Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gyllenskjöld har dock behagat glömma, att R. o. Ad. redan beviljat 156.000 rdr mera, än Utsk:t föreslagit.
Huruvida ytterligare summor komma att beviljas genom de gjorda återremisserna är en fråga, som framtiden kommer att besvara.
I alla fall är budgeten sådan, att den väl tål vid de nedprutningar, som derå kunna göras, och den fruktan, som Hr Gyllenskjöld hyser, att man kan få öfverskotter, om hvilka man icke vet, huru de skola användas, denna fruktan hyser deremot icke jag.
Jag tror icke, att R. o. Ad. bör af denna förespegling söka anledning till en återremiss, som jag anser både oriktig och äfven skadlig.
Det skulle i motsatt fall visa, att R. o. Ad. upfattat saken blott såsom ett afhjelpande af de uslingars nöd, hvilka man ser på gatorna, men förbisett, att saken innebär en sönderbrytning af hela vårt fattigväsende.
Just den omständigheten, att dessa 50 sängar, som här äro föreslagna, snart skulle blifva fyllda, utgör ett talande bevis för nödvändigheten af att göra något.
Det kan icke vara hvarken rein eller någon annans mening, att staten skulle öfvertaga all sjukvård; men att bidraga till realisering af en sann idé, torde vara statens skyldighet, och det är min öfvertygelse, att om man hade ett sådant mönstersjukhus här i Stockholm, skulle det snart blifva en nödvändighet för öfrige kommuner att skaffa sig dylika.
Och det är just för att i detta hänseende gifva en impuls, som jag anser att en sådan inrättning bör göras så fort som möjligt.
Vore denna sak en fattig vårdsfråga, såsom Hr Bildt sagt, så skulle jag vara af samma öfvertygelse som han; men det är icke en sådan, utan en sjukvårds - I) e ti 25 Juli f. m. 323 fråga.
Bifalles icke det begiirda beloppet, så liar jag deremot ingenting synnerligen att säga; men vägras fiterremissen, anser jag det vara ganska oriktigt.
I hvad mån tillgångar finnas, vet ingen förr än Förstärkta StatsUtsk:t varit tillsammans, och i många frågor hafva redan två Stånd stannat emot två, hvarigenom det också kan hända, att vid lotteriet åtskilliga tillgångar komma att beredas.
Finnes ingen tillgång, så vill jag naturligtvis icke yrka på bifall; men finnas sådana, anser jag att det icke gifves något behof, som är så angeläget att fylla, som det ifrågav:de.
Att icke det föreslagna sjukhuset kan vara tillräckligt för hela riket är klart; men staten bör dock göra något.
Jag anser statens försummelse härvidlag vara alltför stor och anhåller fortfarande om återremiss.
Då jag hör att det är fråga om åter remiss, har jag ansett mig böra taga till ordet, för att lägga mig emot att så må ske.
För mig är det nemligen klart, att då det är fråga om en obotlig sjuk, kan han icke vara af mer än två slag; antingen har han råd och medel att betala för sig hos slägtingar eller andra, eller också är det en sådan, som icke har råd dertill, och då tillhör det ovilkorligen kommunen att hjelpa honom, emedan han är fattig och dertill oförmögen att sig sjelf försörja.
Derigenom är det för mig klart, att denna fråga jemväl är en fattigvårdsfråga, lika mycket som en sjukvårdsfråga.
Att nu obotliga sjuklingars ställning är högst beklagansvärd, deruti instämmer jag med motionären.
Men att göra deras vård till ett statsbestyr, derom kan jag icke vara med.
Sådant tillhör kommunen, som borde indela sina fattighus i 2 delar, den ena för dem, som äro blott fattiga, och den andra för dem, som tillika äro obotligt sjuka.
Men att nu börja med att gifva statsanslag för att sedan möjligen få gifva dylika åt Göteborg, Carlskrona etc., samt sålunda befria kommunerna från deras skyldigheter, det anser jag vara en ganska oriktig väg; hvadan jag anhåller att R. o.
Ad. icke måtte återremittera punkten, utan bifalla den och således afstå motionen.
Hr Ca r 1 h ei m-Gy 11 en skjö I d :
Det skulle smärta mig ganska djupt, om R. o.
Ad. skulle afslå denna motion, på sätt Hr Nordenfelt yrkat.
Det skulle nemligen antyda, att R. o. Ad. ansåge staten aldrig böra göra något för de obotlige sjuka.
