Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I det Ögonblick, då jag, till utseendet osäker om jag liört rätt, (Tastän en Ledamot instämt med mig i samma uppfattning af LandtMarskalliens yttrande) förklarade mig icke längre kunna deltaga i discussionerne, sedan jag, vid yrkad återuppläsning af omförmälte ■yttrande, till min förundran saknade de prnemisser till beslutet att lägga ExpeditionsUtskotlets Memorial till handlingarne, Den ii Februari i e. m. 24? hvilka jag egentligen önskat få å njo höra, efter sorn jag och flere Ledamöter dem åberopat; i detta ögonblick, säger jag, var det icke osäkerhet om jag hört rätt, det var knappast förvåning öfver det besynnerliga i sakens upplösning; nej —• jag nödgas vidgå det — det var för ett ögonblick idel menniskofruktan, som till bak ahöll mig att yttra, hvad jag nu efteråt destomera lifligt finnér hafva varit min pligt, som den ringa pluraliteten visat rimligheten af den förmodan att jag kunnat möjligtvis öfverföra till min mening två eller tre af dem, som nu voterat emot densamma, om jag icke, af consideration för en personlighet, som är vida upphöjd öfver mina anmärkningar i sak, och som icke deraf kan finna sig sårad, ti 11 ba ka hållit mitt omdöme om Grefve af Wetlerstedts segrande förslag till contra-proposition, då det vigliga ögonblicket var inne att utveckla dess natur.
Jag lemnar denna offentliga bekännelse, hvars orsak kommer att länge hvila tungt på mitt samvete, och hvars uttalande måhända i mångas ögon ökar min förödmjukelse; jag lemnar den, såsom ett offer, åt allmänheten och åt deras opinion jag svikit; såsom en varning för Representanter i framtiden, alt någonsin af consideralioner vika från sin pligt att yttra hvad de anse vara rätt.
Huru lätt skulle det icke varit för mig, att öfGi H. jG* 244 Den n Februarii e. m. vertyga tvä å tre, om ej flere, att Ridderskapet och Adelil omöjligen borde kunna antaga contra-propositionen att endast låta bero vid livad de tre Stånden utgjort, utan att bryta mot sin pligt, utan att uppoffra sin egen värdighet såsom en integrerande del af Representation?
Jag hade troligen lyckats i alt ådagalägga, det Ridderskapet och Adelil väl kunde nyttja den, från vanlig juridisk lagskipning lånade term; att låta vid en minan Auctoritets omdöme bero; derest Ridderskapet och Adeln ville medgifva, att de icke ägde rätt eller pligt att besluta om tiden till nästa Riksdag och att sådant ansetts endast vara de öfrige 3 RiksStåndens praerogativ, I sådane fall endast, då en domstol ej eger competence öfver hvad en annan Auctorilet beslutat, eller då parterne sig förenat, eller då, med ett ord, ingen pröfning är af Lag påkallad, nödig eller behörig, då endast kan en Domare låta bero vid hvad redan är gjordt.
Men är väl Ridderskapet och Adeln i denna kategori?
Är icke Ridderskapet och Adeln ett RiksStånd, och bör icke detta RiksStånd, så väl som de öfrige, uppfylla Grundlagens bud att utsätta tiden till nastpåföljande Riksdag.
Hvad gjorde då Ridderskapets och Adelns pluralitet när de förenade sig om contra-propositionen?
Jo, den ställde, såsom motsatts mot min motion alt utsätta viss lid för nästa Riksmöte, ett beslut, alt icke vilja Den ii F e b r u a r i i e. m. 245 deltaga i en skyldighet, som Grundlagen dem ålagt.
Flere ibland dem, sorn, jemte LandtMarsknlken, yttrade sin öfvertygelse vara, det Riksdagen borde utsättas till någon dag år 1833, gåfvo sitt votum i saken för den motsätta meningen derigenom, att de inbillade sig låta bero, det är göra ingenting, hvilket dock stridde både mot deras egen öfvertygelse och deras skyldighet efter Grundlagen!!
Och detta olyckliga resultat hade jag måhända kunnat förekomma, om jag ej ett ögonblick varit feg, om jag ej, af ett falskt begrepp om consequens, för ett ögonblick känt mig nedtystad genom milt eget förhastade förklarande, att ej kunna i discussionen deltaga!!
Skall man då nu kunna säga, att Ridderskapet och Adeln icke bryr sig om att göra hvad Grundlagen ålägger dem, utan, för att undgå sådant, skyler sig under en otillämplig ordformel, hämtad från den juridiska Lagskipningen?
