Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Också är det numera de i allmänhet svagt lönade embetsmännen, hvars inkomster vanligen kunna på runstycket beräknas, som betala jemförelsevis den drygaste bevillningen och mången fattig embetsman i Stockholm erläggcr större bevillning än en handlande, som på sin rörelse, utom kostnaden för en yppig lefnad, förvärfvat en stor förmögenhet.
Och penninge-förmögenheten hvilken nu i allmänhet fruktbar göres efter 5 proc., är med undantag för aktie-bolag, lagligen alldeles skattfri, hvilket är så mycket obilligare, sorn i våra tider det är troligen den som mäst behöfver samhälls-inrättningens skydd.
Vid sista riksdag föreslog jag vissa jemkningar t. ex., en billigare skabl för minimi-tabellen för fastighetsvärdena på landel, men för det man ej trodde sig kunna vinna en fullkomlig rättvisa, afslog man elen billigare fördelning som lätlligen kunnat till vägabringas.
Då en beskattning eller bevillning, lagd på all slags inkomst otvifvelaktigt är den rättaste om ock en alldeles fullkomlig taxering ej kan upnås, och man i de länder der insigterne förmodligen i detta hänseende såsom i England äro störst, kommit till denna erfarenhet, får jag föreslå ”att R.
St. måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, att K.
M. måtte låta utarbeta och till nästa riksdag förelägga R.
St. ett förslag till Bevillning lagd på all slags inkomst, så väl af fast egendom sorn rörelse och af penninge-förmögenhet, med de stadganden i afseende på verkställigheten, K.
M. kan bäst finna upfylla ändamålet”.
Härefter tilläde Hr Rosenblad:
Jag hoppas framdeles kunna öfverlemna till Bevilln.Utsk.
Engelska Billen öfver inkomst-taxan, hvilken blifvit mig lillskickad från Lund, men genom ett misstag ännu icke kommit mig tillhanha.
Jag anhåller om remiss till Bevilln.Utsk. af denna min motion.
Dessa 3 motioner begärdes på bordet. 17 258 Den 30 December, f. m.
Hr Tham, Casper Wolrath, upläste följande motion: Sedan K.
M. genom den nåd.
Förordn. af d. 6 Juli 1849 i tvenne luifvudsakliga afseenden bestämt de allmänna läroverkens organisation, nemi. de båda s. k.
Bildnings-liniernas sammanställning inom samma läroverk, samt Gymnasiernas och Skolornas förening under samma styrelse, sä är en dermed åsyftad enhet i dessa hänseenden tillvägabragd.
Längre kunde icke heller enheten f. n. gerna utsträckas, och hvar och en erfaren Skol-lärare har derföre med största tacksamhet mottagit den af K.
M. nådigst lemnade friheten att välja mellan bibehållandet af det gamla på klassläsning grundade skolsystemet och antagandet af det nyare med fri flyttning förenade vexel-undervisnings-systemet.
En befallning att allmänt antaga det sednare skulle till sina följder hafva varit så mycket mera betänklig, som den nya skolans målsmän öppet erkänt, att detta lärosätt ännu icke är tillräckligt utbildadt, och att, ehuru de vidblifva sjelfva principen, de både efterhand gjort och ännu ytterligare behöfva göra förändringar i detaljerna.
En närmare öfverensstämmelse mellan de båda Skolorna måste dock förr eller sednare tillvägabringas, ty så väsendtligen olika, som deras lärosätt nu äro, kunna de svårligen fortfara att länge förblifva.
Ehuru de båda åstadkommit goda resultater, måste dock slutligen endera principen befinnas ega företräde framför den andra, eller ock en förmedling mellan deni båda åstadkommas.
Ett sådant förmedlings-system har Föreståndaren för en enskild Läro-inrättning, Akademie-adjunkten Ramström, framställt i en af honom utgifven skrift:
Forsing till ett i vissa delar nytt Skolsystem.
