Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att för öfrigt, såsom Hr Stuart påstår, det skulle leda till en så stor lättnad för den skattskyldige om en och samma uppbördsman eulolia r och qvitterar inom sitt uppbördsdistrikt alla möjliga intrader som derifrån utgå, är en sak som torde kräfva närmare bevisning då denna lättnad endast skulle bestå i besparing af besväret att uppräkna hvarje utskyldsbelopp för sig och aflemna det till de olika uppbördsmännen, hvilket besvär är af så ringa betydenhet, att det svårligen kan förtjena afseende, hvarföre det också kan vara den indelta räntegifvaren likgiltigt, om han aflemnar sin ränta till regementsskrifvaren eller till kronofogden; och alt, genom detta uppbördssätt räkenskaperne skulle förenklas, tillåter jag mig betvifla, dä regementsskrifvaren, som nu i sin räkning direkte uppdebiie rar löningsräntorne, väl dermed måste upphöra men i alia fall är nödsakad att fortfarande påföra sig dessa räntor till redovisning, efter det reqvisitions-förslag, som af honora måste upprättas och af regements-befälhafvaren till K. bef:de ingifvas för att ligga till grund för räntornas utanordnaade från landtränteriet.
De indelta räntorna äro kronans räntor, indelta eller anslagna till något visst ändamål.
Dä nu Kronan på den del af sina räntor, som den behållit, efterskänkt forsellön, ser jag icke annan utväg för att åstadkomma rättvisa än alt kronan äfven åtager sig forsellöner för de indelta räntorna.
Detta är en 32 Den 1 Augusti. klar följd af det föregående, jag kan icke hjelpa det.
Man har påstått att dervid göres afseende på den enskiltes rätt, men icke på kronans.
Jag tror dock att kronans rätt också omfattar den enskiltes och alt det går kronan vål då den enskilda rätt sker.
Jag har sagdt, och jag vidblifver denna mening, att den eftergift, hvarom nu är fråga, har räntegifvaren rätt att fordra och då hör väl också kronan medgifva den.
Då jag sålunda i detta ämne yttrat mig för Utsk:s och komiterades förslag i allmänhet ang:de de indelta räntornas indragning till kronan; och då denna punkt är så redigerad, att der blott omtalas, alt räntorna skola indragas till kronan utan att derstädes bestämmas huru räntorna derefter skulle vara beskaffade, anser jag något hinder icke förefinnas all instämma tili det af Hr Sandströmer yrkade bifall till den första delen af denna punkt.
Deremot förenar jag mig med de talare som yrkat återremiss på den öfriga delen.
Då nu öfverläggningen ang:de den förevartde 20 punkten af Utsk:s utlåt, förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att då Hr Sandströmer, med hvilken 2:ne ledamöter förenat sig, yrkat delning af ifrågavarande punkt, så att till en början propos. skulle framställas endast ä första delen deraf till och med orden: ”sorn af deras tjenstemän innehafves’’, samt sedermera den öfriga delen af punkten skulle blifva föremål för serskild propos. R. o. Ad. torde finna att jemlikt 54 § Riksd.Ordn. en sådan delning borde ega rum, och att således nu först komme att till afgörande företagas den del af Utsk:s ifrågavar:de hemställan som innehåller : ”att alla till embets- och tjenstemäns aflönande anslagne räntor och kronotionde mätte, så fort ske kan, till statsverket indragas, på det sätt, att de i sammanhang med den öfriga kronouppbörden af kronofogdarne uppbäras och levereras; att härvid likväl iakttages, dels att för de embets- och tjenstemän, uti hvilkas fullmakter och konstitutorialer serskildt förbehåll ej blifvit gjordt, förändringen först vid deras afgång från tjenslen träder i verkställighet så vida de icke sjelfve, derom hvar för sig serskildt hörde, förklara sig nöjde att löneförändringen försiggår, dels alt samma grund tillämpas i fråga om sådan andel af allmänna inrättningars och stiftelsers anslag, som af deras tjenstemän innehafves”.
Jag erkänner fullkomligt de ledamöters rätt som nu begärt proposms delning.
Men jag hemställer till dem, om de icke skulle vilja låta hela punkten behandlas på en gång, i hvilken händelse man sluppe med en votering.
I annat fall torde man icke kunna undgå tvänne omröstningar.
Om den första delen af betänk, återremitteras, så blir väl den andra det också, eller tvärtom.
