Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deri xo Februarii, sk.; och synes denna begärta qvittning så mycket billigare och rättvisare, som Rikets Högloflige Ständer vid anslåendet af 75,000 R:dr Banco för Ry ds-Schaktets sänkande, lämnade
Intressenterne öppet att antaga berörde anslag med de dervid örenade vilkor, eller att behålla förenämnde premiemedel; och återigen, derest Intressenterne antagit detta sednare alternativ, hade icke, allenast de i och för Ryds Schaktets sänkande under åren 1819 och 1820 på stället använde 0^070 Tunnor kohl, kunnat försäljas, utan äfven de för denna sänkning begagnade arbetar® användas till kölbrytning i gamla Grufvorna, hvarigenom en ännu större mängd kohl upptagits till försäljning, så att premiemedlen säkert under ofvanberörde 4 år uppgått emellan 50 a 60,000 R dr De byggnader, som nödvändigt måste uppföras till Smedjor och Boningsrum äro för närvarande långt ifrån hvad de kostade. 2:0.
Att Rikets Högloflige Ständer täcktes. hädanefter som hitintills tillägga GrufvoBolaget premium af 6 sk. per Tunna för de kohl som afyttras i likhet med det vid 18*5 års Riksdag fattade beslut. 3:0.
Ständer ville, då icke premiesumman uppgår till den högst beräknade eller 15,000 R:dr, anslå en årlig Summa af 3000 R dr till borrningsförsök i trakten hvilket för Verkets bestånd och framtida utvidgande är af högsta vigt och som o - Den 10 Februarii, 331 undvikligt anmärkt sl väl af Herrar Commiterades år 18j8, sorn ock sedermera af Herrar Broling och af Uhr 1820.
Med dessa tillslagne förmåner anser Bolaget sig i stånd för framtiden drifva verket, så att Riket lika som nu kan med kohl tillräckeligen förses; och hoppas att under tiden medelst utvidgning af Actieägare vinna ökade tillgångar att fullborda sänkningen vid Ryd och komma i den länge eftersträfvade önskade belägenhet, att genom arbetets bedrifvande på en större Scala kunna vinna ersättning för mångårig möda och kostnad.
Skulle åter i brist af medel Intressenterne nödgas nedlägga arbetet, skall ej endast förlusten af Stenkolik men äfven alla dervarande arbetares olycka och återfallet af de nu varande rike och odlade fällt, till hvad de varit förut ofruktbare kärr och hedar, blifva en lika snar som oundvikelig följd.
N.-o g.
Herr von Strokirch, yohan Herman :
Till vinnande af en säkrare och efter Tidem anda mera lämpad lagskipning, är väl en ny Lagbok under beredning och skulle det så; ledes kunna synas vara en umbirlig handläggning, att partielt föreslå förändningar uti vår ännu gällande
Lag; men dä förstnämnde vidlyftiga och grannlaga arbete trolige ej kan inom kortare tid bringas till fullkomlig-:
223 Den lo Fébruäriii het och efterlefnad, Så skulle det,' efter min tanka, medföra mycken nyttaom, under tiden undamödjas de anledningar, hvilka lagen nit gifver till onödigt uppehåll och mera omgång, än nödvändigheten synes påkalla, och deri* bland räknar jag:
Det betydliga antal af mindre vigtiga mål, som 25 Cap. 5 §.
RättegångsBalken upp-t täger och hvilka öfverflödigt underställas Hofoch ÖfverRätters pröfning, såsom i synnerhet* 1:0.
Fångspillningi enär deri ej är af svåfare egenskap, sorn utmärker fånges värjande eller uppsätelig befordran på flygten, då svåt! färe bestraffning kail komma att följa. 2iO. tfuftjufnader: ehuru desse förbrytares bestraffning ej öfverstiger den högsta kroppsplikt, som vanlige* med och utan inbrott, begångne tjufnader i allmänhet åtföljer.
