Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har endast nämnt, att det var reservanterna och motionärerna, sora velat införa bevilln. af jagt, och att detta skulle vara första steget alf få gevären ännu mera nedröstade, än de äro.
Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. lili återremiss af Bevilln. o. Oecon.Utsktns betänk, N:o 2.
Den lo Maj e. m. 437 Gr. von Fersen anliöll om propos. till bifall å ifrågavar. belänk.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å samma betänk.
Ropades ja oell nej. H. Ex. förnyade derefter sin först gjorda propos. till återremiss af Bevilln, och Oecon.Utsk:ns betänk.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarna BancoUtskts d. 5 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 9, i anledn. af såväl från H. R. o.
Ad. erhållen återremiss å Utsk:s under K:o 4 afgifna memor., ang:de infordradt kategoriskt svar i fråga om silfverutvexlingen, som ock ett af Gr. v.
Schwerin afgifvet anförande, ronde anmaning till BancoUtsk. att skyndsamligen inkomma med utlåt, angtde vexlingstidens utsättande till d. 1 instund.
Vid förnyad föredragning af BancoUtskts d. 5 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 10, ro'r:de
Hr Wedbergs motion, med hemställan, att beredandet af realisationens verkställighet måtte ske i Stats- och BancoUtsktn gemensamt, blef samma betänk- af R. o. Ad. bifallet.
Biföilos, efter förnyad föredragning, Oecon.Utskrs d. 5 dennes e.
ro. på bordet lagda utlåtm:
N:o 47< i anledn. af väckt motion derom, att åtskilliga j Elfsborgs län kringspridda rusthållsnummer under Westgöt lia afsutna Cavalleri måtte derifrån afsöndras samt med Elfsborgs och WestgöthaDahls regtter förenas; K;o 48. i anledn. af väckta motioner derom, att spridda roteandelar måtte i möjligaste mån sammandragas; J\T:o 49. i anledn. af väckt fråga om frälsehemmans skyldighet att utgöra kronobrefbäring.
Till pröfning företogs Oecon.Utskts d. 5 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 5o, i anledn. af väckt fråga om ny organisation af liushållssälskapen.
Uti aliade hushållssälskaps-stadganden, som jag genomläst, har jag funnit särskild föreskrift, huru desamma skola undergå förändring, i öfverensstämmelse hvarmed såväl från Gottlands som åtskilliga andra län underd. ansökningar till K.
M. ingått otn nåd. sanction å föreslagna förändringar uti hvarje läns särskilda stadganden , deröfver Laqdtbruks-academien blifvit hörd och med utlåtande inkommit, äfvensom K. M. i dessa dagar deröfver lärer hafva fattat beslut.
Då nu ett slikt förhållande äger rum med de 14 a i5 hushållssälskaps - 438 Den io Maj c. m. stadganden, jag liaft tillfälle att se, och förhållandet förmodligen är detsamma med de öfriga länens hushållssälskap, ser jag icke något behof för R.
St. att i detta fall hos K.
M. göra någon särskild underd. hemställan; hvadan jag, med den erfarenhet jag äger, icke kan annat än afstyrka motionen, såsom alldeles öfverflödig, H. Ex. Hr Gr.
I anledn. af hvad Hr v.
Hohenhausen nyss anfört, får jag äran upplysa, att den begärda förändringen uti Gottlands busbållssälskaps-stadga nyligen blifvit af K.
M. bifallen, och att enahanda förhållande ägt rum med de flesta hushållssälskaps underd. ansökningar.
Jag hyser likväl den öfvertygelsen, att det icke är genom partiella förändringar uti deras stadgar, som liushållssälskapen blifva nyttiga, utan att detta endast kan ske derigenom, att sälskapet sättes i en sådan slags verksamhet, som väcker interesse och deltagande för saken.
Det gifves nemi. hushållssälskap, som blott en gång om året sammanträda och som hafva svårt att erhålla sina ledamöter.
För miq del tror jag, att hushållssäjskapen böra sättas i förening med den föreslagna organisationen af communalstyrelsen, Hr Sandelhjelm har i slikt afseende ingifvit ett förslag, som, med någon modjfication, skulle sätta hushållssälskapen i en nyttig verksamhet; hvarföre jag, lika med Hr v.
Hohenhausen, anser en anhållan af R.
M. uti ifrågavar. fall, ehuru oskyldig den kunde vara, öfverflödig, helst något ändamål med Utsk:s betänk, under dess närvar, form icke kan vinnas.