Författaren lill denna skrift förordar den Gamla Skolans klass-läsning, såsom lämpligare, i synnerhet för det alltid större antalet af ynglingar med medelmåttiga eller svagare naturgåfvor, hvilkas undervisning Staten måste besörja, så vida en allmännare bildning skall kunna tillvägabringas och så vida ett tillräckligt antal af kunniga och arbetsamma embetsman på de underordnade tjenstegraderna skall beredas.
Men han visar tillika, att en tillräckligt fri flyttning kan cga rum, utan att utsträcka den så långt som det nyare Skol-systemet medgifver.
Ilan förordar således cn klassflyttning, friare än den Gamla Skolans, så att i allmänhet flyttning i språk och vetenskaper kan ske oberoende den ena af den andra och att en fullständig ämuesflyttning kan ega rum på den lägre afdelningen.
Ilan ådagalägger slutligen, huru denna flyttning kan utan svårighet verkställas vid hvarje termins början eller slut.
Skulle nu genom en sådan förmedling enstämmighet i åsigter kunna förberedas och enhet i läromethoder derigenom slutligen tillvägabringas, så vore detta en sak af den största vigt, och ett bemödande i denna riktning förtjenar onekligen alt verksamt understödjas.
En utgift för detta ändamål har så mycket mera skäl lör sig, som ett något mindre antal af lärare erfordras och således en årlig icke obetydlig lönebesparing beredes genom antagandet af detta förmedlingsförslag, i följd af den lärda Iiniens och real-liniens närmare förening, än som nu är försökt i några af de gamla Skolorna.
Den 30 December, f. m.
259 Med anledn. häraf, äfvensom af Adjunkten Ramströms mångåriga och gagneliga verksamhet för undervisningens befrämjande, torde det tillåtas att föreslå, att ett till nästa riksdag fortfarande årligt anslag af 2000 r:dr b:co måtte beviljas för Adjunkten Ramströms läro-inrättning, samt alt delta anslag efter K.
M:s nåd. ompröfvande må utgå af de medel, hvilka R. H. St. för läroverken och undervisningen anordnat.
Cederström, Rudolf upläste 2:ne motioner af följande innehåll: l:o Bland de sätt, dem samhället eger att använda, för betygande af sin tacksamma åminnelse af sina utmärkta män, gilla hjertat och känslan företrädesvis den omvårdnad, som egnas åt de hädangångnes efterlefvande anhörige.
En kall marmorsten på grafven, en glänsande ärestod, en gyldne minnespenning, må gerna för efterverlden bevara snillets och förtjenstens rätt till hågkomst, men den angelägnaste omsorgen bör dock blifva att skydda lör nöd och brist dem, som på jorden stått med de bortgångne i närmaste förening.
Skalden och Tänkaren Thomas Thorild, Professor Regius och Bibliothekarie i Greifzwald, död år 1808, har efterlemnat en ännu lefvande, och numera i hög ålder stadd Enka.
Vid mannens frånfälle befanns, enl. hvad Geijer, jemte Silfverhjelm och Carlander, i deras tio år sednare afgifne anmälan för prenumeration å Thorilds samlade skrifter, yttrat, att ”dessa skrifter voro det enda arf, Thorild kunnat lemna åt en älskad familj, hvars skydd och stöd han, genom alla en husfaders dygder, alltid, och slutligen i ganska svåra och förstörande tider, var; hvadan man gjorde sig desto mera försäkrad, att Svenska allmänheten med tillfredsställelse ville omfatta detta tillfälle att egna ett offer åt minnet af en man, hvars snille skulle gjort hvarje land heder, och nu, efter döden, hedrade det fädernesland, der för hans lycka föga fanns något rum”.
Men denna påräknade fördel blef, — såsom af Professor Atterbom i dess värderika arbete: ”Grunddrag af Svenska Vitterhetens häfder”, femtedelen, vitsordas, — i rimligt afseende för Thorilds anhörige alldeles ingen.
