Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om förhållandet vore, som den siste talaren tyckes förutsätta, att tillsyningsmännen äro Fiskaler, som egentligen skola tillse huruvida bränvinshränningen bedrifvos på tillåtna ställen, i enlighet med hvad lagligen medgifvet är, hvilket nu fastmera tillkommer Kontrollörerna, så ägde hans resonnemang giltighet; men då icke så är fallet, kan jag icke finna annat än att stadgandet är alldeles onödigt, så Vida jag icke misstager mig.
Liljencrantz slutade med orden: »sfi vida jag icke misstager mig.»
Detta tror jag verkligen nu vara händelsen.
Med tillsyningsman menas de, som hafva upsigt öfver distiller in gen, och icke vittnena, såsom det tyckes att Gr:n antagit.
Jag tror således att man kan bifalla § i dess föreslagna skick.
Utskins i afseende på denna § afgifna förslag blef, på härefter framställd propos., af R. o. Ad. bifallet.
Denna författning, sorn gifvit så goda resulta ter, har dock brister, af hvilka jag trott de mest i ögonen fallande böra undanrödjas.
Det är ur denna synpunkt jag gjort, men skall ej vara envis att få fram mitt förslag.
Det afsåg ingalunda att gynna några prässjästberedare, utan gick derpå ut, att likaväl som man tillåter utländskt bränvin komma in i landet, emot erläggande af tull, lika gerna kunde tillåtelse gifvas att tillgodogöra det bränvin, som finnes i det vid jästberedningen blifvande resi - 486 Den 4 Maj. duum.
Det är orimligt att vid prässjästfabriken skall, sedan jästen är skummad, en massa sprit bortdunsta, som icke kan begagnas och som är skadlig för kreaturen.
Jag befarar att det icke tjenar till något att sträfva för det ändamål, jag med min motion åsyftat, ty denna förbättring lärer icke finna sympalhier inom de öfriga Stånden, men jag hoppas att R. o. Ad. finner det orimliga i det n. v. stadgandet.
Man må visserligen göra Frih.
Raab full rättvisa så till vida, att man medgifver att hans förslag icke åsyftar en eller annan prässjästberedares fördel, utan att den stalsekonomiska vinsten må iakttagas och icke ur sigte lemnäs: men Frih.
Raab torde väl inse, att lagstiftaren icke heller får alldeles lemna ur sigte den allmänna opinionens fordringar.
Vi minnas, sedan sista Riksdagen, huru R.
St:r framställde begäran om inskränkning i de rättigheter, som genom K. M:s Resolutioner redan blifvit en och annan prässjästberedare beviljade.
Denna begäran framställde R.
St:r, ehuru den visserligen ganska bevekande omständigheten förefanns, att den ena Statsmakten icke bör framställa någon begäran, som i ett eller annat hänseende kan innebära ett antastande af hvad den andra stagdat.
Då var emellertid opinionen så stark, att K.
M. fann för godt fästa afseende derpå.
Jag tror ej att denna opinion sedermera undergått någon egentlig förändring.
Ur denna synpunkt får jag anhålla om bifall till Utsk:s Betänk, i denna punkt.
Cederström, men vill tillägga, att genom ett sådant undantags stadgande kan inträffa, såsom vid sista Riksdagen, att om skatten på bränvin höjes, så äger dock prässjästberedaren rättighet att bränna bela året om, mot erläggande af den gamla skatten.
Jag hörde vid sista Riksdagen, huru stark oviljan var mot prässjäst-beredningen: man ville då borttaga deras privilegium att tillverka bränvin; nu kommer man åter och vill tillåta samma sak.
Sådant finner jag högst inkonseqvent, och yrkar derföre afslag å motionen och bifall till Betänk.
Då, till min förvåning, den siste värde talaren beskyllt mig för inkonseqvens, får jag förklara, att det är i full konseqvens med mina vid sista Riksdagen hysta åsigter, hvilka vid denna tyckas i allmänhet godkännas, som jag väckt mitt förslag.
Jag kan deremot ej förstå, huru han vill yrka bibehållandet af ett stadgande, som är stridande mot alla statsekonomiska grundsatser.
Hans påstående att prässjästberedaren skulle vinna en stor fördel, om skatten på bränvin hastigt höjdes, är icke riktigt, ty han kan icke, efter mitt förslag, vinna högre fördel, än importören.
Som jag redan tillkännagifva, anser jag det dock icke mycket löna mödan att kämpa i denna sak.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o Ad.