Någon väsendtlig fördel i sak synes alltså icke kunna vinnas på en sådan dubbel votering, men nog förloras tid derpå.
Då jag föreslog den delning af punkten hvarom nu är fråga, sä skedde sådant af det skäl jag redan an lydk - Den 1 Augusti. 33 tydt, eller att punkten innefattar tvänne särskilta frågor, den ena ang:de de s. k. indelta räntornas indragning till statsverket och den andra om sättet hvarpå löntagarne derför skola erhålla ersättning.
Man kan hafva olika tankar i dessa båda frågor, och hysa den öfvertygelsen alt indragning bör ske, men det oaktadt anse det sätt Utsk. föreslagit för dess verkställande vara olämpligt, utan, i det stället, lika med mig anse billigheten fordra att löneanslagen qvartalsvis få uppbäras af tjenstemännen, hvilket Utsk. icke föreslagit.
Hvad den sednare frågan angår, så är det gifvet att derest första punkten skulle blifva återremitterad, måste den andra sedan medfölja.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den nyss upplästa första delen af 20:de punkten.
I anledn. häraf hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. ansåge de vid ifrågavartde del af 20:de punkten gjorda anmärkmr föranleda till äterremiss.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att här vid ja varit öfvervägande.
Den som bifaller 20:de punkten af StalsUstk:s utlåt.
N:o 242, lill och med orden: ”sorn af deras tjenstemän innehafvas,” voterar j»; den det ej vill voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de vid denna del af 20:de punkten gjorde anmärkmr föranleda till dess återremitterande.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, uppläst återstående delen af 20:de punkten, innehållande att de indragna ränte- och tionde-anslagen, med tillägg af forsellön å spannmål borde uti landtränleriet af löntagarne eller deras ombud uppbäras efter ingången af Maj månad, samt Hr Landtm, derjemte, enär bifall dertill icke af någon ledamot blifvit yrkadt, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna del af ifrågavar:de punkt gjorde anmärkmr föranleda till återreraiss, blef denna propos. med ja besvarad. 3 34 Den 1 Augusti.
Samtlige ledamöterna af R. o. Ad. torde villigt erkänna den stora vigten och betydelsefulla beskaffenheten af ifrågavar:de betänk, samt det vidsträckta inflytande antagandet af hvad deruti föreslås skulle hafva på Statens framtid.
Det torde således böra anses vara af vigt att Utsk. sättes i tillfälle alt till R.
St. inkomma med ett i alla dess delar fullständigt utarbetadt utlåt, och jag får derföre hemställa om icke, sedan nu 2:ne de vigtigaste punkterce blifvit återremitterade, man kunde, med uppskjutande af sitt beslut rör.-de de punkter af delta betänk., hvilka äro af beskaffenhet alt deröfver genast kan beslutas, öfverenskomma att alltsammans borde lill Utsk. ålerlemnas, för att af detsamma i ett sammanhang å nyo pröfvas, hvarigenom man skulle underlätta diskussionen deröfver, samt möjligen påskynda ärendets slutliga afgörande vid denna riksdag, hvilket eljest vore otänkbart ifall man skall så vidlyftigt diskutera öfver hvarje punkt, som nu skett, i fråga om de först föreslagna punkterna.
Cederström började att uppläsa ett skriftligt anförande, anmälde sig Hr von Hartmansdorff med anhållan att få yttra sig med afseende på hvad Frih:n nu anfört, i anledn. hvaraf Hr Landtm, till Frih.
Cederström hemställde om han ville behålla ordet eller behagade tillåta att Hr von Hartmansdorff nu finge yttra sig, men Frih.
Cederström utbad sig att få behålla ordet samt uppläste följande: Utsk:s letänk. pag. 22 (18:de tillstyrkandet).
Utur hvilken fatabur har komitéens
Hrr ledamöter hvilka förklarats, hafva blifvit af K.
M. såsom sakkunnige antagne, hemtat djerfheten föreslå R.
St. alt eftergifva ordinarie räntor och på allmän bevillning flytta beloppet?
Huru häfver
Utsk. kunnat så blindt tro pä denna sakkunnighet bos komiteens
Hrr ledamöter, alt det instämt i sådane tillstyrkanden, i rak strid med grundlagen som icke medgifver förskingring af Statens ordinära inkomster, utan i tydliga ord bjuder, alt hvad utöfver dessas belopp kan för Stalsutgiflerna erfordras, bör genom bevillningar fyllas.
