Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ni viger oss, kusken skall tjenstgöra som vittne och om några minuter skola vi som ett lyckligt par af fullaste hjerta välsigna presten, som invigt vårt äkta förbund. »
» Men, min herre, jag får dock be ..
» Inga men!
Jag skjuter.
» Här är ingen räddning möjlig », mumlade jag, jag måste 8ammanviga det öfverspända paret; denna vildhjerna såg all-deles ut, som han kunde utfora sin hotelse.
» För öfrigt skall jag » — dermed tröstade jag mig — » i morgon i Miskolcz anmäla förhållandet och låta annullera den olagliga akten. »
» Beslut er genast, annars skjuter jag! » skrek den fruktansvärde brudgummen.
» Kan jag icke afstyra ert märkvärdiga beslut, så må det då ske i Guds namn! »
» Ni är således villig? »
» Jag kan ju inte annat?
Ni hotar mig ju med pistolen? »
» Kusk, håll inne: » röt den varmblodige ynglingen.
» Hvad har händt? » frågade kusken och lutade sig tillbaka.
» Ingenting ~ du ska ’ bara hålla. »
Denne åtlydde.
» Kära lilla », bad brudgummen, » vill du inte nu ha vänligheten stiga ur vagnen; vi kunna beqvämast fullgöra ceremonien ute på fria marken. »
» Som du önskar, min älskling. »
De stego ur vagnen och kusken lemnade kuskbocken.
Jag frågade dem ännu en gång, om det var deras orubbliga vilja att binda sig for hela lifvet?
Båda svarade med ett högt och kraftfullt » ja! »
» Nå, då återstår mig blott », sade jag, » att iorena edra händer och viga ert förbund med min presterliga välsignelse.
Måtte ni blifva lyckliga och aldrig ångra detta (jfverilade steg.
» Aro vi färdiga? » frågade den unge äkta mannen.
» Det är ingenting att tillägga », svarade jag, tusen gånger förbannande mitt beslut att företaga en resa nattetid.
Om det behagar dig, kära hustru, kunna vi ånyo stiga upp i vagnen. »
Vi satte oss åter, kusken hoppade upp på bocken och postvagnen satte sig i rörelse, som om ingenting händt.
Den äkta mannen underhöll sig kärleksfullt och i hvi-skande ton med sin maka och jag måste till min fasa då och då höra ljudet af kyssar.Småningom ljusnade himlen.
De mörka molnen skingrades och den frambrytande morgonrodnaden kastade en smula ljus på firmamentet.
Man och hustru undersökte ömsesidigt hvarandras drag med giriga blickar.
» Kan jag tro mina ögon? » ropade den unge mannen högst öfverraskad, då det blef så ljust, att han kunde urskilja sin hustrus anletsdrag.
» Hvad är det som öfverraskar dig så mycket, käre man? »
» Den der obekanta damen — i Pest for två år sedan ... &gt;
» Som du såg på teatern och förälskade dig i? »
» Det var du, käraste lilla hustru. »
&gt;Jag igenkände mig genast på din beskrifning och det var derfor jag så snart gaf efter for din önskan. »
» Hvilken ljuf öfverraskning!
De follo hvarandra om halsen och deras glädje var så stor och innerlig, att jag fick samvetsskrupler: skulle jag sönderslita detta lyckliga förhållande, fastän det icke tillkommit på fullt laglig väg?
Skulle jag skilja tväune hjertan, hvilka syntes som skapade for hvarandra?
» Tack, tusen tack for min lefnadslycka, som jag har er att tacka för, och tusen tack åt det öde, som förde er på denna resa! »
Med värme tryckte han min hand och den bildsköna unga frun sade mig for min godhet — som hon behagade uttrycka sig — allehanda vackra ord.
Och ändå visste de båda väl bäst, att det jag hade gjort ingalunda var min förtjenst.
Åsynen af deras utomordentliga glädje och denna ovanliga lycka ändrade mitt beslut.
Jag beslöt att försona mig med det skedda och icke företaga något, som kunde vara till skada för detta giftermål.