Jag instämmer med de ledamöter, som yrkat afslag å betänk.
Jag tror för min del, att liushållssälskapen hafva stadgar och bokstäfver nog, men att det är andan, soni saknas; ty det är endast några få sådana sälskap, som i sednare åren gifvit prof på verksamhet och nit samt åstadkommit någon nytta i provinserna.
De flesta hafva nemi, inskränkt sig till iakttagande af sina Stadgar, hvilket i föga män leder till den ändamålsenliga verksamhet, som med dessa sälskap är afsedd.
De förändringar och tillägg m. m,, sorn kunna komma i fråga eller icke komma i fråga, kunna ernås utan någon skrifvelse från R.
St, till K.
M, Men den stora nyttan med dessa inrättningar beror icke på dessa förändringar uti stadgarna, utan på sälskapens verksamhet, omtanka, patriotiska tänkesätt och deraf följande angelägenhet att väcka håg och lust för nyttiga företag och inrättningar i landsorterna, fag förnyar således min anhållan om afslag å betänk.
Qecon.Utskts betänk, N;o 00 blef af R, o. Ad. afsiaget.
Ånyo föredrogs Qecon.Utskts d. 5 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
JN':o 51, i anledn. af väckt motion om afskalfande af extra länsmän i Blekinge.
Den 10 Maj c. ra. 43g Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.:
Jag anhåller vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. att betänk, må afslås.
Flera gånger har jag för R. o. Ad. tillkännagifvit min åsigt, att man så sällan som möjligt bör till K.
M. frambära önskningar, som angå föremål af mindre vigt och hvarå afslag är att förvänta.
Jag äger speciel kännedom om förhållandet i Blekinge.
Dess långsträckta, skogbevuxna kuster äfvensom provinsens inre oländiga beskaffenhet försvåra communicåtionen, som folkrikheten och den vidlyftiga terrainen för kronobetjeningen oftare påkalla i denna än andra provinser, hvilket förhållande hos mig stadgat den öfvertygelse, att K. M:s Bef:h:de derstädes icke kan med den ordinarie kronobetjeningen fullgöra sina åligganden och derföre funnit sig nödsakad begära extra länsmän, hvilka, efter hvad jag varit i tillfälle att bedöma, gjort lika mycken, om icke större nytta än de ordinarie, synnerligast hvad missbruket af brännvinsbränningen angår.
Jag anser således desse extra länsmän vara af nöden och skulle tro, att, då K.
M. redan bifallit iandshöfdingeris hemställan om sådana länsmäns tillförordnande, svaret från K.
M. icke kan blifva annat, än afslag på en anhållan från R.
St. i öfverensstämmelse med Utsk:s tillstyrkande.
Detta utgör skäl för mig att hos Hr Gr. o.
Landtm, anhålla örn propos. till afslag å betänk.
Ehrenborgh bar begärt afslag å betänk, derföre, att det skulle handla om ett mål af mindre vigt.
Jag hemställer, huruvida det icke är af vigt, då det rörer ett municipalbestyr.
För min del anser jag det af högsta vigt, ehuru frågan om extra länsmän kan vara mindre betydlig.
Men då Frih. yttrat, alt en hemställan från R.
St. i detta fall icke skulle mötas med gehör, får jag förklara, att jag har en annan öfvertygelse.
Det kunde hända, att om representanterna från orten inkomme med ett förslag, stridande mot landshofdingens, K.
M. lyssnade till deras önskan likaså mycket som till landshöfdingen.
Det har blifvit sagdt af personer inom TJtsk., som äro från Blekinge, att socknar derstädes finnas, hvarest man i municipalform vunnit detsamma som K.
Mts Bef:h:de genom extra länsmän, och att dessa extra länsmän tillskapa en mängd brott för att kunna lifnära sig; och personer från orten hafva sagt, att de anse sig lida af deras tillvaro.
TJtsk. har lyssnat härtill och ansett, att om en tillökning i polispersonalen finnes af beliofvet påkallad, det då vore bättre att dela länsmansdistricten, än att tillsätta sådana länsmän, som måste lefva på tillskapade brott.
I allmänhet synes det icke, som Hrr Landshöfdingar skulle vara gynnare af municipalinrättningar.
I Blekinge har fråga uppstått att genom dylika inrättningar hämma brott, såsom oloflig brännvinsbränning och brännvinssupande, utan att sådant visat 44°
Den 10 Maj e. m. någon god påföljd just till följd af dessa länsmäns tillvaro, hvilket deremot bättre lyckats i de socknar, der sådana länsmän icke funnits.
