Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pen 5 hannar ii. * 1? gtt bröd, i öfrigt nog knappt för hustru ogh pfta en talrik.
Famjlle.
På dessa skäl, och då Uniforms Guld- och Silfyer-prydnader visserligen kunna anses som det giöista öfverflöd , och sådant af vår v»sa Regering påyrkas till indragning, så är mia vördsamma tanka , att Häglof!
Ridderskapet Och Adeln , j förening med de öfrige Riksstånden, med hvilka jag ödmjukast ber detta Memorial måtte communiceras, genom eri Deputation hos Kgl. Majit och Hans Kgl.
Höghet KronPrinsen i underdånighet utbad sig, att om ej förr, enär denna Herrar Officerares m. fl. Uniformer kunna anses utnötta, de då mätte erhålla Uniformer mera enliga med deras och Randetg tillgångar, således utan allt Guld och Silfver, hvilken kostnad i alla fall ej kan utgå annorledes än igenom öfrige Medborgares betungande Jag är fullt och fast i den öfvertygelsen, att om dessa för Arméens Herrar Officerare med flera så tryckande utgifter, igenom det föreslagnas afskaftände, försvinna, den derigenom dem tillskyndade behållningen vida pkalj öfverstiga den Lönetijlökning dem skäligen skulle kunna tilläggas. 3:0 De Jedsamheter, som nästan vållats hvar pch en Resande, hvilka antingen haft Sällskap eller Betjent, och endast varit i behof afen Häst, gedan Kongl. Majrts Nådiga Förordning, angående Krono , Kungs- och Gästgifvarskjuts, af ien 38 Junii 1809 utkom; äro i så daglig påt 218 Den 5 Jannarii. minnelse, att de ej för, åtminstone någon Resande, behöfva erindras. 6:te Puncten af nämnde Kongl. Förord^ ning bjuder:
Efter en Häst må icke åka mer an en Person jemte den skjutsande:
Häraf följer, att den som medhar Betjent, måste för dess fortkomst taga serskildt skjuts, ehuru den Resande är Jberåttigad, enligt 20 §. i Kongl. Aiajtts Nådiga Förordning af den 11 December 1766, att få medföra en tyngd af 20 Lispund eller ett Skeppund.
När nu, som ofta händer, att Skjutsande ej medfölja den Resande, utan anmodar och låter annan Skjutsande hemtaga siri Häst, saar den Resande först satt i nödvändighet, att, emot sin vilja , ofta sjelf köra ett kreatur, hvars alla odygder man knappast kan upprepa, om den har sådana; för det andra måste den Resande, vid alla igenstängda grindar, stiga ur, låta upp , igenomköra och låta igen grinden , som allt ej är det bästa eller så lätt låter sig göra, i synnerhet om Hästen är skygg, hellst man alltid vid dessa tillfällen måste gå ifrån ett sådant kreatur detta hinder, och vid många andra tillfällen’, som under en resa kunna förefalla och äro mer än ledsamma för den, hvars resa måste fortsättas nattetid , eller när och sedan det blifvit mörkt, hvilket kan in. träffa igenom flera oförsedda dröjsmål, såsom att få vänta på Häst, med mera.
Min vördsamma tanka är derföre den, att hos Kongl. Maj:t underdånigst skulle begå - Deu 5 Januarii. 219 ras, att ofvannämnde Förordning dertill skulle andras; att enär någon Resande vill medhafva Betjent, skall sådant vara tillåtit, att jemte sig den samma, efter en Häst, medföra, emot det, att den Resande erlade de i 7;de pune* ten af förstnämde Nådiga Förordning utsatte 6 sk.
Banco milen för den Skjutsande, som derigenom nödgas gå till Hästens afhämtning; heilst jag icke kan finna, att ju icke en sådan ersättning, så i ena, som andra fallet, bör kunna äga rum, i synnerhet som ej allena de omnämnda ledsamheterne derigenom förekomjnas utan én rättvisa verkeligen sådant fordrar; Att åter igen en sådan Resande, som ej har Betjent eiler Uppassare, har nödigt af en Skjutsande med sig, faller af sig sjelft, om annars alla beskrifna ledsamheter skola undvikas, och bör ej kunna vägras, om han sådant fordrar.