”De lingö”, fortfor han, ”ej röna huruvida Svenska nationen vore hugad att underlätta deras vilkor.
Om någon, förlagskoslnaden överskjutande, summa hann inflyta, kom dock till dem ej ett runstycke deraf; den gick samma väg, som åtskilliga Thorilds skrifter, hvilka nu synas för alltid förlorade.
Det ena med det andra försvann nemi. i oredan af den konkurs och sinnessjukdom, som tyvärr afslutade förläggarens, den hedervärde Bokhandlaren Wiborgs bana”.
Atterbom anför härefter de ädla uttryck, hvarmed den ofvanomförmälde, af Geijer år 1818 skrifna, anmälan slutar sig: ”Vi känna ingen heligare, mer rörande, menskligare rätt, än den sena, som vederfares, dii tacksamheten ej mera fimner sitt föremål, utan mäste lägga sin krans — på ett stoft”. 17* 260 Den 30 December, f. m.
Genom sin noggranna, utförliga och samvetsgranna karakteristik öfver Thorild, har Professor Atterbom nvlifvat aktningen och tillgifvenheten för hans minne, lie öfverdrifter, som i åtskilliga riktningar vidlådade detta eldiga snille, isynnerhet vid dess första frambrytande, hafva blifvit framställde utan försköning; — de frihets dyrkande illusioner, som bländade, den stridslystnad som hänförde honom, äro icke förborgade; — men kärnan af hvad Thorild ville och älskade; hans brinnande nit för hvad han ansåg sannt, skönt och rätt vara; hans sjelfupoffrande verksamhet för hvad han trodde utgöra fosterlandets och mensklighetens väl; hans mångsidiga kunskaper och ovanliga lärdom, på ett hedrande sätt vitsordade af hans samtids mest frejdade skalder och vetenskaps-idkare, en Herder, en Klopstock, en Jacobi, en Johannes von Miiller m. fl.; hans lifliga bemödanden för den litterära granskningens oväld och rättvisa; hans, om än icke i allt antagliga, dock alltid märkliga och på bildningens gäng i vårt fädernesland inflytelserika estetiska theorier: alla dessa egenskaper och förtjenster hafva framstått i en klar dag.
Det tillhörer oss numera endast att åt hans
Enka räcka en stödjanfle hand, hvaraf hon är så mycket mer i behof, som hon, ”hittills boende hos sin måg, Professoren Florello i Greifswald, delande hans trånga, men af kärlek och tålamod förljufvade vilkor”, bar nyligen, efter hvad från Tyskland förmäles, genom hans dödliga afgång, sett sig beröfvad äfven denna sista tillflykt.
Att Svenska Akademien för några år sedan för en gång hugnade Fru Thorild med en penninggåfva, tacknämlig för henne och berömlig för Akademien, må ej förtigas; men gåfvan måste lämpas efter tillgångarne, som äro ringa!
Visserligen har Kongl. Svenska Regeringen, vid Professor Thorilds död låtit utgå en sålunda upsalt resolution: ”Enkefru Thorild beviljas i nåd. en årlig pension ur Akademiska kassan (i Greifswald), dock icke öfver 200 r:dr”.
Men de som innehade styrelsen öfver kassan, uttydde detta så, att de egde ge, under den nämnda summan hvad de behagade; hvilket i följd deraf blef endast 75 r:dr.
Någon rättelse härutinnan blef från högre ort icke meddelad.
Jag anmäler denna omständighet, enl.
Prof. Alterboms upgift i nämnde dess verk, pag. 407.
Enhvar lärer inse huru alltmer otillräckligt ett så ringa ärligt understöd måste för den ålderstigne Enkan vara.
Sjelf är hon en obemedlad
Prestdotter från Södermanland; och har i sitt fädernesland icke mer någon annan vän att påräkna, än vännerne af den ädle och snillrike man hon tillhört såsom maka.
