Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad de öfrige framställningar emot den ifrågavarande Förordningen angår, tror jag dem vara besvarade dels af Utskotten oeh dels af mig här i Ståndet, då de första gången gjordes.
Men hvad Utskottens Betänkande beträffar, nödgas jag dervid anmärka, att Utskotten ansett sig, med afstyrkande af hvad Motionerne för öfrigt åsyftat, böra tillstyrka det tillägg i Författningen, att stadgandet i 1 Cap. 9 §. rörande Hemmansklyfning jemväl måtte förklaras tillämpligt till 2 Cap. rörande Jordafsöndring.
Nämde paragraph innehåller: ”att ”om, i följd af serskildte förhållanden inom 264 Den i3 April. ”något
Län, jemkning eller förändring i de, ”rörande grnnderne för hemmansklyfning i ”allmänhet, stadgade föreskrifter, skulle för ”samma
Län anses af nöden, må Konungens Befallningshafvande derom göra underdånig anmälan, då Kongl. Maj:t i Nå”der vill tillse, huruvida något serskildt ”stadgande för ett sådant
Län lämpligen må "i ämnet kunna utfärdas.”
Detta stadgande har man ansett böra inskränkas endast till i Cap. eller frågor om Hemmansklyfning, emedan man föresett att skiljaktiga grunder för sådane klyfningar i olika Län möjligen kunde behöfvas.
Men hvad afsöndringar beträffar, tror jag icke att några serskildte grunder för dem kunna komma i fråga, utom hvad Författningen redan innehåller, nemligen att minimi-rymden för en afsöndrad lägenhet bör vara större i de Norra och mindre frugtbara provinserne än i de öfrige; i följd hvaraf det undantag ock blifvit gjordt, att en afsöndrad lägenhet i de
Norra provinserne skall bestå af minst 6 tunnland, i stället för 4* Anledningen till Utskottens hemställan har varit, att en j Riksdagsman från Gefleborgs
Län gjort anmärkning mot verkställbarheten af stadgandet i 3 §., att hvarje afsöndrad lägenhet bör utgöras af en enda formlig och lill afhägnad beqväm lott; och Utskotten hafva ansett detta innefatta en alltför stor inskränkning i rättigheten lill jordafsöndring.
För min del kan jag icke instämma i denna Den i3 April. a65 ' * tanka.
Då man å ena sidan tillåter jordafsöndringar från hemman, hör man åden andra tillse, att de blifva förenade med sådane vilkor, att inga sammanblandade förhållanden i ägo-lotterne uppstå, och att det leder till Landets uppodling.
Ur denna synpunkt har man såsom ovilkorligt stadgat, att en afsöndringslott från ett Hemman borde utgöra en enda formlig, från Hemmanets egen åbyggnad afskiljd, lott, och att odal åker eller äng icke dertill må användas.
— Man har dermed åsyftat, att lägenheten skulle bestå af ouppodlad mark, helst tagen invid gränsorne för hemmanets område.
Tillåter man nu, att en afsöndrad lägenhet får bestå af flere serskilde skiften, skola samma olägenheter uppstå, som man sökt förekomma och afhjelpa genom utfärdade författningar om sammandragning af sammanblandade hemmansägor, och då man nu har fria händer rörande lagstiftningen om afsöndringar, bör man väl icke, i rak strid mot hvad man med ägodelnings-författningen åsyftat, bereda mångskifte.
För Öfrigt äro alla stadganden i AfsöndringsCapitlet, med undantag af ofvannämnde föreskrift, rörande afsöndringarnes storlek, icke af den beskaffenhet, att de kunna vara underkastade förändringar i följd af särskilda localer, såsom förhållandet kan vara med hemmansklyfning, och häraf finnes således icke eller något skäl lill Utskottens föreslagne tillägg.
På dessa grunder hemställer jag, a66 Den i3 April. om icke detta tillägg bör utgå och Betänkandet derföre återremitteras.
Herr Danckvardt har framställt att i Cap. 6 §. i Förordningen åsyftat ett stadgande, huru skall förhållas med lösen af en hemmanslott, sora är så liten, att ägaren derå icke är besutten; och Herr Danckwardt har tillagt, att intet stadgande derom finnes i Allmänna Lagen.
Men om der nu finnes ett stadgande angående lösen, då besuttenhet äger rum, hemställer jag, om icke på samma ställe bör införas den nya bestämmelsen för fall af obesuttenhet.
