Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid början af påföljande plenum, den 27, aflemnadc Ilofcancelleren en nåd. skrifvelse från K. M., af innehåll, att, med undantag af de i 2Ö §:n Riksd.Ordn. omförmäldta tal på Rikssalen, K.
M. icke af grundlagarnas föreskrift kunnat hemta någon bestämd anleda, lill dylika adresser å R.
St:s sida alt då en tacksägelse-adress, innehållande en på alla K.
M:s vidtagna åtgärder lämpad vördnadsbetygelse, möjligen skulle kunna synas lägga något band på den granskning, R.
M:s ansvarige enrbetsmäns yltrade meningar, K. M., med fästadt afseende på grundlagens orubbliga helgd, och på R.
St:s deruti förvarade rätt, ej en gång ville lemna den ringaste förevändning åt en sådan tydning; hvadan K.
M. ansåg sig icke kunna emottaga den föreslagna adressen.
— Frågan förföll i alla Stånden.
Gr. von Schwerin förklarade skälet till bordläggningen hafva varit hans önskan att i adressen måtte först uttryckas Sländernes glädje öfver H. K. II.
Kronprinsens beslutna förmälning.
Hr Cederschjöld, P. G., instämde deri, med afseende på dynastiens varaktighet, och tilläde uttrycket af sitt hjertås innerliga tacksamhet, för det K.
M. fredat oss från ali känning af de politiska stormar, som skakat så många andra länder.
Få dagar derefter tillfredsställdes begge desse riksdagsmäns åstundan.
Då Stånden den 3 Febr. af K.
M. underrättades, att ralifieationerna å II. K. H:s giftermålsconlract blifvit utvexlade, beslöto alla 4 Stånden samtidigt att frambära en lyckönskningsadress.
Exped.Ulskts förslag dertill gillades af de 3:ne ofrälse Stånden den 6 Febr.
Ad. antog enhälligt ett annat den 10 Febr., hvilket 2 II. 5i Den 26 Februari f. m. en af dess ledamöter, Frill.
Guslaf Lagerbjelke, uppsatt.
Likväl, då de öfriga Stånden den 12 oell i5 i samma månad vidblifvit Exped.Utskts förslag, mäste Adeln den 24 låta sitt förfalla.
En annan adress, äfven rörtde dynastien, föranleddes af vissa mot henne riktade, samt flera bland Konungens Bef:h:de tillsända smädeskrifter.
Om deras innehåll meddelade tnlmlinnen underrättelse åt Stånden den 1 1 Mars, hvilka s. d. beslöto adressen.
Vid 1829—i83o årens riksdag afgåfvos 3:ne adresser till K. M., nemi. 2:ne lyckönsknings, lill Hertigens af Östergöthland födelse och K.
M:s tillfrisknande från en svår sjukdom, samt den 3:dje tilh sorgebelygelse öfver Prinsessan Sophia Albertinas död.
Vid i834 års riksdag ingingo Sländerne blott med en lind. adress till tacksägelse, uppå PresleStts hemställan, i början af April månad, för de mot cholerans inträngande i Riket vidtagna anstalter.
Sådan, mine herrar! är historien 0111 adresser till K. M., under vårt nuvar. statsskick.
Hon visar, a) alt de, med ett undantag, städse angått tillfälliga händelser, men icke Riksstyrelsen i allmänhet; b) att de, med undantag af 2tne sorgebeklagelser, alltid innefattat lyckönskningar eller tacksägelser, samt c) att de, med ett undantag, beständigt varit uppsatta af Exped.Utsk. Hans Jansson åsyftar att i alia dessa 3:ne hänseenden öka undantagen.
Låtom oss dervid jemföra förra och närvar, förhållanden.
Den enda gång R.
St. förut talat om Riksstyrelsen i allmänhet, var år 1817, i deras sista adress till Konung Carl XIII; men det skedde äfven den gången med upplagande af 2:ne tillfälliga händelser.
Om det helas gång yttrades endast de få ord, jag redan anfört.