Att detta Memorial med de öfrige Respe. ctive
Stånden måtte bli communiceradt samt derefter till vederbörlig åtgärd befordradt, får jag ödmjukast begära.
~ , Herr Gyllenram, Carl Anton, hade inlemnät ett Memorial, så lydande; I en tid då Svenska Riksmöten utmärka sig genom omtanka och deraf härrörande uppmuntran förLandtbruket och alla serskildtaNäringar, tvekar jag icke, att våga fästa Höglofl.
Ridder* Den 5 Jannariu I isk^pets och Adelns uppmärksamhet på ett ämpe, hittills mig icke veterligen framstäidt.
Genom Riksens Ständers Beslut och Konungens outtröttéliga verksamhet, har Löntagaren, sedan *8r6 års början, sett sin Löneinkomst förbättrad till närmare enlighet med tidens fordringar- Likväl är det långt ifrån att
Lönerna kunna anses i lika förhållande med deras primitiva tillkomst.
Men detta är icke det hufvudämne, som jag vördsamt velat framställa.
Jag tror tvärtom, att den Ogifte Löntagaren skall med den tillökning han erhållit, jemte förenad hushållsaktig omtanka, nu mera kunna gå sin framtid någorlunda lugn till mötes, Bör likväl icke, i ett s| folkfattig!
Land, sorn yårt, ett af våra ange. lägnaste föremål blifva, att bidraga till Population genom uppmuntran för Giftermål och deras helgd?
Och huru skulle den talrika Classen af ogifte Embetsman, utan egen eller tillbringad förmögenhet, kunna i denna tid våga ett sådant steg?
Den redan Gifte, försedd, genom Försynens skickelse, mpd många Barn, men utan utvägar, att gifva dem en värdig uppfostran till Statens tjenst (helst hans knappa tillgångar åtgå till lifvets nödvändigaste bebofver), nödgas då öfverlemna dessa förhoppningsfulla Statens Telningar till Slumpens Uppfostran , hvilken ofta nog grymt utplånar det goda anlag de kunnat äga, och bildar dem till oduglingar, om icke, hvad värre är, till brpttsiingar.
Den § annar lu Icke något
Stånd är för denna olycka me. ra utsatt, än detta vördnadsvärda Stånd.
Då Bonden kan anse för en rikedom att äga många Barn, Prestmannen Utan svårighet kan dana sina Söner till sitt Stånd, Borgaren uppfostra dem tiri sin Handel eller sitt Handtverk, möter deremot Adelsmannen de största hinder* vid allt detta:
Icke kunna
Vi sätta våra Barn till Handtverkaren, icke hos Bonden att arbe: ta, och icke Utan stora vidrigheter inbringa deni 1 Handeln, hvartill dessutsm fordras Förlager.
De Obemedlade Embetsmännen ibland oss äga således dert encia utvägen, att dana dem till Tjenstemän, och för att blifva duglige sådarte , fordras en vårdad uppfostran, hvilken åter icke kan åstadkommas med de inskränkta tillgångar
Embetsmännen uti blotta lönen äger.
Nödvändigheten för dert fattige ätt emot sirt vilja afhålla sig ifrån sin Hustru , torde Icke sällan verka kallsinnighet och missämja
Uti den enda tröstande krets han äger, och kanske Ofta nog skingra de små tillgångarne till ändamål, som äro främmande för den husliga trefnaden.
Barnens uppfostran kan icke vinna vid kallsinnighet mellan Föräldrarne, och sjelfva Osedligheten kan härigenom ytterligare fä* Sta dess nog förut djupa rot.
Jag vågar derföre Vördsamt föreslå, det Staten skulle åtaga sig, att bidraga till fattiga Embetsmäns Barns uppfostran , så vida „ att den som ägde 8 lefvande Äkta
Bara af 222 Den 5 Januaril. bägge Konen, skulle vid det 9:des födelse erhålla en Pension af Staten för alla dem som voro Söner, af minst 50 R:dr, högst foo R dr för hvardera, med grader deremellan3 och att för den som ägde 6 Söner, skulle vid den 7:des födelse, om också denne blef en Son, en lika förmån erhållas, dock så , att denna Pension endast fortfor till dess hvardera Ynglingen fyllt 16 år.
