Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
BancoUtsk. har fördelat sina föreskrifter i afseende på de åtgärder, som böra vidtagas för metalliska cassans förstärkande, uti 2.:ne punkter, nemi. den 5:te och (i:te, ehuru dessa punkter innefatta ett enda stadgande och måste oskiljaktigt från hvarandra afgöras; men skulle likväl Hr Gr. o. Landtm, af det redan fattade beslutet, att punktvis föredraga och afgöra detta utlåt., finna sig hindrad att tillsammans med 5:te punkten äfven föredraga den G:te, så går det an att göra på det sättet att, när man kommer till den 6:te punkten, säga, alt den förfaller.
Frih. Rantzou har redan visat olägenheterna af att bifalla Utskrs förslag.
Jag har förut yttrat min öfvertygelse i detta hänseende och att man svårligen med fördel för Banken kunde uppköpa silfver under iakttagande af de föreskrifter, Utsk. här föreslagit, och att man i allmänhet svårligen kunde lemna så bestämda föreskrifter, att ju icke
Bancofullmägtige komme att göra silfverköpen med förlust för Banken.
Jag har trott, att det gåfves ett annat sätt, nemi. genom vexlars uppköpande, att komma till samma mål, som här åsvftas, hvilket XJtsk. icke motsagt, utan tvärtom antydt, att det uti det framdeles ingifvande förslaget till reglemente för Bancofullmägtige ville ihågkomma.
Jag tror således, att vi nu icke böra ingå i några så speciella föreskrifter som de, hvilka innefattas uti 5:te och 6:te punkterna, utan vill jag för min del föreslå att, med uteslutande af 6:te punkten hel och hållen, 5:te punkten måtte erhålla följande redaction:
Bancofullmägtige äga att, medelst uppköp af silfver och v ex lar, förstärka Bankens metalliska cassa, när sådant utan förlust för Banken kan ske.”
Derigenom hade man icke bundit händerna på Fullmägtige alt vidtaga nödiga åtgärder för reella cassans förstärkande.
Hr Lefven:
Redan då denna fråga åtcvrerriUcrades, Den a5 Juli f. ra. yttrade jag för R. o. Ad. mina tankar öfver denna punkt i öfverensstämmelse med hvad jag nu ämnar nämna, och jag hade då den tillfredsställelsen att höra Frih. Rantzou inför R. o. Ad. förklara, att han till alla delar gillade de åsigter, rör:de dessa vexelköp och öfriga förhållanden, sorn då af mig framställdes, och det var mig särdeles tillfredsställande att, sedan jag i allmänna termer uppmanat
Hr Frih. att yttra sig öfver initia åsigter, finna desamma, utan att jag förut i dessa saker talat ett enda ord med Hr Frih., gillade af en affärsman med Frih. Kantzous insigter i dessa ärender.
Nu deremot synes
Hr Frih. icke vilja medgifva silfverköp, utan vilja inskränka Bankens åtgärder i detta fall till något, som icke är silfverköp, utan invexling.
Vi behöfva icke något stadgande för Bancofullmägtige för att tillåta dem att lemna 128 sk. för 1 r:dr specie; men vi behöfva ett stadgande för att medgifva silfverköp, d. v. s. vi måste tillåta Bancofullmägtige att förstärka metalliska cassan, då coursen håller sig lag, vid eller under pari.
Detta är ett sätt att gå till väga, som Banken är skyldig alt iakttaga, sedan R.
St. i egenskap af baneobolag (ty jag betraktar R.
St. icke annorlunda i dessa frågor) hafva tillåtit sig att utgifva sedlar på grund af insatta främmande medel; den måste tillse, att cassan hålles i behörigt skick, att silfver inköpes mot en ringa uppoffring och att dertill användes en ringa del af den vinst, som genom lånerörelsen Banken tillfaller just genom dessa främmande medel, som i vexelbanken äro insatta i Bankens vård.
