Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Delta anser jag för min del icke vara lämpligt.
Discontlånen äro dåliga nog ändå.
Komme man ytterligare derhän, att borgesmännen kunde hoppas befrielse från betalningsskyldigheten, när gäldenärerne icke kunde fullgöra sina förbindelser, så blefve disconllänen säkerligen ännu sämre.
Bankens enda säkerhet ligger egentligen i den stränghet, hvarmed gäldenärer och borgesman tillhållas att betala.
Slappas den, så blifva betalningarne så mycket ringare.
Jag fortfar att vördsamt afstyrka den missluindsamhet, som BancoUtsk. förordat, och anhåller, att R. o. Ad. icke måtte gå längre än Hr Akerman i sin reservation föreslagit.
De skäl för en afskrifning, som Frih.
Stjernstedt anfördt, äro visserligen hvad man kallar behjertande, men deremot måste å andra sidan erkännas, att R. o. Ad. icke varit njugg uti beviljande af särskilda gracer åt enskilda personer, vid denna riksdag, och jag tror icke, att prejndicatet skulle vara nyttigt, om R. o.
Ad. i detta fall skulle gå längre än Hr von Hartmansdorff och flera andra ledamöter af Ståndet önskat och med hvilka jag således förenar mig.
Jag instämmer alldeles i den åsigt, som Hrr Bildt och von Hartmansdorff här yttrat om beloppet af hvad som kunde efterskänkas.
Samma åsigt har Utsk. också alltid såsom regel yrkat.
Härvid har dock ett särskildt förhållande yppat sig.
Det är väl sant, att Discontdirectionen i fråga om afskrifningar icke kan gifva något löfte, utan utlofva att hänskjuta frågan till R.
Men denna förespegling utgör likväl den bevekelsegrund, som förmått en gäldenärs slägtingar att göra en afbetalning, hvartill de icke kunnat förbindas, och derföre har Utsk. för denna gång tillstyrkt bifall till af - 632 Den 21 December e. m. skrifningen.
För min del önskar jag, att
Bancodiscont-directionen hädanefter aldrig måtte gå längre än reservanterna önskat, men jag skulle dock tro att närvarande fall icke skulle kunna blifva något farligt prejudicat.
Accorder med låntagare eller deras borgesman, då låntagarne kommit på obestånd, skulle väl i vissa händelser kunna förskaffa Banken några riksdalers vinst, men mångfaldigt större förluster i andra fall.
Ständerna hafva en erfarenhet hvart denna bana leder i de s. k. filialdisconternas utredning, der Ständerna medgifvit sådana accorders fastställande, hvaraf förlusterna varit ganska betydliga.
Sjelfva saken är i denna fråga ganska obetydlig, emot den grundsats att icke mera än straffräntan bör afskrifvas.
Denna bör deremot vid alla sådana tillfällen afskrifvas, ty den är eli ocker, som icke bör trycka den, som gifvil sin borgen på en persons skuldsedel till Banken.
Jag instämmer således med Hr von Hartmansdorff deruti, att Utsk:s betänk, mätte afslås och sjelfva frågan bifallas på det sätt, som reservanterna hafva föreslagit.
Sedan öfvcrläggningen härmed förklarats vara fulländad, oell, uppå H. Ex. Hr Gr. o.
Landtmis förfrågan, huruvida Hr Bildt, sorn förklarat sig instämma med Hr von Hartmansdorff, men yrkat återremiss, vidblefve detta yrkande, Hr Bildt anmält, det han afstod från sin begäran om återremiss, blef propos. ä bifall till Utsk:s utlåt, framställd, men besvarad med nej, hvarefter 11.
Ad. behagade bifalla Utsk:s i detta utlåt, gjorda hemställan, på del sätt, att sökanden Jan Pehrsson förunnades eftergift af den, å berörde af Rådmannen Lind hos Bancodisconten upptagna län, upplupna s. k. straffräntan.
Föredrogs och bifölls BancolJtsk:s d. 18 dennes f. m. på bordet lagda utlät.
N:o 3<i, i anledu. af K. M:s nåd. skrifvelse lill R.
St., ang:de åtgärder för ordnande af Rikets penningeväsende.
BancoUtskrs d. 18 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o 37, med förslag lill sammanjemkning af RiksSlms beslut, i anledn. af Ulsk:s betänk.
N:o 23, blef härefter föredraget, men ånyo bordlagdt, på begäran af Hr Mannerskantz, Carl Axel, och Hr Rå fel t, Anton.
