Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer till den värde talaren sjelf, om han icke anser sig hafva begått samma fel, att såsom småsaker behandla hvad för mig åtminstone är af vigt, då han, derföre att jag velat förbigå en del artiklar, som han ansett här åligga oss alt pröfva, förebrått mig att ja'g genom en sådan efterlåtenhet förgätit min pligt emot fäderneslandet.
Jag erkänner att jag vågar tro detta omdöme vara hårdare än han önskat fälla det.
Jag önskar att tro det så mycket hellie, som jag har att tacka honom för alt han lemnat mig vapen i händerna till milt försvar.
Han har nemi. haft den godheten atl citera exempel från England, som visserligen äfven jag erhållit kännedom af, ehuru endast genom tidningar och till en de! genom officiella handlingar, som visa, att
Styrelsen på sin sida går ganska mycket in uti detaljer i sina propositioner, men att deremot parlamentet å sin sida med stillatigande går förbi de flesta punkterna och alt högst fä ibland dem upptagas till discussion.
Jag tror således, alt den förebråelse jag fått uppbära, är alldeles obefogad.
Den värde talaren har dessutom påstått, att, då jag, med samma rätt sorn han uppgifvit, att en högre tullbestämmelse skulle vara nyttig för upphjelpande af Eskilstunas industri, förklarat, att jag icke tror det, jag skulle deruti hafva orätt, enär dessa båda påståenden strida emot hvarandra.
Oaktadt det åberopande jag nyss gjort af denne ledamots öfverlägsna anspråk på uppmärksamhet inom delta Hus, vågar jag likväl tro, att hans och min uppgift i detta afseende kunna motväga hvarandra.
Mig har det dessutom särskildt förundrat, alt en man med hans vana vid och aktning för formerna, velat inleda mig på en mot formerna stridande bana, då han yrkat, att jag under denna discussion mätte uppgifva bästa sättet att upphjelpa Eskilstunas industri, hvilket jag icke tror vara föreriiålet för denna öfverläggning.
Milt yttrande, att jag icke anser en nedsättning i tullen kunna upphjelpa Eskilstuna, torde kunna få uppväga hans yttrande, att den skulle göra det; så mycket mera sorn jag uppgifvit orsaken, då jag anser felet ligga uti olämpliga arbetsmethoder, och att det således hufvudsakligen på denna väg måste afhjelpas.
En annan värd talare, sorn äfven yttrade sig i förmiddags, men sorn <> II 28 218 Den II Januari e. m. då bade den uppmärksamheten att vända ryggen åt landtmarskalks-bordet och hvars yttrande jag derföre icke kunde rätt höra, har i eftermiddag haft den godheten att apostrophera mig direct, och lofvat att regalera mig med flera exempel af samma slag, som dem han anfört.
Jag anhåller likväl, att detta måtte fä anstå till dess jag utber mig en sådan regalering, och framför allt anhåller jag, att jag icke måtte blifva regalerad med falska uppgifter, hvilka jag skulle tro vara det, hvarmed han velat regalera mig i eftermiddag.
Jag har yttrat, att prisen pä jernkramvaror från Rehuländerna och England voro så låga, relativt till dem vid Eskilstuna, att med en förhöjd tull ingenting står att vinna.
Jag vågar nästan tro, att någon ledamot har fästat sig så mycket vid detta yttrande, alt han påminner sig, alt jag gjorde det såsom en slags ursäkt för mig, fördel att jag, oaktadt jag gerna går andras önskningar till mötes, ändock icke ansåg alt någon hjelp för Eskilstuna stod att vinna genom förhöjd lull.
Jag har således icke anfört detta för att drifva den satsen, att. man måste äga rätt alt köpa varan, hvarhelst den fås för hästa pris, en sats, som är nog allmänt drifven, men icke af mig.
För öfrigt har han långt varmare och vältaligare än jag förmått, bevisat omöjligheten att hindra lurendrejeri, så länge det lönar sig.