Jag vet icke, hvarföre man oupphörligen skall föreskrifva Banken skyldigheter, men vara så angelägen att fråntaga Banken rättigheter att göra dessa transactioner, såvida eljest meningen är, att Banken skall kunna uppfylla sina förbindelser i landet.
Det är ju ingen menniskas interesse, som deremot strider.
Man talar om nödvändigheten af att hushålla.
Måhända erfordrades icke mer än i5 ä 20,000 r:dr för ett helt år för att gifva allmänheten den säkerheten, att ingenting försummades för metalliska cassans förstärkande i den mån, behofvet fordrar det, och för att icke behöfva vidtaga åtgärder, som vore mera oroande, än denna obetydliga summas uppoffring.
Hr Stråle har påstått, att denna punkt borde uttryckas i ännu allmännare termer, än den finnes affattad.
Det är ett begär att uttrycka sig i allmänna termer, så att de uttrycka ingenting, och att man, enligt den föreskrift de sålunda innefatta, kan besluta, hvad man behagar.
Jag är visserligen icke bland dem, sorn vilja reglementera onödigtvis; men hvad är icke det för ett vagt uttryck att säga, att
Bankens metalliska cassa genom silfveruppköp bör förstärkas, när sådant utan förlust för Banken ske kan.
Skall man låta Bancostyrelsen blottställa sig för alla de anmärkningar, som kunna föranledas af Bancostyrelsens på en sådan föreskrift grundade åtgärder i Den a5 Juli f. m. i och för det ändamål, detta stadgande afser?
Ty hvad är väl i detta fall förlust för Banken?
Är det förlust, eller är det icke snarare vinst att, då coursen är 127 sk., köpa silfver mot några sk:s högre pris, om man derigenom undviker att anlita creditivet?
Icke var detta någon förlust; men detta oansedt kommer en anmärkare och säger:
Ni har köpt silfver, då coursen var 127 sk., och Banken har derigenom förlorat några sk:r på r:drn.
Han håller sig blott vid sjelfva silfverköpet, ser icke
Bancostyrelsens åtgärder i deras sammanhang och ser således icke heller, om denna åtgärd kunnat förekomma en dyrare åtgärd, och på det sättet blottställdes Bancostyrelsen för förebråelser just derigenom, att man velat gifva den större latitud i sin förvaltning.
Låter man åter meningen stå qvar, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen, blir styrelsen hvarken bunden i utöfningen af de åtgärder, som för cassans förstärkande erfordras, och ej heller blottställd för oförtjenta anmärkningar.
Jag tillstyrker således bifall till denna punkt af utlåt., hvilket jag skulle göra mycket bestämdare, om jag icke, såsom ledamot af BancoUlsk.
, deltagit i författandet af densamma, emedan jag då skulle synas göra det mera opartiskt.
Jag hoppas likväl, att R. o. Ad. icke skall bedöma mitt bemödande att försvara Utsk:s förslag såsom en frukt af egenkärlek, utan af begäret att icke sönderrifva hela systemet i detta BancoUtskrs utlåt.
Då jag utgår från den synpunkt, som jag redan i går uppgifvit, att anse realisationen, till följd af Bankens soliditet, och såvida denna ej kränkes genom sedelemissioner etc., icke vara i behof af några andra garantier än dem, som redan finnas, och då jag gifver mitt bifall till de äskade garantierna, endast för att lugna opinionen, är jag följaktligen af den öfvertygelse, att
Bancofullmägtige icke böra berättigas att köpa silfver med förlust.
Jag tror, att ju mera stilla Fullmägtige kunna hålla sig, i förhållande till börsen, ju bättre är det.
