Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle man äfven uti de handtverkerier , som icke fordra förlag, få införa fahriksmethoden, och använda andra personers krafter uteslutande, att förfärdiga endast någon liten beståndsdel af varan, så har man lyckats att göra allt till fabrik.
Följden skall otvifvelaktig! blifva den, att en sådan fabrikant skall pålägga sine arbetare så hårda vilkor, att de endast kunna lifnära sig sjel va , men icke äga tillgång att uppfostra sina barn, och än mindre, att kunna spara åt sig till föda och underhåll på ålderdomen.
Hvad allmänheten sålunda kunde vinna, derigenom att den finge arbetet för bättre pris gjordt, förlorade den i dubbelt mått, då den blefve förpliktad att underhålla både den fattige arbetarensbarn och honom sjelf på ålderdomen.
Jag tror ej, att någon jemförelse med en godsägare eller stor jordbrukare bär kan äga rum.
Han drifver sitt arbete ensam, och det är icke sammanslaget med andre, ej heller använder han sina arbetare så, att de blifva oskickliga fullgöra något belt arbete.
Hvad blir följden i en landsort, när massan af jordbrukare sakna sjelfständigt underhåll, till Den 12 November é. in. 55g exempel genom en ytterlig hemmansklyfning* hvarpå vi hafva många exempel särdeles i Dalarne?
Jo detta föranleder fattigvårdsinrättningar, hvarigenom Staten och det allmänna nödgas draga försorg för massor af fattiga.
Jag får äfven i detta afseende påminna, att det är vid en egendom, och i synnerhet för det allmänna en stor fördel deruti alt äga Jordtorpare, emedan de föda och uppfostra sina harn, men deremot kunna Stattorpare sällan göra det, hvarföre äfven deras barn som oftast falla Socknen och det allmänna till last.
Jag tror derföre, att hela denna §. kan och hör uteslutas; hälst jag anser det man icke hör göra någon serskild uppmuntran för handtverkeriers öfvergång till fabriker, äfven om man än med tillförlit kunde beräkna, att de skulle förfärdiga sine arbeten för bättre pris, emedan utom hvad deremot redan blifvit anfört, man äfven kan vara fulleligen öfvertygad derom, att sådana fabriksvaror alltid äro af sämre beskaffenhet, äfven om de blifvit gjorde i större Städer.
Af denna anledning tror jag icke , att någon person med tillgångar går till en Skomakarefabrik, och koper sig stöflor, emedan han risquerar, likasom i Petersburg och Moskow, att få dem klistrade, och sålunda kunna oförtänkt komma att gå barfota i smutsen.
Sedan nu disscusio nen så långt fortskridit, torde det vara orätt att lala om principen.
Jag betraktar likväl 56o Den 12 November e. m. saken på lika sätt, som Herr Hjerta och den siste värde talaren; dock tror jäg, att det är en stor skillnad, att på fabriksvis tillverka arbeten och handaslöjd.
Jag skall likväl anhålla, att få anmärka eil erfarenhet, som talar emot fabriksinrättningar, nemligen jerntillverkningen i Wedevåg och Eskilstuna.
Om man jemför dessa tväiine ställen, så finner man , att den förra drefs på fabriksvis, och den sednare på handtverksVis* Wedevåg fabriksinrättning har likväl blifvit upplöst, men Eskilstuna finnes qvar, och det af det skäl att den på sednare stället bär sig, emedan lillverkningarne förfärdigas af Så till sägande sjelfägande husbönder.
Näst derefter torde jag få hemställa , om icke stadgandet i denna it §. står i strid med I §. i denila Artikel, hvilken redan blifvit af Ridderskapet och Adeln antagen.
Uti l §. är stadgadt, att för att vinna Mästerskap, eller erhålla tillstånd att upprätta egen verkstad, fordras i allmänhet, att den Sökande aflagt nöjagtigt prof af kunskap och färdighet i handtverket.
Om man nu skulle tillåta vissa Handtverkare, att begagna sig af flere personer i olika yrken, så synes det mig, som desse personer komma att arbeta på egen band.
Man kan väl häremot anföra, att Mästaren blir ansvarig för arbetets godhet, men jag tror, att det blir chimerikt, såvida man icke finner det vara nödvändigt, att de personer, som tillverka arbetet, skola äga Mästarebref i alla de yrken, som ingå i pro ducten.
Den 12 November e. m. 56 £ ducten.