I öfrigt synes denna adress hafva (ill sin anda blott varit en sammanfattning af talmannens riksdagshelsning, och ett afsked, sorn Ständerne omedelbart logo af den gamle Konungen.
De sade nemi.: ”Om än för Ed. K.
M:s lycka det gör tillfyllest "alt hafva skapat andras, må likväl de varma böner höras, ”sorn R.
St. för E. K. M., dock ännu mera för dem och "nationen, uppsända tillden store Belönaren , om förlängan”det af dessa dyrbara dagar, dem Han, i den allmänna våndans ögonblick, sparade för Sveriges frälsning, och för be”fästandet af dess fordna ära."
Om en adress nu skulle afgifvas, och han äfven blefve den sista, som Svenska folket frambure till sin nuvar. åldrige Konung; månne ej de nyss upprepade ordalagen vore lämpligare, än de som Hans Jansson eder förestafvat?
I Konung Garl XIII:s lid var ännu icke öfvergången gjord ifrån tacksägelser och lyckönskningar till klander.
Den har icke heller tillförene agt rum, under Konung Carl XIV; ty sorgebetygelse öfver ett dödsfall kan ej räknas dit.
Den 26 Februari f. ra. 4o3 Huru sammanstämmer nu den ifrågavar. öfvergången med förra förhållanden mellan K. M. och R. S!.?
Iden första adress, sorn de afgåfvo till denne Konung sjtdf, och sorn deras ombud framburo vid Ijåns kröning i Trondhiem, yttrade de: ”Den enda belöning E. K. M. äskat, och den enda ”värdiga gärd, vi kunna gifva, är vår orubbliga kärlek för ”E.
If. M. och Dess höga afkomling»!’.
Den är fika fast ”med de klippor, hvilka omgifva oss, och skall, som de, ”oförändrad gå till våra efterkommande.”
Om Hans Janssons förslag antoges; månne någon kunde tro, att det vore samma folk, sorn då talade i Norrige och nu talar i Sverige?
Ständer år 1823 voro på väg alt, jemväl genom BondeStcs föranledande, afgifva till vår nuvar.
Konung en adress rör:de Riksstyrelsen i allmänhet, men icke till klander, utan till berömmelse; icke med anledn. af throntalet, sorn är Konungens ensak, utan af beiätlelsen om hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, hvilken af ansvarige rådgifvare uppsattes: så hade Konungen den grannlagenhelen att afsäga sig emottagande!, på det alt
Ständerne icke skulle derigenom lägga band på deras granskningsrätt öfver Hans rådgifvare.
Huru förhåller det sig nu med Ständernes grannlagenhet i fråga om klander?
Kunna vi ej afhålla oss från förtidiga bindande yttranden ang:de rådgifvare, hvilkas förvaltning ännu icke är skärskådad?
Kunna vi ej åtnöja oss med deras tadlande, hvilka äro ansvarige?
Skola anmärkningar äfven riktas mot den, som lagen gjort klanderfri?
Man säger: detta är icke afsigten.
Adressen är sjelfva oskulden och fogligheten; han innebär blott fromma önskningar.
Om så vore, hvarföre har man icke nu, såsom tillförene i fråga om adresser, sagt rent ut hvad man ville, samt till det af alla 4 Ståndens medlemmar sammansatta Exped.Utsk. öfverlemna! att uppsätta och föreslå ordalagen?
Troligen derföre, att man ej kunde rent ut säga sin mening, eller tillåta någon annan afpassa uttrycken, utan att äfventyra ändamålets förfelande.
Derföre, mine herrar! är det förmodligen, som man vill, att vi nu skole med vanliga formers förbigående, öfverlägga, icke om ett Utsk:s betänk., utan om ett förslag, sorn enskild riksdagsman vill lägga oss i munnen, så till ordalag som innehåll.
Lagerbjelke år 1823 skref sitt särskildta adressförslag, så hade Stånden redan emottagit Exped.Utsk:s.
Han gick således icke dess åtgärd i förväg, utan korn efter med sin, såsom man städse gör med anmärkningar vid Exped.Utskrs förslag lill und. skrifvelse!'.
