Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot åtskilliga andra punkter i Utsk:s förslag skulle jag visserligen hafva anmärkn.T alt göra, men det ofvananförda torde vara tillräckligt för alt visa skäl för mitt omdöme, att R. o. Ad. icke bör godkänna förslaget, såsom hvarken samhällsnylligt eller bidragande att förlika de skilda meningarne.
Det förslag, som Utsk:s ledamöter af Borgare- och BondeStm framlagt i form af reservation, kan icke nu blifva föremål för granskning, men jag bör dock till ledning och begrundande för dera, som derföre lill äfventvrs hysa sympathier, meddela hvad jag ur officiella källor äger mig bekant, eller alt valrättens utöfning enligt nämnde förslag skulle komma att lemna en sådan öfvervigt åt BondeSl. att under del nämnde
Stånd finge i af alla röster, som komma att afgifvas, skulle alla öfriga samhällselasser endast erhålla i.
Alla vidare betraktelser i anledn. häraf torde, särdeles i närvarande ögonblick, vara öfverflödige.
Härefter tilläde Hr Åkerman muntligen:
En af de föreg:de talarne har lill granskning upptagit det förslag, som jag ingifvil till Const.Utsk., och jag anser mig skyldig alt i anledn. deraf yttra några ord, dä han vid granskningen af detsamma begått så väsendtliga misstag, att jag, i likhet med den talare, som sist yttrade sig, är frestad tro, alt den värde ledamoten icke genomläst sjelfva förslaget.
Han har yttrat, att man vill bilda den nedre kammaren af en phalang, som skulle sammansättas af de medlemmar i samhället, sorn icke äga öfver ett mantal, och den värde ledamoten har deraf ledt sig till den slutsats, att denna phalang skulle komma att utgöras af de mest okunniga inom nationen.
Först och främst är det ett misstag, att det valcollegium, som skulle innefatta de mindre jordbrukarne, i sig skulle upptaga sådane, som icke hade öfver ett mantal; ty Den 10 Mars f. m. 47 det står i förslaget 2:ne mantal; och om man jemför detta med de röstlängder, som jag upprättat, så finner man, att just delta valeolleginm kommer att omsluta vårt nuvarande BondeSt., hvilket inan väl icke lärer, om man äfven skulle önska det, kunna utesluta ur representationen.
Enahanda är förhållandet med den anmärkn.
, som den värde talaren gjort i afseende på de 45 ledamöter, som skulle insättas af valcollegierne för städerne.
Dessa valcollegier skulle komma alt omfatta alla icke blott borgare och magistratspersoner, utan äfven de som i städerne äga faslighet, eller der drifva rörelse, ulan att äga burskap.
Rösträtten skulle der utöfvas icke med inskränkning till något bestämdt maximum, utan komme alla att äga valrätt i mån af förmögenhet eller skattebidrag, antingen lill den nedre kammaren eller oek till den öfre.
Jag förstår sannerligen icke rätt hvad den värde talaren i sjelfva verket menar med sina aumärkn:r emot de särskilda representationsförslagen, då han först, vid granskningen af del s. k. börsförslaget, klandrat, alt enligt detsamma 50,000 personer, som nu äga valrätt, skulle gå miste om densamma, och sedermera vid granskningen af mitt förslag ibland annat ogillat det, äfven derföre, att det bibehåller valrätt ål alla dem, som nu äro valberätligade.
För mig synes en så uppenbar motsägelse äga rum i detta sätt att granska, att derpå icke bör fästas något särdeles afseende.
Den värde ledamoten slutar sitt anförande med en liknelse.
Han är stark i liknelser och har ofta dermed väckt uppmärksamhet inom detta Stånd.
Jag vill icke genom en analys af hvad han nu i denna våg framställt, söka förminska den effect, som möjligen derigenom åstadkommits, men tillåter mig dock, såsom anmärkn. i anledn. af berättelsen om Drott ning Disas klädnad, uttala den öfvertygelse jag hyser, att man bör i tid lägga af ett och annat öfverflödsplagg, för att icke slutligen blifva nödsakad aflägga de nödvändiga.