Jag har icke sagt, att §. vore en Lagförklaring, utan ett tillägg till Lagen, och jag tror, att den värde Ledamoten sjelf bevisat det.
Då för öfrigt Utskottens Ordförande redan yttrat sig, utan att besvara mina anmärkningar, och jag icke eller i Betänkandet fått svar på min förut gjorde anmärkning mot tillståndet, att, äfven med skattfrihet, till everdlig ägo upplåta sådan oländig mark, som 11 §. 2 Cap. omnämner, så får jag nu, hvad jag förut underlåtit, bestämdt yrka återremiss.
Jag anhåller att få instämma i Friherre Sprengtporten reservation emot Utskottens Betänkande, rörande stadgandet i 2 Cap. 3 §., om rättighet alt från hemman, belägne inom 1 mil från stad eller köping, afsöndra på Den i3 April. 267 viss tid ända till £ Tunland; hvilken rättighet jag, på de af Friherre Sprengtporten anförde skäl, anser böra inskränkas till de Hemman, som äro belägne högst | mil från Stad eller Köping.
För öfrigt får jag i allmänhet anmärka, att di man i de sednaste förordningarne rörande jordbruket sökt bringa hela Riket under en gemensam författning, har den olägenhet uppkommit, att de undantag eller jemkningar man gjort med afseende på de Norra Landskapen blifvit i tillämpningen begagnade i de Södra och så tvärtom, hvarigenom skada ömsesidigt förvållats.
Hade man skiljt författningarne och rättat hvardera för sig efter de locala förhållanderne inom olika orter; så hade denna olägenhet undvikits.
Herr Hjertaj Gustaf: Grunden för den åtgärd, att genom författningar sälta en gräns för Hemmansklyfningar och jordafsöndringar, måste sökas i behofvet att draga försorg, att icke de fattige alltför mycket förökas, och att försäkra Staten mot Skattebrist.
Ty annars finnes ingen rättsgrund för inskränkning i den fria disposition, som rätteligen åtföljer äganderätten.
Jag tror, att de föreskrifter, som finnas i den nu gällande Lagen i detta afseende, äro väl afpassade efter våra locala förhållanden.
Jag kan icke instämma med den siste värde Talaren, rörande de Hemman, sorn äro belägue nära Städerne.
Ty ehu - a68 Den i3 April. ru jag anser Friherre Sprengtportens reservation vara grundad på i allmänhet giltiga skäl, tror jag likväl, att han förbisett en omständighet, som är af största vigt; den nemligen: att man gör sig ett ganska oriktigt begrepp om Städernes belägenhet, ifall man ville uppdraga en cirkel för att bestämma den krets, inom hvilken Staden och dess rörelse inverka på lättheten till uppehälle för de kringboende.
De fleste Städer äro belägne utmed strömmar, som gifva tillfälle till anläggning af hvarjehanda vattenverk, ock hvilket, jemte andra omständigheter, såsom skogstillgång och dylikt, gör belägenheten på den ena sidan om Staden vida förmånligare för smärre bosättningar, än på den andra.
Man skulle derföre göra orätt, om man inskränkte de ifrågavarande mindre jordafsöndringarne till en krets af en fjerdingsväg rundt omkring Staden.
Jag tror, att författningen på ganska goda skäl tillåtit ett friare utrymme för desse afsöndringar, på det de må kunna väljas på sådane ställen, som lemna tillfälle antingen till lönande anläggningar, eller till beqvämlighet och så kallade landtnöjen.
Då jag för öfrigt icke funnit någon anmärkningspunkt, som icke blifvit i Betänkandet grundligen besvarad, anhåller jag om propositition till bifall derå.
Till de skäl Herr Hjerta redan anfört för bibehållande af stad - Den i3 April. gandet rörande afsöndring af jord till £ Tun< land inom en I mil från Städerne, anhåller jag få tillägga, att flere Städer finnas, hvilkas Stadsjord sträcker sig öfver \ mil utom Staden, och att man derföre trott sig höra bestämma x mil för afsöndring från hemman, som ligga intill Staden.
Afseende torde äfven böra fästas derpå, att desse afsöndringar icke få ske för alltid, utan endast på viss tid, högst 5o år; att de egentligen begagnas till lustställen; och att man trott sig veta, att flere afsöndringar i sådant ändamål på detta afstånd från Städerne redan förut skett under 4 Tunlands rymd, hvilka man icke ansåg skäligt, att genom det nya stadgandet upphäfva.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet om Adeln ansåg de vid Lag- och EkonomiUtskottens förevarande
Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande.