Måhända hade adressernas historia varit nyttig att känna för Const.Utskts pluralitet, när den, uti sitt betänk, af den 10 dennes, förklarade Exped.Ulsk:s förbigående vära lagligt.
Då Frih. Silfversköld år 1812 gick Utsk. förbi, var det, såsom nu, sjukt med lagligheten; ty Reg.Fln hade ej förutsatt det nödfall, som inträffat, som måste afhjelpas, <<>4 Den aG Februari f. ra. och ej kunde för framtiden lemnäs derhän, utan ett beslut afR.
Men hvad ur det nu för nöd, som drifver oss till afsteg, sorn (Örmår oss att öfvergifva R.
Sits språk vid alla föregtde riksdagar, och antaga Hans Janssons?
— Hvad är skilnaden mellan vårt tillstånd 1818 oell i84o?
Jo, att pennitigeväsendet då var såförstördt, att riksdagen fördenskull måst sammankallas, nu, att realisationen är gjord till allas belåtenhet, och att R.
St., utan att höja de gamla skatterna, kunnatill nya anslag, till och med 184S urs slut, disponera öfver 10,000,000 rtdr b:co.
J t v i flen måhända på möjligheten, men jag skall söka bevisa henne i den statsreglering, jag lofvat framlägga. 1818 hade Riket åtnjutit blott 4 års fred, nu en 26-årig, jemnlik den längsta våra häfder veta att omtala sedan den gråa forntiden.
Den välgörande verkan deraf på vårt penningeväsende har jag nyss nämnt.
Den motsvarande på del allmänna välståndet och på vettenskapliga framsteg, blefve det för vidlyftigt att nu omförmäla.
— Skulle något anmärkas, så är det Ständernes njugghet emot de sednare, och motsatsen af Hans Janssons mening om näringarnas förvaltning, nemi. en missförstådd frihet, som skadat dem både inom landet och i förhållande till främmande.
Hvad är oförändradi?
endast vår gamla statsförfattning och våra gamla lagar, hvilka ingalunda äro oföränderliga till något bättre, om vi med lugn och sans bemöda oss att komma derhän.
I sanning, 0111 våra förfäder, som under fältlefnaden så ofta mäste försumma bå^e själens och jordens odling, för att från fiender freda det tarfliga men kära hem, hvarifrån de med saknad utgått, och dit de längtade åter, för att lefva under lagar, dem de i sin enfald ansågo för mästerstycken, — om, säger jag, de hörde vår klagan och vårdade sig att svara derpå; så skulle de utan tvifvel säga oss, att medgångens öfvermod gjort oss oförnöjsamma och vresiga, samt att vi ej vele värdera vår lycka, förrän hon, måhända just derigenom, gått förlorad.
Men viljen J klaga öfver det, som verkligen är beklagansvärd!; så vill äfven jag instämma med eder.
Ämnen fattas oss icke, fastän de rätta icke omförmälas i Hans Janssons adress.
De äro tryckfrihetens och brännvinets missbruk, hvilka gjort och göra så många bland Sveriges innebyggare yra, misstrogna, oeniga, oregerliga, utarmade och -brottsliga.
Hvad Styrelsen och enskilde sedan år 18(8 gjort för begges hämmande, derom vet jag något; men om R.
St:s åtgärder i dessa hänseenden, har under tiden nog litet försports.
De, sorn sammansatt Utsktn vid denna riksdag, kunna säga eder, mine herrar, huru mycket dessa landsplågors afvärjande ingått i beräkningen vidHedamöters utväljande till ConsUs- Bevillnts- och Ekon.Utsktn.
Dessas arbeten och R.
St:s beslut skola utvisa i hvad mån de nit - Den 26 Februari f. ni.
4o5 älska för den sannskyldiga rötans borttagande ur Svenska samhällskroppen.
I afseende på den förevar, adressens behandling, så tillstyrker jag, lika med så många andra talare, att J helt enkelt läggen honom till handlingarna.
