Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Sverige icke förklarat sig, utan intagit en afvaktande ställning, så kunde vårt lilla land möjligen kommit att väga icke så obetydligt i vågskålen, och vi kunde möjligen blifvit i tillfälle att liqvidera med vår miigtige granne, med hvilken vi hafva så mycket ouppgjort.
Det är obehöfligt att för denna samling genomgå de 5 sista årens historia, men de komma att intaga ett högst märkvärdigt rum i vår politiska historia.
Om Sveriges intresse vid detta tillfälle blifvit bättre iakttaget, så är det åtminstone en möjlighet att de allierades flottor i Östersjön frambragt större resultat.
Enligt min tanka borde Furst Menschikoffs uppträdande i Constantinopel hafva gifvit svenska kabinettet anledn. att genom en diplomatisk agent på stället bevaka sina intressen, och det var tillräcklig tid till att anställa någon, ty Furst Menschikoff ankom till Constantinopel d. 28 Jan. 1853 och afreste först d. 25 Maj; d. 23 Juli gingo Ryssarne öfver Pruth, d. 23 Okt.
1853 sammanstötte de Ryska och Turkiska förposterna, och d. 15 Nov. utfärdades vår neutralitetsförklaring.
Hvad olägenhet kunde inträffat om Sverige blott intagit en afvaktande ställning?
Jag är icke tillräckligt bevandrad i politiken för att kunna utreda denna fråga, men jag svarar för min del obetingadt, att jag icke kan inse den allra ringaste olägenhet deraf.
Jag ber likväl att man icke förstår mig så som om jag skulle vilja förneka fördelarne af den lyckliga ställning som Sverige innehaft, men jag tror att förhållandet blifvit precist detsamma, om ingen neutralitetsförklaring blifvit utfärdad, likväl med den skillnad att vi icke hade behöft använda dessa stora summor under förevändning af neutralitetens uprätthållande.
Jag har redan haft äran göra mina anmärkmr mot de medel, som blifvit använda af det vid 1850—1851 års Riksdag anvisade kreditiv, nu kommer jag till det vid sista Riksdagen å 878 Den 17 Juni e. m. Riksg:eKont. anvisade kreditiv af 2,500,000 Rdr
Bko till uprätthållande af en neutralitet, som aldrig var hotad.
För försvarsverket är sedan 1853 använd den icke obetydliga summan af 6,000,000 Rdr Ernt, utan att K.
St:r före användandet i minsta mån haft tillfälle att yttra sin tanka öfver behofven.
Det torde derföre ursäktas mig om jag tog mig friheten att fästa StatsUtsk:s och R.
Stars uppmärksamhet på detta förhållande.
Då jag väckte min motion i detta afs:de trodde jag, att som vanligt vid våra B.iks dagar hela ltiksstaten skulle komma att föredragas i sitt sammanhang, så att jag vid 4:de och 5:te Hufvudtitlarne kunnat anföra hvilka summor som till sådana ändamål blifvit använda, utan att R.
Star varit i tillfälle att godkänna något system för dessa medels användande.
Då jag nu går att yttra min tanka om det sätt, hvarpå dessa 3,750,000 Rdr Rint blifvit använda, så faller mig genast i ögonen första raden i detta Betänk, nemi. »Landtförsvaret tillhörande föremål».
Då jag afgaf denna motion var jag långt från att förmoda, att jag skulle komma till så beskaffade uptäckter som jag här tinner.
Först och främst står här en utgift af 17.380: 23.
7. för den till dels Drottningholm och dels Ladugårdsgärdet år 1854 kommenderade indelta trupp, och för samma ändamål 1855 en utgift af 5,057: 16. I.
Dessa kommenderingar kostade således tillhopa den stora summan 22,437: 39. 8., men jag kan alldeles icke inse i hvad mån de inverkat på neutralitetens uprätthållande.
För kommenderingen å Waxholms fästning äro utgifna år 1854 63,028: 39. 1.