En ledamot af börsen har här redan yttrat, att genom Bancofullmägtiges rättighet till silfverköp skulle coursen svårligen falla under pari, och jag önskar åtminstone icke, att vi skola hafva en Bancostyrelse, som genom sina maniementer med börsen icke skulle utöfva en stor magt öfver coursell, en magt, hvilken, långt ifrån att vara nyttig, erfarenheten sedan sista riksdag tvärtom visat vara af ganska skadligt inflytande, enär man temligen allmänt varit ense, att det var de af Bancostyrelsen forcerade silfverköpen, som stegrade coursen.
Yi böra besinna, att vi här i landet hafva egentligen blott en enda börs och ett ringa antal vexelsäljare, och att det således der är ganska lätt att hålla coursen särdeles hög, för att locka till silfveruttagning och derefter tvinga till silfverköp, hvaraf vinsten då tillfaller
Hrr vexelryttare.
Om jag icke trodde, att de i öfrigt föreslagna garantierna 10 H. 178 Den a5 Juli f. m. voro fullt tillräckliga, och att Banken aldrig kan komma i behof af att ens anlita sitt creditiv, d. v. ined andra ordsäga, 0111 jag trodde Bankens säkerhet sådant kräfva, så skulle jag medgifva Bancostyrelsen rättighet att ä tont pris. köpa silfver.
Men då jag icke hyser denna öfvertygelse, anser jag äfven stadgandet i denna punkt öfverflödigt.
Skall det likväl stå qvar, anhåller jag, att det må blifva förändradt till den redaction, Hr Stråle föreslagit.
Jag begärde ordet för att fasta Hr Stråles uppmärksamhet derpå, att om redactionen skulle blifva sådan, som han föreslagit, skulle det af honom åsyftade ändamål icke kunna vinnas, emedan silfverköpen blefve omöjliga; ty om det stadgas, alt Bancostyrelsen skulle äga rättighet att köpa silfver, endast då det utan förlust för Banken kunde ske, skulle sådant gifva anledning till många voteringar inom styrelsen, huruvida silfverköpet viii ett och annat tillfälle vore förlustbringande eller icke.
En del bland ledamöterna kunde påstå, att Banken hade så stor vinst af silfverköpen , att dessa köp kunde ske vid i3a sk:s cours; en annan del kunde saga, att Banken ej finge köpa silfver, då coursen vore öfver 128 sk.
Banken kunde i alla fall fullgöra'sina förbindelser genom andra utvägar; men jag skulle tro, att det vore mera angeläget för rörelsen inom landet, att dessa silfverköp äga rum.
Man vet, att silfret tidtals kan gå ur landet, men att det kommer tillbaka utan Bankens mellankomst.
Emedlertid kunde under mellantiden uppstå ett förhållande inom landet, som kunde vara besvärande för näringarna, och om Banken då kunde förkorta denna olägenhet genom en liten uppoffring, nemi. genom betalande af transportkostnaden för silfrets Utförande, tror jag, att det vore förenligt med både Bankens och landets fördel.
Man får väl icke så noga räkna på, om Banken skulle behöfva uppoffra några sk:r på r:drn vid dessa silfverköp, då man beräknar, att Banken drager ränta på ett capital, vida större än dess silfverfond.
Förhållanden kunna således uppstå, då det kan blifva fördelaktigt för Banken att, med uppoffring af några sk:r utöfver vexlingsgrunden, förskaffa sig silfver; men om man vill, att silfverköp skola äga rum, måsteman antaga det redactionsförslag, sorn Utsk. tillstyrkt; ty altantaga Hr Stråles förslag vore detsamma som att förbjuda alla silfverköp.
En värd talare har yttrat, att man ägde ett begär att uttrycka sig i allmänna termer, hvarigenom man kunde komma till föreskrifter, som betyda detsamma som intet.
Jag omkastar denna sats och fruktar i min ordhing, att derigenom, att man reglementerar för mycket, kommer man till stadganden, som icke kunna vinna tillämpning, eller som, då de tillämpas, kunna medföra en helt annan verkan, an man dermed åsyftat.
