Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man öfverträder icke grann lägenhetens gräns för det man oriktigt uppfattar en framställning; och dä jag verkligen trott, med anledning af hela memorialet, att ett särskildt afseende varit fästadt på den ledamot, som har befattning med genealogiska tabellerna och för hvilken ett beröm särskildt influtit: ett beröm, deruti vi alla instämma, så kan jag vidkännas, att jag möjligen fattat meningen orätt; men jag vidkänner ej att hafva öfverträdt grannlagenhetens gräns.
Saken är i alla fall i sig sjelf ganska olämplig (ty'det är olämpligt alt begära, det 3 ledamöter skola dela den aflöning, hvartill alla 6 äro berättigade), emedan jag är öfvertygad och slutar af min egen känsla, att ingen af dem tar emot det.
t Remitterades till Riddarhus-Utskottet.
Till remitterande föredrogs Hr Bråkenhjems, Pehr Reinh., d. 10 dennes e. in. på hordet lagda motion med förslag tili förändrad redaction af a3 §.
Då jag, såsom ledamot i förra Riksdagens Ridd.Utsk., deltog uti upprättandet af det förslag till en ny Ridd.-Ordn , som då gjordes, och då den §., i hvilken Hr Bråkenhjelm nu föreslagit en förändring, verkligen är en bland dem, i detta project, som blifvit bibehållen oförändrad; så får jag i korthet redovisa för de motiver, som ledde Utsk. att tillstyrka denna §. sådan, den nu är.
Det ligger för en dag, att inom 11. o. Ad., der ledamöterna ej äro valda, der ledamöterna för sitt uppehälle på riksdagsorten ej erhålla några arfvoden eller tractamenten, skall det inträffa, att många, som blifvit kallade till Utsk:sledamöter, skola blifva hindrade af enskilda affärer att under hela riksdagen sitta i Utsk.
Utsk. trodde, att ärenderna icke vinna, utan förlora genom ombyten af Utsk:s-ledamöter, sedan riksdagsarbetena äro i full gång.
Utsk. trodde derföre, att det vore nyttigt, att ett laga stadgande funnes, som innehar en uppmuntran för den ledamot, som ej tilltrodde sig att intill riksdagens slut bibehålla en sådan befattning, att afsäga sig den så fort som möjligt, och innan Utsk. hunnit i full verksamhet.
Detta var orsaken, hvarföre man stadgade, att afsägelsen borde ske i samma plenum, vallistan blifvit öppnad, eller i det nästföljande.
Hr Bråkenhjelm tycker tvärtom.
Han anser nemligen, att till Utsk. valda ledamöter böra fä afsäga sig denna befattning ej allenast, såsom nu är stadgadt, i första plenum efter vallistans öppnande, utan äfven sedan 4 månader gått förbi, räknade från den dag, då Konungen afgifvit sin nådiga prop. om Statsverkets tillstånd och behof, d. v. s. just vid den tid, då riksdagsarbetena äro i full gång.
Då skulle, genom en så - i6S Den i5 April f. m. dan ändring, i Utskm inkomma ledamöter, tilläfventyrs ledda af helt andra åsigter än de, som derstädes förut gjort sig gällande, och återremisserna komma att behandlas af andra personer än dem, som afgifvit de första betänkandena; kort sagdt, en helt ny personal kunde sålunda komma att hildas i Utskm.
Det skäl, som Hr Bråkenhjelm här anfört för en sådan förändring, har jag svårt att erkänna såsom skäl.
Han uppger nemi., att hvar och en riksdagsman har skälig anledning att tro, det riksdagen skall slutas inom den i grundlagen omförmälda tid af 4 månader.
Jag skulle tro, att efter den erfarenhet, som alla vära riksdagar efter år 1809 lemnat, de måste vara få, som tro, att riksdagen på 4 månader kan slutas, så länge det nu var. representationssättet fortfar.