Då nu meta så beskaffade förbrytelser i märkelig mån ökats, hvarigenom göromåleri tilltagit ej mindre för UnderDomarhe, genom ransakningarnes utskrifvande och försändande till ÖfverRätterne, än för desse att till ransakningarnes granskning använda en tid, som ökade Rättegångar och undersökningsprotocoller i brottmål af gröfre beskaffenhet synes 0- delad behöfva, så anser jag denna af lagen bestämda underställningspligt så myrket häldre böra försvinna, sorn Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Brefvet den 25 Den io FebrUarii. 22$ Januarii iS15 redan uteslutit flera brottmål från underställ ni ngsegenskapen.
Såsom ytterligare stöd för denna min vördsamma hemställan anser jag mig böra jemväl tillägga, att sådane sakfäld#, hvilka kunna finna sig belåtne med det af UnderRätten dem ådömde straff, få direcfe vidkännas en tillökning, oberäknad af Lagstiftaren, att de oftast inemot 3-‘ne månader måste inneslutas uti fängelse under afbidan på Ö!verRättens beslut, Och emedlertid beredas de tillfälle att sällskapa med andra förbrytare, hvilka under en längre fortvanrb ing pä lasters bana hunnit förvärfva ökade insigter till meddelande
Och uppmuntran för yngre Stahbiöder af en fortsatt efterföljd.
Jag ofverl- mnar dessa mina vördsamma anmärkningar till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande, sedan Riksens Höglofl.
Lagutskott deraf erhållit del och med sitt utlåtande inkommit.
Nto y.
Herr von Strokick, Johan Herman:
Det förslå anspråk pa all Lagstiftning måste nödvändigt blifva gällande nemligen: att älla föreskrifter äro inom den lydandes förmåga att kunna dem uppfylla.
Huruvida denna grund blifvit iagttagen 2-34 Den lo Februarii, Uti 5 Cap. 2 §. 6 Cap. 6 §. 7 Cap. 3 §.
RättegångsBalken, jemförde med allmän praxis och Kongl. Förklaringen den 28 Februarii 1777, som ålägga Rådmän och Kämnärer att deltaga uti ansvaret för försummelse af Domböckers och Lagfarts med de flere Protocoilers och Ransakningars insändande till ÖfverRätterne, synes något tvifvelaktigt och torde hända ljusligen obilligt, sedan anledning till den tydning som velat hämtas af 32 Cap. 3 §.
RättegängsBalken helt och hållit försvunnit genom Kongl. Förordningen angående ändring uti al 1— männna Lagens stadgande i åtskillige rum af den 20 Januarii 1779.
Då jag undantager ifrågavarande Rätters Ledamöter uti Rikets större Städer, der de utgöras af fullkomligen upplyste män, hvilkas kunskaper, enligt erfarenheten, kunnat till och med lysa vid utöfningen af högre värf, så är det allmänt kändt, att Magistraterne uti de mindre Städer, der ock en mindre rörelse förekommer, med en aflöning af några få Riksdaler ej möjligen kunna förses med sådana Ledamöter, hvilka haft tillfälle att bereda sig till någon kunskap, hörande till detta yrke, utan måste de, såsom tn borgerlig pligt, åtaga sig en befattning, hvilken för ingen del varit förenlig med deras medborgerliga förhållande i andra afseenden; men sådant oansedt måste de umgälla den försummelse, som Ordföranden och Protocollisten, der^sådan finnes antagen, kunna förorsaka, utan att de äga hvar ken - Den io Febr nar ii. 225 ken kunskap eller en verksam förmåga att den undanrödja.
Jag skulle derföre tro, att en förändring häruti påkallas både utaf rättvisan och billigheten, och således ansvaret tor ifrågavarande försummelser ensamt bora drabba Ordföranden jemte MagistratsSecreteraren och Notarien på de ställen, der sådane finnas; och på det icke dylike dagaböter mätte uppnå en gränslös höjd, borde de afstanna 3:ne månader ifrån den dag, försummelsen inträffat, derförinnan vederbörande Fiscaler äga tillfälle att få bristen anmäld hos ÖfverRätt^ som då ej lärer underlåta att ingå uti någon alfvarsam författning, hvarigenom ändamålet uppfylles.
