Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Delande med en stor allmänhet en viss oro öfver den reactionsanda, som hade, vid 1812 års Riksdag, gällt allt för mycket; och fruktande, att om den finge fortgå vid 18f5 års Riksdag, den frihetsanda snart skulle glömmas och försvinna, som revolutionen hade återgifvit Nationen; (rodde jag, att det läg en förtjenst mot Fäder33 H. 28* 456
Den 18 J 111 i i e. in. neslandet uli hvarje bemödande, att ti 11- bakahållä reactionsandan; och dä jag ville, såsom Representant, agna mig deråt, ansåg jag mig skyldig, att derförinnan gifva en borgen för mina tänkesätt, i sjelfva deras offentliggörande.
Jag förutsatte då, att om Svenska Folket, efter de stora förluster det gjort, ville hoppas på en fortfarande sjelfständighet, så behöfde det en stark Natiolialanda , till ansträngningar af alla slag; och behöfde, för att äga den, en sådan fäderneslandskärlek, som endast friheten förmår ingifva och underhålla.
Ifrån friheten ansåg jag oppositionen oskiljaktig; men jag förklarade tillika, att jag dermed förstod den allmänna uppmärksamhet, sorn, offenteligen använd, föranlåter ej allenast Ministeren , utan äfven Ständerne sjelfva, att, hvar för sig, uppfylla den omsorg för Folket, som hvardera tillhörde; och då jag -— varnande — framställde de olyckor, som följt på motsägelsens missbruk, det vill säga på oppositionsandans öfverdrift, samt derföre uppdrog skillnaden emellan en dygdig och välgörande opposition och en skadlig, tilltrodde jag den förra förmågan, att återhålla den sednare; och trodde, att af den skulle både Minister och Opposition förmås att förblifva hvardera inom sina gränsor.
Så tänkte jag i8i5 och så tänker jag ännu; men jag anade icke då, alt conse - Den 18 Jul ii e, in, qvencens fordringar skulle så snart ålägga mig den pligt till Nationen, att, vid förehafvande af frågan om oppositionens ifrån emot Ministéren, såsom en angelägen motvigt till densamma, upptaga i pröfningen också ett rättvist afseende på oppositionens egit förfarande; på det att, om ett partisinne skulle hafva visat sig, detta skadliga onda ej må, genom framgången, erhålla en förmåga att blifva skadligare.
I verkställigheten af dessa begrepp, mötes jag af en invändning, som, för att undanrödjas, blott behöfver undersökning och pröfning; den nemligen, att då fråga icke kan vara om handlingar, utan blott om yttranden, så är man skyldig att stadna vid det försvar för yttrande rätten, sorn Constitutionen ger obegränsadt, och åt hvars antagna art man vill hemta ett serskilt stöd från exemplet af hvad som kan yttras i Engelska Parlamentet, eller Franska Karn värne.
Annat är likväl att anfalla Representantens yttranderätt; och helt annat, alt, i granskningen af hans yttranden, urskilja andan och syftningen; halten af lugn eller passion , af bitterhet eller moderation.
Det förra kan icke falla någon förnuftig man in; då deremot det sednare hör till hvar mans rätt; vid hvilken beskaffenhet, och då mera än del sednare icke behöfs, för antagande eller förnekande af frågan, om ett partisinne framträdt eller ej; invändnin - 438 Den 18 Julli e. m. gen i denna del är för skef, att gälla för något.
Hvad åter angår exemplet af andra länder, så är lätt alt bevisa otillämpligheten deraf.
Friheten i yttranderätt måste, i hvarje land, stå i öfverensstämmelse med Folkets begrepp och seder, samt följa den grad af politisk moderation, som ligger i Nalional-lynnet; men dessa omständigheter äro icke alldeles lika i England och i Sverige; och om man nekar, att en skillnad gifves emellan yttranderättens fordran och verkningar der och här, så ligger en rik bevisning inora erfarenheten af den tid vi öfverlefvat; och jag framställer den så mycket hälldre nu, som jag dermed också antyder hvad starkast verkat hos mig.
Oppositionen vid 1786 års
Riksdag gick i bitterhet visserligen icke längre, än att densamma, framställd i Engelska Parlamentet, skulle icke ens hafva väckt någon uppmärksamhet, ännu mindre hafva åstadkommit några vådor; men i Sverige ingrep den så i allmänna sinnesstämningen, att följderne blefvo ganska olycklige.
