Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bar med mycken uppmärksamhet läst LagUtskottets nu förevarande
Betänkande om införande af lika arfsrätt för bägge Könen af Adelsoch BondeStånden, och jag har med tillfredsställelse funnit det vara grundadt på så rättsenliga skäl för tillstyrkandet af bifall å den från BondeStåndet i detta ämne till Utskottet remitterade Motion, att jag anser mig såsom Representant böra uttrycka min uppriktiga önskan, att Ridderskapet och Adelen täcktes bifalla Betänkandet.
Det bar väckt min förundran, att, inom detta upplysta och för rättvisa kända Stånd, böra en eller annan yrka afslag å Betänkandet, hvartill man, bland annat, förnämligast, såsom förmente skäl, anfört, att den före - Den 22 Jun i i f. m, förp,slagne lika arfsrätten, i synnerhet för detta Stånd, skulle vara förderflig, då Söners uppfostran skall fördra vida större kostnader, än Döttrars.
Detta tycker jag tvärtom utgöra ett stort skäl till bifall af Betänkandet, då derigenom för Döttrarné kan beredas en utväg, att i någon, fast obctydelig nion, få ersatt hvad de njutit mindre än deras Bröder, hvilkas hopp om större arf erfarenheten visat oftast hafva befordrat lättja och odugelighet, då det döfvar all omtanka för deras fortkomst, för hvilken de ansett sig icke behöfva arbeta eller tänka* utan endast litat på ett stort arf, hvarförutan någon här yttrat sig tro, att en Adelsman icke kan draga sig fram; men jag kan icke finna något antageligt skäl härtill vara anförd t.
Att jag fått uppfostran och undervisning i de stycken som fordrats till min fortkomst, derpå vågar jag väl förmoda ingen lärer tvifla; men jag får upplysa, att jag, sedan min uppfostran vid 16 års ålder var slutad, icke af någon fått det minsta understöd eller arf, och jag har ändå med flit och omtanka förmått sträfva mig fram, hvilket af hvarje tänkande torde anses bevisa, att det går an ulan rikedomar, som jag tror vara drygast, då man sjelf med flit och omtanka redeligen förvärfvar dem.
Skulle någon härvid vilja anmärka, att jag icke hunnit långt, svarar jag, att jag al 2Q H. 8 Den 22 Junii f, m. drig besvärat någon med ansökningar att binna längre, och att jag har det tillfredsställande medvetande, att hafva efter yttersta förmåga noga uppfyllt mine pligter, hvarföre Höga Öfverheten nådigst förklarat mig hafva förtjent upphöjelse till detta Stånd.
Jag får tillika uppriktigt bekänna, att jag icke begriper, hvarifrån någon af Ståndet skall kunna hämta hederliga och antageliga skäl till yrkande af den olika arfsrättens fortfarande, då jag aldrig hört någon enda af de oräkneliga antal Adelsmän, som gift sig i Borgarehus, vara missnöjde dermed, eller funnit skäligt beklaga sig deröfver, att de för Hustrurne fått taga lika alf med dessas Bröder.
Jag frågar då — kan det förenas med heders- och rättskänsla, att neka sin egen Syster, njuta lika rätt?
Jag vill icke såra med uttrycket af svaret härpå.
— Det ger sig uppenbart sjelf.
— Här bar blifvit sagdt, att den föreslagne lika Arfsrätten skulle vara skad elig äfven för BondeStåndet, der man föregifvit, att
Mannen får vidkännas vida större omtanka och besvärligheter än Qvinnan, och att han derföre bör njuta större lott än hon.
Detta yttrande bevisar ingen ting mer och ingen ting mindre, än fullkomlig okunnighet om sanna förhållanderne i de fleste Bondehus.
Den 22 Junii f. m.
Under det jag i snart 49 år förvaltat
DoniareEmbetet i flere
Domsagor, har jag haft många tillfällen inhämta fullkomlig erfarenhet om dessa förhållanden, och jag har häraf blifvit fullkomligen öfvertygad derom, att en Bondes välstånd heror hufvudsakligen derpå, att han har en förståndig och dugelig Hustru.
Der den finnes, är välmågan säker och synbar, om ock Mannen icke duger till annat än slägtets fortplantning, ty hon sköter hushållet, uppfostrar Barnen, om hvilka Mannen sällan behöfver bekymra sig; hon får derföre ofta vaka, när han sofver.