Uppå derefter af Hans Excellence gjord proposition, blef berörde Betänkande afRidderskapet och Adeln bifallit.
Föredrogs å nyo Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 18 sistlicUie Mars under N:o i4 afgifne, samt 270 Den i3 April. den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, att Kongl. Majus Förordning af den 19 December 1827, angående grunderne och vilkoren för Hemmansklyfning samt afsöndring af Jord eller andra Lägenheter från Hemman, må gälla äfven i afseende på Säteri- Rå- och Rörssamt Frälsehemman, och att föreskrifterne om Säteri-byggnads underhållande å Säterier må upphöra.
Endast den stora vigten af ifrågavarande
Utlåtande har kunnat föranleda mig att uppträda för att tala emot detsamma, hvilket jag visserligen eljest hade önskat undvika; enär ämnet rörer så många olika intressen.
Jag skall likväl vara tillfredsställd, om jag lyckas att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att frågan innebär ett verkligt ingrepp i våra rättigheter.
Det är visserligen icke ovanligt, att se enskildte
Motionärer framkomma med oroande framställningar i detta afseende; men jag hade icke väntat, att vi ifrån Regeringen skulle få emottaga en proposition, som är så rakt stridande mot våra privilegier och 114 §•
Regeringsformen, hvilken tydligen stadgar, att intet RiksStånds privilegier kunna rubbas utan samtelige RiksStåndens begifvande.
Det skäl man åberopat till grund för den Kongl. Propositionen, är farhågan, att Staten, ge - nom en alltför stor afsöndring från Säteri©ch Frälse-jord, skulle gå miste om dess påräknade bidrag af egendomar med denna natur.
Rättighet till obegränsad afsöndring af sådan jord har nu ägt rum i 20 år efter det Ridderskapet och Adeln frånträdde största delen af sina öfrige rättigheter; och jag vet icke, hvarföre man nu vill återupplifva ett gammalt frö till missförstånd.
Då Ridderskapet och Adeln öfverlemnade sina privilegier, var meningen visst icke, att ställa sig under något förmynderskap i afseende på förvaltningen af sin egendom; men detta är likväl nu förhållandet.
Ridderskapet och Adeln har redan så länge åtnjutit fri disposition af Säteri och Frälsehemman, att den nu mera öfvergått till gammal häfd.
Vill man borttaga denna rättighet, vinnes väl det ändamål att få all jord af lika natur; men att sådant skall ske utan ersättning till innehafvaren af den bättre jorden, finner jag stridande emot all billighet och rättsprincip.
Vi innehafva våra Säterier och Frälsehemman under full äganderätt; KronoSkatteägaren deremot besitter sitt hemman endast med vilkor; och jag förstår icke, huru man vill bringa jord af så olika natur under samma categori.
Farhågan, att Staten ej skulle utfå sina bidrag, kan icke, jag upprepar det, föranleda till bifall å den Kongl.
Propositionen och Utskottens Utlåtande.
Man skulle annars med samma skäl föreslå, att hvarje gång en kö - 27* Den i3 April. pare till en egendom erbjuder sig, borde, innan anbudet fick antagas, undersökning ske, huruvida köparen vore nog förmögen, för att gifva Staten garanti, att skattebidragen riktigt utgå.
Till följd af dessa skäl och de flere, som måhända af andra Talare kunna uppgifvas, yrkar jag afslag å den delen af Utlåtandet, sorn angår inskränkning i de hittills gällande grunder för klyfning och afsöndring af Säteri-Rå- och Rörs-samt Frälsehemman; men bifall på den delen, som rörer upphörande af föreskrifterne orri SäteriByggnads underhållande å Säterier.
Skulle åter en sådan delning af Utlåtandet icke låta sig göras, yrkar jag afslag å alltsammans.
Herr Danckwardtj Magnus Georg:
Då frågan förevar hos Kongl. Maj:t om förnyade föreskrifters utfärdande rörande
Hemmansklyfning och afsöndring af jord från hemman i allmänhet, borde man, för att åstadkomma en fullkomnad Lagstiftning i ämnet, betrakta och öfverväga det i sitt sammanhang och reglera alla förhållanden, der det lämpligen borde ske.
Frågan förekom således äfven i denna del om Säterier, Råoch Rörs- samt Frälsehemman.
Desse hemman hade icke varit innebegripne under de föregående författningarne rörande hemmansklyfning, dels af den anledning, att Rid - Den i3 April.