Här vore endast fråga om Civile och Militaire Tjenstemäns barn af alla Stånd, och det torde blifva nog sällsynt i Landet att fin-: na en sådan fruktsamhet i Ägtenskap , hvilken i öfrigt visserligen för Staten vöre en förmån, Staten skulle härvid onekeligen vinna mer än Föräldrarnt, men äfven för dessa, hvilken ljuf tillfredsställelse vore det icke, att genom en sådan Statens, väigernitrgjse sig i stånd , att åt Fäderneslandets tjenst kunna få öfverlemna dygdige, väl upp ostrade Medborgare.
Och det kan icke vara Staten likgiltigt, om, genom ett sådant biträde , den uti kommande generationer ägde att vänta flere duglige ämnen till dess tjenst än hittills, genom töräldrarnes knappa villkor, kunnat danas.
Huru värdigt vår tids upplysning, huru värdigt Rikets Ständers kloka öfversigt , huru värdigt vår Regerings oändliga välvilja, vore icke ett sådant förordnande.
Fonden härtill torde kunna utgå af Statens besparingar, Confollen handha ivas af Församlingarnes Kyrkoherdar i Stad eller på Landet, hvilka bäst kunde vitsorda hvarje Famil - Den 5 Q?cmiiarii.
223 les mer eller mindre behof till större eller mindre grad af de föreslagne Pensioner.
Om jag är nog lycklig att uti denna korta uppsats hafva väckt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på-ett ämne, det jag anser vara af mycken vigt, utbeder jag vördsamt, att detta mitt Memorial får remitteras till Allmänna Besvärs- och Oeconomiet samt StatsUtskottet.
Herr Adlerbeth, Jacob, uppläste följandet Vördsamt Memorial.
Hvarje Folk , som icke är känslolöst för Äran och Fäderneslandet, måste inse värdet af en sann kunskap om de tider , då Förfäders mannamod lade grund till detta Folks sjelfständighet.
För Svenskarre äro källorna till en sådan kunskap icke otillgängliga.
De skönaste minnen af de gamla Skandinavernes Gudalära, Krigsbragder, Lagar och Sånger hafva trottsat förgängelsen.
De äro upptecknade på det språk, som fordom gemensamt för hela den Skandinaviska Norden, ännu i våra dagar, på Islands aflägsna stränder, bevarar sin ursprungeliga renhet.
Bibliotheket i Stockholm innehåller en rik samling af sådana Isländska 224 O en 5 $ amiant. och FornSvenska Handskrifter, vigtig fo'“ hvafjg
Svensk* som vill rätt lara känna sina förfäder*'
Meri dessa Skrifter äro nästan att anse såsöm tör^ lorade för Verlderi, så länge de icke blifvit sörgfälligt granskade
Och från grundspråket öfversätter
Eri sådan öfversättning bor utföras af eri infödd Isläridare, hvars triedfödda osvikliga kännedom af det språk, hvarpå de äro författade^ ensamt kari gifva Säkerhet om fram g angeri af detta företag* Hvar och eri arman skall fåfängt våga försöket j äfven med den öuttrötfe1 igaste flit Och den varmaste önskan att gagna,- skall harl snarare främja Villfarelse, äb upplysning, då dé sällsamma Ördsrällnitigar
Och förkortningar, hvilka utmärka ifrågavarande skrifter, framlägga nästan ööfveiVittrieliga hinder för möjligheten att fullständigt utleda dträs innehåll* få deSsä grunder Vågar jag föreslå, afÉ Riksens nu församlade Ständer måtte bes änunä ett årligt Arfvode af omkring 3000 R:df B co åt en lärd Isläridare, hvars skyldighet skulle blifva, att granska och öfvermätta de på Köngl. Bibliotheket i Stockholm förvarade Island kä Och FornSvenska Handskrifter, Och ätt Vagle, da Sveriges yngre Vettensk^psldkare till en Säker kännedom om defaS förläders tungomål.