Der åter Bonden har en odugelig Hustru, är merendels alltid ett förstördt hus; Mannen må vara så skickelig som hälst.
Jag tycker derföre, att man borde, för befrämjandet af
Qvinnans naturliga rättigheter inom denna största folkclass i samhället, visa mera rättvisa, än några här yttrat.
— Det är ock anmärkningsvärd!, att jag under min mångåriga
Domarebefattning aldrig varit besvärad med någon enda arfstvist emellan arfvingar i Presthus, der arfsrätten är lika; men deremot hafva nästan vid hvarje
Ting uti de flere Domsagor jag innehaft sådane tvister från Bonde- och Ståndspersoners Sterbhus varit anhängiga, och det just derföre, att den olika arfsrätten der 8* Den 22 Junii f. m. strider emot all naturlig rättvisa och billighet.
Detta styrkes vidare af förhållandet inom det sa kallade Wärends Land i Kronobergs
Län, hvarest alla äro nöjde med den der gällande lika arfsrätten, hvarom aldrig några tvister uppstå.
— Jag förstår derföre icke, huru någon kan eller vill så tillsluta sin känsla för rättvisa och billighet, att han emot naturens
Lag bestrider
Qvinnans lika rätt med Mannen.
Hvad Utskottets Betänkande upptager utom det ämne, hvarom den dit remitterade Motionen handlar, anser jag för närvarande icke böra till pröfning förekomma, och innehåller derföre nu allt yttrande deröfver.
Skulle Betänkandet återremitteras, anhåller jag, att detta anförande måtte få remissen åtfölja.
Hans Excellence Herr Grefven och LandiMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad; Ropades Ja.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot LagUtskottets ifrågavarande
Betänkande gjorde anmärkningar höra föranleda till detsammas återremitterande.
Den 22 Jun ii f. in. n7
I anledning hvaraf Hans Excellence gjorde Proposition till bifall å berörde Betänkande.
Ropades äfven Ja och Nej. Hvarjemte Herr Thatrij Wolrath, begärde votering.
Då jag anmälte mig i anledning af hvad Herr af Malmborg yttrade, var det ej för att å nyo ingå i discussion, huruvida den ena eller andra meningen vore riktig eller ej.
Herr Grefven och LandtMarskalken har redan inliemtat Ståndets mening, att discussionen är fulländad.
Jag vill nu blott framställa såsom skäl för återremiss, utan att bestrida en gammal mans förtjenster, om icke hvad sist yttrades af Herr Bergenschjöld rörande det osammanhang, som skulle uppkomma i lagstiftningen, derest åtskilliga andra delar deraf icke lempades efter det nya förslaget, borde föranleda den önskan, att en återremiss måtte beviljas.
Jag anhåller om förnyad Proposition till återremiss.
Sedan Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken å nyo framstält
Proposition till su väl bifall som återremiss af Betänkandet, och desse båda Propositioner åter blifvit med
Ja och Nej besvarade, förklarade Hans Excellence, att då han ej kunnat tillförliteligen utröna Ridderskapels och Den 22 Junii f. ni.
Adelns pluralitet, samt votering blifvit begärd, densamma äfven komme att för sig gå; hvarefter Hans Excellence föreslog följande Voteringsproposition:
Den, som bifaller LagUtskottets Betänkande, i anledning af väckt Motion, att i arfsrätt ingen skillnad emellan kön må äga rum, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej; anses berörde Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Hvilken Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes samt anslogs.
Sedan 442> 4^ ocb 44 §§• i Riddar husOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen kl. half till 3 e. m.
Och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit som följer v Ja — 4°.
Nej —- 57.
I följd hvaraf och sedan det Öfver Voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att LagUtskot
- Den 22 Junii f. m. ”9 tets ofvanberörde Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitteradt.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 4 e- m* In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim.
Måndagen den 22 Juna 1829.
Jag anhåller vördsamt, att, i anledning af hvad i förmiddags förelupit, få anmäla 2:ne Motioner.
Den ena“ är: att 9 Cap. 3 §.
GiftermålsBalken må erhålla följande lydelse:
Hustru njute ej morgongåfva3 der hon barn med mannen kafver; dör hustrun_, förr än mannen, då vare ock mogongåfvan död.