Vore det, såsom Hr Nordenfelt yttrat, blott fråga om de fattige, så vore det redan då mycket behjertansvärdt; men förhållandet är icke så.
Motionären säger, och jag tror att ingen kan bestrida det, att det finnes säkert »ingen läkare, som icke många gånger varit försatt uti den sorgliga ställningen, att nödgas bevittna dessa olyckliges qval, utan att kunna hjelpa och lindra dem.»
För dem är läkemedlet mindre att söka hos drogisten, än i den kristliga kärleken och det ömma deltagandet.
Det är derpå det beror, M.
Hrr, och jag är glad, att Hr Nordenfelt gifvit mig tillfälle att komma in på denna fråga.
Det är derföre, att dessa olycklige, allenast genom medvetandet att vara obotliga, äro så djupt 330 Den 25 Juli e. m. lidande, sorn det behöfves all den trost, som-är möjlig att åstadkomma för att göra deras smärta dräglig.
Inom deras familjer kan ofta ingen fås, som kan sköta dem.
Vid de utländska anstalterna i förevide syftning finnas t. ex. barmhertighetssystrar oell dylika, och der blir också lidandet mindre genom religionens tröst och deltagaudet i olyckan.
Jag fortfar i mitt förut gjorda yr kande.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utskits hemställan, dels återremiss deraf oell dels afslag derå. samt bifall till den ifr&gavide motionen, framställde H. Exc. propos. på bitall till Utsk:ts hemställan och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Den vidare pröfningen af förevide Utlåt, upskjöts till e. m:s plenum och K. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. in.
Onsdagen den 2) Juli 1860.
Justerades profit för d. 9 sisth Maj e. m.
Hr Bildt, Didrik Gillis, upläste följande motion:
Gottlands läns hushållningssällskap, som med ani. utaf de, till följd af den för detta län numera fastställda skiftesförordning af d. 15:de Juli 1859, förestående laga skiftena, hos K. M. i underd. -het sökt fastställelse på en skifteskassaföreniug med ändamål att lätta utlörandet af laga skiften på Gottland genom anskaffandet af de derför erforderliga kostnadssummorna, har enl. K.
Brit af d. 1 Gide sisth Mars fått Nåd. afslag å denna sin ansökan, på grund deraf, att de bestämmelser, som uti stadgarne för denna skifteskassaförening förekomma, skulle vara stridande mot nu gällande lagstadganden.
Under sådant förhållande har jag, med stöd af 56:te §:n R. O., ansett det vara min pligt att väcka den vördsamma motion, det R.
Stir ville updraga åt LagUtskit att föreslå och till godkännande framlägga de förändrade lagbestämmelser, hvilka erfordras för undanrödjandet af de betänkligheter, som legat till grund för det Nåd. afslaget.
Den 25 Juli e. m. 331 Till frågans närmare belysning och utredning får jag äran bifoga de erforderliga handlingar.
Om remiss till LagUtsktt anhålles vördsamt.
Remitterades till LagUtskit.
PresteStrt ankommet prot.-utdr.
N:o 342, innehållande, bland annat, inbjudning till MedStm att biträda ett af PresteSt:t beslutadt tillägg till BankoUtsk:ts förslag i Mem:t N:o 27, ang:de det belopp, Banken må hafva på utrikes ort nedsatt.
Efter förmälan, att Hr Blomstedt, Carl Beinhold, som varit Suppleant i StatsUtsk:t, blifvit vald till ledamot derstädes, anmodade H. Exc Hr. Gr. o.
Hrr Elektorer att utse en Suppleant i nämnde Utsk., i st. f. Hr Blomstedt.
Fortsattes pröfningen af StatsUtskds Utlåt.
N:o 123, ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens 8:de Hufvudtitel. 115 de punkten.
Hr Ca rlh ei m-Gy llenskj öl d, Henrik Adolf Oscar:
Ehuru min framställning i förmiddags vann föga afs:de hos R. o. Ad., kan jag icke underlåta att ånyo upträda, dels derlöre att jag tror, att den motion, hvarom nu är fråga, bör vinna R. o. Ad:ns bifall, och dels derföre att jag anser Utsk:ts skäl till afslag å motionen särdeles underhaltiga.
Utslct yttrar: »Enl.
Utsk-.ts tanke kan nemi. detta ändamål från det allmännas sida kraftigare befrämjas, dels genom åtgärder för att bereda den qviuliga ungdomen en förbättrad upfbstran, dels ock hufvudsakligen cenora att lätta tillfället för qvinnan att ärligen försörja sig genom eget arbete.