Jag tillstyrker derföre afslag å motionen och anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen.
Remitterades till Ridd.-Utskottet.
Föredrogs å nyo Hr Bråkenhjelms, Pehr Reinh., d. 10 dennes e. m. på bordet lagda motion med förslag till ändring af Ridd.Ordn. 1 §. rör:de R. o.
Ad:s representation.
Till en del är den dis— cussion, som jag förmodar skola uppkomma öfver detta ämne, redan förd, då fråga förevar om intagande af R. o. Ad:s representationssätt i grundlagen.
De, som ej öfvervarit sista riksdagen, erforo då, att Hr Bråkenhjelm under den * riksdagen väckte samma motion, att den då blef afslagen och föranledde en värd ledamot, Hr Cederschjöld, att göra en annan motion, den nemligen, att R. o. Ad:s representationssätt skulle införas i grundlagen, hvilket förslag af R. o. Ad. samt tvenne andra Råks.St. vid innev. riksdag bifölls.
I parenthes anhåller jag att såsom ett motstycke till Hr Bråkenhjelms förevar, förslag få framställa den motion, att R. o. Ad. måtte inbjuda BondeSt. att instämma i de öfriga Ståndens beslut om värt representationssätts införande i grundlagen.
Jag hade icke tänkt att göra denna motion; men det är nödvändigt att framställa den, för alt slippa det nu gjorda förslagets ständiga förnyande, hvarigenom, om icke vid denna, dock vid en annan riksdag, Ståndet pär surprise, kundese största delen af sina medlemmar beröfvade deras representationsrätt.
Jag är biand dem, som anse en allmän representationsförändring af behofvet påkallad; men många vilja en sådan förbättring, utan att anse nyttigt, att ändringar ske särskildt för ett Stånd.
Jag vill ej genom denna framställning, att jag
Önskar representationsförändring, framkalla några finkänsliga ledamöters anmärkningar emot nödvändigheten deraf, utan endast andraga, att, då jag hyser denna enskilda önskan, att hela det nuvarande representationssättet må förändras, jag likväl ej ett ögonblick kan gå in på, att förändringen skall ske parlielt för R. o.
Detta - Den i5 April f. m. ta Stund har, i anseende till sin sammansättning, ej af den öfriga nationen varit ansedt såsom mycket sjelfständigt; man har trott, att de många functionärer, som tillhöra Ståndet, icke skulle tillåta det att uttrycka en sjelfständig opinion.
Om jag kunde tro, att detta vore förhållandet, skulle jag förmoda att sådant i vida större grad komme att vidlåda det representationssätt, som Hr Bråkenhjelm föreslagit.
Då Ståndet nu är ganska fattigt och således den sjelfständighet, som är grundad på förmögenhet, är försvunnen, linnes intet annat vilkor för vår sjelfständighet än talrikheten.
Det är endast genom omöjligheten för Regeringen att inverka på den stora mängden personer, hvaraf Ståndet består, och genom omöjligheten att innan riksdagens början känna hvilka, som skola blifva riksdagsmän, som R. o. Ad. ännu kan bevara den sjelfständighet, vi äga.
Vi behöfva endast se, hvad historien säger i dessa fall.
Så snart R. o. Ad. varit ovanligt talrikt samlade, har också R. o.
Ad. utmärkt sig för den största sjelfständighet och förvärfvat nationens bifall, om icke för tillfället, såsom år 1789, dock af efterverlden, som högt värderat dess handlingssätt.
Jag anser icke något vidare fattas för att göra vårt representationssätt alldeles odugligt, än bifall till Hr Bråkenhjelms förslag.
Skulle det drifvas igenom, så förutser jag, att endast embetsmän och högre functionärer skulle väljas; och hvad sjelfständighet man då kunde förvänta af Ståndet, lemnar jag åt en hvar att sjelf bedöma.
