Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederströms mening att per analogiam komma till sitt mål, på det sätt nemi., att sedan R. o. Ad. afsagt sig sin uteslutande rätt att äga säterier, skulle det blifvit hvarje säteriägares rättighet att, lika med R. o. Ad., anlägga krogar; men vid sådant förhållande tror jag med Hr von Hartmansdorff, att ett bestämdt förklarande är af nöden, och jag förnyar derföre min anhållan, att frågan må hvila på bordet till nästa plenum, på det den må kunna afgöras vid ett tillfälle, då Ståndet är mera talrikt samladt.
Ehrenborgh, Casper Wilh.: Jag befarar, att Frih.
Cederström irrat sig, då han sagt, att det nu ifrågavar. privilegium redan vore upphafvet; ty ehuru det icke mera gäller för R. o. Ad. ensamt, qvarstår det likväl för ägare af säterier och frälsejord, och K. M:s Befihde kunna icke neka dem att å sina ägor anlägga krogar, då de dertill anmäla sig.
Utsk:s tillstyrkande åsyftar således att få denna rättighet för frälse- och säteriägare upphäfven, och under denna synpunkt tyckes mig, att frågan, så vidt den rörer R. o. Ad:s privilegier, är så obetydlig, att den gerna kan afgöras af dem, som nu äro närvarande, utan ytterligare uppskof.
Den siste talarens eget yttrande torde hafva öfvertygat R. o. Ad., att jag icke irrat mig, emedan han sjelf vitsordat min framställning, att rättigheten till krogars anläggning numera icke utgör något privilegium för R. o. Ad., och att då ens sätta i fråga upplifvandet af i4 §• i privilegierna, synes ej lämpligt.
Ty om äfven R. o. Ad. skulle bifalla Utsk:s förslag att afsäga sig den ifrågavar. rättigheten såsom ett ännu existerande privilegium, är det icke gifvet, att de 5 sammanstämmande röster, som erfordras för privilegiers upphäfvande, skola utfalla på samma sätt; PresteStåndet, som alltid visat sig ömtåligt om alla slags privilegier, skulle måhända kunna afslå förslaget.
Jag inser således icke, hvartill det skulle tjena, att R. o. Ad. afsade sig Dea io April e. m. iaS en rättighet, af hvilken alla andra redan dc facto äro i besittning; och hvad den omständigheten beträffar, att K. M:s Bef:hde icke skola kunna förvägra anläggandet af krogar å säteri- och frälsejord, har väl en sådan tydning sedan 1809 blifvit på åtskilliga ställen practiserad, men icke öfverallt, utan en del K. M:s Bef:hde hafva ansett sig oförhindrade att efter omständigheterna pröfva alla sådana ansökningar.
Sorn jag i egenskap af ledamot i Oecon.Utsk. handlagt denna fråga, torde jag få upplysa, huru Utsk. betraktat den.
Utsk. har nemligen ansett rättigheten till krogars anläggning såsom ett ännu för R. o. Ad. personelt existerande, men icke med jorden förenadt privilegium, i likhet med åtskilliga andra personella privilegier för R. o. Ad., som icke äro upphäfna, såsom rättigheten att dömas omedelbart af Hofrätt, tolfringningen och dylikt.
I följd häraf har Utsk. ansett den ifrågavar. rättighetens upphäfvande bero på ytterligare concession af R. o. Ad.
Sedan den siste värde talaren upplyst, att Utsk. utgått från den synpunkt, att det ifrågavar. privilegium skulle vara personelt för R. o. Ad., ehuru det, efter hvad här blifvit upplyst, rätteligen numera är förenadt med jorden, anhåller jag om återremiss af betänk.; ty om R. o. Ad., såsom Utsk. föreslagit, nu skulle för sin del afsäga sig rättigheten att å sina ägor anlägga krogar, men ingenting stadgades rörande andra frälse- och säteriägare, skulle denna afsägelse ej leda till det åsyftade ändamålet.