273 Ridderskapet och Ådeln ansetts äga en oinskränkt dispositionsrätt öfver dem, dels emedan klyfning af sådane hemman, så länge Ridderskapet och Adeln ensamt ägde rätt att dem besitta, sällan kom i fråga, dels sluteligen emedan mindre utskylder då vidhäftade desse hemman.
Nu är förhållandet i desse afseenden betydligt förändradt.
De öfrige Stånden hafva alltsedan slutet af förra århundradet ägt rätt att besitta Frälsehemman, och sedan 1809 äfven Säterier; i följd hvaraf sådane hemman allt mer och mer komma att, såsom andre, klyfning undergå.
Frälsehemman anses ock nu för skattskyldig jord och hafva dryga onera; Säterier och Rå- och Rörshemman hafva ock tid efter annan fått ökade utskylder till och med ordinarie Rotering i visse orter.
När man nu antagit för princip, att oinskränkt hemmansklyfning icke i allmänhet bör äga rum, hemställer jag, om icke detta äfven bör tillämpas på Säterier Rå och Rörs- samt FrälseHemman, då skälen äro enahanda, då förbudet mot klyfningarne inskränker sig derhän, att besuttenhet erfordras på hvarje lott, och då beräkning till en sådan besuttenhet sker egentligen efter Hemmanens behållna afkastning, och i följd deraf grunderna bli desamma, endast, att Hemman med mindre onera och således större behållning kunna undergå starkare klyfning än de, hvarmed 20 H. 18 ' 274 ®en *3 April. större utskylder äro förenade.
Hvad jordafsöndring från Säterier samt Rå- och RörsHemman beträffar, så hafva författningarlie hittills icke stadgat någon inskränkning i afsöndringsrätten å desse Hemman, särdeles som sådane afsöndringar icke kommit i fråga, så länge desse hemman endast af Adel innehades.
Nu är förhållandet äfven i denna del förändradt, sedan desse hemman af Bönder få innehafvas; och jag hemställer, huruvida det kan anses rätt, att skattfrie jord-afsöndringar från Sätexier samt Rå- och Rörs-hemman kunna ske huru långt som hälst, så att kanske slutligen blotta trädgården vid Hemmanen är i behåll, serdeles som icke obetydliga onera, på sätt ofvan är anfördt, nu mera äfven vidlåda jord af denna natur.
Huru skall man på sådant sätt finna säkerhet för utskyldernes utgörande.
Å desse Hemman har man likväl föreslagit dubbelt större afsöndringsrätt, än å andre Hemman eller jr af Hemmanens ägorymd.
Sådane äro de grunder, hvarföre man ansett stadganden böra bestämmas för klyfning af och jordafsöndring från Säterier Rå- och Rörs-samt Frälsehemman; och jag tror icke med Friherre Wrangel, att Kongl. Majrt kan anses dervid lia trädt Ridderskapets och Adelns rättigheter för nära, eller, som Herr Friherren sagt, velat deri göra några inkräktningar, så mycket min - Den i3 April. dre som Kongl Maj:t öfverlemnat åt Rikets Ständer, att i ämnet besluta.
I Adelns privilegier har jag icke funnit något stadgande, som skulle gifva Ridderskapet och Adeln en obegränsad rätt till ifrågavarande hemmansklyfning eller jordafsöndring.
Dessutom är nu mera besittningen af Säterier och Frälsejord icke något privilegium för Ridderskapet och Adeln.
Lag- och Ekonomiutskotten hafva ock enhälligt tillstyrkt den Nådiga Propositionen, hvilket torde få anses vara ett ytterligare skäl emot hvad Friherre Wrangel anfört.
Jag vill ej invända något emot en återremiss af Utlåtandet i anledning af Friherre Wrangels anmärkningar, men kan för ingen del gå in på att afslå detsamma, hvarigenom vi skulle gå i mistning om den nyttiga författning, Kongl.
Maj:t i Nåder föreslagit och Utskotten tillstyrkt.
Jag anser den obegränsade skyldigheten, att bebygga Säterier böra upphöra, då de kunna innehafvas af hvilken medborgareclass som hälst, och att någon uppmuntran till deras förseende med bättre byggnader, efter råd och lägenhet, äfven är öfverflödig, då en mängd egendomar af annan natur med prydliga åbyggnader förses i bredd med stigande lux och tillgångar.
Jag förnyar alltså min anhållan, alt Utlåtandet ej må afslås, utan antingen återremitteras eller bifallas.