Jag tror, att det vore ett det olyckligaste steg, man kunde taga, och att man derigenom skulle undergräfva hela det lilla anseende, R. o. Ad., såsom Stånd, ännu kan äga.
Jag afstyrker således motionen och ber att särskildt få fästa uppmärksamhet derpå, att under tider, då man säger, att alla medborgare af bildning böra vara representerade, framträder en ledamot, som säger sig nitälska för tidens fordringar, med förslag om en ståndsordning, enligt hvilken endast några af R. o. Ad., dels såsom väljande dels såsom valda, kunde få deltaga i representationen.
Jag hemställer, hvad rätt sålunda blefve lemnad den stora massan af R. o. Ad., som icke utgöres af capita och således icke finge deltaga i valen, och hvilka ej heller kunna välja eller väljas till representanter i de andra Stånden.
Jag anhåller att få skriftligen inlemna min motion om BondeSt:s inbjudande att instämma i beslutet, att vårt representationssätt må intagas i grundlagen; ty skall förändring ske, måste den ske i sin helhet och icke partielt, och jag kan icke ett ögonblick tänka mig, att det enda, sorn återstår af R. o. Ad:s privilegier, att den dyrbara representationsrättigheten skulle mindre varmt omfattas af R. o. Ad., än af de öfriga Stånden, och att R. o. Ad. som utgör Videl af Representationen efter ståndsindelningen och hvars till representation berättigade medlemmar äro lika många, som de öfriga Ståndens tillsammantagna, ej skulle äga rätt 5 II.
M \ IJO Den i5 Apri 1 f. m. att få sitt representationssätt infördt i grundlagen, utan endast i en ståndsordning, hvilken man ser ledamöter från den ena riksdagen till den andra vilja kullkasta, i det de söka borttaga denna allmänna representationsrätt.
Jag anser oss, så länge vi hafva den, böra förvara den såsom det dyrbaraste arf, sorn ännu återstår af våra förfaders mandom och förtjenst.
Jag gillar ej denna rätt till sjelfskrifven representation, då den numera icke ar grundad på förmögenhet; men så länge vi hafva den qvar, är det vår pligt att bevara detta dyrbara fädernearf.
Jag yrkar afslag å Hr Bråkenhjelms motion.
Den siste talaren har vidt och bredt utlåtit sig öfver min motion, utan att jag varit i stånd att deribland uppfatta ett enda giltigt skäl emot densamma.
Hans anförande består af en mängd grannlåter om våra förfäders fortjenster och dyrbarheten af det representationsarf, de efterlemnat.
Jag vill endast upptaga ett eiler annat af de lösligen framställda, förmenta skälen.
Det var hufvudsakligen på tvenne grunder, som Gr.
Cronhjelm stödde sitt afstyrkande.
Den ena var, att Ståndet taliikt rch endast talrikt skulle äga den sjelfständighet, det sorn Stånd borde äga.
Till stöd derför hafva riksdagarna under Gustaf lilis tid blifvit åberopade.
Jag kan deremot åberopa riksdagarna före Gustaf lilis tid under frihetstiden och bevisa, huru B. o. Ad. då handlade.
Sedan nu hvar och en börjar inse, atl flit och omtanka om sig sjelf och de sinas bergning är det bästa sättet att bereda sitt välstånd, tviflar jag, att riksdagarna framdeles skola blifva talrikt besökta.
Särskildt vid denna riksdagen är säkert, att en mängd bemedlade adelsmän i landsorterna med nyfikenhet och spänd väntan afbida Ständernas beslut anglde vigtiga frågor, för hvilka Konungen sammankallat dem; och icke destomindre finnes R. o. Ad. icke vara mångtaligare vid denna riksdag än vid den förra.
Men om man också skulle anse talrikheten såsom ett nödvändigt skydd för Ståndets medlemmars sjelfständighet, hvarföre icke bestämma antalet.