Den motgång, hvilken II. o. Ad. såsom Stånd, och Frih.
Lagerbjelke, såsom skriftsställare, med tålamod fördrogo vid 1823 års riksdag; den bör, särdeles med afseende på fördragsamhetens till vext, sedan den tiden, hvarken gå Hederv.
BondeSt. eller Hans Jausson lill sinnes.
Hr von Hartmansdorff fortfor derefter muntligen:
Bland de särskilda anmärkningar, sorn äro, gjorda, anhåller jag få upptaga följande.
— Det är sagdt afen ledamot, att adresserna, i afsende på eholeran, antogos med äccla,- malion.
Beslutet alt den första skulle afgifvas, hvilken hade till föremål att tacka Konungen för omsorgerna mot cholerans inträngande i Riket, föreslogs af PresteSt. och antogs af de öfriga, men uppsattes af Exped.Utsk,, på sätt dess förslag N:o 10 till und. skrifvelse!' utvisar.
Den sednare adressen om npnhäfvande af spärrningarna mot eholeran uppsattes i Exped.- Utsk., sedan Ek on.Utsk. behandlat hufvudfråga.
Exped.- Ulsk:s förslag blef lill och med återremitteradt, på sätt dess mern.
N:o 16 utvisar.
Någon har yttrat, att den första adressen bevisade, huruledes eholeran tog sig den friheten att komma i alla fall, och alt den således ej genom adresser kunde afböjas.
Om de politiska vådor, som jag nu befarar, kunde förekommas genom antagande och frambärande lill K. M. af Hans Janssons adress, så skulle äfven jag rösta för densamma.
Men jag måste beklagligen anse adressen, om den antoges af Stånden, såsom ett betänkligt och allmänt symptom of politisk cholera.
— Det har blifvit yltradt, att R.
St. borde i en adress gifva en sanningsfull gemensam tanka tillkänna ang:de administrationen.
Denna hafva Sländerne tillfälle att grundlagsenlig! gifva, i fråga om rådgifvarnes ansvarighet och tillämpningen af 107 §:n Reg.Ftn.
1 öfrigt är det R.
St:s rätt att, jemlikt grundlagens föreskrift, yttra sig öfver hvarje särskild fråga, sorn till öfverläggning förekommer.
Det är sagdt af en talare, att R.
St. borde för Konungen omtala, huru det går till, och att inga andra rådgifvare borde finnas, än de, som äga nationens förtroende.
Huruvida de jemväl borde äga Konungens, har ingen ifrågastälft.
Måhända anser man det vara likgiltigt.
Men äfven frågorna, om rådgifvarne äga nationens förtroende, och huru det går till i statsförvaltningen, blifva besvarade, då tillämpningen af 106 och 107 §§:ne förekommer.
— Det är sagdt, att throntalet borde vara uppsatt af Konungens rådgifvare.
Hos oss kunde throntalet vara alldeles öfverflödigt, emedan berättelsen om hvad sig i Rikets 4°6
Den 26 Februari f. m. styrelse tilldragit är af Konungens rådgifvare uppsatt, livar och en för sin förvaltningsgren, saint af Hofcancelleren conlrnsiguerad.
Om man nu vill införa bruket att afgifva adresser, men Konungen ej skulle finna lör godt alt bålla något throntal; så vet jag ej hvad man i adressen skulle svara på.
Hvad i öfrigt blifvit yttrad t, vill jag ej upptaga.
Till förekommande af det besvärliga ropandet, då propus, skall göras, anhåller jag på förhand, alt, om Hr Frih. o. Landtm, ej kan vid loista svaret utröna hvilken mening som är den öfvervägande, vi genast måtte få votera 0111 saken , och att contrapropostn malle blifva frågans läggande till handlingarna.
Enär nu redan finnas 7 ledamöter, som anmält sig att tala i denna sak, oell deras yttranden tilläfventyrs föranleda 7 andra alt yttra sig, och vi derefter möjligen kunna få 2:11c voteringar, den ena om rättigheten ail aflemna en adress, den andra om Hans Janssons eller någon annans adressförslag; så hemställer jag, 0111 det icke vore bäst, alt debatten uppsköts till kl. f>, emedan kl. redanär 3, och vi i annat fall kunde få ett permanent plenum.