I denna riktning fortgå äfven sedan en längre tid lagstiftningens bemödanden, och deraf kunna säkerligen för framtiden påräknas ännu mer gynnsamma verkningar i afs:de på qvinnans ställning.
Det finnes 2:ne olika delar i denna punkt, nemi. först referatet af motionen och sedan yttrandet i sjelfva saken.
Vore nu fråga om qvinnans upfostran och att afhålla henne från brottets bana, anser Utsk:t att lämpliga åtgärder från Statens sida böra vidtagas, men deremot finner Utsk:t, att uptagandet af sådane olyckliga varelser, som redan beträdt brottets bana, tillhör icke Staten, utan den enskilda välgörenheten.
Jag ber nu att få fästa upmärksambeteu derpå, att denna fråga sammanhänger ganska nära med frågan om fängelserna, och att då vid 1840 års riksdag ett betydligt anslag till fängelser beviljades, ansågs såsom ett nödvändigt accessorium för en sådan reform inrättandet af s. k. skyddssällskaper, som åtogo sig brottslingarne, då de utkommo ur fäu - 3 n Den 2S Juli e. m. gelserna, och hvilka, derest brottslingarne visade bättre anlag än förut, skulle kunna underlätta dessas existens.
I Christianstad bildade sig också ett sådant sällskap, och den, som tagit kännedom om sällskapets verksamhet, har erfarit, att resultatet visat sig särdeles tillfredsställande, synnerligast emedan enskilda personer egnat sig åt vården deraf.
Afven i Stockholm gjordes försök i samma riktning som i Christianstad, men misslyckades totalt. 2:ne Magdalena-hem hafva blifvit inrättade här i Stockholm, men af brist på tillgångar har det ena måst uphöra.
Resultatet af dessas verksamhet har visat sig särdeles godt, ty af de qvinnor, som å anstalterne varit intagne och om hvilkas vidare lefnadsöden, efter deras afgång derifrån, underrättelser kunnat erhållas, har ej fullt
Vg ånyo beträdt lastens väg.
Af den årsberättelse, som utgifvits, synes, att under de 7 år de 2:ne inrättningarne fortgått, hafva 198 qvinnor derstädes blifvit intagne och vårdade, ronde hvilkas lefnadsförhflllanden motionären meddelat särskilda upgifter, hvilka gifva ani. till den slutsats, att då af nämnda antal qvinnor 4/5 tillhört landsorten och blott r/5 Stockholms befolkning, denna angelägenhet således endast i viss mån kunde anses angå Stockholms kommun.
Motionären har sökt visa att genom tillvaron af ifrågav:de inrättningar, statskassan beredts högst betydliga besparingar, ty om också antagas skulle, hvad dock vore föga sannolikt, att af förenämnde antal qvinnor endast 20 årligen funnits häktade, upkomme likväl, efter beräkning af 100 rdr rmt underhållskostnad för hvar och en, en utgift af 2,000 rdr lör år, hvaraf åter syntes följa, att om Staten ansloge en motsvarande summa såsom understöd för ifrågav:de inrättning och möjlig utvidgning af densamma, Staten derigenom skulle tillskyndas ej allenast besparing af utgifter, utan, hvad som vore vigtigare, en väsendtlig moralisk vinst.
Jag vet visserligen icke, hvarpå denna uträkning grundar sig, men har all ani. att tro att den är tillförlitlig.
Egentliga ändamålet med det äskade anslaget vöre att derigenom kunna inrätta en ny afdelning, hvarigenom det blefve tillfälle att intaga både äldre och yngre försvarslösa qvinnor.
Jag kan således, på grund af hvad jag anfört och med stöd af Gr.
Liljencrants’s motion i detta ämne, icke annat än i högsta måtto tillstyrka beviljandet af detta anslag.
Ingen lärer väl hvarken kunna eller vilja miss känna den vackra tanke, som ligger till grund för den ifrågav:de motionen, och jag erkänner villigt att allt, hvad motionären sagt, är riktigt, med undantag af konklusionen, eller att inrättandet af Magdalenahem borde vara en Statens angelägenhet.
P. n. är ännu allt för litet gjordt för qvinnans npfostran och lättnaden för henne att ärligen försörja sig.
Det är visserligen glädjande att se att mycket blifvit i detta afsrde uträttadt sedan 10 år tillbaka; men mycket återstår ännu att i den vägen göra.