Föredrogos ånyo och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 18 dennes f. m. pä bordet lagda betänk:n: N:o 'J6, i anledn. af väckt motion om ändring i K. förorda, d. 29 Juu. 1831, angsde stämpling af tackjern; och N;o 97, i aniedn. af väckt motion om upphäfvande af K. förordn. d. 19 Juni 1S43, angide kolmätningen inom bergslagen.
Föredrogs och lades till handlingarne Allm. Besv.- o. Ekon.- Ctsk:s
Den 21 December e. m. 633 Utskis d. 18 dennes f. m. pä bordet lagda mein.
N:o 98, i anledn. af älerremiss utaf betänk.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde, d. 18 sisll. dennes f. m. på bordet lagde betänk.
N:o 99, i anledn. af fråga om försäljning af Kronan tillhöriga oanvändbara persedlar oell effecter; N:o 100, i anledn. af väckte motioner, ang:de befordringsförfattningarne för prester; N:o 101, i anledn. af väckt motion om bestämmande af vissa grunder för befordringarne inom postverket; N:o 102, i anledn. af väckt motion, ang:de R.
St:s underrättande om de åtgärder, som i afseende på folkskolorne blifvit vidlagne; N:o 103, i anledn. af väckte motioner om förordnande afen comité' till granskning och ordnande af Rikets ekonomiska författningar; N:o 104, i anledn. af väckt motion, i afseende å användandet af de under namn af ”besparade pastoralier” till stiftens byggnadscassor ingående medel; N.o 105, i anledn. af väckt motion om beredande af lindring för allmogen i väghållningsskyldigheten; samt N:o 106, i anledn. af väckt motion derom, att förbudet mot fiskande med härkla mätte upphäfvas.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 18 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 107, i anledn. af väckte motioner, dels alt arbetsskolor måtte i förening med folkskolorne inrättas, oell dels att vid alla läroanstalter och folkskolor i städerne och på landet undervisning måtte meddelas, ej allenast uti gymnastik och fäktning, utan äfven i andra vapenöfningar.
Hr von Troils vid detta betänk, fogade reservation upplästes, pä begäran af Gr.
Posse, Erik Arvidsson, sorn derefter anförde:
Jag önskar och anhåller, att en särdeles uppmärksamhet måtte fästas vid den reservation, som nu blifvit uppläst.
Den innehåller en efter min tanke ganska vigtig och statsgagnelig sats.
Det vore visserligen ett ganska vågsamt försök att i vår tid yttra sig för ett minskande af upplysningen, och detta är äfven långt från min åsigt.
Jag önskar blott att undervisningen måtte stan na inom de gränsor, som naturen sjelf utstakat uti folkets förstånd och förmåga.
Det är en sanning, att förordningen om folkskolorna bestämmer ett minimum af kunskapsmått, men den bestämmer också alt skolorna skola så inrättas, att vida högre kunskaper der skola kunna inhemtas, än som äro förenliga med allmogens fattningsgäfva.
Hvar och en, som vistats bland allmogen, vet, att ifrågavarande stadga af d. 12 Juni 1842 icke motsvarar de flestas önskningar, ty mängden har den tron, att deras barn 5 H. 80 634 Den 21 December e. m. icke behöfva lära mera än de sjelfva och anse den hill ilis brukligs presterliga undervisningen tillräcklig.
Jag är långt ifrån alt dela denna inskränkta tro, men jag anser, att bokvelandet icke bör utbildas på arbetskraftens bekostnad och tror, att med ett bestämdt minimum i kunskaper kunde förenas undervisning i de allmännaste gröfre trädslöjder, som äro brukliga på landet.
Dertill skulle icke något betydligen förökadt statsanslag behöfvas, ty ehuru de nu bestämda lönerna för folkskole-lärare äro otillräckliga för sådana personer, som böra undervisa i de högre kunskaperne, så tror jag dock, att de skulle vara tillräcklige om icke någon större lärdom erfordrades än för det nu bestämda minimum, hvilket jag icke anser vara för högt tilltaget.
Om sålunda någon besparing skulle vinnas af den redan beviljade atlöningen, så skulle den kunna användas till lönande af slöjdkarlar och andra handtverkare, som säkerligen skulle för en ganska ringa penning åtaga sig barnaundervisningen då de finge producten af elevernes arbete.
Det är på dessa skäl och med åberopande af Hr von Troils reservation, som jag anhåller om återremiss af betänk.