Nu åter votera stundom 36o personer på Riddarhuset, såsom det händt i fråga om anslag till Götha canal, och detta antal är också det högsta, som under de sednare riksdagarna deltagit i något beslut; men ganska mänga gånger hafva de vigtigaste ärenden blifvit afgjorda af 3o å 4° personer.
Huruvida Ståndets sjelfständighet sålunda genom antalet är tryggadt, lemnar jag till en hvar att bedöma.
Det har blifvit sagdt, att Ståndet skulle äga skydd mot corruption derigenom, att det vore omöjligt för Regeringen att känna hvilka, sorn kunde blifva riksdagsmän; men om man kastar ögonen på catalogen öfver Ståndets ledamöter vid de tre sista riksdagarna, finner man i det liela samma namn, och jag skulle åtminstone till trefjerdedelar i förväg kunnat bestämma, af hvilka ledamöter R. o. Ad. vid denna riksdag skulle komma att bestå; detta hade alldeles icke varit svårt.
Är Den i5 April f. m.
Regeringen verkligen interesserad af att känna hvilka som skola komma till riksdagen, så gör Regeringen visserligen icke några nya bekantskaper, emedan vi litet hvar äro tjenstemän.
Det har blifvit sagdl, att om R. o. Ad. skulle välja sina representanter, skulle valen hufvudsakligen falla på innehafvare af förtroendesyslor och högt uppsatta embetsmän.
Detta bevisar, att den, som gjort anmärkningen, ej tagit kännedom om motionen.
Det är alldeles omöjligt att, då Ståndet fördelas i 4° delar och inom hvarje afdelning io riksdagsmän skola väljas, det är omöjligt, säger jag, att Ståndet i sådant fall skulle komma att bestå endast af högre embetsmän.
Man har vidare sagt, att meningen med min motion vore att tillerkänna representationsfördelen åt endast några få adelsmän.
Enligt min motion skulle dock R. o. Ad. välja 4oo riksdagsmän.
I närvarande ögonblick saknar hela den s. k. landtadeln eller åtminstone de liesta adelsmän, som äro bosatta på landet, tillfälle att deltaga i lagstiftningen; de skulle åtminstone få den ersättning, i fall val blefve införda, att kunna välja representanter, om de också icke sjelfva blefvo valda.
Hela denna fråga utgör en strid emellan Landtadeln och Stockholms Adel, och om alla de i5oo adelsmän, som finnas inom Riket, komme tillhopa och finge votera på detta rum, skulle jag väl vilja se, om Stockholms tjenstemän skulle blifva de rådande.
Man säger, att en genomgripande förändring i representationen vore nödvändig, men att en partiel förändring skulle mer skada än gagna.
Jag,hemställer till hvar och en att bedöma möjligheten att kunna verkställa en genomgripande förändring, såvida den icke sker successivt.
Det är naturligt, att ju mera vi nalkas det rätta, ju lättare skola vi hafva att hinna fullkomligheten.
Det är således högst sannolikt, att ju mindre ändamålsenlig representationen är, desto mindre kan man hoppas, att den skall snart reorganiseras.
Utan successiva förän dringar kan en genomgripande ändring endast vinnas genom en revolution, och jag har icke hört någon önska en sådan.
Cronhjelm har åberopat den dyrbara, från förfädren ärfda rättigheten att här tala för det allmänna bästa; men den, som sätter så högt värde på denna rätt, borde komma ihåg, huru mycket större värde och vigt rikdägsmannens tal äger, då han uppträder såsom vald till följd af sina eommiltenters förtroende.
Han talar då ett annat språk och höres med andra oron.
Cronhjelm har väckt motion, att R. o. Ad. måtte inbjuda BondeSt. att förena sig med R. o. Ad. i antagande af Constit Utsk:s förslag att införa R. o.
Ad:s representationssätt i grundlagen.
Jag har dervid intet att anmäla, än det förbehåll att få begagna min grundlagsenliga rätt att låta, min särskilda tanka åtfölja en sådan inbjudning.