Skall ca Vagnmakare ansvara för Smedens arbete på en vagn, så bör det vara honom tillåtet, att få begagna sig af en Smeds-Gesäll, men i annat fall kan Vagnmakaren icke ansvara för smedsarbetets duglighet.
Jag tror, att det ej är nog, att en person vunnit Burskap, utan han bör äfven visa prof af kunskap och färdighet i handtverks.
Således kan jag ej annat finna, än att huru man vänder och tyder denna §., står den i motsatts med den i §., hvadan jag tror, att man, icke allenast för principens, utan äfven för slulföljdens, skull, bör helt och hållet upphäfva den.
Med den siste värde Talaren kan jag icke instämma deruti, att föreskriften i denna §. kan tillämpas på de personer, som få tillstånd att arbeta på en annans verkstad.
Det första är, att vinna Mästerskap, eller erhålla tillstånd att uprätta egen verkstad, och det andra är att arbeta på en verkstad, tillhörig en annan person.
Man har yttrat, som farhåga mot detta sednare, att Gesällerne skola förvandlas till fattighjon, och såsom sådane sjelfve, äfvensom deras barn, falla fattigvården till last.
Man har då glömt att de äro liandtverksidkare, som kunna blifva Mästare, då de dertill förvärfvat nödig skicklighet.
Det är ju gifvit, att om en Smed, som varit hos en Vagnmakare i tjenst, vill blifva Mästare, Ridd. o. Ad.
Prat. X. Band. 36 562 Den 12 November e. m. samt uppsätta egen verkstad , så kan det icke förnekas honom, emedan han är dertill lika berättigad, som den, hvilken tjent hos en Hofslagare.
— Det är nödigt, att ej förblanda frågorne i en så vigtig sak, som denna.
— Om man här vill förbjuda en person, att begagna sig af en Gesäll i ett annat yrke, så betager man derigenom många tillfället, att tillverka goda varor.
— Jag anhåller således, att anmärkningen må förfalla.
Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall af i:sta Momentet uti förevarande 11 §.
Ja och Nej. Friherre Cederström : Jag anhåller, att Herr Grefven och Landt-Marskalken ville framställa proposition på hela §.
Herr Grefven och Landt-Marskalken yttrade, att då §:n innefattade 2me särskildte Momenter, hvaröfver olika meningar blifvit under discussionen framställde, hade Herr Landt-Marskalken, i enlighet med hvad en Ledamot äfven yrkat, trott sig böra å hvarje Moment göra serskild proposition.
Jag skall blott anhålla, att få förena mig med dem, som begärt afslag å hela §.
Herr Grefven och Landt-Marskalken Den 12 November e. m. 563 gjorde proposition till bifall å hela xi g. uti förevarande 4 Artikel.
Ropades Starka Ja, blandade med Nej. Herr Hjerta:
Jag underställer, om man icke kunde komma till samma resultat, om man delade §:n uti 2:ne propositioner, och jag anhåller vördsamt derom.
För min del an ser jag det vara nödvändigt att i sammanhang afgöra denna §., och i händelse Ridderskapet och Adeln ej vill förena sig deruti , att bifalla den samma, anhåller jag om votering.
Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade den af honom till bifall å hela 11 §:n sist gjorde proposition, Ropades starka Ja, jeftite några Nej.
Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. §:n 12, blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad.
Utskotten hade i deras sednare Utlåtande tillstyrkt, att den af dem i första 564 Den 12 November e. m.
Betänkandet föreslagne i3 §:n, må ur förevarande Artikel utgå.
Den egen teliga orsaken, hvarföre Capitalister blifvit förnekade att förlägga handtverk, är en ambitions-fråga, som består deruti, huruvida ett handtverk bör drifvas af den, som aflagt Mästare-prof, och vunnit Burskap, eller af Förläggare.
Jag lemnar denna ambitionstvist i sitt värde; men jag skulle tro, att det vore nyttigt, om i frågavarande i3 §. blefve bifallen, sådan den finnes intagen i Utskottens första Betänkande, emedan man derigenom kunde bereda afsigkomne skickliga Handtverks-mästare arbete.
Samma princip ligger äfven till grund, i afseende på en Mästares rättighet, att begagna sig af Gesäller och andra arbetare i olika yrken.
Om det erkännes att capitaler äro nyttige för näringarne, så bör man lemna utväg, att de kunna få användas dertill, äfvensom att
Förläggaren kan få säkerhet för sitt förlag, och det kan ej lämpligare ske, än genom egen vård och tillsyn.
