Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag visste, hvad hvar och en, som har kunskap om beskaffenheten af städernas tolag, vet, att den är af alldeles samma natur som tullbevillningen, d. v. s en ”allmän afgift,” som utgår af nästan hvar och en till städerna inkommande eller utgående vara, fabricat eller råämne.
Jag visste, att, äfven efter inträdandet af vårt nya statsskick, denna tullbevillning genom Kongliga påbud blifvit högst betydligt förhöjd och undergått många förändringar utan R.
St:s hörande, och jag visste, att dessa allmänna beskattningsmedel nästan aldrig användes till de ändamål, hvartill de voro gifna; att deras förvaltning och redovisning icke voro underkastade någons af Statsmagterna granskning; äfvensom att denna tullbevilining genom en i högsta grad ojemn fördelning, enär den utgår vid t. ex. tvenne nästgränsande städer till det mest olika belopp, bildade ett ovilkorligt hinder för möjligheten att tillvägabringa en rättvis och principenlig tulltaxa.
Jag visste, att denna tullbevilining förhindrar på vissa ställen den industriutveckling och handelsliflighet, som med nederlagen är åsyftad, samt bortvisar från tullinkomsterna den betydliga andel, som skulle uppkomma dels af nederlagsgodsets förtullande och afsändande till andra inrikes orter, dels derigenom, att andra nationer, genom afhemtande och consumerande af våra nederlag, med oss inginge i närmare handehrelationer.
Jag visste nemligen, att då för tolagens skull en vara af mångfaldiga slag, såsom t. ex. tobak, måste hafva ett sammanslaget tullvär - Den 7 April. de, som alltid blir högre än i andra länder, der tolag ej äger ram och i hvilkas taxor inga värden behöfva utsättas, följer deraf, att tolagkafgifterna verka, fast indirecte, ofördelaktigt på nederlagsrörelsen, i så måtto att, i följd af denna afgift, alla varor i Sveriges tulltaxa måste äga ett bestämdt utsatt värde, efter hvilket recognitionsafgiften med i proc. af varuvärdet liqvideras vid varors utskeppning från nederlaget till främmande ort; och blir det således i vissa fall en större uträkning för Norrmännen att gå förbi Götheborg till Danmark och der hemta af nederlagens varor.
Jag ansåg således och anser ännu det vara af yttersta vigt för vår handel och vår industri samt för deraf följande större tullintrader, att tolagen reglerades.
Men då Hr Warns motion i BorgareSt. till remiss förekom, behagade det Y.
Ståndet att förklara, det frågan vore af privilegii natur, och, som man säger, lägga den under bordet, d. v. s. vägrade den remiss.
Jag skulle visserligen icke vara emot, att alla privilegier, tillhöriga särskilda ItiksSt., lades under bordet och aldrig mera afhördes eller tillämpades; och jag måste i ren conseqvens af denna önskan högeligen bestrida, att några flera Riksståndsprivilegier tillskapas, än som redan förut finnas.
Jag har således genom denna frågas behandling inom BorgareSt. fått en ökad anledning alt se frågan ånyo väckt och komma till afgörande.
Det är af dessa anledningar, äfvensom med anledning af de redan väckta tullmotionerna och den i allmänhet Bevilln.Utsk. åliggande granskning af tulltaxan , med hvilka denna fråga står i nära samband, jag här, under form af ny motion, får i ämnet något föreslå.
Jag har icke haft tillfälle taga kännedom 0111 Hr Wuerns motion, men skall framställa saken efter de åsigter, jag hos mig om densamma stadgat.
Jag torde först få äran ådagalägga, att frågan icke är af privilegii natur.
Endast några städer hafva i sina privilegier tillstånd till upptagande af tolag, och denna till ett ojemnförligt lågt belopp, emot hvad nu sker, samt anvisad till särskilda ändamål, hvilka nu mera till stor del icke med tolagsafgifterna afses.