En upplysning, som jag härvid bör tillägga, är att en bland Islands gruridiiga<-te Språkkännare redan tillkännagifva sitt besiu^, att, så vida han blefve försäkrad om rödig utkomst^ öfvergifva sitt Fädernesland, för att i Sv ef b gest
Den 5 hannar ii. 225 ges Hufvudstad agna sig åt ofvannämnde vigtiga Sysselsättning.'
Det är en nu mera allmänt erkänd sanning, att de Nordiska Folkslagens bildning ägt en stor inflytelse på hela vår Veridsdels.
Islands och Seandinaviens Urkunder hafva derföre länge varit föremål för de sorgfälbgaste undersökningar.
Redan under många Mansåldrar hafva Danmarks Lärde, vägledde af infödde Isländare, täflat om äran art samla och sprida kunskaper om den Nordiska Fornåldrens Häfder och Vitterhet.
Framgången af deras arbeten hafva varit förvånande.
Forskningar af denna art hafva innomTyskland blifvit främjade genom den lärde Gräters mångåriga verksamhet, och en Schlesisk Högskola ^Breslau) äger en särskild Lärare för den Nordiska Språkkunskapen.
Huru högt man innom Sverige skattat dessa Minnesmärken af vår Forntid, lika vigtig för Häfdetecknaren, Språkforskaren och Lagkänriaren, bevisas af de på vårt Kongl. Bibliothek förvarade Isländska Skrifternas samlande, för hvilket ändamålSvenska Fornforskare, under loppet af I7:de århundradet, blefvo afsände till Island.
Några bland dessa Skrifter äro redan för lång tid tillbaka genom trycket utgifne, och hafva med begärlighet blifvit eftersökte af vettgerige Främlingar.
Då i en senare tid von Dalin beskref sitt Bäderneslands öden, blef han, vid sitt Arbetes utgifvande, med ädel frikostighet understödd af Svea Rikes Ständer.
Må vi derföre blott Ridd. 0. Ad.
Prat, II. B. 29» 30.
Den 5 anuctrii. fullborda hvad Svenskarne radan under förflutne århundraden begynt!
Må vi icke längre förtiga , hvad sanningen oss förkunnat, om våra frejdade Förfäder!
Må ljuset öfver Nordens fornhäfder utgå från Sverige, den Nordiska bildningens urgamla Stamhåll.
Att härtill medverka synes mig vara Svea Rikes Ständer värdigt.
Jag vågar hoppas att Svenska Folkets Ombud skola med tillfredsställelse öppna vägen till ett kunskapsförråd, hvars skärskådande, då det upprätthåller Sveriges Vettenskapliga anseende, då det lemnar de säkraste vittnesbörd om Fädernesland"
Is tillstånd under framfarna tider, och erbjuder hvarje Svensk Medborgare de starkaste väckelser att genom stora och ädla bedrifter följa sina Förfäders efterdömen, ostridigt komma att medföra ett gagn, vida öfverstigande den uppoffring, som måste utgöra ett villkor för verkställigheten af mitt förslag.
Då jag nu inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln fritt yttrat mina tankar öfver ett vigtigt ämne för allmän uppmärksamhet, hyser jag den säkra öfvertygelse, att hvad jag anfört icke skall ogillas af ett RiksStånd, som alltid nitälskat för äran och sanningen, och aldrig saknat Medlemmar, hvilka genom egna forskningar och frikostiga understöd lifvat minnet af vår Forntid.
Slutligen anhåller jag att frågan era sättet att utse de för ofvannämnde ändamål nödiga Dm 5 'annani. 227.
Medel måtte blifva öfverletnnad till Höglofl.
StatsUtskottets upplysta pröfning.
Lades på Bordet* Herr Adler brandt, Thure, hade inlenmat föl* jande, som upplästes:
CancellieRådet Niclas af Wetterstedt och jag äro i den sällsamma belägenheten att vara föranlåtnr, hos Rikets Högloflige
Ständer söka medlet till afgörandet af en ganska enkel och klar Ersäuningsfråga, hvaraf ena hälften öfver 125 år, dels berott på Domarens pröfning och dels pä verkställighet af Kongl. Maj:ts Höga Beslut.