För Konungens rådgifvare finnes i ansvarighetslagen stadgadt ansvar i händelse de tillstyrka något i strid med grundlagarne.
Ulsk. är väl icke underkastad någon ansvarighet för samma sorts förbrytelse, annat än inför opinionens domstol, men det kan vara tillräckligt, och om tillrättavisning genom Ständernas beslut följer, sä bör man hoppas, att sådana misstag för framtiden icke förekomma.
Tillstyrkandet i denna del torde befinnas icke kunna bifallas och måste således lill Utsk. återremitteras, då man icke får direkte afslå densamma.
3:dje punkten i komiterades betunk ang:de disposition af ordinarie räntor m. m., (pag. 68).
Under Litt. A. Afkortningar uppgifva komiterade alt dessa egentligen tillkommit derigenom, att åtskilliga räntor, hvarmed tid efter annan, af särskilda orsaker, sådana förändringar inträffat, alt de icke vidare böra utgå, det oaktadt ännu äro uti Jorde-böckerna Den 1 Augusti. 35 qvarstående, samt således då de på grund deraf, i räkenskaperna debiteras, åter måste afföras.
Det synes, som för komiterade det varit något mörkt, ronde tillkomsten af ordinarie afkorlningarne, då de säga, alt det härrör frän sådana föl ändringar, att de icke mera böra utgå.
Om en utgift blifvit öfverflödig och således icke mera utgår, så är det en falsk räkenskap, som upptager den det oaktadt lill utgift och afkortar dem i stället för att beloppet borde vara bland lillgängarne debiteradt.
Komiterades beskrifning öfver afkorlningarnes tillkomst och följd ådagalägger en beklaglig okunnighet i delta ämne eller kanske rättare uttryckt, bristande förmåga att uppfatta kammar-collegi underd. utlåt. d. 20 Mars 1829.
Komileen uppgifver, att enl. å sammandraget Litt.
P. gjorde anteckningar, del befunnits, ali åtskilliga afkortningar blifvit under oriktiga titlar hänförda, äfvensom under nämnde rubrik upptagits hvad egentligen bort under anordning-litel förekomma, och att sådant genom omslut blifvit rältadt; hvarjemte, och för att ytterligare utvisa ej mindre verkliga beloppet för hvarje titel, än ock de hufvudrubriker hvartill åtskilliga af de många olika titlar som begagnats, rätteligen böra hänföras, komiterade låtit uppgöra ett Novo Conto, upptagande samteliga afkorlningarnes rätta beskaffenhet och belopp.
Då likväl alla dessa komiterades tillgöranden skola författningsenligt af kammar-coll. hvar för sig, genom utslag särskildt afgöras efter förutgången noggrann pröfning, hade som del vill synas, Utsk. skolat finna att hvad som anmärkts vid remissen af den K. proposm, Kammar-coll., Stats-kontoret och Kammar-rätten bort höras öfver komiterades förslag, innan Utsk:s yttrande deröfver afgafs, så framt icke Utsk:s
Hrr ledamöter tillerkänna sig en djupare sakkännedom än den som komiterade ansetts ega, och hvilken visat sig i det nu ifrågavartde fall icke vara särdeles pålitlig, då raan jemför komiterades uppgift om afkorlningarnes uppkomst med kammar-collegii ofvannämnde utlåt, af d. 20 Mars 1829; och troligtvis ingen af Svenska folkets representanter lära vilja på grund af komiterades utlåt, uti mål af sä grannlaga beskaffenhet gå den författningsenliga undersökningen i förväg och besluta, hvad efteråt troligen icke kan uteblifva befinnas vara oriktigt.
Komiterade uppgifva att sjelfva jordens tillvaro utvisas tillräckligen genom jordeböckerna; de sakkunniga
Hrr komiterade hafva likväl ej kunnat eller bordt förbise, ali jordeböckerna, som upptaga hemman med deras rälta skatteantal, så framt eljest dessa jordeböcker äro rikliga, hvilket icke med en enda af dem inträffar, upptaga bland annat obefintliga hemman.
I fall komiterades ledamot Hr Gasslander skulle försöka påstå att Elfsborgs läns jordebok är i alla afseenden riklig, skall jag åtaga mig, om sä päfordras, och mig lemnäs tillgäng på äldre och nyare jordeböcker för delta län, alt inom några få dagar, bevisligen uppgifva en mängd af oriktigheter.