Långt ifrån att vara af en motsatt tanke med Gr.
Posse om nyttan deraf alt barnen, jemte läsa och skrifva, få lära någon viss slöjd, så instämmer jag deruti, att sådant är rätt nyttigt, der det sig göra låter.
Sådana slöjder bidraga obestridligen till allmogens förkofran ; men undervisningen deri torde svårligen genom någon lag kunna åläggas, likasom att läsa, skrifva och något räkna, hvilket är lika behöfligt för alla.
De communer, hvilka vilja vinna en sådan fördel, som att få sina barn inöfvade i slöjder, böra och kunna enskildt derom draga försorg.
Huru skulle Staten kunna inrätta ett seminarium för sådana lärare, då en slöjd passar för den ena orten och en annan för den andra.
Då dessutom ingen motion är väckt om någon förändring i folkundervisningsstadgan, så är det väl icke lämpligt att nu, innan skolorna ännu äro mera än partielt inrättade, ifrågasätta en partiel utsträckning till några vissa slöjder.
Trädgårdsodling och trädympning m. m. finnas dessutom redan omnämnda i den gällande författningen.
Kan man vidare utvidga skolorna, sedan de kommit i gång, så är det väl, men att nu begära särskildt statsanslag för sockenskomakare eller sockenskräddare eller sockensmeder, finner jag olämpligt, hvarföre jag tillstyrker bifall å Utsk:s betänk.
Hr von Troil, Samuel Gustaf: Gr.
Posse har så fullständigt utvecklat den ide', som jag velat nedlägga i min, betänk, vidfogade reservation, att för mig intet annat återstår, än att förena mig med honom.
Det har likväl icke varit min mening, att
Staten i något hänseende skulle belastas med några nya förslag för införande af undervisning i handslöjder.
Jag har endast ansett, att då motioner i en dylik syftning voro väckta, och då, efter min tanka, just allmogens barn skulle vara vida mer tryggade för sin framtida utkomst genom en sådan undervisning, än om de t. ex. få inhemta litet geometri, linearteckning eller naturlära etc., hvil - Den 21 December e. m. 635 ket visserligen icke innefattas i det för folkskolorna bestämda minimum, men hvartill undervisningen likväl enligt författningen kan och bör utsträckas, åtminstone för vissa individer; så hade jag trott, alt Utsk. åtminstone bade bort uttrycka en opinion, att en sådan undervisning i handarbeten vore af vigt för allmogens barn.
Att så helt och hållet kasta motionen ifrån sig, utan att yttra det aldra ringaste till förmån för en vigtig sats, ansåg jag icke rätt och derföre reserverade jag mig.
Skulle 11. o.
Ad. täckas återremittera betänk., sä att del får komma under nytt skärskådande inom Disk., så hoppas jag der kunna ytterligare utveckla skälen för min åsigt.
Vi torde känna litet hvar, på hvad sätt frågan om folkundervisningen har blifvit mottagen i landsorterne.
Visserligen har den i mänga orter blifvit emottagen med välvilja; åtskilliga socknar hafva med mera eller mindre beredvillighet underkastat sig författningen; andra hafva uppskjutit sakens verkställande, så långt de kuilna, och några hafva nästan yttrat den tanke, att de icke skulle vara skyldige att efterkomma författningens föreskrifter.
Under sådana förhållanden tror jag det vara högst angeläget, att icke gä för långt i fordringarne af de skolor, som skola organiseras enligt 1842 års författning.
Man torde således böra inskränka sig till det minimum af kunskaper, som denna författning bestämmer, hvilket minimum jag anser icke vara större, än som man väl kan fordra, och som icke utgör mera än en nödig underbyggnad för ungdomen vid den lid, då den skall öfverlemnas till presteus egentliga handledning.
Om de nemi. vid beredelsen till Nattvarden förut känna religionens hufvudläror utantill, så är halfva vägen för presten undanröjd, som dä kan uteslutande egna liden åt dessa lärors inskärpande på förståndets väg och sammanfoga dem med moralens läror, och det är på »'en vägen, som jag skulle hoppas att folkskolorna skulle medföra den förnämsta vinsten, emedan denna undervisning hittills måhäuda oftast inskränkt sig till en tom utanlexa.
Men för detta ändamål är det angeläget att icke complikera förbållandet genom alt föreskrifva sådana undervisningsämnen, som möjligen öfvergå det sorn kan verkställas inom alla socknar och att man ej fordrar mera än hvad som bestämdt fordras folden moraliska och religiösa bildningen.
