Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ifrågavarande olikheten bör derföre så mycket hellre afskaffas, som dess 6 LagUtskottets Betänkande N.o 68» följder förnämligast drtrttba den samfundsclass, som är talrikast , och i hvilken skillnaden är obilligast, nemligen Bonde-Ståndet, der den vanlottade hustrun i allmänhet har sig ålagde , jemförelsevis , vida större omsorger och besvär, än de, som tillhöra qvinnan i de classer, der hustru och man äro , i afseende på giftorätt , lika lottade. X betraktande häraf får Utskottet till Rikets Ständers pröfning framställa följande förslag till förändring af Allmänna Lagens stadgande om arfsrätt och giftorätt, nemligen i Ärfda-Balker»: II.
Om bröstarf. l. §.
D'år fader eller moder; arfve ta sou halft, och halft dotter. (2 förblifver oförändrad). XII.
Otn bakarf och sidoarf. 1 $.
Aro ej hröst arfvingar till efter then döda, tå äro fader och moder.
LagUtskoitets Betänkande N:o 6S.
7 Lefva tlia bade; arfve ta halft hvarlhera, (2 §. fordrar ej förändring). (jj.
Nu äro både fader och moder döde, och lefva syskon efter : delen the sig emellan arf vet, och tage broder och syster halft hvarther a.
Aro ock then dödas halfsyskon till, varén the ined satnsyskonen samarfva ; och tagen the alle, som af samma fader äro ; then del; som deras fader taga bort, och the , som af samma moder äro, then del hon taga bort, och delen sig emellan , som förr sagdt är.
Ar någor af sam- eller half-syskon , eller the alla döde; ärfven tå therns barn, som i then 2 //. stadgadt är. §.
Äro ej fader eller moder, sameller halfsyskon , eller therns barn till; ärfven tå faderfader och fader moder, eller, ther enthera död är, then som lefver, hälften, samt moderfader och modermoder likaledes hälften.
Äro the å enthera sidan både döde, och lefver någon d andra sidan; tage then B LagUtsJo/tets Jitlänlande Nso 68; alltsamman , ehvad then är ä Jai dernet, eller mödernet, (De följande §§. af detta Cjpitel qvarstl oförändrade) samt Giftermåls-Balken, X. Cap.
Om giftorätt i boi (i $. förblifver oförändrad^). § §♦
Man och hustru hafva giftorätt till hälften hvarthera i ali boets losa egendom , sa. ock i allt fast gods , som ilie i hjonalag afla tillsammans.
Men i all fast egendom , som 'man eller hustru, förr eller under äktenskapet , ärjt, eller förut förvärfvat, ege ej kari eller hon giftorätt ; dock varde ali åhrlig ränta och afrad iheraf under lösören räknad. 5, 4,5 och 6 jij. upphäfvas alldeles och försvinna.
(7 §. bibehalles utan förändring).
En Ledamots serskilda mening bifogasj Stockholm den 22 Maji 1829, Bil. till LagUtskottets Betänkande K:o 68.
9 R eservation.
Herr Professor Bexell anförde : ”Emot detta Betänkande reserverar jag gr?ig derföre, att det innefattar en , hela det nu gällande arfssystemet genomgripande förändring; jag reserverar mig vidare deremot derföre att det, äfven såsom partiel Lagstiftning betraktadt, fordrat att på Lagfprändringarnes bana framgå i full paralellism med åtskiilige andra stadganden, som dermed ega ett nära oskiIjagtigt sammanhang.
Jag bestrider visserligen icke, att den arfsprincip , hvilken redan länge såsom rättvis varit gällande inom någre medborgareclasser, äfven bör kunna blifva det inom alla, att qvinnans rättigheter sorgfälligt böra vårdas inom hvarje väl bildadt samhälle, och att en jemnvigt i arfsfördelar emellan begge könen redan länge sträfvat att göra sig gällande.
