Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 64, ang:de beräkning af statsverkets inkomster och de särskildta utlåCn, som under samma nummer detsamma åtfölja, var jag af den mening, att de borde behandlas hvart för sig.
Dervid kunde jag ej fatta annat, än alt denna mening Öfverensstämde både med Hr Frih. o.
Landtmrs samt R. o. Ad:s åsigt.
Denna mening vidhåller jag nu, och yrkar, att ifrågavar. ullåtm måtte föredragas och behandlas, hvart för sig, såsom särskildta betänkanden.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, så snart någon ledamot af R. o. Ad. begärde att dessa särskildta betänkrn guille hvart för sig föredragas och disculeras, Hr Landtm, ansåg sig pligtig att på det sättet föredraga dem, och tilläde alt, utan att R. o. Ad. enstämmigt förklarade dessa utlåt: n böra samfäldt återremitteras, sådant icke, efter hvad på förmiddagen blifvit beslutädt, kunde äga rum.
I sådant fall får jag erinra om hvad jag nyss nämnde, nemi. att jag i afseende på betänk.
A. anhåller om votering, och, på grund af 56 §:n Reg.- F:n, som innehåller, att då ett betänk, första gången förekommer, detsamma skall framställas lill bifall eller afslag, begär att contra-proposm må blifva afslag.
Föredrogs StalsTJtsk:s den a och 16 dennes på bordet 7 H, |5 1 Den ao Maj e. m. lagda ntlåt.
Nio 64 Litt. A, i anleda. af viiokta motioner om hemmantalsräntans upphörande eller förminskande.
Om R. o. Ad. skulle med Frih.
Cederström instämma uti afslag å detta betänk., hvilket likväl icke lärer blifva händelsen, så ser jag icke hvad mening ett sådant afslag skulle innebära; lyda tillägg eller förändring af ett betänk, icke får äga runi , första gången detsamma förekommer till pröfning, så skulle afslag på ett betänk., deruti motionen är afstyrkt, betyda detsamma som ingenting.
Bifall till ett sådant betänk, innehåller, att saken förblifver såsom hittills; men afslag derå kunde möjligen tydas såsom uttryck af en motsatt mening.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. be hagade bifalla StatsUtskls utlåt.
N:o 64, Litt. A. Ropades ja.
Hr Frih. o. Landtm, föreslog, att ja-propos:n skulle komma att innehålla bifall lill utlåt., samt nej-propös:n afslag till detsamma.
Om det är Frih.
Cederströms allvar att begära votering, hvilket jag icke kan tro, så skall jag gerna, för min del, afstå från att yttra mig, och låta hans rop gälla till undvikande af votering.
Jag förmodar, att Häradshöfdingen Piibbing icke kan tro, att jag önskar bifall lill den olagliga motionen, som ligger till grund för StulsUtsk:s utlåt.
N:o 64 Litt.
Det är endast för formens skull vid behandlingen af dessa betäukm, som jag begärt votering, för att visa, att enda lagliga sättet att behandla ämnet är att återremittera betänkandena, lill följd af återremissen å hufvudbetänkandet, enär ett betänk, vid första föredragningen endast får bifallas eller afslås, men ej med förändringar eller tillägg antagas.
I händelse votering skulle komma alt äga rum, och contra-propos;n, innefattande afslag å belänk., segrade; finner jag ej, alt följden kunde blifva annan, än en anledn. som SlatsUtsk. uti detta beslut skulle finna för närmare pröfning vid ämnets omarbetning, huruvida någon del af hemmanlalsräntan bör försvinna.
Den som bifaller StatsUtsk:s utlåt, N:o 64 Litt. A., voterar ia; den det ej vill, voterar nej; V Deli 20 Maj o. ra. n5 Vinner nej, afslår R. o. Ad.
Slats:Ulsk:s utlåt.
N:o 64 Litt. A. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer:
Ja — 47- Nej — 6.
Ånyo föredrogs och bifölls StatsUtsk:s den 2 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 64 Litt. B, i anledn. af motion 0111 skjutsfärdspenningarnas upphörande.
För att icke onödigtvis upptaga R. o. Ad:s lid, får jag på en gång reservera mig mot R. o. Ad:s beslut, — yare sig bifall eller afslag, — öfver ifrågavar. särskildta betänk, under hufvudbetänk.
N:o 64, enär, i min lanke, alla dessa belank:n böra återremitteras i följd af det sammanhang de äga med det redan återremitterade hufvudbetänkandet.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s den 2 och 16 dennes på bordel lagda utlåt.