Det förän drar mig ingalunda, om detta varit en så kallad ambitions-fråga hos Borgare-Ståndet, emedan den angår deras Borgerliga tillvaro.
Händelsen är den, att om en fabriksförläggare går under, och icke mera kan drifva sin rörelse, så går det vanligen på samma sätt med alla hans arbetare; emedan hans Den 12 November e. m. 565 penningekraft allena sätter dem i rörelse, och gifver dem uppehälle.
Men sådant inträffar icke om en Handtverkare ej längre förmår att skota sin verkstad, emedan han drager ganska få med sig i förderfvet, och naturen af handtverk är, att hvarje arbetare kan bestå för sig, emedan han kan förfärdiga en till försäljning färdig vara.
Således då Wedevågs jernmanufactur gick under med Förläggaren, emedan det drefs på fabriksvis, består Eskilstuna motsvarande tillverkning, emedan den drifves på handtverksvis.
Jag tror derföre, att denna i3§. icke är väl betänkt, samt tillstyrker dess uteslutande.
Äfven jag tror, att den na §. bör uteslutas.
Friherre Cederström har ganska riktigt anmärkt, att denna utgår från samma grundprincip, som sista Momentet af föregående i i men det är just derföre så mycket farligare, att bifalla denna §., som deruti af Utskotten blifvit föreslagit, att en Förläggare skall äga rätt och säkerhet i verkets rudimaterier, redskap och effecter för det capital han insätter.
Om en person först invecklar sig i en förläggares händer, och utfäster sig korrta betalningsterminer , så kan deraf sedan följa , att Förläggaren, för erhållande af det låne-biträde han lemnat, kan qvarhålla hvad handtverkaren förfärdigat.
Detta kan ej, vara nyttigt och fördelaktigt för Handtverkaren, och han har alltid svårt att kunna komma utur För - 566
Den 12 November e. m. läggarens händer, hvadan jag- tror att det är yigtigt, att icke bifalla denna i3 §.
Jag förenar mig med Friherre Cederström uti anhållan om bifall till i3 §, Jag anser det vara både nyttigt och angeläget, att den Handtverkare, sorn kommit på obestånd, och sålunda icke på egen hand och med eget förlag kan idka sitt handtverk , sättes i tillfälle att kunna upphjelpas genom en Förläggare.
Förläggare sökes naturligtvis ej af andre handtverkare, än sådane som äro i verkligt be-, hof deraf; och jag anser för min del denna utväg vara högst välgörande ej mindre för den fattige handtverkaren sjelf, än ock för Samhället, Denna åtgärd skulle, nemligen långt ifrån att förorsaka det flera handtverkare komma att falla fattigvården till last, just säkrast förekomma detta.
Jag förnyar således min anhållan om proposition till bifall å denna §•
Friherre Cederström>
Jag anhåller att få erindra, att här icke kan inträffa hvad Herr Hjerta yttrat ,att Capitalisten eller För-, läggaren kunde slå under sig en handtverkares redskap och elfecter, Här är endast fråga om, att upphjelpa afsigkomne skicklige Handtverkare, derigenom att de få förlag, att åter drifva sitt arbete.
Det är ju gifvit, att en afsigkommen Handtverkare, om lian ej kan få förlag, skall falla fattigvården till last.
Om nu eli på obestånd kora* t
Den 12 November e. m. 56j men Handtverkare äger konstfärdighet, så måtte det väl vara fördelaktigare, att han får förlag, och kan förkofra sig så, att han slutligen blir sin egen Mästare, än att han faller fattigvården till last.
För min del tycker jag, att saken är så enkel och nyttig, att jag hoppas det Ridderskapet och Adeln ej drager i betänkande att godkänna §.
Det finnes nu icke något hinder lagdt för en person, att förlägga ett handtverk ,| och man ser ju dagliga exempel derpå, emedan ett färdiggjordt arbete ofta föryttras hos en annan person än den, hvilket gjort eller låtit göra det samma.
Om nu delta är förhållandet, så ser jag icke, att någon förlagsman behöfver skaffa sig fabrik, och ej eller kan jag finna, att Utskotten öppnat någon ny väg till förkofran häruti.
Jag tror icke, att man kan förhindra en förläggare att förtjena, och jag tror äfven, att det blir svårt för de flesta, att komma utur en förlagsman händer.
En afsigkommen Handtverkare kan således icke lia stor fördel af en förlagsman.
Yi lära dessutom ej eller till förbrukarens förmån hafva några så gynnande exempel för förlagsman här i Sverige.
