Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Menniskovetandet går i arf från generation till generation, genom undervisningen, och har vid olika tider olika gränser.
Det lägre Svenska folkets vetande i skogshushållning är ingen, i misshushållning stor, men som ingen gränslinie i vetandets eller ovetandets verld är varaktig, förrän dårskapen sätter sig till gräns för den sednare, så skall skogsmisshushållningen snart uppgå till ödeläggelse.
Den gamla misshushållningen bör derföre falla, och bakom denna står åtminstone tanken på hushållning, såsom en vakande härold och bläddrar i naturens boks upslagna blad.
Likasom en resande för hvarje steg får en ny horisont, vid hvars gränser föremålen smälta ihop till euj otydlig massa, likaså stå ännu Svenska skogarne för det Svenska folket, såsom en otydlig massa af brist på vetande.
Visserligen skall anläggandet af jernvägar föra Svenska folket ända fram till skogarnes horisont och påskynda deras förädling.
Men mången stjerna behöfver ännu lysa i de mörka skogarne, der ingen jernväg kommer att banas och uplysa om iakttagelser, som icke blifvit gjorda, och jag vågar derföre vördsamt föreslå, såsom en föreberedande åtgärd, att vid Folkskole-Seminarierne och vid Folkskolorna, såsom ett af de vigtigaste läroämnena, bör ingå kunskapen om Skogshushållningen, äfvensom jag ödmjukast får fästa uppmärksamheten vid, om anslags beviljande till Skogsskolor, samt att läran om skogshushållningen måtte ingå ibland läroämnena, icke allenast vid skolor, utan äfven vid akademier, på den grund, att jag anser det tillhöra nutidens bildning att ega kännedom om vårt fosterlands rikaste inkomstkälla, äfvensom jag vördsamt anhåller, att allt, som på R.
St:rs anordningar i öfrigt kan bero i detta afseende, medelst uplysningens spridande, måtte blifva vidtaget, samt slutligen, att detta vigtiga ämne måtte få ett rum bland Högloft. R. o. Ad:s öfverläggningar, och måtte många röster höjas för de uråldriga Svenska skogarnes försvar.
I sammanhang med denna fråga, får jag i största ödmjukhet fästa uppmärksamheten på de mångtusende tunnland torfmossor, som inom våra skogar ligga gömda, på understöd af Statens medel för undersökning från utlandet af rätta bedrifvandet af torfmossors förädling till brännmateriel, lika med de bästa engelska stenkol, som härigenom skulle fylla ångbåtsflottans, jerntrainernas, fabrikernas och enskiltes behof och gifva anledning till export af densamma.
Genom tillvaratagandet af de vid kolningen upkoramande produk - 38 Den 31 Oktober. ter, fås tjära, »vafveltyrad ammoniak m. m., hvilka alla till hög» priser låta realisera sig i handeln.
— En fabrik, på vägen att bildas af Erih. B. von Schultzenheim å Vestlandaholm, torde härvid lända till någon ledning.
— Utom, såsom medel för skogarnes försvar, företer detta outtömliga grufvor, som genom förbättrade kommunikationer kunde förskaffa fäderneslandet stora inkomster, om företaget kunde lyckas.
Sedan jemväl denna motion blifvit bordlagd, åtskiljdes K. o.
Ad. kl. £ 12 f. m.
Måndagen den 31 Oktober 1859.
Plenum kl. 4 2 e. ra. Just. ett prot.utdr. för den 24 och ett för d. 26 dennes.
Hrr Elektorers vid i dag anstäldt val uprättade listor å Ledamöter och Suppleanter i Utsk:n; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Constitution s-Utskottet.
Ledamöter: JW 323.
Frih. Eosenblad, Eulina.
Hr Munch af Rosenschöld, Thomas; — 398. » Ihre, Eullm.
Hr Tersmeden, Nils; * 258.
Frih. Cederström, Rudolf; — 494.
» Croneborg, Fullm.
Stjernstedt, Johan Wilhelm; — 1636. » Reuterskiöld, Carl Leonard; — 1871. v Ehrenpohl, Fullm.
Hr Sjernsvärd, Rudolf Hodder; Suppleanter: — 1092.
