Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta har jag trott mig böra framställa för att, för min del, tillstyrka antagandet a£ första alternativet, emedan jag anser det öf* verensstämmande med ärlighet, billighet och’ allmänt gagn, samt vara den hufvudsakligaste af alla de åtgärder Riksens Ständer kunna vidtaga, näst den att uppköpa silfver, hvilka hågge likväl äro sä oskiljaktiga, att den enti ej utan den andra kan antagas.
Jag hörde under gårdagens öfverläggning rgar nämnas åtskillige farhågor, som med de af Utskotten föreslagne åtgärder skulle äga gemenskap.
Man yttrade att ett årligt uppköp af 150,000 Rtdr Specie skulle betydligen uppjaga coursen.
Vi hafva i Götheborg 4 börsdagar i veckan och aine i Stockholm; detta gör circa 300 börsdagar om året.
Om man på dessa utdelar rumman, så belöper på hvarv je börsdag den förvånande summan af hela .500 R:dr.
Ar det val tänkbart, att vår handel skulle vara så klen, att detta obetydliga växel-uppköp skulle verka någon coursuppjagningp
Visserligen göra vi ej stora affairer, men icke kan man frukta, att 500 Rldr hvar börsdag skulle uppjaga coursen.
Den andra farhågan var: att man genom Jk. ifen r&
Julli f. m. silfverimporten skulle uppjaga prisen på importvaror.
Om roan antager värdet af vår export (såsom vanligen calculationsvis plägar ske) till 7,000,000 R:dr B:co (eller 2-4?8 5,000 R:dr Specie efter 228 sk. för hvarje R:dr) och delar denna summa med 150,000 så synes att till betäckande af 150,000 Species import, blott fordras en sjuttondedel af Rikets lågt beräknade export - värde.
När man vidare efterser hvilka importvaror egenteligen medtaga det betydligaste värdet af exporten, så ser man att omkring fjorton sjuttondelar af liela exporten åtgår att importera 5 luxartiklar, nemligen The, Caffe, Socker, Tobak och [Vin.
Det land, sorn kan förstöra fjorfon sjuttondedelar af exporten, för att tillfredsställa sin gom, matte väl kunna af dessa fjorton sjuttondedelar anslå en sjuttondedel till sina affairers iståndsättande.
Jag har trott mig böra nämna detta, för att utreda, huru ogrundade de farhågor är*, hvilka man velat göra gällande, hvartill ännu kan lägg3S, att den föreslagna silfver-importen ej absolut behöfver tillvägabringas derigenom, att Ranken öppet concurrerar i vexeluppköpen på börserne, ty hela denna aperation kan ske underhand, utan att i ringaste grad* verka på coursen, om BankoStyrelsen häri, som sig bör, Jå fria händer, och ej bindes genom småagtiga formaliteter.
Atskillige af de skäl jag här hört anföras äro just genom sin besynnerlighet svära att upptaga till vederlägg.
Den 15 Julii /. m - ning, såsfom f. e, att silfver-uppköpet icke skulle verka på coursförhållandena, emedan det kunde fördelas på 3qo börsdagar.
Det före* kommer mig lika, som skulle jag kunna ökå mina utgi/ter med några hundrade
Riksdaler utöfver mina inkomster, om jag blott fördelar dem så, att jag utgifver ett pär skilUngar i sender; eller som skulle den varu-import, sorn sker på båtar» icke tynga på handelsvåged, I öfrigt får jag blott hemställa,' huruvida det är Riksens Ständer värdigt att fatta beslut, som ej kunna verkställas; och huruvida det är lämpligt att gifva Fullmäktige föreskrift ter, som tilläfventyrs ej kunna verkstälias.
Sådant skulle ju kunna hända, om man stad" gade, att ett visst qvantum silfver skulle uppköpas om året efter en bestämd cours.
Om det ej kunde erhållas efter denna cours, huru skulle då förhållas?
