Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom den nu föreslagne vallagen skulle deremot backstugusittaren, endast han förvärfva! besittning af en jordlapp om 10 r:drs värde, inträda i utöfning af samma politiska rättigheter, som bonden.
Huru blir man derigenom försäkrad, att samhällets olika intressen få uttala sig och vinna afseende, då de väljande sjelfva derom i allmänhet icke torde komma att äga annan kännedom, än den som meddelas dem utaf andra; och huru kan man hoppas på denna väg fä se samhällets högre intressen bevarade?
Likväl är det från dessa val, som första kammaren hcmlar sina ledamöter.
Const.Utsk. vid sisth riksdag nekar icke behofvet af ett tillräckligt starkt, conservativt element, utan har velat bilda en andre kammare, som ”väsendtligen tryggar continuiteten i representationens åsigler och förekommer de hastiga opinionskastningar från ena riksdagen lill den andra, hvilka Svenska riksdagar nes historia i alltför stort mått företer.”
Med delta slag af conlinuitct, som egentligare kunde kallas envishet, parti eller hals - 28 Den 28 Augusti. starrighet att genomdrifva en vilja, hvars enlighet med Statens fortlefvande intresse icke garanteras, är jag icke tillfredsställd.
Utsk. liar äfven åsyftat en karaktersskillnad emellan båda hamrarne.
Men stadgandet, att andru kammaren består af riksdagsmän, ”dem färsta kammaren utsett,” motsvarar icke de fordringar jag här förut gjort mig af det conservativa elementet uti nationalrepresentationen; det uppfyller ej den enklaste formen af denna fordran, nemi. att ej de elasser i samhället, som äga intet och kunna intet förlora, skola äga i sin makt att bestämma bevillningens fördelning, skattebördors jemkning, upphörandet af vissa räntor, hvälfvandet på bevillningen af andra o. s. v.; ett anspråk, för hvars uppfyllande garantier kunde väntas just af den personlighetsprincip, som ligger till grund för hela förslaget.
En stor iuconseqvens ligger häruti; ty det kan omöjligen vara meningen, alt personlighetens rätt kunde förnärmas hos en dass (de rike), för att i rågadt mått respecteras hos en annan (som hvarken velat arbeta eller velat spara).
Om den andra kammaren rätt skall uppfylla sin bestämmelse, mäste den vara oberoende af den första; ett mål som icke vinnes, om den ej härflyter från ett olika ursprung.
Den karakteristiska olikhet, som tydligen ger sig tillkänna i vära Riksstånd, synes erbjuda möjligheter af detta slag.
Men det hvilandc grundlagsförslaget, alldeles i strid mot afsigten att för andra kammaren söka ett olika ursprung med den första, stadgar tvertom, att den skall genom val bildas af just denna första kammare.
Derigenom förlorar i sjelfva verket denj andra kammaren sin sjclfständiga karakter, i det den blifvit endast ett återljud af den första; och det medlande, modererande, försonande, conservativa element, man velat deruti nedlägga, försvinner.
Det förmenta tvåkammar-syslcmet upplöser sig följaktligen uti ett enkammar-system.
Men om uti sättet att bilda den andra kammaren, tvåkammar-systemet endast existerar tilt namnet, visar sig uti andra kammarens inflytande i riksförsamlingen ännu tydligare dess obetydlighet; ty i de vigligaste målen skola kamrarne, derest de råkat i olika beslut, sammanträda ”för att am frågan samfäldt öfverlägga och besluta.”
Då nu den första kammaren innehåller 175 personer och den andra endast 75, lärer väl icke blifva tvifvelaktigt, hvem som förestafva!' riksförsamlingens beslut.
Utaf denna strid emellan mina tänkesätt och de stadganden, som detta hvilande grundlagsförslag innebär, följer, att jag utan alt upptaga tiden med någon egentlig detalj-granskning af detsamma, kan fatta mitt beslut.
En enda anmärkn. vill jag dock icke förbigå, nemi. den stora abnormitet, hvartill val-lagen föranleder i afseende på del antal röster, som på landet skulle tillkomma ägare af större och af små fastigheter.
Men som detta ämne blifvit särskildt behandladt i tryck, vill jag blott exempelvis derutur låna ett exempel.
