Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utsk. får jag vördsamt anhålla.
Lades på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3/4 till 3 e. m.
Lördagen den 26 Nov. 1859.
Justerades prot. för den 16 dennes f. m.
Uplästes en af Frih. von Rosén, Erik Gabriel, inlemnad motion af följande lydelse: K. Musikaliska Akademiens lärare uti musikens theori- och harmoni lära, Professor Drake, som tillika är Akad:s Inspektor, Sekreterare och Bibliothekarie, har hos mig, som Akad:s nuvande Praeses, anmält önskan, att, i anseende till upnådd ålder af 71 år och några och tjugu års tjenstgöringstid inom Akadm, erhålla afsked med pension, motsvarande en del af hans lön, ellet 2,00 Ordr rmt.
Denna hans önskan delgafs mig för sent, för att, som vederbort, om densamma göra anmälan hos Akad.-n, som, då Akadm icke eger ©•Bil 2fi November e. m. 433 eger tillgångar till dess tjenstemäns pensionerande, icke underlåtit att, medan tider varit, hos K. M i underd. anhålla om Propos. till 11.
St:r om beviljandet af medel till ofvannämnde belopp för Professor
Drakes pensionerande vid afskedstagande^
Drakes utmärkta skicklighet och nit i utöfningen af alla de befattningar, han innehar, är allmänt vitsordadt, och liggertill grund för den motion, jag nu gör, oell som jag anhåller måtte blifva till StatsUtskit remitterad.
Det kan visserligen synas fullkomligt öfverflödigt, att jag förordar den af Frih.
Bosén ingifna motion.
Men jag understödjer så mycket hellre det af Musik.
Akadia vördade Praeses afgifna förslag, som jag sjelf tillhör denna Akad., och i följd deraf önskar begagna detta tillfälle att inför eder, mine Hrr, visa i hvilka stora förbindelser densamma och alla den Svenska tonkonstens idkare stå till Professor
Drake för det nit, han städse ådagalagt under sin mångåriga utöfning af lärare-kallet vid Musik.
Denna Akad. har i Sverige en dubbel betydelse: först att bilda de få rikare naturer, som vi ega, till utmärkta talanger i ordets högre mening, sedan och hufvudsak ligast att bilda den mängd yrkesmän, som i en framtid komma att behöfvas såväl för Statens som för Kyrk ans värf; för Staten: som lärare vid våra skolor och gymnasier, samt ledare af regements-musiken; för Kyrkan: i kyrkosången och orgelmusiken, denna orgelmusik, som är så vigtig för gudstjensten i våra 2,200 kyrkor, och som leder kyrkosången att den ej haltar, kommer på afvägar och förirrar sig.
Den snillrike Biskop Tegnér yttrade oekså vid ett tillfälle om orgelns inflytande på kyrkosången, att orgelverket är gudsfruktans själ och andaktens lifsluft.
Jag förordar på det högsta den åt Professor
Drake föreslagna pension, när lian engång afgår ifrån samtliga sina befattninger vid Musik.
Akad., i synnerhet som han nu vid nära 72 års ålder, med brutna krafter och med i hög grad försvagad synförmåga, ämnar draga sig tillbaka.
Under sin skiftesrika lefnad har han i 3 0 år med utmärkt skicklighet och nit skött den ansträngande lärarebefattningen vid Musik.
Akad , och då han ändtligen vill nu förskaffa sig något lugn på ålderdoman, så tror jag han väl gjort sig förtjent af upmuntran från Statens sida.
Många bland eder', mine Hrr, hafva kanske ej reflekterat deröfver, att musiklärarekallet är kanske bland det mest ansträngande af alla, ty musiken, dess toner, sorn för oss äro så angenäma, som smeka vårt öra och upmjuka vårt sinne, göra ett motsatt intryck på den, som dagligen och stundligen deri undervisar, de reta lärarens nerver och försvaga hans själskrafter.