Om nu, som komiterade säga, sjelfva jordens tillvaro skall utvisas af jordeböckerna, så lära de väl troligen jemväl böra medgifva, att obefintliga hemman upphört alt vara på 3 * 36 Den 1 Augusti. jorden; men om sådana hemman, hvilka fordom årligen utgjort sin ränta till Staten, men ander perioder af pest och krig, dä en mängd hemman kommo i ödesmål och sedermera egenmäktigt blifvit inlagde i andra hemman sä och då genom mer eller mindre felaktiga undersökningar, befintligheter och läget af sålunda försvunna ödeshemman likväl i intet fall gifva vid handen visshet derom, att icke vid ett laga skifte landtmätaren finner skifteslaget innehafva egor, som till detsamma icke hörer, och belägna, der ett eller annat ödeshemman enligt jordeboken bordt vara beläget; då beror det på om någon sig anmäler, att från ödesmålet upptaga hemmanet, eller skifteslagel, att emot skattläggning af hemmanets jord bibehålla den till lika fördelning inom skifteslaget.
Af hvad nu anfördt blifvit torde kunna slutas till det afseende som komiterades tillstyrkanden kunna förtjena rörtde uteslutningar ur jordeboken till förenkling af räkenskaperne, innan derom i laglig och föreskrefven ordning blifvit undersökt och dömdt.
Rörande tillämpningen af komiterades försök att utesluta en del af i föregide punkt förekomne afkortningar, på afkorlningarne för adeliga och säteri samt bergsfrälse friheter, och uppgiften derom, alt utesluta dessa sistnämnde afkortningar, redan egt rum i några län inom riket, men komiterade underlåtit uppgifva länen, der sådan uteslutning skett, och uppgifva den anotation, som nödvändigt mäste finnas öfver ordres derom, så kunna komiterades framställning i detta hänseende icke läggas till grund för något R.
Af enahanda beskaffenhet är hvad komiterade i nästföljande punkt pag.
72 anför rörtde uteslutning af räntor för under odling befintlig jord till hemman eller lägenheter.
Hvad rörtde Sikajocki kungsgård i samma ämne af komiterade blifvit anfördt må vara dem förbehållet, såsom prof på den djupa kamerala sakkännedom som skall utmärka dem; för mindre sjelfkloka kameralister, synas räntornas bibehållande i jordeboken icke vara så föraktansvärda emedan der laga skifte med en sådan kungsgård och angränsande hemman i en aflägsnare framlid skulle förekomma, der någon oriktig anteckning i jordeboken tillägger någon af dessa andra hemman ett större jordetal än dem rätteligen tillkomma, och om kungsgårdens mantal och räntor med tillhörande jordetal, icke finnas i jordeboken upptagna, kan den gä i mistning af betydlig del af den, desamma tillhörande jord.
Man må i öfrigt en gång för alla med komitens
Hrr ledamöter instämma deri alt förskingring af inkomster och egendom, så för enskildta som samhällen, medför icke ensamt tillfälle till förenkling af räkenskaper, utan om dermed fortfares lills allt blifvit bortgifvet, är tydligt att all räkenskap derefter blifver öfverflödig.
Arbetar man uppå, att bringa samhället i bankrutt-tillstånd och dymedelst i händerna på den förstkommande inkräktaren, sa finues ingenting mera konseqvent, än att från räkenskaperna skilja icke ensamt inkomster och tillgångar, dem man disponerat, ulan ock sjelfva lillarne, under hvilka dispositionerna egt rum, på det man snart icke mera må kunna ens ana hvad Staten egt och lättsinnigt förskingrat.
Den 1 August ii 37 Utsk:s betänk, pag. 33.
(Tillstyrkandet IS:o 22).
Tillstyrkandet att då räntorna blifvit till Staten indragna, räntegifvarne skola efterskänkas den forsellön för spannmål, som dem åligger erlägga, då spannmålen lill indelningshafvare levereras in natura, är bämtadt från det förhållande, att
Statsverket redan efterskänkt denna forsellön för sina behållna spannmålsräntor, men hvarigenom hafva räntegifvare gjort sig förtjenle af denna fördel i afseende på den indelta spannmålen, dä Statsverket här endast måste anses såsom kommissionär, för uppbörden af de enskilde löntagares rättigheter?
De omkring 60,000 r:dr som ärligen härigenom efterskänkes, måste, då de intet kunna från de löntagande indragas, fyllas genom bevillnings-medel, deruti alla öfriga samhällsmedlemmar icke utan våldförande kunna åläggas skyldigheten deltaga eller kan väl, såsom grund för belkattning, någonsin godkännas, alt för det kronans uppbördsman kommer att uppbära enskildas förläningar, förluster för nationen i massa deraf skulle blifva en följd?