Jag är honom tacksam derför; men hade icke väntat detta ifrån hans sida.
Slutligen erkänner jag, att det icke kan annat än förundra mig, att, då man här tyckes sträfva att nedsätta värdet af det förslag lill beslut, som Gr.
Cronhjelm uppgifvit, man dervid har gått till väga på alldeles stridiga sätt.
En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har nemi. visat, alt Gr.
Cronhjelms förslag borde förkastas, derföre att det skiljer sig så mycket ifrån Utsk:s förslag, och har gjort sig besvär att nr det sednare uppläsa en mängd artiklar, som fattades uti Gr.
Cronhjelms fiirslag.
Hr Printzenskjöld åter har påstått, att det icke vore värdt att gifva företräde åt Gr.
Cronhjelms förslag, emedan det vore i så få punkter skiljaktigt från Utsk:s och att det vore bättre att antaga Ulsk:s förslag.
Jag kan icke slota utan att ytterligare anhålla om bifall på Gr.
Cronhjelms förslag, med det amendement, som Frih.
Åkerhjelm dertill gjort.
Det anförande jag hade på förmiddagen framkallade ifrån andra talares sida ett par anmärk:nr, som ä min sida fordrar ett svar, icke för att styrka hvad jag då anförde, ty derpå lägger jag ringa vigt, men för att visa beskaffenheten af de skäl, hvarmed man vill vederlägga det. dag anser bästa skyddet för våra näringar liga uti en måttlig tull, som åstadkommer hvad som med en skyddstull åsyftas, och jag har ibland annat nämnt, att jag ansåg förbud vara skadliga i många hänseenden och främst derför, att de icke öfverensstämma med moralens fordringar.
Hr von Hartmansdorff fann det vara omoraliskt att göra något, som kunde vara i ett eller annat afseende skadligt för samhället, och tilläde, att hans sam - Den 11 Januari e. m. 219 vete åtminstone icke vore så beskaffad!.
Jag hemställer ännu ytterligare om det skälet är rikligt.
Ett förbud i fråga om införsel af varor skapar sådana brott, som man vanligen kallar conventionella lagöfverträdelser.
Ena dagen är varan förbjuden, den andra dagen åter kan lion blifva tillåten till införsel och då har brottet upphört.
Samvetet äter måste vara detsamma från början till slutet af menniskans lefnad.
Ett samvete, som byter om för dagen, på samma sätt, som de ifrågavarande handlingarne förändra sin beskaffenhet af alt vara förbjudna eller lofgifua, ett sådant samvete begriper jag icke.
En värd talare har fästat sig vid min uppgift, att klädestillverkningen icke förslår lill Sveriges behof, och påstod, att detta endast låg i bristande reqvisitioner, enär icke tillräckliga förlager funnes för att alltid hafva varan färdig.
Han uppläste tillika en tabell för att kunna visa, huru Norrköpings fabriker varit i stigande under de år, som de varit skyddade af ett bestämdt förbud emot införsel af utländskt, kläde.
Jag frågar, om det är underligt om tillverkningen af en vara, hörande till de oundgängliga bebofven för de bildade elassernes medlemmar, går något framåt, när man är förbuden att skaffa sig va rau ifrån främmande länder.
Borde icke denna näring, om förbudet kunnat vidmakthållas, hafva gått derhän att kunna uppfylla alla bebofven för landet.
Delta gör den likväl icke.
Det säger sig i öfrigt sjelf, att del icke skulle möta någon svårig het att få hvilka varor man önskar, och till hvad myckenhet som helt, om producenten vore berättigad alt fä reqvisitionen pä varan innan lian behöfde göra den färdig och dertill hade rättighet att derföre fordra hvad pris han behagar.
En sådan lagstiftning kan vara bra för producenten, men icke är den det för det stora flertalet, sorn äro consumeiiter.
Jag skall icke vidare upptaga tideu för Ståndet, utan får endast förnya min anhållan om bifall till Gr. Cronhjelms och Frih.