Utskms i afseende på i fråga v:de § afgifna yttrande.
I)e ii 4 Maj. 487 § 18.
Efter upläsning af Utskms förslag till ändring i denna §, blef detsamma af R. o. Ad. bifallet. §§ SO, Si och 61, samt ny § 49.
Härvid förekom först och bifölls Utslcns afstyrkande Utlåt, rörande Hr Björcks motion, i fråga om utvidgad d ist i Iler i ngsfr i het på landet.
Vidare föredrogs Utskms tillstyrkande, att bränvinsdistillering må i stad, såsom särskild näring, utöfvas under alla tider af året, och med redskap af hvad beskaffenhet och storlek som helst; och yttrade sig derom Hr Braunerhjelm; Den ändring Utsk:n föreslagit, afser icke blott rättigheten för distilleringsidkare i stad att nyttja hvad redskap som helst, utan äfven att distillera hela året om.
Utsk:n har stödt sina motiver på Frih. Raabs och Hr Björcks motioner.
Raab har i sin motion sagt, att »med vanlig enkel bränvinsred»skap kunde åstadkommas endast mindre god sprit, eller af ringare »styrka, än som för åtskilliga tekniska behof erfordras».
Redan vid förra Riksdagen var denna fråga under öfverläggning, och jag erhöll då af chemister ganska tillförlitliga upgifter ang:de tillverkningen af tillräckligt god sprit, men, icke litande derpå, har jag ånyo skaffat mig sådana, och fått veta att denna vara, af tillräcklig både godhet och styrka för tekniska ändamål, nemi. 100 gr. alkohol, som dock högst sällan kommer i fråga att dertill användas, kan tillverkas med hvad redskap som helst, och har apparatens form och konstruktion intet inflytande på produktens slutliga qvalitet.
Det bästa beviset härpå är erfarenheten, nemi. att i alla tider, alltsedan sprit blifvit känd, och således långt före upkomsten af nu brukliga, mera fullkomliga apparater, har fullkomligt god och stark sprit till tekniska, medicinska och rent vetenskapliga ändamål, äfvensom vattenfri alkohol, kunnat beredas.
Häri genom torde Frih.
Raabs påstående, att man med enkel redskap icke kan erhålla god sprit, vara vederlagdt.
Vidare har Hr Björck sagt, att »finkelfri sprit af den styrka, »som erfordrades för lösningen af vissa oljor, deraf fernissor bere»das, icke kunde åstadkimmas med de enkla distilleringspannorna, »utan endast genom sammansatta apparater».
Samme chemist, som jag förut åberopat, har härom yttrat: »att sprit, fri från finkelolja, är nödvändig för fernissors bered»ning, är ett misstag.
Sprits användande till fernissor beror på »dess förmåga att uplösa åtskilliga hartser.
En liten halt affinkel»olja är härvid fullkomligt likgiltig.
Det är endast när spriten »skall användas till beredning af parfymer, eller till spirituösa »dryckers försättande dermed, som en halt af finkelolja är menlig, »till följd a_f den egendomliga lukt och smak densamma, i mindre »rent tillstånd inblandad i spriten, meddelar åt ämnen, som der»med försättas.
Ren finkelolja för sig har ingen oangenäm lukt.
»För öfrigt kan sprit icke gerna, genom blott och bar distillation, 438 Den 4 Maj. »vare sig med hvad apparat som helst, absolut befrias från sisla »spåret af finkelolja, men denna kan nedbringas till ett så för»svinnande minimum, att dess lukt och smak ej röjer den.» »Vid fernissor deremot fäster man intet afseende på en liten »halt af finkelolja, hvilken för öfrigt bortblandas af andra luktande »ämnen i fernissan, och som dessutom vid dess torkning fullkom»iigt' försvinner, och ännu mindre kommor fernissans smak ifråga.
»Afven här finnas erfarenhetsbevis att tillgå.
Till tekniska behof »användes utrikes, för det billigare prisets skull, betydliga qvan»titeter methyl alkohol, eller trädsprit, hvilken erhålles vid torr »distillation af ved, och hvars lukt i obehaglighet vida öfverträffar »lukten af amyl-alkohol, eller finkelolja, som endast till en för»svinnande liten del plägar innehållas i sprit.
Likaledes är, om »jag ej bedrar mig, sprit, försatt med något illa luktande eller »smakande ämne, samt afsedt för tekniska behof, mot lägre tull »tillåten till införsel i England.