Morgongåfva skall af mannens enskihlta lott i boet tagas.
Den andra Motionen är, att följande tillägg måtte göras vid 12 Cap. 7 §.
ÄrfdaBalken: jBroder äger lösa syster ut, ändock de hafva lika lotter.
Genom detta tillägg skulle lika arfsrätt befordras emellan bröder och 120 Den 22 Junii e. m. systrar i allmänhet.
Jag anhåller om remiss af dessa Motioner till Lagutskottet.
Föredrogs å nyo LagUtskottets den 22 sistlidne Maji under N:o 69 afgifne, och den 12 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande öfver väckt Motion om den ändring af 7 §. i 8 Capitlet ÄrfdaBalken, att oägta barn må berättigas taga arf efter deras mödrar.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Bland de skäl, hvarpå Utskottet grundar sitt afstyrkande af Motionen, har det tredje i ordningen följande lydelse: ”att Lagstiftaren ”bör låta sig angelägit vara ej allenast att ”gynna lagliga giftermål, utan ock att sä ”föranstalta, att olofliga och osedliga könsförbindelser erfara bestraffning af sina ”egna verkningar.”
Det synes mig obegripligt, huru modern bestraffas för en oloflig förbindelse, derigenom att barnet göres arflöst.
Det synes mig ungefär, som när smeden blef i sagan straffad för det brott bagaren begått.
Sedan Utskottet längre ned yttrat, ”att känslan af ”medlidande ej får i lagstiftningen hafva ”någon röst, då den råkar i strid mot sam”hållets högsta ändamål ” säger Utskottet slutligen, ”att Lagstiftaren synes redan haf”va gjort tillbörligt af seende på denna kans - Den 22 Juni i e. m. 121 ”la, då han förordnat, att oägta barn sko”la af fader och moder njuta nödtorftig ”föda och uppfostran,” &c. Det synes verkligen underligt, att Utskottet ansett Lagstiftaren hafva gjort nog, då han ålagt föräldrarna att luta barnet lefva, och icke svälta ihjäl.
Jag kan icke instämma häruti; utan anhåller om återremiss.
Jag vill likväl icke yrka ovilkorligt bifall tili Motionen; ty jag tror, att det oägta barnet icke hör utan en viss inskränkning ärfva sin moder, nemligen endast då hon sjelf samtyckt till barnets arfsrätt.
Men derest hon födde barn i hemlighet, och sedan gifte sig, utan att hafva förut erkänt detsamma; vore det obilligt, att detta harn skulle falla mannen till last och taga arf tillika med hans barn.
— För öfrigt, då Lagen tillåter modren att ärfva sitt oägta harn; borde den väl ej heller neka barnet, att äfven ärfva sin moder.
Hvad först angår den anmärkning Herr Cederschjöld gjort emot det af Utskottet begagnade tredje motif, så inser jag visserligen, att en förändring i ordalydelsen tillintetgör detsamma.
Jag kan likväl icke ogilla, att Utskottet fästat någon vigt å nödvändigheten af en billig bestraffning, om jag så får kalla det, af dylika könsförhållanden, åtminstone synes det mig tydligt, att det skall leda till vä - 122 Den 22 Junii e. m. sendtligt inflytande å Qvinnans lefnadssätt.
Med modrens känslor och ställning till sitt harn, mäste man visserligen iakttaga den försigtighet, att Lagen icke alltför hardt bestraffar; men åtminstone icke barnet sättas i alldeles samma ställning, som genom modrens giftermål, så attdetoägta barnet gynnas på det ägtas bekostnad; — om det ock skulle låta litet strängt, att Lagens hämnd skall falla på en oskyldig varelse.
Hvad åter Herr Cederschjölds förslag beträffar, så frågar jag, huruvida han gör det oägta barnet någon tjenst dermed.
Om modren sedermera blifver [gift med någon annan än barnets fader, skulle barnet utan tvifvel hafva att förvänta sig förföljelser och vanvård, samt blifva lemnad utan något skydd uti en ställning, der begge föräldrarne finna det vara sig till skada, den ena såsom erindrande förhållanden man önskar glömma, den andre eller fadren, då han ser ett sådant barn för framtiden lägga hinder för sina egna barns arfsrätt.