Jag gör dervid samma anmärkn.; ty mot Ryssland kunde denna garnisonsförstärkning aldrig behöfvas; ty ryssarne voro då för tillfället fullkomligt instängda, och såvida den icke var mot Vestmakternas 100 skepp, så kan jag icke begripa orsaken.
Derefter kommer kommenderingen till Gottland, hvilken kostade icke mindre än 390,069: 29. 8.
Ämnade man derigenom hindra Vestmakterna att bemäktiga sig Gottland?
Ty ingen lär väl påstå att ryssarne kunde hafva gjort det.
På samma vis garnisonsförökningar liela vägen, i Carlskrona, i Landskrona oell t. o. m. på Carlstens fästning, ehuru den icke tyckes vara så blottställd från ryska sidan.
Vidare till underhållskostnad och beklädnadsslitnings-ersättning m. m. för öfverkommenderadt artillerimanskap samt dylik ersättning åt lifgardes-regementena 4,851: 31. 6. hvilket tillhopa med 12,463: 17. 6. för år 1855 gör en summa af 17,325: 1, i upköp af artillerihästar 35,968: 40, fouragering af d:0 under år 1854 16,000 Rdr, under år 1855 18,000 Rdr, under år 1856 1 5,887: 10. 4, men jag finner på intet ställe hästförsäljningen krediterad.
Vidare för Waxholms fästnings försättande i försvarstillstånd 48,600 Rdr, oberäknadt de medel som R.
St:r för sådant ändamål anslagit.
Vi hafva nu kommit derhän att kreditiven fått utseende af supplementar-anslag till 4:de och 5:te Hufvudtitlarne, och detta anser jag vara orätt.
På intendentsafdelningen har man utgifvit för uphandlade persedlar för arméens behof 80,000 Rdr, hvaraf för 113 st. nya tält utbetalts 7,049 Rdr 13 sk., för 3,000 par stöflor 18,012 Rdr, jag beklagar i sanning de som skola bära dem i ty sora med Guds hjelp neutraliteten Den 17 Juni e. m. *79 kommer att fortfara, så komma de länge att vistas i förrådshusen, och blifva i följd deraf bra styfva när de skola begagnas; vidare 6,000 par byxor, 10,000 kapotter &c. Utan att derföre på minsta vis vilja begära återremiss eller någon uplysning, får jag likväl anmärka, att man endast redovisat för 61,847: 4 5, ehuru man utgifvit 80,000 och att man således icke gjort reda för 18,152: 3.
Om jag icke ruissminner mig allt för mycket, så var det sedan dessa summor blifvit tillgängliga, som man införskref från Preussen en mängd med pickelhufvor och det är icke omöjligt, att dessa pickelhufvor blifvit betalda af dessa 18,000 Rdr, för hvilka man icke redovisat.
Afven i militäriskt hänseende är detta förfarande anmärkningsvärdt genom den förändringslust, som sedan en längre tid hos oss, icke alltid välbetänkt, kommit krigs-administration till last; ty med anleda, af den miste våra gardesregementen sina vackra kaskar, hvilka likväl lyckats undgå 2 ä 3 decenniers lust att förändra uniformer, och hvilka voro ganska ändamålsenliga.
På dessa afskaffades ville man hafva våra gardesregementen lika det Preobraskiriska eller Sernenoffska gardet, och derföre införskref man från Petersburg dessa hiskliga tschakoer, som voro obarmhertigt tunga till följd af sin höjd.
Sedermera inkommo pickelhufvor från Preussen men efter rysk modell.
Gardet till häst hade dem en tid, huru de blefvo af med dem vet jag icke, men efter en kort tid fingo de andra hufvudbonader.
Nu tyckas vi hafva fått en starkare lutning åt vester, och derföre hafva vi skaffat oss kapis, hvilkas nytta, ehuru icke färg, jag erkänner.
Tillsammans hafva för landtförsvaret af dessa medel blifvit använda den betydliga summan 1,238,207: 14. 8.
Nu öfvergår jag lill sjöförsvaret, der förhållandet är på samma sätt.