Af dessa skäl får jag vördsamt hemställa, alt R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s betänk, och låta det förblifva vid hvad 1842 års författning bestämmer.
Jag är långt ifrån att icke inse nyttan af den önskan man här framställt rör:de undervisningen i slöjder vid folkskolorna.
Men jag tror, alt det icke blifver svårt för hvarje skoldirection, att utan några föreskrifter kunna åstadkomma hvad som finnes lämpligt inom församlingarne.
Hr Munck, Bror Gustaf Reinh.:
Orsakerna, hvarför Utsk. icke tillstyrkt ifrågavarande motion, äro just de, som Hr Silfverstolpe har anfört.
Det har icke undfallit Utsk., att det naturligtvis vore ganska nyttigt om undervisning i praktiska yrken 636 Den 21 December e. m. kunde lemnäs vid folkskolorna; men då det är allmänt bekant, att folkskolorna ännu på de Hesta ställen icke kommit lill stånd, och då det lill och med är fara värdi, alt de på många ställen icke komma till stånd för bristande medel, dels till lärares aflöning och dels för byggande af skolhus, sä har Ulsk. ansett det icke vara skäl, att till författningen göra det begärda tillägget.
Hvad trädgårdsodlingen beträffar, sä har Hr von Hohenhausen upplyst, att författningen redan föreskrifver, att undervisning deruti bör meddelas, på de ställen, der det sig göra låter.
På dessa skäl får jag tillstyrka bifall å betänk.
Ofverläggningen förklarades nu vara afslutad, hvarefter H.
Ad. ansåge de emot Etsk:s betänk, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande.
Propos. till bifall ä Utsk:s betänk, blef härefter framställd och besvarad med ja jemte ett eller annat nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att R. o. Ad. bifallit denna sednare propos.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 18 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 108, i anledn. af väckt motion derom, att privatbanksbolagen mätte åläggas hålla ett utvexlingscontor i Piteå stad.
Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Otsk:s d. 18 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 109, i anledn. af väckte motioner, angide presterskapets löneinkomster, blef detsamma ånyo lagdt pä bordet, på begäran af Frih. Raab, Adam Christian, och Hr Bildt, Knut.
Föredrogs och bifölls SlatsUlslcs d. 7 och 11 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 88, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos., angtde förre Departementschefernas vid General-tullstyrelsen Presidenten af Billberghs och Canceliirådet Valerii befriande från ädömdt eSättningsansvar i målet, rör-.de den efter afl.
Uppbörds-tullförvallaren
Finer yppade balance, dels särskilde motioner, i fråga om beviljandet af enahanda eftergift för förre Kamererare!!, Kammarrättsrådet Winroth och förre Conlrolieuren Middendorff. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.:
Hindrad att i förmiddagens plenum tillstädesvara, och dä jag icke visste att frågan om pension för Generaldirecteuren Livijns enka skulle ifrågakomma, och i anledn. af denna fråga, men isynnerhet med anledn. af en af mig väckt motion, som af R.
St. blifvit bifallen, ang:de ett årligt understöd åt Hr Thulstrup, anhåller jag att för några ögonblick få upptaga R. o. Ad:s lid med en motion, hvars väckande så mycket mindre lärer kunna förvägras, som slatsregleringen ännu icke är fulländad.
Den 21 December e. m. 637 Härefter uppläste Hr Liljenstolpe följande:
Förhindrad alt i förmiddagens plenum tillstädesvara, och då jag dessutom icke förmodade att frågan om pensionen lill Generaldirecteuren m. m.
Livijns enka då skulle förekomma; så ock i sammanhang med denna, såsom 9 hufvudtiteln och indragningsstaten tillhörande pensionsfråga, men hufvudsakligast med anledning utaf en af mig förut väckt motion, nemi. den af R. H. St. benäget bifallna motionen om ett årligt understöd åt f. d.
Consulatsccreleraren Hr Ludvig Thulstrup, anhåller jag vördsammast, att få några ögonblick taga H.
Ståndets tid och öfverseende i anspråk, dä jag har för afsigt att begära, det ett tillägg lill den åberopade pensionsfrågan rör:de Hr Thulstrup måtte af gifvarne, d. v. s. R. 11. St., benäget beslutas, hvilket tillägg lärer sä mycket mindre böra kunna förvägras, som statsregleringen ännu icke kan anses vara definitivt fulländad, och den anslagna pensionen icke beräknas förr än från och med nästkommande års början.