Jag instämmer med den siste värde Ledamoten, att det är af stor vigt att icke afslå Utlåtandet, emedan det har ett väsendtligt inflytande på jordbruket, om hemmanen belastas med för stränga byggnads-skyldigheter, hvarom, föreskrifterne icke äro mindre hårda, än att Säteri-friheten förloras för underlåten Säteri-byggnad, hvilket jag bestämdt vet hafva inträffat uti Westergöthland.
Då nu rättigheten att stycka Säteri-, Rå- och Rörssamt Frälsehemman varit obegränsad, är det klart att man bör noga betänka sig, innan man förändrar principen i ett så vigtig! och ingripande ämne.
För min del Kr jag öfvertjrgad, att det är lika angeläget tillse, det hemman af ofvannämnde natur icke klyfvas i mindre delar, än att jordeboks-räntan och öfriga onera kunna utgå, samt familjer derå vara försörjde, som det varit nödigt att föreskrifva sådant, beträffande Kronoskattehemman, För mig är det äfven klart, att klyfning af hemman med Säteri-frihet måste vara lättare att verkställa, än annan jords afsöndring, emedan mindre onera dervid behöfva observeras.
Jag tror, att några särskilta föreskrifter derföre icke äro af nöden.
Yäsendtligare anser jag det vara, att tillse, om hemmansklyfning i allmänhet medfört nytta eller skada.
Jag stöder mig ej på Adelns privilegier, hvilka jag till vår lycka anser hafva försvunnit år 1809, utan på äganderätten, som jag Den i3 April. 277 anser för lika helig.
Svårigheterne vid fördelningen af rustnings-besväret böra icke förbises; och jag vågar hoppas, att dessa anmärkningar förtjena någon uppmärksamhet, när ärendet återkommer till de sammansatte Utskotten i följd af den återremiss, hvarom jag har äran anhålla.
Det är visserligen en sanning, att vid 1809 års Riksdag cederade Ridderskapet och Adeln en stor del af sine rättigheter, men jag kan ej inse, att såsom en följd deraf bör uppkomma, att de ännu återstående — äfven böra eftergifvas.
Jag instämmer i principen emot en obegränsad rätt till klyfning, men jag fruktar, att i samma ögonblick den förbjudes, skall hågen för begagnandet deraf uppstå.
För min del kan jag likväl ej anse saken bifallen, utan med alla fyra Ståndens gemensamma samtycke, och tror, att den följagteligen bör behandlas enligt 114 §. i RegeringsFormen.
Jag begärde afslag å Utlåtandet, för att vinna tid, emedan jag trott, att det skolat återkomma i samma skick från Utskotten, men jag förenar mig nu om återremiss, enär jag ej kunnat åtskilja den andra delen af Utlåtandet, som rörer Säteri byggnads underhållande, och hvari jag instämmer med Utskotten.
Den siste värde Talaren har trott ärendet in - 378 Den i3 April. nefatta en privilegii-fråga, till hvars afgörande fordrades alla fyra RiksStåndens sammanstämmande beslut.
Men jag tager mig friheten påminna, att sedan Ridderskapet och Adeln vid i8oq års Riksdag afstod från rättigheten, att ensamt besitta Säterier, har det endast varit sjelfva Säteri-jorden, men icke dess ägare, som varit privilegierad.
Beträffande sjelfva saken, så är jag öfvertygad, att man förr eller senare måste komma till en obegränsad hemmansklyfning utan afseende på jordens natur.
Och som klyfnings-friheten hittills varit obegränsad i afseende på den privilegierade jorden, kan jag för min del ej gilla den inskränkning, som nu blifvit deruti föreslagen.
Men den frihet man hittills haft att ifrån sitt Säteri- eller Frälsehemman bortsälja så mycket man behagar, och dervid fritaga de frånskilda delarne frän all delaktighet i hemmanets onera: denna frihet, säger jag, är högst vådlig och bör nödvändigt, på sätt i den Nådiga Propositionen blifvit föreslaget, inskränkas.
Ty det skulle kunna blifva en för Kronan ganska mehnlig speculation, att först styckevis bortsälja nästan hela egendomen, med fullkomlig skattfrihet, och sedan öfvergifva den lilla till alla oneras utgörande oförmögna stammen.
Det är derföre rent af nödvändigt, att det vilkor stadgas, sorn nu blifvit föreslagit, nemligen att de frånskilde jordlotterna skola i förhållande till stor - Den i3 April. 279 leken deltaga i det ursprungliga hemmanets onera.