Fullmäktige skulle ju då blifva olydige antingen emot beslutet att uppköpa det bestämda qvantum silfver; eller ock mot det att bibehålla sedelstocken vid 30 millioner Jag finner således ett nytt skäl att icke antaga första alternativet äfven deruti, att det skulle kunna blifva omöjligt att verk* ställa.
Friherre Cederström J
Det har blifvit framstäldt, som grund för tillstyrkande af usta alternativet, att tredje puncten i hufvudgrunderne innehåller, att Riksens Ständer skola bestämma den norm, hvarefter växlingen skall ske.
Jag får fästa uppmärksamheten ben 15 Julii /. rhi deruppå, att denna bestämning,’ ehuru Ulskot»' ten uti en af bilagorne upptagit den till 12g1 sk., ej nu hörer till öfverläggningen.
Det gif« ves andra och i min tanka bättre utvägar till Bankens consoliderande, såsom den t. e, att bestämma vissa skillingar öfver gängse cours för silfver-uppköp.
I händelse detta, som jag anser mera förenligt med Bankens nytta och allmänt gagn, skulle vidtagas, så förfaller all fråga om jemförelse , relatift till myntets nuvarande silfver-värde.
Emedlertid tillhör detta beslutet öfver bilagan, icke öfver Betänkan-’ det, Man har velat visa, att det uppgifna förslaget skulle lemna trygghet åt Capitalisterue- Jag frågar, huru. sådant kan påstås.
Väl finner jag, att capitalen icke kunna förbättras, men ingen trygghet gifves att de ju icke kunna försämras.
Af sådan anledning synes den af Herr Lefren framställde grundsatts för Bankens consolidering böra förfalla.
1 öfrigt anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln måtte betänka, då de afgöra denna fråga, att beslut, som man hoppas skola blifva gällande, böta vara sådane, att d.e ej äro orättvisa.
Om vid Utvecklingen af Bankens ställning ingen kan tvifla om dess soliditet, så hemställer jag, med hvad erkänsla man skulle emottaga ett beslut, som bestämde, att Banken ej efter hand be* hofde fullgöra hvad man hade att vänta af dess tillgångar, i händelse dess utredning får ske långsamt.
Jag tror således, att man med lugn öfverläggning bör lemna åt framtiden, att be* stämma beloppet, hvarefter realiåationen komma: att ske. t)en T5 Julli f. rn.
HtSrr Tham, Wolrath:
Om frågan aldrig hade blifvit väckt otn nödvändigheten, att genom artificiella medel consolidera myntet, och bringa det till ett visst värde; om man utgått från den öfvertygelse, att utan främmande biträden och artificielle åtgärder sådant kunnat erhållas, genom förbättrade näringar och en lifvad handel; örn dessa blifvit upphjefpte derigenom, att det dåliga myntet åter blifvit bragt i omlopp; om man trott detta vara möjligt, så tror ock jag,.att myntet verkligen af sig sjelf kunnat förbättras, i händelse StatsOeconomiska Författningar understött jordbruket, näringärne och handeln, Riket fått behålla en fortfarande fred , och Nationen haft måttliga utlagor.
Då hade myntet gerna kunnat återgå till förbättring, och jag tror , att, om capital-beloppet fått bibehållas, hade förbättringen skett utan skada för någon.
Men detta har man bestämdt icke velat; man har föreslagit häftiga medel, såsom actier och lån, utrikes eller inrikes.
Då detta ej af pluraliteten velat antagas, och de, sorn haft sig uppdragit att utveckla ämnet, sökt förlika de stridande meningarne derigenom, att de jerokat saken genom lindriga artificiella åtgärder, så måste man anse såsom en nödvändig följd deraf, att om pluraliteten vill antaga detta, och sedan pluraliteten gjort det, man ock måste antaga de åtgärder, som dermed stå uti sammanhang- Jag förenar mig derföre med Herr Stråle och Herr Hefrén, samt anser det redan vara af dem så utredl, att första alteanativet bör am?£ns_au jag ej hsar något att Den 15 Julii /• m. dertill lägga.
