Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras interessen kunna ganska vål förenas, men ty värr, har man ofta sett dem åtskiljas, ja bägge åsidosättas på en gång.
På detta sednare ha vi bevis uti sistlidne Riksdags-åtgårder.
Man trodde sig gynna Capitalisterne, men de fingo i allmänhet lida lika så mycket som Fastighets-ågare och Näringsidkare.
Man ville genom indragning af sedelstocken bereda ett ökadt myntvärde, och 720 Ben 14 Jnlii e'. nu ändamålet var tydligen en mynt-förbättring.'
Man misstog sig, man förfelade sitt ändamål, derom vittnar coursen, som under hela sistiidne Riksdag ej var öfver 110 sk.
, men som sedan varit ända till i42 sk.
Man förfelade ändamålet, ty massan af Capitalister förlorade genom de då vidtagne åtgärder, icke de som skrinlägga sine capitaler, för att mot vanpris åtkomma andras egendom, icke heller i allmänhet de sorn ockra med sina penningar, men det större antal Capitalister, som åro nöjde med en laglig ränta, och som genom att förlägga åt Nåringarne åro nyttige medlemmar af samhället samt kunna med skål fordra likså mycken helgd och säkerhet för sin egendom, som Fastighets-ågarne för deras.
Genom brådstörtande försäljning af intecknade fastigheter till gäldande af lån i Disconten och andra publika Verk har ofta den enskilte Fordringsägaren förlorat en del och ej sällan allt af sin fordran, så att, då auctionssum-, man godtgjort den publika Fordrings - ägaren, har den enskilte deraf fått litet eller intet.
Till och med har mängden af Capitalister genom denna i synnerhet vid sistiidne Riksdag tillskapade conjunctur haft ofta svårt att utfå sine räntor, ännu svårare och oftast omöjligt har det varit för dem, att utbekomma sine capitaler, så att Capitalisterne i Landsorterne ej sällan befunnit sig i större penninge-förlågenhet och i större nöd, ån Gåldenårerne, ty desse hafva i allmänhet merendels haft sine lifs-fÖrnödenheter, då en del Gapitalister hafva varit tvungne att köpa sina, men ej alltid haft pengar dertill.
På ett Den 14 Julii e. rri< ett sådant sätt kan raan genom åtgärder, hvar. af man Iofvat sig gynnande resultater, äfven ska» de dem, som man mest velat gagna.
Det sorn hufvudsakligast vållat dessa misstag, är att man trott sedlarnes silfvervärde och Capitalistens sanna interesse blott bero af sedelstockens aritmetiska förhållande till Bankens silfverfond, och man har underlåtit taga i beräkning, att det ännu mera beror af florerande näringar och handel, samt att då des.
Sa berdfvas sitt nbdiga rörelsecapital och derigenom aftyna, skall kurs och agio stiga, emedan en minskad production ökar behofvet af import, men minskar exporten, samt betager Nationen resourser till vidtagande af en realisation efter en lägre kurs eller agio.
Om man ej vill betrakta detta förhållande från den theoretiska sidan, så har man nog af erfarenheten.
Vi hade år 18 »3 en medelkurs af sk., och i Januarii samma år varierade den emellan blott 72 och 78 sk., men vi hade då minst 7 ä 8 mill. större sedelstock, än nu.
Ett år innan nämnde månad hade vien Kurs af 136 sk., med icke större Sedelstock än då.
Korteligen, Sedelmyntets värde hos oss, så länge det ej vid presentation af Banken inlöses, beror hufvudsakligast af helt annat, än proportionen emellan sedelstocken och silfverfonden.
När man släpper ut massor af sedlar, utan afseende på något behof för näringarne, såsom år 1809 , då 2:ne år förut icke mindre än 7 mill. voro utsläppte, och när man tillika inrättar låneanstalter, som mest utlåna pengarne mot personlig säkerhet^ till förlikande af luxe och consumtion, eller* till kost jRidd. o. Ad.