Garfverierne till exempel skola som det säges förläggas från ett enda håll, och lemna en. ganska dålig vara till ett mycket stegrat pris.
Det är ju möjligt, att en förlagsman tager en skuldsedel af den person lian förlägger.
Han har ju dessutom säkerhet i Handtverkaren red - 568 Den 12 November e. m. skap och effecter, och han kan ju således förvandla Handtverkaren till träl under sig.
Af dessa skäl förenar jag mig med Herr von Hartmansdorff och Herr Hjerta uti den anhållan, att denna §. måtte helt och hållit utgå.
Herr Manner stam, Jolian:
Jag delar icke den farhåga, som här blifvit yttrad, att handtverkerierne skola blifva föryandlade till fabriker; och då Ridderskapet och Adeln bifallit den föregående ii §., så är äfven principen godkänd för den nu under öfverläggning varande i3 §.
Hvad nu stadgandet i denne §. angår, så anser jag det snarare innebära en fördel för handtverkerierne, än förlust för dem.
Ibland hinder för våra fabrikers uppkomst och förkofran, är brist på förlag, och jag tror således, att det vore fördelaktigt för handtverkerierne och slöjderne, om förläggare alltid funnos.
Naturligtvis skulle personer dertill ytterligare uppmuntras, om dem beredes säkerhet förderas förlag.
Den olägenhet, som man trott uppkomma derigenom, att handtverkerier möjligen kunna förvandlas till fabriker, i händelse detta verkligen är någon olägenhet, tror jag åtminstone vara långt aflägsen, dels emedan här i Sverige är brist på capitaler, och dels af den orsak att hvarje enskilt Slöjdidkare hälst vill på egen hand, och således oberoende af andra, arbeta.
Det är förmodeligen Englands exempel man menar, då man yill varna för vådor i detta fall, men då jag, Den 12 November e. m. 56g på sätt jng nyss nämnt, icke anser den verkliga, tillstyrker jag, att i3 §. må bifallas.
Det är visserligen en sanning, att det vore för conseqvencens skull ricktigt, att nu bifalla i3 §. sedan man antagit den föregående 11; men äfven då man vill biträda conseqvencen, bör man likväl noga dessförinnan pröfva, om det icke i någon del kan vara skadligt.
Här står i i3§. att en förläggare af bandtverk ägey derföre njuta säkerhet i verkets rudimaterier, redskap och effecter.
Om man nu tänker sig, att en person lemnar en handtverkare förlag, och det må vara ganska obetydligt, men ehuru litet det än må vara, så behöfver ändock förläggaren för sin säkerhet icke mera än att utaf handtverkaren taga en skuldsedel, och låta inteckna den samma uti liandtverkarens redskap och effecter.
Är nu skuldsedlen stäld på kort uppsägningstid, så behöfver en förläggare ej annat, för att kunna föröka sitt capital, än att uppsäga summan.
Handtverkaren, om han ej kan betala, hvilket vanligen är förhållandet, måste då gå in på hvad villkor förläggaren föreskrifver.
Jag tror icke, att här i Sverige kan vara brist på förlag för våra handtverkare , emedan de, i jemförelse med hvad som finnes utrikes, äro mycket obetydliga, och man bör således kanske icke frukta, att stora fabriker af handtverkerierne kunna uppkomma , men i alla hänseenden bor man icke bifalla §, åtminstone icke sådan den nu är; Den 12 November e. m. utan hemställer jag, om icke det stadgande, att en förläggare skall njuta säkerhet och prioritet uti en Handtverkgres redskap och effecter, bör utur § utgå.
Det finnes åtskil-. lige handtverkerier , som behöfva betydliga förlager.
Vagnmakare och Snickare äro i stort behof af förlag, emedan de böra äga gammalt virke att göra utaf, om arbetet skall blifva godt och försvarligt.
En sådan skicklig
Handtverkare kan, om han icke af sig sjelf äger tillgångar, ej arbeta, så vida han icke får förlag, och af sådan anledning bör förläggaren äga säkerhet uti hans effecter.
Hvad åter verktygen eller redskapen angår, så äro de väl så obetydliga, att säkerheten uti dem icke är stor för en förlagsman, men jag tror likväl att förläggaren äfven uti dem bör njuta prioritc.