Jag medgifver, att den olika arfsrätten emellan könen qvarstår ibland omgifvelserne af en senare tids lagstiftning såsom en främling ; att de seder, det samhällsskick ibland hvilka han fordom uppstod, och med hvilka han var jemnårig, redan försvunnit ifrån jorden ; att han talar ett språk, hvilket, om det icke ännu saknat all betydelse, likväl af mängden är mindre lätt att uppfatta , och att omsider nienna arfslag, sorn fordom var god och 50115 10 Bil. lill Lagutskottets Betänkande N:o 68. må hända ännu i vissa afseenden kunde vara det , nu står med skuggsidan vänd åt våra ögon ; men jag kan å den andra sidan alldeles icke förbise, att 1784 års söndersplittrade arfssystem , om det ock af 1829 års Ständer förses med ännu flere nya Lagparagrafer än de föreslagne, likväl väntar alt bearbetas till hvad det genom de pamela , tid efter annan tillkomne och tillkommande
Lagföräridringarne aldrig skall blifva — ett sammanhängande helt.
Jag kan aldrig glömma att behofvet af en allmän Lagf år b ät t ring länge framstått och gjort sig gällande; att det blifvit uttaladt icke allenast i förra, utan äfven i nu varande Ständers — ja, i hela Nationens önskningar, och att desse måhända ogerna längre låta sig tillbakavisas.
Jag skulle förebrå mig om, under en fruktlös väntan på det fullkomliga, jag med mina betänkligheter bidroge att sätta samhället i mistning af det möjligen förbättrade.
Men jag fruktar det ej , då i stället för den föreslagne, måhända icke brådskande partiela Lagstiftningen , jag föreslår vidtagande af ändamålsenliga åtgärder för påskyndande af den förberedda allmänna LagRevisionen.
” LagUtsköttets Betänkande N:o 69. 11 Ankom till Exped.
Utsk. den 5 Junii 1S29. <59.
Betänkande öfver Herr Prosten G. Hvassers Motion om elev än— elfing af 7 $. i 8 Cap.
ÅrfdaBalken, att oäkta barn må berättigas att taga arf ejter ekras mödrar.
H os Högvördige Preste.Ståndet tiar Herr Prosten Hvasser andragit, att, då få menskliga varelser äro mera värnlösa och vanlottade, eller värdigare föremål för medlidandet, än de barn, som äro frukter af förbjuden kärlek, den lag synes nog hård, som frånkänner sådane barn ali arfsrätt efter deras föräldrar och sålunda utestänger dem från deras naturliga rättigheter.
Om icke dess mindre i våra tider fäderne-arf för dessa barn ej kunde sättas i fråga , så borde dock åtminstone möderne-arf dem tillerkännas.
Den mest ömsinta moder kan nemligen nu, vid sin tidiga bortgång , icke använda något af sin ärfda förmögenhet till nytta för sitt olyckliga barn, som , lemnadt åt anförvandters godtycke, måhända med tig . garestafven i hand drifves ut från mötlernehemmet och modernearfvet.
Gifter sig fl2 LagUtsiotlets Betänkande N:o 6g, åter modren, så bllfver vanbördingens lott vanligen ej mindre stjuffaderlig.
Motionairen har derföre föreslagit, det matte 7 $. i 8 Cctp. Ärjda-Balken sa forändras, att oäkta barn erhålla full arfsrätt efter deras mödrar.
Lagutskottet, till hvars behandling Högyördige Preste-fsiåndet, genom remiss af dera 30 sistlidne December, öfverlemnat detta af flere bland Ståndets Ledamöter understödda förslag, har detsamma till granskning förehaft.