Med anledn. af den framställning, H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, vid öfverläggningens början behagade göra, anser jag mig för närvar, endast böra för R. o. Ad. andraga det förslag till gemensam tanka, som jag, i öfverensstämmelse med min vid Utsk:s betänk, fogade reresvation, vill framställa.
En Ridd.cancellist torde få uppläsa detta mitt förslag.
Tili följd häraf upplästes följande nn af Hr von Hartmansdorff inlemnade förslag till gemensam tanke: I Const.[]tsk:s förslag ändras och rättas följande: l:o Alt ingen annan skillnad göres emellan lagtima och urtima riksdag, än den som för närvar, äger rum. 2:0
Alt den godsägande Adeln får 24 och den öfriga 26 ledamöter, af hvilka de sednare väljas före de förra. 3:o Att i 5:te Ståndet, 20 riksdagsmän tillsättas af godsägare, och 30 af embets- och tjenstemän; så att hvardera af de 3 första classerna få 2 ledamöter mera än Utsk. föreslagit. 4:o
Att särskilda val till hvardera kammaren icke anställas annorlunda, än att en ledamot frän hvarje valcrets skall vara minst ■18 Den 10 Mars r. m. 35 år gammal, men fördelningen mellan kamrarne för öfrigt göras så, att ledigheterne i den äldre fyllas af dem, inom hvarje valclass och nyssnämnde ålder, hvilka innehafva de högre egenskaper, som för inträde i äldre kammaren erfordras.
Den som en gång inlrädt i äldre kammaren förblifver der, intilldess 5 riksdagar äro förlidna. 5:o Ledamot af R. o. Ad. samt femte Ståndet må ej få väljas för stadsegendom, eller ledamot i BorgareSt. för landtegendom, ej eller må någon annan Adelsman vara valbar, än den, sorn antingen äger fastighet på landet eller är i allmän tjenst. 6:o Halfva antalet af riksdagsmännen för hvarje valclass skall tillhöra hvardera kammaren, utom för Universiteten, hvilka skiftevis sig emellan lemna ledamot till äldre kammaren. 7:o Att Justitieråd må få deltaga i riksdagsmannaval. 8:o Att Statsrådsledamot ej får tillträde till sitt
Stånds särskilda öfverläggningar. 9:o
Att §§ i allmänna lagen ej böra i grundlagen åberopas.
10:o alt tvister om riksdagsmannaval ej öfverlemnas till Högsta Domstolens omedelbara pröfning. i l:o Att
Hera dagar medgifvas till granskning af Ståndens fullmakter, vederbörande obetaget att, oni det medhinnes, hastigare afsluta sådan förrättning. 12:o
Att ordförandet på rikssalen ej bör vara bundet vid någon af Statsministrarne, och att det är Konungen, som låter utfärda ceremoniel för riksdagarnes öppnande och afslutande. 13:o
Alt tillsatsen af Handels framför NäringsUtsk. borttages. 14:o Att
DrätselUtsk. ej bör föreslå sättet att använda öfverskott och besparingar för andra hufvudlillar än dem, hvilkas reglering till Utsk. hörer. 15:o Hvarje
Stånd skall, inom sina medlemmar, välja ledamöter lill Utsk. och deras förstärkningar. 16:0
Att i 60 § orden bevista R.