N:o 64 Litt. C, i fråga om ollongäIdens upphörande.
Till pröfning företogs StatsUlsk:s den 2 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o Litt.
D, angtde gjord framställning, att ränta af odlingslägenher å allmänningar i vissa fall bör upphöra alt till statsverket ingå.
StatsTJtsk. har, efter mitt förmenande, i detta betänk, icke lemnat svar pä den uti motionen framställda frågan, huruvida odlingslägenheter å allmänningar, sorn Kronan ansett för sin tillhörighet, böra betungas med skatt och ränta.
Af sådan anledn. anhåller jag om återremiss, och att SlatsUtsk. måtte bestämma, huruvida, i sådant fall, som motionären uppgifvit, någon skatt eller ränta skall utgå till statsverket.
D, blef af R. och Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 2 och 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 46 Lill. E, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af den, vid fördelningen af utmarken på Öland, samma utmark åsätta ränta.
Cederström, Jacob: Förevar, betänk, innefattar ingenting mer eller mindre än förslag att upphäfva lagakraftvunna utslag, hvarigenom räntorna å dessa utmärker på Öland blifvit fastställda, och att dessa räntor skulle försvinna utan att Ständerue skaffa ersättning derför i den ordning, grundlagen föreskrifver.
Af sådan anledn. tiUstyi;- Den 30 Maj c. m. ker jag återremiss, under åberopande af’ hvad jag förut yttrat, rörtde samtliga dessa sub-betänkanden.
Med anledn. af hvad Hr af Geijerstam och Hr Prosten Stenhammar lili sina reservationer anfört, instämmer jag uti den siste värde talarens anhållan om återremiss.
Jag anhåller äfven om återremiss, ehuru jag visserligen icke sätter mig emot någon lindring i skatten, såvida Öland af en sådan lindring verkligen skulle vara i behof; men alt eftergifva hela skatten, synes mig icke vara lagligen grundadt.
En annan fråga är, huruvida StatsUtsk. skulle vilja tillstyrka en sådan undersökning, som Prosten Stenhammar uti sin reservation föreslagit till utredande af de omständigheter, som kunde föranleda till någon nedsättning i de skattebördor, som trycka Öland.
En värd ledamot har bestridt StatsUtsk. rättigheten att upplaga delta ämne.
Det lärer då icke vara Kammarpresidenlen bekant, att StatsTJtsk. handlagt detta mål i följd af en K. remiss.
StatsTJtsk. har nogsamt funnit, att den ifrågavar. spanmåIsräntan icke kan anses såsom en dubbel beskattning, och att Ölandsboerne icke äga någon laglig rättighet att befrias från skatten; men StatsUtsk. har afselt dea rättvisa fordran de äga till afskrifning, och den tror jag att Utsk. välbetänkt tillstyrkt, på de grunder, som den K. remissen innehåller.
En af Kamtnar-collegii ledamöter, som på stället hållit besigtning, har tillstyrkt hvad StatsUtsk. föreslagit, sedan han utrönt, att den bästa marken på allmänningen blifvit skattlagd till särskildta hemman; att sådan mark, som varit tjenlig för ekeplantering, jemväl blifvit undantagen; att den ifrågavar. delen vore den sämsta af Alfvared, oell att odling der icke kunde med fördel verkställas.
Anledningen till den besynnerliga skattläggning, som öfvergått Öland, har varit, att vinna tillgång för eli särskildt Landsbofdinge-embetes inrättande derstädes.
Tilldragelsen med denna skattläggningsåtgärd är nära nog olaglig, åtminstone till sina grunder orättvis.
Det är sannt, alt besluten derom blifvit stadfästade och vunnit laga kraft; men då K. M. öfverlemna! dem till Ständernes närmare pröfning oell StatsUtsk. funnit att största billighet fordrar att medgifva den obilliga skattens borttagande; så anser jag, att R. o. Ad. bör bifalla hvad StatsUtsk. föreslagit.
På sätt en reservant yttrat, är det ganska naturligt, att, vid utmarkens fördelning, den bästa delen blifvit undantagen och särskildt skattlagd och den sämre eller ofruktbara delen såsom utmark bibehållen, hvarför någon lindring i skatten synes billig; men annat är att X Den 20 Maj e. m.
117 nedsalta en öfverdrifven skntt lill livad sorn 'kan anses skäligt och rättvist, och annat, att efterskänka liela skatten.
Mig synes derföre lämpligast vara att öfverlemna till K.
M. att jemka skattebördan i mån af billighet, grundad på förekommande omständigheter.
Skulle dervid sådana förhållanden yppas, i anleda, hvaraf K.
M. finner hela skatten böra försvinna, skall K.
M. förmodligen icke underlåta att derom göra nåd. framställning till nästkommande Ständer.
Cederström: Gr. Horn bar förordat Ulsk:s betänk.
, dels på grund af Hr Kammarrådet Liljenroths undersökning om skattläggningen på Öland, och dels af det skäl, all frågan om skattenedsätthingen blifvit från K.
M. öfverlemnad till liepresentationens pröfning.
Dervid lärer Grefven dock hafva förbisett, att undersökningen på Öland skedde på grund af R.
St:s derom gjorda und. anhållan , föranledd af väckta motioner i samma syftning, som förevar. betänk, tillstyrker.
Att nu K. M., sedan en sådan undersökning för 'sig gått, dervid skattens borttagande blifvit tillstyrkt, öfverlemna!- handlingarna, då Kammar-coll:m, oansedt hvad vid undersökningen upplyst blifvit, afslyrkt skattens borttagande, till Ständerna, som begärt undersökningen, måtte val icke visa, att K.
M. tillstyrker skattens borttagande, utan endast alt K.
M. låtit vidtaga de åtgärder, som Ständerne hegart; och då frågan sålunda vunnit den utredning, som Ständerne ansett nödig, beror det nu på Ständerna att dermed vidtaga den hufvudsakliga åtgärd, som på dem ankommer.
Grefven har påstått, alt räntan tillkommit, hufvudsakligen i ändamål att bereda utväg för ett Landsh.embetes inrättande på Öland.
Det var en särskild sak, som egentligen gjorde sig gällande för Ölands skiljande från Calmar, och det varatt
Öländningarne skulle slippa föra sin afrads- och k ronotiondespanmål till kronomagasinet i Calmar.
Frågan om Landsh.embetets inrättande hade ingenting alt skaffa med allmänningens delning och skattläggning, men väl var Ryttmästaren Adlersparre, innan lian blef landshöfding öfver Öland, på K.
M:s befallning sysselsatt med utmarkens delning, hvilken delning lände till provinsens fördel.
Hvad åter det påståendet beträffar, att bästa marken skulle vara från allmänningen undantagen och förvandlad till nyhemman; så var det endast Skede måsse, som på Kronans bekostnad odlades och fördeltes i hemman, hvilka sedermera på öppen auction försåldes.
Dessa hemman hafva sedermera måst förmedlas, af det skäl, att räntan blifvit för högt tilltagen i förhållande till markens beskaffenhet; men Ölands hemman, som erhållit utmark af Alfvaren, hafva blifvit belagda med så ringa ränta för hvad de af Alfvaren bekommit, att någon nedsättning deruti in - Dell 20 Maj c. m. galunda är af behof eller billighet påkallad.
Visserligen är det en fördel, som bor eftersträfvas, att söka få utmarken till skänks, likasom det alltid vore en vinst, om man till sitt hemman kan vinna sin grannes utmark utan v dergällning; men då den ifrågavar. marken varit Kronans enskilda tillhörighet såsom kronopark, så lärer väl ingen tilldelning deraf åt hemmanen kunna ske, annorlunda än efter skallläggningsmetod, och annat har ej skett.
Att skatt bör äga ruin, har jag nu visat, och alt det åsalla beloppet ej är för högt, skall man tydligare finna vid jemförelse af beskattningen med metoden.
Gottland, som utgör full tionde, är vida högre beskattadt än Öland.
På grund af hvad jag anfört, förnyar jag min anhållan 0111 åtel remiss.
Det är sannt, att Kammar-colkm afstyrkt ifrågavar. skatts upphörande, sedan dock den auetoritet , som på stallet anställt undersökning om förhållandet, tillstyrkt dess borttagande.
Om nu en ny undersökning skulle anställas, komme man endast i samma cirkelgång, att den ena auctoriteten tillstyrker hvad den andra afstyrker, hvarpå följer en förnyad K. dom; ty K.
M. kan icke gerna annat än fastställa hvad dess Kammar-colltm i sådana fall tillstyrker; åtminstone skulle jag önska, att Kammar-colltm alltid vore så orgauiseradt och hade det förtroende af K. M., alt motsatsen icke inträffade; men då K.
M. funnit skäl att lill R St. hemställa, huruvida R.
St., oberoende af hvad sorn kan anses vara formenligt rätt, skulle finna billigheten fordra att skatten borttages, så mätte det vara Ständerna öppet att derom besluta, efter pröfning af de anledntr, som tala för skattens afskaffande.
Af sakkunnige personer är ådagalagdt hvad äfven styrkes af chaitse-beskrifning, att
Öland mycket lidit genom ifrågavar. skatteläggning; att hemmanen, långt ifrån fördel af utmarken, haft förlust deraf, i följd af den höga skatten; att då från allmänningen blifvit borttagen all skog och odlingsbar mark, blott den kala Alfvaren återstod, utgörande tili största delen ett kalklager och en obrukbar sandhed, der skog hvarken finnes eller kan vexa.
I stället för hemmansbrukare, utgöra dessa trakters innebyggare icke annat än colonier af liggare, som öfversvämma ön, och osäkerheten är blifven så stor, att man ej vågar färdas der utan att vara beväpnad.
Innevånarne nödgas hemta vedbrand och öfriga förnödenheter från fasta landet; de äga icke mera de rättigheter, som varit dem förunnade och sednast medgifna af Konung Gustaf IV Adolph; med ett ord, Öländningarne hafva tid efter annan erhållit rättigheter, som, med afseende på deras hemmans svaga beskaffenhet, varit oundgängligen behöfliga, såvida ordinarie skatten skäligen skulle kunna utfordras; men de förlorade dessa rättigheter genom den skattläggning, som öfvergålt den mark, på hvars erhållande de sålunda gjort Den 20 Ma j e. m. 119 förlust i stället för vinst, oell hvilken förlust är så mycket större, som vinsten af utmarken icke ens motsvarar förlusten af de rättigheter de förut ägde, ännu mindre den ökade tungan af 864 tunnor spanmåls ränta.
Jag kan således icke finna skäl att bibehålla denna skatt och tillstyrker derföre bifall till betänkandet.
Då jag inom Utsk röstat för detta betänk., anhåller jag alt i korthet få redogöra för grunderna lill mitt votum, ehuru saken visserligen blifvit fullständigt af Gr.
Horn utredd.
Ganska bestämda anledncr förefinnas för den meningen, att nyttjanderätten till ifi-ågavar. betesmark redan af gammalt ingått i hemmanens skattläggning, hvilket förhållande likväl icke är med full visshet utredt, men starka an!edn:r tala derför.
Dermed må nu förhålla sig huru som helst; ett utslag har emedlertid tillkommit, som bestämmer, alt skatten skall finnas, och detta utslag har vunnit laga kraft, och det kan således icke bestridas, att hemmansåboerne äro till skattens utgörande lagligen förbundne.
En ledamot har trott, att ett sådant utslag icke skulle kunna upphäfvas annorlunda än medelst ansökning om resning hos Konungen i Högsta Domstolen.
Detta påstående är, i min öfvertygelse, ganska besynnerligt; ty väl har jag länge haft mig bekant, att, om den tappande parten vill undandraga sig fullgörandet af ett laga kraftvunnet utslag, enda utvägen att möjligen vinna ändamålet är att söka resning; men aldrig har jag kunnat föreställa mig, alt den vinnande parten skulle behöfva söka resning för att efterskänka hvad han genom ett laga kraftvunnet utslag erhållit.
Den vinnande parten j förevar, fråga representeras af de begge Statsmakterna ; och något hinder måtte icke finnas för dem att efterskänka hvad dem genom utslaget blifvit tillagdt.
Grunden för ett sådant efterskänkande af en laglig rättighet finnes uti de öfvervägande fordringarna på billighetens sida; ty Olandsboerne hafva från urminnes tider begagnat betesrättighet på ifrågavar. utmark.
Ingen kan neka, att urminneshäfd i sådana fall, der dea får gälla, medför samma rättigheter, som egentliga laga fång.
Öländningarnes häfd eller possession af ifrågavar. allmänning sträcker sig längre än till de delar af allmänningen, sorn blifvit deras hemman tilldelade; ty vid skattläggningen undantogs först den bästa marken, hvilken sattes till mantal och bildade nyhemman, och sedermera de bästa skogarna, hvilka försåldes.
Åtskilliga myror och kärr, visserligen användbara för slotter, men naturligtvis af sämre beskaffenhet, fingo öboerne bibehålla, likväl endast mot en särskild skatt; sedan återstod den egentliga Alfvaren, hvarom nu är fråga, bestående, enligt hvad man försäkrat mig, till en del af några berghällar och för resten af tunna jordlager, hvarest endast smått och glest gräs växer. 120 Den 20 Maj e. m.
Vid elt sudan t (orlin linnde är frågan den, om Ölandsboerne, hvilka från urminnes lider, och utan alt någon lefvande minnes ett annat förhållande, ägt oqvald nyttjanderätt lill så väl de ifrågavar. sämsta som de frånskilda bästa delarna af allmänningen, nu skola få behålla nyItjanderätten till blott den sämsta delen, ulan att vidkännas den tunga skätt, sorn de från ålder icke afvetat; och om ej billigheten i högsta grad påkallar bifall till ansökningen derom.
Jag tillstyrker åtminstone bifall härtill, och önskar, att de öfriga provinserna för deras säkerhet ville se till, att den gamla satsen, att urminnes häfd medför samma rättigheter som laga fång, finge äga vitsord.
Jag har nödgats ännu en gång begära ordet, i anledn. af Gr.
Horns och Hr von Troils yttranden.
Desse ledamöter hafva framställt frågan så, som skulle den bästa delen af utmarken blifvit salt till hemmantal och sedermera det odugliga särskildt skattlagdt och fördeladt på de redan beskattade hemmanen.
Så förhåller det sig icke; ty med Hä I la tal I, som är belägen midt emot Karsudden på fasta landet och som undantogs vid skattläggningen och indeltes i lotter som försåldes, med den förhåller det sig så, att sedan köparne borthuggit och försålt den derå befintliga skogen, ligger marken öde.
Skede måssen, belägen inom en socken af norra delen, utgör de hemman Hr von Troil omnämnde, och som odlades under uppsigt af Just.rådet Mannerstam; de hafva nu fått tillgodonjuta förmedling; ännu en mindre kronopark har blifvit under skaltemannarätt i lotter försåld, men icke ägde hemmanen på Öland någon rätt till del deri, då den ännu befanns vara Kronans; annorlunda är alt erhålla vindfällen ekler utsyning.
Den kronopark, som nu återstår, nemi.
Böda skogen, några tusende tunnb, hafva Öländningarne — utan afseende på erfarenheten af hvad med Källatall och den andra fördeldta parken inträffat, nemi. att de blifvit alldeles uthuggna — dock anhållit att få dela den, hvilket likväl K.
M. afslagit; emedan det skulle leda till samma påföljd som med de öfriga förenämnda skogarna, helst det icke finnes större fiender till allt hvad skog och träd heter, än Öländningen.
Den tiden det var förbjudet att på Öland skjuta vildt af alla slag, deribland hjort och vildsvin, och strängt straff för åverkan existerade, funnos der ypperliga skogar; men sedan de fingo fri dispositionsrätt öfver jagtfångsten och ansvaret för åverkan mildrades, försvann skogen småningom , och Alfvaren blef skoglösa fält.
Att den skattlagda allmänningen är skoglös, bevisar således ingenting.
Skattläggningen har skett med iakttagande af deras betesrättighet och ej roed förbiseende deraf; ej heller består marken blott af berghällar; ty då skulle de icke blifvit skattlagda, emedan berghällar
Den 20 M a j e, m. ] 21 och dylika impedimcnler efter ingen Svensk skaltläggningsmetod få med skatt beläggas, utan är det sådan joid, sota kunnat till skatt taxeras, hvilken blifvit till skatt upptagen, och denna skatt har blifvit till beloppet bestämd efter metoden, deröfver icke heller besvär blifvit anförda, hvadan skattläggningen vunnit laga kraft.
Kammar-colhm har, oansedt den särskilda ledamotens yttrande i anledntn af besigtningen på stället, afstyrkt skattens borttagande, emedan intet enda på verkliga förhållandet grundadt skäl finnes för eftergift deraf, då man jernför Öländningarna med andra Svenska innebyggare, sorn med dem äro i samma calhegori.
Öländningarne befrias från den dem ålagda ränta, så borde ock alla andra Svenska hemmansägare, som för tilldelning af mark undergått skattläggning, från de sålunda pålagda räntorna befrias.
Dessutom skulle, derest räntan borttages, marken åter utläggas till Kronan med rättighet för hemmansegarne till extra betesrätt derå, hvilken rättighet blefve så inskränkt, att de med glädje skulle åtaga sig skatten för att återfå utmarken.
Jag kan icke frångå mili anhållan om återremiss.
Då ålskillige värde ledamöter, hvilka måhända aldrig sett, ännu mindre varit på Öland, yttrat sig derom, huruvida Utsk:s tillstyrkande uti förevar, betänk, är riktigt eller ej, så torde det tillåtas den, som varit nästan i hvarenda socken på Öland, att äfven nämna några ord i ämnet.
Jag önskar Öländningarne allt godt; men jag anser Ständernes, liksom hvarje enskild menniskas pligt vara att göra rätt , innan de företaga sig att göra godt.
I afseende på rättvisan åberopar jag Hr af Geijerslams och Prosten Stenhammars betänk, vidfogade reservationer, hvilka någon af Ridd.cancellisterna torde få uppläsa, på det de af R. o. Adts Hrr ledamöter, som bort hvad som blifvit sagdt i motsatt syftning, äfven må höra skälen för den åsigt, som icke gjorde sig gällande i Utsk.
Derefter torde det tillåtas mig att vidare fortfara.
Hr af Geijerslams samt Prosten Stenhammars reservationer upplästes.
Öländningarna allt godt ; men ännu mera att R.
St. måtte först och främst göra rätt.
St. skulle, utan jemförelse med förhållandet i andra landskap, besluta en allmän eftergift af någon skatt på Öland, såsom här är föreslaget; så handlade Ständerne utan tillräcklig grund för sitt omdöme i allmänhet och utan afseende på den särskilda olikhet i förmåner , som äger rum mellan Öländningarna sjelfva.
Detta beslut skulle dessutom vara af vådlig beskaffenhet, i hänseende lill följderna, på sätt Prosten Stenhammar anmärkt.
Om det skulle hända, att de rådande vid någon riksdag bes>£i7 H. *6 J22 Den 20 Maj e. m. te att befria något visst härad från dess ränta, t. ex. det härad, der visse maktägande riksdagsmän hade sina egendomar, hvad skulle verkan deraf blifva på de öfriga?
Skulle det icke blifva ett föredöme för alla andra härader att vid riksdagarna söka att kasta ifrån sig den ordinarie skatten?
Men då skatter icke kunna af Staten undvaras, så finge den öfriga delen af
Riket betala [hvad som efterskänktes ut de gynnade.
Under tvedrågtstiderna begagnade mäktige riksdagsmän, särdeles borgmästare, deras inflytande att befria vissa städer från skyldigheter, som i allmänhet åligga dem.
Jag har såsom föredragande förnummit, huru t. ex. Strängnäs blifvit befriadt från ett ecclesiastikl besvär, hvaraf saknaden kännes ännu, ty man vet icke huru den rättigheten skall ersättas, mot hvilken den borttagna skyldigheten svarade, och till grund för hvars eftergifvande man förgäfves söker efter annat skäl, än att R.
St. funnit lämpligt att så förordna.
Jag påminner mig till och med, att Ständerne upphäft Konungens beslut uti kyrkliga mål.
Här skulle hända ungefär detsamma, ty fråga är om upphäfvande af embetsmyndigheters beslut.
Likväl får jag förklara, att jag icke bestrider StatsUtsk. rättighet att befatta sig tned frågan, ej heller Ständerna rättighet att uttrycka deras önskan, att i billighetsväg lindring måtte beviljas, då den ej kan lemnäs i lättsväg.
Men inom billighetens område linnas äfven grader för eftergift.
Billigheten kan fordra alt gifva efter mera på ett- och mindre på ett annat ställe.
Den, somsett Alfvaren på Öland, vet ock om han på ena stället är mera fruktbärande än på ett annat, eller om fruktbarheten är lika öfverallt.
Jag är således hufvudsakligen af samma mening, sorn Prosten Stenhammar, på sätt han yttrat sig uti sista mom. af sin reservation.
Sedan jag nu talat om frågan i allmänhet, anhåller jag att få besvara en och annan af de anmärkntr, som å motsidan blifvit gjorda.
Först bör man göra skilnad emellan rättighet till mulbete och äganderätt.
Rättighet till mulbete ägde Öländningarne; men mot denna rättighet svarade deras skyldighet att låta sina ägor förderfvas af vildsvin, hjortar och andra djur den tiden Öland var att anse såsom en Kronans jagtpark.
Detta ohägn har upphört; nu har en hvar sin utmark med äganderätt, kan infreda och använda henne huru han behagar.
Man har sagt, alt Alfvaren bebos af colonier utaf liggare och brottslingar; att osäkerheten är så stor, att man nödgas medföra vapen på sina resor.
Detta är en nyhet för mig, och troligen torde ingen Calmar läns innevånare hafva hört lalas derom.