Cronhjelm; ty det förhåller sig verkligen så, att rättigheten till krogars anläggning numera åtföljer jorden och har icke sedan 1809 ansetts utgöra något personelt privilegium för R. o. Ad.
Men i följd häraf synes
Utsk. för afskaffandet af denna rättighet hafva valt ett olämpligt uttryck genom tillstyrkandet af en afsägelse å R. o. Ad:s sida af rättigheten såsom ett Ståndets privilegium.
Jag uppträder icke för att bestrida återremiss af betänk.; tvärtom, sedan jag hört åtskilliga ledamöter yrka derpå, skall äfven jag biträda deras mening, desto hellre som jag, efter den upplysning en ledamot i Utsk. lemnat, funnit, att man der misstagit sig om författningarna.
För mig synes åtminstone klart, att den ifrågavar. rättigheten numera ej är ett privilegium för personer, utanför jord, och vi hafva flera af samma slag uttryckta i R. o. Ad:s privilegier.
Så är t. ex. rättigheten att bygga husbehofs-mjölqvarnar, som förr varit personel för R. o. Ad., numera förenad med jorden, och åtskilliga andra förmåner skulle kunna uppräknas, som förr ansetts identifierade med de personer, som deraf voro i besittning, men numera, sedan R. o. Ad. år 1809 gjorde concession af sin uteslutande rätt att Den to April e. tn. äga frälse- och säterijord, öfvergått till ägarne af sådan jord rned samma rätt, som dessa förmåner förut innehades af R, o.
Utsk. genom sin tillstyrkan otvifvelaktigt åsyftat att få den omnämnda rättigheten till krogars anläggning helt och hållet borttagen, hade uttrycken bort lämpas derefter; och jag tillstyrker derföre, att genom återremiss Utsk. föranledes till ett nytt betänk., hvarigenom ändamålet kan vinnas.
Hr von Hohenhausen, Mich, Silvius; Jag kan icke instämma i Frih. Ehrenborghs åsigt; ty de embetsman, åt hvilka lagarnas handhafvande och verkställighet äro anförtrodda, Uro tvungna att följa författningarnas ordalydelse; och då det nu står, att Ridd. o. Ad- äger å sina sätesgårdar bygga krogar, har man, oaktadt åtskilliga skäl tala för Frih. Ehrenborghs åsigt, ansett sig nödsakad att tyda detta stadgande derhän, att om säteriet besittes af frälseman, kan tillstånd till kroganläggning å ägorna icke förvägras, men väl, om egendomen innehafves af någon annan.
Af hvad en ledamot i Oecon.Utsk. här yttrat, styrkes jag äfven i den tanka, att denna tydning är den rätta; men emedlertid får jag, för att tillfälle må gifvas till ämnets vidare utredning, förena mig i den af en ledamot förut framställda begäran, att frågan matte hvila på bordet till nästa plenum, Frih.
Det synes, som alla, hvilka yttrat sig i ämnet, vore ense derom, att sedan hvar man blifvit berättigad att äga säterier, har hvar och en äfven fått rättighet till de med sådan jord förenade förmåner; men Hr v. Hohenhausen har redan ganska riktigt anmärkt, att rättigheten till krogars anläggande icke är någon med jorden åtföljande förmån, utan en rättighet, sorn, enligt privilegierna, skulle tillkomma R, o. Ad, enskildt, och hvilken rättighet R. o. Ad icke heller afstod, då Ståndet medgaf besittningsrätten af säterier åt andra medborgareclasser.
Då likväl genom samma beslut friheten åt alla uppläts att idka hvilken borgerlig näring som helst, mot skyldigheten att underkasta sig de afgifter och de controller, som i hvarje fall finnas nödiga, är det tydligt, att R. o. Ad. för utöfningen af rättigheten att å sina ägor drifva krogrörelse underkastat sig samma föreskrifter och samma pröfning, som för alla andra äga rum.