Oaktadt de allierade flottorna icke gåfvo någon anledn. till att förmoda det neutraliteten, i händelse af behof, skulle kunna försvaras af den ringa styrka vi kunde åstadkomma, så är här likväl utgifter för floltans bemanning till neutralitetens uprätthållande.
Bland annat finns här utgifter till båtsmansbeklädnad.
Jag hade föreställt mig att till sådana saker voro årliga ordinarie anslag afsedda, och jag kan icke förstå huru man kan upföra det såsom nödigt till neutralitetens uprätthållande.
Vidare är här en hel hop bomb- och landstigningskanoner &c., och den 20 April 1857 är hos GeneralKrigsKommissariatet af hela summan endast en kontant behållning af 77,778: 1 5. 9.
Men, mine Hrr, icke nog dermed, vi komma nu till användandet af ännu ett kreditiv, nemi. det som Grundlagen bestämmer, att R.
St:r skola afsätta för oförutsedda händelser, och af detta kreditiv har blifvit lyftadt 1,500,000 Rdr P>ko.
Här förekommer äfven fästningsbyggnader; å Fctifikations-afdelningen upgående till en summa af 26,463: 37. 4; å Artilleri-afdelningen bombkanoner för 44,000 Rdr, till anskaffning af 1,200 par pistoler 60,000 Rdr.
Här framställer sig för mig den betraktelsen, att man gjort, mycket bättre om man i st. f. att bortplottra största delen pä detta sätt, tagit af de 2,500,000 Rdr Bko, som blifvit gifna till neutralitetens uprätthållande, och derför anskaffat 50 ä 60 tusen gevär.
Por att 380 Den 17 Juni e. m. i allmänhet kunna uprätthålla försvaret, det må kallas neutralitet eller hvad som helst, så är första behofvet folk och det andra beväpning.
Nu åter har man endast anskaffat 500 kammarladdningsstudsare och 5,000 rainie-gevär, och denna proportion anser jag vara alldeles för liten.
Jag tror icke att man kunnat invända något, om Regeringen i st. f. att bortplottra penningar på onödiga marcher och på truppers hopsamlande vid Drottningholm och Ladugårdsgärdet, hade för denna summa anskaffat 50.000 gevär.
Denna summa är ingen annan än de af R.
St:r beviljade 6,600,000 Rdr
Bko, med afsuie på hvilka R.
St:r aldrig yttrat något annat än att de blifvit lemnade dels under form af kreditiv och dels för neutralitetens uprätthållande.
Hvad angår den summa som blifvit lemuad för neutralitetens uprätthållande så rnedger jag, att inga föreskrifter kunde gifvas a priori, men ang:de kreditiven anser jag det vara hög tid att StatsUtsk. och R.
St:r tillse det icke kreditiven antaga egenskap af supplementar-krediter.
Jag kan icke finna på hvad grund man anser sig hafva rätt att använda hela kreditivet, äfven om R. 8t:r komma tillsammans innan något derpå blifvit lyftadt.
Enligt miu tanka är kreditiv-rätten slut, så snart R.
St:r ånyo träda tillsammans.
Det är af vigt att R.
St:r icke låta genom bristande upmärksamhet sådana missbruk insmyga sig i Grundlagarnes tillämpning, ty de få snart värdighet af praejudikater.
Hvad nu angår slutsatsen af detta mitt anf:de, så vet jag mycket väl att jag icke har någonting att yrka.
Frågan har redan varit före i ett annat Stånd, och der tillkännagafs att det inom StatsUtsk. varit fråga om antnärkmrs väckande, men att frågan derom förfallit, och derföre är ingenting annat att göra än att lägga Betänk, till handlingarne.
StatsUtsk. eger samma anmärkmsrätt som Konst.Utsk. och har, som jag vill påminna mig, äfven vid något tillfälle densamma begagnat.
Då nu icke så skett, så är att förmoda det StatsUtsk. icke upfattat förhållandena från samma synpunkt som jag.