— Men jag har här med förundran hört yttranden, sorn skulle uppskrämma oss, hvilka deltagit i gårdagens beslut, att Nationens ovilja skulle kastas på oss.
Jag linner detta så mycket mera besynnerligt, då en af de Herrar, som yttrat detta, anfört, att det ej står i förening med Regeringens åsig» ter.
Jag har likväl ofta hört densamma yttra saker rakt emot Regeringens organers åsigter, äfvensom att man icke borde följa dem.
Hvarföre skola vi blott nu följa dem, då det toide vara svårt att veta, hvilka dessa åsigter äro, enär de icke blifvit yttrade, och vi icke bestämdt hört Konungens egna åsigter.
Det är i alla fall Nationens rätt, att följa sin egen öfvertygelse , utan någon inverkan.
— Jag medgifver mycket väl, att allt menskligt kan misslyckas, men det beror på utföringen, och må det då ankomma på framtiden att afgöra, hvilken som gått redligast tillväga, den som sökt medverka till det allmänna bästa, eller deri, som rakt motverkar ett beslut, för det han ieke deruti deltagit.
Jag tror likväl icke tillvaron af det sednare hos Konungens Rådgifvare.
Herr Munck af Rosenskjöld, Heberhard:
Mot det första alternativet har jag hört skäl anföras, som hos mig ej kunnat verka annat, än förundran, isynnerhet då de blifvit anförde af personer, som sjelfve ifrat för en myntbestämning.
I går hörde vi Friherre
Lagerbjelke framställa en myntbestämning såsom en hufvudsak för; Den 15 Julli f. ni.
Ilandet.
Han gick ännu längre, och förklarade yårt sedelmynt vacklande värde för hufvudorsaken till den penninge-förlägenhet, som öfverklagats, Jag tror deremot, att den betydliga indragningen af sedelstocken varit den första och. hufvudorsa« ken till denna förlägenhet, ehuru jag medgifver, att det vacklande myntvärdet äfven dertill kun*' nät något bidraga, men icke såsom hufvudorsak , ty då skulle förlägenheten hafva varit störst, när myntet vacklade mest.
Emelian åren 1809 Och a813 var myntet mest vacklande, ty kursen varierade emellan knappt 80 och 136 sk., och den, tiden klagades ej öfver penninge-förlägenhet.
Nu på ett par år, då kursen ej varierat 20 sk., har denna förlägenhet varit störst.
Jag hade således förmodat, att när en myntbestämning ej ännu ge* pörn realisation kunde vinnas, skulle de, som ani se en myntbestämning nödig, och för att vara förnämsta ändamålet med en realisation, hafva, fram* för någon annan, velat antaga, ifrågavarande för* sta alterativ.
Men, har man sagt, Utskotten hafva intet medel föreslagit till förekommande af myntförsämring, utan blott al myntförbättringOch detta inkast göres af män, som anse silfver, fondens arithmetiska förhållande till sedelstocken ensamt eller åtminstone hufvudsakligast bestämma sedelmyntets värde!
Utskotten hafva ju föreslagit en tillökning af Bankens fond, dels utan tillökning af sedelstocken genom uppköp af silfver för dess behållna vinst, och, dels, genom inväxling af silfver mot rya sedlar, hvilken åstadkommer en förmonli^lré proportion emellan silfverfonden och sedelstocken, jin den sorn nu är.
Härtill kommer, att rörelse* eapitalets förökning genom sistnämnde intäxling
Den 15 Julli f. m. skall ge nytt lif åt handel och näringar, tilea praduetionen och dymedelst exporten, hvarigenom kursens stigande skall förekommas, och den äfven skulle falla, oin ej genom nämnde inväxling mot ©n viss kurs äfven det vore förekommit.