Å eria sidan var verkan deraf hos Regenten, den helt naturliga, att med all den kärlek han bar till Nationen, såg han, i hennes ombud, personliga fiender, af ingen rätt till hans förtroende; och han handlade derefter.
Han föresatte sig att, så vidt möjligt var, umbära Riksdagar; och han gjorde, Nationen oåtspord, 17S8 års krig, hvars följder drabbade tungt Nationen; samt åter, å den an - Den iS Juli i e. m. 43g dra, alt det ohyggeliga Anjalaförbundet formerades, hvars beräkning på försvar och understöd af oppositionen var för påtaglig, alt af tänkaren förbises, hvarken då eller nu.
Oppositionens bitterhet i början af 178g års Riksdag, ägde en anledning i föregående pasqvilier, och var stark; men skulle, om den ägt rum i Engelska Parlamentet, haft ingen påföljd; då deremot den hos oss blef icke orsaken, men den begagnade anledningen till SäkerhetsActen, som derförutan aldrig kunnat genomdrifvas.
Vi minnas tillgången dermed.
Ännu icke lugnad för den möjeliga vidden af Anjalaförhundets följder, försatte det oförsigliga försvar åt dess grundsatser, som, inom en del af representationen, framstod, Regenten i den öfvertygelse, alt han hade valet, blott emellan, att antingen släppa allt, eller laga allt.
Han gjorde det sednare; och vi hafva icke glömt någon af de förskräckliga följder, som inträffade.
Om jag nu, med en historisk sanning, bevisat att yttranderätten i Sverige kan draga till helt andra och svårare följder än i England; och om jag, långt ifrån att, i jemförelsen med Frankrike, anse olämpligheten vederlagd, kan antaga, att ingen Svensk man skulle vilja önska oss den grymma epurations-process, hvarunder yttranderätten i Frankrike, så till sägandes, afnött sina faror; så torde jag också få antaga, att jag — med bevisningen för den mening, alt yttranderätten i Sve - 44° Den 18 Julli e. m. rige, för att ädelt begagnas, har behof af mera försigtighet och större moderation, i» 11 i de conslitutionclia länder, ifrån hvilka man så gerna vill taga exemplen — äfven frigjort mig från invänningens hinder för efterföljden af de begrepp jag här ofvan framställt.
Nu, och då man, å ena sidan, besinnar, huru lätt nitet för antagna meningar kan gå till öfverdrift, och huru lätt missnöje lill person förvandlar sig till missnöje i sak; ja, huru svårt det är menniskan, att alltid befria sig från sjelfva temperamentsanlagens inflytande i det publika lifvets verksamhet; så återhålles man visserligen ifrån, att döma till partisinne allt hvad sorn kan synas bära egenskapen deraf; men när man, å den andra, betraktar denna ondska emot Ministeren, icke i en sak, utan nästan i alla, der den kunnat inblanda sig; och det icke vid en Riksdag, utan i en hel följd af Riksdagar; samt i ständigt ökadt mått; när man dertill betraktar den mängd af anmärkningar, som, vid denna Riksdag, blifvit gjorda, och af hvilka några äro rent af ömkligheter, utmärkande en håg alt, sorn man säger, söka sak med Ministéren; och när man påminner sig det språk, som i vissa debatter här blifvit användt, stället föga värdigt; så torde man också sannerligen, och utan att inträda på anklagelsernas gebiet, kunna gå till den mening, att, om Deu 18 Julii e. m. oppositionen vid denna Riksdag, icke visat partisinnet, i sin elakaste bemärkelse, har lion dock röjt en bestämd föresats, att afleda Nationens förtroende från Ministéren, på sätt, som oppositionen i andra länder förfar, då hon vill framtvinga ett ombyte af Ministére.
Det är sann t, att vådan af allt detta ännu icke är stor.