St-.s rådplägningar ock beslut förändras till öfvervara kamrarnes öfverläggningar el ler beslut. 17:o Att Konungen i hvarje Utsk., som motsvarar någon gren af statsförvaltningen, förordnar ett eller flera ombud, med pligt och rättighet att medela upplysningar och deltaga i öfverläggningarne, men ej i besluten. 18:o
Att de gamla ordalagen dock st ände hvarje ledamot öppet i 49 § Riksd.Ordn. lemnäs oförändrade. 19:0
Att i den nya 71 § ordet definitivt förändras till sitt. 20:o Alt i den nya 73 § orden : såsom rör:de något af de i Reg.F. 66, 6g, 7o 7/ och 72 §§ upptagna ärender uteslutas. 21:o
I den föreslagna 76 § förändras orden:
Ledamot afen Riksförsamlingens kammare till riksdagsman, och orden: inom kammaren sig t ildrager, till tilldrager sig inom den kammare, dit han hörer. 22:o Till ändring af något RiksSt:s i 114 § försäkrade privilegier eller rättigheter bör, utom Konungens bifall, erfordras samt - Den 10 Mars f. m. 49 samtlige RiksShns hvart för sig fattade beslut, så alt det Stånd, saken rörer, skall yttra sig först och hafva med § af de röstandes antal samtyckt till förändringen innan hon till pröfning hos de öfriga Stånden förekommer. 23:o Hvarje Ulsk:s betänk, bör vara contrasigneradt af dess secreterare. 24:o Ordförande i alla nämnder och bland valmän, hvilka linder riksdag sammanträda, böra utses likasom Utsk:ns ordförande.
Endast revisorer, som sammanträda mellan riksdagarne, må härifrån gorå undantag.
, 25:0
Orden lagligen vald böra utgå. 2(j:o I §§ 52, 56, 69 och 71 af Reg.F. böra orden, R.
St:s kamrar förändras till Riksfiirsamlin gens kamrar. 27:o Att Konungens Högsta Domstol skall utfärda den riksdagskallelse 95 §§ Reg.F. omförmäler. 28:o Att 114 § Reg.F. lemnäs oförändrad, utom hvad angår det sätt för plivilegiifrågors behandling, hvilket under punkten 22 upptaget är.
Gr. af Ugglas, Carl Ludv. Fredr., anförde skriftligen:
Det förslag till representationens ombildning, som nu utgör föremålet för R. o. Ad:s öfverläggning, vidlådes, för att ej ingå i detaljer, af tvenne hufvudsakliga fel af den mest betänkliga art: det första, ett missförstående af menniskoutvecklingens af verldsutvecklingens lagar, det andra, att mer kanhända än det förslag 1840 års Const.Utsk. framlade, bereda samhällets democratiska upplösning.
Jag skall betrakta frågan ur dessa båda synpunkter.
Det constantaste factum, som, vare sig hvarje enskild stats historia eller verldshistorien framställer, är det fortgående framträdandet inom samhällslifvet af nya samhällsclasser eller utaf fraclioner af desamma.
Berörde af upplysningens stråle framdyka de så tillsägande ur okunnighetens mörker och myndlingstillstånd, och fordra plats för sig inom samhällsbyggnaden att fritt tänka och fritt handla.
Frän och med denna stund, ifrån den stund, då de mognat till känsla af eget värde och förmåga, till känslan af att kunna vara man för sig, ifrån den stund den inre emancipation är verskställd, kräfver delta sjelfmedvetande, denna sjelfkänsla äfven politiskt oberoende, och missförstår statsmannen, eller rättare sagdt, kan han icke uppfatta detta stadium, frambryter våldsamt den tillbakatryckta sjelfständighetskänslan, och intager, lyckligt om den i sådana ögonblick ej öfverskrider, det rum i samhället, hvartill den uppträdande dassens, bildning och materiella ställning berättigar densamma.
Ar nn detta en sanning, bestyrkt af så väl historien som eftertankan, låter den en gång födda sjelfständighetskänslan aldrig qväfva sig (och detta är igenom alla förvillelser likväl menskligheten adelsmärke), huru mycket mindre skall då en nation, under sekler i politisk frihet uppammad, kunna uppoffra denna frihet och godvilligt under förmynderskap böja sin vilja och sin handling.
Och detta har likväl Const.Utsk. föreslagit.
Undersöker man Utsk:s förslag, uti hvilket på ett sällsamt 8 H. 7 50 Den 10 Mars f. m. sätt ståndsprincipen med bureaucrati och democrati inväfves, igenfinner man såsom grundval för detsamma våra nuvarande fyra Stånd, jemte ett nytillskapadt femte.