Nej, jag hoppas Ridderskapet och Adeln skall undgå ett så svårt tillmäle.
Jag hoppas kunna öfvertyga, att Ridderskapet och Adeln häldre, — derest de blifvit upplyste om sakens rälta skick — skolat förena sig med Grefve Horns amendement till Grefve Wetterstedts contra-proposition och som gick ut på att hällre biträda de tre Ståndens, i min tanka grundlagsvidriga åtgärd, att utsätta Riksdagen till år 1835, än att evasivt undvika sin pligt och förnedra sin egen verksamhetsrätt.
Jag hop - 246
Den ii Februarii e. m. pas kunna genom denna protest göra klart för hela verlden, alt sådan aldrig varit deras mening, utan alt de, likasom jag, af pur consideration, för att icke trycka för hardt på en puls, som syntes vilja brista, för att med ett ord, söka dölja en contradiction i handling och sak, som likväl omöjligen kunde tillintetgöras genom hvad ordformler som hälst i contra-propositionen — stadnat vid ett samtycke till Grefve af Wetterstedts contra-proposition.
Slutligen är det sålunda mitt yttersta ändamål med denna reservation, att kunna visa, att det var mitt fel, såsom Motionär, att icke hålla för ögonen på pluraliteten af Ståndet en spegel, som nu kastar ett dystert återsken på min egen, vid denna Riksdag sig slutande , bana.
Jag erkänner, att det är med förvåning jag betinner mig uti minoriteten vid den votering, hvilken i förmiddags ägde rum, emedan jag ansåg helt naturligt, att Grefve af Wetterstedt, som var majoritetens Talare, icke med så svaga skäl som de, hvilka af honom anfördes, skulle kunna draga många med sig.
Jag är förundrad, att det lyckats vinna denna strid, ty den del af Ståndet, som, under Grefve af Wetterstedts baner, trottsat Grundlagen, borde hafva mötits af förbud att trottsa den.
Jag tror att Nationens samt Ridderskapets och Adelns Den ii F e b r u a r i i e. rn.
247 ära vid detta tillfälle är sviken.
För kommande tider måste man vara betänkt på, att, genom andra åtgärder, än de som hittills begagnats, förekomma dylika händelser.
Friherre Cederström j Anders:
Jag förenar mig lill alla delar i den reservation Grefve Horn nu afgifvit.
Herr mon VegesackErnst:
Jemte det jag till alla delar förenar mig i Grefve Horns reservation får jag förklara, alt jag anser beslutet så hafva kränkt Lagen, att det ej kan undgå medföra betänkliga följder.
Herr af Ekenstam Israel:
Jag har begärt ordet för att anmäla närvarande beskaffenheten med ett mål, sorn håller på att antaga en ganska kinkig art, vid dess behandling inom de sammansatta Bevillningsoch Ekonomi-Utskotten.
Majrt har nemligen, under den 10 April sistlidet år, till Rikets Ständer aflåtit en nådig proposition om upphörande af den moderation i Postporto, som nu äger rum för bref öfver 8 lods vigt.
Denna Kongl. Majrts proposition har af samtlige Riks-Stånden, genom bifall till Bevillnings-Ulskoltets Betänkande N:o 4.Q. blifvit sålunda besvarad: ”Att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit ”i underdånighet tillkännagifva, alt de väl ”funnit den nuvarande moderationen å bref, ”sorn väga öfver 8 lod, böra upphöra; men 248 Den ii Feb ruari i e. m. ”alt Rikets Ständer i sammanhang härmed, "ansett lämpligt att, på sätt ser— "shildt i underdånighet skulle anmälas, en ”Paket-post borde inrättas.” — — Genom detta beslut har man sedermera, ända hittills, allmänt antagit såsom bestämdt afgjort, att en Paket-post skulle inrättas, för att biträda de intressen, hvilka genom upphäfvandet af moderationen blifvit förnärmade.
Vid den derpå förefallande uppgöring af sättet, att tillvägabringa den beslutna Paket-posten, hafva 2:ne Stånd stadna! emot två, hvaraf de obenägne velat draga den slutsats, att sjelfva saken kunde förfalla.
Sådant åter skulle verka upphäfvande af det beslutna svaret å nämnde Kongl. Majrts nådiga proposition, hvilket i högsta grad vöre oformligt.