Och ehuru det, å ena sidan, kara med fog påstås, dels att oäkta barn hafva lika naturligt anspråk på sina föräldrars kärlek och omvårdnad, som barn af laggift säng, och dels att barnen ej böra lida för föräldrarnes fel och således ej umgälla olagliglieten af den förening, från hvilken barnen leda sin tillvarelse; så får dock, å andra sidan, ej ur sigte lemnäs, att fåmiljföreningarne äro samhällets grund ; att således en stats styrka och bestånd hufvudsakligen hvila på det husliga förhållandets fasthet och äktenskapets helgd ; e att Lagstiftaren derföre bör låta sig angeläget vara ej allenast att gynna LagUtskottets Betiinkande N:o 6g, i3 lagliga giftermål, utan ock ätt så föranstalta , att olofliga och osedliga könsförbindelser erfara bestraff-- ning af sina egna verkningarj att den antagna grundsattsen, att laglig arfsrätt beror af laglig förening eraellan man och qvinna, står i så nära samband med en i allmänna tänkesättet rådande religieus och moralisk åsigt af samhället och äktenskapet, att afvikelse derifrån hotar med menliga följder för båda ; att känslan af medlidande ej får i lagstiftningen hafva någon röst, då den råkar i strid mot samhällets högsta ändamål; och att
Lagstiftaren synes redan hafva gjort tillbörligt afseende på denna känsla, då han ej allenast förordnat, att oäkta barn skola af fader och moder njuta nödtorftig föda och uppfostran, tilldess de sig sjelfve nära kunna, utan ock stiftat inrättningar, der både den allmänna och den enskilda välgörenheten kommer de värnlöse till hjelp.
ITtskottet anser sig derföre böra i4 LagUtskottets Betänkande N;o 70. tillstyrka , att Herr Prosten Ilvassers Motion ej ma till ändring af nu gällande stadganden om oäkta barns arfsrätt föranleda.
Stockholm den 2a Maji 1829.
Ankom till Expetl, Utsk, den 4 Juni! t8ig* 70, Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Herr P. Lindqvists Förslag till ändring af 1G Cap. Giftermåls Balken, angående medgift och hemföljd.
Sorn i allmänhet, synnerligast bland allmogen, det begrepp om hemgift skall vara rådande, att dermed förstås allt, hvad föräldrar, vid de i 1 § 16 Cap. GiftermalsBalken omförmälde tillfällen, gifva sina barn, och mången hemföljdsgifvare derföre så mycket mindre föreställer sig, att hvad han på sådant LagUtskottets Betänkande N:o 70. 15 sätt, utan qvittobref, från sig lemnar, skall i framtiden frångå hans bo, som han , vid jemförelse, af 2 § i detta Capitel med 9 § i 12 Capitlet ArfdaBalken, måste fatta den öfvertygelse att hemföljdstagarens blotta föregifvande, att den till honom öfverlemnade egendomen icke varit hemföljd , utan blifvit honom till full ego gifven, ej är gällande, utan att det med bevis styrkes; så enär erfarenheten visat, att verklig hemföljd , gifven utan qvittobref eller vittnen , ofta undandrages gifvarens arfvingar, endast hemföljdstagaren förebär gåfvofåog, samt att Domare, vid dylika frågors pröfning, haft olika åsigter, i det att en del, i saknad af qvittobref eller andre laga bevis, lemnat vitsord åt hemföljdstagarens uppgift om den omtvistade egendomens egenskap af gåfva , men andra deremot ansett en sådan uppgift böra bevisas eller ock utan afseende lemnäs, har Riksdagsf ullmägtigen Herr P. Lindquist.
, hos Vällofl. Borgare-Ståndet, i afgifvet Memorial, yrkat nödvändigheten af lagens förtydligande i detta ämne; i hvilket afseende, och då hemföljd i jord eller hus sällan torde komma i fråga, samt nyttjanderätt till fast egendom lätteligen kan, under annan benämning, än den af hemföljd , till barn upplåtas, Motionairen hemställt, om icke, da nya Lagförslaget, med sina bestämda föreskrifter i detta fall, ej torde blifva så snart an - i6 LagUi&kotuts Betänkande N:q 70. taget, 16 Gap. GiftermälsBalken mätte erliälla följande förändrade redaction ; ”16 Cap.” ”Om medgift och hemföljd.** A §•'
"Glfver fader och moder åt son eller ilotter hemföljd i penningar eller annan lös egendom, -vid theras giftermål, teckne thet upp och sätte å lösören skäligt värde , tage ock qvittobref therå.
Sedan bibehålle then hemföljd, som then fått, så länge fader och moder båda lefva.