Efter några timmar anlände vi till Miskolcz och firade dar i kretsen af en talrik och förnäm familj det på så ovanligt sätt tillkomna bröllopet.
Jag reste hem med det glada medvetandet att detta giftermål berättigade till de bästa förhoppningar, lika mycket som hade det blifvit stiftadt på det normalaste sätt i verlden.
Men det oaktadt föresatte jag mig bestämdt sedan dess att aldrig ttera resa under natten och denna föresats skall jag så visst aldrig svika.
20Med dessa ord slöt pastorn sin berättelse.
» Och bar ni sedan ingenting hört om dem? » frågade den unge herr v. Zsoltai, som till och med glömde det flitiga ögon-språket med fröken Klara — med sådan spänning häugde han vid hvaije ord från den gamle mannens läpppar.
» Jo då, och jag är ofantligt glad att kunna meddela er,, att detta par är lyckligare än alla de, hvilkas förbindelser knutits på allra lagligaste väg. »
» Utan tvifvel är denna berättelse mycket intressant, men om jag uppriktigt törs yttra mig ... »
» Allt för gerna », sade pastorn, som uppenbarligen var förberedd på en motsägelse.
» Jag tviflar på sanningen af hvad ni berättade.
I våra dagar sker inga sådana äfventyrliga och snabba giftermål.
Det är icke mera böjelse utan fastmera familje- och förmögenhets vilkor, som bestämma öfver menniskor och hjertan. »
» Men om jag med mitt hedersord svarar för sanningen af hvad jag berättat? »
» Då måste jag ju tro det, ehuruväl jag annars hade hållit det för en saga. »
» Ni kan och får ej tvifla, om jag säger eder, att det der brushufvudet och den der lättrogna damen inga andra äro an ... »
» Ån? » frågade jag, gripen af en plötslig aning.
» Än min make och jagl » utropade värdinnan med det mest förtjusande leende.
» Är det möjligt? » utropade jag och herr v. Zsoltai, samtidigt, uppspringande från våra stolar.
» Det är icke blott möjligt, utan bokstafligen sant », bestyrkte maken.
Den gamle presten, som synbarligen längtade efter denna knalleffekt, skrattade hjertligt och högt, hvilket smittade hela sällskapet, herr v. Zsoltai undantagen, som med upprörd min hviskade några ord i den rodnande Klaras öra.
Då munterheten hade lagt sig, tog han henne vid handen och förde henne till värdinnan sägande med rörd stamma:
» Jag känner fröken Klara blott sedan några dagar, men ert lyckliga föredöme har öfvertygat mig, att der det finnes kärlek, är det synd uppskjuta bröllopet en enda minut, och derför ber jag att härmed få anhålla om fröken Klaras hand. »
Åh Klara, du har ju aldrig sagt ett ord till mig derom?
Ja, om ni äro eniga, så har jag ingenting deremot. » Den vackra Klara rodnade, sänkte ögonen — men motsade icke.
» Men nu är det hög tid att jag går », menade pastorn och grep sin hatt, » eljest är jag rädd att jag ånyo kommer i den situationen att nödgas stifta ett olagligt förbund. »
» Var inte rädd, jag har ingen laddad pistol här! » svarade herr v. Zsoltai skämtande — » men, inte sant — i morgon skall ni efterkomma min begäran. »
» Vid dagsljus och efter lag och rätt, med största nöje! »
Derpå aflägsnade sig pastorn, i det han önskade oss allesamman — och mig i synnerhet — en behaglig och lugn natt.
Dä morgonen inbröt, fans det ett lyckligt par mera i verlden.Det engelska » Sweating » (utpressnings » eller egentl.
utsvettnings-) systemet.
från fÖrf: s handskrift af M — r).
Det kan knappast bestridas, äfven af den mest förblindade optimist, att det omättliga krafvet på lägsta priset, utan hänsyn till sättet att erhålla det eller följderna, är det moderna industríela lifvets förbannelse.