Hvarföre, sä - Den a5 Jnli f. m. >79 ger samma talare, skall ej Banken få köpa silfver med någon uppoffring, om derigenom kan besparas en drygare utländsk ränta.
Jng tror detta inkast redan vara mott genom Hr Stråles förslag.
Är Banken redan förbunden till utländsk ränta, lärer den icke kunna undgå att köpa silfver, äfven om det måste ske med några skirs förlust.
Den förevar, frågan synes i min tanke vara ganska enkel; ty att såsom en stående princip antaga, att
Banken skall inköpa silfver till högre värde, än den sjelf utvexlar det, synes mig vara griindfalskt.
I andra banker äger det förhållande rum, att styrelsen alltid invexlar silfver till något nedsatt pris emot utvexlingspriset; men detta hindrar ingalunda directionen att, då bankens säkerket sådant fordrar, med afvikelse från den gällande regeln, införskrifva silfver till högre obestämdt pris.
Vid Engelska bankens crisis 1825 fortfor styrelsen alltjemnt att hemta guld från andra länder, och 400,000 £ St., som sålunda blifvit inköpta i Frankrike, gungade redan på cananalen, dä bancoluckan var nära att tillslutas i London.
Händelser kunna inträffa, då Bankens säkerhet ovilkorligen fordrar uppoffring vid silfverköpen af' icke blott 4 sk:r, utan äfven derutöfver, och jag finnér då Utsk:s förslag för mycket begränsande; ty om Bankens säkerhet ovilkorligen påkallar silfverköp, och silfver erbjudes mot 5, 6, ja, ända till 8 skirs uppoffring, så lärer det väl icke vara någons mening, att man, för att vinna en ringa besparing, skall blottställa icke allenast Bankens säkerhet, ulan jemväl hela myntväsendet och allmänna rörelsen.
Jag tror derföre, att Bancofullmägtige bör lemnäs mera latitud, och skulle vilja tillstyrka antagande af Hr Stråles redactionsförslag med den förändring, att i stället för orden:
"när sådant ut ätt förlust för Banken kan ske,” sättes: ”när sådant för Bankens eller allmänna rörelsens säkerhet nödigt är.”
Hr Tham: Frih. Rantzou har, örn jag rätt begrep hans framställning, yrkat förbud mot silfverköp;] ty då man säger, att silfverköp icke får existera vid andra tillfällen, än då silfret kan med transportkostnaden och allt erhållas möt 128 sk:r, är det detsamma som att förbjuda silfverköp, emedan, om coursen faller ända till 123 sk:r, silfret går in i Banken utan Bankens omsorg.
Hr Stråle yrkar väl icke bestämdt förbud mot silfverköp; mett effecten af hans förslag skall blifva detsamma, som om silfverköp förbjöds.
Jag skulle för min del afstyrka alla garantier för realisationens bestånd, om man kunde vara säker, att vid utvexlingen ingen fara för Banken skulle uppstå; men så har icke BancotJtsk. trott, och så hafva icke heller de talande trott, sorn vid riksdagens början yrkat de kraftigaste garantier för realisationens bibehållande.
Bland dessa garantier är silfverköpet dett, Sorn icke kan skada någon, utom möjligtvis börsen, hvilket jag likväl ej tror.
Men om så är, frågar jag, otti ej de garäiitier, hvilka stadgas i 7 ide punkten, äro lika skadliga för i8o Den a5 Juli f. ra. jordbruket och näringarna; och dessa garantier lärer nian icke vilja borttaga.
Dessutom tror jag icke, att meningen är, att Bancofullmägtige icke skulle passa på tillfällen att köpa silfver, då coursell vore under pari; men jag tror, på sätt Hr Lefren visat, att det kan blifva nödvändigt för Bancostyrelsen att, nied uppoffring af transportkostnaden, köpa silfver, när coursen står vid pari, hvilket, efter min öfvertygelse, icke kan verka menligt på handeln.