Hr Lejonmarck, Evald Gustaf; — 1702. b Törnebladh, Gustaf; Stats-Utskottet.
Gr. Skjöldebrand, Fullm.
Frih. Åkerhjelm, Johan Carl; — 254.
Hr Lilliecrona, Fullm.
Hr Tornerhjelm, Rudolf; — 678. » Bildt, Didrik Gillis; — 1960. A. » Montgommerie, Robert Nils Germund; — 1280. » Frölich, Fullm.
Hr Lilliehöök, Erik Gustaf; — 1506. » Stjerngranat, Georg Gustaf Henrik; Pen 31 Oktober. 39 JW 2302.
Hr Skogman, Carl Johan Alfred; — 2317.
a Fåhraeus, Olof Immanuel; — 2329. a Thulstrup, Carl Magnus; Suppleanter: — 778.
Hr Leyonancker, Fredrik Wilhelm; — 2183. » Gripensvärd, Jakob Olof; — 2292. » af Edholm, Erik Wilhelm; Beviljlnings-Utskottet.
Ledamöter: — 115.
Gr Lagerbjelke, Gustaf; — 26.
Lejonhufvud, Axel Gabriel; — 77. » Behbinder, Fredrik Wilhelm; — 140. » Leuhusen, Carl Herman; — 283. » Silfverschiöld, Carl Otto; — 284. » Örnsköljd, Fullm.
Hr von Mentzer, Carl Fredrik; — 370. » von Paykull, Johan Gustaf; — 393. » af Schmidt, Carl Johan Georg; — 792.
Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold; — 1210.
» Reutersvärd, Patrik Oscar; — 1629. » Wulfcrona, Fullm.
Frih. von Schwerin, Carl Julius; — 1885. » Arnell, Gustaf Fredrik; Suppleanter: — 1233.
Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik; — 1979. » Brakel, Mauritz; — 1959. a von Kramer, Anders Robert; — 192.
Frih. Stackelberg, Berndt Oscar; Banko-Utskottet.
Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik; — 2082.
Hr Mannerskantz, Carl Axel; — 1011. » Lagercrantz, Carl Gustaf; — 1038. » Bogeman, Carl Adolf; — 1722. a von Wulfschmidt, Fullm.
Stjernstedt, August Wilhelm; — 1749.
B.» von Ehrenheim, Per Jakob; — 2017. » Björnstjerna, Osear Magnus; — 2221. » af Wirsén, Thure; — 2320.
a Åkerman, Fredrik; Suppleanter: — 2036.
Hr von Stapelmohr, Fullm.
Hr Flach, Johan Fredrik Philip; — 189. » Rääf i Småland, Fullm.
Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir. — 49 b Bratt af Höglunda, Fullm.
Hamilton, Hugo Bengt Archibald; 40 Den SI Oktober.
Lag-U ts kottet.
Jlf 210.
Ehrencrona, Fullm.
Sparre, Erik; — 335.
Hr Grubbe, Fullm.
Hr Olivecrona, Samuel Detlof Knut; — 1378. » Lagerbjelke, Carl Oscar; — 1386. B. » Adlercreutz, Axel; Suppleanter: — 213.
Frih. Armfelt, Magnus; — 215.
Hr Ramsay, Anders Henrik; Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Ledamöter: 83.
Gr. Cronstedt, Fredrik Johan; — 394.
Frih. Nordenschiöld, Fullm.
Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm; — 1846.
Alströmer, Carl Jonas Oscar; — 2120. A. » Nauckhoff, Carl Henrik Gottlieb; — 1196. » Bäärenhjelm, Fullm.
Hr Uggla, Carl Gustaf; — 1398. » Sodenstjerna, Fullm.
Gr. Lewenhaupt, Claes Magnus ; — 1532. » Leyel, Fullm.
Gr. Taube, Henning Adolf; — 2010* » af Geyrestam, Olof; — 2090. » Adelborg, Anders Otto; — 2142. » Liljensparre, Fullm.
Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto; — 2144. » Rosensvärd, Johan Henrik; — 2331. » Ros, Anders Emanuel; Suppleanter: — 25.
Hr Wästfelt, Fredrik Philip; — 2088. » af Chapman, Fullm.