Ej heller kan det nekas, att hela samhället måste uppbära sin del af förhatligheten, om det tvingar arbetsgifvarae att pressa deras arbetare.
Det är så länge sedan som vintern 1847 — 8 — en period då stor nöd herskade bland arbetarne i England, och då folkets sinnen, både i detta land och på kontinenten, voro mycket upprörda af revolutionära idéer — som en Londontidning, » the Morning Cronicle », utsände en kommissionär för att undersöka de arbetande klassernas ställning i hufvudstaden.
Den rapport, som offentliggjordes af tidningen, fästade för första gången allmänhetens uppmärksamhet på ett arbets-system, då nyligen infördt, som betecknades med det uttrycksfulla namnet » Sweating System » (utsvettningB- eller ut-pressningssystem).
Ropet emot utpressarne togs upp ooh fortsattes af prestmannen och författaren Charles Viengsley i en flygskrift med titeln » Billiga Kläder och Smuts » (Cheap clothes and Nasty), och i den roman, » Alton Locke », som gjorde honom ett namn.
Med engelsmännens förkärlek för korta, uttrycksfulla öknamn har ordet » Sweating » blifvit den antagna definitionen för en arbetsmetod, hvarvid en så kallad » sweater » (utsvettare, utpressare), d. v. s. en arbetsgifvare, fordrar af hos honom an-stälda och under hans omedelbara öfverinseende arbetande personer ett öfverdrifvet mått af arbete mot en obilligt låg ersätt-ning.
Hvad som s&amp;landa benämnes » sweating » är således ieke att system, utan öfverdriften oeb missbruket af ett system.
P&amp; senare tiden har opinionen i England så allvarsamt yttrat sig mot detta system, att en kunglig komité, tillsatt af öfverhuset, för närvarande undersöker detsamma och dess följder.
Komitén har hittills endast sysselsatt sig med London, men systemet blomstrar i alla stora och äfven i många mindre städer.
Utpressaren är just nu ett favoritföremål för hat och förakt.
Men är detta alldeles berättigadt?
De som bäst känna till ut-pressningsnästen säga att utpressaren ofta är lika mycket ett offer som de olyckliga varelser han » pressar ».
Han också (för det mesta) lefver i samma öfverfylda och ohelsosamma rum som hans arbetare; han arbetar lika många timmar och hans förtjenst endast lyelper honom att lefva torftigt.
Han är i sjelfva verket icke mer än en förman, som erhåller en sällan öfverdrifven betalning, hvilken tager form af förtjenst i stället för aflöning.
Visserligen förekommer här och der en mera driftig utpressare, men mängden af dem äro lika mycket offer af hela konkurrenssystemet, med dess kontrakter och under-kontrakter, som den fattigaste arbetare.
Det är de rika firmorna, de stora arbetsgifvarne, äfven allmänheten sjelf och styrelsen, som äro de verkligai brotts-lingarne.
Ty äfven styrelsen lemnar ut sitt arbete till utpres-sarne, liksom privatfirmorna göra.
Till en början var » sweating » nästan alldeles inskränkt till två eller tre yrken, specielt klädessömnad.
För närvarande är den allmän i alla yrken.
En stor arbetsgifvare eller styrelsen behöfver ett visst arbete — vi vi \ ja antaga hundra soldatrockar.
— De lemna ut beställningen till en välkänd firma.
Firman lemnar ordern till en mellanhand, mellanhanden till en utpressare.
Någon gång går arbetet från utpressare till utpressare och innan det uppnår » händerna » — såsom personer hvilka arbeta i grupper benämnas i England — har det kanske gått igenom ett halft dussin mellanhänder.
Offren voro fordom nästan uteslutande judar, genom förföljelse drifna till England från mer eller mindre upplysta länder.
Saknande alla tillgångar voro de glada att få arbete mot hvilken lön som helst, råkade i utpressares händer och blefvo lika mycket slafvar som någon neger i Amerika före det stora kriget mellan Nord- och Sydstaterna.