För den enskilde
Riksdagsmannen skulle det således vara förmätet att tilltro sig ett säkrare omdöme än dessa båda Utsk.
Jag har således ingenting att göra, och jag medger gerna, att enda vinsten af det långa tal, hvarmed jag uptagit
Hrnnes upmärksamhet, varit den, att jag fått i R. o. Ad:s prot. nedlägga mina tankar, för att der i en framtid bära vittne om den konseqvens jag åtminstone sökt ådagalägga under ett nära 50-årigt parlamentariskt handlingssätt.
Såsom bevis att Hr Gr.
Anckarsvärds yttrande ännu tarfvar ett beriktigande kan omnämnas, att Hr Gr:s flere gånger, såsom stöd för hans anmärkmr, framställda upgift, att neutralitetsförklaringen afgafs redan den 15 Nov. 1853, i så måtto strider mot verkligheten, som redan offentliggjorde handlingar visa att den icke beslöts förr än den 14 Dec. samma år, hvarförinnan den icke kunde vara afgifven.
Denna neutralitetsförklaring var icke allenast ett tillkännagifvande från Sveriges sida, att detta land skulle förhålla sig neutralt under en strid hvars angifna syfte icke i minsta mån rörde dess intresse, utan den var Den 17 Juni e. m. •181 äfven ett fastställande af det begrepp, som man enligt Svenska Regeringens tanka borde fästa vid ordet »neutralitet».
Det är bekant att, sedan lång tid tillbaka, oell isynnerhet sedan slutet af 18:de århundradet, nästan under hvarje europeiskt krig tvist upstått om neutrala makters rätt.
Om det sista kriget utbrutit innan neutralitetsförklaringen blifvit afgifven, skulle tilläfventyrs tvist om de rättigheter och skyldigheter, hvilka tillkomma Sverige såsom neutral makt, hafva upstått midt under kriget, och hvart tvisten då skulle kunna hafva ledt, torde vara vanskligt att beräkna.
Så mycket mindre bör väl denna förklaring nu kallas onödig som händelserne i allo rättfärdigat den.
Sedan Turkiet i Sept. 1853 afgifvit sin krigsförklaring, kunde snart, icke allenast af de franska och engelska officiella tidningarnes språk, utan äfven af innehållet af de noter, som emellan kabinetten blefvo vexlade, förutses, att England och Frankrike skulle, på sätt som sedermera skedde, upträda såsom Turkiets bundsförvanter i striden mot Ryssland.
Tillfälle till en neutralitetsförklaring var dermed gifvet och vid dess utfärdande togs uppenbarligen i betraktande den omständighet, att det under vintermånaderna skulle blifva omöjligt för främmande flottor att inkomma i Östersjön, hvarigenom krigsskådeplatsen förflyttades till svenska kuster, samt att derförinnan rådrum förefanns att å underhandlingens väg lösa en i afs:de å den tillkännagifna neutraliteten möjligen upkommande tvist.
Hvad angår användandet af de till neutralitetens uprätthållande anslagna medel, förmodar jag att den delen af Gr.
Anckarsvärds yttrande kommer att besvaras af någon ledamot af StatsUtsk.
Anckarsvärd, som anser att Sverige bort iakttaga en såsom det kallas »afvaktande ställning», förmodligen för att derigenom blifva i tillfälle att begagna en fördelaktig konjunktur för deltagande i kriget, vågar jag hemställa, huruvida Regeringen äfven i detta fall kunnat underlåta att försätta
Riket i försvarbart skick.
Det hade val ej varit önskligt att Sverige år 1854 eller 185 5 börjat krig med en utrustning, sämre än den under kriget 1741 till 1743?
Då Svenska Regeringen i sin neutralitetsförklaring tillknnnagaf, att åtskilliga af Rikets hamnar stängdes för de krigförande makternas fartyg, synes det helt naturligt att Regeringen försatte dessa hamnar i sådant skick, att de åtminstone kunnat göra något motstånd i händelse ett plötsligt anfall försökts från ena eller andra sidan.
