårda en stor armé förlagd i läger, kämpande på köpet med den värsta af alla fiender, ett hardt klimat och som med en myckenhet tross skall röra sig på ofta ganska dåliga landsvägar.
Deremot inrymmer ett örlogsskepp allt, sina stridskrafter som sina förnödenheter i fullt mått, hvarigenom ock besättningen kan med mera omsorg vårdas och derföre med lätthet D en 8 Juli e. m.
207 uthärda såväl sommar- som vinterkampagner utan att man behöfver frukta att den decimeras af köld eller elände.
Detta anser jag, åtminstone för min del, vara ett bland de mest talande skid hvarföre Sverige, som är ett folk fatt igt land och har brist på arbetare för att odla jorden och sköta de växande näringarne, och fördenskull behöfver att hushålla på hvarenda arm som kan besparas ifrån ett st rid färd igt iandtförsvar, hufvudsakligen bör söka att föröka sina försvarskrafter på öpna sjön, såsom det skedde i fordna tider, då Svenska folket var en respektabel sjömakt som kunde både anfalla och försvara sig, utan hjelp, hvarigenom sådant aldrig förr handt, af hvad vi nu kunna btvittna; att vårt kära fosterland fått såsom en grace emottaga främmande makters garanti att behålla vårt territorium ostyckodt.
Jag kan åtminstone för min del icke anse delta för någonting serdeles lyckligt eller afundsvärdt, men hvems är skulden?
Icke Konungens, som måst betrakta vår ställning sådan den är, utan R.
St:rs och splittringen inom flottan, som hindrat oss att gå på våra förfäders bana till ära och sjelfständighet.
Jag anhåller, på grund af mina nu anförde skäl för att ånglinieskepp såsom hufvudbeståndsdel af en sjögående flotta bör byggas och tillräckliga medel framför annat dertill anslås, — att R.
St:r och R. o. Ad. måtte bifalla K. M:s Nåd.
Propos. om påbörjandet af åtminstone ett ångskepp, men afstå förändring af alla gamla segelfartyg till ångfartyg, vare sig skepp, fregatter eller lägre certer; samt att nybygnad af den utaf StatsUtsk. föreslagna ångfregatten får anstå, till dess ånglinieskeppsflotlan hunnit blifva så stor som behofvet i första rummet kräfver, efter som antagas bör att fregatter och andra mindre certer äro bihang till det egentliga sjöförsvaret — linieskepp.
Jag kan icke annat än beklaga, att striden mellan den stora och den lilla flottans anhängare har upstått vid detta tillfälle, i st. f. vid den gemensamma öfverlägg ningeu.
Jag erkänner äfven, att jag icke mycket lörstår nyttan af denna strid och jag skall derföre icke heller mycket inlåta mig deri, utan blott uptaga ett eller annat skäl till besvarande.
Här har blifvit ointaladt, att Ryssland f. n. skulle ega en ganska stor ångkanonslupsflotta.
Jag tror mig veta, att denna flotta består af omkring 70 eller 80 fartyg, men jag får tillika säga, att jag tror, att åsigterna om dessa fartygs duglighet äro mycket delade.
Jag tror, att dessa fartyg hafva en olägenhet som våra ängkanonslupar visserligen med dem dela, nemi. att de draga alltför djupt vatten, så vida den mig meddelade upgiften, att de fordra 7 fots djup, är sanningsenlig.
En talare har, såsom ett skäl emot lämpligheten att hafva en mindre flotta, anfört, att större ångkrigsfartyg kunna på många ställen af våra kuster inlöpa och röra sig i de inre farvattnen.
Jag tror, att hvar och en, som vill taga kännedom af de handlingar, som i denna fråga kunna lemna tillförlitliga uplysningar, skall blifva öfvertygad derom, att det finnes ganska få ställen vid våra kuster, 208 Den 8 Juli e. m. der inloppet från hafvet är djupare än 20 fot.
Jag öfverlemnar till en hvars bedömande, huruvida det är särdeles rådligt för ett större krigsfartyg, ja t. o. m. för en större fregatt, att gifva sig in i ett sådant inlopp, och jag ber eder ihågkomma, att om våra större krigsfartyg skola vara till någon väsendtlig nytta för vårt försvar, så böra de, när de förföljas af en öfverlägsen fiende, kunna inlöpa på ett ställe och sedermera utlöpa på ett annat.
Om någon skulle önska det, är jag i tillfälle att bevisa, att det är omöjligt för ett fartyg, som drager mera än 20 fots vatten, att inlöpa på något ställe emellan Stockholms och Carlskronas skärgårdar, och det är en känd sak, att om ett sådant fartyg gifver sig i Kalmar sund, så kan det fångas såsom i en säck.
Detta torde väl vara ett ovedersägligt bevis för nödvändigheten att jemte de större fartygen hafva fartyg som draga mindre vatten.
För att ådagalägga, att det icke behöfves någon särdeles stor öfning för skärgårdsflottan, har här blifvit anfördt, att de af denna flottas Officerare, som under 1808—1809 årens krig mest utmärkte sig, hade förut endast tjenst.gjort på örlogsfartyg eller handelsfartyg.
Afven jag vet, att flere af dessa Officerare tjenstgjort på örlogsoch kofferdifartyg, men jag känner tillika, att många af dem och icke de minst utmärkta icke förut haft en sådan tjenstgöring, hvarförutan det torde vara ett faktum, som det blifver svårt att bestrida, att det just var skärgårdskriget åren 1808 och 1809, som, jemte de mest lysande prof på tapperhet och fosterlandskänsla, gifvit oss de mest slående bevis på bristande förmåga att rätt föra ett skärgårdskrig.
Man torde således inse nödvändigheten af att i tid gifva vår skärgårdsflotta en god och fullständig öfning.
Jag kan icke med tystnad förbigå ett par yttranden af den siste värde talaren.
Han sade, att de engelska truppernas förhållande vid Sebastopol hade tydligen visat fördelen af att hafva trupper ombord på en flotta i st. f. på land.
Jag tror, att den värde talaren ej behöft bevisa, att de engelska trupperna äro sämre till lands än till sjös, men jag tror tillika, att man deraf ingalunda får draga den slutsatsen, att äfven Sverige bör företrädesvis söka att försvara sig till sjös.
Vidare yttrade han en sats, som tyckes utvisa, att han skulle betvifla den svenska soldatens håg och mod att gå sin fiende på lifvet eller uthärda och tillbakaslå ett anfall.
Jag måste i den svenska soldatens namn högeligen protestera emot en sådan kränkande förutsättning och jag tror ej att vår krigshistoria gifvit den värde talaren skäl att dermed framkomma.
Jag tror att detta sätt att försvara sjöförsvaret är högst olämpligt samt att vida bättre skäl kunna anföras.
Hvad nu StatsUtsk:s Betänk, angår, så har jag redan en gång förut förklarat, att jag önskar, att detsamma måtte bifallas.
En talare har anmärkt, att det ej vore skäl att bestämma den maschinstyrka, som den till nybyggnad föreslagna ångfregatten borde hafva.