Åkerhjelm» förslag, och får dertill lägga att jag icke kan ingå pä hvad Frih.
Baab föreslagit, derföre att meningen med Gr.
Cronhjelms förslag endast är att inskränka discussionen lill de artiklar, som han bar upptagit och således derigenom lemna öppen rätt, så väl för dem, som vilja höja, som för dem, hvilka önska att sänka tullen på dessa artiklar under det belopp Utsk. föreslagit.
Härefter hördes åter många ledamöter ropa på propus.
Upplästes följande af Hr Silfverberg, Magnus Didrik, inlemnade anförande:
Den allmänt erkända stalsekonomiska grundsats, att tullbestämmelscrne så sällan som möjligt och ej utan högsta nödvändighet böra förändras, har oftast af R.
St. blifvit förbisedd.
Vid hvarje riksdag har nemi. den gällande tulltaxan blifvit omarbetad och tullafgifterne förändrade än i prohibitiv än i liberal riktning, efter de olika åsigler, som för hvarje gång varit öfvervägande.
Före 1823 års riksdag var tull-lagstiftningen strängt prohibitiv med höga införselafgifter; R.
St. antogo då ett libe - 22 0 Pen 11 Januari e. ni. rälare handelssystem, inseende att det säkraste correctivel mot lurendräjeri och tullförsnillning var fastställandet af lägre tullafgifter, hvilken åsigt äfven sedermera af erfarenheten blifvit hekräftad.
Att nu återgå till ett mera prohibitivt svstem, genom antagande af Bevilln.Utsk:s under öfverläggning varande betänk., sorn föreslår förhöjda införselafgifter å en stor del varor, synes mig vara mindre väl betänkt. l)et resultat Bevilln.- Ulsk. dermed åsyftat, netnl. en minskad import och consuintion af sådane artiklar, som tynga mest på handelsvågen, såsom caffe, socker, tobak m. ni. anser jag ej rimligen kunna vinnas genom de föreslagne tullförhöjningarne af dels sk. dels 1 å 2 sk. per % uppå dessa och andra varor, enär de, genom en längre vana att dem förbruka, blifvit ett behof.
Enligt min tanka böra ökade tullafgifter, hvilka fördyra lefnadskostnaden för consuinenten oell utgöra en indirect beskattning, endast komma i fråga, dä Statens behof sådant krafver, men hvilket lyckligtvis nu icke är fallet, då tullinkomsterne hittills alltid lemnat öfverskott emot hvad R.
St. beräknat.
Enär K. ål. i nåd. skrifvelse af d. 6 Aug. förlidne år föreslagit 11.
St. att intill nästa riksdag bibehålla den nu gällande tulltaxan med de modificationer, som redan blifvit af K. ål. vidtagne, och då K. ål. äfven yttrat
Sin höga afsigt vara att snart åter sammankalla R.
St., synes det mig olämpligt att nu förändra 1841 års tullbestämmelser.
Till detta afstyrkande föranledes jag äfven af det skäl, att, i fall Hevilla.Utsk:s betänk, i detalj blifver i RiksSkn discuteradt och troligen återremitteradt, det först efter en längre tids förlopp kan till afgörande förekomma och således ej förr än emot riksdagens slut till K. ål:s sanction öfverlemnas, hvarigenom en ny tulltaxas utfärdande före sjöfartens böljan detta år blifver omöjlig och densamma följaktligen först frän 184<i års början kan komma att tjena till efterrättelse, elier knappast 2 är före nästa lagtima riksdag, åled anleda, af hvad jag nu haft ärau anföra, anhåller jag vördsamt om proposition på afslag å Bevilln.Utsk:s föredragne betänk, samt alt H. R. o.