Under sådane förhållanden, då Staten har att välja emellan att rigta sin verksamhet på förbättrandet af qvinnans ställning och att frälsa dom, som Deri 25 Juli e. m. redan äro fallne, tror jag att det åtminstone från Statens synpunkt är vigtigare, att man vårdar sig om dem, som vilja föra en hedrande och oförvitlig vandel, och öfverlernnar omsorgen om dem, som äro fallne och beträdt lastens bana, åt den enskilda menniskokärleken och det kristliga deltagandet.
Ty så länge, såsom jag förut nämnt, icke från det allmännas sida allt blifvit gjordt, som kan göras, för att från ett 6å olyckligt öde rädda dem, hvilka allvarligen bemöda sig att emotstå frestelserna, så länge skulle inrättandet af en statsinstitution, afsedd uteslutande till fallna qvinnors omvårdnad, vara mindre ändamålsenligt.
Då jag för min del anser en inrättning, sådan som den ifrågav:de, vara af helt enskild natur, och böra uteslutande bero af enskild välgörenhet, samt då Statens tillgångar dessutom äro på allt sätt tagne i anspråk till andra vida vigtigare anslag, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Till hvad jag nyss yttrade anser jag mig böra tillägga att någon förändring i afs:de på sättet för detta Magdalena-hems inrättande icke inträffat sedan motionen väcktes.
Jag vill ej längre uppehålla tiden, utan anhåller fortfarande om bifall till motionen.
Då jag af de skäl, Hr Gyllenskjöld anfört för inrättande af ett Magdalena-hem, finner mig helt och hållet öfvertygad om behofvet och ändamålsenligheten af att bifalla den ifrågav:de motionen, hur jag ansett mig icke böra återhålla min åsigt i detta hänseende.
Jag värderar den sparsamhet, Hr Bildt antyder såsom nödvändig, och det så mycket mera som jag alltid varit af samma åsigt; men jag tager mig friheten anmärka, att jag tvertom tror att det bör vara en eggelse för den enskilda välgörenheten att fortsätta med dessa olyckligas understödjande, då den ser att Staten vill omfatta saken och lemna bidrag dertill.
Bildt har anfört att man icke borde lemna understöd af statsmedel, förr än man fått fullkomlig reda på föremålet för denna inrättnings verksamhet o. s. v. Mig synes tvärtom att det enda sättet att komma till ett lyckligt resultat, är att Staten lemnar ett så beskaffadt bidrag, som i motionen blifvit hegardt.
Från den stund Staten gör detta, har Staten rättighet att fordra meddelande orri, huru medlen förvaltas och om något godt resultat genom understödet vinnes.
Jag kan för min del således icke annat än anhålla om bifall till Hr Gyllenskjölds förslag.
Den siste värde talaren har begått ett misstag i sin upfattning både af mitt yttrande och StatsUtsk:ts Betänk, i denna fråga, då han tror att det var sparsamhet, som föranledt Utsk:ts Utlåt, i detta hänseende.
Det var ingalunda för att bespara Staten 2,000 rdr, som Utsk:t afstyrkt motionen, utan derföre att Utsk:t ansåg, att då man vill göra något för att förbättra 334 I* fiii 25 J 111 i e. m. qvinnans ställning, bör lagstiftaren i första rummet söka att förbättra qvinnans upfostrau och underlätta möjligheten för henne att ärligt försörja sig.
Om Staten nu ger understöd åt denna inrättning, kan hvilken kommun som helst fordra anslag för samma ändamål.
I Norrköping, Götheborg m. fl. orter finnas dylika hera för åt prostitutionen hem fal Ine qvinnor, och Staten skulle med lika stort skäl upträda och gifva anslag åt dem.
För min del tror jag att det icke är från Statens synpunkt riktigt att beträda denna bana, förrän man gjort sig förvissad om att detta Magdalena-hem verkar i den syftning, man önskar.
Jag fruktar verkligen att anspåken, ifall detta anslag beviljas, skulle blifva allt för stora, och prsejudikatet ganska olyckligt.
Jag anhåller derföre ånyo om bifall till Utsk:ts förslag.
Hr C a rl hei m-Gy Ilen skjöld:
Det var mig ganska ovän tadt att erfara af den föreg:de diskussionen att detta hems verksamhet anses hafva föga gagnat.
Just för att förekomma ett sådant omdöme har dels årsberättelsen varit i tidningarne införd och dels tryckningen af årsberättelsen fortskyndats, på det att Utsk:t mätte kunna få taga kännedom om hemmets verksamhet och resultaterua deraf.