Inom Örebro län skulle ett taxeringsvärde af 7,671,000 r:dr endast gifva 596 röster åt ägarne af större egendomar, under det att del vida mindre taxeringsvärdet af 6,340,000 komme att tillerkänna mer än 6 gånger så många röster, nemi. 3,707, åt ägarne af små fastigheter.
Samma abnor - Den 28 Augusti. 29 milet förekommer äfven inom andra län och sannolikt öfver hela riket; ett förhållande, som i min tanke förljenade att motivera ett afslag.
Till följd af hvad jag nu haft äran anföra, afstyrker jag på del högsta antagandet af nu hvilande förslag till nationalrepresentationens ombildning.
Som R. o. Ad. synes hafva antagit, att i en fråga, hvaröfver, enligt 56 § Reg.F., endast med nej eller ja skall beslutas, det icke hör vägras någon att motivera sitt afgifvande votum, må det äfven vara mig tillåtet alt i korthet yttra några skäl för min röst.
Dä R. o. Ad:s majoritet, till hvilken jag räknade mig i det fall, jag här vill omnämna, vid förra riksdagen afsade sig den sjelfskrifna eller ärfda representationsrätten, var det ett offer på fäderneslandets altare, för att vinna ett stort ändamål, att bereda fosterlandets väl, genom möjliggörandet af en representationsförändring, hvarpå då, likasom nu, den allmänna rösten ropade högt.
Men denna afsägelse eller eftergift af den sista, alltid dyrbara återstoden af R. o.
Ad:s privilegier, gafs ej handlöst eller ovillkorligt.
Man förbehöll sig pröfningsrätten af det förslag till en förändrad representation, som skulle lyckliggöra fäderneslandet.
Denna pröfning är nu gjord, och för mitt förstånd och min öfvertygelse har utslaget deraf blifvit, att uti det nya grundlagsförslaget (egenleligen i vallagen samt i den öfre kammarens bildning), ligger ett frö — icke hemligt, utan uppenbart — lill äfventyr för den constitutionella monarkien, för fäderneslandets lugn och för den lagbundna friheten, hvilka alla tre stå till hvarandra uti en nära och innerlig förening.
Således, den som älskar att Konungamakten må vara stark, att fäderneslandet må vara fredadt från inre split och intriger och från yttre eller främmande inblandning i dess angelägenheter, samt att den sansade och lagbundna friheten må äga bestånd, den, tror jag, kan ej annat än rösta emot det hvilande förslaget.
Af pligt och öfvertygelse känner jag åtminstone mig, både såsom undersåte, medborgare och medlem af detta Stånd, uppmanad att öppet uttala det nej, som min slutna voteringssedel kommer alt innefatta.
Men jag förklarar derjemte, alt jag, erkännande stora brister i vår nuvar. representation, är beredd till hvarje ändamålsenlig uppoffring för en bättre, då och om ett förslag dertill framlägges, sådant att det uti sig bär garantiernc för det nyas positiva företräden framför det gamla, som man har.
Klingsporr, Mauritz, anförde skriftligen:
Representationsfrågan har antagit en vigt och betydelse, att den, äfven på bekostnad af mången annan, nationen dyrbar angelägenhet, odeladt tillegnat sig allmänna uppmärksamheten; den utsträcker sin inflytelse icke allenast på sjelfva frågan, utan äfven på ställning mellan Stånd och Stånd, Folk och Styrelse; på dess beliandlig beror till stor del afgörandet af de flesta andra vigtiga frågor, som vid riksdagen förekomma; den invevkar på närvar. 30 Den 28 Augusti äfven sorn på kommande förhållanden.
Under så betydelsefulla omständigheter, är representanten liksom framkallad att öppet uttala sin åsigt, äfven utan att kunna smickra sig nied, att hafva något nytt att tillägga, eller att kunna bidraga lill frågans slutliga lösande.
Utan svårighet hade den på ett tillfredsställande sätt kunnat uppgöras såvida sisth riksdags Const.Utsk. funnit för godt att framlägga ett vid lugnare pröfning antagligt förslag.
Förhållandet är beklagligtvis icke sådant; många förtjenslfulla skrifter hafva redan inför allmänheten afslöjal det hvilande förslagets mänga och stora brister; discussionen inom Stånden komma ytterligare att lemna bidrag till fullständigandct af dess karakteristik; dess fel ligga så för öppen dager,alt dess försvarare nästan upphört att med förnuftsskäl draga i härnad derföre, fastmera erkänna de många deribland.