* Om en afsigkommen Handtverkare erhållit hjelp, men åter kommit. på obestånd så står han på samma olyckliga punkt, men i händelse någon person då skulle finna för godt att gifva honom förlag, för att å nyo börja arbeta, så är det ju möjligt, att Handtverkaren blir en flitig och förnuftig arbetare, sä att han gör rätt för sig, icke allenast till den, som gaf honom förlag, utan äfven till dem , som förut möjligen kunnat hafva förlorat på honom.
Ja« skall blifva helt O m Ö kort.
Det finnes ingalunda förbjudet för någon att vara förläggare.
Om för öfrigt vi Den 12 November e. rn. som äro af en annan tanke, skulle få orätt i afseende på denna §, så gör det ingenting, emedan den ej är af särdeles betydenhet emot de föregående.
Jag anhåller således om proposition, på det vi en gång må komma från denna Grefve von Schwerin:
Jag tror, att man löper fara att orätt bedömma handtverkerierna, om man glömmer, att de, jemväl inom ett och samma skrå, på visst sätt classificera sig] sjelfve, genom den högre eller lägre grad af fullkomlighet, som de so,ka att gifva åt sina arbeten.
De som söka att åt sina arbeten gifva den högst möjliga fullkomlighet, äro icke blott handtverkare, utan snarare konstnärer; desse behöfva förlag, och associera sig gerna med dem, som äga capitaler; de försaka gerna den större vinsten för nöjet, att få göra fulländade arbeten.
Andra åter arbeta för köparens blotta behof och beqvämlighet, eller återställa i brukbart skick hvad som gått sönder; de ställa sig icke gerna i beroende af en förlagsman; de värdera friheten högre, än konsten.
Jag tror det icke vara farligt för liandtverkeriemas sjelfberoende, att medgifva införandet af den i betänkandet föreslagna förlagsrättigheten.
Inga andra, än handtverkarne af det förstnämda slaget, lära ingå derpå, och det är en vinst för det hela, att det fins ett medel för dem, att komma i full verksamhet.
Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 1. 1 N:o 1.
Utlåtande, angående tryckningen af Ridd. o. Adelns Protokoll vid innevarande Riksdag. Wördsamt Memorial.
I öfverensstämmelse med föreskriften i 10 § af den för Riddarhus-Direktionen utfärdade instruction, liar Direktionen uti bifogade till Riddarhus-Utskottet ingifne Memorial, i afseende å tryckningen af Högloft. Ridd. o.
Adelns Protokoll under innevarande Riksdag, afgifvit det förslag, att, likasom under flera de sednaste Riksdagarne egt rum, dessa Protokoll må uti en upplaga af 500 ex. tryckas med täta stilar samt fördelas i häften af omkring 30 ark hvardera, med iakttagande deraf att intet pleni Protokoll stympas utan tili slut införes i häftet.
Ridd. o. Adeln godkändt, Direktionen redan afslutat kontrakt om ifrågavarande tryckning mot en betalning af 19 R:dr R:mt för hvarje tryckt ark, med förbindelse för boktryckaren, att, så vidt erforderligt mannuskript honom tillhandahålles, hvarje vecka aflemna sex färdigtryckta ark då tvänne häften samtidigt äro under tryckning, samt fyra ark då tryckningen är inskränkt till ett häfte.
Vidkommande åter tryckningen af Riddarhus-Utskottets Utlåtanden, har Direktionen ansett densamma lämpligast kunna försiggå om, såsom hitintills egt rum, åt Utskottet' öfverlemnas att för verksälligheten deraf vidtaga de anordningar som kunna för tillfället vara de lämpligaste; och har
Direktioneu genom ett i ofvanomförmälda kontrakt infördt förbehåll, träffat aftal derom, att i händelse detta tryckningsarbete anförtros åt samme boktryckare, som åtagit sig tryckningen af Ridd. o. Adelns Protokoll, honom åligger att, emot samma betalning som för denna sistnämnde blifvit betingad, jemväl besörja tryckningen af RiddarhusUtskottets Utlåtanden.
Utskottet, som för sin del finner de af Riddarhus-Direktionen, beträffande tryckningen af Höglofl. Ridd. o. Adelns Protokoll af - 2 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 1. gifna förslag och anmälda förfoganden ändamålsenliga samt jemväl anser lämpligast, att, i likhet med hvad vid de tvänne sednare Riksdagarne iakttagits, tryckningen af Utskottets Utlåtanden med bilagor verkställes i den mån hvarje Utlåtande blir färdigt till expedition, med lika typer, uti enahanda format och till lika antal exemplar, som i afseende i Höglofl.. Eidd. o. Adelns Protokoll är stadgadt, samt öfvertages af samme för ordentlighet och pålitlighet vitsordade Boktryckare, med hvilken kontrakt angående sistnämnde tryckning af Direktionen redan blifvit afslutadt, får fördenskull vördsamt tillstyrka: att Höglofl.