Slutligen får jag påminna om, »att här i Stockholm har en distillator Michaelson rättighet att, »mot en lägre afgift, tillverka och försälja sprit, försatt med sten»kolsolja, till tekniska behof, och är det sannolikt att den mesta »sprit, som till dylika bebof här i Stockholm användes, köpes hos »honom, emedan hans vara, som fullkomligt upfyller sill ändamål, »står till 12 eller 24 sk. lägre i pris per kanna.»
Af dessa uplysningar, som jag nu meddelat, torde visa sig, att de motiver, Frih.
Raab och Hr Björck anfört, icke äro riktiga.
Hvad beträffar distillering i stad året om, så medförer den en olägenhet, hvarföre äfven Särskilda Utsk., vid förra Riksdagen, afstyrkte sådan rörelses tillåtande annat än under den tid, då bränvinsbränning i allmänhet ej var tillåten, nemi. att det vore möjligt att, då kring en mindre stad flera smärre brännerier förefun nos, den lank, som der tillverkades, blefve på en dislilierings panna i staden klarad, och således g- af skatten undandroges Kronan.
Jag kan icke förstå, hvarföre man är så benägen att yrka sådan frihet för distilleringen; nog måste man väl på IO månader medhinna distillera det bränvin, som på 2 månader tillverkas, om så behöfves, men endast en helt liten del af spriten behöfver distiHeras, för att till finare bränvin användas.
Det påstods vid förra Riksdagen, att vi skulle kunna exportera sprit, Jag hade svårt att tro detta, ty spritens pris är naturligtvis beroende af råämnets, och har och en känner, att i Danmark och Tyskland bränvin kan tillverkas för lägre pris än hos oss.
Bästa beviset härför är också den upgift, som tullspecialen lemnar, ty 1855 exporterades, enl. densamma, 56 kannor, och 1856 ej mera än 211.
Såsom exportartikel torde således sprit ej komma i fråga att betraktas.
Någon utsträckning af d ist i 11 er i ngsrä tten i stad är väl så mycket heldre nu onödig, som bränvinsbrännare på landet fått sig medgifvet en förlängd tid för distillering.
Jag tror icke att något giltigt skäl till ändring af stadgandet nu förefinnes, utan anhåller om afslag på denna punkt.
Raab: Jag, för min del, får förklara, att jag anser Den 4 Maj. 489 Utsk. hafva gjort ett ganska godt förslag, emedan hvarje förädling af råvara bör befrämjas.
Jag vill icke nu erinra om de strider, som öfver detta ämne förts, utan fägnar mig blott öfver att Utsk:n, utan reservation af någon dess medlem, tillstyrkt de förändringar, som dess minoritet vid förra Riksdagen önskade.
Man har sagt att det skäl, hvarpå Hr Björcks motion och äfven min hvila, nemi. att man med den enkla redskapen icke kan åstadkomma god sprit, är oriktigt.
Jag har icke någon skriftlig auktoritet att åberopa, men har talat vid åtskilliga distillatorer, af hvilka jag fått en dylik förklaring.
Ar det åter så, som min granne säger, att man med enkel redskap kan åstadkomma tillräckligt god sprit, så vida man flera gånger omdistillerar densamma, så är ju uppenbart att operationen af en flera gånger förnyad distillering medförer en onödig upoffring af tid och bränsle.
Jag föreställer mig det vara rätt att befrämja de medel, hvarigenom man med minsta kostnad vinner sitt ändamål.
Om en distillator, såsom upgifvits, fått monopol på att tillverka en viss qvantitet sprit för visst ändamål, så får jag säga, att jag älskar icke några monopoler alls, och således icke heller hans, utan tvertom anser att det bör försvinna.
Man har sagt, att vi ej kunna exportera sprit, och till bevis härför anfört, att 1855 osh 1856 så ringa qvantiteter utfördes; men då vi i allmänhet hafva lägre pris på spanmål och potäter, och således kunna exportera dessa varor, så är det klart att, om vi gå lika klokt tillväga, som man gjort i Danmark, nemi. att återgifva skatten för det som exporteras, vi skola kunna, lika väl som Danskarne, exportera vår sprit.