Vårt Statsskick ramlar icke; och, i omdömet hos ett Folk, som sjelf förstår sina intressen, torde Ministeren icke hafva mycket att befara, af en opposition, som, i sin serskilda omsorg för Folkets väl, ehuru visserligen ej okunnig om Folkets verkliga lidande, under en ytterlig penningebrist, likväl icke ännu höjt någon enda röst till. en lindring deri, verkställbar, utan att derföre någon enda ny Banco eller Riksgäldssedel bchöfde utgifvas;—.som, i frågan om en Ministeriel Styrelses införande , talat för den; — som, i frågan om allmänna Beredningens afskaffande, väl talat till dess bibehållande såsom controll på Ministeren; men tillika, nalft nog, tillkännagifvit, att om MinisterialStyreIsen hade antagits, så hade controllen varit öfverflödig; — som, i frågan om grunderna för Bevillningen, talat emot ProgressionsSystemet, och emot Bevillnings läggande på öfverflödet; — sorn, i Bränvinsbränningsfrågan, talat till försvar för de stora BränvinsFäbrikerne; och talat emot Bränningsförbudet för Sommaren, äfven då Jandet hotas af miss - 44* Den 18 J u I i i e. m. växt; — sora, i frågan om det blifvande Tullsystemet, (så vidt jag förstått) ger bifall åt det, hvarmed våra moderna ideologer, i största välmening, torde komma att förstöra våra näringar, och derigenom Fäderneslandet; —■ och som, i realisationsnitet, gått så långt, att 72 §. i RegeringsFormen måste, utan afbidan af ändringsformer, vika derför; men, fastän man, efter dessa erindringar, torde kunna förvissa sig derom, att oppositionen, — hvars stora nytta för Nationen hon sjelf visserligen skulle erkänna och värdera, om hon såg oppositionen sysselsätta sig något mera med Nationens verkeliga tillstånd och behof, och något mindre med Ministérens ouppsåtliga misstag; — ännu saknar förmågan, att hos Folket särdeles rubba det förlitande till sin Regering, som ingår i Folkets allmänna moraliska behof; och fastän det icke synes troligt, att, om också RegeringsFormens 107 §. skulle, i dag, af pluraliteten användas, något allmänt Ministéreombyte derföre skulle inträffa; så kan jag ändock icke dölja den farhåga, att, om oppositionen i dag segrar, så skall ingen Man, som värderar sitt lugn, vilja emottaga StatsRådsplatsen;
och att, utur stormarne på våra Riksdagar skall uppstå ett, allt större och större, äfventyr för vår frihet.
Jag önskar, att jag må hafva orätt deri; men jag kan icke öfvergifva den, från förra erfarenheter, qvarvarande öfvertygelse, att allt missbruk af magt är odrägligt, Den 18 J u lii e. in. 443 ehvad det of vas af oppositionen, eller af Ministeren; — att, i det hemliga kriget, som i det öppna, hör försvarsomsorgen till pligter att uppfylla; samt änteligen, att, om denna Regeringens omsorg för mycket framkallas, så kan resultatet möjligen blifva ett försämringstillstånd för Foiket, för hvars tillvägabringande oppositionen då hade rättmätiga förebråelser af Nationen att uppbära.
På alla dessa skäl, och då jag, högst af allt, önskar att Svenska Folket måfå behålla den frihet, det nu äger; och lika önskar, att Regeringen må få behålla den kraftfullhet, som vi fordra af henne, såsom pligt; men som vi likväl sjelfva göra för henne svårare att äga, hvarje gång vi, utan skaij eller onödigtvis, kasta tviflets och missnöjets obehag emellan Folk och Regering; tillstyrker jag, så mycket häldre, att i dag den största moderation må af Ståndets pluralitet iakttagas, som min öfvertygelse är, att den också, i allo, kan förenas med en fullkomlig rättvisa.
Hvarefter Friherre Boije munteligen tilläde:
Jag utber mig nu, att få framställa några erindringar vid de yttranden, som här blifvit gjorda för det ändamål oppositionen synes bafva föresatt sig; nemligen att leda Ridderskapet och Adeln derhän, att hos Konungen begära vår nuvarande Ministéres af - 444 Den 18 Julii c. m. skaffande.
Till delta ändamål beliöfves sannerligen , att med glömska af de gränsor och de vilkor Constitutionen bjuder åt vårt handlingssätt, skaka sinnena genom declamationer och meningar af förskräcklig art.
Jag begär få relevera några af dessa, som varit för stränga för att aldeles förbigås.
En värd Ledamot, Grefve Horn, har tillagt en Ledamot af Ministéren den förebråelse, att vid 1812 års Riksdag hafva förledt Rikets Ständer att bortskänka Tryckfriheten.
Jag frågar då:
Hafva vi ingen Tryckfrihet?
För mig torde denna fråga vara behörig; ty ifrån den 8 Maji 1815 och långt frampå året 1817 hade det varit förlåtligt af mig, om jag glömt allmänhetens behof i detta fall, och önskat, att tryckfriheten varit bortskänkt.
Hvad klagar man då öfver?
Jo, att Tidningsskrifvarne icke oblygt få skrifva hvad dem behagar, icke få nog vända upp och ner på allt hvad fordom varit oss kärt.