Största beloppet af all tolag har tid efter annan, på särskilda städers ansökningar, blifvit genom flera K.
Bref och Resolutioner dem tillagdt, äfvensom någongång genom tulltaxorna.
182.6 års tulltaxa företer ett bland de märkvärdigaste exempel, huru icke allenast tolag kan genom ett. enda stadgande i en tulltaxa förhöjas, utan äfven huru Regeringen i ett land, der folket tror, att det sig sjelf beskattar, genom ett enda penndrag kan lägga skatt på folket.
Uti tulltaxorna före år 1826 voro alla varuvärden beräknade och utsatta uti R:dr Hambi Btco samt tolagsafgifterna stadgade till vissa proc. i R:dr Svenskt B:co på detta värde i Hamb. B:co. K. M. befallde dock Ar 1826, att alla uti tulltaxan upptagna värden skulle beräknas uti Den 7 April.
B:co samt tolagsafgifterna beräknas efter samma procentbelopp som förut.
Följden deraf var, att då tolagen fick beräknas med samma proc. på en till siffran vida högre summa än förut, blef tolagen höjd i samma proportion, som då existerade emellan siffrorna för en summa, uttryckt i Svenskt B:co, och siffrorna för samma summa, uttryckt i Hamb.
Det finnes ingen stad, som icke för rättigheten till tolag kan förebära åtskilliga K.
Resolutioner, gifna långt efter städernas anläggande och privilegierande.
Äfven sedan införandet af 1809 års statsskick hafva många K.
Resolutioner om tolag tillkommit; och om BorgareSt. yrkar ett strängt iakttagande af den princip, att tolagen är en privilegii-fråga, måste deraf blifva en ovilkorlig följd, att städerna skola lill statscassan återbära all den tolag, som dem tillflutit till följd af alla K.
Bref efter år 1809, enär Regeringen efter denna tid, emot 114 §•
Reg-F-? ’cke kunnat tillägga BorgareSt. några nya eller förökade privilegier.
Mig tyckes i alla fall förmånligast för borgerskapet sjelf att icke motsätta sig regleringen för framtiden af en fråga, som, om den äfven för det förflutna noga undersöktes, kunde hafva till följd, i fall grundlagen, äfven utan afseende på pri vi I e— gii-frågan, noggrannt följdes, attalia förhöjda tolagsafgifter, hvilka efter 1809 uppburits till följd af K. beslut, borde till statscassan återbäras, enär K. M., efter 60 §. lleg.F., icke kan utan R.
St:s medverkan besluta några allmänna afgifters förhöjande.
Att Regering, Ständer och Borgerskapet icke ansett frågan vara af privilegii natur bevisas deraf, att uti 18i6 års tulltaxa blifvit stadgad tolagsfrihet för åtskilliga varor.
Alt Regeringen icke ansett frågan vara af privilegii natur bevisas ytterligare deraf, att ett K.
Bref af d. 14 Äng. i83o fritager från tolag trävaror och ull.
St. icke ansett frågan vara af privilegii natur bevisas deraf, att tolagsfrågan blifvit af R.
St. och af deras Utskott vid Riksdagarna handlagd utan afseende på I5orgareSt:s mening.
Hvad nu angår sjelfva tolagsfrågan, torde det tillåtas mig först få framställa det axiom, hvarpå min sats, att tolagens reglering är för vår handel af så mycken vigt, hvilan, det nemligen , att då tolagen är i stapelstäderna en afgift på varor, som ankomma från eller utgå till utrikes ort, så är den ej, i och för sig sjelf, annat, än en ytterligare tull på dessa varor.
Tolagen utgöres af dels ordinarie tolag, dels i nq var terings- eller tillöknings-tolag, dels ock pä några ställen af allmän tolag, hvarunder inbegripes både ordinarie och inqvarteringstolagen.
Ordinarie tolag har blifvit städerna tillagd, dels för några städer uti deras privilegier, dels ock genom särskilda K. Resolutioner.