Såsom ledamot af de sammansatta Bevillnings- och Ekonomi-Utskotten anser j-ag mig derföre skyldig alt bos Ridderskapet och Adelil vördsamt begära ett vidtagande af den enda, eller åtminstone genaste utvägen, till afhjelpande af denna villervalla, den utväg nemligen, alt inbjuda Välloflige Borgare- oell Hedervärda Bonde Stånden, att, utan hinder af deras förut fattade beslut, förena sig med Ridderskapet och Adeln om bifall till Bevillnings- och Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o ar, — anhållande jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken om proposition å denna inbjudning, och att, vid dess expedierande, de här omnämnde ta - Den ri Februarii e. m. lande bevekelsegrunder mätte få inbjudningen åtfölja.
Herr Printzensköld „ Axel:
För att återkomma till det ämne, hvarom jag vill yttra mig, får jag till en början begära Herr af Ekenstams motion på bordet.
Hvarefter Herr Printzensköld uppläste följande:
Sedan Ridderskapet och Adeln, genom förmiddagens votering, beslutat att, på sätt Grundlagen i alla fall stadgar, trenne Stånds beslut, det nästa Lagtima Riksdag skall börjas den i5 Januarii 1835, bör gälla till efterrättelse, utan att, vid anställande af denna votering, i betraktande kommit, att Herr LandtMarskalken förklarat den ofvanliärunde af Expeditions-Utskottet, efter min öfvertygelse obehörigen, föreslagne Riksdagstermin, vara så stridande emot Grundlagens lydelse, att Herr LandtMarskalken icke ansåg sig derå kunna framställa proposition, och genom denna votering af Ståndet blifvit utsatt en Riksdagstermin, hvilken jag, lika med Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat, anser icke vara i enlighet med Grundlagarne, nödgas jag emot nämnde beslut anmäla min reservation.
Jag är skyldig mig sjelf och det Stånd, hvaraf jag bar den äran vara Ledamot, att utveckla skälen för min öfvertygelse i detta ämne.
Rörande tiden för Lagtima Riks - Den ii F e b r u a r i i e. m. (lagars hållande stadgade 1809 års Regeringsform, att Riksdag skulle inträffa 5 år efter den föregående Riksdagens slut.
Detta stadgande var således ganska tydligt, men det ändrades, af hvad orsak lernnar jag derhän, vid 1815 års Riksdag, då nu varande ordalydelse infördes.
Meningen med den förändring, som då vidtogs, mätte förmodligen hafva varit, att Riksdagens slut icke skulle bestämma liden för den påföljande; ej eller önskade man att Riksdagens början skulle tagas till grund, emedan man då troligen uttryckt sådant i motsatts med hvad förut var stadgadt; man lemnade helt enkelt åt Ständerne alt utsätta dagen då Rikets Ständer livart femte år höra sammanträda, utan att afseende borde göras på några månader förr eller senare.
Efter denna argumentation föl jer således, altman kunnat utsätta nästa Riksdag till den 3i December i833, men icke öfverskrida det 5:te Calenderåret från denna Riksdags början, och än mindre, som nu skett, gå in på det 7:de.
Under förklarande, alt jag äger den största aktning för andras motiverade meningar, får jag likväl tillägga, att min aktning eller min grannlagenhet för andras opinioner, vore det äfven 3:ne RiksSlånds, så länge jag äger någon rätt att resonera, och förmåga att pröfva sjelf, icke kan förmå mig att stillatigande gifva vika för densamma, då de äro stridande emot min Den ii Februarii e. m. egen öfvertygelse om hvad med Lag och rätt är öfverensstämmande.
Sluteligen får jag tillägga, att, som jag är boende i Hufvudstaden, aldrig haft någon inkomstgifvande befattning under Riksdagarne, och i min egenskap af subordinerande tjensteman icke i politiskt afseende för min person kan hafva någon nytta af dem, är det endast för helgden af den Grundlag jag besvurit, och icke för
Riksdagens början några månader förr eller senare, jag nitälskar.
Friherre Cederströmj Jacob: I anledning af Pierr af Ekenstams begäran om inbjudning till de öfriga Stånden att instämma i Adelns beslut rörande Paket-posten, får jag nämna, att jag instämmer deruti derföre, att jag anser saken nyttig; men i afseende på inoderationens upphörande, tror jag, att arn man inblandar
Bevillningsutskottet ännu en gång i saken, skall man icke vinna det ändamål, som Ekonomiutskottet sökt med sitt förslag om en Forvagns-in rättning.