Drake har för öfrigt icke allenast som lärare verkat.
Han har äfven genom från trycket utgifna arbeten mycket utmärkt sig.
Hans tryckta arbeten äro följande: »Första grunderna i musik och klaverspelning.» H. I. 28 Den 26 November e. m. »Elementar-lärobok i Harmoniläran.» »Musikalisk Terminologi» (öfvers.). »Organist-skola» (öfvers.), »Frågor i Harmoniläran».
Redigerat musiken till: »Bellmans samlade arbeten», 3:ne delar. »Fornsåtiger af Arvedsson», 3:ne delar.
Afzelii afsked till »Folksharpan». »Frithiofs Saga» af Steevens.
Utgifvit tillsammans med J. M. Rosén: »Nordmannaharpan», 6 häften, — denna omtyckta samling af Svenska kompositioner, der man äfven återfinner en af vår djupt sörjde Konung, H. M. K. Oscar.
Utarbetat »Minimitabeller öfver Choralmelodierna i Svenska Psalmboken», samt de Stadgar för K.
Akad., som erhållit K.
M:s nåd. stadfästelse d. 18 Nov. 1856, tillika med Reglem. för Musik.
Akademiens Undervisningsverk.
Ingen lärer väl neka, att ej konst och musik äro föreniugsbandet mellan de materiella och de intellektuella intressena.
Och jag är förvissad om, att det Högloft.
StatsUtsk;t på den höga ståndpunkt, hvarpå det befinner sig, lätteligen skall finna, att då man vårdar de ena, främjas i och med detsamma de andra.
Men denna vård måste omfatta på en gång sak och person; ty huru fruktlöst blefve ej all den kostnad, som slösades på verket, om mästaren lemnades utan upmuntran vid början af sin bana och, utan stöd vid dess närmande till målet, han, efter mödorna, söker och behöfver hvilan.
Det är denna hvila, med en tarflig utkomst, Hr Prof.
Drake eftersträfvar, och det är sannerligen det minsta, som kunde göras för honom, den utmärkte konstnären, af ett land, som har anspråk att representera civilisationen.
Jag anhåller, att dessa mina ord måtte få åtfölja motionen till Utsk:t.
Jag har under föreg:de riksdagar vid de tillfällen, då sådana frågor, som denna varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, yttrat den mening, att hvar och en, som trodde sig ega någon slags rättighet till understöd af Statens medel, borde härom vända sig direkte till K. M., som sedan skulle göra framställning till R.
St.:r.
Men då en annan ordning blifvit iakttagen, så att R.
St:r, vid sidan af den K.
Proposm, som i början af hvarje riksdag aflåtes om tilldelande af pensioner, uppå för slag väckta inom RiksStm, i detta hänseende besluta, är det för mig en synnerlig tillfredsställelse, att vid detta tillfälle understödja den af Frih. v. Rosén väckta motionen.
Den, som lika med mig har sig noga bekant den utomordentliga skicklighet och det nit, hvarmed Prof.
Drake fullgjort de till hans befattning hörande åligganden, måste finna billigheten deraf, att han, då han nu befinner sig nära nog vid grafvens brädd, då han i följd af försvagad kraft och synförmåga nödgas lemna denna sin befattning, måtte kunna erhålla en tarflig bergning för sina måhända få återstående dagar. i>en 26 November e. m. 435 Men lian är icke allenast utrustad med utmärkt skicklighet i de ämnen, som tillhöra musiken, utan är äfven en ovanligt klassiskt bildad man, som just derigenom företrädesvis kunnat gagna den undervisningsanstalt, vid hvilken han är anställd.
Häruti synes mig ligga en dubbel anledn. för R.
St:r att biträda den väckta motionen, och jag gör det för min del sfi mycket heldre, som Prof.