Ad. ville besluta att nu gällande tulltaxa med de af K. ål. redan vidtagne jemnkningar bi beha lies till nästa riksdag, ålen i den händelse, att de ledamöter, som under discussionen äfven yrkat afslag på betänk., skulle derifrån afstå och deremot begära propos. pä Gr. Cronhjelms reservation, förenar jag mig dermed, emedan H. R. o.
Ad. i alla fall blir oförhindrad att särskildt besluta om de tullförhöjningar, som uti densamma äro föreslagne.
Jag har verkligen missförstått Gr.
Cronhjelms mening.
Jag trodde meningen vara alt komma ifrån hela betänk, genom antagande af haus förslag, och på det sätt, som propos. nu är uppställd, kan den ganska lätt föranleda till en sådan förmodan.
För min del har jag svårt att behandla ifrågavar. ämne summariskt, eller att draga Den 11 Januari e. m. 321 någon krets omkring vissa ämnen, hvartill discussionen bör inskränkas; men jag vill icke förlänga discussionen i afseende pä grundsatsen om behandlingen punktvis, utan jag vill blott hemställa, huruvida icke ett par punkter, som jag för min del skulle anse oriktigt att förbigå, böra i den trängre kretsen inneslutas.
Den första är nemi. en visserligen i allmänhet mindre vigtig vara, men sorn likväl icke är ovigtig för många af våra medborgarinnor, som föda sig med sina händers arbete, nemi. broderade arbeten.
Den andra artikeln, som är af större vigt, är garn, hvarpå min uppmärksamhet bar blifvit fästad genom Frih.
Aker hjelms yttrande, i auledn. hvaraf jag koni att tänka på fabrikernas ställning och derjemte såg af Gr.
Cronhjelms reservation, alt der (innes upplaget ett förslag till förändring af tullen pä ull, men i afseende på garn är ingenting nämndt, utom att i nuvarande tulltaxa klädesmäklaregarn är till införsel förbudet. K. M. har under d. 24 sistl.
Maj förordnat, att såväl otvinnadt och odubbleradt kardulls- eller s. k. klädmakaregarn, som ock färgadt, tvinnadt eller dubbleradt kardullsgarn, eller s. k. brodergarn skulle, med Comm.collegii, efter pröfning af behofvet, dertill lemnade tillstånd, få införas, det förra mot 6 och det sednare mot 8 sk. per U.
När tullen pä ull nu är i fri! ga alt höjas till 12 sk., och tullen på det garn, som spinnes af denna ull, är bestämd till 6 sk., så finner jag ett sådant förhållande vara alldeles orimligt och alldeles stridande emot all grundsats för tull-lagstiftningen, hvarföre jag anhåller att antingen dessa båda artiklar måtte uti den trängre kretsen intagas, eller också Hr Gr. o. Landtm, göra särskild propos. derpå.
Då jag redan förut upptagit nog mycket af R. o. Ad:s tid under discussionen i detta ämne, så hade jag visserligen önskat undvika att ånyo uppträda, om icke åtskilligt af hvad som under öfverläggningen förekommit hade gjort det till en moralisk pligt.
Det mästa af hvad å motsatta sidan är anfördt till vederläggning af mina åsigter, har likväl redan af föregående talare blifvit besvarad), och milt andragande kan derföre blifva temmeligen kort.
Hr Printzenskjöld har sökt förklara den motsägelse, som man velat finna emellan premiss och conclusion uti del föredragna betänk., pä del sätt, att någon väsendtlig förändring i nu gällande tulltaxa icke vore af Utsk. tillstyrkt, enär det väsendtliga vore hufvudgrunderna, men dessa icke kunde anses rubbade genom ett större eller mindre antai förändringar i afgifteruas belopp, och några nya förbud ej blifvit föreslagna.
Jag ber att dervid få erinra, att förbudsstadganden ligga inom gränsen af den ekonomiska lagstiftningen, och att de således uteslutande bero af K.
Jag är öfvertygad om, ali den värde talaren är en ibland dem, som villigast erkänna delta.