Vi klaga icke på någön Auctoritet för detta långa dröjsmål, och den öfvergångna våldsamma behandlingen
Der skäl härtill skulle förefinnas, har ansvaret upphört, genom de felaktiga Personernas död:
Och de, som befattningen med ärendet nu tillkommer, hafva lernnat oss all den handräckning vi kunnat begära, fastän i senare tider utkomna Författning»? hindra verkställigheten, Af bilagda Handlingar och detri* som till Kongl. Maj:t i underdånighet blifvit ingifna, inhämtas: att framlidne Hof- Rådet Gustaf Qveckfeldt, med åsidosättande af egen förmån $ 228 Den 5 annani. afstod redan 1692 , på Konung Carl Xf:s begäran och mot Nådigt löfte om fullt vederlag, Husqvarna Egendom och betydliga Strömfall till Kongl. Majit och Kronan, för att lemna den store Konungen önskadt tillfälle att anlägga'GevarsFactori och andra för Kronan nyttiga Verk.:
Att HofRådet, under sin lifstid, icke fick mottaga den lofvade ersättningen för sin patrionska uppoffring:
Att, ändtligen efter 75 års väntan , sådant tdldelades Sonen , Gmer;alLieutenanten och Riddaren, Eric Gustaf Qveckfeldt, pä det sättet, att honom, genom Nådigt Bytesbref af den 12 December 1758 , tillerkändes Ammarp frdels och Ärenäs med Walekltfs Utjord, jtdels Hemman, samt Rötleds Israels KronoQvarn med 2 par Stenar, under Frälsemanna rätt och börd , jemte Nådig försäkran, att, om Hagan af dessa Lägenheter frän. geck Gener al Lieutenant en, eller dess rätts Innehafvare;, skulle Kongl Majit och Kronan hemula Bytet inom 6 veckors dag : Att KammarCollegium vid detta tillfälle glömde i Jordeboken afföra Rött. le Qvarn , som utgjorde den betydligaste ersättningen, hvarigenom det misstag 1759 blef begånget, att Mjölnaren Johan Larsson förunnades Skatteköp på samma Qvarn , som förut genom Bytet blifvit afstådd till General Qveckfeldt :
Att , på underdånig klagan öfver detta beslut, Kongl. Majrt, genom Nådig Resolution den 28 September 176.,, väl bibehållit Johan Larsson vid Besittningsrätten i men tillika i nåder stadgat, att KammarCollegium ålåg utse åt GeneralLieutenanten , en annan Kronan immediate förbehållen Lägenhet till fyllnad i Den 5 $annani.
229 vederlaget, med rättighet för GeneralLieutenanten, att intilldess sådant skett, behålla Räntan , sorn annars af Mjölnaren borde erläg. gas till Kongl- Maj:t och Kronan, så att
Besittningsrätten egenteligen endast förlorades; men den var ock af mycket värde, helst berörde Ränta, äfven förhöjd, ej utgör mer än 5 Tunnor, då Ägaren har dessutom i Arrende, jeni* te betydlig fri förmälning af Spannemäl, öfver 20 Tunnor:
Att GeneralLieutenantens
Son och Arfvinge, A;sessoren Sam.
Gust, Qveckfeldt, när Johan Larssons Efterkommande sålde denna Qvarn till Öfversten och Riddaren Gyllensvan, begärt, att densamma måtte antingen, innan laga Ståndstiden förflöt, af Kongl. Maj:t och Kronan återlösas och till honom såsom Frälse återställas, eller ock Bytet i allo upphäfvas: Att KammarCollegium , i stället för att bifalla första alternativet, hvarigenom Kongl. Maj:t och Kronan för godt köp sluppit FLmulsskyidigheten, genom Utslag den 20 Augusti 1783 afsiagit båda delarna, och tvärt emot ordalydelsen i Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution af 1763, ålagt Assessoren uppgifva det vederlag honom utan ansökan långt förut bort meddelas: och att Assessoren, missnöjd med denna sakens utgång, i rätter tid anfört underdåniga Besvär, som nu på 34 året hvila hos Kongl. Majit oafgjord».