Drakes förtjenster om det läroverk, han tillhör, äro så stora, att jag vågar tryggt påstå, att, när han lemnar sin befattning, många år skola förflyta, innan han uti någon af sine efterträdare kommer att erhålla sin like.
Jag anhåller på det varmaste, att Stats-Utsk:t måtte förorda motionen.
Hr von Knorring, Erik Oscar: Då Frih. v. Eoséns motion blifvit understödd af sådane män, som dem, hvilka nyss yttrat sig, torde det synas öfverflödigt af mig att upträda för att förorda densamma; men jag har dock ansett mig böra göra det, såsom den enda gärd af tacksamhet, en musikalisk dilettant kan gifva den aktade läraren.
Till de skäl, som redan blifvit anförda, vill jag blott lägga, att jag, under mina utrikes resor, hört flera af Frankrikes och Tysklands största musici omnämna Prof.
Drake som en utmärkt personlighet, och att således den omständigheten, att hans namn utgör en ära för vårt land, bör gifva B.
St:r en ytterligare anledn. att förorda det af den vördade motionären gjorda förslag.
Motionen, jemte yttrauderne, remitterades till StatsUtsk:t.
Staél von Holstein, Fab.
Då jag, vid remissen af den K.
Proposm ang:de jernvägsanläggningarne i Riket, yttrade, det jag icke kunde finna de skäl, på hvilka JernvägsKomitéen grundar sitt förord föf södra stambanans dragande från Finja-sjön åt öster förbi sjön Salen till Nässjö, i st. f. att, såsom förut varit föreslaget, låta den gå åt vester öfver ljungby och Wernamo till Tenhult, vara fullt giltiga och öfvertygande, vågar jag nu vördsamt anhålla, att i korthet få utveckla de grunder, hvarpå denna min åsigt hvilar AfKomitéens betänkande inhemtar man, att linien öfver Wernamo till Tenhult eller den s. k.
Laga-linien. då den jeraföres med den till Nässjö, 1 :o) är 13,000 fot kortare, med en besparing i anläggningskostnad af 1,647,01 0 rdr; 2:o) att den erbjuder en lätt arbetad terräng, hvarigenom arbetet bör raskt kunna fortskrida, och man således hastigare bör kunna komma till målet, ej allenast i anseende till det kortare afståndet, utan äfven, och kanhända ännu mera till följd af det lättare arbetet; 3:o) att de flesta af södra Smålands jernmalmstreck, så väl af berg- som sjömalmer, och deribland äfven den bästa af de förra, nemi.
Tabergs, beröra denna linie, med en tillverkning af 20,000 centner tackjern och 31,000 centner stångjern årligen, och 436 Den 26 November e. m. 4:o) att någon trä varutillverkning äfven eger rum, utmed norra delen af linien, hvaremot
Komitéen alls icke tagit i betraktande hvarken att allt det byggnadstimmer, som nu landvägen forslas till Skånes slättbygder omkring Malmö, Lund och Landskrona, hemtas från de trakter af norra Skåne, som beröras af denna linie, — eller att en sådan kanalisering, som väl ännu icke finnes, men hvartill förslag säges vara upgjordt emellan sjön Salen och sjöarne Asnen och Helgesjön, lika väl skulle kunna tillvägabringas emellan södra Smålands största och längst i vester belägna sjö, Bolmen, och de många i trakten af Wernamo befintliga sjöar, hvaraf Widöstern är den betydligaste, och hvarigenom en lättad kommunikation med Halland och Kattegat kunde beredas.