— Och denna senare omständighet torde älven böra lämpas tiil UnderDomstolarne i allmänhet, häruti jemväl inbegripne Con* sistorierne.
Till fullkomnande af denna min vördsama ma hemställan, skulle väl uppgift på de Städer, uti hvilka Magistratens förbemält» Ledamöter borde njuta lindring uti deras ändock nog dryga kall, härvid löreslås men som min bekantskap i detta afseende med alla Städers Domstolars organisation ej sträcker sig så långt, att jag ju möjligen kunde komma att förnärma någon, få torde närmast förena sig med erhållandet af en påliteligare uppgift, om Vällofl.
BorgareStåndet sjelf afgifver de upplysningar, som kunna finnas nödige, och hvarom Riksens Höglofl Ständers Lagutskott, dit d nna min motion torde komma att förvisas, lärer Bil till Ridd 0, Ad, Pr. I Band 15." *>6
Den lo Februarii. ingå uti författning, om något afseende eljest göres å hvad jag nu haft äran andraga.
N.o 1.0. Friherre Rudbeck, Alexander•
Plenidagen den 6 dennes behagade Hans Excellence, Grefve Marner hedra mig med sina anmärkningar å min, under d. 5 framställde motion.
Med hågkomsten fästad å föregående tider, finner jag mig smickrad, då dessa anmärkningar blifvit anförda af Herr Grelve Adolph Göran Mörner, som för 13 år sedan, under dess då endast varande Landtmannatillstånd, ofta inom detta Ridd rhus talte för folkets väl och till befrämjande af dess fördelar, med en styrka, som var genomträngande och en vältalighet, som ingaf öfvertygelse om dess motiverfulla värde.
Det är en verkelig förlust, att numera sakna den tidens lyckliga Talare, som då endast ömmade folkets fördelar.
Herr Grefven har anmärkt, att Sverige vöre det land, som minst agde att beklaga sig öfver sitt tillstånd: jag medger det och in stämmer deruti fullkomligen, politiquement betragtadt. men derföre hafva vi endast att tacka vår älskade Konung, hvars existence är vår skyddctnyr.
Men Sverige borde och kunde äfven blifva lyckligt i CDconomiskt afseende, hvartill jag önskat, att detta Riksmöte Den 10 Februarii« matte föranleda, enär det af Konung och Ständer gemensamt beredes.
Uti min väckte motion har jag endast nämnt utlagor eller contributioner i allmänhet, icke bevillning i synnerhet, ehuru den äfven är medverkande.
Jag har sagt, att dessa utlagor äro hardt tryckande, samt penningenöden förvånande och jämt stigande, derföre, att vahruvärdet såväl å landtmanna, som andra inhemska producter fallit, till största delen 40 å 50 procent, och att rörelscCapitalet, som 1810 af välviljan till väckande af industrie i alla näringsgrenar, extenderades må hända för hastigt, i synnnerhet, då strypningssystemet 181?
påföljde så brådstörtande.
Dessa äro de synbara anledningar, sorn orsäkat svårigheten, ja äfven omöjligheten för Svenska folket, att med så inskränkta inkomster, nu kunna fortfara med lika contributioner.
Då enligt min afgTne Tabell Öfver Sollentuna Socken, densamma betalar årligen Utt Bevillning
Och ständiga Tantor Samt bränvinsbevillning, utom till kyrkans betjening af alla slag, utom för rustningsbesväret, utom hållskjuts, kungs- och bonoskjuts, utom väghållning och fattigförsörjning, en summa af 5,43a R:dr Banco, så synas sådana Socknar, ej obetydligt, men hitintills med tålamod hafva contcibuerat.