Men på senare år har syatemet utvecklat sig så ofantligt, att den engelske arbetaren — ofta äfven den skicklige arbetaren — blifvit bragt till den landsflyktige judens ståndpunkt och liksom denne arbetar och svälter. » Utpressningssystemet », säger ett af vitnena inför den kungliga komitén, » är ett system ---- genom hvilket arbetarens
» lön förminskas genom beställningar som gått genom tre eller » fyra händer.
Underlägset arbete har sålunda bedrägligt » n-
* för is på marknaden ».
Härmed menas att konsumenten köper artiklar, som han tror vara förfärdigade af säljaren och pä säljarens verkstäder, men hvilka faktiskt äro förfärdigade i något East-End-näste, under så förfärliga och så smutsiga förhållanden att man kan blifva sjuk vid blotta tanken derpå.
Mången rik dam, som köper sin klädning hos fruntimmers * skräddaren eller sin dyrbara pelskappa hos bundtmakaren, ftr den icke från den välkända firman, hvars handelsmärke är satt derpå, utan direkte från ett East-End-näste, fruktbart på smuts och sjukdom, direkte från någon sjuk och svältande qvinnas händer.
Mången ungherre, som stoltserar öfver snitten på sina klä * der, som komma från den eller den celebra skräddarfirman — bär arbetet af en snuskig och utpressad skräddare, hvars verkstad (om hans vindsrum eller källarhåla så kan kallas) har hvaije frö till sjukdom.
» Finna dessa artiklar, förfärdigade af i vindsrum eller un- » derjordiska nästen arbetande, sin väg till West-End? » frågade komiténs ordförande.
* Ja, mylord », var svaret, » någon gång gå » de direkt, men ibland genom tre eller fyra händer ».
Den stora hemligheten af » sweating » är arbetets fördelning.
Ingen enda arbetar på en artikel från böijan till slut, och emedan nästan hvaije arbetare icke kan göra mer än cn del af den bestälda artikeln, är han nödvändigtvis i utpressarens klor, och utpressaren sjelf är vanligtvis hjelplös i den store arbetsgifvaren9 händer.
Ingen, som icke besökt dem, kan bilda sig ett begrepp om smutsen och eländet i dessa arbe tam ästen.
Äfven starka karlar och qvinnor, vana att arbeta bland de fattiga i East-End, vana vid fattigdom och elände, blifva svaga och sjuka.
Besinna ett litet rum, ofta nog en underjordisk håla, absolut mörkt, om det icke upplystes af gas eller paraffin, eller (om det är en skräddares näste) af en stor eld för de tunga pressjernen.
I ett sådant rum är hvarje tum upptagen af män och qvinnor ■ — ofta halfnakna — och stället ^ hvimlar af ohyra.
Kanske ett feber-sjukt eller af kopporna lidande barn ligger i ett hörn på eo halmkUrfve.
Och här göras vårt storfolks kläder.
Ensamt för sjelfbevarelse borde de rika söka göra slut på ett sådant sakernas förhållande.L&amp;t oss nu taga i betraktande den arbetslön som förtjenas i ett sådant skräddar- eller skjortsömmar-näste.
Vi oitera från vitnesmålen inför komitén: » Elisabeth Killing, en fattigt klädd » qvinna, hvars man, en kopparslagare, sedan tre år låg på sjuk- » hus för förlamning, uppgaf att hon var byxsömmerska samt » kunde förtjena 14 pence (en penny
Tillfrågad af lord Aber- » deen huruvida förtjensten var tillräcklig att skaffa henne föda, » svarade hon att den icke var det, men att hon var tvungen ?att låta den vara tillräcklig.
Ytterligare tillfrågad hvad hon » hufvudsakligen förtärde, svarade hon, en sill och en kopp the; » hvad kött beträffade trodde hon icke, att hon haft en bit på » sex månader. »
» M: rs Hutton, skjortsömmerska, hvars man äfven låg på » sjukhus, uppgaf att hon hade ungefor C pence om dagen, hvar -- med hon skulle skaffa mat åt sig sjelf och barnen.