Jag ber att få säga mina skäl härför.
Om nemi., såsom man hoppas, genom realisationen ordning och stadga i vårt Iand skall vinnas i alla transactioner man och man emellan, utländska penningar inkomma och näringarna i naturlig ordning uppgå till förmån för landet, så måste, i samma mån näringarna framgå, äfven vår handel blifva förmånligare och gifva ett öfverskott; och det är detta öfverskott, som skall fälla coursen.
Jag tror då, att om coursell ginge ned till 123 sk:r, skulle börsen finna det förmånligt.
För att kunna vinna fullkomlig säkerhet, att Banken skall kunna fullgöra sina förbindelser, kan jag icke annat än tillstyrka antagandet af 5:te punkten; och skall jag på lika sätt tillstyrka antagandet af den 6:te, när vi komma till den, emedan jag anser dessa stadganden nödvändiga för det närvarande, ehuru jag visserligen tror desamma vid en kommande riksdag kunna borttagas, sedan det visat sig, om silfret dem förutan lika lätt går in i Banken, som det derifrån uttages.
Nu deremot skulle jag anse det oförsvarligt att, när man yrkar på garantier för realisationens bestånd, borttaga en af de förnämsta bland dem, under det man lät de öfriga stå qvar, sorn äro tryckande för jordbruket.
På dessa grunder tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag i punkten iS:o 5.
Ändamålet med stadgandet uti 5:te och 6:te punkterna har jag trott vara, icke blott att lemna Bancostyrelsen tillfälle att förstärka Bankens metalliska cassä, utan äfven att lemna en utväg, att ett på handelsvågen uppkommande öfverskott kunde komma landet till godof.
Man vet, att i allmänhet köpmannen, som exporterar varor, fÖrtjenar mera genom importerande af andra varor, än genom införande af silfver, och att han följaktligen i annat fall ej skulle införa silfver, än vid inträffande stort öfverflöd på vexlar.
Det ur vid sådana tillfällen, som Bancostyrelsen kan genom uppköp af vexlar jemna handelsvågen; och det är dessa båda ändamål, som stadgandet i ofvannämnda punkter afser.
Men jag för min del har fattat den Öfvertygelse, att om man gifver så bestämda föreskrifter, som BancoLftsk. föreslagit, skall följden blifva den, att coursen icke nedgår under pari; ty så snart man har för afsigt att ingå contract med Banken att lemna silfver vid pari cours, skall man motarbeta coursens nedgående, och Banken skall utestängas från möjligheten att på lindriga vilkor erhålla silfver.
Man har anmärkt emot mitt förslag till stad - Den a5 Juli f. m. gande i 5:te punkten, att det vore obestämdt och lemnade öppet tillfälle för anmärkningar mot Bancostyreisen.
Jag medgifver, att så kan vara; men jag hemställer, om det af TJtsk. uppgifna stadgande är så bestämdt, att Bancostyreisen, enligt detsamma, icke skulle blifva blottställd för anmärkningar.
För min del tror jag, att den, sorn vill klandra Bancostyrelsens förfarande, efter Utsk:s redactionsförslag lätteligen skall finna anledningar dertill; men jag har föreställt mig, att Bancostyreisen kommer att utgöras af personer, som med redligt nit vilja se på Bankens bästa, och hvilka således med lugn kunna möta hvarje obehörig anmärkning.
Jag har haft den öfvertygelsen, att derigenom, att man lemnade friare händer åt Bancostyreisen, skulle ändamålet lättare vinnas; och jag kan således icke finna, att den rättelse, jag föreslagit, innefattar något bestämdt förbud för Bancofullmägtige alt göra silfveruppköp, då priset, transportkostnaden inbcräknad, skulle gå öfver pari; ty icke är det en förlust för Banken att vid pari cours inköpa silfver under bestridande äfven af transportkostnaden, om Bankens obestånd derigenom kan förekommas.