Huruvida vi kunna få denna draw back på sprit, vill jag nu ej vidröra, men då man framkommit med påslåendet, att varan ej skulle kunna utföras, har jag velat visa, hvarföre sådant ej hittills ägt rum
Man har sagt, att om städerna få rättighet att distillera hela året om, så skulle underslef kunna äga rum på landet, som närmast omgåfve dem; men, då tillsyningsman kunna tillsättas, då dessa kunna aflönas så högt som kontrollörer det behöfva, och då denna aflöning måste drabba d ist i 11 er i n ge n, så kan jag icke fatta huru något underslef skulle kunna äga rum.
Jag instämmer med Hr Braunerhjelm deruti, att jag anser d istil lerin gen icke böra ske på samma tid som bränvins bränningen, utan sålunda inskränkas till 10 månader om året, emedan kontrolleringen eljest blir svårare, i synnerhet då man icke kunnat utfinna något annat sätt att verkställa den, än genom s. k. tillsyningsman, hvilka, för att ej blifva alltför kostsamma för Staten, måste tillsättas hvar och en för flera distilleringsverk.
Jag har dessutom icke hört några olägenheter af det n. v. stadgandet.
Hvad åter angår andra delen af Utslcns förslag, att man skulle hafva rättighet att distillera med redskap af hvad storlek som helst, är jag af olika tanka med Hr Braunerhjelm.
Jag anser det vara oklokt och, för att begagna en förut nyttjad term, statsekonomiskt orätt att förbjuda en fabrik begagna redskap, som besparar tid och penningar.
Om man tillåter en distillator att drifva sin redskap 490
Den 4 Maj. med ånga, så skall han på den tid, som nu åtgår för att tillverka 100 kannor, kunna tillverka 1000, och kanske afven utan förhöjning i kostnaden.
Det är naturligt att distillatorerna icke tillverka mera än hvad som går åt.
Jag är öfvertygad att, om dist i 11 er i n gen i städerna verkställdes med rektifikations-apparat och drefves med ånga, skulle det be hofi i ga qvantum kunna tillverkas på eller kanske ännu mindre, af den tid, som nu derför fordras.
Under sådant vilkor kunde också möjligen sprit blifva en export-artikel, hvilket nu visat sig vara omöjligt.
Jag föreslår således, att § må komma att lyda sålunda: »Bränvinsdistillering må »dessutom, under den tid då bränvinsbränning icke är tillåten, »kunna i stad, såsom särskild näring, utöfvas med redskap af h v i 1— »ken storlek och beskaffenhet sorn helst.»
I denna redaktion är Utslcns förslag i afseende å redskapen bibehållet, men dess tillstyrkande om den obegränsade tiden borttaget.
Raab har missförstått mitt yttrande, om han trott mig befara att underslef kunde komma att äga rum till följd af detta stadgande.
Det är en fullt laglig åtgärd af bränvinsbrännare på landet att sälja sin lank till destillatorer i städerna, som kunna köpa den direkte eller också klara den för honom mot ett visst pris.
Det är således en undansnillning af skatten som kan på laglig väg låta sig göra.
Jag erkänner, att jag icke rätt hörde Hr
Brau nerhjelms yttrande om lanken, och jag finnér verkligen, att det kan blifva föremål för underslef, att hos destillatorer omkoka lank, hvarföre jag instämmer med Hr Hjärne, att destiliering må vara tillåten endast under 10 månader af året.
Enl. för fa ttn :n är det destiliering af bränvin som är tillåten; och om en destillator sysselsätter sig med att destillera lank, så är han bränvinsbrännare och blir derföre underkastad ansvar som sådan.
Fördelen af att destiliering icke finge verkställas under de 2 månader bränvinsbränningen fortgår kan jag icke inse, då sålunda den olägenhet, som man befarat af länkens destiliering, icke lärer kunna inträffa.
Till genmäle af den siste talarens påstående, att det skulle vara förbjudet destillera lank, får jag nämna, att det kan vara ganska svårt att skilja bränvin från lank, då den sednare är stark; författnm innehåller dessutom icke något förbud att destillera på destillerings-redskap både lank och vatten.
Bränvinstillverkaren kunde visserligen under de 2:ne bränningsmånaderna endast tillverka lank ensamt och klara den i stad under de påföljande månaderne; men att bevara sin lank tilldess destillationstiden i stad inträffar, torde också för mindre bränvinsbrännare falla sig svårt, emedan lanken fordrar stort utrymme, och det således skulle behöfvas ofantligt mycket kärl dertill.
Det är då för honom naturligtvis långt beqvämare och bättre, om han Don 4 Maj.