Den io Februari^
Att taxationerna å hemmans beskattningsvärde, numera, såsom för höga, betunga bevillningsafgiften utöfver sin rätta gräns, bevises tydligen af det nu mera nedsätta varuvärdet ä prorfuctionerna, då den behålltie inkom-i sten bör vara rätta måttstocken tor egendomsvä. det samt då hemmani allmänhet fallit i pris till minst 30 å 40 procent.
Det torde ej vara allmän rikedom, utan snarare allmän nöd och förlägenhet, sorn orsakat dessa resultater.
Att inom Stockholms Stad, cenMalpunkten för hela Sveriges rörelsecapital, der rikedom och öfverflöd lysa inom alla hus, och der man, med dessa jcmförelser betvifDr möjligheten af den brist landsorterna, med flera års erfarenhet känna, våga framställa behofverna, kan visserligen anmärkas af vissa personer; men skall ganska säkert af en rättvis och så allmänt älskad Konung med nådigt välbehag anses och af Sitt folks representanter, såsom mäst upplysande och äfven såsom rådgifvande, emottagas.
Jag vågar äfven försäkra att hvarje Svensk inan, som hyser kärlek för Konung och Fosterland, aldrig vill undandraga sig, att till denna vår Konung och Dess verkeliga och nödvändiga Statsbehofver gerna contribuera uti ett rclatift förhållande af tillgångarna.
N;o ij.
Åtskillige agtningsvärde män, och bland Den lo Februarii» 229 dem Friherre Rudbeck, hafva vid detta Riksmöte yttrat sig öfver den allmänna nöd och förlägenhet, sorn de förmena nu vara rådande inom vårt fädernesland, samt derföre projecterat nedsättning af Bevillningen och öfrige hem» mansutlagor.
Må det äfven tillåtas mig tillkännagifva mine åsigter i detta vigtiga ämne* Härvid får jag först Hämna, att så länge Försynen icke straffar landet med missväxt och folket icke upphör att arbeta, är det oförklarligt att man kan omtala någon verklig nöd, och det så mycket mera nu, som vi haft tre på hvarannan följande goda år.
Jag minnes året .1783, då en del allmoge i flere af Rikets provincer måste blanda bark och ben i det mjöl, som begagnades till bröd, samt ikoS och 1809 årens olycklige krig, då allmogen var nödsakad utgöra dryga krigsgärder, samt lemna det dyi baraste den ägt de, d. v, s., dess barn till Statens försvar, samt dervid höra och se dem omkomma af hunger, frost eller fältsjuka.
Då var det en verkelig nöd i landet.
Desse tider äro nu försvunne, och att omtala alla dess ryslig-* heter är hvarken öfverensstämmande med mitt begär, eller ändamålet för mitt yttrande.
Jag har blott i förbigående velat nämna detta, för att visa, att i Sverige för närvarande icke kan finnas någon verklig nnd.
Deremot är det i vårt land en allmän stagnation i handel, rörelse och näringar.
Genom FilialDisconternes hastiga upplösning} samt deras fordringars snara inbetalning, och genom de till öfverdrift *3° Dm 10 Februarii, under krigsåren uppjagade priser på egendomar, spannetnål och öfrige landmanna pioducter, hvilka St-dermera fallit i förhållande till deras förra värden, har en näsian allmän penningeförlägenhet uppkommit hvarigenom flere familier blifvit ifrån välstånd lörsatte i fattig, dom, utan att sådant varit följder af de allmänna onera, som hemman från urminnes ti‘ der utgjort.
Att afhjelpa denna förlägenhet bör vara hvarje vältänkande Riksdagsmans innerliga önskan och ifriga b mödande, likasom att dertill föreslå rätta sättet Efter tn n tanka hafva Riksens Ständer, sjellve alltsedan i s:oy till en stor del vållat denna förlägenhet, genom de mindre väl beräknade mått och steg, sorn uti de till förevarande ämne hörande omstän. digheter tid efter annan vidtagits.