M: rs Glai- » ser, skjortsömmerska *, hustru till en varfsarbetare, sextiosju år » gammal, sade att hon tagit sig till med skjortsömnad, emedan » hennes man var för gammal att täfla med yngre män i varfs- » arbete.
M: rs Caseg uppgaf att hon nu sydde skjortor åt m: r » Munroe mot 1 sh: g 2 p. för dussinet.
Hon var skyldig hyra » för fyra veckor efter 2 sh: s 9 p. pr vecka, och var på efler- » kälken med betalningen för symaskinen, som kostade 2 sh: s G » p.
i veckan. »
» Mary Hayes, byxsömmerska (» finisher »), soldatenka, uppgaf » ungefor detsamma samt sade, att hon arbetade från åtta på mor- » gonen till tio eller elfva på qvällen och endast kunde köpa en bit » kött, efler 5 p. skålpundet, om söndagarna.
Frances Lidell, » en ung hustru till en skeppsskrifvare, som nu låg på sjukhus, » arbetade från tidigt på morgonen till sent på aftonen för att » uppehålla sig sjelf och barnen med skjortsömnad, förtjenade » från 5 till 7 sh: s pr vecka, men med afdrag för hyra af sy- » maskin m. m.
Hennes moder hjelpte henne litet. »
» Dessa qvinnor », tillägger reportern, » tycktes alla vara in- » telligenta och yttrade sig förståndigt. »
* Sbirtfinisher, egentligen en «om syr färdig en redan påbörjad skjorta.HafVa män det bättre än qvinnor?
Ett annat vitne, en man som arbetat i nästena sedan han var el t barn, ooh hvilken, för den verksamma del han tagit i att ffcsta uppmärksamheten på dessa utpressningsförhållanden, inom tvä &amp; r blifvit aderton g&amp;nger afskedad, sade: » somliga män, anstälda bos skräddare-sweatera, måste, för att pressa sömmar o. d., lyfta tyngder, vägande från 18 till 20 skålpund, 36,000 (säger trettiosex tusen) gånger om dagen mot en betalning af 2 sh: s 6 p., och stå hela tiden.
Ett annat vitne intygar på ed att det lägsta pris för att sy en rock var 5 p., och det högsta 3 sli., det senare när det gälde rockaråt gentlemän och ridrockar.
För detta pris skulle arbetarne själfVa tillsläppa tråd.
På ett af ställena der han arbetar hade de ett kontrakt med arméförvaltningen pä fyra hundra rockar för afske * dade soldater.
För en rock, liknande profvet, betalades 9 sh: 9 6 p., men på entreprenad i klump endast 2 sh: s. »
Byxor sys för 11 sh: s dussinet (och äfven detta är icke lägsta priset).
Rockar för postkarlar brakade betalas med 2 sh: s 9 p. pr rock.
Nu är arbetslönen nedbragt till 1 sh: s 8 p., till följd af den starka konkurrensen bland mellanhänderna.
För fruntimmerskängor får en pressare 1 sh: s G p. pr dussin och betalar 9 p.
Är det nu endast skräddare, skjort- och kappsömmerskor samt skomakare, som lida sålunda.
Äfven möbelsnickare och tapetserare utpressas.
Det är verkligen ingeo öfver-drift i att säga, att det icke i England finnes något yrke, som icke mer eller mindre är beroende af mellanhänder och följaktligen af pressare.
Om möjligt förekommer det faktiskt mer bedrägeri inom tapetserare- och möbelsnickareyrkena än inom något annat yrke.
Till exempel: En stor firma gifver en arbetare en beställning.
Arbetet skickas tillbaka och den store arbetsgifvaren vög-rar att betala det öfverenskomna priset.
Han vet fullkomligt väl, att den stackars fattige arbetaren icke kan använda en mängd stolar eller bord eller ett bokskåp.
Han uppställer derföre sina vilkor och arbetaren måste antaga dem.
Hur eländig mången möbelsnickares ställning är kan inses af följande.