Hr Ribbing, Erling; — 839. » Rehnberg, Carl Gustaf; — 381.
Hjerta, Fredrik Philip; Expedition s-Utskottet.
Ledamöter: — 478.
Hr Printzenskjöld, Carl; — 2227. » dorchimont, Fullm.
Hr Törnebladh, Carl Ottomar; — 2259. » af Wählberg, Göran.
Suppleant: — 1030.
Hr Gyllenberg, Erik Israel; Riddarhus-Utskottet.
Ledamöter: — 93.
Gr. Wrangel af Sausis, Tönnes Reinhold; — 41.
Frih. Wrangel af Lindeberg, Fullm.
Frih. Leijonhufvud, Sten Erik Gabriel; — 59. » Rålamb, Sigfrid; — 205. » Åkerhjelm af Margretelund, Gustaf Samuel; ] fy — 313. » von Platen, Carl Baltzar; Don 31 Oktober. 41 JW 380.
Frill, von Schulzenheim, David Theodor; — 400. » Bergenstråle, Fullm.
Hr von Francken, Georg Wolgang; — 172.
Hr Rosenstjerna, Fullm.
Hr Flach, Erik Gabriel; — 1848. » Virgin, Carl Philip; — 1912. B. » Nordenskjöld, Adolf Otto; — 1974. » Granfelt, Fullm.
Gr. Posse, Knut; — 2115. » Stjernefeldt, Claes Ferdinand; S u pp 1 e anter : — 817.
Hr Tigerhjelm, Emil; — 1824. » von Törne, Fullm.
Hr von Kraemer, Gustaf Fredrik; — 559. » Pereswetoff-Morath, Carl Wilhelm; — 484. » Breitholtz, Claes Gustaf.
Hr von Francken, Georg Wolgang:
I anledning af vigtiga göromål, afsiiger jag mig min plats att vara ledamot i Riddarh.Utsk.
Företog R. o. Ad. val af de två ledamöter, hvilka, enligt 47 § Riksd.Ordn., böra deltaga i Talmans-öfverläggningarne; och blefvo dertill utsedde: N:o 220.
Fr i h.
Pal ms t j er na, Carl O tt o, med 76 röster; och N:o 338.
Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik, med 104 röster.
Justerades ett Prot.Utdr. rörande det nyss förrättade valet.
Fleming; Axel, Hr Scheffer, Per Henrik, och Hr Wästfelt, Ludvig, inlemnade mern.:
Fleming, Axel:
I anseende till en angelägen resa till landet, får jag härmed äran afsäga mig det mig af Höglofl. R. o. Ad. visade förtroende att vara bänkman för tredje bänkmans-afdelningen; anhållandes ödmjukast att vid min Riksdagsmannarätt få blifva bibehållen.
Hr Scheffer, Pehr Henrik:
Då jag för enskilda angelägenheter nödgas längre tid aflägsna mig ifrån Riksdagen, får jag vördsamt anhålla att blifva entledigad ifrån innehafvande Bänkmans-befattning, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt.
Hr Wästfelt, Ludvig:
För bestridande af vigtiga enskildta angelägenheter nödgas jag härmed afsäga mig R. o. Ad:s förtroende att vara Bänkman för 22:dra BiinkmansAfdelningen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. ville bifalla, att ofvanbeinälde PIrr finge, med bibehållande af deras Riksdagsmannarätt, afsäga sig deras befattningar såsom Bänkmän.
Ja jemte några Nej, hvarefter H. Exc. förklarade, att han funnit ja öfvervägande. 42 Den 2 November.
Så väl med anledning deraf, att jag måste företaga en resa ifrån hufvudstaden, som ock derföre att jag icke känner mig vuxen mottaga det förtroende, som blifvit mig tilldeladt, anhåller jag få afsäga mig min plats i Riddarh.Utsk., med bibehållande af min Riksdagsmannarätt. R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3 e. m.
Onsdagen den 2 Nov. 1850.
Då nu till justering uplästes protokollet vid R. o. Ad:ns första sammanträde den 20 sistl.