M. framställer något förslag i afseende å tullbevillningen till R.
St., sä är det alltså klart, all denna framställning hufvudsakligen 222 Den 11 Januari e. m. mäste .angå bestämmandet af afgiflsbeloppen, såsom varande af bevillningsnatur och tillhörande 11.
St:s åtgärd; men alt den deremot icke kan angå förbuden, hvilka i allt fall tillhöra K. M. att bestämma.
Samme värde talare har yttrat sig anse det vara bevist, alt nu gällande tulltaxa icke innefattar skydd för näringarne.
Han har grundat detta yttrande derpå, att näringsidkare sagt honom det, och att dessa förklarat prisen på deras tillverkningar för mycket hafva blifvit nedtryckta genom utländska varors concurrens.
Om man vid tull-lagstiftning endast hade att efterfråga hvar näringsidkaren sjelf anser gränsen vara för sina anspråk på vinst, så skulle jag medgifva, att den värde talaren haft rätt; men ehuru jag säkerligen hyser lika mycken ömhet för de inhemska slöjderna och deras idkare, som den värde talaren sjelf, och jag skulle finna mig lycklig om jag i något hänseende kunde bemedla deras framgång, så tror jag likväl äfven andra samhältsclasser äga gilltiga anspråk att se sina intressen vårdade.
Ehvad för öfrigt hänsigt härtill tages eller ej, kan jag icke gilla den åsigt, som den värde talaren i detta hänseende yttrat, nemi. att tulltaxan, sådan den nu är beskaffad, icke lemnar skydd för de inhemska näringarna.
Motsatsen tror jag vara tillfyllest ådagalagd genom de ärliga sammandrag öfver inhemska fabrikstillverkningar och deras värden, som af vederbörande embetsverk från trycket utgifvas.
Enligt dessa sammandrag utgjorde fabrikstillverkningarne år 1828 ett värde af 8,700,000 r:dr, och år 1843 af 10,300,000 r:dr.
Dervid bör utomdess ihågkommas, att värdena å en stor del fabriksvaror under de sednare åren i betydlig mån minskats, hvaraf följer att sjelfva tillverkningen måste vara i så mycket större män ökad.
Man har åberopat flera slags handtverksyrken, i afseende hvarå man trott sig finna, att tulltaxan icke lemnade tillräckligt skydd.
Jag tror det vara lätt ådagalagdt, att just de slags handtverkare för hvilka förbudsskyddet borttagits, äro de, som under de sednare åren kunna berömma sig af den största framgången i afseende på både tillverkning och afsättning.
En annan talare har i detta afseende åberopat snickarearbeten.
Såsom bekant är, bar snickareyrket tillförene åtnjutit förbudsskydd; men först sedan förbudet upphäfdes, är det som detta yrke uppdrifvit sina arbeten till den större teckniska fullkomlighet, som de för närvarande obestridligen äga.
Jag skulle kunna åberopa en annan handtverksartikel, som uuder omkring 20 års tid icke ens åtnjutit det ringaste skydd aftullafgifter, och icke dess mindre, efter min tanke, är bland dem, som kunna anses fullt jemförliga med utländska af samma slag.
Jag menar bokbindarearbeten.
Tulltaxan medgifver nemi. tullfri införsel af böcker ehvad de äro inbundna eller ej.
Hr Printzenskjöld har ytterligare sagt, alt jag, efter den historiska framställningen om tull lagstiftningen här i landet, kommit till det resultat, att den nu varande tull-lagstiftningen vore den visaste.
Om dermed afses, att denna lagstiftning vore
Den 11 Januari e. m. 223 bättre än dess föregångare, så erkänner jag att detta är min mening; men skulle dermed afses, att jag ansett denna lagstiftning vara absolut den bästa möjliga, så reserverar jag mig emot denna tydning af mitt yttrande.
Deraf följer likväl icke, att jag ej, under vissa yttre förhållanden, kan anse det vara klokast att i det väsendlliga bibehålla densamma i del skick, hvaruti den är.