Prot. VI. ffand.
46 yas Deri Juli i i; m samraä öproductiva företag, t. ex/ Götha Canal, sä skall nödvändigt sedelmyntet försämras, och desto mer, ju mer af det på sådant sätt utsläppes.
Men helt annat är förhållandet, om Näringarne aftyna af brist på penningecapital eller af för hög lanta derföre, eller af den orsak att
Capitalisterne finna mera sin uträkning uti att använda sina Capitaler till annat, såsom till skrinläggning för att passa på tillfället vid utmätnings-auctioner o. St v.
Men här finnas många, äfven berömde^ ja för sina afsigter till och med berömvärde
Män, som ej hålla sig vid erfarenheten, utan blott vid en oriktigt förstådd theorie , grundad på erfarenheten- i andra länder med olika lokalförhållan. den.
Således då jag för 3 år sen här i Stockholm hade en diskussion med en af våra mest kände Publicister i detta ämne, och frågade honom slutligen, hurudan han trodde att Kursen var år ;i8i2, då vi hade 8 mill. i sedlar mera ute i rörelsen, svarade han, att den var öfver 130 sk.
Jag beviste honom, ty innan det blef bevist, kunde han omöjligen tro det, att medelkursen då var icke Qo sk.
Största olägenheten af vårt Rörelsecapital blott i sedlar är, att det ej kan i en naturlig väg, efter belmf, ökas eller minskas, icke en gång i nion af tilltagande production och folkmängd okas, då det jemnt genom slitning, eldsvåda, skeppsbrott minskas.
Ständer hafva hittills vid hvar Riksdag satt en till följande Riksdag orubblig gräns för RörelseCapitalet,-och således äfven för industrien, sorn så mycket beror af penningeförlag.
Detta allt visade jag redan vid förra Riksdag, och det har äfven väckt besinnande hos personer, som jag högaktar myc - Deri 14 Julii e. ni.
72 5 ket
För deras financiella bemudandenj ehuru de den tiden voro af olika mening med mig, och jag har äfven återfunnit mina då yttrade tankar uti premisserna till den efter sista Biksdag nedsatta FinanceComitées Betänkande, samt i flere här nyligen med bifall upptagne yttranden.
För att afhjelpa nämnde olägenhet föreslog jag vid sisth Biksdag, hvad Utskotten nu föreslagit, attén viss kurs skulle bestämmas, efter hvilken Banken borde utgifva sedlar för silfver.
Jag föreslog då äfven, att Banken skulle lemna lån på fastigheter mot silfverränta; men jag vill ej nu dermed uppehålla.
Min öfvertygelse är, att en fortfaran* de tillökning af sedelstocken bör medgifvas mot en dfereinot svarande invexling af silfver.
Den värde Ledamot, som i detta Plenum först yttrat sig, har sagt att äfven genom utsläppning på detta sätt, sedelstockens värde minskas.
Jag kan ej finna detta, då fråga är om sedlarnes värde i silfver.
Ty när Banken invexlar silfver mot t. ex. 128 sk. kurs, så förhåller sig det silfver, som inkommer, till de sedlar, som utgå, såsom 1 till 2§, då deremot det nu i Banken befintliga silfver förhåller sig till den redan utgifna sedelstocken, som ungefär 1 till 6, så att genom den föreslagne invexlingen det inkommande silfrets proportion till den utgående sedelmassan blir mer än dubbelt så förrnonlig, som den nu är emellan Bankens silfverfond och redan utgifna sedelstock.
Huru derigenom sedelmyntets silfvervärde skulle kunna försämras, är åtminstone för mig svårt att begripa.
En annan värd Ledamot, Herr Cederschjöld, har medgifvit, att våra sedlars utvandring till Finland bidragit till att höja Kursen.
• Här - Den 14 Julii e. m. vid må det tUlåtas mig påminna, ati jag vid si» sta Riksdag var i strid just härom med samme värde Talare, som då påstod, att det var nyttigt,' att sedlarne utgingo till Finland.