Må hon få erfara, och snart erfara, att Sverige, om än hjelpen länge varit fördröjd, dock nu, vid den nya förlust hon lidit, med välvilja erinrar sig det namn hon bär, och att detta land är, villigt att från armodets bekymmer freda Thorilds Enka!
Jag vågar alltså vördsamt föreslå, att en pension måtte af R.
St. anvisas åt Enkefru Gustafva Thorild, född von Kowsky, att för dess återstående lifstid, med Femhundra r:dr b:co årligen, utgå.
Vid afgifvande af denna vördsamma hemställan, önskar jag, till undvikande af allt missförstånd, yttra några ord, som prot. må Den 30 December, f. m. 201 bevara, ehuru Stats- och Exp.Utsk:n nog lära inse, det dessa ord ej behöfva inflyta i den expedition, som blefve en följd af mitt förslag, derest det, som jag hoppas, röner en godhetsfull upmärksamhet.
Jag åsyftar nemi. här att förklara, det min anhållan om pension för Fru Thorild icke är framställd såsom något slags försonings-offer för de motgångar, som i Sverige träffade hennes afl. man: — jag menar den rättegång och dom, som förde honom i en fyraårig landsflykt.
Denna dom var utan tvifvel i juridiskt hänseende fullkomligt välgrundad; dess verkställighet kunde, under dåvar. allmänna förhållanden, icke utan Statens våda afböjas; dess för honom oangenäma verkningar förmildrades teml. snart genom utnämningen till Professor och Bibliothekarie vid Svenska Pommerns Universitet.
Äfvenledes skulle hans rika snille hafva spridt en än vidsträcktare och mer välgörande dager kring sig, om icke den beklagliga polemik, hvari han, uti den redligaste ursprungliga afsigt, men af själens eld uptänd till en alltför liflig stridshetta, fördes längre än för skaldekonstens fromma önskligt varit.
Säkert är emedlertid, att hans vältaliga nitälskan för sanning, ljus och rätt, var lika upriktig, som kraftig och hänförande; hans manliga hat' lill allt förtryck, vare sig att det för hans tanke framstod välladt af en laglös despot, eller af en pliklförgäten aristokratie, eller af en tygellös demokratie, eller af menniskohjertats egna, okufvade passioner, eller af någon yttre öfverväldigande kraft; dessa hans lågande känslor för del ädelt menskliga, förenad med en stark och hög, ofta och hjertligt uttalad kärlek till den lagbundne Konungen och, till det trofasta fäderneslandet; hans outplånliga vördnad för dem han ansåg vara menskliglietens välgörare, men framför allt för insedda pligternas helgd; dessa, säger jag, äro de minnen, som, i varaktig klarhet, omgifva hans bild; de påkalla vår tacksamma hugkomst, och vi såra ingen bland de aktningsvärde och snillebegåfvade män, dem hail fordom i litterära torneringar bekämpat, då vi, medelst understödjande af hans lefnadsföljeslagarinna i hennes sista lefnadsdagar eller år, hembäre en länge förtjent gärd åt Thomas Thorild. 2:o
Uti afgifven propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof har K.
M. behagat i nåd. föreslå II.
St. dels att till åtskillige kanaler, slussar, hamnbyggnader och elfrensningar lemna anslag, dels ock att, för befrämjande, medelst lån eller anslag utan återbetalningsskyldighet, af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odlingsföretag, anvisa 100,000 r:dr b:co alt, under tre år, med en tredjedel om året, utgå.
Jemväl är, i samma nåd. propos., uti sammanhang härmed, föreslaget, att för Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader jemte en dermed införlifvad Väg- och Valtenbyggnads-korps mätte anslås 12,900 r:dr årligen i tre års tid, äfvensom, till rese- och undersökningkostnader samt expenser för allmänna arbeten, 12,000 r:dr årligen för tre år.
Likaledes förordas arfvoden för lärare, och stipendier för elever vid Marieberg i kunskapsämnen, som tillhöra Civil-ingeniörer. 2 62 Den 30 December, f. m.