Friherre Tersmeden_, Wilhelm Fredric:
Som jag icke länge tänker bibehålla den sj^ssla, jag för det närvarande innehar, får jag reservera mig emot Ridderskapets och Adelns rörande tiden för nästa Riksdag fattade beslut, och i sådant afseende förena mig i hvad Grefve Horn nyss anfört.
Den ii Februarii e. m. Herr Löwenström , Johan Jacob, förenade sig med Friherre Tersmeden.
Herr Rosenquist, Fredric Leonhard:
Då jag reserverar mig emot det beslut Ridderskapet och Adeln fattade i förmiddags, anser jag delta tillika vara en reservation emot Grundlagens öfverträdande.
Föredrogs ånyo och bifölls BaneoUtskoltets den 22 sistlidne December under N:o 91 afgifne och den 8 derpå följde Januarii e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående rättighet för Banken, att utfärda Räntecoupons.
Föredrogs ånyo BancoUtskottets den 22 sistlidne December, under N:o 92 afgifne, samt den 8 derpåföljde Januarii e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckta förslag, att, medelst serskild upplåning af Banken, bereda fond för en ny utlåning emot pant af fastigheter.
I sammanhang härmed företogs BancoUtskottets den ig sistlidne Januarii afgifne och den 20 e. m. i samma månad på bordet lagde Memorial, N:o 92^, om iakttagande af en erforderlig rättelse vid slutlig föredragning hos RiksStånden af BancoUtskoltets nyssnämnde Betänkande N:o 92.
Den ii Februarii «?. m. a53 Friherre Rantzou, Johan Albert, anförde skrifteligen:
Under våra, visserligen icke förhastade, öfverläggningar angående Myntregleringen, har jag mången gång frågat mig sjelf, om jag-, som redan vid fattandet af det första Realisations-beslutet, fann mig hesegrad af majoriteten, skulle stillatigande låta den segrande massan rusa fram till sitt mål, eller om jag borde bjuda till, alt, äfven i min ringa mån, hejda dess framfart .... om jag, med ett ord, försakande egenkärleken att tilläfventyrs se mig sannspådd i de af mig befarade olycksaliga följderne af en Realisation, under närvarande förhållanden, i stället borde söka att göra dessa följder åtminstone så litet menliga som möjligt för mitt fädernesland.
.Tåg valde den senare vägen, och jag vill icke öfvergifva den.
Då jag således just var den, som, sedan Realisationen en gång var beslutad, tog dess parti emot hennes ifrigasle förfäktare, hvilka enligt min tanka sökte förstöra sitt eget verk, kunde det, med dessa mina tänkesätt, icke undgå min förundran, att af mina motståndare framställas såsom koryfé' för det ”intresse”, hvilket motsatte sig myntväsendets reglering.
Man torde i allmänhet hafva anledning till den förhoppning, att, efter snart sagdt en hel Riksdags öfverläggningar i financeämnen, åtminstone de mest elementära begreppen deri hunnit 254 Den ii Februari i e. m. reda sig, ej mindre inom Representationen, än hos Nationell.
Ett af dessa axiomer är fördelen af Myntets stadga, eller af Mynt j och jag kan ej underlåta, att viii detta tillfälle vädja till dem, som hört eller läst mina anföranden i dessa ämnen, huruvida jag någonsin bestridt denna sanning.
Jag frågar, om det icke tvertom just är till ett sådant mål, nemligen' ”Myntväsendets reglering”, som de af mig tillstyrkta åtgärder, till Bankens skiljande från Statsverket, Silfvei fondens consoliderande, m. fl.; syfta.
Sjelfva principen af Myntbestämmelse har således aldrig kunnat möta något motstånd från min sida.
Men jag rår ej för, att jag ansett den andra afdelningen af frågan, eller angående tiden och sättets vietisare än den första.
Verldshändelserna o O lära oss att de allmänna opinionerne icke låta förtrycka sig, utan slutligen kräfva ut sin rätt, och då opinionen inom vårt land, om nödvändigheten af att äga ett stabelt mynt, verkligen befinnes grundad på en enkel och klart insedd ”verlds-sanning”, behöfde man väl ej frukta, att denna opinion skulle kunna tillintetgöras, innan nästa Riksdag, eller att det var nödigt att forma den, liksom jernet, i ögonblicket af dess glödgning; .... tvertom, syntes det just vara af vigt, att opinionen svalnade och vann ny styrka i samma mån den hunne sansa sig och förbereda sitt verkliggöraude.