Hr von Hartmansdorff har talat om Eskilstuna och gifvit om denna stad en temmeligen mörk skildring.
Jag har mig icke bekant att staden är så nära sin undergång, som den värde talaren uppgifvit, och ännu mindre att orsaken dertill skulle vara den förändring i afseende på tullbestämmelserna, som under de sista åren ägt rom.
Till en början får jag härvid fästa uppmärksamheten derpå, alt K.
M. icke omedelbart upphäft förbudet af utländska manufaktursmidens införsel, utan att sådant skett i följd af R.
Sl:s begäran vid sista riksdagen, hvarvid jemväl stadgades, att förbudet skulle fortfara till 1843 års början.
Om det verkligen så förhåller sig, att nämnde stad kommit i den bedröfliga ställning, som den värde talaren velat finna, så är det i allt fall icke anledn. att förmoda, alt de nya tullbestämmelserna vållat sådant, enär under de sednare åren införseln af de artiklar, som egentligen utgöra föremål för Eskilstuna stads tillverkning, för så vidt tull-extrakterne derom lemna upplysning, varit obetydlig; i följd hvaraf, och om en större concurrens med utländska tillverkningar ändock ägt rum, dessa måste antagas hafva inkommit genom smugling, hvaremot ett förbudsstadgande icke innebär ett säkrare värn, än hvilken tullbestämmelse som helst.
Samme värde talare har yttrat, att om Gr.
Cronhjelms reservation skulle blifva antagen, så komme derigenom en mängd af de i Utsk:s förslag upptagne manufacturartiklar att lemnäs åt sitt öde.
Man kunde vara frestad att i följd af detta yttrande förmoda, att ifrågavarande artiklar vore för närvarande tullfria.
Jag vet likväl knappt någon af de artiklar, hvarom fråga är, som icke är belagd med 20 å 33Jprocent införselstull.
Hr von Hartmansdorff bar i förmiddagens plenum och ytterligare i afton utvecklat den åsigt, att tullafgifterna borde af R.
St. bestämmas snarare för högt än för lågt.
Jag hade smickrat mig dermed, att mitt förra anförande i detta ämne innefattade tillräcklig bevisning om det orätta i ett sådant påstående; men då jag finner, att delta icke gjort tillfyllest, sä anhåller jag alt den värde talaren måtte tillstädja mig att, för bekämpande af hans mening, låna ett vapen ur hans egen rustkammare.
Hr von Hartmansdorff yttrade vid ett tillfälle i medlet af sisllidne November månad, då förslaget till ny författning angående bränvinsbränningen förekom, alt han hade haft en bedröflig erfarenhet, att fylleriets hämmande genom förbud icke vore möjligt, och alt han likaledes vore öfvertygad alt fylleriets minskande genom hög beskattning icke lät sig göra.
Detta yttrande, som dä följdes af mitt och flera ledamöters tysta bifall, hoppas jag att den utmärkte talaren, efter någon yt - 224 Den 11 Januari e. m. terligare bedröflig erfarenhet., skall komma alt tillämpa äfven på tull-lagstiftningen.
Jag finner i det hänseendet fylleriet och slöseriet vara fullkomligt likartade.
Egoismen och de menskligt passionerne i allmänhet äro i alla riktningar hvarannan temmeligen lika, och de moraliska krafter, som kunna verka i del ena fallet, verka i det närmaste lika äfven uti det andra.
Landtm, yttrade, det han, innan propos. framställdes om öfverläggningens afslutande, finge, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sista anförande, anhålla, att de yttranden H. Ex. hade inom della rum, alltid må tydas efter deras ordalydelse och icke efter den syftning någon annan kunde behaga deråt gifva; och om Hr von Hartmansdorff ville göra sig mödan att i prolocollet se huru H.
Ex:s ord fallit, torde Hr vou Hartmansdorff sjelf finna, att hans sista förklaring icke varit af H. Ex:s yttrande på kalladt.