Jag ansåg det i flere afseenden och äfven i detta, vara skadligt, (Vår sedelstock minskas derigenom i numerair, till skada föi:
Handel och Näringar, och ökes ändå ej, utan minskas äfven i valeuren: ett förhållande, som vare financierer ej kunnat inhämta äf apciorerne, och försent lärt sig af erfarenheten.
Jag anhåller att äfven få anföra något om xänteberäkningén.
Så länge de utlånte Capitaler nästan jemt försämrades i värde, i förhållande till fastigheters och producters värde, märkte man ej, icke en gång Uåntagarne, att 6 procents ränta var för hög.
Men sedan de börjat att i nämnde förhållande betydligen förbättras, har man äfven börjat marka, att den är allt för hög och behöfver nedsättas.
Utom denna nedsättning kunna våra Näringar ej producera med lika fördel sorn de utländska, det vill säga, hålla lika pris med dem.
Hittills, i stället för att nedsätta räntan, ha vi höjt införseltullen å Utländska producter ellec förbudit deras införsel, för att upprätthålla va-' ra Näringar, f Theorien är det riktigt, att ränJ tan bör vara fri, men den bör ej vara fri i länder, der penningecapitalet är bundet vid en viss numerair, och ej kan upplånas hos Utlänningen.
Skall den höga räntan i vårt Rand fortfara, så låter det äfven beräkna sig, att inom 30 år större delen af Nationens förmögenhet samlas uti Ranken och i publiqva Cassör; men troligen skall en våldsam catastrophe deraf innan dess Den 14 Julii e. m. uppkomma, om ej Riksens Ständer i tid förekomma den.
Som flere Talare redan yttrat sig, vill jag ej vidare uppehålla i ett ämne, för hvilket de fleste här redan gjort sig reda.
Jag vill blott nämna att det är smärtande för en sann Fäderneslandets vän, att se, huru ett land,’ som Sverige, med vidsträckta fält af fruktbar, men ouppodlad, mark, och ofantliga förråd af rå-ämnen , tjenliga till förädling, ännu qvarstår uti första perioden af sin utveckling, och att man sätter för utvecklingen af dess stora naturliga resourcer, vida större, än i många andra länder, en nästan oöfverstigelig gräns äfven derigenom, att rörelsecapitalet icke i moa af folkmängd och producdon kan okas, utan tvärtom minskas.
För min del bifaller jäg hufvudgrunder-. ne i Utskottens Betänkande, emedan det icke hindrar, att ju, då detaljerne förekomma, dessa kunna modificeras, och således de ändringar deruti vidtagas, som kunna finnas nödige.
Friherre Björnstjernä, Magnus :
Ifrågavarande ämne har under loppet af denna Riks. dag blifvit så mycket discuteradt och utredt och nyligen under detta Plenum så väl framstäldt af flere Ledamöter, att jag skulle anse otillbörligt, att upptaga Ridderskapets och Adelns tid med att ingå uti någon vidare afhandling af ämnet.
Öfvertygad dessutom, att hvar och en fattat gin opinion och erkännan» Deri 14 Julii g. jn» de min inskränkta talegåfva , sorn ej later mig hoppas att göra proselyter, anser jag mig således göra bäst, att öfvergå från sjelfva ämnet till betänkandet.
Ehuru jag. ej till alla delar instämmer uti alla de hufvudgrundec Utskotten föreslagit för penriinge-regleringen, måste jag dock erkänna, att Utskotten, efter min tanka, dels gatt, en medelväg emellan de tvänne interessen, som dela Sverige, Borgenärers och Gäldenärers, dels ock, så vidt möjligt varit, närmat sig målet af en stadga uti myntväsendet, så vidt en realisation ej för det närvarande torde vara möjlig.
Utskotten hafva närmat sig en myntbestämning, då de förekommit vådan af myntvärdets förbättring, och då de tillstyrkt inköp och invexling af silfver för Bankens vinst.