De»i is April f. m. Frih. Boje, Ludv.:
Den värde motionären har, såsom mig synes, beklagat sig deröfver, att den talare, som gjort anmärkningar deremot, ej beledsagat dem med tillräckliga skäl.
Mig synes likväl, att de voro goda; men må hända gick deras vigt förlorad genom vidlyftigheten, och om kortheten är, hvad motionären fordrar, skall jag vara så kort som möjligt.
Jag utgår dock från det begrepp, att motionen är bristfällig i högsta måtto till sin princip och omöjlig i sin verkställighet.
Det är ej R. o. Ad:s rätt allena, det är fäderneslandets rätt, som är i fråga.
Fäderneslandets rätt gäller det, att Rikets första
Stånd må blifva hädanefter så sjelfständigt som hittills.
Sjelfständigt är det i följd af sjelfva institutionerna , hvilka bestämma, att dess representanter ej må väljas, på det att ingen må kunna uteslutas.
Förmågan att utesluta hvem man behagar, äfvensom att utverka de val, man helst önskade, skulle snart vinnas.
Jag gillar ej, men jag anser nödvändigt, att hvarje ministere, dåden tror sitt system vara nyttigt för fäderneslandet, skall göra allt för att vidhålla det; och jag anser det vara en skyldighet för ministeren, då den öfvertygad om riktigheten af sina principer och sitt handlingssätt, att qvarhålla sig i sin ställning.
Det blir således nödigt för ministeren att verka på valen, och det blir då la haute police, som skulle bestämma hvilka som skola väljas, och följden blefve snart den, att innan andra riksdagen ingen sjelfständig adelsman ville infinna sig vid valen, för att öfverrösta®.
Hvad åter verkställigheten beträffar, Iemnar jag till hvar och en, med sundt förnuft begåfvad, menniska att bedöma, huru det skall gå till att indela Adelns medlemmar i 4° afdelningar och låta dessa sinsemellan välja hvardera 10 riksdagsmän.
Hvar bo väl alla dessa adelsmän, och huru skola de samlas, då några af dem bo i Umeå och andra i Malmö län?
Om man också ville indela dem länsvis, kunde intet hindra dem att göra undanflyttningar, och huru skulle valförrättningarna sedermera verkställas?
Jag tillstyrker afslag å denna motion och anhåller, att då Gr.
Cronhjelms mation blir ingifven, den må läggas på bordet; och förbehåller jag mig att få understödja den.
Jag hade äfven ämnat yttra några ord för afslag å motionen; men som motionären nu är bortgången, vill jag endast i största korthet anhålla, att Ridd.Utsk. . måtte fästa någon uppmärksamhet på de stadgandcn : adliga privilegierna , Reg:sFormen och Riksd.Ord:n, sorn röra förevarande ämne, i följd hvaraf jag tror motionen vara bestämdt stridande mot grundlagens anda, om också icke mot dess bokstaf. ijaJ års privilegier innehålla nemi., enligt pag' 5i i 36 häftet af R. ö. Adis protoc. vid förra riksdagen: ”Utaf "R. o. Atf. infinner sig en af hvar ätt, som familjens säte .
"och stämma hafva skall.
Kan ej någon af familjen 'sig infinna, håfve frihet att välja af annan familj fiillmägtig, Den i5 April f. m. i^3 ”sorn sjelf ej stämma för sin familia förer.” 114 §.
Reg.F. försäkrar
Ståndet om tillgodonjutande af dessa privilegier och 79 §.
RiksdOrdn. säger: ”Ingen af R. o. Ad., som enligt ”Ridd.Ordn. till säte och stämma berättigad är, ej heller nå”gon lagligen kallad eller vald riksdagsman för annat
Stånd ”må kunna af hvad anledning som helst förmenas att riksdagen bevista.”