Till förmån för Nässjö-linien förmäles: l:o) att jordmånen omkring denna linie skall vara bördigare, särdeles på den östra sidan deraf, der äfven flera fabriksanläggningar skall finnas än vid och omkring Lagalinien, hvaremot det medgifves, att jerntillverkningen här icke upgår till mera än 6,000 Centner årligen, hvaraf följer, att det hufvudsakligen skulle vara det öfverskott af jordbruks- och ladugårdsprodukter, som dessa trakter erbjuda, samt hvad förutnämnde fabriker kunna hafva att aflåta, som skulle gifva godstrafik åt jernvägar; 2:o) att folkmängden vid denna linie med 27,000 personer öfverskjuter den vid Laga-linien, och att således en något större persontrafik kunde vara att påräkna; 3:o) att man, genom att gifva jernbanan sin sträckning åt Nässjö, sätter den i rak förbindelse med en förmodad framtida stambana från hufvudstaden genom Södermanland och Östergöthland åt Eksjö-trakten.
Af denna jemförelse emellan fördelarne å ömse sidor, synes det mig vara klart, att det endast är den sednare af dem, som komma Nässjö-linien till godo, nemi. sammanbindningen med östra stambanan, som kan vara af någon vigt, ty snarare måste det vara till skada än till gagn för trafiken, att vid anläggningen af en stambana, som skulle komma att sammanbinda 2:ne af Sveriges bördigaste och på öfverprodukter af spanmål och ladugårdsalster rikaste provinser, äfven lägga sig vinn om att i Småland upleta en trakt al samma beskaffenhet, då det väl är ostridigt, att större liflighet och rörelse skulle upstå, om så stort utbyte som möjligt kunde beredas för olika slags produktion, och att det således vore en ömsesidig vinst, om stambanan drages genom den del af Småland, som har brist på spanmål, men största tillgången på jern och skogseffekter, och icke tvertom.
Väl säger Komitéen, att den större jerntillverkning, som finnes omkring Laga-linien, i allt fall skulle draga sig åt jernvägen på den vestra linien, enär afståndet dem emellan icke är mera 2 å 3 mil; men då detta till stor del äfven kan sägas om den öfverproduktion, som finnes invid och omkring Nässjölinien, att den i allt fall skulle draga sig till jernvägen, så synes detta ej vara af särdeles vigt.
Efter min tanka är det således endast förutnämnde sammanbindning med den östra stambanan, som är af någon egentlig be - Den 26 November e. m. 437 tydenhet, och denna sammanbindning kan i allt fall vinnas på samma sätt, som nu är föreslaget, om nemi. denna stambana, när den hinner blifva färdig till Nässjö, fortsättes genom sidobanan till Tenhult.
Det är visserligen sannt, att linien från Malmö till Stockholm då blifver så mycket längre, än den annars blefve, som denna sidobana, nemi. 2 mil 4,900 fot; men denna olägenhet öfverväges dock af en besparing i kostnad af 1,647,006 rdr, samt af den vinst, som obestridligen upstår deraf, att en förening med vestra stambanan mycket förr kan komma till stånd.
Afven bör det tagas i betraktande, att det kan vara ovisst, om den blifvande östra stambanan, när och om den en gång i framtiden blir beslutad, kommer att få sin riktning åt Eksjö.
Komitéen yttrar sjelf, att den anser, det
Småland borde genomskäras af 2:ne stambanor från norr till söder, och om detta, efter noggrannare undersökningar, skulle befinnas mera ändamålsenligt och kanhända icke kostsammare än långa sidobanor, så kunde hända, att stambanans dragande till Nässjö, i st. f. direkte till Tenhult, blefve en omväg i st. f. genväg.
Att detta mitt anförande måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk:t af den K.
Proposm anhålles vördsamt.
Remitterades till StatsUtsk:t. H.
Exc. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel:
Jag går att framställa några anra:r öfver en art beskattning, som, snart sagdt, man ej har namn för och som är exempellös i hela Europa.
Man fann för flera år tillbaka, vid hvilket riksmöte, det har undfallit mitt minne, ganska orätt, att kapitalisterne voro obeskattade.
Deruti hade Bevilln.Utsk:t sannerligen rätt, och det var en bristande kunskap hos nämnde Utsk., att ej långt för detta hafva beskattat kapitalisterna, isynnerhet då medlet är längesedan i alla andra länder användt, nemi. med charta sigill., sålunda att hvarje skuldsedel måste skrifvas på karteradt papper.