Då härtill kommer, att det hvilande förslagets slutliga öde nied temlig visshet kan emotses, kunde det vara öfverflödigt alf förspilla många ord i detta afseende; men om sjelfva förslaget för det närvar, är alt anse som ett dödfödt foster, är det icke sä med de grundsatser, som framalstrat detsamma; de äro gengångare, som återkomma vid hvarje nytt förslag, och således böra de icke lemnäs utan närmare skärskådning och uppmärksamhet.
Då förslaget bär stämpeln af tidehvarfvets dcmocraliska riktning, torde det icke vara ur vägen att söka antyda, huruvida democratiens växande anspråk numera äro byggde på rättvisa och nödvändighet, i hvad män de redan äro tillfredsställde, eller ytterligare kunna tillfredsställas, utan våda för samhällets dyrbarare intressen.
1 det feodala Europeiska samhället suckade de arbetande classerne länge under ett stort, ett oerhördt moraliskt och rnatcrielt förtryck.
Deras bedröfliga belägenhet är dock mera anad än tillförlitligt känd; ty historien lemnar föga upplysning i della afseende.
Nästan uteslutande författad i de maktägandes anda och intressen, fästade den länge ingen uppmärksamhet vid de elassers ställning, dem man knappt tillerkände ett menniskovärde.
Enligt den tidens begrepp föreställde man sig, att förhållandet icke kunde vara annorlunda, än att de flera voro till för de färres intressen, nöjen och beqvämlighet; de arbetande classerne föddes, lefde och dogo i elände, ulan att engång åtnjuta den trösten, all man kände och ömmade för deras belägenhet.
Länge ställde utom lagen, blef deras belägenhet icke synnerligen förbättrad dä de kommo under lagen; ty lagstiftningen uppgjordes uteslutande i de färres intressen: det brutala öfvervälde! och godtycket minskades något; men det materiella eländet ökades snarare än det minskades.
Att de arbetande classerne, under sådana förhållanden, hyste hat lill sina förtryckare och sökte förbättra sin ställning, må ingen förtänka dem.
Deras bemödanden voro dock länge ulan framgång; medelclassens emancipation, understödd af furstarnes politik och maktbegär, ägde rum i sekler, innan det lyckades de arbetande classerne att i någon hufvudsaklig män förbättra sin ställning.
Fransyska revolutionen utgjorde synncrligast vändpunkten för deras bclägenhet, och detta förhållande försonar många af dess ohygglig - Den 28 Augusti 31 heter; det var i strömmar af hlod, menniskovärdet tillkämpade sig sin rätt.
Fransyska revolutionen inverkade icke blott på de materiella förhållandena, den inverkade ännu mäktigare på begreppen, hvilka fortfarande återverkade på de förra.
Resultaterna häraf uppenbarade sig icke allenast i Frankrike, utan i hela den civiliserade verlden, hvilken i större eller mindre grad måste följa den stråt, Fransyska revolutionen i detta afseende utstakat; den beträdes, nolens volens, af de enväldigt styrde, liksom af de constitulionelt styrda samhällena, det är en trollring, ur hvilken ingen Styrelse, trots alla besvärjelser, kan förflytta sig.
Den sak democratien förfäktade, var länge rättvisans och mensklighetens, segren blef äfven deras, och der striden ännu fortfar, är utgången icke mera tvifvelaktig.
I många Europeiska samhällen har democratien fulländat sitt värf, och är det endast att befara, att den, genom sin öfverdrift, tillintetgör det goda den redan åstadkommit.
Lagen, uppgjord i allas intressen, tillämpas lika på alla; Statens embeten och samhällets förmåner i allmänhet tillgängliga för den fattige som för den rike; de sociella ojemnheter, som ännu i detta afseende förefinnas, ligga i samhällstillståndets natur, och kunna svårligen afhjelpas, så framt icke de communisliska satserne med agrarisk lag skulle införas; något af de lägre classernes förtryck af de högre är blott undantagsvis tänkbart, det understödes icke mera, hvarken af lagar, seder eller bruk; den nöd, som ännu drabbar de arbetande classerne, är oberoende af den politiska lagstiftningen, den är en följd af tidens industriella riktning.