Utskotten hafva å. andra sidan, sa mycket som det varit möjligt, sökt att hindra Myntvärdets försämring, då det genom uppköp af silfver velat hindra sedlarnes försämring, och lemna tillfälle åt Banken, att öka silfverfonden, i proportion till sedelstocken, hvilken Utskotten vilja bibehålla vid samma belopp; för min del har jag således funnit, att Stats- och BancoUtskotten i dessa afseenden fullkomligen gått Nationens önskningar till mötes.
Utskotten hafva sedermera, livad allmänna penniöge-rörelsen beträffar, föreslagit, att allmänna låneanstalter på de orter och till det belopp Riksens Ständer bestämma, måtte blifva inrättade.
Jag finner att Utskotten äfven der lernnat fullkomlig latitud åt Riksens Ständer, att bestämma orterne och beloppet.
Utskotten hafva föreslagit, att sedelstoc - Ven 14. 3ulii c. m, rjrf leen skall hållas lika med hvad den var år 1811, eller 30 millioner, hvarmed jag förstår den verkliga i omlopp Varande sedelstocken,' oberäknadt creditiver och outdeltelån, då jag ej har något dervid att anmärka.
Utskotten hafva tillstyrkt, att sedelstocken ej må ökas genom annat än insatt silfver, lån på expor tabla effecter m. m.
Ehuru jag hade önskat^ att denna beläning, såsom blott periodisk, hade varit utöfver den beräknade sedelstocken, som blott är ämnad till ett jemt omlopp, tror jag dock ej denna anmärkning vara af den vigt; att fordra återremiss.
Dessa äro de hufvud^ grunder Utskotten egentligen föreslagit.
Dess-, utom hafva Utskotten i betankandbt vidrört några andra ämnen, såsom dels a* beläning på guld och silfver måtte fortfara, dels ock att odlings-lånen skulle upphöra.
Detta lärer väl ej BondeStåndet bifalla; men då berörde lån ej allmänt medfört det nyttiga än-, damål, som dermed varit åsyftat, vill jag gerna afstyrka dem, helst de lämpligen kunna ersättas af lån för storskiften i de norra och enskiften i de Öfrige provincerne, och ett sådant stadgande framdeles kan medföra stor nytta- Utskotten hafva äfven föreslagit fortfarande af anslagen till de serskildte Verken; och som någon viss summa ej blifvit uppgif. ven, bör detta ej hindra antagandet.
Utskotten hafva afstyrkt allmänna hypotheks-inrättningar, och ehuru de kanske möjligen kunnat medföra lycklige resultater, lära de dock icke kunna gå i bredd med de föreslagne anstalterne.
För min del skulle jag således tillstyrka •j 28 Den 14 Julii e. m. : ir antagande af Stats- och BancoUtskottens förevarande betänkande, och får i anledning deraf anhålla om proposition till bifall derå.
Jag har hört en värd ledamot uti början af detta Plenum yttra, att man ej kunde företaga detta betänkande, utan att tillika öfverlägga om bilagorne.
Jag kan ej neka, att jag deröfver är högeligen förundrad.
Jag kan ej förstå att en discussion kan äga rum utan beslut, och ej eller att beslut kan fattas öfver ett betänkande, som ej är uppläst.
Utskotten hafva äfven tydeligen gifvit tillkänna sin mening, att detta betänkande särskildt, och bilagorne särskildt skulle behandlas.
Jag torde få uppläsa hvad Utskotten anfört, det lyder sålunda : ”För att sätta Riksens Ständer i tillfälle att kun, :>na besluta öfver de hufvudgrunder, hvarå Ut”skotten grunda sina förslag i dessa ämnen, utan 3’hinder af de anmärkningar, sorn uti detailler’ne skulle kunna göras, hafva Utskotten ansett ’’tjenligasl, att framställa dessa sednare uti sär, 'skilde vid detta betänkande fogade Ullåtandn, ,'Utskotten få således nu inskränka sig, att till ’5Rikets
Ständers antagande föreslå följande huf• ,*vudgrunder.,>
Hela detta betänkande anser jag mig således böra tillstyrka, och förnyar min anhållan om proposition till bifall derå.