Om Konungens
Nåd och kraftiga bemödande icke vid alla tillfällen mellankommit, hade efter min öfvertygelse, den allmänna förlägenheten varit vida större, än hvad den nu verkeligen är.
Jag förer Samma språk och tänker lika , med hvad jag yitraöe till Högloflige Ridderskapets och Adelns Pro'ocoll vid sista Riksdag; men då jag nu går att ytterligare upprepa hvad jag då fann nödigt och nyttigt, utber jag mig, att ej blifva misskänd för det jag nämner mine enskildte åsigter, när jag härmed förklarar min högaktning för alla de män, som efter deras öfvertygelse talat i detta ämne.
Som jag i mångå år varit domare Den io Februarii, på landet, samt ägt en icke obetydlig jord derstädes, så bör jag känna de onera, som åt» följa hemman, Jag medgifver att intet bland dessa är för landimanoen mera tryckande och svårt, än rotering »skyldigheten; men detta är för dem ett nödvändigt onus, sorn existerat, och mäste fortfara, så länge Sverige icke vill upphöra, att räknas bland frie och sjelfsiändige Stater, och så vida Sverige icke vill förlora sine gamle Bundslörvanter, eller det anseende bland Europas magter, som det nu innehar Jag skall dessutom aldrig medgifva, att minskning i Roteringen, hvarigenom penningar eller spannemål drages från landsorterne, blifver i oeconomiskt afseende nyttig.
Jag har betalt 50 Rdr Banco årligen för hvarje vacant nummer; desse penningar hafva bortgått från orten, utan att någonsin mer dit återkomma.
Deremot har Soldaten lör denum* mer jag ej haft vacante, ej allenast depencerat värdet af desse 50 R:dr i orten, utan äfven användt all dess arbetsförmåga, dels vid sitt Torpställe och dels vid egendomen.
När jag nu såsom en rättskaffens representant, fritt och utan förbehåll vördsamt fram* ställer mina tankar, åligger det mig, att med den kännedom jag äger om landats kraf och behof, utan anspråk på ofelbarhet, uppgifva de medel, hvarigenom, ej mindre den nu rå* dande förlägenheten kan athjelpas, roteringsskyldisiheten och öfrige onera med lätthet kun. na utgöras och allmän välmåga med mindre Den lo Febarurii, svårighet ernäs, än äfven idogheten uppmunt tras och arbetsfläien belönas.
Sätten härtill äro: 1:0.
Att Rust- och Rotehållare sjelfve få bekläda den Indeldta Soldaten rasd godt Svenskt vadmal, hvilket i orten kan tillverkas och på de i Rikets Städar varande färgerier beredas, och hvilket i styrka och godhet kan jemföras med det Svenska Commissklädet.
Härigenom lindras Roteringsbördan, penningarne stadna inom landsorten och ladugärdskötseln samt lårafveln uppmuntras. 2:0 Allmänna MagazinsDirectionen har åcke efter min tanka gjort den nytta, som Riksens Ständer med inrättandet deraf åsyftat } om detta varit en följd af sjelfva inrättningens natur, förfelade föreskrifter, eiler någon verkelig försummelse å Directionens sida, blifver icke föremål för min granskning.
Min enda önskan är, att om denna inrättning, emot förmodan, skulle under vissa former fortfara, MagazinsDirectionen då endast mätte få sig uppdragit befattningen med upphandling af den spmnemål, sorn erfordras för fästningarne och garnizonerne i Riket. 3:0.
Sedan Riksens Ständer vid sista Riksdag icke velat i underdånighet begära fölbud emot förbrukning af vissa öfverflödsvahror, hemställer jag om icke en fri handelsrättighet mot tull till StatsCassaa måtte kunna ber Den 10 Februarii, 233 viljas och åstadkommas, 1 i kasa väl här, som i konungariket
Dannemark samt äfven i konungsriket Norrige^ i synnerhet sorn man i alla Rikets Siäder kan få köpa öfverflödsvaror till huru stor myckenhet som helst, utan något hinder eller åtal.