St. till så nyttiga föremal måtte vara benägna att anvisa erforderliga medel, vågar jag vördsammast hemställa, om icke, till ett fullständigt ernående af de med ofvanomförmälde arbetsföretag åsyftade samhällsförmåner, det vore af vigt att bestämma sådane stadganden, som kunde tillförsäkra ifrågavar. anläggningar ett framlida vidmakthållande.
Hittills har afsyningen varit den sednaste åtgärd, sorn, å det allmännas vägnar, med hvarje verkställd! arbete, (ages.
Men huru omsorgsfullt än cn dylik afsyning må utföras, och huru solid än det slutade företaget dervid må förete sig, så lärer dock, i de flesta fall, efter någon längre eller kortare tids förlopp, inträffa, att tidens tanti gjort åverkan på den menskliga flitens verk.
Hämmas icke sådane skador i tid, så skola de desto säkrare åvägabringa förstörelse; och Statens bidrag, i stället att verka välgörande ännu i en aflägsen framtid, derest det möttes af ihärdig, medborgerlig ansträngning till en rätt vård om dess frukter, synes småningom gå förloradt i afsende å all nytta för kommande slägten, hvilka deraf eljest skulle skördat en stadigvarande fördel i den mån samtiden rätt upfattat sin förbindelse att värdigt motsvara det allmännas billiga fordringar, i gengäld för det bistånd, som åt företagen beviljats.
Det synes alltså tydligt att Staten, då den med mer eller mindre betydande summor, i låneväg eller såsom anslag utan återbetalningskyldighet, understödjer arbeten af förbemälde art, eger skäl förvissa sig alt ändamålet med arbetet ej må anses endast afse en ögonblicklig arbetsförtjenst för de behöfvande, — ehuru detta syftemål är ganska lofvärdt i sig sjelft och såsom bihang —, utan fastmera uplyllas med den sorgfällighet, att varaktigt gagn för framtiden, medelst det utförda företagets bestånd, aldrig får utur sigte lemnäs.
Men då hittills ej finnes något band på menigheter eller enskilde, som åtaga sig dylika arbeten och af dem draga fördel, anhåller jag, att till afhjelpande af denna brist, få föreslå några bestämmelser i detta afseende.
Redan vid nasti, riksdag anmälde jag en sådan önskan, som till II.
StatsUtsk. remitterades.
Men dä Utsk. ej fann tillgångarne medgifva något anslag till vattenaftappningar, hvilken åsigt äfven af R.
St. biträddes, så ansåg ULsfc. ingen påföljd kunna gifvas ät mitt förslag, hvars lämplighet
Utsk. likväl förklarade sig icke vilja bestrida.
Utsk. ansåg för öfrigt, hvad hamnbyggnader angingo, ”det kunna antagas att Städerne sjelfve, hvilka af berörde anläggningar i första rummet liemtade fördel, skulle efter bästa förmåga bidraga till framtida underhållandet deraf’.
En så from och så sanguinisk tro torde dock, vid närmare besinnande, med föga grund vara af Utsk. åberopad; eller ock mätte den lika väl kunna sträckas derhän att all afsyning, all kontroll i allmänhet, borde afskaffas såsom alldeles öfverflödig.
Vidare förmenade Utsk. att, då, hvad anginge underhållsskyldigheten af vägar, föreskrift derom blifvit i allmänna lagen meddelad, motionen icke kunde till någon åtgärd föranleda.
Men motionen hade ej sagt ett ord om vägars underhåll.
Jag kan således ej annat finna än att Utsk:s inkast voro ganska svaga, utom i den punkten, att då inga anslag till vattenaftappningar kunde ske, Den 30 December, f. m. 263 behöfdes ock inga stadganden för sältet och vilkoren dervid.
Om alltså R.