Hvad arméens utrustande beträffar, borde mot en slik åtgärd minst vara något att påminna af den, som anser Regeringens rätta politik legat deruti, att den hållit sig beredd att i ett gynnsamt ögonblick gripa till vapen.
Exc. Frih. Lagerheim, Elias:
Anckarsvärd behagat på ett för mig smickrande sätt anmärka min närvaro, anser jag mig skyldig att äfven yttra några ord i denna fråga, men först måste jag utbedja mig R. o. Ad:s gunstiga öfverseende, då jag, efter mer än 20 års frånvaro från detta rum, icke kan vara så hemmastadd som jag önskade vid våra parlamentariska öfverläggningar.
Hr Gr. har jemväl omnämnt min frånvaro vid ett föreg;de 382 Den 17 Juni e. m. plenum, oell till svar derpå får jag nämna, att jag vid det tillfallet befann mig illamående, och således urståndsatt att här kunna med någon nytta uptriida.
Jag ansåg mig så mycket snarare kunna vid denna öfverläggning vara fråimde, sorn hvar och en lärer lätteligen kunna inse, att jag, som endast några veckor förut emottagit det mig i iS!åder anförtrodda Embete, omöjligen varit i tillfälle att utarbeta de vidlyftiga framställningar och förslag, som med afs-.de på 3:dje Hufvudtiteln framlades, hvilka, då jag den 19 sisth Sept. tillträdde min nuv:de befattning, redan till största delen voro bestämde och upstäide.
Ehuru jag anser dessa förslager omsorgsfullt utarbetade, med ledning af min företrädares insigter och erfarenhet, var jag likväl icke med detaljerne af desamma nog bekant, för att kunna med fullkomlig sakkännedom besvara de deremot riktade anmärkmr.
Den enda åtgärd, hvari jag deltagit, var bestämmandet af Utrikes StatsMinisterns lön. men hvad denna fråga beträffar, hade jag i alla händelser ämnat iakttaga tystnad.
Jag kände min oförmåga att fylla den plats, hvartill Konungens förtroende kallat mig, men jag ansåg mig skyldig att, så vidt mina återstående krafter kunde det tillåta, motsvara detta höga förtroende och var glad att på fäderneslandets altare åtminstone kunna nedlägga ett offer af min enskildta förmögenhet.
Hvar och en, som känner huru dyrt det är att lefva i Stockholm, torde lätteligen inse, att man icke med ,24,000 lldr Ernt kati bestrida utgifterna för ett större hushåll, då man har en dryg representations-skyldighet att upfylla, förbindelser att utöfva gästfrihet emot de utländska sändebuden samt att underhålla en talrik betjening.
En del af Gr.
Anckarsvärds anf:de synes vara riktadt mot en person, som nu icke är närv:de, och jag inskränker mig derföre till den anmärkn., att man icke af en isolerad handling, lösryckt ur sitt sammanhang, kan med oväld bedöma den politik, som H. M. följt under de 7 sista åren, men när dechargefrågan förekommer torde ett lämpligare tillfälle yppa sig att i ett sammanhang behandla hela den utrikes politiken.
Jag vågar likväl tro, att den då kommer att betraktas ur en helt annan synpunkt, än den Gr.
Anckarsvärd här sökt göra gällande.
Konst.Utsk. har pä begäran erhållit del af prot:r, som annars icke vanligen blefvo Utsk. meddelade, och har derigenom blifvit satt i tillfälle att med sakkännedom bedöma de politiska grundsatser K.
M. följt under de sednare åren, och hvilka, enligt min tanka, för fäderneslandet haft de mest välgörande följder.
Anckarsvärd tyckes fordra, att hvarje del af det af E.
St:r beviljade kreditiv skulle blifvit användt till ett visst gifvet ändamål med bestämdt afs:de på neutraliteten.