Mot ståndprincipen är visserligen ofta invändt, att den föranleder splittring inom nationen och att den enhet, som utgör ett samhälles största kraft, derigenom undergräfves 5 men i det chaos af divergerande meningar, uti hvilket vi, synnerligen i frågan om representationens ombildning, befinna oss, klandrar jag ej Utsk. att den utgått ifrån en princip, hvilken åtminstone stödjer sig på häfdens oell innehafvandets rätt, då dessutom kanhända ännu dessa Stånd af många sympathier uppbäras.
Hvad jag deremot klandrar, är det femte Ståndets särskilda uppträdande, då detta visserligen med de nu bestående kunnat införlifvas; hvad jag klandrar är, att Utsk. ännu skarpare än hittills uppdragit skiljemurar emellan dessa Stånd, då det i 27 § af sitt förslag, ej allenast, såsom hittills varit, föreslagit, alt valbarhet icke må utom Ståndet någon tillkomma, utan äfven föreskrifvit, att derest en person tillhörer tvenne Stånd, valrätt och valbarhet endast af honom må tillgodonjutas uti det Stånd han närmast genom sitt yrke tillhörer, då likväl i denna -stund Adeln t. ex. bland sina representanter kan räkna såväl borgaren som preslen.
På detta sätt ställer Const.Utsk., ännu bestämdare än hittills, afskrida, för hvarandra främmande kaster, då deremot Utsk., om valbarheten lemnats oinskränkt, kunnat bereda en öfvergång lill framtida större gemensamhet och inbördes förtroende.
Dock delta i förbigående.
Jag öfvergår till att betrakta de särskilda Ståndens physionomi. — Hvad Preste-, Borgare- och BondeS:n angår inverka de förändringar, sorn för desamma blifvit föreslagna, icke väsendtligt på Ståndens karakter.
Hvad Adeln åter beträffar omhvälfves dess representationsrätt i sin innersta grund.
Utsk. har sönderdelat den i tvenne classer, hvarje dass röstande för sig.
I den ena classen tillsätter
Adeln i och för sin fasta förmögenhet 26 representanter af de 50 Ståndet tillkommer.
Den andra classen deremot innesluter personlighetens representation, och i tillskapandet af denna dass framstår förslagets grundidé.
På ståndsprincipen grundar Utsk. sitt förslag, säger det, och likväl tilldelas icke
Adelsmannen såsom sådan större rösträtt än den lägsta embetsman.
Man talar om häfdens anspråk, och denna häfd får dock vika, denna Adelns urgamla rätt skattas dock mindre, än den ynglings, hvilken nyss påklädt sig epaulelten.
Adeln, som nn inhafver i af representationen, får åtnöja sig med 1lB:dd, och i det lediga rummet framskjutes embetsmannen, för att på statens ledning kunna utöfva ett dubbelt inflytande.
Fåfängt må man invända, att här honom icke såsom blott embetsman tillkommer någon representationsrätt, att bans rättighet endast på adelsdiplomet grundas.
Detta är väl sant, men detta diplom är endast hans inträdespollet, och inkommen, uppträder han som Herre och den rätta Herren förvandlas till hans underordnade.
Denna röle spelar embetsmannen i detta Stånd.
I det femte ståndet, likaledes i classer fördeldt, herrskar äfven embetsmannen i samma proportion, och då man kan anse gifvet, att uti den för dessa båda
Den 10 Mars f. m. 51 Ständ särskilda fastighetsclass, hviken inom sig sluter så många f. d. embetsman, åtminstone tvenne af de för hvarje Stånd valda representanter, skola ledas af mångårig vana och förkärlek, styrer sålunda bureaucratien dessa tvenne Stånd.
Alt utöfva ett öfvermäktig! inflytande på representationen behöfves nu endast medhåll ifrån ett tredje
Stånd och delta torde man lätteligen af PresteSt. kunna påräkna.