Men med antagande af en sådan proportionerlig fördelning af onera, anser jag den obegränsade klyfnings-friheten böra bibehållas; och får således vördsammast anhålla om återremiss.
Om det förhöll sig så, som Herr Cederschjöld påstått, eller att Ridderskapet och Adeln år 1809 afsagt sig alla privilegier i afseende på besittning af jord, så skulle Säteri- och InsockneFrälse-hemman vara lika beskattade med annan jord.
I den öfvertygelse, att allt ännu icke är bortgifvet, hemställer jag, om man nu bör gå längre än som skedde år 1809, då de gjorde concessionerna kunde vara allmänt nyttige för Landet, men för det närvarande endast skulle innebära prof af en ytterlig flathet.
Jag anhåller, att, i händelse af återremiss, hvad jag anfört, må få åtfölja till Utskotten.
Jag ber, att i anledning af hvad Herr Hjerta anfört, att de föreslagne grunderne för jordafsöndring från Säteri- Rå och Rörs samt InsockneFrälsehemman skulle störa redan existerande förhållanden härutinnan, få hänvisa till orden i Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition, der de lyda sålunda: ”Endast med ”den skillnad, att af hemmanens jordrymd ”till och med en femtedel må afsöndras, a8o Den i3 April. ”samt att de hittills från sådane hemman ”skedda jor dafsöndringar , hvilka ej strida ”emot förra Författningarj icke må deri”genom rubbas.”
Herr von Hartmansdorff,, August:
För min del tror jag lika nied Herr Cederschjöld, att sedan alla Stånd erhållit lika rättighet alt besitta Säterier, denna fråga måste behandlas såsom ett allmänt och ingalunda såsom ett serskildt privilegii-ärende.
Hvarföre klyfning af Säterijord skall vara vidsträcktare, än annan hemmansklyfning, kan jag ej inse.
Tvärtom förefaller det mig klart, att om behållningen af den mindre beskattade jordens afkastning blir större, i anseende till färre utskylder, så måste köpeskillingen för Frälsejorden och räntan derå i samma mohn blifva betydligare, hvarigenom ägarens sluteliga behållning dock blifver lika med den han drager af annan jord.
Vöre ej förhållandet redan sådant, så skulle det snart blifva det, emedan en hvar då häldre köpte Säterier, intilldess behållningen af dem jemnades med behållningen af annan jord.
Enär det således är ägaren likgiltigt, antingen afkastningen medtages i ränta på köpeskilling, eller i skatt till Kronan, så anhåller jag om återremiss af Utlåtandet, Friherre Cederström, Jacob:
Den så kallade besuttenheten, som ligger till grund Den i3 April. för ideen om hemmansklyfning, saknar, efter min öfvertygelse, allt skäl, lika stor hemmansdel, som i en persons hand knappast är tillräcklig för underhållet af ett enda hushåll, kan i en annans hand vara tillfyllestgörande för io hushålls försörjande.
Orsaken, hvarföre klyfning af Kronoskattehemman är svår att verkställa, består i fördelningen af jordebruks-räntan, men sådant inträffar ej med Säteri-och Frälse-hemman, hvilka hafva sina bestämda rustnings-marker, hvilka lätt kunna fördelas på smärre hemmansdelar.
Fördelarne af jordafsöndringar bestå hufvudsakligast deri, att näringsidkare och handtverkare, äfven från städerne, hvilka ej äga nog medel att förskaffa sig.egentligt hemmansbruk, kunna för en mindre summa förvärfva sig besutenhet å landet, och der utöfva sin handtering till Landets fördel, populationens förökning och näringarnes upphjelpande.
— Då förändring i HemmansklyfningsFörfattningarne för Krono- och Skattejord för närvarande ej kan tillvägabringas; bör dock derföre icke Frälseoch Säteri-joixlen underkastas hinder i detta afseende; men då klyfningsrätten äfven till Kronoskatte kan utsträckas, bör en noggrann fördelning af onera dervid iakttagas, och grunder derföre af de förenade Utskotten uppgöras.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Piidderskapet !
282 Den i3 April. och Adeln ansåg de vid Lag- och EkonomiUtskottens förevarande
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, enligt hvad Hans Excellencfe tyckt sig finna, Ja öfverröstatNej, Ridderskapet och Adeln bifallit den ifrågaställde återremissen.
Föredrogs å nyo och bifölls