Herr vön Becker, Carl Johan :
Då jag nu för ett ögonblick utbeder mig Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, är det egenteligen för att betyga Utskotten min tacksamhet för deras kloka varsamhet, att ej tillstyrka en realisation; en tacksamhet, som nationen med Den 14 Julii e. m. 729 mig delar, och som samtid och efterverld skola dem egna.
Jag vill ej trötta med upprepande af en vederläggning af de för en prompt realisation andragne skenfagra skäl.
De äro redan till fullo vederlagde, på ett sätt, som visar omöjligheten deraf utan Rikets våda.
Jag tror således stunden vara inne, att öfvergå från öfverläggning till beslut, och då Utskotten sjelfve framställt hufvudgrunderne för sig, och detaillerne för sig, samt jag ej hört några gällande skäl emot grunderne, tillstyrker jag de* ras antagande utan återremiss, under förbehåll af min rätt att yttra mig om detaillerne.
Hvad förut till stöd för en skeende realisa* tion blifvit anfördt, är så ofta yttradt, att jag anser ämnet tömdt och omtömdt.
Det är ej troligt, att hvad hittills ej verkat på Utskottens öfvertygelse, nu skulle verka; hvartill skall då en återremiss tjena.
Blotta utskrifningen af discussionerne skulle göra ett långt uppskof, och förlänga Riksdagen.
Mine Her* rar, den har redan räckt 6 månader; Nationen sväfvar emellan fruktan och hopp.
Må då Nationen ej finna sig bedragen uti sina förhoppningar, må vissheten följa.
Må folket ej åter få erfara dödsslaget, må det ej komma ur askan i elden!
På dessa skäl förenar jag mig med de Herrar, hvilka tillstyrkt bifall å Utskottens hufvudgrunder, nemligen HerrarTham, Morath och Friherre Björnstjerna, samt yrkar, i förening med dem, att dessa grunder måtte blifva godkände och Betänkandet följakteligen icke återremmitteras. 73® Den 14 Julii e. m, Herr von Hohenhausen, Michael:
I det afgörande ögonblick, sorn kanske går att för långliga tider bestämma våra medborgares välfärd, anhåller jag att få framställa de åsigter jag hyser.
Jag instämmer med Friherre Björnstjerna deruti, att det lär vara fruktlöst att söka omvända^hvarandra, alt och nu mera bibringa någon en annan öfvertygelse.
Derföre vill jag endast hålla mig vid Utskottens Betänkande, och anföra de skäl, hvarföre jag icke kan instärnma^uti Kesustatec deraf.
Uti första punkten, som rörer utvexling af Silfver, instämmer jag fullkomligen.
Oaktadt allt hvad som här blifvit yttradt för realisationen, har jag ej hört ett enda skäl, som kan trygga Nationen, att ej allt vårt silfver bortryckes ifrån oss.
Vi hafva i Finland manga millioner utelöpande Sedlar, som inom landet äro uti vanvärde.
Hvad pris i silfver vi än derå sätta, så vore, förr än det genom förtroendet blifvit bestämdt, och coursen stadgad, för oss ingen säkerhet att icke silfvermyntet skulle föredragas sedlarne.
Utskotten hafva också derom uttryckligen yttrat sig :
,,Blifver ater förhållandet sädant, alt genom ’’Handeln något öfverskott uppkommer för Riket, ”så är det lika lätt att ifrån dessa orter hit in’:föra utländskt mynt•
Banken skulle då utan re”alisation kunna fullgöra sina förbindelser >•”— och på ett annat ställe: ’’Man skal', vid noga gransk’’ning af de förre realisationerne, finna, att de. ”snart misslyckats, om de ej af gynnande handelsconjuncturer blifvit understödde.”