Hvad som tilldragit sig i det feodala Europa, saknar visserligen sin fulla motsvarighet i Sverige; men det Europeiska samhället är all likna vid en familj, der ingen ting kan hända den ena medlemmen, som den andra icke har mer eller mindre känning af.
Så hafva äfven vi erfarit dyningarne af striden; begreppen hafva dock mera än sakerna förmått bana sig väg hit.
Då landet aldrig var eröfradt, voro feodalismens olägenheter och följder till en stor del okände; striden mellan aristocratien och democralien saknade således samma orsaker och samma ändamål, och var i följd deraf mindre häftig.
Från urminnes lider ägde Svenska bonden den jord han brukade, hans deltagande i den politiska lagstiftningen var alltid medgifven, och äfven den korta period af Sveriges medeltid, då bonden icke personligen utöfvade denna rätt, underkändes den aldrig.
Dessa omständigheter mildrade de lägre classernas förtryck, hvilka äfven här, fast i vida mindre grad, hade känning af tidens råhet och aristocratiska begrepp.
Dessa missbruk blefvo dock snart afhjelpte, och den humanitet, hvarmed de arbetande classerne för det närvar, behandlas, lemnar i delta afseende föga öfrigt att önska.
Jordegendomen öfvergår allt mera och mera i BondeSt:s händer, jemlikhet inför lag komma de arbetande classerne i så fullt mått tili godo, att rättvisans vigtskål lill och med anses luta lill de sednares förmån.
Detta förhållande öfverklagas åtminstone af ståndspersonerne; i rättvisans och domarnes intressen bör man förmoda, all dessa anmärkmr sakna grund. 32 Den 28 Augusti.
Då democratiens billiga anspråk i Sverige aldrig varit underkända, och någon synnerlig fejd i detta afseende hvarken behöft öppnas eller slutas, då intet aristocratiskt öfvervåld bort framkalla en democratisk öfverdrift, dä democratien i tidens förhållanden, seder och begrepp .äger fullt tillfredsställande garantier, att de icke förlora de förmåner, de redan äga; må man med skäl förundra sig, att vi till öfverläggningsämne fått ett representationsförslag, der mera democratiskt element, utan motvägande conservativt correctiv blifvit inrymdt, än som förefinnes i något större samhälles kända statsförfattning.
Ingen bestrider nu mera, alt all politisk lagstiftning bör utgå på flertalets intressen; detta åstadkommes endast såvida flertalet inverkar derpå.
I hvarje väl ordnad t samhälle bör democratien således äga sina organer; men deraf följer ingalunda, att hvarje medlem af samhället, huru han än må vara qvalificerad, skall personligen deltaga i den politiska lagstiftningen.
Gränsen måste bestämmas af samhällets intressen, hvilka åter utgör summan af personligheternes; bevaras de förra, bevaras äfven de sednare, uppoffras de förra, uppoffras äfven de sednare; och detta förhållande inträffar oundvikligen om de stora sociella frågorna skola bedömmas af massan, hoc est af okunnigheten, men icke af upplysningen.
Personlighetsprincipens erkännande i det hvilande förslaget är ingen, af dess författare införd, okänd nyhet; många, nästan de flesta Europeiska samhällena hafva måst lemna sin gärd dertill.
Efter delta nakna erkännande, hastade de dock att, i möjligaste målto, vid tillämpningen tillintetgöra grundsatsen.
Der valrättigheten för mycket utsträekes, inskränkes valbarheten, så att representationsrätten, som de jure tillerkänts massan, de facto tillfallit de upplystare classerne.
Ju mera valrättigheten blifvit utsträckt, desto säkrare har detta ändamål vunnits genom den demoraliserande eorruption, som införts i samhället.
Ett ytterligare correctiv har man åstadkommit, medelst den öfre kammarens uteslutande conservaliva sammansättning.
Det hvilande förslaget saknar alla dessa garantier: det har till det yttersta utsträckt valrättigheten, utan alt inskränka valbarheten; den andra kammaren, skenbarligen tillsatt endast för paraden, saknar allt återhållande element och skulle endast blifva ett echo af den första.
Allt beror således uteslutande pä första kammarens sammansättning.
Man har icke här, mera än annorstädes, oinskränkt vågat tillämpa personlighels-grundsatsen; den är således begränsad af en census, som dock endast af den mindre förmögenheten, democratiens representanter, ovillkorligen tillgodonjutes; de af censusföreskriften medgifne rättigheterne inskränkas ju mera förmögenheten stiger, och dess innehafvare lemna samhället garantier för sjelfständighet och upplysning i åsigler samt oberoende i ekonomiskt hänseende.