Dör entbera och skall arf delas, gånge tå alltsammans åter till skiftes, dock räknas ej then ränta eller nytta han eller hon theraf haft.
Dag vare, ther man gifver hemföljd med, tå barn utur hus och bo skiljas, eller vid annat tillfälle* 2 §.
Äro lösören ej i behåll, tå hemföljd återgår, eller kan något theraf ej återbaras så godt, som thet gafs, gähle thet efter thy gom thet vard t var, tå thet gafs. 3 §* LagViskottels Betänkande Nit» 70. 17 3 §.
Dör son eller dotter barnlös, gånge tl hemföljd åter.
Lefva barn efter, behållen t lie med samma vilkor som theras fader eller moder iben haft.
Dö the barn förr an någonthera af them, som hemföljd gifvit, gange then åter. 4 §.
Vilja föräldrar till fult ego gifva barn penningar eller andra lösören eller ock jord å landet eller hus i staden, efter thy, som I 8 Cap. JordaBalken sägs , bafve ther fri makt till ; ej ml ther till skifte återbätas , som så gifvet är.
Nu tvistas om hemföljd gifven är, och finnes ej uppteckning med qvittobref, sorn i 1 § sägs ; varde thå hvad gifvet är, ansedt såsom till full e» go öfverlåtet.”
LagUtskottets öfverläggningar i denna från Välloll.
Borgare-Ståndet till Utskottet! behandling hänskjutna fråga hafva fört Utskottet till den öfvertygelse, att nu gällande lagstadganden om medgift och hemföljd äro otillräcklige och icke nog bestämde, samt att således, till afböjande af osäkerhet och oreda härutinnan, fullständigare och tydligare fö£ih. ■ till Riki-St.
Fröt. tg28 och 1819. 7 Sini. i A/d. a 3 :dje H'.t. v.dra B: de t. 18 LagUtskottets Betänkande N:o 70. reskrifter äro af nöden ; och som Utskottet,' vid granskning af Herr Lindqvists ofvan anförde förslag till förändrad redaction af 16 Cap.
GiftermålsBalken , funnit att samma förslag icke vidrörer flere af de omständigheter, hvilka, efter Utskottets tanka , böra vid omarbetning af hetngifta-lagen iakttagas och ordnas ; så har Utskottet ansett det vara sitt åliggande att lill Rikets Ständers pröfning framställa ett annat, såsom Utskottet förmenar, lämpligare förslag, föranledt af följande åsigter , nemligen : a) att, enär hemgift innebär upplåtelse af endast nyttjanderätt , och då fråga ar o ra fast egendom, någon ovisshet om eganderätten till det upplåtna ej kan genom hemgiften uppkomma,, samt med naturen af hemgift ej vore förenligt att gåfvolagareris nyttjanderätt skulle bero af något annat , än gifvarens godtfinnande, eller kunna betryggas mot de händelser att eganderäften frånginge gifvaren, eller denne ville egendomen återtaga, (i följd hvaraf inteckning till säkerhet för sålunda upplåten nyttjanderätt ej är lämplig) alla reglor fö* upplåtelse af fast egendom i egenskap af hemgift synas vara öfver - LegVtskottets Betänkande N:o 70.