Det är fullkomligt öfverensstämmande med verkliga förhållandet att revisionsberättelsen ang:de Magdalena-hemmet blifvit förelagd Utsk:t, och på mig gjorde den vid genomläsningen deraf ett särdeles godt intryck.
En annan fråga är, huruvida detta hem bör anses såsom en Statens institution.
Ser man saken från denna synpunkt, upstå sådane betänkligheter som af den näst den siste värde talaren anförts, nemligen att hvarje kommun, som anser sig i behof af någon in rättning för ett välgörande ändamål, kan tro sig berättigad att, på samma grunder som i denna motion anföras, erhålla bidrag.
Jag får således anhålla att Utsk:ts Betänk, måtte bifallas.
Hr Nordenfelt.
Enar:
Då jag för min del icke kan inse vådan af att gifva det begärda anslaget till Magdaiena-hemmets utvidgande, skulle jag för min del vilja bifalla motionen.
Här är icke fråga om att af inrättningen göra en statsinstitution, utan endast att med en ringa summa bereda hjelp åt en redan befintlig inrättning, som vitsordats såsom särdeles gagnelig och till sina resultater tillfredsställande.
Men då jag anser att ifrågav:de summa icke bör lemnäs utan alla vilkor för dess användande, får jag yrka .ålerremiss, på det att Utsk:t må taga saken i närmare öfvervägande och derjemte föreslå, huru medlen skola användas.
Jag har endast begärt ordet, med atiledn. af Hr Nordenfelts yrkande om återremiss, på det att Utsk:t måtte taga närmare reda på frågan.
För min del anser jag det vara alldeles omöjligt för StatsUtsk:t att kunna lemna fullständigare uplysningar, än dem som genom de officiela handlingarne erhållits, Jag kan Peil 25 Juli e. m. 335 naturligtvis icke annat än antaga, att dea promemoria, som varit Utskit tillgänglig, innehåller fullt faktiska förhållanden; men de personer, som afgifvit detta Utlåt., hafva endast följt sin individuel öfvertygelse.
Hvad sjelfva frågan beträffar, så bör R. o.
Ad. betänka, att asyler för brottslige redan finnas, t. ex. arbetshus, der hvar och eu, som vill försörja sig genom arbete, kan erhålla sådant.
Deremot har man gjort så litet för att förekomma brott, att man i främsta rummet borde vara betänkt uppå att på något sätt bispringa dem. sorn vilja, men ej kunna sig ärligen försörja.
Bristen på en dylik inrättning bevisas derigenom att det för några år sedan hände, att en fattig familj, som ville hafva sitt barn intaget pä Prins Carls inrättning, nekades det, emedan barnet icke visade någon vanart eller begått något brott.
Barnet tvingades då af föräldrarne att begå snatteri och blef då först intaget på nämnde inrättning.
Jag anhåller fortfarande om bifall lill Utskits förslag.
Hr Car 1 b eim-Gy 11 enskj öl d : Hvad beträffar det af Hr Nordenfelt afgifna yttrandet, att vissa vilkor borde fästas vid anslagets beviljande och att i följd deraf en återremiss vore af nöden, får jag endast fästa upmärksamheten' derpå att anslag af samma beskaffenhet som detta vid flere tillfällen blifvit beviljade, utan att någon återremiss behöfts för vilkorens bestämmande.
Ett vilkor har dock alltid gjorts af B.
St:rs Revisorer, nemlfgen att de begärt del af räkenskaperne för att kunna erfara, huruvida inrättningen gör sig förtjent af understöd och huruvida medlen på rätt sätt användas.
Ett sådant vilkor borde naturligtvis och med största skäl äfven nu i detta afside göras.
Jag tror således att det lämpligaste är att oförändradt bifalla motionärens förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till StatsUtskits förevide hemställan, dels återremiss deraf och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bevilja ett årligt anslag af 2,000 rdr till understöd åt det s. k.
Magdalena-hemmet i hufvudstaden.
Efter framställda, samt med blandade ja och nej besvarade proposir å samtlige ofvanomförmälde yrkanden, gjordes förnyad propos. på bifall till StatsUtskits hemställan uti förevide punkt, och då denna propos. besvarades med starka ja jemte många nej, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr Carlheim-Gyllenskjöld begärt votering, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., det R. o. Ad. hade att afgöra, huruvida återremiss af Utskits hemställan eller afslag derå och beviljande af det ifrågavide anslaget skulle innefattas i kontraproposm vid den blifvande voteringen.
Härvid anmälde sig oell yttrade Hr Carlheim-Gyllenskjöld:
Jag anhåller att vid den blifvande voteringen mitt förslag måtte blifva kontrapropos. 33B Den 25 Juli e. m.