I Stockholm t. ex. uppkom denna afgift först
Den 7 April. försl i följd af 5 J. 7 mom. i de staden af Drottning Christina d. 16 Mars 1636 meddelade privilegier.
Den gafs då endast på vissa varor och endast till ett belopp af 1 proc. på inkommande och £ proc. på utgående samma varor.
Tolagen anslogs då till vissa bestämda ändamål, helt olika med dem, hvartill den nu användes; och synes af en annan punkt uti samma privilegier, att meningen med tolagen icke var att använda den till alla slag af stadens allmänna behof, utan att invånarne staden skulle dem på annat sätt fylla.
Det heter i denna punkt: ”Efter och, ehuru stor staden är, ”dock likväl få finnas, som draga stadens tunga, sökandes ”allehanda undflykter under åtskilliga pretexter, så, på det ”stadens förmän såväl som andra måga veta, hvilka och hu”ru vidt hvar och en skall njuta någon frihet, då vilje vi ”det således förordnat hafva; alla, som bygga och bo i sta”den och malmarna och drifva borgerlig näring, med köp ”och säljande eller med handtverk och arbete, det vare sig ”Frälsemän, Borgare, Kronans enskilde eller ock Adelsmäns ”tjenare, skola utan åtskillnad draga dagsens tunga och bör”da, hvar efter sin råd och ämne.”
Samtliga stapelstäder, som funnos år iyi5 och ej uppburit ordinarie tolag, blef sådan tillagd genom Nåd.
Bref d. 21 Sept. samma år.
Inq var ter i n gs to lag blef Stockholm tillagd genom ett K.
Bref af d. 16 Juli 1688.
Ett K.
Bref af d. 3 Maj 1718 tillägger öfriga stapelstäder inqvarteringstolag.
Bref af d. 28 Febr. 1717 bestämde öfriga städers tolagsbelopp till 1 proc. å inkommande arbetade ooli utgående råämnen samt till.£ proc. å inkommande rå- och utgående arbetade varor.
K. Brefvet af år 1715 utvisar, att ordinarie tolagen blifvit anvisad till underhåll af bryggor, packhus och andra nödiga byggnader samt andra nödvändiga dylika omkostnader.
Det var ock icke obilligt, att alla sådana beqvämligliets- och nödvändighets-anstalter, som städerna måste för sjöfarten vidkännas, bekostades af de trafikerande eller deras varor; men i tidens längd hafva dessa tolagsafgifter blifvit använda till många för desamma främmande ändamål, och aflägse orter eller deras invånare hafva således fått för stapelstäderna betala en mängd omkostnader, som det lagligen tillhör städernas egna invånare att betala och sorn uppstädernas invånare, utan all hjelp, få ensamma bestrida, såsom fattigvård, kyrkobyggnad, skolbyggnad, underhåll af gymnasier, sjukvård, broanläggningar, aflöning af Magistraten, m. fl. dylika ändamål.
Om man, för att riktigt få begrepp om, huru med fördelningen af tolagsinkomsterna tillgår och till hvad belopp de nu utgå emot hvad privilegierna innehålla, undersöker förhållandet exempelvis i Stockholm, finner man, att då allmänna tolagen, enligt privilegierna, var i proc. på 5 H. 4 Den 7 April, inkommande och £ proc. på utgående och blott å vissa varor, utgår den nu, till följd af K.
Brefven af d- 20 April 1825 och 6
Maj 1826, med 2-J proc. på nästan alla varor, som inkomma, och i-|proc. på dem, som utgå.
Man finner vidare, att oansedt 1715 års K.
Bref utstakar ändamålen, hvartill tolagen får användas, så fördelas den nu i Stockholm på följande sätt:
Stadscassan får t3-j°ö; InqvarteringsCommissionen börs-, bro- och hamnbyggnadsfonden t3-j% och Stockholms allmänna barnhus y^jdelar.