Vi hafva samma goda läge för handel, som Dannemark, och undgå häri igenom att underhålla en kostsam kustbevakning, samt en mängd Tullbetjening, hvilka elier hvad rygtet omtalar, icke vid alla ti 11— fällen iagttagit. eller kunnat fullgöra sina skyldigheter.
Hvilken bland Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter minnes icke åren 18 »2 och 1813. då en Dansk R:dr blott betal» tes med 14 sk. uti vårt Bancomynt, sorn nu deremot efter cours galler 1 R dr 8 sk Hvad är det örn icke
Dannemarks fria handelsrättighet, som härtill bidragit? 4:0.
Gönom det BorgareStåndet får en fri handelsrättighet, bör det icke längre uppskjuta att medgifva landtmannen en länge sökt och efterlängtad frihet i Näringar, samtafskaffandet af Skräförfattningarne.
Denna frihet bör likväl så inrättas, att intet sjelfsvåld kommer att äga rum , utan att nödig ordning bH behälles, så att Städernas Innevånare icke bringas ur tillfälle att utgöra sine skyldigheter till Kronan och Staden. 5:0.
Böra MagazinsDireetionens, Bankens och FilialDisconternes återstående fordringar med varsamhet och foglighet utsökas, så att allmänheten mot anskaffande borgen , eller an:
Den ia Februarii, nan säkerhet får tid och tillfälle att småningom afbörda sig sine skulder; i hvilket afseende Friherre Boijes och Landshöfdingen Ehrenborgs välgrundade yttranden åberopas, äfven som den i Herr Öfverste Bergh mans memorial omnämnde vederstyggeliga straff-procent för erhållne Discontlån, bör afskaffa; samt räntan för sådane lån nedsättas från 6 till 4 procent, hälst ingen landtman i annat fall kan, med någon fördel, af dylike lån sig begagna. 6:0
I Sverige finnes för närvarande Cassör, som uppgå till icke mindre belopp än omkring n millioner R:dr Bmco.
Räntan för denna summa efter 6 procent mäste i tidernas längd lika säkert förstöra landet , som kräftan menniskokroppen , då icke föreskrifter och controll gifves att desse räntor åter utgå, utan att Capitalerne dermed förökas.
Om icke Riksens Stander för framtiden stadga sådane grunder, hvarigenom dessa Cassors utlåningar med minsta skada för landet kunna tillväga bringas, så inträffar den lika obehagliga sorn oväntade olycka, att en betydlig del af landets förmögenhet, blifver snart nog en Cassomes tillhörighet
Jag bekänner att jag icke vet huru detta kan afhjelpas , så att intet våld eller lidande i allmän och enskilt afseende tillskyndas, och jag öfverlemnar derföre detta till Ridderkapets och Adelns eget mogna bepröfVande 7:0 Anser jag att den föreslagne och i sieta Plenum oratalte realisation, eller sorn man Den 10 Ftbruavii, *35 tillika behagar kalla det liqvidation , emellan borgenär och gäldenär, tills vidare bör uppskjutas
Då flere ai Rikets representanter tala om nöd, och jag endast om förlägenhet, tror jag på uppgifne grunder, det icke vara isin ordning, att nu afgöra ett så vigtigt ämne.
Man bör dessutom lemna något åt tramtiden, samt hoppas, att en Gudomlig Försyn, som i Sekler räddat vårt lädernesland, också hädanefter bevarar det.
Föröfrigt tror jag, att om vi vid denna Lagtima Riksdag vinna den frihet och de rättighet, sorn jag i detta mitt vördsamma memorial vågat tillstyrka, skall den (öreslagne reali-ationen framdeles med lätthet för sig gå, landet blifva lyckligt, och Riksens nu församlade
Ständers minne med tacksamhet ihogkommas och välsignas af samtida och efterkommande, Om jag misstagit mig om medlen till landets uppkomst, så utbeder jag mig derföre Riddetskapets och Adelns öfverseende.