R. H.
St. hafva nemi. behagat anslå 400 r:dr b:co om året åt bemälde Hr L.
Thulstrup, denne förtjenslfulle lärare och barnauppfostrare, hvilken vid nära 71 års ålder, samt efter att, till följd utaf på sednare tider inträffade sorger och motgångar samt smärtsamma så väl själsförluster som pecuniära, de der vållat hans totala ekonomiska obestånd, hafva nödgats upphöra med den af honom i flera och 20 år här i hufvudstitden med så utmärkt beröm dirigerade uppfostringsanstalt för gossar, nu befinner sig utur ständ att kunna vidare sig sjelf försörja.
Denna gåfva eller årliga understöd är således ingalunda att betrakta såsom ett blott bidrag, utan utgör totalbeloppet för Hr Thulstrups framtida bergning.
Skulle någon del af dessa 400 r:dr från detta ändamål undanryckas; så förfelades ju helt och hållet hvad som med motionen och densammas bifallande åsyftats, och man läte då det nödtorftiga bröd, för att så säga, ryckas utur munnen, det bröd, hvilket R.
St. behagat utaf allmänna medel bekosta åt den ålderstigne, förtjenstfull och nitiske läraren.
Med anledning af hvad jag sålunda haft äran framställa, och då gifvarena måtte tillåtas att vid gåfvan fästa det villkor dem för godt synes, särdeles då delta villkor utgör gåfvans ändamål och betryggar detsamma, vågar jag härmedelst vördsammast föreslå, att det tillägg, eller den förklaring må, rör:de denna pensionsfråga, göras, att nemi. R.
St. behagade förklara, det R.
St. vid det åt f. d. Consulatsecreleraren Hr Ludvig
Thulstrup beviljade årliga understöd af 400 r:dr b:co fästat det villkor, all detta understöd är åt bemälde Hr Thulstrup helt och hullet 'personligen gifvet; hvarigenom pensionen, eller det för Thulstrups uppehälle oundgängligen till hela dess belopp erforderliga understöd, må vara fritagen från hans borgenärers möjliga anspråk.
Om bifall härtill samt remiss till II.
SlatsUtsk. får jag vördsammast anhålla; och tager jag mig friheten att ännu ytterligare fästa uppmärksamheten deruppå, alt hvad jag med denna min hemställan har äran åsyfta, utan all tvifvel varit R.
S(:s, eller de ädle gifvarenas obestridliga mening.
Jag tror det sä myc - 638 Dea 21 December e. ra. ket hellre, som jag hört flera inom representationen förmena, att ett sådant villkor skall, en gång för alla, vara fästadt vid dylika utaf II.
St. beviljade pensioner, eller åtminstone, till följd af det med desamma åsyftade ändamål, tacite vara gjordt, om ock ett så väsendtligt villkor skulle vara utelemnadt; äfvensom della åt Hr Thulstrup beviljade understöd, egentligen icke någon pension ät honom, är ännu mera personelt, och således för andra ändamål, än underhållstagarens framtida bergning, mera oåtkomligt, än de utur enskilda pensionscassan utgående pensioner, hvilka äro tillkomna af, samt grunda sig uppå af pensionären, någon gåug med borgenärers penningar, bestridda inbetalningar.
Korteligen detta understöd åt Hr Thulstrup är egenteligen icke alt jemföra med vanliga pensioner, så väl nämnde enskilda, som de af Staten, efter fyllde tjenste- och lefnadsår, beviljade, mera än uti det hänseende, att dessa understöd afse att nödtorfteligen understödja samt i möjligaste måtto betrygga de återstående dagarne för den, hvilken åt samhället och allmänt gagn uppoffrat en lång lefnad samt själs- och kroppskrafter. R. o. Ad. biföll denna motions remitterande till StatsUlsk.
Lades på bordet Const.Utsk:s utlåt.
N:o 11), ang:de K. M:s' nåd. propos. om ändringar i 17, 22 och 24 §§ Reg.F. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. | till 10 om aftonen.
Måndagen elen 23 December 1844.
Justerades 17 prot.utdr. för d. 21 dennes, deraf ett för både f. och e. m. samt de öfriga för e. m.
Justerades pleniprot. för d. 5 dennes.
M:s d. 21 dennes e. m. på bordet lagda nåd. propos. om‘antagande af ny strafflag.