Det skulle i sanning vara högst vådligt för sedligheten, om rättigheten att utan särskildt tillstånd anlägga krogar skulle anses åtfölja jorden.
Jag anser all fråga om upphäfvande ånyo af hvad sorn redan ar upphäfvet böra alldeles förfalla och begär proposition på återremiss, på det Utsk, må i enlighet härmed Undra sitt afgifna utlåtande.
Jemte det jag får förklara, att jag numera för min del a fstår från begäran oro ytterligare bordläggning, hvilket också följer af sig sjelf, sedan jag förenat mig med dera, som önska återremiis, utbeder jag mig blott att
Dtn 10 April e. ra. få fästa uppmärksamheten derpå, att då det är ett obestridligt factum, att rättigheten till krogars anläggning står i samma kathegori med rättigheten att anlägga liusbehofsqvarnar, så blir följden af bifall till Utskis nu afgifna förslag, att R. o. Ad. ensamt afsäger sig denna rättighet, men att den skulle qvarstå för öfriga ägare till säteri och frälsejord.
Frågan om R. o.
Ad redan förut afsagt sig denna rättighet må vara tydlig eller otydlig, så tillstyrker jag således återremiss, på det TJtsk. må bestämdt föreslå, att den ifrågavarande rättigheten må borttagas från alla frälse- och säteriägare.
Nio 11 blef i anledn. af de dervid gjorda anmärkningar till Utsk. återremitteradt.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda inkomna betänk:n och utlåtanden från StatsUtskottet:
Nio 35. i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R.
St., angide lindring i vilkoren för begagnandet af del utaf R.
St. till återuppbyggande af staden Borås anslagna låneunderstöd; Nio 36. i anledn. af väckt motion, att kronohemman må kunna försäljas och gå till gälds betalning, samt att äldste sonens företrädesrätt framför andra syskon till besittning derå måtte afskaffas; Nio 3y. angide afskaflandet af Borgholms garnisons servismedel samt djeknepenningarna; BevillningsUtskottet:
Nio 4- i anledn. af Frih. J. W.
Sprengtporten och Hr C. R. af Robsahms motioner om fastställande af en viss accisafgift å brännvin, som till Stockholm och Rikets större städer införes; Lagutskottet:
Nio 14. öfver Prosten L. G.
Mittags förslag, att, när frånskiljda makar vilja å nyo träda i äktenskap med hvarandra, laga lysning måtte föregå; Nio i 5. öfver Riksd.-fullm. C. W. Olbers’ motion om ändring i 3 Gap. Sjöskadebalken, Sjölagen; Nio 16. i anledn. af Riksd.-fullm.
Nilssons motion om ändring i nu gällande straffbestämmelser för missgerningsmans släppande; Nio r 7. öfver Riksd.-fullm.
Jönssons motion om förlängande af tiden, inom hvilken part, som vill söka ändring i Hofrätts dom eller utslag, bör sådant hos Hofrätten tillkännagifva; Nio 18. öfver Riksd.-fullm.
Nils Insulins motion om ändring af 1 och 3 §§. i 3o Gap Rätteg.Bin; Nio 19. öfver Hr Aug. v. Ståbis och RikscUfullm. C. L. i»6 Den i5 April f. m.
Hessles motioner om ändring i nu gällande stadgande, ang:dc öfverdomstol i tullmål; N:o 20. öfver Riksd.-fullm.
Anderssons motion om åläggande för domstol, som finnér part liafva misstagit sig om forum, att honom till rätter, bestämdt uppgifven domstol hänvisa; N:o 21. öfver Hr Aug. v. Stahls motion, att mål angrde nidingstjufnad, hvarom 3, 4 och 5 §§. 42 Gap. Missg.B:n förmäla, må upphöra att vara af underställnings egenskap; N:o 22. i anledn. af Prosten Mittags motion om upphäfvande af eller ändring uti föreskrifterna om tiden för begrafningar; N:o 23. öfver Riksd.-fullm:ge Peter Pehrssons och Johannes Johanssons motioner om upphörande af domares rätt till andel i sakören; N:o 24. öfver väckta motioner, dels om upphörande af frälseränte-ägares rätt till lösen af skattefrälsehemman, som säljas utom börd, dels ock ang:de rättighet för jordägaren att lösa räntan, när densamma utom börd säljes. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. \ till 12 på aftonen.