Detta kreditiv har, enligt min förmening, blifvit begagnadt på ett sätt, att landet derigenom blifvit satt i tillfälle att i allmänhet häfda siri neutralitet, och jag anser det vara nära nog overkställbar! att så afpassa hvarje utgift att man icke med lust att ogilla, möjligen kan säga utgiften vara främmande för neutraliteten.
Anckarsvärd har vidare klandrat den omständigheten, att
Sverige icke hade någon minister i Constantinopel vid det tillfälle, då Porten kom i trångmål, ehuru Sverige likväl vid samma tid hade en mi - Den 17 Juni e. m. 383 nister i Haag.
Dervid får jag anmärka, att ingen lifligare än Chefen för Utrikes
Depart:tet kunnat beklaga, att våra tillgångar icke medgifvit att hålla ministrar på alla de ställen, der fäderneslandets tjenst kunnat det fordra, att man icke den ena dagen kan hafva en minister vid ett hof och den andra skicka honom till ett annat.
Om vi också för öfrigt endast, hade en f. d. drogman som Chargé d’affaires i Constantinopel, så var detta likväl en person, som varit der i öfver 3 0 år, under hvilken tid han förvärfvat en sällsynt erfarenhet rörande Orientens angelägenheter och lyckats förskaffa sig så vidsträckta förbindelser, att de underrättelser han alltjemt är i tillfälle att lemna sin Regering, göra honom fullkomligt förtjent af det förtroende han åtnjuter.
Anckarsvärd har ytterligare ansett vår neutralitetsförklaring hafva varit så mycket mera onödig, som denna de förenade Rikenas neutralitet, enligt hans tanka, troligen hade blifvit våldförd, om någon af de krigförande makterna hade ansett sådant vara med deras fördel förenligt.
Jag anser icke detta påstående vara väl gruudadt.
Man får icke tro, att de Europeiska stormakterna till den grad rådfråga endast sitt eget intresse, vid bestämmandet af sitt handlingssätt mot en mindre Stat, och erfarenheten har oftare visat, att de låta sig leda af ädlare grundsatser.
Såsom en allmän regel torde kunna antagas, att de samvetsgrannt upfylla de förbindelser de ingått med en sådan mindre Stat, och derföre blef neutralitetsförklaringen afgifven, hvilken af alla Europas makter erkännes. K. M. ville derigenom på förhand bestämma Rikets ställning, på det ieke den ena eller andra krigförande makten skulle inleda Sverige i ett krig, som då syntes vara fullkomligt främmande för dess intressen.
Anckarsvärd har vidare omnämnt Londoner-protma, och påstått att vi icke vid detta tillfälle bevakat våra verkliga fördelar.
Denna sak är fullkomligt fremmande för närv:de öfverläggning, och jag tror mig derföre böra förbigå densamma.
Min tanka är för öfrigt att man, för att kunna bibehålla neutraliteten och värna den för alla angrepp, varit tvungen att sätta sitt försvarsverk i tillbörligt skick och att de utgifter, som deraf blifvit en följd, ländt till fäderneslandets båtnad.
Det är en gammal latinsk sats som säger: att om man vill bibehålla freden, måste man vara beredd på kriget, och denna regel anser jag icke vara oäfven att följa.
Anckarsvärd har i hög grad klandrat neutraliteten, och gjort en mängd anmärkmr mot de utgifter som deraf varit en följd.
Hvad angår den första omständigheten, så beklagar jag, att den icke vunnit Hr Gr:s sympathi.
Jag anser den icke vid detta tillfälle behöfva försvaras, och ämnar så mycket mindre upträda till dess försvar, som vi snart torde hafva att förvänta vederbörligt Utsk:s Betänk. ang:de verkställd granskning af StatsRåds-prol:na och då torde rätta tillfället vara inne att äfven vidröra denna fråga.
Hvad angår de många aumärkmr som Gr.