Man vill bringa det derhän, att det skall komma an på Tidningarna, hvad de täckas lemna qvar af vårt gamla älskade Sverige, och hvem har framställt detta?
Jo, den som sjelf bär ett vackert och frejdadt namn i våra häfder; han synes nu längta efter ett tillstånd, der de första offren skola blifva icke blott allt, som tillhör våra dyrbara minnen, utan äfven allt ädelt, som finnes qvar i fosterlandet, lian har äfven begagnat det uttryck, att Mini - Den i8 Jul i i <*. ra. 445 stéren tillåtit svek i allmänna ärenders behandling.
Om den värde Ledamoten känner något sådant factum, så är ännu tillfälle att göra anmärkning derå; och då, jag är viss derom, skall ingen mera inom detta Stånd tala för Ministeren.
Friherre Anckarswärd yttrade i går en grundsats, sorn. i dag å nyo blifvit framstäld af Herr Hjerta, och hvilken jag anser så farlig, att den går ut på ingenting mindre än att föra oss till ett helt annat statsskick, än det närvarande, och tillbaka till de fordna sjelfsvåldstiderna.
Friherm har nemligen yttrat, i frågan om Herr Brummers entledigande, att han väl insåg, det detta icke kunde bli föremål för en grundlagsenlig anmärkning; men han ämnade likafullt från denna anledning hämta stöd för sin röst vid voteringen i. dechargefrågan.
Herr Hjerta har gått ännu längre, ty han har sagt oss, att dechargen vid en Riksdag betyder ingenting, och att ej ens någon fråga från en tid långt tillbaka är fri från återupplifvande.
Må det nu tillåtas mig visa följderne, om man antager någon annan grund för beslutet, än den, som ligger i sjelfva anmärkningarna; om blott en enda kan hämtas derutom, eller bortom en gifven decharge, har man då icke öppnat dörren för alla passioner?
Hvar finnes då säkerheten?
Eller kan man icke då äfven rådfråga det personliga hatet?
Kan man icke, om till exem - 446 Den 18 Julii e. m. pel en Minister blott skulle hafva för längre tid tillbaka utträngt en Representant lios en actris, kan man icke låta hatet också deröfver förleda sig i voteringen?
Det hörer likväl icke härmed till min afsigt, att vilia tillägga någon dylika åsyftningar; bevare mig Gud derifrån; tvertom är jag öfvertygad, att de värde
Ledamöterne blott icke besinnat följderna af sina yttranden; ty då skulle de säkert icke framställt dem.
Herr Tham,: Friherre Boije liar redan förklarat det misstag Friherre Anckarswärd begick, då han sednast angrep mig, och jag behöfver således icke gifva något svar i detta afseende.
Jag vill blott yttra några ord om den paradsjuka i uttryck, som Friherre Anckarswärd tillvitat mig.
Jag lemnar till hvar och en att bedöma, hvem af oss mäst paraderar med yttranden om uppoffringar, om sitt tunga Riksdagsmannakall m. m.
Saken torde bäst afgöras genom jemförelse mellan Friherre Anckarswärds långa skriftliga samt mina korta muntliga fast känslofulla yttranden.
Då så mjrcket redan blifvit anfördt i saken, har jag visserligen ej begärt ordet, för att ingå i någon speciel granskning af Utskottets Memorial.
Min enskilta opinion har redan blifvit uttalad af Herrarne Lefren och von Hartmansdorff, äfvensom af Hans Ex - Den 18 Julii e. m. 447 cellence Herr Friherre Lagerbjelke.
Jag instämmer till alla delar med dem, men då discussionen redan gått så långt, att fråga blifvit om Memorialets behandlande, anhåller jag vördsamt, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes, genom förnyande af den förklaring om Memorialets behandling, Herr Grefven och LandtMarskalken vid början af discussionen afgaf, återföra densamma tili sin rätta ståndpunkt.
Ridderskapet och Adeln bör ej vänta af mig, att jag skall yttra något omdöme öfver ConstitutionsUtskottets behandlingssätt af de gjorde anmärkningarne, eller öfver de rådgifvande åtgärder, hvilka dertill hafva föranledt; efter den långvariga discussion, som i detta afseende redan ägt rum, förmodar jag, att hvar och en hunnit stadga sin öfvertygelse rörande anklagelsepnnkternes befogenhet eller obefogenhet.