Om fördelen befmnes oförtjent för räntegifvarne, så innebär öfverflyttningen pä allmänna bevillningen af motsvarande ersättningsbelopp, ett våldförande af alla de skattskyldigas rätt, som grundlagsenlig! icke kunna åläggas annat än hvad som tarfvas utöfver de ordinarie inkomsterne.
Må man ihågkomma alt Statens styrelse aldrig ostraffad kan våldföra folkets rätt, emedan förtroendet derigenom emellan styrande och styrde upplöses.
Det är alltså icke troligt, att när det sauna förhållandet i sina detaljer för Konungen blir kändt, Han skulle bifalla så enväldigt orättvisa beslut, om ock R.
St. kunna för sin del, sådant besluta.
Vederbör:de indelta stater och corpser böra vara erkänssamma för komiterades naiva bekännelse pag. 90; Utsk:s pag. 33 i perioden, som börjar med orden: öfriga till nyssnämnde rubrik etc. etc., utvisande att komiterade förutse det hvad de föreslagit skall leda till förluster för indelningshafvare, men för dessa hafva de icke ansett sig böra föreslå full ersättning, förmodligen derföre att beloppet skulle blifva afskräckande, och om tjenstemäunen skulle komma att sakna möjlig utkomst, hvad betyder väl sådant endast man får rikta enskilla skattskyldiga hemmansegare, hvilka man anser så hårt betungade och kunna förklara, att man lyckats nedsätta jordens onera.
Man tiger dervid med det sanna förhållandet att sådant skett på bekostnad af embets- och tjenstemannens utkomst lill största delen, och, till den återstående, på de icke hemmansegande medborgarues, hvilka få genom ökad bevillning tillsläppa de icke gifna ersåtlningarne.
Komiterade erkänna föreg:de Ständers yttrande deri, att vilkoret för möjligheten af Statsverkets öfvertagande af dessa räntor och tionden är att räntegifvarne afsäga sig sin rätt, att utgöra så väl räntorne som tionde in natura.
Att för den händelse räntegifvarne förklara sig icke frånträda deras rätt till räntornas och spannmålens lefverering in natura, de hitills gällande föreskrifter till deras kraft och verkan fortfarande bibehålies, men der räntegifvarne ingingo uppå att med penningar efter markegångs-pris ut - 38 Den 1 Augusti. göra all spannmål och öfriga hemmans-räntor, medelpriset borde bestämmas för fem år efter medium af sednast förflutna tio åren (pag.
106 i komiterades betänk.). K. M., sora likaledes betraktade såsom ett oeftergifligt vilkor, för ej mindre den föreslagna ränteförenklingens tillvägabringande och indelningarnes öfvertagande af Statsverket, fann sig på grund häraf och ulan omgången af de skattskyldiges hörande, desto häldre böra till R.
St:s bifall öfverlemna komiterades i omförmälle hänseende afgifna förslag, eller alt så väl linndén som de uti liemmansränlan ingående persedlar ovilkorligen borde lösas med penningar, efter för fem är i sender bestämdt pä föregtde tio årens medelmarkegång grundadt pris, som de förändringar, i afseende på sättet och tiden för markegångens bestämmande, hvarom K.
M. särskildt nådigt förslag afgifvit, skulle lemna all erforderlig säkerhet, all någon förlust, vare sig för räntegifvare eller räntetagare, genom upphörande af räntornas leverering in natura, icke uppkomme.
Första medelpriset skulle likväl fastställas endast för åren lill och med 50.
Hade StalsUtsk., på sätt af mig med flere yrkades begärt alt katnmar-collegii, stats-konlorets oell kammarrättens u11 åt:n uti frågans alla detaljer, skulle infordras oell SlatsDtsk. tillställas, hade Utsk. undvikit att visa sig sä okunnigt ang:de
Svenska medborgarnes rättsförhållande till kronan.
M. nu föreslagit med förbigående af samtliga hemmans innehafvares hörande, kan icke utan att djupt kompromettera styrande och lagstiftande myndigheterna, blifva bifallet, och aldrig, enl. hvad K. M. Sjelf yttrat, enl. hvad ofvan anfördt är, ega rum, annorlunda än genom frivillig öfverenskommelse med hvarje hemmans innehafvare särskildt. R.