Om meningarne, vid grund - Den ii Februari i e. m. 255 satsens tillämplighet till de nu befintliga förhållandena, varit åter mycket delade, så borde dessa haft tid att jemnka sig för att förbereda ett tillförlitligen godt resultat.
Hvad hade således ordningens verkliga vänner att förlora vid ett uppskof af grundsatsens ställande i verket _, wider förberedande åtgärder till säkerhet och stadga i Bankens funktioner ?
Vid en oförberedd verkställighet, sådan som den man nu beslutit, hade de åtminstone ett ganska stort äfventyr, enär hela planens framgång grundats på endast problematiska beräkningar .... och hvilka jag bekänner mig finna allt mera ocdi mera vådliga, då jag ser det ena låne-projectet efter det andra framställas såsom det enda sätt att lösa problemet, eller rättare sagdt, framträda helt oförstäldt bakom förhänget af den beprisade Realisationen.
Jag tillåter mig icke att hos mina motståndare förutsätta sådane, ehuru i en annan rigtning, interesserade moliver, som dessa tillskrifvit dem, hvilka lika med mig, önskat uppskof af Realisationen.
Men en fråga, hvarå jag förgäfves letar ett tillfredsställande svar, hos dessa ordningens så kallade vänner, är den: hvarest Nationen väl en gång skall få se en gräns för dessa vidtomfattande spekulationer?
Och om vid Realisalionsåtgärderne man då tror sig saklöst kunna låtsa icke begripa, alt om Realisationen skall vara ärlig, om den icke blott skall 256
Den ii Fe b mari i e. m. gjmna de stora skuldsatta proprietairernes fördelarj och inför Folkets ögon komma att framstå såsom verkad till sin upprinnelse och sin utveckling endast och allenast af detta i vårt land beklagligtvis så mäktiga interesse, så får man icke afvisa alla de begärda garantierne mot Myntets försämringj eller snarare öppna alla vägar dertill, då man deremot i alla hänseenden gör dess förbättring omöjlig.
Förgäfves skall man söka inbilla det rättänkande Svenska Folket, att man vill väl, då man handlar så ensidigt.
Förgäfves skall man öfver dessa skuldsättnings-systemer kasta en slöja af skimrande guldbrokad, hämtad från andra länder; slöjan skall förr eller senare afhöljas, och erfarenheten skall måhända då visa dessa nu så granna förslag, sådane som de synes mig, i sin rätta skepnad, eller såsom endast förgyllda trasor, skurna efter en modern schnitt, med hvilka man tror sig kunna, för ett eller annat femtal af år, dölja för sig sjelf och andra, hvaruti det egentliga onda består, och hvar man skall söka det rätta botemedlet derför.
Det är likväl på den lösa förutsättningen af både det ondas och dess botemedels natur, som man baserat alla de ifrågavarande förslagen om utvidgande af fastighets-lånerörelsen.
Man har då godtroget antagit, alt jordegarens obestånd härrörer, blott och bart, från den öfverdrifna penninge-förlägenheten, och den - Ben ii Februari i e. m. denna frän brist på inländska capitaler.
Men om jag äfven nödgades medgifva, att en ganska olycklig penningebrist i landsorten finnes, berättigas jag icke att dervid förbise, huruledes densamma uppkommit.
Jag finner då, att den har sin grund, dels i mynt-oredan samt de vacklande systemerne af Statens hushållning, dels i ökade skatter utan ökad kraft, samt slutligen, och ganska väsendtligt, uti de lättade ut'vägarne till län_, hvilka väl framdnfvit ett visst slag af production, dock utan att gifva motsvarande tillfälle för afsättning, men som deremot å andra sidan uppmuntrat till oförsigtiga vinglerier, lill yppighet och flärd.
Jag frågar, är det då troligt, att palliativerne af nya låntillgångar skola åstadkomma ett fullkomligt motsatt resultat?
Så vis blir man sällan af skadan.
Det större genom lån tillkomne penningeöfverflödet torde, efter min tanka, endast å nyo locka speculations-begäret, ännu mer befrämja den öfverhandtagande luxen och grannlåtssjukan, gifva en onaturlig höjning åt egendoms- och varuprisen, hvilka derefter, i mon af ökad skuldsättning och deraf oundviklig ny förlägenhet, skola lika hastigt falla, och således, genom deras nödvändiga förhållande till myntvärdet, bereda en ytterligare fluctuation deri.