Af allt detta vågar jag draga den slutsats, att ett sådant stadgande, som Hr Cederschjöld vid förra riksdagen föreslog, icke år 1809 kom in i Riksd.Ordn. derföre, att ingen menniska anade, att det kunde behöfvas.
Då Hr Bråkenhjelm nu under tvenne riksdagar visat, att det kan vara af nöden, utber jag mig att få instämma i Gr.
Cronhjelms motion om en inbjudning till Bonde.St., som gjort, hvad som står i dess förmåga för att hindra införandet af det stadgande, Hr Cederschjöld föreslagit.
Motionären har, såsom den siste talaren anmärkt, redan bortgått; men då han, innan han bortgick, förklarat, att han ej fäste synnerligt afseende på att besvara anmärkningarna, emedan han i Ridd.Utsk. finge tillfälle upptaga dem till vederläggning, vill jag dock till svar å hvad han här yttrat nämna några ord, som af honom skriftligen kunna besvaras i Utsk. 1 afseende på den ömsesidiga bredden af våra anföranden vill jag ej göra någon jemnförelse.
Jag beklagar, om motionären ej skulle äga några minnen från sina förfäder; mina minnen äro mig kära, och jag tror, att sådant kan stå tillsammans med en sann känsla för fäderneslandet.
Han har åberopat frihetstiden, en citation, som alltid, åtminstone hos mig, förorsakar motvilja.
Så hörde jag äfven för någon tid sedan under en discussion, som ej har sammanhang med denna, en talare åberopa de stupstockar, som under frihetstiden blifvit uppresta afR. o. Ad., och min känsla sårades djupt deraf.
Nu har man genom citerandet af frihetstiden äfven velat bevisa nödvändigheten af förändring i R. o. Ad:s representation.
Man har sagt, att •J:delar af R. o. Ad. äro desamma, som med förra riksdagen, och att Regeringen icke har några nya bekantskaper att göra.
Jag tror likväl, att R. o. Ad. nu till stor del består af ledamöter, som icke öfvervarit förra riksdagen, och att blotta omöjligheten för Regeringen att pä förhand kunna beräkna, hvilka representanter skola infinna sig, alltid skall vara af god verkan för vår sjelfständighet.
Motionären har tviflat pä, att i fall en sådan förändring, som han föreslagit, ägde rum, de i Stockholm stationerade underordnade tjenstemän skulle få tillträde på Riddarhuset.
Han har derigenom anfört det enda skäl, som jag kan anse tala för förslaget.
Vi hade nemi. af denna goda verkan kunnat slippa denna och dylika motioner.
Han har jemväl sagt, att vårt kall vore så mycket dyrbarare, sedan vi blifvit valda.
Detta vore sannt, om här vore fråga om val af Svenska folket; men de val, motionären föreslagit, skulle, om de möjligen uttryckte något, D r 11 15 April f. m. likväl uttrycka ganska litet.
Jag kan ej fatta, huru jag, efter att genom möjligen 9 eller 10 familjers, ja, kanske blott 2 röster hafva vunnit inträde på detta rum, skulle kunna anse min pligt dyrbarare eller i minsta mån ändra ord och talesätt, hvilket motionären ansett böra blifva en följd deraf.
Jag tror, att den opinion, som komme att uttryckas, ej vore folkets och ej heller It. o. Ad:s.
Förslaget strider emot den själfständighetsprincip, som är nedlagd i vårt närvar. representationssätt!, och skulle ej medföra någon nytta för den allmänna representationsförändring, motionären tyckes önska.
Skall förändring äga rum, så förmodar jag, att den ej skall ske på det sätt, att representanterna skola qvarsitta på fyra kamrar, utan att den blir så genomgripande, att all förmögenhet och bildning, som också är förmögenhet, blir representerad.
Jag skall genom ett exempel, hemtadt från vår matrikel, upplysa, huru omöjligt det blefve att göra den fördelning af ätter, som nu föreslås.