Mine afsigter äro rena, och mitt samvete skall aldrig förebrå mig, att för enskilta orsaker hafva föreslagit annat, än hvad pligt och fosterlandskärlek mig ålägga.
Grefve Horn, Claes Fredria Jag skulle anse mig illa hafva uppfyllt min pligt som Riksdagsman, om ej min svaga 236
Den i» Februarii, röst blandades med deras, som här i sanningens nakna drägt framställt taflan af landets bedföfliga tillstånd.
Må det tillåtas mig, att af egna känslor sluta till de ädle mäns, sorn inom detta Stånd nödgas försvara en sanning, hvarpå ingen sakkunnig Medborgare tviflar, om han också i taflans skuggsida skulle finna någon öfverdrift, den likväl jag icke upptäcker j hvarföre jag upprigtigt btkänner, att hvad här blifvit anfört till hevi', af en stigande nöd i landet, såsom följd af alla näringars ahynande under en allmän financiel förlägenhet, fullkomligt öfverenstämmer med den sakkännedom jag inhämtat.
Det är icke utur en politisk synpunct jag betragtar mitt lidande fosterland, icke från en falsk eller låtsad frugtan för utländsk inflytelse, eller från den dålda inhemska ärelystnadens förtrytelse, öfver ett förloradt anspråk på betydenhet inom Europeiska Statssystemet, sorn jag hämtar anledning till öfvertygelse om landets bekymmersamma ställning j vår inre styrelseförfattning är dertill en tillräcklig orsak, utan att behöfva frukta en yttre verkning, och jag motser med bekymmer de säkra följ— derne af fortfarande brister i administrationen.
Denna bedröfliga sanning må man låtsa att icke höra, att icke vilja begripa} man må häda den redlige medborgarens nit, misstyda hans afsigter och välmenande uppmaningar till allvarlig eftertanka och mogna öfverläggningar vid behandlingen af de vigtigaste föremålen för lagstiftningen; men förgäfves skall man här bestrida att landets nöd kan vara stor och vådelig för Statens bestånd, derigenom att Den 10 Februaril, 237 man icke medgifva r den stora massan af folket annan fordel af Statens skydd, än rättigheten att lefva, lagligen beröfvad allt, hvad till lifvets nödtorft ej oundvikeligen fordras.
Det är bekymrande att hafva hörten Kon* ungens Rådgifvare icke medgifva att Jordbrukarens s.äilnmg är tryckande, derföre att hans utseende icke tillkännagifver den höjd af elände Herr Grefve Mörner tyckes förutsätta såsom yttersta gränden för ett tåligt lidande; men det vore förskräckande om en sådan åsigt af den närande FolkClassens belägenhet, skulle leda siyrelsens åtgärder, o» folkets ombud, i följd deraf, äfven vid detta Riksmöte, skulle ledas att besluta ökade Statsbidrag, i stället för den nödvändiga nedsättningen, icke allenast af Bevillningen, utan af Grundskatterna, 60m visserligen äro de mest tryckande.
Jag har äfven genomrest åtskilige landsorter, och har från de fläste öfrige tillförlitelige underrättelser, som alla instämma med mia egen erfarenhet om jordbrukets tillstånd i dan ort, der jag är bosatt.
Der b vittnas Landtmannens bekymmerfri la ställning alidrasäkrast genom de sta tit iska uppgifter, som här blifvit af Herr Grefve Mörner jäfvade.
Jag har varit ofta i tillfälle att höra sjelfägande bönder klaga sin nöd, jag har undersökt förhållandet, och funnit sådane jordägare, hvilka i många andra länder säkerligen skulle prisa sig lycklige att, under samhällslagarnes hägn, njuta fördelarne af en sugande culturs alster, här beröfvas allt, för att underhålla ea Stats-, Den 10 Februarii. byggnad sorn upphör att gifva skydd, då detsamma köpes pä bekostnad af hvad som skulle skyddas.