Jag ansér det derföre vara bättre, att modren allenast fritt får sörja för det oägta barnets första uppfostran, och sålunda, utan de andras förfång, gifva ett långt bättre arf åt detsamma.
Jag bifaller derföre Utskottets Betänkande.
Det är just för att förekomma hvad den sista värde Talaren befarat, som jag gjorde det tillägg lill för - Den 22 Junii e. m. 123 slaget, att modren skulle, innan hon trädde i gifte, hafva erkänt sitt oägta harn.
Jag får tillbaka påminna honom, att förhållandet med ett ägta harn vore då i detta afseende alldeles lika som med ett ägta stjufbarn; och hemställa till honom sjelf, huruvida han skulle hafva en sådan känsla, sorn han omförmält, för ett lagligt stjufbarn.
Jag förmodar derföre, att detta hans argument förfaller.
Jag kan icke gilla Herr Cederschjölds analogie af jemförelsen emellan detta förhållande och det af stjufbarn och ägta barn.
Ett stjufbarn har skydd icke allenast af sina öfriga slägtingar, utan äfven af modren sjelf, vida mer än hvad någonsin kan påräknas åt ett oägta barn, som icke har någon annan än modern till sin beskyddare.
Jag anser således den gamla lagens föreskrift tillfyllestgörande.
Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarska/ken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot LagUtskottets ifrågavarande
Hvarefter berörde Betänkande, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd Proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls.
Den 22 Jun i i e. m.
Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 27 sistlidne Maji under N:o 70 afgifne, och den 12 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af gjordt förslag till ändring af 16 Capitlet GiftermålsBalken, angående medgift , och liemföljd.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs- och' EkonomiUtskottets den 3 dennes under N:o 127 afgifne, samt den 12 derpåföljde e. m, på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 26 förut meddeldte Betänkande, angående Rotehållares vid Båtsmanshållet åliggande att vid GeneralMönstringar sig inställa; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden bifallet, för dess del dervid låta bero.
Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärs och EkononjiUtskottets den 3 dennes under N:o 128 afgifne, och den 12 derpå följde e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 33 förut meddeldte Betänkande rörande Landsfiskalstjensternes indragning; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 16 sistlidne Februari e. m. af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande
Den 22 Junii e. m. 19.5 Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- oell EkonomiUtskottets den 3 dennes under N:o 12g afgifne, och den 12 derpåföljde e. m. på hordet lagde, Utlåtande angående föreslagne medel till Boskaps-skötselns befrämjande.
Herr Ribbing, dr vid:
Då detta Utlåtande angår åtgärders vidtagande för Boskapsskötselns befrämjande, ett ämne, sorn bar omedelbart sammanhang med Bevillningsutskottets återremitterade Betänkande angående Stora Sjötullen, hemställer jag, om detsamma icke må återremitteras, för att i sammanhang med det återremitterade Betänkandet afgöras, sedan Ekonomiutskottet lemnat BevillningsUtskottet del af nu ifrågavarande Utlåtandes innehåll.
Jag är icke i stånd att rätt fatta den siste värde Talarens mening; men om den var, att Utlåtandet skall hvila, så tjenar det till ingenting; ty frågan om Tullmedlen hörer till BevillningsUtskottet, och Piidderskapet och Adeln kommer att besluta om dem vid TullBetänkandets återkomst.
Jag anhåller derföre om Proposition till bifall å förevarande Utlåtande.
Jag har kanske uttryckt mig otydligt, men min mening var icke, att begära Utlåtandet på bordet, utan att det skulle återremitteras, för att behandlas gemensamt af Ekonomi- och Bevillnings - - i?.6
Den 11 J11 nii e. m.
Utskotten, sedan Ridderskapet och Adeln återremitterat SjötullsBetänkandet, på grund deraf att Ekonomiutskottet äfven skulle ta någon del i frågan, om hvilket hushållssystem horde följas.
Herr Hjerta, Gustaf: Jag vet icke, att något mål, som directe tillhört Bevillningsutskottet, blifvit af Rikets Ständer återremitteradt, för att Ekonomiutskottet skulle deröfver utlåta sig.
Detta sker allenast, då det är fråga om sådana inrättningar, hvilka bestämdt äro af Ekonomisk natur.