Anckarsvärd gjort mot nästan hvarje punkt, der summariska upgifter förekomma, så hade jag visserligen mycket att svara, men det förefaller mig, att när K. M. i 384 Den 17 Janl e. m. grundlagsenlig ordning beslutat, att en väpnad neutralitet stall ega rum, så borde hvar och en inse, att deraf måste följa en mängd med utgifter, till rustningar, till anskaffande af materialier, till trupptommeuderingar m. m.
Detta hafva äfven föreg:de
Ständer insett och derföre afsatte de för detta ändamål en viss summa.
Att nu här ingå i granskning af hvarje särskild summa och upgifva orsaken hvarföre den och den summan blifvit använd till det och det ändamålet, det skulle uptaga en allt för lång tid.
Anckarsvärd säger i slutet af sitt attfide att det må läggaä till handlingarne, hvilket äfven jag anser vara det bästa, men om detta är Hr Gris mening, så kan jag icke förstå hvarföre Hr Gr. begär, att få svar på sitt anf:de; ty i så fall är jag tvungen att begära detsamma på bordet.
För hvarje rad i mern. hafva utgifter blifvit klandrade, och då StatsUtsk, endast inkommit med summariska upgifter, så är det omöjligt för mig att nu genast besvara detta klander.
Skulle Hr Gr. verkligen anse, att utgifterna blifvit använda utan ändamål, så är Hr Gr. säkert icke den som behöfver uplysas hvart man i så fall bör vända sig.
Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: StatsUtsk:s nu föredragne Mern. har upkallat en af Riddarh:s mest öfvade och oftast hörda talare att framställa allvarsamma anmärkmr med afs:de icke blott å användandet af de ifrågavide kreditivmedlen, men äfven å anledmne dertill.
Jag utber mig att med några ord få besvara dessa anmärkmr och inskränker mig härvid desto heldre till uptagande deraf i deras största allmänlighet, som jag tror det icke nu vara rätta tillfället att ingå i närmare pröfning af de härmed gemenskap egande frågor.
Den värde talaren har erinrat derom att anvisade kreditivmedel, enligt Grundlagen, icke finge användas till annat än oförutsedda behof, men att dertill icke kunde hänföras vissa i mern. uptagne föremål, hvartill medel å kreditiven blifvit anordnade, såsom fästningsbyggnadef, hvarjehanda vapen o. s. v. Jag vill gifva Hr Gr. rätt deruti, att fästningar, kanoner m. m., i och för sig sjelfva, eller med hänsigt till deras allmänna ändamål, icke kunna betraktas såsom oförutsedda behof; men ingen lärer väl kunna neka, att påskyndandet af ett fästningsarbete, att ett skyndsammare förstärkande af något vapenförråd, eller annat dylikt, kan blifva dertill hänförligt, såsom följd af oförutsedda händelser, t. ex. hastigt påkommande krig eller antagandet af beväpnad neutralitet, och att detta sednare nu varit fallet, tarfvar injren bevisning. ’ O O Hr Gr. har äfven fästat sig dervid, att åtskilliga, mer eller mindre betydliga, utgiftsposter, hvartill medel erhållits af det vid 1850—51 årens Riksdag anvisade kreditiv, i upgifts-sammandraget förekomma för åren 1854 och 1855, ehuru Regeringen icke kan grundlagsenligt förfoga om någon del af ett kreditiv längre än tills R.
St.;r ånyo sammankomma.
Häremot kan likväl erinras, att, änskönt medlen utbetalts under sistnämnda år, sådant ingalunda bevisar att ju ej åtgärderna, uphandlingarne eller reqvisitionerna skett
Den 17 Juni e. m. 885 skett förut.
Förhållandet dermed kan endast af StatsRåds-protm med tillförlitlighet inhemtas, oell jag antager såsom otvifvelaktigt, att om någon oriktighet i berörde hänseende egt rum, Konst.Utsk. icke underlåter att vid nämnde prot:rs granskning dervid fästa behörig upmärksamhet.
Ytterligare har Hr Gr. fästat sig vid den omständighet att, genom användandet, till största del, af ifrågav.-de kreditivsummor, flere milhr
Rdr från Statsverket utgifvits, utan att R.