19 ilödlga och utan ändamål, hvarföre ifrågavarande
Lag bör afse en* dast lös egendom ; b) att, då ej allenast gifvarens och emottagarens, utan äfven tredje inans rätt beror på vissheten om hemgiftsaftals verklighet, men föreskrifteme i nu gällande lag, att a hemgift qvittobref shall tagas, och att, der qvittobref ej finnes, hemgiften shall, med svornom ede , återbäras, långt ifrån att förebygga, fastmer vållat oreda och tvist, all anledning till tvifvel om aftalets tillvaro bör, genom deråt gifven offentlighet samt noggranna och be» stämda former, förekommas ; je) att hemgiftsbrefs bevittnande och lagföljande vid domstol, i likhet med hvad om äktenskaps-förord finnes påbudet, vöre ett för detta ändamål tjenligt stadgande: il) att den liemgiftstagares barn tillagde förmon att, om de öfverlefva sina föräldrar, behålla hemgiften med samma rätt, som föräldrarne den haft, bör utsträckas till hemgiftstagares bröstarfvingar, i hvad led LugUt$hoitels Betänkande N:o. 70 som helst ; gifvaren dock obetaget alt derom annorlunda, efter godtfinnande, förordna ; e) att, sura eganderätten till egendom , den der såsom hemgift emottagen är, blifver qvar hos gifvaren, i följd hvaraf hemgift, som vid gifvarens död återbäres, utgör en tillgång för gifvarens borgenärer , så bör ock lagen förordna, att återbäring af hemgift skall ske, när gifvaren, under sin lifstid råkar i concarstillstånd ; f} att den i 8 Cap. 2 JordaBalken uttryckta grundsatts, att då gåfyotagare gör gifvaren orätt eller skada, det står gifvaren fritt att gåfvan återkalla, är i synnerhet tillämplig i frågor, som röra förhållandet emellan föräldrar och barn, och derföre bör i lagen om hemgift upptagas j och slutligen g) attj till ytterligare förebyggande af all tvist, huruvida lös egendom , som föräldrar lemnat sina barn , må anses såsom hemgift eller såsom till full ego gifven, lagen bör Uttryckligen stadga, att, 0m föral - LagUtshoilels Betänkande N:o 70 21 drar öfverlåta lös egendom till sina barn, utan att qvittobref derå så upprättas och lagföljes, sorn ofvan nämndt är, den egendom skall tillhöra barnen med full egariderätt.
Dessa äro, i korrthet, grnnderrie till ofvan omförmälde så lydande Förslag: XVI Cap. Otti Hemgift. 1 /.
Vill fader eller moder i hemgift upplåta penningar eller annan lös egendom åt barn, vid giftermål, eller eljest, gore thet skrif - ligen och sätte i hemgiftsbrefvet ut beloppet af penningarna och värdet af lösören.
Hemgiftstagaren skrifve qvitto therå, med dag och åratal, samt vittnen under« 2 /.
Hemgiftsbref inlemne gifvaren öppet till Rätten i then ort, ther LagUtskoltets Betänkande N:o 70; han sitt hemvist häfver, i stad inom tvä månader, och d landet sist d det lagtima Ting, som infaller efter en månad, sedan thet upprättadt var; och varde hemgiftsbrefvet, med emottagarens therd tecknade och bevittnade qvit. to, i Rättens Förords-Protocoll or3 dagrannt infbrdt. 3 /•
Dör hemgift stagare utan bröstarfvinge ; gange hemgiften till gifvaren åter ; är bröstarfvinge ti 11, beliälle han hemgiften, ther ej gifvaren i hemgiftsbrefvet annorlunda förordnat.
Då gifvaren dor, skall hemgift till skifte återbäras. 5 §.
Afträdes gifvarens egendom till borgenärer; tå egen ilie återtaga then egendom, som i hemgift gifven är.
Varder hemgiftstagarens egendom afträdd, ege ock gifvaren laga hemgiften åter.
LngUtskotiets Betänkande N:0 70. a5 6 /.
Gör hemgiftstagaren gifvaren orätt eller skada; staude gif varén fritt, att hemgiften återkalla, inom år och dag, sedan den orätt eller skada skedde. 7 /•
Aro lösören ej i behåll, tå hems gift åter bäras skall; gulde hemgiftstagaren det värde, som d them i hemgiftsbrefvet satt är. 8 /.
I de fall, tå hemgift går åter', varde ej then nytta räknad, som hemgiftstagaren theraf haft; och svare han ej eller till then försämring, sorn d lösören, genom thoras vanliga bruk, kommit, 9 /•
Hafva föräldrar gifvit bani lös egendom, utan att hemgiftsbref så upprättadt och lagföljdt är, som i 1 och 2 //. sägs; varde then egendom ansedd såsom till full ego gifven.
Slockholm elen 27 Maji 1829.'
STOCKHOLM, Elméus och Granbergs Tryckeri, 1839. Lag-Utskottets Betänkande N;ö 71. 1 N:0 71.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Julii i8ag.