Efter den splittring i opinioner mellan för öfrigt lika tänkande, som gifvit sig tillkänna i förevar, fråga, torde dess öde vara afgjordt, det nemi. att den blir ulan något resultat.
Jag skall således icke länge upptaga R. o. Ad:s tid; men ehuru jag icke hatens det mest aflägsna anspråk, att hvad jag yttrar skulle kunna rubba någons mening, anhåller jag dock att få min åsigt till prot. antecknad.
Lika med Hr von Troil finner jag både behörigheten och lämpligheten deruti, alt en adress, vid riksdagens början, från Representationen frambäres till Konungen.
— Man har sagt, alt 26 §:n Riksd.Ordn. berättigade Konungen att vid början af en riksdag, i ett s. k. throntal, meddela R.
St. sina åsigtcr öfver regerings-systemet och dess resultater; vid genomläsandet af denna § finner man likväl icke någon sådan rättighet vara för Konungen uttryckligen medgifven.
Ty grundlagen stadgar endast, att Konungen skall låta Ständerna ”afhöra berättelsen 0111 hvad i ”Rikets styrelse sedan sista riksdag sig tilldragit.” Emedlertid, när nu
Konungen å sin sida infört den constitutionella plägseden af ett throntal, hemställer jag, huruvida det å Representationens sida kan anses obehörigt, att den begär alt äfven få säga sin tanka 0111 landets och sakernas ställning, d. v. s. att gifva ett svar på Konungens tal.
Detta må vara tillräckligt i afsende på sjelfva rättigheten att afgifva adresser.
I afseende på sättet huru de skola framföras, hafva tankarna varit delade mellan den åsigt, som af Frih.
Sprengtporten blifvit framställd, att nemi. frågan skulle remitteras till Exped.Utsk., och en annan af Hr von Troil, att R. o. Ad. måtte inom sig välja ett säl skildt Ulsk.
Den 26 Februari f. m. för frågans behandling.
För min enskilda del anhåller jag att få förena mig i Frih.
Sprengtporten tankar i detta fall; jag anser nemi. icke lämpligt, att hvart Stånd för sig öfverlemna!' särskildta adressförslag, och jag finner icke någon oöfvervinnei lig svårighet uti alt kunna till ett lie!t sammanjemka majoritetens mening åtminstone i tre Stånd; hvaremot jag tror, alt det skulle leda till långt vådligare följder, om Regeringen från de fyra särskildta Stånden finge emottaga fyra särskilda opinioner, än oin hela frågan om ett adressförslag k O rume alt förfalla.
På denna grund föreställer jag mig, att föga eller intet vore vunnet i sjelfva resultatet, genom biträdande af Hr von Troils förslag; men då derutinnan ligger ett erkännande af principen, att R. o. Ad. hör afgifva en adress till svar på throntalet, vill jag icke heller undandraga mig, att såsom alternativ biträda äfven Hr von Troils förslag, i händelse Ilr Frih. o.
Landtm, anser det öfverensstämmande med grundlagen att derå framställa propos.
Ifall likväl adressen skulle komma till ett särskildt Utskts behandling, kan jag icke instämma med en talare på 3:dje grefvebänken i den mening, att det Utsk., sörli skulle utarbeta adressen, borde utsträcka densamma så långt som han önskat; alldenstund jag tror, att i Bonde-Stts förslag finnas tillräckliga materialier för adressen, utan att man hvarken behöfver deri uppdraga grundlinierna till Sveriges historia sedan 180g, eller ingå i någon egentlig polemik mot throntalet, hvilket jag, under närvar, förhållanden, anser mindre lämpligt.
Jag tror deremot, att det särskildta Utsk. endast borde följa den af Hr von Troil Icmnnde anvisning, att helt enkelt och öppet uttala det allmänna bekymmer öfver den nuvar. ställningen, dess önskan, alt Konungen måtte omgifva sig med män, som icke allenast ägde hans, utan äfven nationens förtroende, och som besutte förmåga att förbereda nödiga reformer i vårt statsskick och i de gamla regeringsvanorna.