Okt„ afbröts upläsningen vid början af H. Ex c. Hr Gr. o. Landtm: ns helsningstal till Ståndet utaf H. Exc., som hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade tillåta, att med justeringen af Ståndets pleni-prot. vid denna Riksdag det finge tillgå på samma sätt, som vid de föregående Riksdagarne, eller att tal, enskildta Ledamöters anföranden och yttranden m. m. icke ordagrant upplästes, såvida ej någon ledamot särskildt det äskade; hvarefter och sedan denna hemställan blifvit af R. o. Ad. bifallen, protokollet på nyssnämnde sätt uplästes till slut och godkändes.
Hjerta, Fredrik Philip:
Med stöd af 23 g i Riddarh.
Ordn. får jag afsäga mig den plats såsom Suppleant i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk., hvartill jag blifvit utsedd.
Hermansson, Carl:
Jag' får afsäga mig min plats såsom Elektor.
Jag anhåller vördsamt att, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom ledamot i Bevilln.Utsk. Hr Gyllenberg, Erik Israél, hade inlemnat en så lydande skrift:
Som Hrr Elektorer behagat utse mig till Suppleant uti Exped.Utsk., får jag, i stöd af 23 g Riddarh.Ordn., vördsammast afsäga mig detta förtroende, emedan min tjenst det förhindrar.
Med ani. af en i går af Hr von Qvanten gjord anmälan inför Riddark.Utsk. om erhållande af inträdes-pollet till Riddarhuset, anhåller jag att få upläsa det vid tillfället inför Utsk. förda prot.
Den 2 November. 43 Härefter upliiste Gr.
Wrangel ett prot.-utdr. af följande innehåll : ÖfversteLöjtnanten Carl v.
Qvanten anmälde sig till utbekommande af polett till säte och stämma å Riddarhuset för adliga ätten v. Qvanten N:o 506, i ani. hvaraf Hr v. Qvanten fick företräda samt erhöll dervid den uplysning, att den af honom äskade polett redan blifvit, vid 2:dra anteckningens 2:dra uprop, efter Riddarh.Direkt:ns pröfning, utlemnad till Phil. Mag.
Emil v. Qvanten, hvarföre Hr ÖfversteLöjtnantens anhållan ieke kunde afUtsk:t bifallas.
Hr Ofverste-Löjtnanten v.
Qvanten anförde derefter: att då Mag. v.
Qvanten vore sonson till frami.
Kaptenen och Kamreraren i Finska banken, Jodsj Joachim Fredrik Adolf v. Qvanten, hvilken år 1810 blifvit å Finska Riddarhuset under N:o 41 introducerad jemte sina söner, hvaribland numera jemväl afl. Stabs-Kaptenen Johan Edvard v. Qvanten varit fader till ofvanbemälde Emil v.
Qvanten, den sednare således, såsom afkomling i fjermare än första led från en å Finska Riddarhuset legitimerad Adelsman, med analogi af 7 § Riddarh.Ordn., vore utesluten från säte och stämma å Svenska Riddarhuset.
I ani. häraf och med ledning af anteckningen å genealogien öfver adlige ätten v. Qvanten meddelade Hr Gr. o. Ordf. den upplysning, att sedan Hr Emil v.
Qvanten, som hit inflyttat från Finland, en längre tid vistats i Sverige, har, genom K.
Resol. d. 10 Mars 1857, blifvit uptagen till Svensk undersåte, på hvilken grund och då han tillika företett bevis derom, att han de trenne sista åren varit här i Riket skattskrifves Riddarh.Direkt:n, jemlikt 6 mom. 7 g Riddarh.Ordn., ansett honom berättigad att åter inträda i sina förfäders rättigheter.
Hr OfversteLöjtnant v.
Qvanten fortsatte sin anhållan och begärde, att det ofvanberörda förhållandet skulle hos R. o. Ad. anmälas, kunde sådant, jemlikt 15g Riddarh.Ordn., icke förvägras, hvarföre genom Hr Gr. o.
Ordf. framställning i Ståndets nästa plenum skulle ega rum af Hr v. Qvantens yrkande, att inträdespoletten för adliga ätten v.
Qvanten måtte den nuvaride innehafvaren affordras och till Hr ÖfversteLöjtnanten utlemnas.