Med dessa grundsatser, hvilka jag delar, tror jag Utskotten hafva visligen handlat, att för närvarande T)en 14 Julli i. ni. afstyrka realisationen.
Men Nationen lärer nu af Riksens Ständer fordra tvenne hufvudsakliga omständigheter, nemligen ett bestämdt mynt och lindring uti dess penninge-förlägenhet.
Utskotten hafva funnit , att realisationen ej med säkerhet kan fortgå, utan att handelsförhållandena blifva till vår fördel.
På denna grund hade jag trott, att vår ostadiga cours och vare handelsförhållanden äfven borde hafva varit ensak, hvaruppå Utskottens uppmärksamhet bordt vara riktad och att således ett sammanträde med OeconomieUtskottet varit nödigt, om deruti någon förbättring skall vinnas, genom uppgörande och öfverlemnande till Regeringen af förslag till ernående af förmånligare Handels-ställning.
— Andra punkten innehåller, att Ranken för sin vinst skulle inköpa myntbara metaller.
Jag har ej något deremot, men jag hemställer till dem, som tro, att man med denna åtgärd gjort allt för fordringsägare, till bibehållande
&£ en görande för sedelns värde, huruvida det är blotta misstroendet till Ranken, sorö gjort dess fallissement?
Utskotten hafva ganska rigtigt utredt och visat, att det är våra handelsförhållanden, som mest verkat dertill.
Vi hafva ej, liksom Spanien och Portugal, en årlig metalltribut, sorn kan rätta och jemna våra handels' förhållanden; vi måste genom tjenlig riglning af sjelfva handeln förekomma undervigt uti densamma.
Tredje punkten innehåller, att det skulle vara hvar och en tillåtit, att emot myntbara- metaller uti Ranken erhålla sedlar, beräknade till ett visst fixeradt coursförhållande,’ Jag hemställer, till hvars och ens bedömmande, 73* Den 14 lilli 1 e. m. om, vid närvarande Handelsställning, det på minsta sätt är troligt, om Banken än voro fullt solvendo, men icke utvexlade silfver, att det vundna förtroendet till Banken kunde så förbättra coursen, ?tt den föll till pari P Med den af Utskotten föreslagna invexling är ej annan afsigt, än att, i fall så förmånliga handels-conjuncturer skulle inträffa, som under Continental systemet, eller Amerikanska kriget, man derigenom skulle hindra sedlarne att förbättras.
När dermed ej är annat ändamål, kan jag ej antaga denna punkt.
Vågskålen måste vara jemn och Nationen fordrar rättvisa af Ständerne, om de skola bibehålla aktningen.
Sluteligen hafva Utskotten framställt tvänne alternativer i afseende på den grund, hvarefter Speciemynt framdeles skulle komma att utvexlas.
Jag delar fullkomligen den tanka, att ett sådant bestämmande vore af mycken vigt, och ganska nyttigt.
Man måste gifva amnesti för fordna orättvisor man måste utgå ifrån, och antaga det närvarande myntvärdet, såsom det fasta; men då fordras kraftiga åtgärder, och ej blott tomma löften.
Hvad är väl ett löfte, som gifves under fullkomligt medvetande om oförmågan att besluta om dess fullgörande.
Jag tror det vara så mycket mera nödvändigt, att bestämma myntet , sorn man ej bör låta Creditorer och Debitorer, likasom spelare, endast af medbroderns förlust hoppas på egen vinst.
Jag torde få anföra en tid, då detta olyckliga förhållande fanns
Den 14 Julii el m. 733 ufi landet, och dervid begagna en Författares ord, hvars financiella äsigter jag annars ej delar, nena. ligen Johansons.
Han säger: ”Alla skulders liqvi”derande efter cours , sorn redan bordt vara ”antagen 1762 eller 1765, såsom det enda moje”liga. billiga, smakade icke dem, sorn utlunt pen* ”ningar under Elcosedlarnes försämringstid. ’’Nordencrants, på hvilken manga trodde sorn ”på ett orakel, fördömde liqvidation efter ”cours, utan att styrka sin tanka med något ”giltigt skäl, som dessutom icke gafs.