Denna långsamma behandling af en billig och lätt afgjord fråga har vållat, att under den tid ändringssökand-en förgäfves väntat på slut, har Kronans disponibla Jord dels blifvit 230 Den 5 $annani. till Skatte löst, och dels förmonsrätten dertill Jordägaren förunnad; Äfvensom det händt att Röttle - Israels Qvarn, pä grund af flera laga kraft vundne åtgärder, kommit i tredje mans hand, så det nu mera tjenar till ingen ting, om Assessoren Qvackfeldt» rättvisa klagan af Kongl.'
Majit Nådigst pröivas eller icke.
Af detta anspråk har CancellieRådet af Wetterstedt och jag blifvit Innehafvare, i följd af Arf, Gåfva och Köp; äfvensom af de sista Kungsgårds - fordringar frän Tullgarns bytet, som derpå återstå, oliqviderade, utgörande tiilsammans ej mindre än 18 Riksdaler 13 Skilling lif Runstycke Specie Skatterätt med Jord in Natura , hvarföre vi , enligt bifogade Kongl, Maj:ts Nådiga Bref till KammarCollegium den 6 November 1772 , äro ovilkorligen berättigade till införsel i Kungsgård ; och om en sådan rättighet emot lag och billighet oss skulle betagas , blifva vi de ende som icke fått tillgodonjuta hvad förenämnde Nådiga Stadgande tillägger och flere Prejudicater gifva vid handen, hellst bland exempel det
Kungsgårdar blifvit använde till liqviderandet af Tullgarns, fordringar, kan nämnas, att Kammarherren Grefve Schwerin på detta sätt fått lösa Stegeborgs Södra Ladugård och Landshöfdingen och Riddaren Grefve Henning Gyllenborg, Remmarlöfs.
Utom att Stadgandet i 77 $, af Regerings.
Formen icke bör hafva retroactiv verkan , så föreskrifver det ej annat, än att Rikets Stan* Den 5 hannar ii. 231 ders Samtycke skall, i sådana frågor som vår, begäras.
Vi hafva derföre hos Kongl. Majit i underdånighet föreslagit sättet till ersättning, så väl för Qveckfeldtska Famillens pretention, som för våra Kungsgårds - fordringar , och anhållit, att detsamma måtte Nådigst bestämmas och Rikets Ständers bifall, genom Nådig Proposition, a4Fordras.
Ehuru vi icke tvifla , att Kongl.
Nådigst bifaller denna vår underdåniga Ansökan , såsom grundad på Lag och Rättvisa, samt Kongl. Maj:t och Kronan i annat fall, eller om vi tvingas vid vederbörliga
Domstolar utsöka vår rätt, ofelbart stad^ nar i en långt drygare Fenninge - ersättning , än det vi nu äskat i Jord, för att slippa genomlöpa Rikets Rättegångsverk och undgå dermed förenade kostnader, nödgas jag likväl, å egna och CancellieRådet af Wetterstedts vägnar, till bibehållande af vår talan , äfven Motionsvis anhålla hos Rikets Högloflige Ständer, att det bifall förenämnde 77 §. i RegeringsFormen påkallar, må oss förunnas, så att hinder icke må möta för Kongl. Maj:t eller Kongl. KammarCollegium, att pröfva våra anspråk och tillägga oss Vederlag i Kungsgård.
Och funnos vid detta Memorial i Afskrift bilagda följande Handlingar; l:o En till Kongl. Maj:t ställd underdånig Ansökning , hvaruti CancellieRådet Niclas af Wetterstedt och Assessoren Thure Adlerhrandt anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes låta afgå Nådig Proposition till RiketsHöglofl.
Ständer^ angå - 232 Den 5 cyanuarii. ende bestämmandet af sättet, huru dels Qveckfeldtska Familjens underdåniga Pretention på ersättning lör Skatterätten af Rötteleds Israels Qvarn och dels 18 Riksdaler 13 Skilling 11-’- Runstycke Specie Skatterätts-fordran från Tullgarns-godset, hvaraf CancellieRådet af Wetterstedt och Assessoren Adlerbrandt äro Innehafvare , må godtgöras.