Med den kännedom, jag sålunda af personer från Blekinge inhemtat, kan jag icke annat än tillstyrka betänkandet.
Den siste talaren yttrade, om jag lätt fattade honom, att extra länsmännens inkomster skulle blott bestå i sportler.
Jag får då upplysa, att på andra orter, t. ex. i Södermanland, finnas sådana extra länsmän, hvilka aflönas afortens invånare.
Egentligen begärde jag ordet för att instämma med Frih.
Ehrenborgh uti begäran om afslag å betänk, på den grund, att betänk, tillstyrker Pi.
M. frambära und. önskan, att extra länsmän eller andra polistjenstemän utan lön eller bestämda arfvoden icke måtte i Blekinge eller andra Rikets län tillförordnas; ty jag anser det obilligt att förbjuda någon ort, som det önskar, att erhålla extra länsmän eller hvad ordningsman det vara kan, om orten deraf finner sig i behof.
Horn har säkert missförstått mig, om han trott, att jag icke är lika varm vän af munrcipalinrättningar som han.
Jag önskar på det högsta, att man må ernå detta ändamål; men jag har sett de största svårigheter vid de få tillfällen, då K.
IM. ställt sakerna i en sådan form, hvarvid jag blott behöfver åberopa skiftesstadgan och huru svårt det varit att förmå personer att åtaga sig befattningen af gode män, hvilket möjligen härledt sig från distancernas längd och åtskilliga andra förhållanden, som göra det svårare hos oss, än i andra länder, att tillvägabringa dessa inrättningar.
Jag :viflar dock icke, att vi ju närma oss detta mål; men innan vi upphunnit det, tror jag det icke vara så alldeles riktigt från Ständernas sida att genom framställande tili K.
M. af sådana önskningar, som den ifrågavarande, sätta K.
M. i nödvändighet att svara nej; ty jag ser icke möjligheten af att K.
M. kan afslå en landshöfdings begäran att för ordningens upprätthållande inom länet få antaga en större polispersonal.
Det är sannt, att extra länsmännen äro lönlösa, men de ordinarie äro i det närmaste så äfven, då de allmänt ej tjena för mera än 100 r:dr; och när de dertill äro till den grad öfverhopade med göromål, att de icke utan yttersta ansträngning kunna medhinna dem, frågar jag, huru polisuppsyningen möjligen skall kunna behörigen skötas utan sådana extra tjenstemän, synneriigast i Blekinge, hvarest endast finnas 2:ne fogdar och sex länsmän, men hvarest jemnförelsevis mångfaldigt flera brott blifva begångna, än i Skåne.
Det är under sådana förhållanden, som jag tror, att Representationen icke handlar rätt, då den genom en sådan hemställan till K. M., som den ifrågavarande, sätter K. M. i den obehagliga nödvändig he - Den 10 Maj e. m.
PROTOCOLL, HÅL L N A U09 HÖGLOFLIGE iaiiKbaiRsaÅta* namra, \ID lagtima Hiköimflen i £tcr chirlin Arén IS53—1854 Treitje Huttet. —#€) • ■■ ■ STOCKHOLM.
Onsdagen den 4 Januari 1854.
Justerades 2:ne Prot.-Utdr. för d. 31 sistl. Dec. f. och e. m. samt Pleni-Prot. för d. 19 i samma månad.
Hr von Troils, Samuel Gust., d. 28 sistl.
Dec. f. m. pä bordet lagda motion, ang:de anläggning af en jernväg emellan Skåne och Wettern.
Ehuru jag ogerna förslösar någon tid för det Högh Ståndet genom deltagande i öfverläggningar om motioner innan de af Utskott blifvit vederbörligen behandlade, har jag dock funnit nu förevande fråga härifrån påkalla ett undantag.
Jag vill härvid dock vara så kort som möjligt.
Det är icke vid motionen, utan vid ett anförande, hvilket följde deruppå, som jag anhåller att få göra några erinringar.
Vid motionens afgifvande företog sig nemi. en värd ledamot af Ståndet, Hr Ribbing, att anställa en kritik öfver den Nåd.
Proppos. ronde jernvägars anläggande, som R.
St:r fått ifrån K.
M. emottaga, hvilken Nåd.
Propos. redan längesedan blifvit af R. o. Ad, till vederbönde Utskott remitterad.
Jag vill så mycket mindre inlåta mig i den mängd specialiteter, som den värde talarep i sin nog ovänliga recension utförligen afhandlat, som de fleste bland dem icke hade något sammanhang med ämnet för den motion, hvarom öfverläggning då förevar.