St. finna för godt att egna åt dessa gagneliga och för landets odling och trefnad önskvärda arbeten den summa, som dertill lämpligen kan aflåtas, — så qvarstår intet enda af de motskäl, som förra riksdagen förhindrade framgången af mitt vördsamma förslag.
Genom inrättandet af en korps, disponibel för Styrelsen öfver Väg- och Vattenbyggnader att i landet utsända, blifver den kontroll, jag åsyftar, så mycket mera verkställbar.
Om jag ej bedrager mig, har berörde Styrelse, vid förslaget till nämnde korps, afsett, bland annat, en sådan dess verksamhet, under förutsättning att alla de som undfinge Statsbidrag till ofvanbemälde arbeten, äfvensom deras länsinnehafvare, d. v. s. alla de som framdeles blifva egare af de egor eller intressen, för hvilka arbetet företages, kunde tillförbindas till framgent underhållande deraf, i hvilket fall berörde Styrelse jemte Läns-styrel seine syntes Styrelsen böra hålla hand öfver efterlefnaden af ett sådant stadgande.
I sjelfva verket är det icke någonting alldeles nytt eller i följd af sin nyhet oväntadt, som milt förslag innebär.
Med erinran om innehållet af K. Brefvet d. 20 Febr. 1764, (uplifvadt genom K. Kungörelsen d. 28 Dec. 1822 samt K.
Cirkulär-bref af samma dag), hvars stadganden erbjuda en serdeles slående öfverensstämmelse med hvad jag ansett nödigt, ithy att årliga uprensningar af större och mindre vattendrag till vidmakthållande af deras naturliga aflopp äro deruti anbefallde att under kronobetjeningens vård och tillsyn verkställas, hvaröfver K.
Bef:h:de förständigades hålla alfvarsam hand, finner jag vid dessa stadganden med lätthet böra fogas de föreskrifter dem jag går att, med hufvudsakligt förnyande af min motion sedan förlidna riksmöte, vördsammast föreslå, sålunda:
St. måtte för egen del besluta och till K.
M:s nåd. fastställelse nild: st anmäla ett lagstadgande, hvarigenom menigheter, enskilde eller bolag, hvilka af statsmedel, för utförande af kanaler, slussar, vattenaftappningar, hamnbyggnader eller andra dylika arbeten, njuta understöd genom direkta statsanslag eller lån, förbundos att framgent underhålla dessa arbeten i öfverensstämmelse med de ritningar och planer, K.
M. för arbetets utförande i nåd. bestämt och fastställt, äfvensom att, till kontroll å arbets-intressenternes fullgörande af denna sin förbindelse, det skulle åligga K.
Bef:h:de i rikets län att genom någon lämplig, helst vetenskapligt och praktiskt bildad tjensteman, tid efter annan och alltid minst hvart tredje år, eller oftare, derest anmälan af behofvet från någon af arbets- eller jord-intressenterne eller ock af kronobetjening sker, låta undersöka och besigtiga hvarje sådant arbete, samt, i händelse förfall derå sig visar, förelägga interessenterne att det förfallna inom någon viss, lämplig tid iståndstätta, hvarefter K.
Bef:h:de, vid inträffad underlåtenhet å intressenternes sida att verkställa den vid besiglningen nödig befunna och den ålagde förbättringen, skulle ega rätt och pligt att besörja det, det 264 Den 30 December f. m. eftersatta arbetet blifver utbjudet på entreprenadauktion uppå bekostnad af interessenterne efter samma grund som de i arbetets första utförande deltagit; kommande underhållskostnaden sålunda att vidlåda jord- eller fastighets-ägarne, sorn från arbetets böl jan delat utgifterne och besvären derför, och som af detsamma fortfarande draga nytta.
Skulle dessa stadgandens innehåll eller upställning kräfva någon modification, öfverlåter jag villigt åt vederbör.
Utskotlsledamöters uplysta bepröfvande att mitt förslag i sådant hänseende förbättra; allenast hufvudlanken kunde bringas till utförande.