Så har jag icke föreställt mig, att man kunde tyda orden i mitt förslag, hvilket innehåller både hvad Utsk. tillstyrkt och en vidsträcktare rättighet för Bancofullmägtige att för metalliska cassans förstärkning vidtaga sådana åtgärder, som de tro sig inför sina principaler kunna försvara.
För min del kan jag icke tro det hafva varit BancoUtsk:s mening, att Bancostyreisen skulle få vidtaga åtgärder, som kunde leda till förlust för Banken.
Det tillägg, som Hr Nordenanckar föreslagit, fruktar jag skulle göra saken mera obestämd och lättare gifva anledning till de farhågor, som BancoUtsk. velat förekomma.
Då nu siifverköp kommit under öfverläggning, torde vara nödigt att göra sig reda för orsakerna, hvarföre Banken skulle köpa silfver.
Somliga hafva sagt, att Banken borde köpa silfver derföre, att silfret har stor benägenhet att utströmma ur landet, men obenägenhet att sjelfmant återkomma.
Min erfarenhet är helt annorlunda.
Vi hafva i många år icke haft silfver i vår rörelse, och något silfver har således icke utströmmat, under det vi tvärtom sett, att ganska betydliga partier inströmmat i Banken, nemi. de stora summor, som sedan 1823 blifvit inköpta till belopp af öfver i-J million, oberäknad! de betydliga qvantiteter arbetadt silfver, hvarmed enskilda personer försett sitt hushåll och hvarmed guldsmedsbodarna blifvit förökade, hvaraf det synes, att silfret inströmmat i landet i samma mån, som industri och näringar tilltagit.
Detta är så mycket naturligare, som jag icke ser, hvarföre förhållandet med Sverige i detta fall skulle vara annorlunda än med andra länder.
Strömning af silfver ur ett Iand mäste ju motsvaras af inströmning i ett annat.
Med samma lätthet der - 182 Den a5 Juli f. ni. före, som vårt silfver utströmmar till andra länder, måste väl deras silfver inströmma till oss.
Jag tror således, att man i detta fall kan vara fullkomligt lugn, helst man icke behöfver frukta, att bancpströmmen skall sträcka sig långt förbi Jerntorget, åtminstone icke stort utom Stockholm.
En annan orsak, hvarföre man skulle köpa silfver, har tyckts skola vara den att hindra coursen att falla under pari; ty om coursen finge råda sig sjelf och falla t. ex. 5 sk:r under pari, inkomme silfret sjelfmant i Banken, eller kunde åtminstone utan uppoffring anskaffas.
Men hvarföre gör man realisationer, om icke för att bereda full frihet åt coursen att stiga och falla så mycket som den kan?
Hvarföre skall ej consumenten fä njuta frukten af realisationens välgerningar och få erhålla den utländska varan för bättre pris?
Hvarföre skall man med konst vilja hindra detta coursfall, hvilket bemödande är lika förderfligt, som de uppoffringar, man fordom gjorde för att hindra honom att stiga.
Man mäste låta coursen stiga och falla efter behof; man skall icke bjuda till att vilja regera myntets förhållanden och sitta här i Stockholm vid Banken och styra och bestämma, huru myntet skall förhålla sig, och säga hvad tillgång på mynt näringarna skola få, utan man skall låta det styra sig sjelft.
Slutligen har man tyckts antyda, att silf— verköpen skulle ske för att förstärka Banken i deu goda tiden emot möjliga framtida påkänningar; men jag anser det omöjligt, att någon ond tid för Banken kan inträffa, när man besinnar, att man beviljat den ett creditiv af 2 millioner, och att det skall begagnas, då Bankens egen cassa nedsjunkit till 2 millioner, d. v. s., att Bankens hela närvar, fond skulle uttagas, och således 17 millioner i sedlar tagas ur rörelsen, innan Banken kunde komma i någon förlägenhet; men det är en oeconomisk omöjlighet, att detta skulle kunna äga rum.