Utomdess då Riksens Ständer beslutar att realisation framdeles skall ske efter samma myntfot, som nu bestämmes för silfyerinväxlingen, så bör förtroendet till kommande Ständer verka förtroende till den provisoriska bestämning, som nu vidtages.
Man har satt 1 fråga, hvad nytta den nu fö* yeslagna myntbestämningen skulle medföra.
Åstadkommer då icke en deraf följande större säkerhet uti alla financiella transactioner och indu* gtrieusa företag någon nytta ?
Man har sagt £ hvaruti ligger garantien för att kommande Ständer skola respectera de nu varandes beslut om den föreslagna myntbestämningen.
Härpå svarar jag i har man ej samma garanti för detta, sorn för ett beslut om en realisation?
' Qm Riksens Ständer nu beslöm en sådan, hafva vi då en större ga» ganti, att kommande
Ständer respecterade beslutet derom, än det o,m nu ifrågavarande myntbe*i stämning?
Hvad kan hindra Ständerne vid err kommande Riksdag, om nu en realisation beslötsa att släppa ut millioner nya sedlar ur Banken?
J)e beslöto ju, vid 1800 års Riksdag en realisa* tion, och vid den nästpåföljande släppte de ut 9 millipner nya sedlar.
Jag tror, att då man vill hafva en fullt säker garanti för beståndet af hvilken myntbestäni» ning som helst, kan den ej vinnas förr en Rån* Den 15 Julli f. m. ken upphör, att stå under Riksens Ständers fria disposition; men detta kan icke nu afgöras.
Då man å ena sidan befarar en myntförsämring, fruktar det motsatta interesset lika så mycket en myntförbättring.
Men denna är för sistnämnda interesse ej så farlig, som förminskningen af rörelse-capitalet.
När derföre ständerne vid sista Riksdag åsyftade en myntförbättring, så blef beslutet härom i synnerhet skadligt genom det medel, som man valde dertill, nemligen förminskningen af sedelstocken, som jag då förutsade skulle förfela sitt ändamål, på en gång förorsaka penningebrist och ett försämradt silfvervärde af myn-, tet, samt således bli skadligt för alla interessen J så när som lör några få ockrares och skrinläggaxes.
Deremot framställde Konungen en proposition vid början af sista Riksdag, hvilken, ehuru den äfven åsyftade en myntförbättring och således icke en myntbestämning, likväl var i principen mycket bättre än den af Ständerne vidtagne financeplan, ty afsigten dermed var, ej blott att öka myntets valeur, utan äfven dess numexaire, hvilken förtjenar så mycken consideration i ett Kand, der enskiltes skuldsättning till offentliga låneanstalter är så betydlig och så allmän.
Då vi ar 1812 hade några och 80 sk. medelkurs, och således -|:del högre silfvervärde af våra sedlar, än nu, var här derjemte ett högre pris på fastigheter och de flesta inhemska producter, ty vi hade 708 millioner sedlar mera j. rörelsen, så att äfven fastighetsegare, närings - Den 15 Julii f. ms 813 Idkare och gäldskyldige befunno sig vida bättre, än nu.
Jag erkänner visserligen orättvisan emot de Capitalister, som utlånt sine penningar före 1809, då de skola åtndjas med betalning efter 128 sk. cours, och jag skulle anse med högsta både rättvisa och billighet öfverensstämmande, om man vid en framtida realisation kunde åtskilja dessa från dem, som utlånt sina penningar efter den tiden.
Mert jag hemställer, huru en sådan, i principen utan tvifvel riktig, skillnad skall kunna verkställas, och om icke, i fall en fullkomlig rättvisa emot de förstnämnde
Capitalister skulle tagas till grund för en realisation, den skulle blifva rättvisa blott emot en af 100 medborgare, men en likså stor orättvisa emot gg af de 100, enär åtminstone de 99 emottagit sedlarne, då coursen ej var bättre eller ej mycket bättre, än den nu fur myntbestämningen och till en framtida realisation föreslagne, och mångå erhållit dem, då coursen var än högre än nu.