Den enda beröringspunkt jag kunnat linna emellan detta anförande och motionens innehåll, är det försök den värde talaren gjort att ådagalägga, del en jernbana mellan Stockholm och Götheborg vore af ingen vigt i jemnförelse med den uti motionen föreslagna jernbanan från Skåne till den värde talarens hembygd.
Då jag nu upträder i en motsatt syftning, ber jag att få på förhand förklara, att jag icke efter Hr
Ribbings föredöme vill upträcTa som målsman för någon serskild ort, utan att jag grundar min mening i denna fråga uteslutande på min öfvertygelse om det allmänna bästa.
Uti anförandet förekommo 2:ne omständigheter, hvarvid jag hufvudsakligen fästat mig.
Den ena var en erinran om tillvaron af Götha kanal, på hvilken, det måste sanningsenligt medgifvas.
Staten gjort högst betydliga upoffringar, och den värde 1 * 4 Den 4 Januari f. m. talaren har härutaf dragit den slutsats, att en jernväg mellan Stockholm och Götheborg vore öfverflödig, enär derigenom i sjelfva verket en dubbel kommunikation emellan Rikets häda förnämsta städer skulle åstadkommas.
Om detta inkast blifvit gjordt i anledn. af förslaget till Köping-Hult-banan, skulle jag kunnat fatta någon betydelse deraf; men sedan R.
Sl:r redan beslutat anläggningen af denna väg och K. M. deråt lemnat sin Nådiga sanction, samt vägbyggnaden redan blifvit satt i verket, torde det synas en hvar, alt tiden till denna anmärku. är försäten.
Hvad äler fortsättningen af denna väg beträffar, hvarom i K. M:s Nädiga Propos. endast är fråga, sä kan jag icke inse, att anmärkn:n derpå har någon tillämplighet; ty en jernväg från det inre af Westergöthland, öfver Alingsås, till Götheborg, kan väl icke nemi. sägas dubblera Götha kanal; och hvad den östra vägsträckningen angår, genom Westmanland och Upland till Stockholm, är detta sä långt ifrån att vara förhållaudef, alt Götha kanal för dessa provinser icke ens är åtkomlig utan att passera Östersjön.
Den värde talaren skall tilläfventyrs invända, att Westergöthland har tillfälle att genom Götha eif anlöpa Götheborg, och att Westmanland och Upland igenom Mälaren likaledes kan kommunicera med Stockholm; men är icke detta äfven förhållandet med Jönköpings län, som till en ganska stor sträcka tillgränsar Wettern?
Den stora vattenväg,, som genom det inre af landet leder från Mern till Götheborg är lika öppen för Jönköpings län, sorn den är för Skaraborgs län, och det är just denna omständighet, som Jönköpings stad har att tacka för att den är stapelstad.
Skulle således denna anmärkn. om dubbla kommunikationer kunna utgöra något skäl emot en jernvägs anläggande i Westergöthland, mäste detta skäl äfven vara lika verkande emot en dylik anläggning inom Jönköpings län.
Den andra omständigheten i Hr Ribbings anförande, som fästat min upmärksamhet, var underkännandet af den grundsats, att vid jernvägarnes utstakande fästa synnerligt afseende på förbindelsen emellan vigtiga trafikations-orter och insjöar eller kanalleder.
Jag vill härvid göra den anmärkn. att då Köping Hultvägen här icke kan komma i beräkning, icke något skiljaktigt förhållande eger rum i detta fall för Smålandsbanan, ty alldeles sämma omständigheter förete sig för en jernväg från Skåne till en hamn vid Wettern, som för en bana från det inre af Westergöthland till en hamn vid Nordsjön.
Betraktar man frågan endast frän synpunkten af den inre rörelsen eller de lokala intressena, kan jag således icke begripa att emellan Westergöthland, Westmanland och Upland å ena sidan, och Jönköpings län å den andra sidan, företer sig någon annan skilnad än den, att sistnämnde ort såsom den värde talaren sjelf flere gånger framhållit och en sednare talare jemväl vitsordat, är en fattig provins, då de andra deremot kunna kallas välmående, och flere industrigrenar der upblomstrat.
Men det vore i sanning ganska originelt, om man här i landet skulle för anläggande af jernvägar företrädesvis upsöka fattiga orter, hvilket
Den 4 Januari f. m. 5 nian i andra länder sorgfälligt undviker.