Jag har blott velat tillåta mig den anmärkning, att denna öfvertygelse, den må nu vara hvilken som helst, ingalunda är tillräcklig för att bestämma vårt handlingssätt, då vi slutligen gå att afgifva vår röst, för att uttala antingen straffdomar, eller förgätenhet af hvad, som kunnat och bort vara annorlunda.
Vårt kall är intet Domarekall; vi handla här som Svenska Folkets ombud, hvars rätt och bästa vi böra iakttaga, och denna vår pligt förbjuder oss, att någonsin läll - 448 Den 18 Julii e. m. sinnigt tillämpa 107 §.
RegeringsFormen, och aldrig vid andra tillfällen, än då en sådan åtgärd högt påkallas af Nationens egen röst, grundad på en omisskännelig rättvisa, eller en lika oundviklig nödvändighet.
Då representationen utöfvar den betydelsefulla och högtidliga handling, att hos Kongl.
Maj:t begära aflägsnandet af dess Rådgifvare, måste den dessutom såsom ett oeftergifligt vilkor äga vissheten, att en sådan begäran af Kongl. Majit hvarken kan eller bör blifva åsidosatt, eller, om jag så får uttrycka mig, lagd till handlingarne; hvarom icke förvandlas en dyrbar rättighet af Lagstiftaren, ämnad att i nödens och farans stund vara ett räddningsmedel och ett uttryck af nationalviljan, endast till ett politiskt af representationen begånget felsteg, rigtadt mot dess eget anseende och afslöjande dess egen obetydlighet.
På dessa skäl, och då jag gör den rättvisa åt den rådgifvande personal, som omger Thronen, att efter förmåga och samvete hafva uppfyllt sitt ansvarsfulla och stundom, otacksamma kall; afstyrker jag vid detta tillfälle all tillämpning af 107 §.
Jag kan ej annat än på det högsta beundra den frimodighet, hvarmed en värd Talare Friherre Boije åter kal - Den 18 J ti 1! i e. m. 449 kallat den för honom minst hedrande tiel af hans politiska hana.
Jag vill endast försäkra Herr Friherren, att här icke finnes någon, som vill förråda sin Konung eller sitt Fädernesland, med ett ord ingen af ij8g års Subscribenter.
Jag ber om förlåtelse, att jag åter upptager Ridderskapets och Adelns tid; men Friherre Boije har mot slutet af sitt anförande förvandlat discussionen om StatsRådets ansvarighet till frågan om oppositionens ansvarighet.
Friherren synes dermed åsyfta, att angifva ett oppositionsparti.
Jag känner ej ett sådant, och skulle visserligen ej nu uppträda, om icke Friherre Boije åsyftat mig personligen, och påstått att jag yrkat en fullkomlig Ministereförändring.
Jag har således rätt att upptaga stridshandsken.
Om det är sant, såsom en värd Ledamot med mycket bifall yttrat om min framstälda tafla, att den innehöll alltför mycken skugga, och att deri fattades en hel del, nemligen dagrarne, måste jag bekänna, att det fattades ett helt ark utur det af mig skriftligen författade anförande, hvilket jag sålunda utur minnet muntligen och måhända ofullständigt nödgats ersätta.
Jag bekänner likväl gerna, att ljussidan icke eller fanns der.
Jag bar blott framställt mina tänkesätt från den synpunkt, hvarutur jag måste åskåda Ministcren, då vi nu skola betrakta 33 II. 29 45ö Den iS Julii e. ni. dess allmänna förhållandeib
Jag här trott mig linna felen och bristeritä öfvervägande, sedan jag först afdragit deras iortjenster; och sådant är orsaken till deli mörka taflan.
Jag bör återföra i Friherre Boijes minne de många tillfällen, då Friherren tält mot Ministeren, och jag för densammäi Detta har merendels varit i de aldravigtigaste frågorne; hvilket åter visar, att jag erkänt det goda Ministeren velat uträtta; men å andra sidan måste män betänka, hvad de kunnat uträtta eller verkligen uträttat.
Hela min känsla vid a:ne Riksdagar förut, såväl som vid denna, här uppmanat mig att söka, så vidt möjligt är, förhindra fortgången af ett Styrelsesystem, hvilket skall leda till ett allmänt förderf.
Huruvida jag i denna min öfvertygelse misstagit mig eller icke, det öfverlemna!' jag lugnt till framtiden att bedöma, och opinionen skäll då säkert afgöra, om det system, som blifvit följd t, varit en lycka eller olycka för mitt Fädernesland.