Det beror således på R.
St:r, att fastställa den beskattning, sorn de i detta afseende anse kapitalisterna böra erlägga.
I detta ämne vidtogs, som jag sade, vid en riksdag det medlet, att livar och en, som vill uplåna penningar på namn, ej skulle låta föreskrifva sig att betala 6 proc., utan hade rättighet, att sjelf villigt alkorta ’/2 proc.
Detta är en ovanlig hög beskattning, och hvad rätt har R.
St:r dertill?
St:r lagt denna dryga beskattning i och för Statens räkning, så hade jag visserligen klagat och ansett mig för hård t beskattad, men det är ju en gång föreskrifvet, att Konungen och R.
St. hafva rätt att fastställa hvilken beskattning som helst.
Men nu ar det ej till förmån för Staten, utan det är till förmån för persöner, som hafva uplånat.
Är detta ett skäl, mine Hrr!
Ega R.
St:r moralisk rättighet att varmare omfatta den, som uplånar, än den, som utlånar penningar.
Jag kan omöjligt inse någon moralisk grund derför; den existerar ej.
Man synes hafva föreställt sig, att den, som utlånar, nödvändigt skall vara rikare än den, som uplanar.
Denna föreställning är äfven falsk.
De, som utlåna penningar, äro 436 Den 26 November e. m. vanligen ganska modesta och små kapitalister, såsom jag, hvilka tacka sin Gud om de få sina 6 %, men nu kan det bero af hvem som helst att säga nej och att reservera sig mot att betala mer än 51/2 %.
J sen väl Mine Hrr! att hela denna lagstiftning, som i sjelfva verket ej är någon lagstiftning, hvilar helt och hållet på falska grunder.
Ar detta sundt förnuft att en sådan räkning upgöres?
J tordén finna Mine Hrr! af dessa mina amn:r att jag ej är alldeles obefogad att föreslå afskaffandet af hela denna förmenta lagstiftning, som ej har Statens bästa till föremål, hemställande jag att detta mitt yttrande i form af motion måtte till vederbörligt Utsk. hänvisas.
I ani. häraf förklarade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att, sedan Gr. Löwenhjelms nu afgifne motion blifvit till protrt skriftligen aflemnad, densamma skulle till remiss föredragas.
Härefter uplästes följande af Gr.
Löwenhjelm nu inlemnade motioner nemi. 1:0.
Under namn af: »medborgerlig död», eller: »la mort civile», betecknar Codex Napoléon, det begreppet, att den, som är på lifstid dömd till fängelse, anses såsom död för samhället och bör vara utesluten ifrån alla de rättigheter och handlingar, som tillhöra fria medborgare, synnerligen förvaltningen af deras, möjligeu förut, innehafde egendom.
Af detta begrepp om en medborgerlig död följer förlusten af en mängd andra rättigheter, tillhörande den fria mannen, såsom fri brefvexling med utom fängelset varande personer, samt rättigheten att, i kraft af tryckfrihets-lagen, upträda såsom ansvarig författare.
— Häraf föijer äfven, att ehvad egendom fången må förut hafva egt, kan han såsom fånge icke deraf få begagna det ringaste, utan måste, i allo, hållas och födas efter de för fängelset föreskrifna ordningar.
Det är just ett sådant allmänt fåug-regbte, sorn saknas, —och kommer alltid att saknas, så länge man ej uti vår lagstiftning antagit idéen om en medborgerlig död.
— Det gifves många flere tänkvärda ämnen, som blifva sväfvande och icke stadgade, så som vara borde, af denna brist i vår lagstiftning.
Man synes vid 1734 års lagboks antagande hafva föreställt sig att brottmål, medförande fästnings-straff, endast skulle kunna föröfvas af den, vanligen på all förmögenhet utblottade arbetsklassen.