Af de T8^, som stadscassan bekommer, utgå till stadens publika läroverk 10,000 R:dr; till cui—och sjukhus 5,000 R:dr; till corrections- och spinnhusen 1000 R:dr; till poliskammarens aflöning och hushyra 2,65o R:dr och till kronouppbördsverket 11,824 R:dr.
Om man åter betraktar, huru hufvudsummorna af inkomster och utgifter stå till hvarandra, finner man, att Stockholm har i inkomst af handelsrörelsen, d. v. s. af tolag, hamnpenningar &c 255,748 R:dr Stockholms utgifter för anstalter till sjöfarten, för underhåll af alla publika byggnader samt af bryggor och hamnar jemte embetsmäns aflöning 190,37g R:dr Öfverskott af inkomster från handelsrörelsen 65,36g R:dr.
Stockholm har i öfriga utgifter .... 254.g46R:dr. och i öfriga inkomster ig3,545 „ Brister 6i,4oiR:dr.
Dessa 6r,4oi R:dr B:co, som rätteligen skulle tillhöra Stockholms invånare att sjelfva tillskjuta, tagas nu af öfverskotten från tolagen, och ändå blir ett öfverskott af skillnaden emellan .... 65,36g R:dr. och 61,4.01 ,, eller 3,968 R:dr B:co i öfverskott.
Skulle man nu speciellare ingå i detailierna, finner man, att af den stora summan, 190,379 R:dr, som synes hafva åtgått till det med tolagen afsedda ändamål, största delen, eller 106,076 R:dr, åtgått endast till Stockholms embets- och tjenstemäns samt betjenings löner, pensioner, arfvoden, hushyror, begrafningshjelp, sportelandelar m. m.
Vidare finner man, att af samma summa åtgått 4°,735
R:dr till underhållsomkostnader för publika byggnader, så att egentligen icke blifvit använda till kostnader för byggnader, hamnar och andra i och för sjöfarten vidtagna anstalter mera än 43,568 R:dr B:co.
Om denna summa afdrages från den summa, som Stockholm häri inkomst af handelsrörelsen, eller. ..... 255,748 R:dr B:co. så återstå B:co R:dr 212,180, som således staden har mera i inkomst af handelsrörelsen, Den 7 April. a7 än hvad i och för sjöfarten utgifves.
Alla de i denna motion gjorda beräkningar äro grundade på medelsummorna af förhållandena de fem åren fr. o. m. år 1827 t. o. m. år 1831.
Medelsumman på alla städernas inkomster dessa fem år af handeln och sjöfarten, inkomster, som lill ändamål i och för dessa rörelser äro gifna, utgör .... 468,480 R:dr. (deraf tolagen ingår meden summa af 313,667 R:dr) Kostnader för byggnader, hamnar och andra i och för sjöfarten vidtagna anstalter . . . 95,220 „ således ett öfverskott af 373,260 R:dr, som icke användas till anstalter i och för sjöfarten, d. v. s. att om tolagsafgifterna alldeles borttogos med en summa af 3i3,667R:dr B:co från öfverskottssumman 373,260 R:dr B:co, återstår ändock en summa af 5g,5g3 R:dr B:co, som städerna genom bro- och hamnpenningar &c. hafva af sjöfarten och handeln mera i inkomst om året, än som i och för samma sjöfart och handel af städerna utgifves.
Likväl utgår från denna summa 373,260 R:dr, enl. K. Bref, till underhållskostnader för publika byggnader 100,662. samt af gammal praxis till embets- och tjenstemäns samt betjenings löner, pensioner, arfvoden, hushyror, begrafningshjelp, sportelandelar m. m 225,716.-^6 378 så att samtliga städerna likväl hafva, oaktadt berörde afgifters användande till dessa främmande föremål, ett öfverskott af 46,882 R:dr B:co.