Jag har åtminstone så väl förra gångorne, som nu, gjort till en helig pligt, att icke handla af personliga afsigter, och att icke svika min öfvertygelse.
Jag kommer således att utan äll tanka på personliga förhållanden, endäst för Styrelseprincipernas skull» yrka, det Ministéreförändring skall ske; och anhåller om bifall å Betänkandet, öfvertygad, att detta är den enda juridiska form vi nu mera hafva att begagna, för att nalkas ett mål, vid hvilket jag ser landets De n 13 Julli e. ra. bästa vara oskiljaktigt förenadt.
Konungen kail väl, såsom Friherre Sprengtporten yttrat, låta lili att bifalla vår anhållan; men förr eller sednare måste hän dock afse hvad Folket önskar.
Jag anhåller om proposition till bifall eller afslag å Betänkandet i dess helhet.
F riherre Anckar swärd:
Då tiden så långt framlidit, synes det visserligen oriktigt, att uppehålla Ridderskapet och Adeln; men om jag å ena sidan måste beklaga Ministérens tillstånd; börjag å den andra lyckönskaMinistéren, att ej hafva anmodat Friherre Boije att vara dess sakförare, livad Friherre Boijes invectiver emot oppositionen och partisinnet angår, vill jag icke besvara dem, hälst Friherren dessutom genom vissa allusioner befriat mig derifrån, Men då Herr Friherren vill vara qvick , Lör han tillse, att dess qvickheter icke kunna tagas i motsatt mening.
I alldeles motsatt tanka af hvad Friherre Sprengtporten yttrat, yrkar jag återremiss eller bifall å Betänkandet i dess helhet.
Jag anser mig skyldig besvara Friherre Boijes anförande, då lian sökt lägga mig till last, att jag yttrade, det Ministéren tillåtit svek.
Jag upprepar ännu en gång, att jag tror, det den tillåtit svek vid behandlingen af Kronans egendom, och anser mig ej behöfva gifva Friherre Boije 33 H: a9* Den 18 Juli! e. rn. annat svar.
För öfrigt instämmer jag med Friherre Anckarswärd uti anhållan om återremiss af Betänkandet i dess helhet, hvarvid hela mitt anförande torde få åtfölja; i händelse återremiss icke medgifves, anhåller jag om bifall å Betänkandet i dess helhet, det vill säga, att decharge icke medgifves.
Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMar skalken yttrade, att då Hans Excellence vid början af denna öfverläggning omförmälte det satt, hvarpå enahanda ämne vid sista Riksdag behandlades, skedde sådant endast upplysningsvis, och för att visa, det Ridderskapet och Adeln då ansåg en granskning punktevis bereda det tjenligaste tillfälle, att kunna med grundlig pröfning afgöra hvarje ämne.
Enär flera Ledamöter begärt, att man borde på samma sätt nu förfara, trodde Hans Excellence sig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att om Ridderskapet och Adeln behagade punktevis företaga C.onstitutionsUtskottets Memorial till pröfning, skulle en mera rättvis och billig behandling uppkomma, emedan hvar och en i sådant fall kunde öfver hvarje serskild fråga bestämt gifva sin tanka tillkänna, hvilket åter icke kunde beqvämligen verkställas, derest Memorialet skulle gemensamt, eller uti dess helhet på en gång behandlas.
Hans Excellence trodde sig derföre först böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln önskade, att C011- Den 18 Ju lii e. m. 453 stitutionsUtskottets
Memorial borde punkte vis företagas och afgöras.
Jag underställer, huruvida i en fråga om föredragning af ett mål Ståndet behöfver yttra sig; jag skulle tro, att Grundlagen föreskrifver, huru LandtMarskalk eller Ordförande skall dervid förhålla sig.
Jag anser det derföre vara bäst, att vi i detta fall anförtro oss till Herr Grefven och LandtMarskalken.
Jag erkänner, att jag för min del finner, det Grundlagen tydligen föreskrifver, att ett Betänkande, sorn första gången från Utskott inkommer, ej kan delas; men då jag nu hör, att Herr Grefven och LandtMarskalken fattat sin öfvertygelse olika, föreslår jag, att de punkter, som angå samma sak, nemligen den irsta och ardra, kunde få förenas under en och samma föredragning.
Den ena angår bela StatsRådet och den andra StatsSecreterarne.
Tredje punkten åter angår en enskild Rådgifvare, och torde således fordra en egen proposition.
Jag vågar ödmjukast hemställa, om en sådan behandling är möjlig, som den Herr Hjerta föreslagit.