Tisdagen den i5 April 1834- Plenum kl. io f. m.
St:s und. skrifvelser till K. M.f N:o i3. angtde grunden för liqviden af framlidne Pastorn Doct.
Collins hos Statsverket innestående lånefordran; N:o 14. med tillkänhagifvande af verkstäldt nytt val till ledamot i Hemliga Utsk. efter med döden afgängne Contractsprosten Svedelius; N:o i5. rör:de Riksdagens förlängande på en månad.
Hr von Hedenberg, Carl Aug., hade inlemnat följande, som upplästes y Vid remissen till StatsUtsk. af K.
M:s nåd, skrifvelse, ang:de förhållandet med indelta Infanteri-regementernas beklädnadsmedel, har riksdagsm. inom BondeSt, J. J. Rutberg från Norrbottens län ansett sig böra göra den anmärkning, att, i anledn. af åtskilliga regjters större behållningar i beklädnadscassorna och deribland K. Westerbottens Fältjägarereg:tes, beklädnadsbidraget bör kunna nedsättas från jj- till Den i5 April f. ra.
T’j af munderingens värde, och trott sig finna så mycket mera skäl dertill, sorn honom specielt vore bekant, att förenämnde reg:te sisth höst erhållit ny beklädnad.
I anledning häraf anser jag mig böra upplysa, att ehvad skäl Rutberg än har för sin proposition om nedsättning af beklädnadsbidraget, torde det icke böra hemtas från förhållandet inom K. Westerbottens
Fältjägare-regrtes beklädnadscassa, hvars ceconomiska ställning icke borde vara honom okänd, särdeles med de upplysningar, han såväl här af tjenstemän inom beklädnadsdirectionen som af räkenskaperna, jemnförda med författningar och verkliga förhållandet, kunnat hemta, nemi. att den tillfälliga behållningen uppkommit derigenom, att reg:tet, som år i83o borde försetts med så väl ny tjenstgörings- som rotekist-mundering, icke desamma kunnat erhålla förrän sisth år, till hvilken tid, i anseende till förändrade modeller och färg å klädet samt nödiga förberedelser dertill rn. m., blott en mundering hunnit förfärdigas; att deri andra, eller rotekistmunderingen, nu är under beställning, och att behållningen icke är större, än att beklädnadsdirectionen ansett sig för närvarande nödsakad inställa förfärdigandet af åtskilliga dertill hörande persedlar, af brist på behöfliga medel.
Rutbergs förmodan om nedsättning af beklädnadsbidraget torde alltså icke kunna anses vara grundad på verkliga förhållandet, af hvilket skäl jag i högsta måtto bestrider den äskade nedsättningen, enär i sådant fall tillgångarna för detta mig nådigst anförtrodda reg:tes behöriga beklädnad icke skulle blifva tillräckliga.
Om detta mitt ödmjuka yttrandes remitterande till H. StatsUtsk., att i sammanhang med liufvudfrågan behandlas, anhålles vördsamligen.
Ankom K. M:s HofCanceller, hvilken, å K.
M:s höga vägnar, aflemnade en nåd. propos. och en skrifvelse till R.
Justerades 8 prot.utdr. för d. io dennes e. m.
Justerades pleni-protocollet för d. 7 dennes.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsTJtsk:s d. 7 dennes på hordet lagda utlåt.
N:o 26, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de afskrifning af några Statsverkets fordringar hos liospitalsfonden och curhusen i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus län.
Likaledes föredrogos ånyo och biföllos nedannämnda d. 7 dennes på bordet lagda utlåt:n och betänkm från Oecon.- Utsk., nemi.: 128 Den i5 April f. m. N:o ia. i anledn. af väckt motion om anställande af Norska hingstar vid Rikets stuterier; N:o i3. i anledn. af väckt motion om förbud emot införsel i Riket af hästar ifrån Danmark och dess Tyska provinser; N:o 14. i anledn. af väckt motion om en marknads hållande i staden Mariefred; N:o i5. i anledn. af väckt fråga om behofvet af ett sammandrag utaf de författningar, som bestämma knektars och båtsmäns skyldigheter och rättigheter.
Företogs till pröfning Oecon.Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 16, i anledn. af väckt fråga om vissa föreskrifters iakttagande vid permittering af manskap från de värfvade regiterna.
Jag anhåller om återremiss af betänk, på den grund, att det synes mig något för hårdt att ålägga en person att ovilkorligen gå 2 mil om dagen, med skyldighet att, om han af sjukdom blir uppehållen, derom skaffa sig bevis.
I torpstugan, der hansjuknade, kunde det ju vara honom omöjligt att erhålla något bevis, som han ej heller kunde bekomma af det aflägse boende presterskapet eller kronobetjeningen; och jag kan derföre icke annat än linna en obillighet i detta stadgande.
Jag yrkar derföre återremiss af betänk., på det att Utsk. må taga i betraktande medborgares naturliga rätt att icke få sig ålagda skyldigheter, som öfverskrida förmågan att uppfylla dem.
Det är på intet vis för att sätta mig emot återremissen, som jag begärt ordet, utan endast för att upplysa derom, att det ifrågavarande tillägget redan är intaget i den utarbetade nya soldat-instructionen, hvilken är af K.
M. nådigst gillad och således oförtöfvadt kommer att läggas under pressen, för att sedan öfverlernnas till efterlefnad inom arme'en.
För Öfrigt har jag, enligt hvad jag förut haft äran nämna, intet emot återremissen, om den af R. o. Ad. skulle pröfvas nödig.
Jag tror, att Utsk. af riksdagsm.
Danielssons motion tagit sig anledning att föreslå något, som motionen icke åsyftar.
Utsk. har föreslagit, att den tid, sorn den permitterade behöfver för att tillryggalägga vägen till och från permissionsorten, bor beräknas efter 1 mil om dagen, på det han icke må taga sig anledning att uppehålla sig å vägen längre, än nödigt är, och derigenom erhålla tillfälle att någon tid kringstryka landet.
Men om han nu t. ex. hade 20 mil att gå och kun - Den i5 April f. ra. kunde tillryggalägga dem på en dag, skulle han ju äga rättighet att 9 dagar kringstryka landet.
Utsk. har likväl icke upplyst, att några olägenheter härigenom uppkommit, och jag anser derföre det föreslagna vilkoret vara öfverflödigt och olämpligt.
Dessutom är det omöjligt för karlen att så bestämma sina resor till 2 mil om dagen.
Han äger icke, såsom hvar och en annan, att taga in på gästgifvaregårdar, utan måste på andra ställen, genom öfvenskommelse, söka sitt nattherberge, och kan således af omständigheterna hindras att, med bästa vilja, kunna uppfylla, hvad Utskottet föreslagit.
Men härförutan företer sig en annan omständighet vid Utsk:s förslag.
Det stadgar nemligen icke, att han vid afgången från permissionsorten skall förse sig med bevis, hvaraf man kan finna, när han begifvit sig på vägen.
Af dessa förenade skäl och i betraktande deraf, att soldaten, för erhållande af det nödiga beviset af presterskapet eller kronobetjeningen, ofta behöfver gå 3 å 4 mil, nödgas jag anhålla örn återremiss af betänkandet.
Jag nödgas taga mig friheten att i anledn. af Gr.
Gyldenstolpes yttrande anmärka, att, hvad han icke anser vara lämpligt för värfvade armeen , redan länge utöfvats vid indelta regrterna.
Ingen karl har vid dem blifvit permitterad, som icke medfört behörigt bevis från presterskapet i den församling, der han uppehållit sig.
Jag skall, om så fordras, med bevis kunna styrka, att det funnits prester, som nekat att påteckna permissionspasset, då soldaten skolat återvända hem, under föregifvande, att han icke tillhörde den församlingen, utan reg:tsförsamlingen.
Stadgandet härom finnes väl i tjenstgöringsreglementet; men detta reglemente lärer icke vara gällande för presterskapet.
Det kan ingalunda vara min önskan att bestrida en återremiss af ämnet.
Men på det R. o. Ad. må komma i erfarenhet deraf, all förslaget icke är så lösligen grundad!:, som några talare trott, får jag nämna, att Gr. Gyldenstolpe! och Frih. Boye tyckas begära återremiss af alldeles nfiotsatta grunder.
Den ena har ansett den föreslagna tiden för soldatens resa till och från permissionsorten, beräknad efter 2 mil om dagen, vara för kort; den andra deremot, att man med detta stadgande vore föga belåten, då soldaten, som hade 20 mil till vistelseorten och tilli '-ggalade dem på en dag, derigenom kunde i g dygn kringstryka landet; men bästa beviset derför, att Utsk. icke haft så orätt i sina åsigter, är det, att Gen.Adjutanten för
Armeen varit betänkt på att göra samma bestämmelse, sorn Utsk. åsyftat. livad svårigheten att af presterskapet erhålla 5 H. 17 i3o Den i5 April f. m. bevis angar, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att i förslaget står: ”presterskapet eller kronobetjeningen.” Gr.
Gyldenstolpe har äfven sagt, att Utsk. gått längre, än motionären begärt.
Jag ser icke, att Utsk. af Riksd.- Ordn. varit förhindradt att, då inom Utsk. den öfvertygelse yttrat sig, att en oordning uti ifrågavarande afseende existerade, begagna tillfället för att föreslå oordningens afhjelpande.
Såsom jag förut nämnt, har jag ingenting emot återremiss af betänkandet.
Upplyst derom, att den föreslagna marclitiden öfverensstäinmer med tågordningen, begifver jag mig från det skäl, jag åberopat, ehuru det förefaller mig ganska tungt, att en person skall kunna åläggas att gå 20 mil på 10 dagar; men den anmärkning hoppas jag skall vinna afseende af Utsk., att om lian under en sådan march sjuknar, en lättnad bör gifvas honom att anskaffa det erforderliga beviset deröfver.
Länsmannen kan vara borta, presten kan vara borta, hvarigenom en a 2 dagar lätteligen för honom gå förlorade.
Det är således endast i sednare afseendet, jag qvarstår vid min begäran om återremiss.
Endast för ett tillägg till hvad jag redan nämnt, har jag begärt ordet.
Hr af Dalström har upplyst, att, hvad Utsk. föreslagit, redan länge ägt rum vid indelta reg:terna.
Jag får anföra, att detsamma äfven varit öfligt vid åtskilliga af de värfvade reg:terna, och att, ehuru jag icke vill bestrida, det någonstädes svårighet i detta afseende kunnat uppstå, den likväl ej varit allmän; ty tillägget, som blifvit yrkadt, är infördt uti det tjenstgöringsreglemente, Generalen Gr. G. Löwenhjelm för Lifgardet till häst författat, och hvilket reglemente allt sedermera, äfven under den tid jag haft äran commendera detta reg:te, varit till efterföljd anbefaldt, utan att svårighet deraf i någon del försports.
Jag vill blott hemställa till Hr Frih.
Boye, om icke under namnet kronobetjening kunna inbegripas andra än länsmän.
Jag är af lika tanka med de talare, som hittills begärt afslag å betänk.; ty jag vet icke, hvartill förslaget skall tjena, synnerligast sedan Gen.Adjutanten för Armeen upplyst, att ett sådant stadgande, som förslaget innefattar, redan blifvit gjordt; men äfven om denna upplysning icke blifvit meddelad, skulle jag likväl hafva tillstyrkt afslag å förslaget.
Under min femtonåriga tjenstetid vid värfvade reg:ter, dels i södra delen af Böket och dels i Stockholm, hvarunder jag äfven, i egenskap af t. f. compagnichef, en längre tid haft befattning med permitteringar, har jag icke i ett enda fall erfarit något men af de författningar rör:de permittering, som redan finnas, eller att någon olägenhet för allmogen deraf uppstått; utan Den i5 April f. m. i3i det händer tvärtom, att många bland allmogen inkomma till compagnicheferna med begäran om permision för den eller de karlarna.
Jag anser således det föreslagna stadgandet vara alldeles obehöfligt och så mycket mera otillämpligt, som karlen, hvilken hai-4oå 5o mil till sin hembygd, verkställer resan på det sätt, att sedan han gått 4 ä 5 mil eller dagar, arbetar han några dagar för att förtjena sitt uppehälle för de dagar, han åter fortsätter färden, och fortfar på detta sätt, tills han hunnit till bestämd ort.
Jag finner således motionen alldeles icke af behofvet påkallad eller dass bifallande till något ledande, och vet derföre icke heller, hvartill återreinissen skall tjena, enär dermed icke kan vinnas något ändamål.
Jag yrkar således afslag af betänk.
Hitkommen i detta ögonblick, är jag okunnig om hvad som blifvit i förevarande ämne taladt, men anhåller likfullt vördsammast, att få anföra de skäl, hvarpå jag grundar en önskan om återremiss af detta Utsk:s betänk.
Hvad Utsk. sjelf anfört mot motionärens yrkande, gäller äfven emot dess deröfver gifna utlåtande och deraf föianledda förslag.
Det är nemi. fulleligen sannt,hvad Utsk. har betänkt, att, då missbruk äga rum, desamma hufvudsakligast böra tillskrifvas underlåtenhet i den tillsyn å permitteradt manskap, som kronobetjeningen i landsorterna åligger.
På denna grund anser jag föreskriften om någon tidsberäkning för färdandet till i passet uttryckt destinationsort obehöflig oell innebärande ett misstroende till de auetoriteter, som antaga och permittera garnisonernas individer.
Tillser kronobetjeningen, såsom densamma åligger, att ingen uppehåller sig hvarken på vägar eller orter, som icke äro i passet antydda, så måste väl hvar och en påskynda sin march, och då tillika närmaste vägen tillden i passet angifna ort är, såvida inga omvägar der omtalas, den enda lofliga, måste förmodligen hvar och en framkomma på möjligen kortaste tid.
Motsatsen skulle leda till de största orimligheter.
Häraf följer ock, att den permitterade icke får afvika från samina väg.
Hvad åter beträffar de äskade bevisen af presterskap och kronobetjening i orten, vågar jag betvifla detta förslags lämplighet.
Det är ganska lätt att både säga och skrifva: presterskap och kronobetjening.
Att neddraga de förra i de sednares befattning är tidens anda.
Dervid torde dock mycket vara att anmärka.
Herdestafven fordrar sin man hel och hållen; batonen, som jag tror, likaså.
Båda uro oumbärliga, men i en och samma hand är fara, att de motverka hvarandra.
Hvad Utsk. här antydt, är i min tanka kronobetjeningens ensak.
Om icke den högre kronobetjeningens tid och förmåga skulle tillåta dessa intyg, hvilket jag dock ingalunda betviflar, så vet jag ej, hvarföre man icke hellre, än att ännu mera blanda presterna bland polisens organer, tillåtit andra i orten boende, trovärdiga män Den i5 April f. m. såsom sexman, kyrkovärdar, ordningsmän, fjerdings- och nämndemän, afgifva dessa välfrejdade, men likväl äfven misstänkta personers förfallobevis.
Dessa äro vanligen närmare att tillgå än presterna, som redan äro mer än tillräckligt sysselsatta med verldsliga magtens handhafvande.