I hvilket afseende bemälte CancellieRåd och Assessor i underdånighet föreslagit, att, emot afståendet afofvsnnäinnde anspråk och andra vanliga Skatterätts fordringar till nödigt belopp, dem måtte tillåtas , att få lösa till Skatte , antingen Kungsgården Wisingsborg, 5- Mantal, jemte KronoHemmanen Lilia Lönnemålen och Eskemålen, |:dels Mantal hvardera , med rättighet att för halfva Markegåhgs - priset begagna de till Kungsgårdens bruk anslagna Krono dagsverken af det på Wisingsö belägna Gods; eller ock Kungsgården Rådmansö 3 Mantal med derunder varande Torp och Lägenheter j emot vilkor, hvad Wisingsborg beträffade, att, jemlikt föreskriften i Kongl- Brefvet den 28 Januarii 1757, vid Skatteköpet fastades skyldighet inrätta StamSkäfferi af minst -too Spanska Får, med stadgande, dels att om ägaren 6 år uturaktlät hålla nämnde antal, han borde anses hafva gjort sig förlustig af Skatterätten och Egendomen, sorn då till Kongl. Majit och Kronan åter-fölle utan någon ersättning ; dels att en bestämd
Hemmansränta i ett för allt af etthundrade sådana
Får af olika, men till afvel passande ålder, årligen borde Kongl.
Majit och Kronan tillhandahållas utan all slags af:
Den 5 annani.
233 gift, för att i Landet kringspridas genom försäljning; med rättighet likväl för ägaren, att, i händelse han skuile af verkliga olyckor hemsökas , och derigenom uturståndsältas in natura fullgöra HemmansRäntan , i slikt fall få, efter Domarens pröfning , för ett eller annat år lösa förenämnde Ränta ; samt , hvad Rådmansö angeck , att, utom den vanliga HemmansRäntan , Ägaren äfven skulle förpligtas hålla Skafferi af 50 Spanska Får, i likstämmighet med föreskriften uti Högstberörde K:g 1.
Bref af år 1757; hvarjemte CancellieRådet af Wetterstedt och Assessoren Adlerbrandt i underdånighet hemställt, om intet första Stammen till Skafferiet borde af Kongl. Majrt och Kronan öfverlemnas af det från Bårse vid Liittich utaf Hans Kongl. Höghet
KronPrinsen hitförskaffade, och nu på Flyinge Kungsgård förlagda, Merinos Skafferi. 2:0 Kongl.
Maj:ts Nådiga BytesBref af den 12 Dec. 1758, hvarigenom då varande GeneralMajoren E. G.
Qveckfeldt samt dess Arfvingar, i stället för det till Kongl. Maj:t och Kronan afstådde Husqvarna Hemman och Qvarnar, tillägges Ammarp |:dels och Ärenäs |:dels Hemman , med en derunder lydande Utjord Wahleklef till 26 öre Silfvermynts Ränta, samt Rottleds Israels Kronoqvarn under Allödial-Frälse-frihet och Frälsemanna tjenst till everdelig ägo. jemte Nådig försäkran, att om någon af dessa Lägenheter frångeck GeneralMajoreo
Qveckfeldt, dess Arfvingar eller rätts Innehafvare, skulle de af Kongl. Maj:t och Kronan hafva 234 Den 5 z?annar ii, att undfå så godt vederlag igen på någon annan ort, etter sex veckors dag. 3:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till KammarCollegium af den 28 Sept. 1763, hvarigenom, ai anförde skäl, Mjölnaren Johan Larsson blifvit förklarad berättigad, att dess år 1757 å Röttle Qvarn undfågne -Skattebref behålla och tillgodo njuta; dock skulle GeneralLieutenant
Qveckfeldt uppbära
Räntan af samma Qvarn a hvilken annars till Kronan af Mjölnaren borde erläggas, och det intill dess KammarCollegium någon annan Kronan immediate förbehållen Egendom till fyllnad i Vederlaget för honom utsett. 4:0 Kongl.