St. torde alltså förnya deras vid föregtde riksdag gjorda tind. hemställan, att samtlige hemmansinnehafvare må i ämnet höras, att i händelse samtlige hemmansinnehafvare förklarat sig villige, att afstå frän rättigheten att leverera räntorna in natura emot deras kontanta erläggande efter den föreslagna medelmarkegången, R.
St. medgifva, att förändringen må i nåder fastställas; men derest icke alla hemmansegare vilja afstå sin rätt till räntornas leverering in natura, kunna R.
St. icke medgifva, att föränd?ingen autages för dem som dertill äro villige, emedan Slats-räkenskaperne derigenom skulle blifva än mera invecklade och Statsverkets indragning af räntorna till Staten icke görlig.
Förslaget innehåller, att priset för fem år, efter medium af de fnregtde 10 årens, skulle fastställas första gången till och med 50 eller för 2 år, under vilkor att de skattskyldige uuderkännes rättigheten, alt utgöra persedelräntorna in natura.
Då ett sådant frånträdande är beroende af en hvars medgifvande och icke af lagstiftning, så framt ej de heligaste grunder för eganderättens helgd skulle rubbas, helst personer, som förvärfvat skaltejord med rättighet, då deras fördelar dermed äro förenade, leverera räntorna in natura, väl icke genom en författning kunna frånkännas denna rätt, då de mäste anses såsom parter med kronan, som till dem sålt jorden under dessa bestämda vilkor, och sålunda ornöj - Den 1 Augusti. 39 ligen genom den ena kontrahenten eller säljaren kan utan köparens medgifvande rubba vilkoret för köpet.
Antager man att hemmansägarne i Sverige äro emellan 4 ä 500,000. att rubbning i deras sjelfbestånd kan möjligen genom förändringen inträffa, men Statens intresse är nära förenadt dermed, alt en sådan olycka icke må dem, mot deras vilja, beredas, så lärer ingen tvekan uppstå derom att de måste böras och medgifva förändringen innan den kan äga rum.
Litt. F. (png. 7—15).
Del är beklagligt, att ett ämne af sä direkt och allmänt inflytande på ränlegifvares, Statens och räntetagares rätt, som markegångssättningen nu, såsom före detta, efter hugskott och ulan någon egentlig och sann beräkning å en i verkliga förhållandet grundad ordning, kan komma i fråga att fastställas.
Hvad är det för mål, som sökes genom markegångsprisens bestämmande, annat än uppgiften om medelpriset för äret af de effecter, som i taxan skall uppföras, och att missväxt eller öfverflödig rik skörd icke må för häftigt inverka på prisernas höjning eller sänkning?
Det är ej någon viss lid af året, som företrädesvis gifvet- de rikliga medelprisen å spannmålen eller smöret, hvilka utgöra delnifvudsakliga persedlar, pä hvilka ttuktuationerne å priserna är störst.
Komilerade hafva föreslagit
April månad för markegånssältningen; åtskilliga andra tider af året hafva tid efter annan varit uppgifne som tjenligasl, såsom Januari, afradstiden i slutet af Februari och någon af sommarmänaderne och slutligen af kammarcoll. i början af October.
Coll. utgick från den synpunkten att de tvenne å hvarandra följande skördarne skulle ingå i vexelverkan på prisbestämmelserne i taxan, såsom de göra det i handeln.
Om skörden det ena året är klen, stiga prisen redan betydligt på hösten och än mera på vintern.
Blir väderleken påföljande vår gynnsam, falla de redan något, fortfar väderleken att vara god, falla de betydligt under sommarmänaderne och ännu mera efter skörden, om godt bergningsväder inträffar.
Priskuranten borde derföre för samtelige städer och fögderier qvartalsvis insändas, så väl till K:s behde som kammar-coll.
Vid pröfn.- komitéen verificeras dessa priskuranter ytterligare; derefter sammanräknas de från October lill December löregtde året med de irenne qvartalens priser det löpande året och divideradt med 4, gifves det medium, som sökes.
Kammar-coll. ägde då å taxans granskning och fastställande endast att tillse det uppgifterne voro öfverensstämmande med priskuranterne, som till coll. blifvit insände, eller, om de vid pröfn.-komitéerne skulle vara jemnkade, tillsyn öfver, att dessa jemnkningar äro öfverensstämmande med verkliga förhållandet, samt att sumeringen och divisionen är riktig.