Utan alt beräkna det intlytande, Regeringen genom flera medel öfver detta Stånd kan utöfva, behöfves endast den spänning, som emellan de öfriga fyra Stånden oundvikligen skall uppkomma, anblicken af democratien, i ständig strid med bureaucratien, med despotismen, den böjelse för frid, för vördnad för lagen, som detta Stånds lefnadskall bos den inpreglar, samt fruktan för att anarkien ej allenast skall undergräfva samhällsbyggnaden utan äfven religionen, för att bestämma detta Stånds plats.
Herrskande på detta sätt öfver irenne Stånd, tillsätter bureaucratien, enligt 56 § af Ulsk:s förslag, majoriteterna inom Utsk:n och öfvertager dymedelst ledningen af representationens förhandlingar.
Målet är nu uppnådt, förmynderskapet infördt; men bortom målet, hvad finnes och hvilka blifva segrens frukter?
Skall nationen, tröttad af det gyckelspel representationens förhandlingar uppföra, med liknöjdhet vända sig ifrån dem, och tåligt böja sig under despotismens eller embetsmannahierarkiens afsigter.
Att Const.Utsk. afsett detta, tror jag icke, men makten berusar, striden förhärdar, och kommande dagar kunna bos den rådande delen af representationen lätt framalstra en sådan idé.
Dock fåfängt skola sådana idéer brottas emot den eviga lag, mensklighetens bistora framställer.
Hvad som är födt till frihet återgår aldrig under slafveri, och ju längre striden räcker, ju starkare nationalviljan tryckes, ju våldsammare; skall den en gång bryta alla skrankor, och anarkien så väl hämna som besudla friheten.
Och på laglig väg är återgång snart sagdt omöjlig.
Genom 81 § af förslaget måste hvarje grundlagsförändring, hvilken afscr den representationsrätt något eller några Stånd tillkommer, ovillkorligen först blifva föremål för dessa Stånds pröfning, då tvåtredjedelar af Ståndets röster fordras för att något sådant förslag må bifallas.
Genom detta stadgande är embetsmannavälde! tryggadt, och lagligt veto lemnadt detsamma emot hvarje ingrepp i dess makt.
Det motstånd, det höga så väl politiska som moraliska inflytande en öfre kammare, sammansatt af samhällets sommiteter, kan utöfva, har äfven Utsk. velat undvika.
Sammansatt af likartade elementer med den yngre behöfver endast 10 år och 2:ne riksdagar skilja dessa båda kamrar, och då de ledamöter, som uti den äldre inträda, oftast uti den yngre erhållit deras politiska uppfostran, egnad att uppväcka passionerna ocb partisinnet, skall den äldre kammaren blifva den yngres trogna afbild, och samma makt herrska i dem båda.
Så har Const.Utsk. tillintetgjort den öfre kammarens sjelfständighet.
Dess dubbla röle har besvärat Utsk.
Såsom hållhake på frihetsyrseln vore den för Utsk. välkommen, men Utsk. har icke förbisett, alt den äfven är ett värn emot maktens inkräktningar, Utsk. har icke förglömt, alt då efter 1815 års re - 52 Den 10 Mars f. m. stauration partisinnets reaction hotade friheten, då regeringen begagnade sig häraf, och herrskande i deputerade kammaren, under godtyckets våld ville lägga den personliga, yttranderättens och religionsfriheten, då den under sig ville ställa sjelfva lagen, herrskande öfver domrarnes frihet och samveten, var det pärskammaren, som räddade Frankrike och friheten.
Sådana äro, enligt min tanka, följderna af Utsk:s förslag.
Nationalandans förqäfvande så länge det nya statsskicket räckte, sjelfsvåldets reaction sednare, och anarakiens följande derpå.
Vän af frihet och nationalanda, samt lika hatande enväldets och sjelfsvåldsts tyranni, afstyrker jag förslaget.