Jag har ej varit närvarande, då ett yttrandet blifvit fäldt, som Herr Tham upptagit och besvarat.
Jag förklarar för min del, att jag ej hö. rer till något parti.
Den sanna patriotismen äx ingen partisak, den är en hjertats angelägenhet.
Lika så litet förkastar jag ett Styrelsens förslag , för det att det kommit från Styrelsen eller öf-, verensstärnmer med dess önskan, som jag antager det af samina orsak.
Man bör alltid blott betrakta saken, och icke hvarifrån den kommer eller hvem den behagar, Jag tvekar således icke, att tillstyrka bifall å första alternativet. iDeri i 5 JJu/u /. m. Herr (»ort Hohenhausen, Michael:
Afven jag tillstyrkte i gåt en myntbeBtämnjng, men när, på de grunder, sotn då ble-Hvo beslutade, jag ser en omöjlighet^ att tillvägabringa éö sådan, bör man som oväldig tillse, att de stridande hafva lika vapen.
Af detta skll kan jag ej antaga en myntbestämning, som endast afser de Gäldbundnes fördel, och är obe* kymrad om fordrings-ägarne och som grundar sig på gtdje punctén, hvarigenom bestämmes att en framdeles realisation skall ske efter en låg nu bestämd notm.
Här har blifvit ytttadt att, om man icke med mathematisk
Visshet lcunde förutse hvad kommande Ständer göra, vore det dock icke svårt att med mycken sannolikhet förutse det; men jag får erinra att man 180g med arithmetisk visshet hade bestämt tiden när en realisation skulle ske med Slpati-coUrs, nemligen när Bankens till Staten gifna förskotter på föreskrifven tid blefvo inbetalta och den hade visserligen då Varit möjlig, men ej Varit lycklig för Fäderneslandet.
Af dessa skäl anser jag, att man bör hålla sig yid andra alternativet.
Friherre Björnstjerna, Magnus; Då Htskottténs af Ridderkapet och Adeln redan antagne Betänkande, efter min öfvertygelse, uti cathegorien af realisationens overkställbarhet,kommer att bidraga till myntvärdets stadga, skulle jag, enär nuvarande Riksens Ständers beslut icke binda kommande Ständer, anse ganska likgiltigt, hvilketdera af de båda alternativet!
Jufalles.
Den 15 Julii f. rii.
Iean likväl icke neka, att jag tyckt rtiig öfvertygad af dé skäl Herr Stråle, Herr Lefren och Herr Tham anfört, och får således, såsom bevis på min öfvertygelse, att en medelväg bör följas, lemna mitt Votum för första alternativet.
Friherre Eoye, JLu'?vigi A éna sidan är det Visserligen sännt, att ett beslut, hvars Verkställighet ankommer på framtida Ständer.- icke innebär någon säkerhet för sin verkställighet, och således ej eller någon sann försäkran åt Capitalisterne, till hvilkas fördel det nU skulle fattas; ja! man skulle kunna säga, att beslutet i dessa afseenden vöre öfverflödigt; men, å andra sidan, Utgör det en hyllning åt det rätts» begrepp, att då man Upprest bommar mot coursens fallande, man äfven borde göra det mot dess stigande» Icke söm beslut, Utan såsom en önskan till lommande Ständer, skulle jag vilja understödja första alternativet; men då kommande Ständer ej lära underlåta, att antaga hvilka grundsatser de finna lämpeliga , och göra hvad de behaga, är det nästan likgiltigt hvilket alter» nativ nu antages» och må hända är skillnaden knappt värd den tid discussionen derom upptager.
Man har framställt skräckbilder för oss, sorn i går deltogo 1 pluralitetens beslut.