Ett ganska märkvärdigt förhållande är äfven, att då den summa, som städerna sålunda genom en allmän afgift eller beskattning uppbära, utgör, efter hvad jag här ofvan visade, 468,480 R:dr B:co, uttaxeras från samma städer för hus, borgerlig rörelse, samt under åtskilliga andra inkomsttitlar endast 434,4^7 Rtdr; så att städerna således erhålla en summa af 34,o43 R:dr B:co mera af en allmän beskattning, än samma städer sjelfva erlägga i skatt af städernas hus, borgerliga rörelse och åtskilliga andra titlar till städernas egna behof eller till bestridande af alla sådana kostnader, som i uppstäderna bestås af städerna sjelfva utan hjelp och som lika tillhöra alla städer i landet att bekosta.
Det är ytterst förvånande, om man granskar förhållandet emellan hvad t. ex. Stockholm ger till det allmänna i skatt och hvad staden af det allmänna, eller tolagen, bropenningar m. m., får i skatt 0111 året.
Man finnér då, att all slags borgerlig och industriel rörelse, skön konst, läkares och advocaters förtjenst, alla dessa yrkens betjente &c., med ett ord all skatt efter 2 Art. utom tjenstemäns löner, betalade t. ex. år 1828 R:dr B:co 164,i58 R:dr 16 sk. 3 r:st., då deremot staden erhöll i skatt af tolags- och andra afgifter för handeln och sjöfarten 255,748 R:dr, således nära dubbelt emot hvad ali rörelse i staden betalade till Kronan.
Om man nu till skatten af ali rörelse 38 Den 7 April. adderar skatt af all jord och fastighet i staden för samma år eller 49)622: 8. 3., alla tjenstemäns skatt, som utgjorde 40,924." 3g. 5., samt arrendatorer.? skatt, 3to: 26.2., så blir all skatt, som hela Stockholm betalade år 1828, med undantag af capitationsafgiften, d. v. s. all skatt af jord, fastigheter, handelsrörelse, löner eller från hela andra Art. 255,oi5: 42. 1.; så att Stockholm ändock erhållit år 1828 mera af Staten 732 R:dr 5 sk. 11 r:st., än Stockholm till Staten betalade.
Förhållandet för 182g är ändock för Statsverket mindre gynnande, deremot bättre för år i83i, så att förhållandet 1828 ungefärligen kan vara ett medium.
I Götheborg är förhållandet ändock värre, ehuru jag icke varit i stånd att till siffran bestämdt uppgifva det; men jag har slutat dertill, då jag jemnför Götheborgs inkomster af de allmänna sjöfartsafgifterna med skatten till Kronan för hela Götheborgs län.
Götheborgs stad erhåller ensam i inkomst af tolag och allmänna afgifter från sjöfarten och handeln per medium årligen 116,278 R:dr Ii:co.
Deremot utgjorde skatten till Kronan för år 1828 af all slags industriel och borgerlig rörelse inom hela Götheborgs län icke hälften deraf, eller 5i,54o R:dr; och hela länets bevillning, inberäknad alla städernas, utgjorde, sammanlagd såväl för alt borgerlig och industriel rörelse som för fastigheter i städer och på landet, eller, med ett ord, allt hvad Götheborgs län i bevillning skattade, utom capitationsafgiften, 92,232 R:dr.
Statsverket erhåller således i bevillning eller skatt efter 2 Art. från liela Götheborgs län omkring ^ mindre summa, än Götheborgs stad ensam erhåller i skatt från Staten genom uppbärandet af yällmänna afgifter på sjöfarten och handeln, eller rätteligen genom allmänna afgifter, som drabba den del af Svenska folket, hvilken consumerar Götheborgs handelsvaror.
Från Blekinge län ingick 1828 i bevillning på all handel och borgerlig samt fabriksrörelse derstädes en summa af i4,6i5
R:dr, då likväl de båda städerna Carlskrona och Carlshamn för samma år uppburo sylnligt uti allmänna afgifter af sjöfart och handel 14,960 R:dr; jag säger synligt, emedan Carlskrona stad slumpvis utarrenderat sina inkomster till en summa, enligt jemnförelse med tullspecialerna vida understigande hvad sorn rätteligen inflyter, hvarföre dessa inkomster äro vida större, än de i stadens räkenskaper synas1.