Betänkande öfver Herr A. W.
Grundelstjerna* Motion om ändring af 16 Cap. Ärfda-Balken.
H os Högloft.
Ridderskapet och Adeln har Herr A. W. Grundelstjerna, i Memorial, sorn till Lag-U(skottet blifvit remitteradt, anfört, alt ehuru, enligt hvad Kongl. Maj:t, uti Berättelsen om hvad sedan sista Riksdag sig i Riksstyrelsen tilldragit, i Nåder tillkännagifvit, det af Lag-Comitén utarbetade förslag till ny Allmän Civil-Lag ej kommer att under innevarande Riksmöte till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas, och några betydligare förändringar af den nu gällande Allmänna Civil-Eagen'1 således ej kunde vid denna Riksdag yrkas eller hoppas; så borde dock partiela förbättringar och tillägg, der sådane af tidens kraf påfordrades, och utan rubbande af Lagens grunder stöde att åstadkomma, ej åsidosättas; hvarföre Motionairen, som ansåge sig böra leda uppmärksamheten derå, huru ett snart antagande af de lagstadganden, som finnas i 9 Cap. 1 Sih. lill Riks. St, Fröt, I818 och l82£). 7 Sami. 2 Band» 4:e H:t. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N'o 71; till och med 7 §§•
Ärfda*Balken af ofvan» berörde .Lag-Förslag, vore i högsta måtto nödvändigt, föresloge, att, med upphäfvande af 1 §. 16 Cap. Ärfda-Balken i 1734 års
Lag, samma Capitel matte erhålla denna lydelse^ Om Testamente '•
1 S ”Vill någon göra testaminte; det skall skrifteligen upprättas med gifvarens nama under; varde ock testamentet bestyrkt af tvänne vittnen, som skola på en gång när vara och derå teckna skriffeligt intyg, att gifvaren då med sundt förstånd och af fri vilja förklarat sig hafva det testamente gjort.” 2 §•
”Gifvare stånde fritt, att låta vittnen testamentets innehåll veta eller ej.
Harden, som ej kan läsa skrifver, låtit författa testamente; då varde testamentet för honom upp» läst och lagge vittnena i deras intyg till , att så skett.
Är testamentsgifvare stum; vare ändå testamente gild t, der han sin vilja för vittnen tydligt och säkert tillkännaSifver, ” Lag^ZJtskotiets Betänkande N:o 71* 3 3 §•
”Aro ej vittnen att tillgå, då testamen» te författas, och har gifvaren ej eller, efter den tiden, haft lägenhet att vittnen anskaffa; ege testamentet kraft, der det finnes med hans egen hand skrifvet och underskrifvet.’’ .4 §•
”Hafva vittnen å testamente satt blott sine namn, eller är deras intyg ej i allo så inrättadt, som i 1 och s §§, sägs, vare testa* menta ej dess mindre gildt, der de, om det fordras, inför Rätten vittna, att så tillgått, som i hvarje fall fureskrifvet är,’’ 5 §■ ”Har någor råkat uti svår sjukdom eller fara, då må han, i vittnens närvaro, testa* mente munteligen göra; och gälle det, der de vittnen intyga, att han med sundt förstånd och af fri vilja testamentet utsagt.
Dör ej gifvaren i den sjukdom eller fara; vare hans munteliga testamente ej gällande.” 6 §: ’Den, som testamente gjort, må ingifva det till Under-Rätt, och teckne Rätten bevis Lag-ZJtskottets Betänkande N:o 71. å testamentet, att det ingifvet är.
Vill gifvaren, att dess innehåll skall okändt vara, varde omslag derå satt, under gifvarens och Rättens insegel; eljest låte
Rätten det uppläsas och i protocollet inforas.
Har gifva, ien, som af Rätten känd är, med sundt förstånd förklarat, att han det testamente gjort och är det förklarande af Rätten i protocollet vitsordadt; vare testamentet gi 1 dt, ändå att vittnen derå ej finnas.