Slutligen yttrade Gr. Wrangel:
Jag har erinrat
Hr von Qvanten, att han icke hade mycket hopp att få saken afgjord till sin fördel, men han förklarade då, att han blott önskade ett prot.utdr. öfver R. o. Ad:s beslut, för att derigenom erfara huru saken blifvit afgjord.
H. Exc. Hr. Gr. o. Landtm, anhöll att i afseende å det nu anmäldta förhållandet få nämna, att då vid 2:dra anteckningens 2:dra uprop Adeliga Ätten N:o 506 von Qvanten upropades, anmälte sig att intaga säte för ätten icke någon annan, än Phil. Mag.
Emil von Qvanten, hvilken, enligt anteckning å ättens stamtafla, erhållit K.
M:ts nådiga tillstånd att inträda i sina förfäders rättigheter och vid tillfället styrkte, att han i 3:ne år varit i Riket man - XX De n 2
No v em ber. tala- och skattskrifven; vid hvilket förhållande och då bemälde
Qvantens ätteledning från slägteus stamfader var obestridlig, Eiddarh.Direkt. ansåg sig icke kunna förvägra
Qvanten att utbekomma pollett; och förmodade H. Exc., att K. o. Ad. skulle finna, det Eiddarh.Direkt, i denna sak förfarit i fullkomlig öfverensstämmelse med Eiddarh.Ordnrs föreskrifter.
Gammal sed bjuder, att Konung skall krönas.
Svenska Folket har från urminnes tid velat högtidligen hylla den Konung, som bestiger Thronen, vare sig med ärfd eller förvärfvad rätt; velat på sådant sätt ytterligare helga de band, hvilka fästa Konung och Folk vid hvarandra med trohetens pligter och tillgifvenhetens varma känslor.
E. St:rs sammanvaro bereder oss nu tillfälle att erinra om denna urgamla och vackra plägsed, då ett fritt folks uttalade vilja gifver åt Konungens Majestät sin högsta glans.
Öfvertygad att E. o. Ad. delar denna tanka, föreslår jag: att E. o. Ad. måtte besluta, att hos K.
M. underdånigst anhålla, det K.
M. täcktes bestämma tid för Sin och Sin Höga Gemåls, Drottningens, kröning i Hufvudstaden, att ske under Riksdagens lopp, innan E.
St:r åtskiljas.
Gr. Ankarsvärd, Carl Henrik:
Jag vet egentligen icke, hvartill en så beskaffad motion, som .nu blifvit väckt, skall tjena, enär jag föreställer mig, att det ligger i K.
M:ts skön, att bestämma, när Hans och H. M.
Drottningens kröning skall ega rum.
Jag kan således icke finna, att någon skrifvelse från Ständernes sida i detta afseende erfordras.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef Frih.
Palmstjernas förslag af E. o. Ad. bifallet.
Raab, Adam Christian: Sedan E. o. Ad. nu fattat sitt beslut i denna fråga, vågar jag hemställa, om icke skäl är att meddela äfven de öfrige EiksSt:n detta beslut; och vågar jag anhålla om propos. på denna min framställning.
Propos. å bifall till jemväl detta sednare förslag framställdes och besvarades med ja; hvarefter H.
Exc. hemställde och Ståndet beslöt, att, under förutsättning af MedSt:ns instämmande i R. o. Ad:s nyss fattade beslut, Exped.Utsk. skulle anmodas att skyndsamt till BiksStm inkomma med förslag till E.
Stms underd. skrifvelse i ämnet.
- Hr Montgomery, Gustaf: Öfvertygad att Svenska hjer tan, lika varmt som brödrafolkets, lifligt upfatta och erkänna den ömma, den outtröttliga, ja man kunde, utan öfverdrift, säga den beundransvärdt nitiska och allt upoffrande vård, som H. M. Enkedrottning
Josephina egnat sin höge gemål, den af oss och brödrafolket djupt älskade och saknade Konung Oscar, under H.
M:ts långvariga, ja årslånga sjukdom, är jag viss derpå att Svenska fol - Den t November. 45 keta likasom Norska folkets ombud vilja egna H:s M. sin hyllning.