Jemnför man åter hvad hela Riket per medium Tinder de 5 sista åren, till och med i83t, årligen betalat i skatt till städerna genom allmänna afgifter i tolag, hamn- och broumgälder på kringliggande allmoge &c., hvilken summa således för år 1828 utgjorde 468,480 R:dr, med hvad af hela Riket samma år betalades i skatt till Kronan för fastigheter å landet och i städerna, för bruksrörelsen, fabrikerna, ali handel och borgerlig rörelse, all landtmanna-industri, alla tjenstemäns löner, all skön konst, läkares och advocaters m. fl. tillfälliga inkom - Den y April. 39 ster, nied ett ord, utom capitationsafgiften, liela Rikets bevillning, som utgjorde 1,402,873 R:dr, så finner man, att hela Riket skattar till städerna ungefärligen af hvad hela Riket skattat till Statsverket, oell då icke alla
Rikets släders bevillning utgör | af heia landets, synes deraf, att stapelstädernas bevillning icke är så stor som den summa, samma städer erhålla i skatt af hela landet, och att det således vore en stor vinst att alldeles befria från skatt alla stapelstäderna och återtaga de allmänna afgifter, som nu hela nationen till samma städer ändock slutligen betalar uti tolagen m. fl. mindre afgifter på handeln.
Hvad inqvarteringstolagen beträffar, är den gifven med ett bestämdt ändamål och vilkor för stapelstäderna alt vara skyldiga till bestridande af inqvartering.
Men denna skyldighet hafva dessa städer sedermera under flera Riksdagar icke allenast velat afskudda sig, utan också dertill erhållit R.
St:s bistånd.
Vid sednaste Riksdag t. ex. ingingo R.
St. med und. anhållan, att K.
M. behagade låta i städer, der inqvartering kunde komma i fråga, bygga för statsmedel hus till inqvarteringens emottagande.
Mig veterligt är det endast stapelstäder, som hafva garnison, och på dessa få ställen erhålles inqvarteringstolag uti vederlag, äfvensom troligen ickeborgerskapet i dessa städer skulle vilja undvara garnisonen, enär bela statskostnaden för dessa trupper vanligen användes och bortköpes i staden.
Städer finnas, som utom Kronans etablissementer derstädes aldrig skulle förmå att såsom städer fortvara, såsom t. ex. Carlskrona.
Tvenne städer hafva afsagt sig eller äga icke inqvarteringstolag, hvaremot de också äro från inqvartering befriade; dessa äro Westervik och Marstrand, den sistnämnde från år 1823.
Hvad användandet af denna inqvarteringstolag beträffar, har dermed gått till såsom med användandet af den ordinarie tolagen; den har på många ställen blifvit hel och hållen till andra ändamål använd.
Så har t. ex. en stad (Norrköping) användt 34,000 R:dr B:co till en jernbro.
I Götheborg upptages och användes ordinarie och inqvarteringstolag gemensamt och användes till: InqvarteringsCassan i4,4^2 Rsdr.
Fattigvården 7,668 „ Fattighuset 5,4 • 8 „
Stadens barnhus 2,846 „ Börsen i,oi5 ,, Domkyrkan och Tyska kyrkan hafva ända till år 182g haft anslag, som nu fördelas till ett handelsinstitut 2,000 ,, och ytterligare till fattigvården ....
>4,728 „ eller tillsammans 48,127 R:dr.
Tolagen derstädes utgör 84,o63 R:dr, hvaraf således omkring hälften användes till främmande ändamål.