Obenägenheten mot all högre upplysning uppenbarar sig i alla förslagets föreskrifter.
Så befinnas de, genom sin samhällsställning och bildningsgrad, till reprcsentantkallet minst competenta menighetern es fuuclionärer gynnade deraf, då nästan alla Statens högre Den 28 Augusti. 33 högre embetsman, hvilkas närvaro inom representationen vore af en vida större betydelse och vigt, se sig derifrån uteslutne.
Det tillhör en af vår tids anomalier, att, under det anspråken på kunskaper, äfven hos den obetydligaste af Statens embetsman, äro i ständigt tilltagande, och examensvurmen börjar urarta till verklig monomani, så skall det obildade sunda förståndet och de 25 åren anses tillfyllestgörande vid bedömmande af frågor, der ovedersägligeu de största kunskaperna, den mesta erfarenhet och skarpsinnighet äro af nöden.
De som önska saken, borde åtminstone befordra medlet; nu är förhållandet, att DondeSt. på allt sätt söker motverka folkskolors införande.
Sisth riksdags BondeSt. utvecklade visserligen mycket nit för deras befordrande; men i denna, liksom i mänga andra frågor, tyckas de representerande medlemmarna icke alltid vara organer af den verkliga bond-opinionen.
Enligt de statistiska tabeller, som först efter förslagets uppgörande, under riksdagens lopp, blifvit allmänheten bekanta, skulle BondeSl:s öfvervigt vid valen mot de upplystare classerna minst blifva som 4 till I.
Frågan är således endast, huru de skulle komma att begagna den dem tillerkända öfvervägande politiska myndigheten.
Förslagets anhängare hafva visserligen i detta afseende sökt lugna den conservativa åsiglen, genom åtskilliga förhoppningsfulla förespeglingar, hvilka gå ut pä att bevisa, att democratien, som med så många ansträngningar sökt tillskansa sig den politiska myndigheten, vore färdig att derifrån afstå, i samma ögonblick den fått den i sina händer.
Sä skulle den mest aristocraliskl sinnade adelsman, blott han föröfrigt vore i åtnjutande af menigheternes förtroende, otvifvelaktig! komma i fråga vid valen.
De upplystare classerna tyckas dock icke vara benägne att i detta afseende nappa på kroken, och hafva sina goda skäl dertill.
Misstroendet till herrarne är en grundton, som genomgår hela vår historia; fastän något mildrad af tilltagande gemensamma communala bestyr, utgör den ännu hufvuddraget i BondeShs karakter.
Att bonden med sitt förtroende företrädesvis faller på bonden, är således temligen påtagligt; men betänklighelerne upphöra icke med antagandet, alt valen i någon större mån tillföllo personer utom Ståndet.
De som med BondeSt. slodo i närmaste beröring, kommo då först i åtanka, bondadvocater, inspectorer, med ett ord det man på landet benämner halfherrar, personer, som, med mera sjelfförtroende, i intellectuelt afseende föga höja sig från bonden, men vanligen i moraliskt hänseende stå vida lägre.
Betänkligheterna fortfara äfven med antagande af de gynnsammaste omständigheter, nemi. att de upplystare classerna i någon större proportion skulle komma i åtnjutande af det politiska förtroendet.
1 allmänhet väljer bonden väl inom sin dass; så blef icke förhållandet utom densamma.
Då bonden lefver inom en inskränktare krets, kan han blott känna och bedöma de personer, som der omgifva honom.
Dä han icke kände personligheterna, blefve det publicisternas värf alt härvid komma honom till hjelp.
Då de nästan enhälligt hyllat ultra democraliens åsigter, skall de2 H. 5 34 Den 28 Augusti. ras mäktiga inflytande inverka bade ensidigt och menligt.
De bekanta proscriptionslistorne kort före riksdagen äro ingalunda lugnande i detta hänseende.
Liksom tidningarne redan tagit patent pä satserna, kommo de troligen att gör detsamma med candidaterna till valen.
Den democraliska servilismen blefve den förnämsta recommendationen, den anspråkslösa förtjensten och sjelfständiga åsigten skulle blott undantagsvis komma i åtanka.