— En sådan förutsättning har emellertid erfarenheten visat vara grundlös, och det gifves ingenting, som hindrar att äfven rike, ja måhända mycket rika individer, begå så beskaffade brott, åt hvilka ingen K. nåd kan möjligen gifvas.
— Vi hafva dessutom en sorglig erfarenhet af att en mängd mindre hemmansegare afsända» till fästning på viss tid eller för lifstiden; — och jag frågar: »Har lagen något stadgadt om deras egendom?»
— Nej, — och det är endast ett slags maktspråk, grundadt på nödvändigheten, Den 26 November e. m. 439 sorn hindrar att sådana fångar icke sjelfva få bestyra om sin egendom.
— Så bör det icke yara, utan tillkommer det lagstiftaren att föreskrifva huru dermed vara bör.
Hvad sådana fästningsfångar beträffar, som äro dömde på vissa år och hafva någon egendom, synes rättvisan fordra, att, då de uttjenat det dem ådömda straffet, de måtte få åter tillträda sin egendom.
— För närv:de finnes intet något stadgande härutinnan, utan lärer närmaste arfvinge hafva egenmäktigt satt sig i besittning af egendomen, hvilken han behandlar såsom om den tillhörde honom, — hvilket den likväl icke gör.
Mig synes, att då vi nu mera hafva kommunal-styrelser, det bör åligga dessa att taga vara uppå alla fångars egendom, samt förordna om vården och skötseln, och dymedelst hålla den en gång frigifne fången öppet att åter tillträda sin egendom, lika som han åter inträder uti alla öfriga medborgerliga rättigheter.
— Till och med lifstids-fångars egendom bör på enahanda saft behandlas, då det står Konungens nåd öppet, att, efter någon viss tid, frigifva äfven sådana fångar.
Jag vågar än en gång fästa juristers upmärksamhet deruppå, att icke alla missdådare, absolut, höra till den ringare klassen.
Emellertid är frånvaron af begreppet om: »Mors civilis», orsaken att Regeringen omöjligen kan låta utfärda nödiga fång-regl:ten, hvilka dock äro af högsta nöd påkallade, och är detta lika nödvändigt, icke allenast för fångar, varande under ransakning, utan jemväl för redan afdömde fångar.
Sjelf icke bevandrad uti lagfarenheten, vågar jag ej i detta afs:de gå längre, än då jag föreslår, att R.
St:r ville hos K. M. i uuderd:het anmäla be hofvet af en lag-komité, hvilken ålades att till nästin stundande Riksmöte låta R.
St:r erhålla förslag till fyllande af den här ommälte luckan uti vår lagstiftning.
Jag får ödmjukt anhålla om remiss till vederbörligt Utsk.
Då våra pågående jernvägsarbeten samt öfrige, dels genom H.
Propos:r, dels igenom privata motioner, onekligen påkalla större anslag, hvilkas beviljande jag icke betviflar, då hvar sak för sig måste anses vara för folket nyttig, så måste man vara betänkt uppå medlen att betacka alla dessa statsutgifter, utan att behöfva öka hvarken jordens eller industriens direkta beskattning.
— Denna utväg har jag trott mig lättast kunna vinnas medelst ett mera utvidgadt ordnande af KartaSigillata-intraden.
Väl administrerad, är KartaSigillata-intraden den mästgifvande i alla land, uti England, omkring 6 milhr p.
— Grundprincipen är: att hvarje handling, åt hvilken man vill gifva laglig säkerhet, mäste skrifvas på stämpladt papper, dock så, att endast första arket karteras, der flere sådana åtgå till en och samma handling, och att allegater jemväl böra serskildt karteras.
Upbörden af denna intrad är den lättaste af alla, enär man uplåter åt hvem som vill, att hålla dem allmänheten tillhanda, 440 Den 26 November e. in - emot en viss %, som afdrages, då lian kontant betalar, genom insättning i Banken, värdet för emottagne kartor.