Ekonomiutskottet har nu afstyrkt
Boskapsskötselns uppmuntrande genom export-premier, och vidare sagt, ”att beträffande Tullens förhöjande å visse victualier, hvilka, så vidt de ”äro utländske, till största delen från Finland införas, anser Utskottet något särskilt ”yttrande härutinnan nu icke vara af nöden, ”enär Rikets Ständer, genom det beslut de ”komma att fatta rörande Tulltaxan, tillika ”lära afgöra denna fråga.”
Jag skulle således tro, att Ekonomiutskottet uträttat allt hvad det har för sin del i saken att göra.
Jag är i vissa delar af samma tanka, som Herr Ribbing, nemligen att tullen på victualie-varorna förtjenar någon uppmärksamhet, heldst nu, då våra ladugårdar måste våldsamt förminskas, samt tror, att något skydd af tull derföre behöfdes för Boskapsskötseln; men hvad detta Utlåtande beträffar, linner jag icke något skäl till återremiss
Den 22 Ju ni i e* m. 127 deraf, utan anhåller om Proposition till bifall derå.
Jag påminner mig väl Herr Ribbings, och någon annan Ledamots tillförene härstädes gjorde försök, att förvandla Rikets Ständers beskattningsrätt till ett önskningsmål; men derföre att TullBetänkandet återremitterades, är det väl icke sagdt, att pluraliteten af Ståndet ingått på dessa Herrars mening.
Jag kan också försäkra, att BevillningsUtskottet, i afseende på återremissen, alldeles icke ämnar alt rådfråga något annat Utskott, och för öfrigt strider det emot grundlagen, att återskicka ett Utlåtande till annat Utskott, än det, hvartill det först blifvit remitteradt.
I frågan åter om exportpremier, tror jag Ekonomiutskottet hafva gjort mycket rätt, hvarföre jag ock anhåller om proposition till bifall.
Herr von Hartmansdorff., August:
I sjelfva saken får jag yttra, att jag tror det ännu måhända hafva varit för tidigt, att afstyrka exportpremierna.
Hvad den formella frågan beträffar, så enär Herr Tham yttrat, att här varit Ledamöter, som sökt förändra Rikets Ständers rätt att sig beskatta, tili ett önskningsmål, får jag, i fall den värde Ledamoten dermed åsyftat hvad jag sagt om EkonomiUtskottets rätt att uppgöra inia ti vet till sjelfva näringssystemet, och om BevillningsUtskottets åliggande att upprätta I2Ö
Den 22 J u n i i e. m. tulltaxan, erindra honom, att ingen ting träffar, utan det som är sannt.
"Vill man således anföra något till en annans vedei'- läggning, så hör man yttra sig öfver hvad han sagt och ej öfver något annat.
I afseende å sjelfva formen, linnes för öfrigt intet olagligt deruti, att remittera ett ämne* som förevarit i ett Utskott, äfven till ett annat, för att gemensamt med det förra behandlas.
Då jag linner, att frågan är hänskjuten till afgörande i sammanhang med frågan om tullen på Yictualievaror, så afstår jag från yrkande om återremiss.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMurskalken framställd proposition, blef EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 3 dennes under N:o iBoafgifne, samt den 12 derpå följde e. m. på hordet lagde, Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 35 förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga om registrering af otryckte Riksdagshandlingar; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sist - Den aa Jan ii e. ra. sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden Rifallet, för dess del dervid låta bero.
Föredrogs å nyo och remitterades till Lagutskottet Herr Ribbings, Arvid, den 12 dennes e. m. på bordet lagde Motion angående undan rödjande af den stridighet, som skulle uppstå emellan ej mindre a3 §. i 17 Capitlet RättegångsBalken än ock Kongl.
Brefvet den 23 Mars iy38 och Kongl.
Resolutionen den 7 Augusti iy53 i afseende å jäf emot Vittnen, i fall den lagförändring
Utskottet föreslagit i 8 §. af 17 Capitlet RättegångsBalken skulle komma att äga rum.
Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets den 10 dennes under N:o 46 afgifne, och den 1 5 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Berättelse om den af Utskottet förrättade granskning af BankoVerkets Räkenskaper, samt Styrelse och Förvaltning efter sista Riksdag, hlef ifrågavarande Berättelse af Herrar Rosenqvist_, Fredrik Leonhardj och Dalmanj Lars Johanj ytterligare begärd på bordet; hvilket Hans Excellence Herr Gref - ven och LandtMarskalken förklarade icke kunde, enligt 49 §.