Leyonstedt t. ex. finnes i England, om han finnes i lifvet, och på samma sätt finnas en mängd familjer, som ej äro bosatta i fäderneslandet, eller hvilkas vistelseort åtminstone är obekant.
Den föreslagna fördelningen blefve således omöjlig ; men jag fäster mig mindre vid verkställigheten af förslaget, som genom antagande af dervid oundgängliga förändringar skulle kunna jemnkas, än vid det oriktiga i sjelfva principen , emedan den bestämdt komme att betaga Ståndet dess redan kanske nog ringa sjelfständighet.
Jag vill ej åberopa flera skäl, emedan jag en gång förut åberopat dem.
Jag har i ett föregående plenum citerat riksdagarna 1786 och 178g, och kunde jemväl nämna flera andra, som bevisa, att Ståndet, då det varit talrikast, fattat de sjelfständigaste beslut, hvilket väl ej kunnat härröra af hasarden.
Nu vill man borttaga talrikheten derföre, att Ståndet under några riksdagar varit fåtaligt; men jag tror, att man för den goda sakens skull ej bör betaga Ståndet möjligheten att i större antal komma tillsammans, och afstyrker således denna motion på det allra högsta.
Jag är en bland dem, som anse representation af R. o. Ad. efter val vara olämplig.
Jag har flera gånger yttrat det och vill ej för närvarande ingå i någon öfverläggning derom.
Men den siste värde talaren har här omnämnt ett uttryck, sora han förmodligen velat tillegna mig och dervid citerat oriktigt.
Han har sagt, att det sårat hans känsla att hafva icke längesedan hört nämnas, det R. o. Ad. under frihetstiden upprest stupstockar.
Något sådant har ej undfallit mig.
Jag har blott sagt, att Ständerna, då de voro enväldiga, missbrukat sin magt, på samma sätt som enväldiga Konungar.
Då historien intygar, att de ätter, hvilkas medlemmar folio för bödelsyxan under Ständernas envälde, icke undergått sådan misshandling sedan Christian Tyrans tid, så är jemn - Den i5 April f. m. förelsen klar; och ingen bör stötas af påminnelsen om ovedersägliga facta.
Deremot såras min känsla med skal af Gr. Cronhjelms yttrande, att R. o. Ad:s sjelfständighet består i dess talrikhet.
Det är en beskyllning, som ar oförtjent, obevist och förolämpande.
Jag har sett sjelfständigheten lika väl uttalad, då Ståndets bänkar varit glest, som då de varit tätt besatta.
I fall man amer sjelfständigheten bestå deruti att motstå Regeringens önskningar, får jag erinra om ett tillfälle vid en af de sednare riksdagarna, då R. o. Ad:s ledamöter voro så fä, att jag vill minnas, det pluraliteten utgjordes af omkring i3 och minoriteten af 5 eller 6 röster vid en votering, som utföll emot hvad man ansåg Regeringen åstunda.
För närvarande torde mindre sjelfständighet behöfvas till att bestrida, hvad Regeringen önskar, än att upprätthålla sin mening mot andra magter, som söka med smädelsens medel kufva representantens öfvertygelse.
Jag afstyrker den ifrågavarande motionen på den grund, att intet ändamål synes dermed vara åsyftadt; åtminstone har något sådant ej blifvit tillkännagifvet.
Hvar och en motionär plägar åtminstone utveckla bristerna i de stadganden, han vill hafva ändrade , och fördelen af sitt förslags antagande; men intetdera inträffar här.
Man har ofta, i strid med den mening Gr.
Cronhjelm uttalat, sagt, alt R. o. Ad:s mångtalighet borde föranleda till förändring i dess representationssätt.
Sådant synes motionären icke hafva,åsyftat, då han föreslår4oo representanter för R. o.
Ad., hvilket antal tyckes vara ganska artigt.
Motionären har sagt, att den förevarande frågan anginge en strid emellan Landtadeln och Stockholms Adel.