491 lian få sin lank för hvarje gång klarad och destillerad.
Jag tror mig således icke vara af Frih. Wredes anförda skäl vederlagd.
Ilr Braunerhjelm har framställt två yrkan den, det ena, att redskapen icke må, såsom Utsk:n föreslagit, få begagnas af hvad storlek som helst; det andra, att tiden må bestämmas till 10 månader om året.
För det första af dessa har han upgifvit som skäl, alt man med enkel redskap skulle kunna tillverka sprit af lika god beskaffenhet som med den komplicerade.
Detta bestrider jag icke.
Men tillika har han sagt, alt sprit icke kan blifva någon betydande exportvara, och velat bevisa detta genom den hittills vunna erfarenheten.
Naturligtvis måste, på det sätt sprit nu tillverkas, densamma genom de många erforderliga omdeslilleringarne blifva alltför dyr för att kunna exporteras, hvilket deremot ej inträffade om sättet blefve förenkladt.
Då det dessutom måste vara en fördel att få den vara vi behöfva för så billigt pris som möjligt, vet jag icke hvarför man skall motsätta sig användandet af en bättre redskap, då deraf ingen olägenhet upstår.
Den andra frågan var om tiden då d est i Heling bör vara tillåten.
Inom Utsk:n hade man föreställt sig, att i en stad der tillsyn ingsmännen kunna ofta öfvervalla och elterse tillverkningen, underslef skulle vara lätta att uptäcka.
Skulle dock majoriteten af R o. Ad. hysa någon fruktan härför, och till följd deraf vilja afslå Utskms förslag, vill jag för att dock få hufvudsaken igenom, ingå på Hr Hjärnes redaktions-förändring, blott Ii. o. Ad. medgifver, att deslillering må verkställas med hvad redskap som helst, på det spriten må blifva tillgänglig för bättre pris.
Då motionärerne sjelfva icke på annan grund yrkat rättighet för destillatorer i städerna att begagna hvad redskap som helst, än på den, att med den enkla redskapen icke kunde tillverkas tillräckligt god sprit kunde användas, men jag visat, att detta icke är förhållandet, så har jag naturligtvis vederlagt deras skäl.
Men befinnes det, att de skäl som Frih.
Haab nu ytterligare anfört för sin åsigt, att spriten kan för bättre pris och hastigare tillverkas på sammansatt redskap utan att deraf någon olägenhet upstår, så vill jag för min del icke motsätta mig att redskap af hvad beskaffenhet som helst må till dest il ler in g få användas.
Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde att, sedan Hr Braunerhjelm i sitt sista anförande afstått från sitt yrkande om afslag å Utslcns förslag i hvad det rörde redskapen, i afseende på förev:de punkt endast var yrkadt afslag å Utslcns förslag att bränvins-destillering må i stad få utöfvas under alla tider af året, men bifall till förslaget så vidt det afsåg att destilleringen må få ske med redskap af hvad beskaffenhet och storlek som belst, samt derjemte först hemställde om II. o.
Ad. behagade bifalla Utsktns ifrågav:de tillstyrkande i hela dess omfattning. 4!>2 Den 4 Maj.
Nej, jemte några Ja, och på sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. endast den del af ifrågav:de tillstyrkande, hvarigenom blifvit föreslaget, att bränvins-destillering må i stad, såsom särskild näring, utöfvas med redskap af hvad beskaffenhet och storlek som helst.
I sammanhang härmed bifölls det af Hr Hjärne framställda förslag till förändrad redaktion af 20 §:ns första morn., så lydande»Bränvins distillering må dessutom, under tid då bränsins-tillverkning icke är tillåten, kunna i stad, såsom särskild näring utöfvas med redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst.» Härefter förekom och bifölls Utsk:ns tillstyrkande, att destillatorerne måtte vara skyldige godtgöra K. M. och Kronan för de kostnader tillsynen öfver destilleringsverken medförer.
Beträffande slutligen de föreslagna redaktionerne af de ifrågav:de §§:ne, så hade R. o. Ad. redan derom, såvidt §:n 20 angick, fattat sitt beslut, och blefvo Utsk-.ns i afseende på §§:ne 21 och 61 samt den nya §:n 49 afgifne förslag, efter deras upläsning, af R. o.
Ad. bifallne. §■ 23.
Efter upläsning af Utsk:ns förslag till redaktion af denna §, blef den föreslagna förändringen af R. o.
Åd. bifallen. §§ SS, SS, 27 och 28.