Då jag anser bäst, att detta sker genom en underd. skrifvelse eller genom en deputation, om H:s M. är i tillfälle att densamma emottaga, och tror att denna ridderliga hyllning i främsta rummet bör uttryckas af R. o. Ad., anhåller jag vördsamt, att H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos. på detta mitt vördsamma förslag, förvissad att detsamma enhälligt bifalles, och anhåller jag att beslutet derom måtte varda MedStm delgifvet.
Det nu väckta förslaget framställdes till R. o. Adis antagande och bifölls af Ståndet, som jemväl, uppå Hr Gr. o. Landtmis hemställan, förordnade om MedStms delgifvande af beslutet och anmodan till Exped.Utskit att, under enahanda förutsättning som den ofvanomnämnde, upsätta förslag till den underd. skrifvelse!].
Hr Ehrenhoffs, Gustaf Herman, den 26 sisth Oktober på bordet lagde motion, angide meddelande af förbud emot utförsel af silfver i så väl myntad som omyntad form.
Man har här inlåtit sig på finan sernas vidsträckta område, och man har på samma gång råkat in i en verklig labyrint, derur man icke kan finna någon utgång, utan att följa den ariadne-tråd, som ledt ens steg.
Jag ber med ani. häraf att få från handelns och industriens början följa penninge väsendets utveckling i vårt land.
Vi veta alltför väl, att i tidernas början tillgick handeln på det sätt, att man utbytte vara mot vara, sak mot sak; sålunda utbytte den, som t. ex. egde en hud, denna mot en stridsyxa, den som egde ett mått säd, mot ett fiskredskap o. s. v. Men, Mine Hrr!
J finnen, att detta sätt att gå tillväga hade sina svårigheter, sina stora olägenheter; ty dels hade de utbytta varorna icke samma värde: stridsyxans värde kunde icke fullt mätas af fiskredskapens, dels ville icke alltid den, som egde stridsyxan, utbyta den mot huden, utan önskade t. ex. i dess ställe fiskredskapet.
Man var således betänkt på att införa en vara med verkligt värde, för hvilken man kunde tillbyta sig alla andra varor, och hvilken tillika var så beskaffad att den kunde delas i små delar, att dessa delar representerade alla möjliga slags värden.
Denna vara blef guld och silfver, deras ändamål blef att befrämja, underlätta och utbreda handeln, och det land, som icke producerade guld och silfver, måste tillbyta sig den nödvändiga qvantiteten af detsamma för de varor det producerat, Om nu någon under denna period af penningeväsendets utveckling, då guld och silfvermyntet var det enda gångbara, hade upträdt och föreslagit, att vi icke vidare skulle få exportera vårt guld eller silfver, hade det icke varit detsamma, som att säga: »jag vill visserligen att denna vara skall befordra utbytet af varor inom landet, men icke utom detsamma»; och således kan ändamålet med ett dylikt förslag icke vara något annat än att inskränka handeln.
Och om någon fruktat att silfret skulle helt och hållet utgå ur landet, så frågar jag eder, Mine Hrr I om J icke då svarat:; Den 2 November.
När vi en gång kunnat skaffa oss det silfver, som för all vår handel är nödvändigt, är det då troligt att om minskningen af detsamma börjar blifva känbar, vi ej skulle ånyo kunna förskaffa oss det som brister?
Men penninge-väsendet stadnade ieke på denna ståndpunkt; man fann, att begagnandet af silfver i handel och vandel medförde många olägenheter, och sålunda upstodo sedlar och vexlar, som icke äro annat än skuldförbindelser på silfver, hvilket åter förutsätter att handeln med silfver skall vara fri.
Jag frågar om under dessa förhållanden någon skillnad inträdt emot förr?
Ar det icke ännu samma vara, silfret, som utgör det bytesmedel, hvartill alla andra hänföras, och vore icke ett silfver-export-förbud en inskränkning i handeln?
Följden deraf skulle blifva att alla Svenska papper komme att stå under pari, och på detta sätt skulle förlust upkomma för hela landet.
Men icke nog dermed att ett dylikt export-förbud skulle inskränka landets handel, utan dervid förefinnes en ännu större betänklighet, nemi. den, att, så vida man älskar Bankfrihet, man borttager just den hållhake, som hindrar bankerna att missbruka densamma.