Jag föreställer mig att detta ärende torde höra till H. Statsoch Lag-Utsk:ns gemensamma behandling hvadan, derest den remiss, hvarom jag ödmjukt, anhåller, också endast sker till ettdera af dem, det andra torde finnas erforderligt, på sätt Riksd.-Ordn. gifver vid bauden, att för benägen samverkan tillkallas.
Hr Brakel, Gustaf Mauritz, upläste följande:
Enär det sedan sista riksdag hvilande förslag till förändring af representationen, ej blifvit af R.
St. antaget, synes nog sannolikt, att ett nytt förslag kan ifrån Const.Utsk. förväntas.
Enl. de åsigter, i hvilka de i öfrigt skiljda meningarne tyckas öfverensstämma, torde en ändring af sältet för ntöfvande af R. o. Ad:s representationsrätt oundvikligen böra ingå i ett sådant förslag eller deraf blifva en nödvändig följd.
I fall sistnämde ändring blefve föreskifven genom grnndlagsstadganden, som utgjorde en del af sjelfva förslaget, skulle visserligen den deraf följande ombildning af R. o. Ad. vara eventualiter antagen i och med detsamma, som förslaget af Ståndet godkändes att hvila till nästa riksdag.
Likväl skulle äfven den händelse kunna inträffa att, i likhet med 1111 gällande Riksd.-Ordms 12 § i det, genom trycket kungjorda förslag till ny Riksd.-Ordn., som blifvit utarbetadt inom Const.- Utsk. vid riksdagen 1847—1848, förslaget i detta afseende endast innehölie en hänvisning till Ridd.-Ordn.
Jemväl i den tredje föga önskliga händelse att intet förslag till erkändt möjliga jemkningar i nu gällande Riksd.-Ordn. blefve vid denna riksdag till hvilande antaget, och oberoende således af ändring i grundlagarna, synes, genom de vid flera riksdagar väckta motioner och deraf framkallade öfverläggningar, det vara ådagalagdt, att mer eller mindre genomgripande ändringar i villkoret och sättet för utöfningen af R. o. Ad:s representations-rätt, af många dess medlemmar anses erforderliga; hvarom bland andra vittna motioner af Hr Rosenstjerna vid 1844 års, samt af Frih.
Palmstjerna vid 1847 års riksdag.
Af dessa skäl föreslår jag att R. o. Ad. behagade åt Ridd.- Ulsk. updraga: l:o ”Att till Ståndet inkomma med förslag till de ändringar och tillägg i nu gällande Ridd.-Ordn., som ulan att en mera om - Den 30 December f. m. 265 fattande ändring i Riksd.-Ordn. förutsattes, kunde anses ändamålsenliga.
” 2:o ”Att i förberedande rådplägningar inom Utsk. öfverväga de mera genomgripande ändringar i det hela af Ståndets sammansättning och organisation, som torde i det fall ifrågakomma, att ett sådant af Const.Utsk. upgjordt förslag af omfattande art., blefve af R.
St. till hvilande godkändt.”
Det inses, att ändamålet af den sednare föreskriften vore det, att i det andra af de tre möjliga ofvannämnde fallen Utsk. icke mätte vara oförberedt utan i tillfälle att innan slutet af innevar. riksdag kunna framlägga det förslag, som af då inträffade förhållanden skulle nödvändigt påkallas.
Jag anhåller om remiss af denna motion till Ridd.Utsk. Begärdes på bordet, hvarjemte Hr Ribbing, Arv., anmälde sig och yttrade:
I anledn. af den nu uplästa motionen, anhåller jag att i korthet få yttra, alt, enär det deri framställda förslag går derpå ut, alt val inom R. o. Ad. skola ske, hvarigenom, efter min tanka, den dyrbaraste af detta Riks-Slånds egenskaper, nemi. sjelfständigheten skulle gå förlorad, jag kommer att motsätta mig alla sådana förslag.
Stjernstedt, Aug. Wilh., upläste följande motion: