Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är emedlertid genom en sådan sönderdelning af mom. som man vill framtvinga Utsk:s första förslag, i st. f. att vidtaga en nödig förändring i det nu ifrågavande förslaget. 13 H. 11 162 Den 7 Oktober e. m Jag anhåller fördenskull, att Hr Frih:n o. Ordf:den behagade framställa propos. på bifall till morn. i dess helhet, med den förändring, som Gr.
Mörner föreslagit; ty endast derigenom kan frågan bedömas i sitt sammanhang, utan alt hindras från att votera särskildt öfver hvarje punkt.
Jag skall icke göra mig skyldig lill det fel, att inlåta mig i någon diskussion i saken; utan "jag inskränker mig blott att åberopa det lagrum, som ger mig fullkomlig rättighet att begära den propos., hvarom jag anhållit.
Det förundrar mig, att en så lagklok man, som Hr Printzensköld, icke erinrar sig ä4:de §:n R.O., der det står: ”och skulle målet, under diskurserna, skiljas uti flera delar, hvaröfver särskilda anmärkn:r göras, då skall, enär sådant äskas, propos. öfver hvardera delen särskildt anställas.”
Nu är det obestridligt, att anmärkn:r blifvit gjorda emot l:sta delen af morn., och alltså eger jag, enligt berörde 54:de §, obestridlig rätt att få den propos. framställd, hvarom jag anhållit.
På sätt jag nyss nämnt, är R. o. Ad:s beslut, att propos. om bifall till hela morn. är med nejJjesvarad, så vida icke detta beslut genom votering uphäfves.
Hr Pi intzeusköld missnöjd med detta beslut, så står det honom fritt att begära omröstning; ty på annat sätt lärer det, sedan Ordhden framställt sin uppfattning deraf, icke kunna uphäfvas.
Jag vill först nämna, det jag ingalunda finnér något hinder för Hr Frih:n o. Ordhden, alt, ehuru han framställt propos. på bifall lill mom. i dess helhet, likväl dela detsamma, änskönt det kan anses onödigt, då sista punkten i detta mora. är alldeles lika med samma punkt i Utsk:s först framställda förslag.
Då Hr Printzensköld emedlertid fortfarande yrkar all mom. må, i sin helhet, behandlas: så återstår för oss ingenting annat än alt rösta öfver 2:ne kontrapropos:r; eller ock att, på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, dela morn., hvarigenom man lättare kommer ifrån saken.
Jag anhåller, att den sednare utvägen malte vidtagas.
Om den sönderdelning af mora., sorn Frih.
Raab föreslagit och Gr.
Lagerbjelke understödt, egt rum innan Ilr Frih:n o.
Ordf:den framställde sin propos. på bifall lill mom. i dess helhet, så hade en sådan sönderdelning obestidligen varit laglig; men sedan Hr Ordhden framställt sin propos. och IL o. Ad. besvarat densamma, samt Hr Ordf:den förklarat sig hafva funnit nej öfvervägande, anser jag att mom. sedermera icke kan styckas för att ånyo besluta deröfver.
Jag har emellertid ropat nej, emedan jag föreställt mig, att det af Gr.
Mörner framställda förslag skulle blifva föremål för propos., och jag kan icke erinra mig annat än att vår ordinarie Landtm, städse förfarit på detta sätt vid dylika frågors behandling som denna.
Den 7 Oktober*, m. 163 Gr.
Jag tror att Hr Printzensköld något förifrat sig.
Ståndet har nemi. beslutat att icke antaga l:sta morn. i denna §, sådant det af Utsk. nu blifvit framställd!; men detta hindrar icke Ståndet att antaga något annat i dess ställe.
Hr Printzensköld önskar något annat förslag, så är sådant honom grundlagsenlig! tillåtet, och likaså Gr.
Mörner eller Frih. Raab.
Jag ser fördenskull icke, hvarföre man skall begära en votering, då man får den åsigt framställd, som man önskar blifva bifallen.
Om således Hr Frilen o. Ordf:den framställer propos. på Frih.
Raabs förslag,, och detta aniages, så kommer det att utgöra §:ns l:sta mom.
Mörners förslag blir åter föremål för en annan propos., och på delta sätt få vi ju alltid något annat i st. f. det, som vi förkastat, och vi handla sålunda i öfverensstämmelse med gällande former.
Jag anser mig först och främst alldeles icke hafva förifrat mig i detta hänseende; jag har lika mycken rätt som Gr.
Gyldenstolpe att diskutera frågan, så vida jag har skäl dertill och gör det i sådana ordalag, som icke kunna ogillas.
Hvad sjelfva saken beträffar, vore det löjligt att, sedan jag förklarat, det jag icke kan bifalla morn. i sin helhet, sedermera yrka bifall till l:sta punkten.
De Herrar, som understödja Gr. Lagerbjelke och Frih.
Raab, synas också vara af den tanken, att, i följd af det nej, som blifvit afgifvet, l:sla punkten af l:sta mom. icke vidare kan komma under pröfning; men hellre än jag anser att en sådan tolkning af föredragningen här bör ega rum, får jag, med frånträdande af det nej jag afgifvit mot mom. i sin helhet, tvertom yrka bifall till detsamma, och anhåller följaktligen om votering deröfver.
Hr Frih:n o. Ordhden yttrade, att sedan Hr Printzensköld begärt votering måste voteringen ega rurö, och att det nu vore 2:ne förslag, i fråga hvarom R. o. Ad. torde afgöra hvilketdera som skall blifva kontrapropos., nemi. antingen Frih.
Raabs eller Gr. Mörners, af hvilka Frih.
Raabs var af följande lydelse: ”Den som säljer bränvin i mindre belopp, än hvartill han enligt l:sta och 2:dra §:n i hvarje fall är berättigad, bote första gången från och med 10 till och med 20 R:dr, andra gången från 20 till och med 40 R:dr och 3:dje gången från 40 till och med 80 R:dr.
Den som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, dömes till straffarbete från och med 2 månader till och med ett år,” och Gr.
Mörners förslag var af enahanda lydelse ända till slutet af 1 :sta punkten, hvarefter det skulle heta: ”Den som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, bote från 80 lill och med 100 R:dr.” Frih.
Raab: Hr Printzensköld har begärt votering och han synes således önska bifall till Utsk:s nu framställda förslag.
Det tillhör oss att upgifva förslag till kontrapropos.; men denna kan dela sig i fyra meningar, nemi. antingen gamla förslagets första 11 * 1C4 Den 7 Oktober e. m. del, elly också bibehållande af det nuvaride förslaget, med den förändring Gr.
Mörner föreslagit ang:de 4:de resan; vidare antagande af förslagets andra del, eller uteslutande af straffarbete för fjerde resan.
För att nn undvika alla dessa fyra olika menings-stridigheter, anhåller jag all till kontrapropos. måtte antagas det gamla förslagets 2:dra moni., med förbehåll att vi sedermera må besluta öfver det af Gr.
Efter min upfattning har ännu icke mer än ett förslag blifvit framställd! till kontrapropoS.
Mörner har visserligen yttrat åtskilliga betänkligheter mot lista mom. i §:n; men, så vidt jag icke hört oriktigt, har han ej lipstadt något förslag till ordalydelse för §:n, och icke heller har Hr Printzensköld begärt någon ny redaktion.
Det lärer väl icke vara med vanligt bruk öfverensstämmande, att åt
Landtmarskalken öfverlem na npgörandet af redaktions-förändringar med ani. af de anmärkmr, som mot ett förslag blifvit framställda.
Tverlom är det öfligt att, när en fråga förekommer till afgörande, npgifva de ledamöter, hvilka vilja hafva sina meningar gällande, bestämda redaktionsförslag, och innan vi således bär få några sådana förslag framställda, lärer
Ståndet icke öfver dem kunna fatta något beslut.
Då något anjiat förslag ännu icke blifvit afgifvet än Frih.
Raabs, tror jag att det är det enda, som kan blifva föremål för kontrapropos.
Jag tror, att icke några andra konlrapropos:r kunna komma i fråga, än sådana, hvilka under loppet af diskussionen blifvit föreslagne, och att man således icke kan till sådana propos:r begära hvilka förslag man behagar.
Så vida jag icke hört orätt, hafva emellertid Frih.
Mörner afgifvit bestämda förslag, och nu är just frågan om, hvilket af dem som skall blifva kontrapropos.
Hr von''Hartmansdorff:
Jag anser Hr Frih. och Ordf:den hafva riktigt uptagit de båda konlrapropos:r, som kunna komma i fråga; samt anhåller derföre att de måtte, ju förr ju hellre, framställas till R. o. Ad:s .afgörande.
Jag förmodar att första frågan då blifver, huruvida lista mom. i 39:de §:n af Utsk:s förra förslag må antagas till kontrapropos.
Ordfiden hemställde nu om R. o. Ad. lill kontrapropos. vid den blifvande voteringen antoge Frih.
Raabs förslag, som öfverensstämde med lista mom. af 39:de §:n i Utskis Betänk.
JVs 13, samt förklarade, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja blandade med Nej, att han funnit
Jag anhåller vördsamt, att den andra kontrapropos. mätte blifva Gr.
Jag vill ej påstå att det är Hr Printzensköld förmenadt att begära votering; men väl synes det mig
Den 7 Oktober e. m. 165 oformligt, att Jen värde ledamoten begär votering ang:de kon trapropos.
, då lian fått ja-propos. bestämd i enlighet med sin åsigt.
Jag tror icke, att det är öfverensstämmande med formerna, att den, som begärt votering och således fått ja-propos., jemväl skall diktera kontrapropos.
Det är gången af denna frågas behandling, sorn tvungit mig att begära votering.
Jag har uttryckligen till prot. förklarat, det jag svarat nej på den framstälda propos. om bifall till ifrågavar:de mom. i dess helhet och sådant det af Utsk. blifvit föreslaget.
När man sedermera ville sönderklippa mom. och framställa särskilda propos:r på antagande eller förkastande af hvarje del, nödgades jag begära votering för alt såmedelst fä fram Gr.
Det vore högst besynnerligt om jag icke under sådana förhållanden skulle kunna begära votering om kontrapropos., allrahelst, då grundlagen icke förbjuder mig sådant.
I fall således Gr.
Mörners förslag skulle blifva antaget till kontrapropos., så följer deraf att jag naturligtvis i den blifvande hufvudvoteringen röstar med honom.
Afven jag hemställer till Hr Printzensköld, om han icke skulle vilja afstå frän denna omröstning, då lian förklarat sig hafva svarat nej lill den första propos.
Alt omröstning i hufvudsaken eger rum, är ju allt hvad han skäligen kan begära.
Att påtvinga sina motståndare den ena, eller andra, af de propos:r, lian sjelf ogillar, skall endast föranleda svårigheter och tidens förspillande.
Rehbinder, Fredr. Wilh.: Om Hr Printzensköld afstår från den af honom först begärda votering och i stället påyrkar endast den sednare, tror jag att han derigenom fullkomligt vunne sitt ändamål.
Jag kan för öfrigt icke inse, hvartill den första voteringen skall tjena, allrahelst som Hr Printzensköld sjelf förklarat att han icke vill hafva förslaget framstäldt till bifall, så framt han icke dertill tvingas af sina motståndare.
Jag hoppas, att Hr von Hartmansdorff hört att det är omständigheternas tvång, som föranledt mig till den åtgärd, jag nu vidtagit, under uttryckligt förklarande, att om det dermed afsedda ändamål vinnes, så voterar jag i öfverensstämmelse med denna utgång.
Uplästes lill justering och godkändes en så lydande voterings-propos.
Den som till kontrapropos. vid äskad votering om bifall till l:sta mom. af 39:de §:n i den uti Särsk. Utsk:s Utlåt.
JM 20 föreslagna förordning, antager bifall till motsvarande mom. af det i Utsk:s Betänk.
JM 13 afgifna förslag till förordning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; 1C6 Den 7 Oktober e. ro. vinner Nej, antager R. o. Ad. lill kontrapropos. bifall till lista moni. af nämnde §, enl. Betänk.
JM 13, med den förändring, att sista meningen blir så lydande: ”Den som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, bote från 80 till och med 100 R:dr.”
Härefter uplästes lill justering och godkändes följande voterings-propos.
Den som bifaller lista mom. af 39ide §in i den uti Särsk. Utskis Utlåt.
JM 20 föreslagna förordning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifaller R. o. Ad. motsvarande moment af det i Utskis Betänk.'
JM 13 afgifna förslag, med den förändring, att sista meningen blir sålydande: ”Den som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, bote från 80 till och med 100 R:dr.”
Vid denna voterings slut, befanns att rösterne utfallit sålunda:
Jag reserverar mig mot det beslut, R. o. Ad. nu fattat, hvarigenom straffarbete för oloflig bränvihsförsäljnings förnyande blifvit borttaget, och stridighet upkommit mot det beslut, Ståndet förut fattat i afseende på bränvins tillverkning, der straffarbete blifvit ålagdt.
Mig synes det vara en för riket mindre skadlig förbrytelse, att olofligen tillverka bränvin, än att olofligen försälja det.
Detta beslut strider jemväl mot föregående lagstiftnings stadgande angående bränvins olofliga införande.
De som äro -vänner af en sådan klemig brottmålslagstiftning, äro Hr Printzensköld tacksamhet skyldige, emedan det hufvudsakligen är genom hans trassel, som saken fält denna utgång.
Härui instämde Frih.
Raab och Hr Hjärne.
Uppå härefter framsläld propos., blef 2:dra morn. af Ulsk:s nu afgifna förslag till redaktion af 39:de §:n af R. o. Ad. bifallet.
Då sedermera Hr Frilen o. Ordf:den, efter framställning att, i afseende på 3:dje morn., blifvit yrkadt dels bifall, dels af Hr t)en 7 Oktober e. ni. 11)7 Printzensköld den förändring, att, i öfverensstämmelse med nu gällande stadgande, allt det i försäljningsnimmet befintliga bränvin skall anses förbrutet, hemstälde om R. o. Ad. bifölle detta mom. af Utsk:s förslag, ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarefter Hr Frih:n o. Ordfiden förklarade att han funnit
Propos. till bifall å 4:de mom. af Utsk:s förslag blef sedan framstäld och hesvarad med Ja; men efter först till bifall å 5:te mom. framstäld propos., som besvarades med Nej, blef sistnämnde mom. af 39:de §:n af R. o.
Ad. afslaget. 32:dra punkten, ang:de § io.
På sätt under diskussionen om 39:de §:n blifvit upgifvet, och som icke heller af någon blifvit bestämdt bestridt, handlar denna § ingalunda om de personer, hvilka, egande minulhandels-rättighet, likväl befatta sig med utskänkning af bränvin.
Således finnes i förslaget en lucka i afseende på den förbrytelse, som en minuthandlare första gången begär genom oloflig utskänkning.
Jag anser det nödvändigt att fylla denna lucka, och får för sådant ändamål föreslå, att R. o.
Ad* behagade göra en så beskaffad förändring i 40:de §:n, att deruti äfven irvmdes ett stadgande om det ansvar, hvartill en bränvinsminnterare gör sig skyldig, i händelse han beträdes med oloflig utskänkning.
Till följd häraf ber jag att få framställa följande förslag till förändrad redaktion: ”Idkar den, som till minuthandel med bränvin berättigad är, oloflig utskänkning, straffes, första gången, med böter efter thy, som i 39:de §:n sägs.
Lag samma vare, der han andra gången med oloflig utskänkning beträdes; Och håfve han då jemväl sin minuthandelsrältighet förverkat.”
Jag har häruti bestämdt uttryckt att förbrytaren skall straffas med böter såsom i 39:de §:n sägs; men jag anser det icke vara med rättsgrund förenligt, att han, till råga pä denna bestraffning, jemväl skall erlägga utskäukningsafgift, då han tillika betalar afgift för utminutering och dessutom får varan konfiskerad.
Ett sådant stadgande anser jag strida mot en sund lagstiftningsprincip, och jag tror således icke att straffet för en bränvinsminulerare bör utsträckas längre än till böter för lista resan, äfvensom för 2:dra resan, men då jemväl med förlust af minu terings-rätten.
Kommer han sedan åter, är han naturligtvis hemfallen till samma ansvar, som den, hvilken tre gånger förbrutit sig, utan att till handeln vara berättigad.
Jag anhåller att denna redaktions-förändring måtte af R. o. Ad. antagas.
I afseende på förevar:de §, hade jag ämnat föreslå en ordalydelse till ändring i sak.
Men sedan man börjat rubba bränvins-lagstiftningens grunder, i hänseende till förbrytelser deremot, vill jag icke befatta mig med den saken, utan låta dem, som börjat förrycka henne, äfven fortfara dermed. 168 Den 7 Oktober c m.
Imedlertid hemställer jag till de ledamöter, som upgöra denna lagstiftning, om det är skäl, att begagna ordet ”idkaf då fråga är om första eller andra gången.
Detta verbum brukar betyda en fortfarande utöfning af ett yrke, antingen det är lofligt eller ej.
Första moni. i 40:de §:n borde hafva följande ordalydelse: ”
Om den, som lill minuthandel berättigad är, andra gången med oloflig utskänkning betra des; vare han tillika sin handelsrättighet förlustig.’1'1 ”Annan handlande, som 2: dr a gången beträdes med oloflig minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likalededes sin handels-rätlighel förlustig.” Gr.
Med den lydelse 39:de §:n genom den sednaste voteringen erhållit, kan den otydlighet, som Hr Printzensköld belärat, icke upstå.
Ty genom denna ordalydelse faller ju af sig sjelft, att den, som gjort sig skyldig till utskänkning af bränvin, utan att dertill vara berättigad, dymedelst gjort sig förfallen till det derföre stadgade ansvar.
Den underlåtenhet alt stadga straff för dylik förbrytelse, som Hr Printzensköld velat påbörda författningen, finnes således icke.
Huruvida den redaktionsförändring, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, bör antagas eller icke, anser jag temligen likgiltigt.
Det kan vara möjligt att den är språkriktigare än den Utsk. föreslagit, men jag anser dock denna vara fullt tydlig.
Hr Printzenskölds förslag anser jag deremot vid delta tillfälle vara fullkomligt öfverflödigt, och såsom sådant jemväl förkastligt.
Jag skulle tro, att den §, som nit utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, behöfver en så beskaffad förändring, som den jag tagit mig friheten föreslå.
Men i händelse R. o. Ad. skulle anse 39:de §:n, sådan den af Ståndet genom votering blifvit antagen, innefatta allt hvad som är nödigt i afseende på straffbestämmelserna äfven för förbrytelser, begångna af utminuterare genom alt första gången utskänka bränvin, så vill jag icke vidare påyrka antagandet af mitt förslag, utan afstår derifrån.
Raab: Af Hr Printzenskölds sednaste yttrande synes det, som om han icke skulle vilja vara envis med att yrka bifall till det förslag han framställt, hvilket lian, på de grunder Gr.
Lagerbjelke anfört, trott sig finna mindre af behofvet påkalladt än lian måhända gjort, om Utsk:s förslag i föreg:de § blifvit af R. o. Ad. antaget.
Jag vill således icke uppehålla mig vid detta ämne; men ber deremot att få fästa R. o. Ad:s synnerliga upmärksamhet på det förslag, Hr von Hartmansdorff afgifvit.
Jag anser, lika med honom, ordet ”idka” vara olämpligt, hvarföre det också vore bättre, alt, då man i 39:de §:n talar om den, som olofligen försäljer bränvin, man i 40:de §:n talar om den, som olofligen fortsätter att försälja varan.
Jag anhåller fördenskull om bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Den 7 Oktober e. m. 109 Frihin o.
Ordfiden, efter framställning, att tinder densamma hade blifvit afgifvet ett förslag till förändrad redaktion af Ilr von Hartmansdorff och ett annat af Hr Printzensköld, som dock sedermera afstått från sitt förslag, började framställa propos. till bifall å Ulskis förslag, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Sedan jag fått understöd för mitt förslag, anhåller jag att Hr Frihin o.
Ordfiden behagade låta upläsa detsamma, innan beslut om §:n fattas.
Ståndet
Hnge derigenom tillfälle att närmare öfverväga, huruvida det är bättre än Ulsk:s. Hr Frihin o. Ordfiden lät, i ani. häraf, upläsa den af Hr v. Hartmansdorff för ifrågavande § föreslagna redaktion, så lydande: ”Om den, som till minuthandel med bränvin berättigad är, andra gången beträdes med oloflig utskänkning, vare han tillika sin handels-rältighet förlustig.” ”Annan handlande, som andra gången beträdes med oloflig minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likaledes sin handelsrättighet förlustig.”
Då sedermera propos. framstäldes till bifall å Utskis i afseende på ifrågavande § afgifna förslag, ropades Ja och Nej, hvarefter Hr Frihin o.
Ordfiden hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla det af Hr v. Hartmansdorff afgifna redaktions-förslag, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka Ja, blandade med Nej, förklarade att han ansåg
Ja nu hafva öfverröstat Nej. 33:dje punkten, ang:de § 4 1.
Lades till handlingarne. 34:de punkten, ang:de § 42.
Föreskriften i denna § synes mig vara alltför sträng.
Den har äfven i denna syftning blifvit återremitterad så väl af R. o. Ad. som af PresteSt.
Det har redan förut af flere bland R. o. Adis ledamöter blifvit anmärkt, att icke några motiver meddelats såsom svar på återremisserna, hvaraf följt, alt man icke kan se, hvilka skäl
Stånden anfört för sina återremisser.
Jag kan således icke bestämdt upgifva i hvilken del R. o. Ad. återremitterat denna §; men jag tror mig kunna erinra mig, att det skedde i den syftning, att man ansåg ifrågavaride stadgande vara alltför strängt.
Utsk. föreslår nemi. att för underlåtenhet att i föreskrifven tid betala afgiften för riittigliet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, denna afgift genast skall utmätas, samt att, vid sådan underlåtenhet andra gången, minuthandels- eller utskänknings-rältigheten skall anses förverkad, och försäljningen genast inställas, hvarjemte näringsidkaren ändock skall vara pligtig att, under försäljningsåret, afgiften fortfarande utgöra.
Här stadgas således, att den, som andra gången gör sig skyldig till ifrågavande försummelse, skall mista sin handelsrättighet och att vederböride skola gå i författning 170 Den 7 Oktober e. ni. att stänga försäljningsboden.
Nu är likväl förhållandet, om man jemför detta stadgande med 18:de §:n, som redan är af R. o.'
Ad. afgjord, att afgiften skall erläggas fjorton dagar förut; om man således stänger försäljarens bod fjorton dagar förr än qvartalet är slut, så inträffar att han icke får fortfara med försäljningen under hela nästa qvartal, hvarunder han erlagt afgiften.
Detta anser jag vara alltför strängt.
Af enahanda beskaffenhet anser jag äfven den föreskriften vara, att, sedan han blifvit beröfvad sin handelsrättighet, han ändock skulle vara tvungen att erlägga den höga afgiften derför under hela det återstående året.
Om det under t. ex. andra qvartalet inträffar, att han försummar att betala afgiften, så mister lian redan under första qvartalet sin handelsrätt och måste ändock för återstoden af året erlägga denna afgift.
Jag tror att man går för långt, då man stadgar så hårda straff för så ringa förseelser, allrahelst när man betänker, att svårigheterna, att ordentligt betala afgifterna, måste ökas i samma mån som dessa höjas.
Inom Utsk. sökte jag derföre i detta fall åvägabringa någon modifikation; men jag förlorade vid voteringen på en röst.
Jag föreslog att, för att bibehålla nödig stränghet, men det oaktadt icke gå alltför långt, borde man väl stadga förlust af handels-rättigheten, men att den försumlige ändock skulle ega rätt att fortfara med försäljningen, intill dess det qvartal vore tilländalupet, hvarunder han erlagt sin afgift, äfvensom att den afgift, han sedermera borde erlägga, skulle inskränkas lill ett qvartal i st. f. tre.
Jag anhåller, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, om bifall till följande redaktions-förändring i 2:dra punkten af lista mom. nemi.:
”Vid sådan underlåtenhet 2:dra gången, vare minuthandels- eller utskänknings-rättigheten förverkad från och med början af påföljande månad, och varde försäljningen då genast inställd, i stad af Magistraten, och å landet af Kronofogden; men näringsidkaren vare ändock pligtig att den försummade afgiften utgöra.” Gr.
Det må vara, att detta stadgande är något strängt; men jag anser, att man icke kan vara sträng nog för att tillhålla personer att upfyHa sina åtagne förbindelser.
Man vet att om man hyr en lägenhet och icke betalar hyran, så blir man vräkt; men man får i alla fall betala hyran, om man dertill har medel.
I afseende på förevaride fråga, är det endast ett kontrakt, som är ingånget mellan den, som får rättighet att idka bränvinshandel, och den, som gifver denna rättighet.
Om man icke är sträng i afseende på erläggandet af betalningen, komma troligen många trashankar att egna sig åt denna rörelse, och derigenom kunna de, som ingenting hafva att förlora, ofta utestänga personer, hvilka bättre kunde sköta denna handtering.
Jag kan på grund häraf icke (inna, att man behöfver göra afseende derpå, att han erlagt betalning för den lid, under hvilken han sedermera icke får bedrifva utminuterings-eller utskänkningshandel, och då han icke upfyller de vilkor,som blifvit stadgade; Den 7 Oktober e, m. 171 bör han också förlora sin rättighet.
Jag anhåller om bifall till §:n, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen.
Raab: Jag anhåller, att blifva uplyst, huruvida R. o.
Ad. vid 18:de §:n vidblifvit sitt förut fattade beslut.
Sedan, i ani. häraf, lindert.
Ridd.-Sekret, tillkännagifvit alt R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, hade afslagit lS:de §:n af Utsk:s nu förevande förslag lilk förordning, yttrade Frih.