Det kan väl ej vara fullt billigt, att t. ex. Wermlandsbruken 3o Den 7 April. betala tolagsafgifter, att användas till fattigvård och kyrkobyggnader m. ra. i Götheborg? o. s. v. I afseende på användandet af tolagen kan ytterligare, såsom ett bevisande exempel, nämnas, att Carlskrona stad för många år sedan, på en und. anhållan om nödvändighet af förhöjd tolag till bestridande af Magistratens löner, erhöll bifall dertill, men genast derefter slumpvis utarrenderade hela stadens inkomst, då den af några förmögna handlande derstädes inropades.
Inropssumman räckte fullt till aflöningen och lemnade ett ej obetydligt öfverskott, oansedt arrendatorerna hade sin ganska stora vinst.
För några år sedan begärdes åter förhöjning å tolagen, då detta förhållande upptäcktes. K. M. hade befallt, att allt öfverskott, sedan Magistraten var aflönad, skulle användas till vissa för sjöfarten nyttiga ändamål; men det befanns, att allt öfverskott var afsatt för att deraf bilda en pensionsanstalt åt Magistratens enkor och barn.
Från det i nåder bestämda ändamålet har således blifvit olagligt dragen ej allenast hela denna pensionsfond, utan allt hvad under namn af enskild vinst på tolagen tillfallit arrendatorerna.
CommerceCoIlegium har nu begärt det olagliga arrendecontractets lagliga häfvande, och frågan hvilar hos K. M. I afseende på beräkningen af tolagen förekomma ganska tänkvärda omständigheter.
Jag har t. ex. redan visat, huru förhållandet är med Stockholm, att nemligen tolagen der utgår till vida högre belopp, än privilegierna tillstädja.
Brefvet d. 28 Febr. 1717 bestämdes ordinarie tolagen lika för alla städer; men ali tolag har dels genom tulltaxorna, dels ock genom K.
Resolutioner undergått så många förändringar, att den numera är till den grad olika på olika ställen, att om ett sådant förhållande fortfarande skall äga rum, det allt framgent skall blifva omöjligt att upprätta någon klok tulltaxa, eller på sunda och generella principer uppgöra ett system för handeln och näringarna.
M. har det hittills berott att ensamt bevilja tolag och den, efter sig företeende omständigheter, till beloppet bestämma.
Oaktadt så skett mångfaldiga gånger efter år 1809, vågar jag bestämdt förklara, att sådant är rakt stridande mot vår grundlags både anda och bokstaf i 60 §.
Reg.F.; ty skulle ett sådant förhållande fortfarande få äga ruin, så skulle i en framtid, på stapelstädernas borgerskaps anhållan, K.
M. kunna pålägga ali handel så stora tolagsafgifter, att, ehuru R. fit. kunnat antaga ett ganska liberalt handels- och tullsystem, prohibi ti vsystemet dock i verkligheten ägde rum, och de hoga tolagsafgifterna skulle komma att verka till tullförsnillning och beständiga lagbrott.
Alt sådant inträffar, är visserligen icke troligt; men jag har velat något längre än vanligt utsträcka principen om K.
M:s rätt att bevilja tolag, för att bevisa, det den alldeles icke står till - Den j April. 3t sammans med vår nuvarande grundlag.
Den är dessutom i 60 §.
Reg.F. förbjuden.
Det skulle då bero af K.
M. att åt hvar och en stapelstad, som man antingen för politiska orsaker ville gynna eller som skaffade sig mägtiga förespråkare, gifva högst betydliga inkomster, som likväl ändå i sista handen betalades af det kringliggande landet eller den allmänhet, som consumerade stapelstadens handelsvaror.
Af närlagde tabell synes till hvad stor grad tolagen å olika ställen ar olika.
I tvenne städer, som ligga näst intill hvarannan, såsom Calmar och Carlskrona, är tolagen till den grad olika, att när den i Calmar är f proc. för inkommande såväl tillarbetade som råvaror, är den i Carlskrona 3 proc. på inkommande tillarbetade och i-J- proc. på råvaror; när den i Calmar är ■§• proc. på utgående, är den i Carlskrona 3 proc. på utgående råvaror och j-i proc. på tillarbetade.