Vill gifvaren lemna testamentet i Rättens förvar; håfve ock der Iof till.” 7 §■•
”Nu är af gifvaren ej så förfaret, sorn i 6 §. sägs, och dö eller blifva jäfvige de, som testamentet bevittnat, så att tvänneojäfvige vittnen ej qvar äro; då vare testamentet ogildt, der ej gifvaren låtit det ånyo bevittnas af två eller flere, som på en gång tillstädes varit.
Var jäfvet eller dödsfallet gifvaren okändt, eller dö vittnen vid samma tid som gifvaren, eller efter honom, innan de vid Rätten vittnesmål aflagt; stånde testamentet fast, der rigtigheten af ett vittne intygas eller, i fall ej något vittne höras kan, vittnes - påskriften å testamentet så beskaffad är, som i 1 och 2 §§ sägs och omständigheter ej förekomma, som testamentets trovärdighet förringa”.
Lag-Utskottets Betänkande No 7ii 5 Motionairen, som tillika föreslagit, att 8jdra och 3‘.dje §§. af i6:de Cap. Ärfda» Balken i nu gällande !Lag inåtte bibehållas och upptagas såsom 8:de och g:de §§. i nya redactionen, har, till grund för den yrkade förändringen vidare anfört, att den i 1 berörde Capitel man och qvinna förunnade rättighet, att, utan inskränkning till tid och tillfälle, genom muntligt testamente förordna öfver sådan egendom, som genom testamente kan bortgifvas, vöre för allmän säkerhet synnerligen vådlig.
Ty, ehuru samma §. innehåller, såsom vilkor för giltigheten af ett dylikt testamente, att arne goda män skola vittna, att det med sundt och fullt förstånd samt af fri vilja gjordt är; så, enär man icke alltid kan vara förvissad, att de, som afgifva vittnesmål om muntliga testamenten, äro redliga personer, fastän de i 17 Cap, 7 $ Rättegångs Balken uppräknade skäl till jäf icke kunna emot dem anföras, vöre detta vilkor ingalunda ett oöfvervinnerligt hinder för tillkomsten af falska testai meriten.
Man kunde nemligen föreställa sig den händelse, alt en egare af sådan egen* dom, sorn kan testamenteras, någon gång under sin lefnad befinner sig någorstädes ensam med ivänne äreförgätne, fastän icke ärelöse dömde, menniskor, och att desse, efter hans, utan någon föregången disposition af nämnde egendom, inträffade död, mutade af en 4:de person, åtaga sig att vittna derom, 6 Lag'Utskottets Betänkande N:o 71. att den förstnämnde till denne 4^de testamenterat ali sin disponibla förmögenhet.
Hafva desse brottslingar icke nog kännedom om hvad som efter
Dag fordras för vittnesmålets fullständighet, så kan, mot löfte om andel i lofvet, upplysning och biträde i detta afseende erhållas af någon, som är känd för att illa använda sin kunskap i Eagfarenheten* Ett testaments-betyg författas då, med iakttagande af behörige formaliteter, och underskrifves af de legda vittnena, sorn derefter fästa detsamma med ed inför någon Domstol, utan att den aflidnes laglige arfvingar dervid få vara tillstädes och tillse det nödiga varningar före edgången blifva gjorde Sedan eden är aflagd, blifver farhågan att anses och dömas såsom menedare ett nytt band på vittnena, att ej återtaga sitt vittnesmål.
Aro då vittnena sjelfva nog illsluge eller erhålla de af sine medbrottsläge den instruciion, att, vid sedermera inför
Domstol möjligen skeende undersökning, å alla oväntade frågor, som
Icke röra hufvudsaken i vittnesmålet, gifva obestämda svar eller förebära minnesbristt så kan Domaren , oaktadt bästa vilja att utdela rättvisa, nödsakas att 1 illerkänna deri för» xnente testamentstagaren den omtvistade egendomen.
Detsamma blifver resultatet , om Domaren ej anser sig pligtig eller behörig att undersöka vittnenas trovärdighet, utan endast fordrar, att de i testaments-betyget innefattade uppgifter med ed fästas.