Undantag derifrån kan endast ega rum då sådant är nödvändigt för att på genaste väg förbinda tvenne hufvudorter för den allmänna traliken, och det vore ock endast ur denna synpunkt jag skulle kunna fästa någon vigt vid den ali motionen föreslagna jernvägens utsträckning genom Jönköpings län, ty först-då kan denna väg få sin fulla betydelse, när den blifvit sammanbunden med den hufvudsakligare stam linien emellan Stockholm och Götheborg.
Men denna sednare jernbana kan och bör betraktas-ur flere andra synpunkter.
Hvad först det strategiska intresset angår, vill jag blott påpeka Carlsborg, som, i händelse af ett krig, bör under alla årstider ega så vidt möjiigt lätta kommunikationer åt flere håll, hvarjemte en hvar torde erinra sig, att denna bana genomgår förläggningsorterna för icke mindre än 12 Reg:ten, garnisonerne i Stockholm och Götheborg inberäknade.
Betraktar man åter frågan ur synpunkten af förbindelsen med utlandet, så lärer hvar och en inse, att genom de allt mera lättade kommunikationerne från Götheborg till England och Kontinenten, samt ifrån Stockholm till Finland och Ryssland, man kan betrakta det Vestra Europa såsom grannskap till Götheborg, likasom Ryssland till Stockholm.
Det torde icke vara förmätet att från denna omständighet härleda det antagande, att den ifrågakomne Stockholm- Götheborgsbanan, mera än någon annan Svensk jernväg, skall blifva frequenterad äfven af utländske resande.
Ser man saken ur Stats-ekonomisk synpunkt, sä vete vi att åtskilliga utländska import-artiklar, hvaribland vigtigtiga kolonialvaror, som föras till Ostersjöhamnarne, genom Sundet, härstädes äro underkastade mer och mindre betungande afgifter, men om denna jernväg fullbordades, är det ganska sannolikt, att transito- ' rörelsen, hvad en del varor angår, icke allenast till våra egna Östersjökuster, ulan äfven till Finland och Ryssland skulle dragas denna väg, som derigenom alltså skulle blifva en regulator pä den Sundska tullen.
Framför allt anser jag dock, att denna vägsträckning bör betraktas ur en högre politisk synpunkt.
Tänkom oss att
Sverige blef inveckiadt i krig med grannstaterne och att farten genom Sundet blefvé stängd eller osäker, af hvilken vigt vore det ej då, att, så vida vi ega tillgångar till bekostande af någon jernväg, en sådan funnes från hufvudstaden till någon punkt vid Nordsjön, der den enda förbindelsen med Atlantiska hamnar skulle vara öppen, och der försvaret från sjösidan hufvudsakligen skulle koncentreras.
Med dessa korta erinringar har jag icke haft för afsigt alt förringa värdet af den motion, sorn här är i fråga; tvertom in stämmer jag med motionären deruti, att denna jernbana skulle blifva en af de nyttigaste för Sverige, men jag kan dock icke tillerkänna den företrädesrätt framför den jernbana, som af K. M. i Dess Nåd.
Propos. i första rummet blifvit föreslagen.
Hr Gripenstedt, Joh. Airg.:
Del är icke min mening 6 Den 4 Januari f. m. att på något
Sätt vilja bestrida vigten och värdet af den jernväg, som nu i förevar:de motion blifvit föreslagen emellan Skåne oell Wettern, lika litet som jag vill förneka nyttan af de öfriga jernbanor, hvilka blifvit påtänkta, såsom t. ex. mellan Westerås och Fahlun, mellan Fahlun och Gefle, jemte flera andra.
Annu mindre kan jag misskänna det nit och den omtanka, söm vid delta tillfälle röjer sig hos de aktade
Hrr, hvilka väckt förslagen, — och som derigenom ådagalagt sitt varma intresse för de orter, hvilkas förvaltnirtg är dem anförtrodd, och i hvilkas förkofran de sätta sin ära och sin förnöjelse.
Men detta är blott den ena sidan af saken.
Den andra sidan är den, huruvida alla dessa jernvägar, jemte den vägsträckning K. M. föreslagit, nu på en gång kunna eller böra till utförande företagas.
Det torde vara oneklig! alt Staten i detta afseende måste tillvägagä med samma försigtighet, som den enskilde, då denne inlåter sig i kostsamma arbeten, och att i båda fallen det finnes en gräns, utöfver hvilken man ej kan sträcka sin företagsamhet, utan att löpa fara att förfela ändamålet.