Jag vill ej upptaga tiden med ett dylikt handlings, sätt, utan tvärtom söka aflägsna sådant» Jag 8iG Ten 15 Julli f. fri. skall blott, nät detaiilefrågorne förekomma, tillse, att verkställigheten mä blifva afpassad efter grunilerne, sä att det icke ina lyckas, att sätta någon stridighet, emellan grunder och detailfrågor, i hvilket fall man säkerligen sedan skulle, i anledning af misslyckad verkställighet, ropa öfver -Riksens Ständers oförstånd.
Herr vort Hartmansdorff, åugust •
Jag an< håller att hufvudsakiigast få förena mig i de yttranden, Friherre Lagerbjelke och Herr Cederschjöld afgifvit.
Jag tror nemligen , att då man icke kunnat sätta en gräns för Myntets försämring, borde man ej heller hafva satt någon för dess förbättring*
Om ej fordringsägare kunna vinna någon säkerhet, böra ej heller gäldenärer få åtnjuta den i högre mått.
Likväl är förslaget ensidigt till de senares fördel.
Således tillstyrker jag andra alternativet; emedan jag ej kan inse, hvad säkerhet för en Myntbestämning innan nästa Riksdag skulle vin-!, nas, om det föreslagne första alternativet antoges.
Jag har här hört talas om, att Bankens offentlighet skulle bidraga till] stadga i myn-; tet, och motverka dess försämring.
Men jag tror ej att kunskapen om Bankens tillstånd kan uppehålla Sedelvärdet, så länge dess redbarheter af Sedelhafvaren ej kunna åtkommas; och jag vill med ett exempel -söka upplysa att så förhåller sig.
Under Norrska Storthingets sammanträde 5$i8 var coursen nära pari, och Norrska Banken - Den i 5 Julii f. fri\ feer» offentlig.
Storthinget fann likväl icke för godt att fastställa någon viss termin för silfver-utväxlingen, utan blott att den skulle ske iiär coursen blefve pari.
Följden var, att soto ingen bestämd termin blifvit utsatt, så fruktade man, att den ej skulle inträffa före nästa Siorthing ; och som det kunde Förändra hvad föregående thordling beslutit ; så var man oviss örn någon realisation ens då skulle äga lura.
I stället för att stiga till pari, folio sedlarne beständigt, utan att Banken var i sämre läge, och utan att detta dess tillstånd var obekant, intilldess sista Storthing vidtog ett beslut örn utvexling, hvarigenom myntets återföran. de till pari småningom skulle verkställas.
Eli Värd Ledamot har yttrat, då han talte om ali iternativen, att här varit fråga örn en myntför* bättring.
Det har jag ej funnit; utan mart har blott åsyftat , att myntet lika litet skullé försämras som förbättras, Samme värde Talare bär sagt det förundra honom att Ledamöter, sorn ofta bestridt de meningar , Legeringens
Ledamöter yttrat > i detta fall med dem instämde, och hap ansett förhållandet äfven nu böra Vara tvärtom.
Sårvida dessa uttryck beträffa mig ', som ofta yttrat tänkesätt, stridande emot dem , som synas tillhöra Regeringen, får jag förklara att, likaså rig^ tigt jag anser det vara, att en Riksdagsman söker göra sin mening gällande , ehvad den öf* Verensstämmer med Regerings •
Ledamöterne® jRidd. och Åd.
Erot.
VJ Bandt 5* Den 15 Juli i f. rri. eliel- ej» synnerligen ! de fall, då det af El2 geringen beror att neka sin sanction om Hoti ogillar Ständernas beslut, likaså nödvändigt trot jag det vara, att Riksens Ständer i de mål-, der de äro enväldiga , utöfva sin magt med moderation , och i möjligaste öfverensstämmelsé med Regeringens tänkesätt.
Het är samma afseende , sorn jag tror Regeringen äfven å siiri sida bör gör^ å Folkets mening, i Närings-ärender eller andra, dér IConungén är enväldig*
I alia fall är det mindre vådligt om Regeringen egensinnigt begagnar sitt envälde; ty
Hon är sjelf verkställare af sina beslut, Och. kan, om de icke bära sig, Begagna sin rätt till att ögonblickligen ändra dem.