Således minst 2 %, måhända 3 %, i tliy att det lilla kapital, hvar och en nedlade uti denna handel, omsättes 5 å 6 gånger om året, och växer sålunda till 12 å 18 %, utan någon risqne hvarken för Statens kassa eller för dem, som hålla kartan till salu.
Det gifves visserligen både ämnen och personer, som börs njuta befrielse ifrån karteringen, och sådan eftergift tillkommer: l:o) Alla juridiska handlingar uti kriminalmål, derföre, att det är hela samhällets egen vinst att den brottslige må blifva straffad eller befriad; 2:o) Alla Statens egna handlingar, — ty det är ju en reti dårskap att beskatta sig sjelf; 3:o) Alla K.
Bref, ronde fullmakter, afsked, pensioner, adelsdiplomer, ordnar, äfvensom titlar, dem Konungen ensam eger att såsom nåd bevilja; 4:o) Alla handlingar ronde Pios Usus; 5:o) Alla handlingar, sora röra eller utgå ifrån fattiga, jemte befrielse för alla egare af mindre än % hemman, eller räkningar och skuldsedlar under 50 rdr rmt.
Vi öfverlåta åt hvem som vill gifva sig mödan, att hypothetiskt, i förväg, beräkna det behöfliga antal kartor, sorn då upkommer, ifrån domstolar och administrationer, testamenten, köp, byte, gåfva, arf samt bouptecknings-instrumenter, — vidare på handelns och industriens alla slags patenter, inmutningar, bolags-kontrakter, bodmerier, rederier, tullhandlingar, skuldsedlar af ali art, och slutligen vexlar.
Det säkra ar, att antalet behöfliga kartor är stort, och kan endast igenom erfarenheten blifva känd, — och denna erfarenhet skall lemna Regering och
Strr den säkraste kännedom om landets ställning uppå hvarje väg af dess utveckling.
En sådan karta-afgift kan sålunda sättas lågt och ändå blifva mera gifvande än den direkta beskattningen, samt är ändå icke att anse som skatt, alldenstund, i de fleste fall, det är beroende af hvars och ens eget begär att utsätta behofvet af kartans storlek.
Denna afgift drabbar hufvudsakligen eudast den, sorn har något att förvärfva eller redan förvärfvadt och som han då vill använda sig till nytta, — vill säga, drabbar endast den, som eger något, och i den mån han eger mér eller mindre.
Förutom alla här förut nämnde kartor, förekommer äfven en icke obetydlig karta-afgilt, och som jag ville kalla den: kyrkliga, nemi. födelse-, dop- och begrafnings-attester, lysning för dem, som tänka ingå äktenskap, — fiyttnings-bevis ifrån en församling till annan.
— Ehuru lågt än dessa kartor må beräknas, så blifva de, igenom dess mängd, mycket gifvande, äfven om man dervid ville afse en viss andel till Presterskapets förmån.
Jag får slutligen härvid anmärka, hvad som är af stor vigt, att kartan utgör det enda men säkra medlet att beskatta penningekapitaler, ehvad de utlånas på inteckning eller emot sedel.
Den 26 November e. m. 441 Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utsk.
Remitterades till Bevilln.Utsk-.t. 3:o.
Jag och många med mig iiro icke fullkomligen belåtne med Bankens sednast utgifue sedel-valörer, hvilka icke åro låtta att igenkänna.
— Det vore likväl ej svårt att förekomma alla möjliga misstag häruti, såvida man, som förut, använde olika färger för olika valörer, t. ex., om man låter nuv:de 1,000 rdrs-sedlar förblifva sådane de äro, så kunde de 500 rdrs sedlarne tryckas på tviirn öfver sedeln, hvilket tillräckligt skiljer dem ifrån den förre, och begge kunna således förblifva af hvit färg.