Mången sorglig erfarenhet bestyrker detta påstående, och visar, att äfven de nyttigaste och bäst beräknade företag, då de öfverstigit uphofsmannens krafter, ofta misslyckats och ledt till hans undergång i stället för hans gagn.
För min del tror jag att det vore ett stort och farligt financielt misstag om man nu föVetoge sig, att härstädes på en gång utföra alla dessa tilltänkta jernvägar, och jag föreställer mig, att åtminstone de flesta skola dela denna åsigt.
Det är visserligen sannt, att man äfven kan upställa frågan på ett annat sätt än jag nu gjort, och såsom föremål för pröfning framhålla huruvida icke någon eller några af de föreslagna jernvägslinierna förtjena alt ställas framför den, som K. M. i Sin Nådiga Propos. förordat.
I detta afseende kan jag helt och hållet hänföra mig till det yttrande, som här nyss blifvit afgifvet, och jag tror, att om man betraktar ämnet endast ur allmän synpunkt utan hänsigt lill något lokalintresse, så skall man icke kunna förneka, att den af K.
M. föreslagna jernvägslinien, som afser förbindandet af hufvudstaden med Rikets förnämsta handelsstad och vesterhafvet, är af alla den vigtigaste.
Ar nu delta gifvet, och såsom jag nyss haft äran nämna, det icke torde vara rådligt att till en början utsträcka sina företag längre än hvad K.
M. angifvit, så följer deraf, att enl. min åsigt man icke allt för mycket bör fästa sig vid de förslag som blifvit gjorda i afseende på de andra jernvägssträckningarne, utan att man med fullt erkännande af deras vigt för framtiden, nu gjorde rättast uti att låta dem vänta intill dess man hunnit fullborda den jernbana K. M. föreslagit.
En annan omständighet, som icke heller bör förbises är den, att örn man splittrar sina bemödanden i dessa afseenden, kan det lätt hända att det intresse, som nu i allmänhet visar sig för jernvägarne, skulle sönderfalla i en slags täflan (något beslägtad med afund) emellan de serskildta orterna, att hvar för sig i främsta rummet komma i åtnjutande af de fördelar, som medfölja dylika vägar, och att hela saken derigenom skulle komma att pä ett betänkligt
Den 4 Januari f. m. 7 sätt invecklas.
På grund af alla dessa skäl, vågar jag för min del icke tillstyrka bifall till dessa motioner, utan hoppas att StatsUtsk. måtte vända hela sin upmärksamhet på möjligheten att befordra den vägsträckning, som af K. M. i Dess Nåd.
Propos. blifvit föreslagen.
Jag anhåller att dessa korta anmärkn:r måtte få åtfölja motionen till StatsUtsk.
Hvad jag förra gången tog mig friheten att yttra ang:de jernvägsanläggningarne inom fäderneslandet och serskildt den sträckning, som K. M. uti aflåten Nådig Propos. såsom angelägnast föreslagit, bar vid detta tillfälle blifvit föremål för de 2:ne föreg:de talarnes anmärknrr, men icke, så vidt jag kunnat finna, af dem vederlagdt.
Början af Hr Fåhraei yttrande har jag dock icke öfvervarit.
Jag medger visserligen angelägenheten af en kommunikationslinie från öster till vester, på sätt Hr Fåhraeus framdragit, men jag ber att ännu' en gång fä fästa upmärksamheten deruppå, att vi redan ega ett sådant föreningsband uti Götha kanal.
Då man 1111 dessutom genom den jernvägsanläggning, som redan är påbörjad mellan Köping och Hult, kommer att sammanbinda de båda vattendragen, Mälaren och Wenern, kan jag icke annat än fortfarande anse, att man tillräckligt sörjt för den så ifrigt förordade kommunikationslinien.
Att nu ytterligare börja ett 3:dje företag för kommunikationen emellan Stockholm och ,Götheborg, har jag anmärkt icke, enl. mitt omdöme, vara förenligt med en från början riktig och klokt beräknad plan för åstadkommande af förbättrade kommunikationer inom fäderneslandet.
Denna min hufvudsakligaste anmärkn. mot den K. Propos:n har icke blifvit uptagen till besvarande och qvarstår således i sin fulla kraft.
Att icke allt på en gång bör företagas, utan att det bör ske stegvis, och det först, som är angelägnast, är också hvad jag trott mig böra framhålla, och jag har äfven framlagt skälen, hvarföre jag ansett den af Hr von Troil föreslagna väganläggningen vara den, som, om och när flere jernvägar skola byggas, bör komma i första rummet.