AtskiIlige talare hafva ingått i ett vidlyftigt försvar af Styrelsens åtgärder, och mellan gamla och nya tider anställt jemförelse!’, hvilka alla fallit ut till förmån för de förra! jag vill icke utsträcka discussionen i ett motsatt syfte, utan blott yttra den tanken, att då man frågar oss hvad som utgör skilnaden mellan Ständernes opinion 1818 och 1840, så ligger svaret deruti, ali nationen och R.
St. då sågo med Regeringens och dess embetsmäns ögon, men nu fått ögonen öppna och se med sina egna.
Om detta är en olycka, om detta är ett samhällsondt, då har Hr von Hartmansdorff visserligen rätt deruti, att tryckfriheten, som härtill bidragit, är en landsplåga: men om genom tryckfriheten nationen kommit till denna kunskap, till förmågan att se med öppna ögon och att sjelf bedömma sina angelägenheter; så hemställer jag, om det är rättvist att hänföra den frihet, som verkat sådant, under namn af landsplåga.
4o8 Den 36 Februari £ m.
Slutligen, oell emedan jag här har ordet, får jag fasta uppmärksamheten på några utlåtelse!- angtde, och hänsyftningar åt ett uti ett annat
Stånd afgifvet yttrande, som icke varit communieeradt R. o. Ad., och således icke heller på delta rum bort hafva utgjort föremål för omdöme.
Jag vet, att slikt äfven ägt rum inom de andra Stånden; men jag bade trott, alt exemplet äf delta parlamentariska oskick icke skulle här funnit efterföljd.
Det vore derföre önskligt, 0111 Hr Frih. o. Landtm, samt Hrr
Talmän kunde inom talmansconclaven öfverenskomma om något medel alt förhindra dessa utgjutelse!', vare sig till loford eller klander öfver hvad som i de öfriga Stånden förehafves.
För öfrigt vill jag ieke längre uppehålla tiden, ulan förenar mig uti att till en början begära den propos.
Sprengtporten äskat.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då det torde hafva undfallit de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, att Frih. Sprengtportens och Ilr von Troiis förslag blifvit begärda på bordet, Hr Landtm, ansåg sig derom böra underrätta Ståndet.
Hr von Troil: Ogerna besvärar jag R. o. Ad. att afhöra mig 2:ne gångor i samma ämne; men då jag hört yttras en sats, på en gång alltför vigtig, farlig och oriktig, att lemnäs obesvarad, nödgas jag åter uppträda.
Jag halbert yttras, att i vårt nuvar.
Sverige utgör praxis grundlag.
Jag har mig bekant, att det finnes ett enda land, der flera seklers praxis anses som lag och blott genom särskildta lagstadganden kan afskaffas; men så är icke förhållandet i Sverige.
Vi äga en besk rifve n, både allmän lag och grundlagar.
Dessa sednare äro alltför unga, för att kunna sägas äga någon positiv, än mindre någon negativ praxis.
Det skulle i sanning leda till de mest besynnerliga resultater, om man ville påstå, att en rättighet, som Ständerne äga enligt sunda förnuftet, och som icke blifvit dem i grundlagen betagen, icke skulle få ulöfvas, derföre att den förut icke varit begagnad.
Vi hafva inom detta Stånd, vid denna riksdag, begagnat en sådan rättighet, sorn förut aldrig varit ifrågasatt, du nemi.
Ståndet sjelf utsåg de ledamöter, sorn boide biträda Landtm, i talmansconclaven.
Det förundrar mig, om praxis är grundlag, att Landtm, ej äfven vid denna riksdag, såsom vid de föregående, utsåg dessa ledamöter sjelf.
Jag protesterar således, att praxis är grundlag.