9 Den aa Juni! e, ra.
Föredrogs å nyo Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 5 dennes under N:o 35 afgifhe, och den 12 derpåföljde e. m. på hordet lagde, Utlåtande, angående Yacance-afgifts erläggande till Krigsfonden af de Rust- och Rotehållare vid Båtsmanshållet, hvilkas Båtsmän under krig afgå.
På de skäl jag anfört i den serskilta mening, som åtföljer Utskottens Utlåtande, anhåller jag om återremiss.
Utskotten hafva icke fullständigt utredt förhållandet; man saknar upplysning om Båtsmanshållets skyldigheter före 1812, eller hurudane desse skyldigheter, i afseende på Båtsmännens beklädnad, för närvarande äro efter nu gällande Författningar.
Utskotten hafva blott citerat en paragraf utur 1812 års Författning, angående Beväringsmanskapet, hvilken jag ej kan finna hafva något sammanhang med det uti Kongl. Majrts
Nådiga proposition framställde ämne; och hvilken paragraf Utskotten hafva gifvit en tydning, som öfverensstämmer med det af Utskotten sökte resultat.
Denna tydning är derjemte stödd på en analogi, hvilken vid minsta ljus, som kastas derpå, reduceras till intet.
Utskotten säga, att som Rotehållarne vid de indelte InfanteriRegementerne, genom 4 §• af Kongl. Förordningen den 3o December 1819, uttryckligen äro befriade från allt bidrag till munderingens underhållande, under hela den tid Den aa Junii e. m. t3t kriget fortfar, så anse Utskotten Båtsmanshållet äfven böra befrias från vacance-afgifts erläggande i krig för den vacanta Båtsmannens beklädnad.
Eller med andra ord: eftersom Rotehållare vid Infanteriet äro frikallade från att utgöra en afgift, som det aldrig ålegat dem utgöra, så böra Rust- och Rotehållare vid Båtsman shållet äfven frikallas från en utgift, som det alltid ålegat dem att utgöra.
Jag kap ej finna detta vara någon gifven slutföljd, och anhåller derföre om återremiss, med önskan att Utskotten ville närmare undersöka förhållandet, och derefter afgifva ett nytt Utlåtande, som då måhända föranleder till ett annat resultat, än det nu framlagde.
Cederström* Jacob:
Äfven jag har reserverat mig emot Utskottens Utlåtande, och åberopar hvad jag i reservationen anfört.
Det vilkor, som 1812 bestämdes för Beväringsskyldighetens åtagande, var, att
Rotehållare skulle slippa recrutering under krig, men detta medförde ingalunda befrielse frånbeklädnadsskyldigheten, der den förut ägde rum.
Båtsmanshållet har alltid haft åliggande, att bekläda sin Båtsman under krig; och jag finner det icke billigt, att de, som händelsevis få sina Rotar vacante under kriget, skola befrias från detta åliggande.
Det är angeläget att icke genom misstydning af Författningarne bereda olikhet i skattebidragen; det är angeläget att tillse, det utgifterne isyn 9* - Den 33 Junii e. m. nerhet för ett krig blifva någorlunda jemnt fördelade, på det icke den Rotehållare, hvars karl lefver, må betungas högre, än den, sorn förlorat sin karl.
Jag kan ej förstå, huru frågan om Beklädnadsskyldigheten kan blifva inblandad i förevarande fråga om vacance-afgift.
Jag linner Utskottens behandling af hela frågan ganska besynnerlig och oriktig, ehuru jag på andra motiver kommer till samma resultat med Utskotten, att nemligen ingen vacance-afgift bör äga rum.
Den Kongl, propositionen omnämner, att afgiften borde gå till Krigsfonden.
Men att tänka på bildandet af en sådan fond under fred, anser jag alldeles oriktigt, enär den icke finnes upptagen på någon af Hufvudtitlarne.
Jag vet icke, hvarföre en permanent afgift skulle bestämmas att gå tili Krigsfonden, hvilken rätteligen blott kan bildas af subsidier och för tillfället beviljade skattebidrag, till utförandet af ett redan utbrutet krig.