Efter upläsning af Utskrns förslag till förändrad lydelse af dessa §§, yttrade Frih.
Den förändring af §:n, som Utsk:n föreslagit, bar jag visserligen intet emot, då den icke kan missleda någon bränvinsbrännare, och icke heller de personer som skola tillämpa författnm; men härvid förekommer en annan omständighet, som är värd upmärksamhet.
St:r biföllo vid förra Riksdagen hvad Utsk.-n föreslagit, att äfven den större redskapen skulle upmätas, icke derföre att man befarade underslef, utan ur statistisk synpukt, emedan man ansåg nyttigt att veta hvilken redskap som användes.
I andra hänseenden gör man stora upoffringar för statistiken, och då man nu kan vinna en sådan ganska intressant upgift utan kostnad, vet jag icke hvarföre man skulle försumma det.
I afseende å mätning af redskap i större bränneri är jag förekommen af den sista talaren.
Det kan vara af ganska stor nytta att känna redskapens beskaffenhet och storlek.
Vidare får jag i afseende å 27 §:n 1 morn. anmärka, att der står: »Vid den enkla redskapens mätning iakttages: att bränvins- eller destillerings-panna är försedd med" löst bröst, då sådant finnes, äfvensom med hatt eller stängselskifva, rör, afkylnings-redskap och mäskvärmare.»
Det är således anbefaldt, att vid enkel redskaps mätning densamma alltid skulle vara försedd med mäskvärmare, men då det nu är bränvinstillverkare tillåtet att begagna redskap utan mäskvärmare, förstår jag ej huru denna redskap af mätare skall kunna mätas, då författnm föreskrifver att redskapen alltid Ilen 4 Maj.
493 skall vara med mäskvärmare försedd.
Föreskriften är ju således ej allenast otydlig utan otillämplig, hvarföre jag får anhålla, att den gamla redaktionen, såsom varande fullt tydlig, måtte bibehållas.
Jag medgifver riktigheten af hvad Frih.
Raab sagt, att det är intressant att känna pannerymden för de stora brännerierna, men denna uplysning vinner man genom besigtnings-instrumenterna.
Åtskilliga olägenheter hafva visat sig af föreskriften, att alla delarne skola upmätas, emedan somliga delar äro gamla och fogade till en för öfrigt ny apparat.
Då jag icke vet, hvarföre man önskar upgift på mera än pannans storlek, får jag alltså yrka bifall till Utskms förslag, som jag anser tillfyllestgörande.
Jag kan icke i de af Utskm föreslagna §§ up täcka någon föreskrift, att pannan skall upmätas.
Det måste s§- således bero på någon särskild befallning af ByråChefen till de honom underlydande Kontrollörer, men hvilken det äfven beror på honom att återtaga.
Då det icke är lätt att här upställa ett fullt antagligt förslag till redaktion, skulle jag tro det vara bäst att återremittera dessa §§ till Utskm, som sannolikt får att göra äfven med åtskilliga andra ännu en gång, och då kan det vara ett obetydligt besvär att omredigera dessa.
Jag anhåller således att R. o. Ad. ville, med begäran om antagande af Hr Brauner hjelms förslag, återremittera Utskms förslag i dessa §§.
Jag ber att få med några ord understödja Hr von Axelson.
Jag anser att, då det i OrdningsStadgan, som är en af K.
Mt utfärdad och således af oss alla känd författn., är föreskrifvet, att ett större bränneri, innan det får sättas i gång, skall besigtigas af kontrollör i vittnens närvaro, och till alla sina delar beskrifvas, så är redan den föreskrift gifven som Hr Braunerhjelm och Frih.
Raab önskat.
Om det nu infördes i författnm ett stadgande, att pannan skall upmätas, så kan detta icke leda till något nytt resultat, utom det att bränvinstillverkaren får en ytterligare afgift till mätaren för denna förrättning.
Jag tillstyrker på denna grund bifall till Utslcns förslag.
Med erkännande af vigten och fördelen i statistiskt afseende att känna huru mycket bränvin med en viss apparat tillverkas, hafva Utskm dock icke ansett något stadgande af äskad art nödvändigt; ty litet hvar som befattat sig med bränvinsbränning eller hört den omtalas, vet att detta beror på ångpannan.
Om det således står i de statistiska upgifterna, att man med så och så stor panna tillverkat så och så mycket," är denna upgift dock utan värde om man ej tillika känner ångpannans rymd.