Vi citera frän ett af komiténs vitnen.
» Thomas » Ioliffe, möbelsnickare, sade att han såg en man, som i East-End » bjöd ut ett matbord på en dragkärra.
Det begärda priset var &gt;18 sh: s, men han väntade sig att icke få mer än 16.
Mannen » betalade 5 sb: s 6 p. för bordskifvan (af furu), 4 sh: s för föt- » terna, 1 sh: s 4 p. för skrufvar och 2 sh: s för andra tillbehör.&gt; — Detta utgjorde 13 8h: s i kostnader fbr bordet Ett 9&amp;dant » bord kunde af möbelhandlaren säljas fbr 31 sh: s.
Det finnes äfven värre fall än detta, i hvilka mycket skickliga möbelsnickare sälde arbeten till ett pris, som lemnade dem ungefär penny i timmen fbr deras arbete.
Mången fin siden- eller sammetsklädning, buren af en rik och praktälskande dam, är sydd fbr p.
En klädning, som säljes fbr lika många guineer!
Kunna vi då undra att — fbr att citera rur Arnold White, en gentleman, hvilken omsorgsfullt studerat frågan — qvinnor måste öka sin arbetslön genom prostitution!
» Det närvarande systemet », säger ett annat vitne, » Uren » högeligen fruktbar källa till omoralitet bland unga flickor. »
Nå, är det endast qvinnor, som lida på sådant sätt?
Nej, män, qvinnor, barn — alla äro sålunda offer.
Små barnungar kuuna befinnas arbeta tolf till fjorton timmar om dagen, arbeta och svälta.
De af komitén hörda vitnesmålen liafva, som sagdt, hittills ingkräokts till fbrhållandena i London.
Men i åtskilliga tidningar bafva om utpressningssystemet i landsorten fbrekommit värdefulla artiklar, som visaf att detta system florerar öfver alla de britiska öarne, och att felet derfbr icke — som några fanatiska patrioter påstå — kan tillskrifvas invandringen af ett par tusen judar till London.
Nej, roten till det onda ligger i öfverbefolkningen — en fråga som det engelska folket, och för öfrigt flera af kontinentens folk, inom en icke aflägsen tidpunkt, måste bereda sig på att motse och undersöka — i öfverbefolkningen, som öfver-svämmar landet med fattiga, som genom ärftlighet, dålig fbda, felaktig eller alldeles bristande uppfostran, äro odugliga och underlägsna arbetare, hos hvilka aldrig kan inplantas nägon disciplin, fbr hvilka det endast är möjligt att arbeta under slafsyste-met, och hvilkas arbete i bästa fall är dåligt.
Det Ur dessa tnenniskor som kunna, som måste arbeta till hvad pris som helst, hvilka det är möjligt att pressa ned till svältaflöning, mot hvilken ingen lag af styrelsen kan skydda dem, ty hvarken styrelsen eller menniskogjorda lagar kunna motarbeta de säkrare verkningarna af naturens eviga lagar.
Förgäfves tillsätter derföre engelska parlamentet komiteer för att undersöka saken.
De kunna blott offentliggöra fakta; botemedlet ligger icke i någon styrelses hand.
Att vår slutledning icke är så oriktig bevisas genom de upprepade gånger gifna vitnesmålen, att storleken af de onda verkningar, som åstadkommits af kontraktsystemet, varierar i om * vändt fbrhållande till måttet af den skicklighet, som fordras afden industri, hvilken lidit af systemets tillämpning.
Då skickligheten sjunker i pris, aftager förmågan att lära sig göra godt arbete.
Det är öfverbefolkningen som medför den stora konkurrensen.
Hela frågan är vigtig och bedröflig.
Äfven om botemedlet blifvit funnet, tager det tid att verka.
Kunna under tiden allmänheten och opinionen göra något?
Kunna icke de af oss, hvilka köpa fördiggjorda kläder o. d., fordra — om äfven af endast egoistiska skäl — att dessa artiklar tillverkades under hclsosammare och bättre vilkor?