I den democraliska åsigtens intressen, har democratiens anhängare antagit som ett axiom, att massan vanligen göra goda val; men detta förhållande jäfvas pä det mest uppenbara sätt af historien.
Att framdraga de mänga bevisen, häfderna i detta afseende framlägga, leder lill för mycken vidlyftighet, nian att ändock öfvertyga dem, som icke önska att blifva öfvertygade.
Utan äfventyr att begå misstag kan man dock våga påstå, att massan, ulan synnerligt afseende pä verklig förtjenst, företrädesvis väljer den som smickrar densamma, och alt historien knappt vet alt framdraga exempel på, alt massans förtroende fallit pä personer, som vägat säga dem sanningen.
Utan ali behöfva framdraga bevisen från en förfluten tid, torde det vara nog alt framdraga dem från den närvar.
Afven med erkännande af allt det goda, den democratiska andan åstadkommit i Förenta Staterna, i anseende lill massans intellecluela äfvensom matericla belägenhet, instämma dock resebeskrifvare af de olikaste politiska opinioner deruti, att massan smickras på det osmakligaste sätt; att en fullkomlig despotism i detta afseende är herrskande, fastän den ulöfvas i democratiens intressen; att minoriteten knappt vågar gifva sina äsigter tillkänna, om dessa innehålla några för massan obehagliga sanningar, samt att massans smickrare uteslutande ihågkommas vid representantvalen.
Representanlkammaren anses äfven i allmänhet vara lemligen illa sammansatt, sä i intellectuelt som i moraliskt hänseende; roen correctivet ligger i senatens goda elementer; denna åter tillsattes icke directe af folket.
En oupphörligt växande budget öfverklagas i alla länder, och äfven här.
Det bureaucratiska intresset att ständigt öka så väl tjenster som löner, spelar visserligen härvid en slör röle; men de ökade utgifterna hafva äfven andra orsaker, såsom en oupphörligt tilltagande folkmängd, de af civilisationens framsteg föranledda mera invecklade samhällsförhållandena, befordrandet af samhällets intellectuclla och industriella utvecklig.
Ar elt. lands försvarsverk icke ordnadt, äger det ingen trygghet för sin sjelfständighet, och i följd deraf ingen säkerhet för de hufvudsakligast af fredliga förhållanden befordrade intellectuella och industriella framstegen.
BondeSt:s aktningsvärda sparsamhetsanda har, i anseende till en onyttig slalslu\
's inskränkande, haft etl välgörande inflytande; men hänförde af det enskilda lifvets vanor, gä de dock ofta häri längre, än samhällets intressen det medgifva.
I sin landthushållning undviker bonden, så vidt möjligt är, all contant utgift, äfven om han skenbarligen derigenom skulle öka sina inkomster; ogerna uppoffrar han något för framtiden.
Detta det enskilda lifvets hushållssystem, tillämpad! på Staten, hotar att i industriell afseende
Den 28 Augusti. 35 göra vårt land stationärt, då det Europeiska samhället i detta fall framgår med jättesteg.
Då bonden har få eller nästan inga contanla utgifter för sin enskilda räkning, förmår han aldrig lätta embelsmännens stora lefnadsbehofver, och hyser således alltid en viss benägenhet att inskränka deras inkomster utöfver höfvan.
BondeSt. handlar i detta afseende på god tro och af aktningsvärda moliver; icke så de upplystare classernes medlemmar, som oinskränkt följa samma bana.
Af politisk taktik och för att bevara sin individuella popularitet, vanvårda de samhällets intressen.
Denna för långt drifna sparsamhetsanda har redan menligt inverkat på många Statens dyrbarare intressen.
Dock utgör nu BondeSt. endast en fjerdedel af representationen; ännu menligare följder vore således att befara, om i delta afseende alldeles ingen motvigt ä de upplysta classernas sida förmådde göra sig gällande.
Embetsmännen kunde möjligen blifva satte på svältkur, och statsmachinens kuggar, i brist af underhåll, helt och hållet afstanna.
Skulle nu, efter det hvilande förslagets antagande, BondeSt. vid någon riksdag afträda sin myndighet åt de upplystare classerna, och dessa i anseende lill Statens utgifter visade mera frikostighet; ldef detta förhållande alltid en orsak till deras uteslutande vid eli derpå följande riksmöte.