Vi hafva då att å nyo genomgå hela cirkeln af den bana, vi på de sista 20 åren tillryg61 H. 17 2:13
Den ii F e b r u a r i i e. ra. galagl, och när vi ändlligen komma på samina punkt som nu, skola vi troligen icke kunna slippa skriket, med mindre än nya lån elier en ny bankrutt.
Det är, efter min öfvertygelse, icke så mycket brist på capitaler, sorn fastmer på credit, industri och ordning hos de lånbehöfvande, som gör svårigheten att erhålla lån.
Så länge man icke vill påtänka någon sparsamhet, och ej eller med omtänksamhet använda Landets capitaler till sådane arbeten, industrigrenar och kostnader, hvilka afkasta nya capital-värden; så länge skall man, i min tanka, förgäfves söka att sprida välmåga, om man än öpnade en hel guldgrufva för lån.
Det onda sitter lika fullt qvar i roten, och man har i Spanien och Portugal sett ganska bedröfliga exempel, huru väl fattigdomen och eländet hos massan af Nationen trifts tillsammans med de stora silfverflottorne från Nya Verlden, och huru industrien gått under, i stället för att uppmuntras, genom det stora öfverflödet af inproducliva capitaler, och det deraf nödvändigt ökade slöseri och yppigbetsbegär.
Detta vare sagt såsom min allmänna trosbekännelse, med afseende å de väckte 1 å n e- fö r s 1 a g e n.
Hvad serskildt beträffar det nu ifrågavarande, af BancoUtskottet uppgjorde, förslag, om BancoFullmägliges, autorisation att upptaga ett utländskt lån om a millioner Riksdaler Hamburger Banco, för alt seder - Den ii Fe broar ii t-, na. a5g mera utlåna motsvarande belopp i papper åt fastighetsegare, så låter det ganska väl, att Bankens fond consolideras med det i Bankens hvalf införda Silfver; men man' besinnar icke den kursskillnad och myntfluctuation som säkert dervid inträffar.
Man besinnar icke, att när detta Låne-silfver skall dragas in, kursen, såsom en naturlig följd af indragningen, nedsättes (helst örn det sker genom
Vexel-operationerö till rao skilling örn icke derunder, men deremot, då det skall återbäras, den lika säkert stiger, allt som handels-conjuncturen då blifver mer eller mindre fördelaktig, och törhända till en höjd, som under närvarande lyckligare förhållanden vi icke ens vilja föreställa oss.
Banken blir således, och det just under en period, då den derjemte behöfver anskaffa Silfver för Realisationen, den, som häftigast kommer alt verka en skadlig fortsatt vexling i kursen.
Om Realisationen, sådant oaktadt, bör ovilkorligen verkställas, blir den ju endast signalen till en ny Riksdag och nya oredor.
Och otn hon, i följd af dylika anstalter, ej verkställes, hvem har då vunnit, utom de, hvilka önskade myntets försämring, och hvad allvar skulle man väl då tillräkna dem, i nitet för myntväsendets reglering??
BancoUtskoltet synes ganska ledigt hafva, som man säger, svängt sig ifrån den betänkligheten vid ifrågavarande förslag, Gi II.
17* a6o Ben ii Febx’uarii e. m. att
Bankens credit skulle lida vid dessa operationer.
Utskottet liar nemligen sagt, att Banken för de nya sedlarne, den utgåfve, skaffat sig full tillgång i silfver, utan att behöfva vidröra Bankens öfriga fond, samt att de upptagne silfverlånen icke kunde återfordras skyndsammare, än de utgifne fastiglietslånen ingingo.
Att i begreppet skilja den ena fonden i Bankens hvalf, från den andra, är likväl ej så lätt, som att föra dem på särskilda conto.
Bankens creditorer lära föga bry sig om, antingen Banken köpt eller upplånat det silfver, som den eger i sina hvalf, och att, i den nion nya sedlar utsläppas, Bankens silfverfond varder starkare anlitad med utvexling, derom torde ej finnas något tvifvel.
Utskottet synes härvid jemväl hafva förgätit sitt tillstyrkande i Betänkandet om det reglementariska vid ifrågavarande rörelses bedrifvande, der Utskottet föreslår, att det i låneväg ingående silfret skulle, efter BancoFullmägtiges godtfinnande, få användas i afräkning på de anbefallda silf— verköpen, emot ersättning tili LåneFonden i Bancosedlar.