Exc. förklarat, att lian skulle inhemta R. o. Ad:ns mening om kontraproposms innehåll, framställde H.
Exc. först propos. derå. att återremiss af Utsk:ts hemställan skulle uti kontrapropos:n inrymmas, dervid svarades flere nej och några ja, samt hemställde sedermera, huruvida R. o. Ad. till kontrapropos. antoge afslag å Utsk:ts yttrande samt bifall till den ifrågavide moitoneu, hvartill svarades ja.
Upliistes och godkändes följande voter.propos.: »Den som bifaller StatsUtsk:ts hemställan uti 115:de punkten af Utlåt.
N:o 123, röstar Ja; den det ei vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde hemställan och beviljar ett årligt anslag af 2,000 rdr till understöd åt det s. k.
Magdalena-hemmet i hufvudstadeu.
Nej — 1 2. llö:de punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls. 117:de punkten.
Gr. Anckarsvärd: Utsk:t yttrar: »Erkännande vigten deraf att hvarje lämplig åtgärd må vidtagas för befrämjande af allmän upplysning och bildning, anser äfven Utsk:t för sin del öuskvärdt att hufvudstadens och den stora del af landsortens invånare, som ofta längre tider uppehålla sig i Stockholm, måtte beredas tillfälle att underhålla och föröka den vetenskapliga bildning, som mångtf af dem i ungdomen grundlagt, men sedermera ej kunnat vidare fortsätta, och skulle säkerligen offentliga föreläsningar i vetenskapliga ämnen verksamt härtill bidraga.»
I min egenskap af motionär är det i högsta måtto tillfredsställande att finna, det Utsk:t medgifvit nyttan, nödvändigheten och behofvet af hvad jag begärt; men på samma gång är den slutsats, hvartill Utsk:t efter denna premiss kommit, föga tilIfredsstallande.
Utsk:t säger nemi.: »Oaktadt sin önskan att sålunda befrämja det med Gr.
Anckarsvärds motion afsedda ändamål, kan Utsk:t ej undgå att erinra, det motionärens förslag saknar den närmare utredning, som erfordras, innan en fråga af denna beskaffenhet kan -af R.
St. företagas till afgörande.
Då nemi. detta förslag icke varit föremål för K.
M:ts Nåd. pröfning, och dä hvarken någon plan finnes uppgjord för den nya vetenskapliga institutionens inrättning och verksamhet eller uppgifter meddelade om den dertill erforderliga kostnad, torde anslag för ändamålet i sakens så beskaffade skick svårligen kunna af R.
St. beviljas.»
För min del har Den 25 J uli e. m. 337 jag svårt att fatta hvilken slags utredning af frågan, Utsk:t med något skäl i detta hänseende kan af motionären fordra.
Icke hör väl motionären föreskrifva hvilka läroämnen, sorn företrädesvis böra föreläsas, eller framlägga ritning på auditorium o. s. v. Jag tror deremot att all den utredning, som man med skäl kan vänta af motionären i en fråga sådan som denna, förefinnes i just den delen af motionen, som Utslct haft den godheten att i sitt Betänk, upptaga och hvari det heter: »motionären har uttalat den åsigt, att aflönandet af några Professorer uti de kunskapsgrenar, som äro af väsendtligaste vigt för den högre och allmänna statsmanna-bildningen, vore hvad under närvarande förhållanden erfordrades för att inom hufvudstadeu införa början till en anstalt, som säkerligen ej skulle dröja att vidare utveckla sig sjelf till det mål, den hade att uppfylla.»
I löljd häraf vet jag sannerligen icke hvilken närmare utredning eller hvilken plan i delta hänseende bort af mig framställas.
Jag tror att för den, som vill noggrannare genomgå min motion, skall blifva tydligt att jag vid dess afgifvaude varit ledd af den största grannlagenhet mot Regeringen, hvilken jag ansett vara den, som i främsta rummet borde känna vigten och behofvet af en inrättning sådan som den ifrågavarande.
Jag har derföre endast framställt det förslag, att R.
St. borde i und. skrifvelse hos K.
M:t anhålla, det K.
M:t täcktes i Nåder föranstalta om offentliga föreläsningar i hufvudstaden uti de ämnen, K.
M:t pröfvade mest lämpliga; äfvensom att R.
St:r måtte för detta ändamål till K.
M:ts disposition anvisa tillräckliga medel att från Riksgäldskontoret utgå.