Skulle så vara, torde vidare åberopas, att ända från början af vårt nuvar. statsskick hafva vid hvarje riksdag anslagen blifvit ökade; om nu skulle ifrågakomma att göra minskning i skatterna, skulle ilian vara färdig alt säga, alt en sådan nedsättning i skatterna vore emot praxis, och emedan praxis
Den 26 Februari f. m. praxis är grundlag, äfven mot grundlagen.
Detla yrkande innefattade en verklig revolution, en säkerhetsakt, hvaremot jag högeligen reserverar mig.
Jag hörde sedermera en annan värd ledamot på första bänken uppmana inig att ingå i vederläggning af den deduction, med hvilken han började debatten; jag skulle tro, att han bort filina, alt jag icke ansåg en sådan vederläggning af behofvet påkallad, och numera kari jag icke villfara hans önskan, emedan jag icke, efter en så King stund, har ordalagen i minnet.
— Denne ledamot, som äfven yrkat, att grundlagen förbjuder oss att vidtaga den åtgärd jag föreslog, han har här inför R. o. Ad. gjort den bekännelse, att han fordom sökt utvidga Representationens rättigheter utöfver hvad grundlagen medgifver, men alt han nu afsvurit sin fordna taktik.
Detta är berömligt.
Alen det händer, att då man kommit alt ligga för mycket på en bog, och vill återtaga medellinien, så kränger män öfver åt andra sidan; och detta mätte afven vara orsaken, hvarlöie den värde ledamoten nu vill bestrida Ständerne en rättighet, sorn icke är dem af grundlagen betagen.
— Slutligen har en annan ledamot, sorn Stalscaléndern ännu upptager bland antalet af Konungens rådgifvare, för R. o. Ad. omtalat en stor mängd af Radana adresser, som Ständerne under förflutna riksdagar till Konungen aflå — tit; och man skulle deraf kunna draga den slutföljd, att han icke heller nu skulle funnit en sådan adress stridande mot grundlagen; men han har yttrat den förmodan, alt adressen icke komme att innehålla ett oblandad! beröm, och på sådan grund motsatt sig densamma.
Jag kan ej undra på, 0111 en person, i den sållning sorn den värde ledamoten, söker förebygga möjligheten af en sådan adress; jag finner det å hans sida helt naturligt.
Jag vill icke ingå i någon vederläggning af hvad han i denna syftning anfört, ulan endast nämna, att det vill synas, att han icke följt det af en annan ledamot gifna exemplet att afsvärja sig sin fordna taktik.
Slutligen måste jag protestera mot ett annat här fäldt yttrande, att throntalet vore en Konungens enskilda handling, derföre att det icke vore contrasigneradt.
Delta kan jag ingalunda anse som sådant, och någon contrasignation behölves icke på ett tal, som hålles af Konungen i närvaro af samtlige
Dess rådgifvare i sina embetsdiagter.
Throntalen i England äro icke heller contrasignerademen ingen har ännu satt i fråga, att icke anse dem som officiella statshandlingar.
Alt Hr von Hartmansdorff sökt bestrida adressen, föl undrar mig icke; men att han velat leda saken derhän, att den skulle åsyfta ett ogillande mot någon annan än Konungens rådgifvare, var en nödfallsundflykt, sorn jag skulle önskat, att lian icke begagnat.
Det är en 2 II. 52 Den 36 Februari f. m. insinuation af den beskaffenhet, att den aldrig bort framkastas i en parlamentarisk församling.
Vidare har han, deraf alt man yrkat det
Konungens rådgifvare skulle äga nationens förtroende, dragit den slutsats, att man ansåg likgiltigt, huruvida de ägde Konungens.
Slutsatsen om dessa båda förhållandens oförenlighet, innebär någonting till den grad kränkande, att jag aldrig väntat något sådant af den bittraste medlem af oppositionen, än mindre af en person, som ännu qvarstår bland rådgifvare-personalen.
Sedan frågan nu blifvit återförd inom de gränser, som discussionen bost hafva från början, och Frih.
Sprengtporten oell Hr von Troil väckt särskilda motioner i ämnet, så anhåller jag nu endast om proposition.