På dessa grunder anser jag det således vara angeläget att icke tillåta Bancostyrelsen något silfveruppköp till större kostnad för Banken, än efter vexlingsgrunden.
Men den nu föredragna 5:te punkten har ett så nära sammanhang med de efterföljande 6:te, 7tde, 8:de och cpde punkterna, att jag får hos Hr Gr. o. Landtm, hemställa, om ej alla dessa punkter kunde i ett sammanhang afgöras, då jag skulle vördsamt föreslå följande redaction, såsom motsvarande alla dessa punkter, nemi.:
I den händelse, att creditivet, som icke får anlitas, förrän Bankens metalliska cassa nedsjunkit till 2 millioner r: d r specie, icke skulle finnas tillräckligt till vexlingens bestridande, må Bancostyrelsen använda alla lagliga medel och utvägar, som omständigheterna kunna medgifva till utvexlingens o a fb rutil a underhållande.
Jag anhåller 0111 Hr Gr. o. Landtnäs propos. å denna framställning.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att då Ii. o. Ad.
Den a5 Juli f. m. iS3 beslutat, att BancoUts!<:s utlåt*.
JM:o 16 skulle punktvis afgöras, kunde II.
Ex. icke framställa propos. å Hr Cederschjölds förslag, såsom innefattande på en gång flera af de uti Utsk:s utlåt, upptagna punkter.
Jag föreställer mig, att om R. o. Ad. i går fattade något sådant beslut, som Hr Gr. o.
Landtm, nu tillkännagifva, hvilket varit mig obekant, detta beslut blott gällde de punkter, som då voro under öfverläggning, och omöjligen kunde anticipera på afgöraudet af de efterföljande punkterna.
Jag anhåller derföre om propos. till antagande af det förslag, jag redan haft äran framställa, emedan det är nästan omöjligt att annorlunda än i ett sammanhang afgöra de i mitt redactionsförslag upptagna punkterna.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att beslut om detta ullåtts företagande punktvis fattades ej allenast förliden gårdag, rör:de några vissa punkter, utan redan första dagen, då utlåt, till pröfning upptogs, rör:de alla punkterna.
Sedan a:ne varda ledamöter idag gjort enahanda begäran som Gr. v. Fersen och jag i går framställde, och då, mig veterligen, icke något beslut blifvit fatladt, som hindrar R. o. Ad. att afgöra ifrågavar. punkter på sätt Hr Cederschjöld föreslagit, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes inhemta Ståndets beslut, huruvida det önskar att punktvis afgöra frågorna.
För öfrigt ar jag glad att vid detta tillfälle hafva hört 2.‘ne ledamöter dela den mening, sorn i går yttrades af Gr:na v. Fersen och Horn samt af mig, att man icke kan med full ordning yttra sig öfver detta utlåt., utan att sammanföra punkterna.
Jag är dock glad att i afseende på 5:te och 6:te punkterna kunna yttra mig öfver den i:sta, utan att behöfva begära beslut öfver begge punkterna, just derföre, att jag tror, att genom det beslut, som fattas öfver den 5:te, den öde af sig sjelf förfaller.
Alt inom detta hus, der så få personer tänkt sig in i bancoaffärer, höra satser yttras, som icke öfverensstämma med hvad sorn är öfverensstämmande med ett riktigt ordnadt bankväsende, bör icke väcka förundran; men att höra sådana satser framställas af en affärsman sådan som Frih. Rantzou, borde man icke vänta.
Jag hade t. ex. icke trott mig från Hr Frih. få höra, att han skulle motsätta sig silfverköp; han har likyäl nu gjort det, ty hans framställning, ehuru uttryckt i andra ordalag, går ut på detsamma som att förbjuda silfverköp.
Hr Lefreåi har redan visat det.