Kidd. o. Adeln täcktes godkänna de af Kiddarhus-Direktionen, såsom ofvan är förmäldt, framställda förslag och vidtagne åtgärder.
Stockholm den 10 Nov. 186 2.
På Kiddarhus«Utskottets vägnar.
S. A. SANDELS. W. F. Dalman.
Enär, jemlikt 10 § af den för Kiddarhus-Direktionen utfärdade Instruction, det åligger
Direktionen att vid början af hvarje Kiksdag genom Riddarhus-Utskottet till Kidd. o. Adeln inkomma med förslag, huru tryckningen af Ståndets Protokoll jemte Utskottets afgifvande Utlåtanden må lämpligast och med största skyndsamhet kunna verkställas, får Direktionen, hvad först beträffar Kidd. o. Adelns Protokoll, wördsamt föreslå, att samma protokoll måtte få, på sätt vid de sednaste Biksdagarne blifvit stadgadt, uti en upplaga af 500 ex. tryckas med täta stilar och förkortningar af ofta förekommande ord samt fördelas i häften af omkring 30 ark, med iakttagande deraf, att intet Pleniprotokoll stympas utan till slut införes i häftet; hvarjemte
Direktionen skolat anmäla, att uti. det kontrakt om protokollens tryckning, som, i likhet med hvad förut både skett och lemnats utan anmärkning, redan blifvit afslutadt, kostnaden för hvarje tryckt ark betingats till 19 R:dr R:mt och Boktryckaren förbundit sig att, så vidt erforderligt mannuskript honom tillhandahållas, hvarje vecka aflemna Sex färdigtryckta ark, då tryckning af två häften samtidigt verkställes, samt fyra ark, då endas ett häfte är under tryckning.
Widkommande åter tryckningen af Riddarhus-Utskottets Utlåtanden, anser
Direktinen, att densamma lämpligast och hastigast kan försiggå, om, på sätt under de båda sednaste Riksdagarne egt rum, åt
Utskottet öfverlemnas att i afseende derå vidtaga de anordningar, som rörande detta vanligen föga vidsträckta tryck - Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 2. 3 ningsarbete kunna för tillfället vara de lämpligaste; och har Direktionen genom ett i det omnämnda kontraktet intaget förbehåll träffat aftal derom, att i händelse detta tryckningsarbete komme ätt anförtros åt samme Boktryckare som förbundit sig att verkställa tryckningen af Kidd. o. Adelns protokoll, han skall emot samma betalning, som i afseende derå blifvit betingad, öfvertaga tryckningen af Utskottets Utlåtanden.
Stockholm den 15 Oktober 1862. CARL G. MÖRNER. R.
J. A. Tornerhjelm. B. W. Prinzencreutz.
Utlåtande angående rättighet för t. f.
RiddarhusSekreteraren O. Brakel ali med Riddarhussekreterare sysslan få förena befattning i statens tjenst.
Wördsamt Memorial.
Till Riddarhus-Utskottets Utlåtande har Höglofl. Ridd. o. Adeln behagat hänvisa ett från Riddarhus-Direktionen inkommet Memorial med anmälan, att Direktionen, efter Riddarhus-Sekreteraren Albert Munck, som, i anseende till sjuklighet, begärt och den 21 Februari 1861 från Riddarhus-Sekreterare-sysslan erhållit afsked med pension, under den 2 derpå följande Maj till Riddarhus-Sekreterare konstituerat Riddarhus-Fiskalen Otto Brakel, hvilket val jemlikt 11 § i Riddarhus-Direktionens Instruktion, än vordet understäldt Ridd. o.
Adelns pröfning och gillande, hvarjemte
Direktionen tillika framburit och förordat Brakels wördsamma anhållan att, för den händelse hans förordnande till Riddarhus-Sekreterare blefve af Ridd. o.
Adeln bekräftadt, honom måtte tillåtas att med Riddarhus-Sekreterare-sysslan få förena den Kopisttjenst uti Kongl. Maj:ts Justitie-Revisionsie-xpedition 4 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 2. som Brakel på förordnande innehar, men hvarifrån han begärt och erhållit ledighet under hela den tid riksdagen fortfar.