Om icke af högre skäl, så der-före att det som vi köpa kan innehålla 6muts och frön till sjukdom, och att till simpelt sjelfförsvar den rike bör skydda den fattige, den starke den svage?
Starka eller svaga äro vi slafvar af hela systemet, offer för samma sociala misstag.
Då alla slaf-var, medvetna eller omedvetna, räcka hvarandra handen, skall det finnas räddning för alla.
Detta är det sanna Utopia, den sanna statssocialismen.Om den nye afguden *.
På vissa ställen gifves det ännu folk och hjordar, dock icke hos oss mina bröder: der gifves det stater.
Stat?
Hvad är stat?
Nu upp med Öronen, ty nu säger jag eder mitt ord om folkens död.
Stat heter det kallaste af alla o^jur.
Kallt ljuger den också; och lögnen krälar ur dess hala: » Jag, staten, är folket ».
Lögn är det!
Skapare voro de, som skapade folken och hängde en tro och en kärlek upp öfver dem: så tjenade de lifvet.
Förintare ar det som lägga snaror ut för många och kalla dem stat: de hänga ett svärd och hundrade begär upp öfver dem.
Der ett folk ännu fins, der förstår det icke staten, utan hatar den som ondt öga och synd mot sed och rätt.
Detta tecken gifver jag eder: hvarje folk talar med sin tunga om godt och ondt, det grannen icke förstår.
Ur sina seder och rätter fann det ut sitt språk.
Men staten ljuger i allt som säges om godt och ondt; och hvad den ock säger, så ljuger den — och hvad den ock eger, så har den stulit det.
Falskt är allt hos den; med stulna tän * der biter den, den bitgalne!
Falska äro till ock med dess in-elfvor.
Språkförbistring i godt och ondt, detta tecken gifver jag eder som statens tecken.
Sannerligen, detta tecken tolkar viljan till döden!
Sannerligen, det vinkar dem, som predika döden.
* Såsom ett &amp; propos meddelas nr en af Fr. Nietzsches skrifter delta lilla karakteristiska utdrag.Mycket för m&amp;nga födas; för de öfverflödiga fans staten upp!
Se en gång hur ban lockar dem till sig, de mycket för m&amp;nga!
Se hur han slukar ock tuggar och idislar dem!
» På jorden är intet större än jag: guds ordnande finger är jag » — så vrålar odjuret.
Och icke allena de långörade och kortsynta sjunka på knä!
Ack äfven i eder, I stora själar, hviskar han sina dystra lögner.
Ack, ban gissade ut de rika hjertan, som gerna slösa sig bort!
Ja äfven eder gissade han ut, I den gamle gudens be * segrare!
Trötte blifven I i kampen, och dock tjenar eder trötthet ännu den nye afguden!
Hjeltar och hedersmän ville han ställa upp omkring sig, den nye afguden!
Gerna solar han sig i goda samvetens solsken — det kalla odjuret 1
Allt vill han gifva eder, om I tillbedjen honom, den nye afguden; derigenom köper han sig eder dygds glans och edra stolta ögons blick.
Med lockbete vill han fånga eder, I mycket för många!
Ja, ett helvetes konstverk blef då funnet upp, eu dödens häst, skimrande i gudomsäras prunk!
Ja, en död för många fans upp, hvilken prisar sig sjelf som lif — sannerligen en hjertetjenst åt alla dödens predikare!
Stat kallar jag alla gift-tagares tillhåll, goda och onda: stat, der allas långsamma sjelfmord kallas — lif.
Sen nu pä dessa öfverflödiga!
De stjäla uppfinnarnes verk och de vises skatter: bildning kalla de sin stöld — • och allt blir dem till sjukdom och obehag!
Sen nu på dessa öfverflödiga!
Sjuka äro de alltid, de kasta upp sin galla och kalla den tidning.
De uppsluka hvarandra utan att ens kanna smälta hvad de uppsluka.
Rikedomar förvärfva de och blifva blott fattigare.