I den skrifvelse, som åtföljer K. M:s nåd. propos., har Konungen yttrat, det han ämnade i en framdeles afgifvande propos. bestämma liden, frän hvilken verkställigheten af den föreslagna strafflagen skulle komma att äga rum.
Konungen yttrar äfven, del Han anser nyttigt att ben 23 December.
639 Ständerne deröfver yttra sin tanka.
Då nu, enligt hvad jag hört yttras, K.
M:s önskan vore, att riksdagen skulle afslutas med Januari månad, torde det vara angeläget att bedömma, huruvida pröfningen af denna strafflag kan medhinnas inom nämnde tid.
För LagUlsk., som skall behandla ämnet, anser jag således vigtigt att pä förhand äga någon grund för sitt omdöme i delta fall.
Del kan möjligen blifva obestämdt, huruvida det är K.
M:s önskan ali lagen skall af Ständerne pröfvas och antagas vid denna riksdag, eller om icke Konungen öfverlemnat densamma, endast för att fullgöra det löfte, som Konungen vid riksdagens öppnande afgaf, att nemi. under riksdagens lopp aflemna en sådan propos.
Jag anser således vigtigt, att Ständerne, eller åtminstone att LagUtsk. på förhand kunde få erfara huruvida tiden kommer att medgifva den grundliga pröfning, som för ett så vigtigt arbete fordras, innan Ständerne deråt lemna sitt bifall, och då jag har den lyckan att finna härstädes närvarande den man, H. Ex. Hr Just.ministern, som contrasignerat Konungens nåd. propos., tager jag mig friheten vända mig till denne ledamot af Huset, i hopp att han mätte lemna någon ledning för ett sådant omdöme, huruvida K.
M:s afsigt är, alt lagen skall antagas af nu sammanträdda Ständer, eller om icke K.
M:s önskan endast kan vara att hafva öfverlemnat den åt nationen, för att vid en kommande riksdag kunna deröfver aflemna sitt omdöme, äfvensom huruvida, i händelse granskning af detta stora arbete företages, Ständerne komma att erhålla ett så tillräckligt rådrum, alt denna pröfning må kunna ske grundeligen.
Jag har visserligen icke rättighet alt fordra ett sådant yttrande, men jag har ansett det vara nödigt för LagUtsk., och i händelse den ledamot, lill hvilken jag vågat vända mig med denna vördsamma förfrågan, ville lemna den upplysning jag önskat, är jag öfvertygad att både LagUtsk. och Ständerne derföre skulle blifva honom tack skyldige. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, då Gr.
Gyldenstolpes framställning egentligen syntes stödja sig derpå, att riksdagen skulle afslutas före Januari månads utgång, ansåge sig skyldig upplysa, att, ut i sednast hållna talmansconference, Talmannen öfverenskomma derom, att de borde hos K. M. i und. anmäla, att riksdagsärenderne icke inom sagde lid kunna hinna afslutas.
Jag tillstår, att jag med den största uppmärksamhet afhört Gr.
Gyldenstolpes tal, för att slutligen kunna utfundera hvad meningen kunde vara med den af honom så ofta åberopade frasen om Konungens önskan i detta fall.
Det är naturligt, att då en ledamot på detta rummet talar om Konungens önskan, hvilken vanligen, efter parlamentariskt bruk, icke plägar här mycket omröras, så är det dock med allvarlig önskan hos den individen, som talar, att gå Konungens önskan till mötes.
Nu vet jag ej om jag kan taga för alldeles afgjordt att sådan vore den värde talarens önskan.
Att han begagnat tillfället och vändt sig lill H, Ex. Ministern för Justilite-ärcndena skulle 640 Den 23 December. väl vara ett prof på en sådan allvarlig önskan; men om det varit endast för att få svar på sin egen önskan, så hade han haft tillfälle alt vända sig till II.
Ex. enskildt.
Nu får jag, som ledamot af detta Hus och medlem af Svenska nationen, förklara, att huru liflig än Konungens önskan må vara att få en ny lag, så tror jag, att nationens att få en ny criminal-lag, är lika stor, och att den varit, flere år innan Konungen uppträdde på thronen, af Svenska folket ådagalagd.
Således, och fastän jag ingalunda dermed vill säga, att icke jag, som individ, gör det största afseende på Konungens önskan, tror jag dock att vi, som representanter, böra komma ihåg Svenska folkets önskningar, och det kanske i främsta rummet.