Han ”beklagade sig öfver det krigiska tillstånd, som ”i penninge-sakerne fanns inom Nationen, men ”blef ej sjelf varse, att orsaken till denna o”sämja lag i en absolut omöjlighet, att före* ”na Creditorers och Debitorers interesse så vi' ”da Dalrar, lånte under 36, 48, 60, 80 Och ”100 markers cours, skulle utan all reciproci» ”tets iakttagande, och utan afseende på pen« ''ningens olika värde under alla dessa perio”der, betalas med lika många Daler, änskönt ”de i värdet kunde skiljas ifrån 50 ända till ”200 procent.”
På ett annat ställe anför Jöranson: ’’Det vore ganska orimligt, om man föreställde sig, att dessa ostadigheter i pennin”gevärdet hade intet att betyda, blott derfö* ”re, att Riket genom dem ingenting förlorat, ”i anseende till Utländningen, att alla dessa ”skillnader icke gingo utur Riket, utan allt— ”samrnans endast vore något, sorn angick un”dersåtarne inbördes.
Det skulle också vara. ”emot all samfunds- och sedolära i högsta rnåt”to stridande, att vilja bemantla desse oord”ningar och de deraf härrörande inbördes oföra’rätter med det illfundiga skälet, att det kari 5’vara för ett samhälle enahanda, hvem inom det ”är rik eller fattig, besitter egendommarne eller ,Jdrifves utur dem.
Med en så Gudlös statslära gifves ingen stöld, och intet röfveri mer,: ’’och då skulle man saklöst få i ett samhälle 5 taga sådane författningar, hvarigenom tusen”de personer kunde komma i besittning af ”millioner medborgares välfångna egendom, Detta gäller så väl vid myntförbättring, sorn vid myntförsämring-
Den förra har likväl mera emot sig, än den sednare, emedan den hufvudsakligen träffar den industrieusa delen af Nationen, och gör afsättningen af dess vara till Utländningen betydligt svårare.
För min del underställer jag Ridderskapets och Adelns pröfning, äfvensom Utskottens, (till hvilka jag anhåller att Betänkandet mätte blifva återremitteradt, enär det ännu ej ar nog kändt af nationen, och enär vi ej böra komma med ett hastverk, då derom varit taladt hela året,) om icke i stället för 3tdje punkten man bör fastställa, 1:0 en ny myntfot, lämpad efter den cours, som nu ager rum vid myntbestämningen; 2:0 att liqvidation af skulder får ske efter samma cours, och 3:0 att silfver, som införes i Riket, må efter den fastställda myntfoten präglas och sättas i omlopp.
Ett sådant mynt skulle efter behof och Handelsförhållandet minska eller öka lörelsecapitalet.
Den 14 Julii e. ni.
Jag skall till och med ej sätta mig emot, att 128 slc.-cours härvid bestämmes, om åtgärder vidtagas, att Nationen kan vara dervid betryggad; inen om ej sådane säkra åtgärder vidtagas, är det bättre att låta stå, som står.
Uti den delen, som angår den enskilta penrtingerörelsen, förekommer: 1:0 att allmänna Låneunstalter komma att fortfara, till den summa, med de vilkor, och på de orter, Rikets Ständer för hvarje särskilt del deraf kunna finna skäligt att förordna.
Detta har jag ingen ing emot ; det kommer an på, huru derom uti de särskilta detaillerne bestämmes; 2:0 att det representativa myntet, i likhet med hvad det enligt 1811 års
Räkenskaper funnits utgörande, då Bankens och RiksgäldContoirets sedlar, dessa sednare evalverade till Bancomynt, sammanräknas, må hållas vid en sedelstock af circa 30 millioner Riksdaler B-.co. Någon annan norm i detta afseende, än den närvarande, synes mig icke behöflig.