Hvad den gemensamma tankan angår, vill jag ej deröfver nu yttra mig.
För min del fruktar jag likväl, att, åsyftar den en natonalreprescnlationsförändring, den ej kan leda till något resultat.
Den stridighet i meningarne, ronde denna fråga, som öfverallt visar sig, framställer för mig som cn olöslig gåta, luiru våra nuvarande fyra karaktersskilda Stånd, utan att sins emellan få utbyta åsigler, eller afnöta stridigheter, någonsin skola kunna komma till ett gemensamt resultat.
Jag skulle således helst önska, att R. o. Ad. måtte förklara, alt, inseende svårigheterne att med nuvarande former kunna uppnå det fosterländskt angelägna målet af representationens ombildning, R. o. Ad. anser, på det att detta mål med snaraste måtte uppnås, att Const.Utsk. måtte till II.
St. framlägga förslag till förbättrad arbetsordning, hvarigenom större gemensamhet och enstämmighet kunde beredas.
Hr Lagerhjelm, Pehr, uppläste följande:
Redan vid riksdagens början var jag tillräckligt bekant med svårigheterne af att uppgöra ett antagligt förslag till nationalrepresentationens ombildning för att undanbedja mig den Utsks plats jag innehar, och det var endast till följd af flere Ilrr Electorers förnyade uppmaning, som jag ansåg mig böra gifva vika.
Inkommen i denna del af riksdagsväsendet, visade sig snart, att mina tänkesätt skulle komma i strid med tvenne ytterligheter.
Den ena af dem har på en röst fallit inom Utsk., och det är genom en underhår ödets skickelse, som den andra, oaktadt ett öfverlägset antal af reservanter, blifvit Ulsk:s beslut och derigenom föranledt denna öfverläggning.
Detta gäsande ämne, ett bland de mest invecklade, liksom säkert ett af de vigtigaste, so»n under denna riksdag sysselsatt Ståndsförsamlingarne, erbjuder svårigheter ej blott i sjelfva saken, men ock hos det tidslynne, hvarunder det skall uttömma sin inneboende kraft uti bildandet af nya former.
Svenska författningens historia undervisar oss derom, alt dessa ombildningar icke äro ögonblickets verk, att Stånden icke uppkommit genom konungars eller enskildes hugskott, ej eller genom theoreliska slutledningar eller penndrag, utan äro produeter af samhällets egen fria utvecklingsprocess.
Man kunde redan deraf ana, att de äro tillräckligt rolfäslade i Sveriges statsskick, för att icke blåsas bort af cn tillfällig opinionsvind.
De hafva grott från en kärna af Den 10 Mars f. m. 53 sakförhållanden och växt upp genom århundraden.
Men samma historia lärer oss äfven, att den Svenska ståndsförfaltningen ingalunda varit stillastående genom något enda århundrade, ulan visar sig tvertom ganska rörlig; såsom bevis hvarpå kan åberopas, att RiksSt:ns nu varande maktutöfning icke ens är ett enda århundrade gammal.
Om man nu kastar en blick på det förflutna, hvad har man att vänta i det tillkommande? — förändring!
— Stånden hafva haft sin egen bildningsperiod, märkvärdig i historien.
Den ligger långt bakom oss; och likväl vill man nu skapa ett femte Stånd, af elemenler, hvilkas enda föreningsmedel synes bestå uti ett gemensamt tungomål!
Af Svenska författningens historia visar sig ock, att densamma, jemförd med andra länders, är så utbildad och egen för vårt fädernesland, att man icke har någon anlednig att söka främmande mönster för nationalrepresentationens ombildning.
Annorlunda har förhållandet varit i andra länder.
Se på Norrige i den stund riksförsamlingen sammanträdde i Eisvold; ingen Norrsk representation hade funnits under århundraden ! hvad var att göra, om ej alt låna från andra folk.
I Frankrike! sedan revolutionen bortsopat all högre organism inom samhällslifvct, huru bilda en representation på samhällsclasser, hvilka upphört alt vara lill?