Då härefter öfverläggniugen förklarades vara fulländad, yttrade II.
Landtm., det han, innan propos. till lättande af beslut hlefve gjord, ansåg sig böra för R. o. Ad. omnämna hvilka förslag af de särskilde talarne blifvit framställde.
Af en del talare hade blifvit yrkadt bifall till den nu föredragna punkten i Utsk:s betänk.
Cronhjelm bade, sedan han jemkat sitt förslag i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Åkerhjelm föreslagit, tillstyrkt att, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse af d. 6 sisth Aug., R. o. Ad., lemnande oförändrade nu gällände tulltaxas utförselslullar, dem K. M. i alla fall, enligt sin grundlagseuliga rättighet, vore i tillfälle att, i förhållande till de olika näringsgreuarnes varande eller blifvande behof af lindring eller uppmuntran, nedsätta eller upphäfva, i afseende ä iuförselstullarne vidblifva bestämmelserne i samma taxa, med de af K.
M. redan vidlagne samt genom allmänna kungörelser och circulärbref lillkännagifne jemkuingar, förklaringar och ändringar, med undantag endast för varuartiklarne lackerade bleckslagare-arbeten, cider, salt och Ilie, samt de artiklar, sorn finnas upptagne i den tariff, som åtföljer G.
Cronhjelms Ulsk:s betänk, vidfogade reservation, ang:de hvilka alla R. o. Ad. ville särskildt fatta beslut.
Cederström hade föreslagit, att R. o. Ad. skulle, med bifall lill K.
M:s ifrågav. nåd. skrifvelse, besluta, att tullbeslämmelserne i nu gällande tulltaxa, med de af K.
M. redan vidtagne jemkningar, förklaringar och förändringar, skulle oförändrade bibehållas samt att R.
St. böra hos K. M. i und. anhålla, att K. 31. i nåder täcktes till nästa riksdag förskaffa II.
St. säker upplysning om huru många procent handlande pä utländska orter begära, för att kostnadsfritt hos köpare i Sverige, uti stad eller på landet, leverera med hög tull belagde eller till införsel förbjudne varor.
Hr Rosenblad hade äfven framställt ett förslag, men detta hade han, derest H.
Ex. icke fattat orätt, låtit falla.
Palmstjerna hade instämt med Gr.
Cronhjelm, men ....
Ilär - Den 11 Januari e. m. 225 Härvid anmälde sig Frih. Palmstjerna, i anledn. hvaraf H. Ex. behagade afbryta sin framställning samt uppropa Frih.
Palmstjerna, som yltrade:
Jag ber om ursäkt, om jag tillkännagifver, att Hr Gr. o.
Landtm, icke i detta afseende uppfattat mina ord.
Jag har icke instämt, med Gr.
Cronhjelm; men jag har velat säga, att jag icke kunde ingå i pröfning, huruvida den inskränktare krelsen, som detta förslag innehåller, vore tillfyllestgörande i öfrigt, men att jag ansåg, att åtminstone de af mig nämnda tvenne artiklarna borde uti densamma, intagas, och hemställer, att R. o. Ad. ville dertill lemna sitt bifall. II.
Ex. II r Gr. o. Landtm, hemställde lill Frih. Palmstjerna, hurudant hans förslag då vore; del kunde nemligen icke afse bifall till Ulsk;s tillstyrkande, med särskild begäran, att de af Frih. omnämnde artiklar skulle blifva föremål för öfverläggning och beslut, enär samma artiklar i allt fall, derest Utsk:s tillstyrkande bifölles, borde till pröfning förekomma, utan meningen vore väl alt desamma mätte tilläggas de artiklar, i fråga hvarom Gr.
Cronhjelm föreslagit att särskildt skulle beslutas.
Det var en begäran, att begge dessa artiklar matte i Gr.
Cronhjelms förslag intagas, utan att jag för öfrigt inlåtit mig i granskning af Gr.