Vi veta, att bankerna i landet äro de inrättningar, som sprida sedlar i rörelsen, dels på det sätt att de diskontera affärs-männens och industri-idkarnes skuldförbindelser, och denna deras nyttigaste verksamhet göra de för en tid hvilande kapitalerna genast produktiva.
Så sätta de t. ex. skomakaren i tillfälle att använda garfvarens produkter, hvilka eljest hade legat obegagnade.
Det andra sättet är att lemna direkta lån, vare sig mot bypothek i varor eller inteckning i fastighet, och det är detta sätt, som Svenska bankerna mest använda.
Men då någon begär ett lån af banken mot inteckning, får han icke ett verkligt kapital, utan en bankens skuldförbindelse.
Denna förbindelses ändamål är att upsöka verkligt kapital i landet.
Nu kan man tänka sig att dessa sedlar icke mera kunna upsöka något kapital i landet, att de icke behöfvas i den allmänna rörelsen; då blir följden den, att de falla i värde, och då skyndar man till banko-luckan för att återfå ett verkligt kapital, och detta är ett verkligt memento för banken att icke utgifva mera papper än allmänna rörelsen kan uptaga.
Om vi nu vid denna riksdag beslöte ett silfver-export-förbud, och om vi kunde uprätthålla den bestämmelse i grundlagen, att bankens sedlar skola hafva samma värde som silfver, så blefve följden den, att banken nära nog kunde utsläppa så mycket sedlar i rörelsen som helst, ty innehafvarne deraf hade ingen fördel af att inlösa dem, emedan de icke kunde tillgodogöra dem utom landet, under det de inom landet vore lika med silfver.
Sedan jag nu i allmänhet framställt de olägenheter, som förbud mot silfver export skulle medföra, ber jag att få särskildt fästa mig vid några bland de satser och förslag
Hr Ehrenhoff framställt.
Om man med uppmärksamhet genomläser motionen, finner man att två motiver ligga till grund för densamma.
Det ena är att hindra Svenska nationen att konsumera mera än hon producerar, d. v. s. hindra henne från att lefva på sitt kapital, och det andra att betrygga Riksbankens ställning och uppehålla Den 2 November. 47 myntvärdet.
Jag ber att först få granska det förstnämnda af dessa motiver.
Jag måste dervid förneka, att Svenska nationen består af lättsinniga ekonomiska sjelfspillingar, och jag kan till och med ur Kommers-Collegii sednaste berättelse framdraga bevis för att så icke är förhållandet, ithy att, om man jemför export och import för åren 1848—1857, så finner man att den sednare undererstiger den förra med omkring 8 millioner.
Då det emellertid är omöjligt för Kommers-Collegium att uppgifva noggranna siffror och då dessutom det ena årets export kan öfver stiga det andra årets med 10 ja 12 millioner, finner man, att den uppgifna siffran af 8 millioner är af ingen betydelse, och ej heller rubbar det normala förhållandet emellan export och import.
Tillåten mig nu, mine herrar, att undersöka, huruvida exportförbud skulle medföra något hinder för den tanklöse att förslösa sina kapitaler.
Jag frågar t. ex., om jag eger dyrbarheter, verk tyg, redskap m. m., skulle någonting hindra mig från att utskeppa dessa saker, för att utbyta dem mot utländska penningar och för dessa upköpa Frankrikes viner och Italiens frukter.
Jag frågar äfven, om jag icke vill vidtaga denna åtgärd, om jag icke kan upköpa vexlar till hvad pris som helst?
Ur sannt, jag kan få köpa för högre pris, men när man vill ruinera sig, så gör det detsamma, om det sker några månader förut.
Jag ber nn att få framställa den verkliga förlust, som den sparsamma delen af nationen komme att lida genom ett exportförbud.
Det är klart, att om man icke beräknar införseln efter Svenska nationens förmåga att konsumera, utan blott och bart efter en tillfällig vexel-tillgång, måste Grosshandlaren importera varor i så ringa mängd, att han icke behöfver frukta att betala vexlarne till öfverpris.
Följden blir ringa tillgång på varor och högre pris derå, eller att man får utgifva samma summa penningar för ett mindre belopp varor, och således att Svenska nationens förlust i allmänhet kommer Grosshandlaren till godo, emedan han får högre pris på de varor han aflåter.