Öm deremot Riksens Ständer enväldigt besluta åtgärder, som äro skadliga att verkställa, så måste Regeringen likväl göra det, intilldess ett nytt Riksmöte kan sammånkömmå och återkalla dem.
Är det, såsom jag tror, förgäfves att begära god verkställighet af åtgärder, hvilka dé verkställande Ogilia ; så, och då vi här hört den förnämsta af Styrelsens
Organer i financiel väg yttra motsatta åsigtör med dem; som bland oss fått öfvérhanden ; anser jag det vara ganska illa; att vi genom Viri beslut förlidne gårdag påtrugat Regeringen ett Finance-system , som fej instämmer med dess Öfvertygelse.
, Jag önskar uppriktigt
J ätt dét icke måtte inträffaj sorn jag likväl befarar, att ett oför - Deri Ig julli f. fri. feigtigt brUk af Riksens Ständers envälde, att genom Binattce-regleringaf rubba egande-rät. ten, utäil att Regeringen kan Vidtaga mått och feteg deremot till
Skydd af hvarje medborgare* fegertdrim, fei må slita Vårt samhälle feönder.
Herr Lefren - Jag Vill blott gora «ri ari* märkning, 1 anledning af Herr Cederschjöld* anförande.
Örn iag fej misstagit mig, har han yttrat, att titskotten i detta betänkande Sagt, att ii8 sk.
Vörö absolut bestämdé för inköp af silfver.
Jag trot, att Utskotten fej hafvä sagt detta, Och jag anser mig dWt* på böra Fästa Uppmärksamheten, på det att deri» tia rribt Utskottehs Betänkande stridande Fram* Stallning fej måttfe verka till fett annan åsigtj än den, Söm asvftats
Och till fett deraf följande Utgång af saken.
Det blir ett föremål för fett ännatt disétis* kiön^ huruvida Bankens styrelse skall Uppköpa Silfver efter större eller mindre cöUrs, art lag: fek.
Den kommer framdeles att betraktas
Uti fett helt annat hänseende-, nemligen såsom en blifvande alpari-prtrtCt för fen framtida realisa tion.
Denna bör ej fötblahdas med normen* för silfvfer-Uppköp, fej elier med den för en* fekiltes inVäxling af silfver till Banketti Herr Cederschjöld:
I anledning af hvad idén.
Siste värde talaren yttrat, får jag blött er* inra, att första alternativet innehållfer, att realisationen framdeles skulle Verkställas efter fenahanda grund, sorn för inifkxlingert hu an* • B1 ö
Den 15 Julii f. frii täges»
Set är således likgiltigt, orri dén bilf 338, eller 130 skfllingar, eller hvilket annat tal sorn helst, det är lika obilligt, lika osäkert,' att kunna verkställa.
Det enda vöre örn, så* som Friherre Cederström yttrat, det skulle be* stämmas, att silfver-uppköpen skulle ske i ett visst förhållande till den cours, sorn för dagen, eller qvartalet är gällande, och likaledes att realisationen skulle på samma sätt ske efter den då möjligen blifvande coursen.
Då vöre det första alternativet lika med det andra; men för säkerhetens skull är det- bäst, att ani taga det senare.
Jag instämmer med Herr Lefrén deruti, att uti detta Betänkande icke är bestämdt, till hvad cours-belopp ut* .Växlingen skall ske, och att det således vid en' kommande votering skall afgöras, om det skall blifva 128 eller 140 skillingar eller mera] men; i afseende på en framtida realisation, haij Herr Cedersckjöld ganska riktigt upplyst, att om förtsa alternativet nu antages, skall deri ske efter samma grund.
Man synes hafva fattat Ut", skottens Betänkande så, att samma grund skulle följas för en framtida utvexling, sorn för inköpet■ af silfver, men. det är icke så* I Betänkandet står, att samma grund skall följas, som bestämmes för inväxlingen af silfver.