På andra sidan oceanen hafva nationer utan historia nödgats upprätta nya statsformer.
De skulle fåfängt eftersökt en inhemsk grund.
— Sverige är lyckligtvis icke i denna belägenhet.
Måtte denna sanning aldrig förgätas!
Men icke blott ståndsförfattningens historia, utan äfven dess nu varande politiska skick ger oss enahanda vittnesbörd, att nemi. ståndsförfaltningen hvarken skall helt och hållet upphäfvas eller förklaras vara till sin natur oföränderlig.
Under öfverläggninggarne om rör:de det till denna riksdag hvilande grundlagsförslag har H. R. o. Ad. äfvensom Högv.
PresteSt. förkastat de allmänna valen och förklarat, att representationens ombildning skall grundas på classval, under det att Vällofl.
BorgareSt. och Hederv.
BondeSt. hyllat grundsatsen af samfällda val.
Deremot äro alla RiksSt:n derom ense, att orepresenterade medborgare, i öfrigt vederbörligen qvalilicerade, böra komma i åtnjutande af sin rätt, äfvensom att riksförsamlingen skall sammanträda på 2:ne kamrar oell riksdagsformerne förenklas.
Betraktar man nu frågans verkliga politiska ståndpunkt; så lärer väl först och främst kunna tasjas för gifvet, att en lösning är oundviklig.
Det har dernäst förefallit mig naturligt att söka den i frågans egen factiskt gifna ställning, med classval för de RiksSt., hvilka hylla dem och med en utvidgad valfrihet enligt Svensk rätt och sed (census) inom de RiksSt., hvilka förklarat sig för de allmänna valen; hvarvid jag uti upptagandet af orepresenterade men vederbörligen qvalilicerade medborgare hoppades att finna förmedlande elementer.
Denna hvälfning i Sveriges nu varande statsskick har jag icke velat föra längre, än till den förändring, som af händelsernas tvång blifvit påkallad.
Således föreslog jag intet nytt stadgande på blotta theoretiska skäl; än mindre några efterapningar från andra folk; minst af allt vill jag äf - 54 Den 10 Mars f. m. ventyra Sveriges eget monarkiska skick.
Derlin hörer, bland annat äfven, att det nya representationsförslaget borde inrymma ett veto åt det politiska tänkesätt, hvilket man gemenligen kallar conservativt.
Jag tvitlar ej på Utsk:s afsigt i denna del; men låtom oss tillse huruvida Utsk:s förslag motsvarar en sådan afsigt.
Kammaren består af 125 ledemöter, nemi. 25 af R. o.
Ad. 25 af PresteSt., 25 af BorgareSt, 25 af BondeSt. och 25 utaf det 5:le Ståndet.
Om nu ödet ville, alt ett conservativt tänkesält skulle fatta de 2:ne förstnämnde
Stånden under det alt ett motsatt gåfve sig lilkänna hos det 3;dje och 4:de Ståndet; så kommer frågans afgörande att bero på det 5:le Ståndet.
Erfarenheten har ådagalagt, att den förespegling jag har uppgjort, ingalunda bör anses omöjlig att inträffa.
Utsk:s förslag öfveranlvardar alltså alla de frågor uti det femte Ståndets våld, vid hvilkas afgörande roan hittills funnit en så beskaffad olikhet i tänkesätt emellan RiksSt.-n.
Jag känner icke tänkesättet inom detta nyskapade
Stånd och kan ej tillstyrka R. o. Ad. att frånkänna sig all den inllylelse R. o. Ad. hittills gemensamt med PresteSt. utöfvat i frågor af sä maktpåliggande art, som flere af dem, uti hvilka två Stånd stannat emot två.
Vidare fordrar jag af hvarje nytt representationsförslag, att det icke må innebära någon inkräktning på konungamakten.
Konungen äger att upphöja i adeligt Stånd, och den af Konungen nämnde är, efter nu gällande Ridd.Ordn. och grundlag, sjelf riksdagsman.