Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då jag icke'kan finna annat, än att ett tillstyrkande äfven innebär rättighet för Utsk. alt föreslå de förändringar i hufvudsaken, som kunna anses lämplige, så om än möjligt är alt, för alt undvika all tvetydighet i fråga om Utsk:s rättighet, man kan önska, att redaktionen af mom. varit fullständigare, finner jag för min del, alt denna omständighet icke bör lägga hinder i vägen för antagandet af ett förslag, som medför de nu af mig omnämnda fördelarne.
Vi erinra oss, hurusom motionerne understundom upgålt till ett antal af 1700 vid en enda Den 25 Januari f. m. 171 riksdag, deraf icke ens |:del haft utsigt för sig att kunna göra sig gällande, ulan endast raedlagit liden för R.
St. och deras Ulsk.
Förslaget synes mig således förtjent af bifall, hvarom jag äfven anhåller.
II r Aminoff:
Emot förslaget lill ändringar i 53 och 56 §§ R.F., sami 33, 34 och 49 §§ Riksd.Ordn. har jag egentligen ej något alt anmärka, så framt jag förbigår besynnerligheten och ofonnligheten, all de ärender, sorn Bevilln.Utsk. handlagt, men som genom förstärkt Ulsk. skola afgöras; ej får ske lili förstärkt Bevilln.Utsk., ulan lili förstärkt StalsUtsk., som med det förevar, ärendet ej eger någon bekantskap.
Deremot kan jag icke undgå göra anmärkn. mot det föreslagna nya morn. lili 51 § Riksd.Ordn.; som föreskrifver, alt hvarje motion, för alt kunna under åtgärd komma, skall innefatta, sä väl bestämd ordalydelse af det eller de sladgnuden motionären föreslå vill, som ock redogörelse för do grunder och skäl, på hvilka han sitt förslag stödjer.
Jag föreställer mig, all ehuru eli förslag, enl. motionärens öfvertygelse, anses fullständigt, det likväl vid en närmare handläggning befinnes sakna något, som vid författandet undfallit motionärens upmärksamhet, hvaraf åler följer alt en nödvändig och, för del allmänna, nyttig motion, kan blifva undertryckt såsom icke upfyllande grundlagens bokstaflig» föreskrift.
Och hvarest är gränsen för all fullständighet, så länge den ligger uti hvars och ens enskilda öfvertygelse?
För min del hade jag önskat alt det nya mom. uti 51 § Riksd.Ordn. erhållit följande lydelse:
Hvarje till Ulsk. remitterad motion, bör, då det derstädes lill handläggning företages, öfvervaras af motionären, för alt lemna de uplysningar som kunna erfordras.
Uteldifver motionären utan laga hinder, efter 2:ne gånger vederbörligen skedd kallelse, anses motionen förfallen, hvarom Ulsk. lemnar II.
Si. underrättelse.
Delta tillägg lili ofvannämnde § hade medfört många fördelar, som af mig nu icke behöfva upräknas, emedan de äro synbarligen uti ögonen fallande.
Det torde tillåtas mig, att undanrödja de betänkligheter, man här framställt emot det under öfverläggning varande förslaget.
Hvad nu först beträffar Hr Aminoffs anmärkn., anhåller jag alt fä fästa upmärksamheten derpå, att det nya mom. i 51 § icke innehåller, att motionären skall aflemna något fullständigt förslag lill den lagförändring han önskar, ulan endast, så snart fråga är om förändring af en förordning eller lag, en bestämd ordalydelse af del eller det stadgande, motionären föreslå vill.
Om således en motionär icke eger förmåga, ali föreslå en så fullständig redaktion, att den kan af Ulsk. antagas, är, enl. det föreslagna morn., motionen derföre icke förfallen; men deremot fordras, att motionären i bestämda ordalag npställl eli förslag, sådant lian är maklig att åstadkomma, på det att icke, såsom nu ofta är händelsen, en motionär må kunna framkasta en ide, med öfverlemnande åt vederbörl.
Utsk. att utveckla densamma i en eller annan riktning, och mig synes, att 172 Den 25 Januari f. m. för hvarje motionär, sorn kan göra sig reda för frågan oell syftemålet med hvad lian vill framställa, det icke bör vara svårt att upställa ett förslag lill redaktion af det lagstadgande, som lian önskar gällande.
Dessutom tror jag, alt frågan om en förändrad redaktion af mora., icke kan vid denna riksdag uplagas, och får jag derjemte förklara, alt jag icke kan gilla Hr Amiuoffs anmärka, emot redaktionen.
Hr Weidetihjelms erinran emot 1 mom. i 33 § Riksd.Oidn. anser jag icke vara af beskaffenhet, att den bör verka till afslag, och jag hemställer till den värde talaren, om icke samma erinran hvilar på ett missförstånd af ordalydelsen.
Detta mom. innehåller nemi. ”att LigUtsk., bestående af 10 ledamöter, eger alt, jemlikt 53 och 87 §§ R.F., behandla de från R.
St. remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller uphäfvande af allmän civil, kriminal och kyrkolag samt uplaga de i sådana ämnen R.
St. meddelade Konungens proposcr och sig med till- eller afslyrkande deröfver utlåta.”
Ulskis åtgärd att med tilleliel’ afslyrkande sig utlåta kail, enl. min åsigt, omöjligen hänföras till annat än de Kongl, proposme, och det förslag jag här har i mina händer, är så tydligt i della afseende, att jag anser en annan tolkning af moni. icke med någon eftertanke kunna eller böra ega rum.
Raabs anmärkn. emot 49 § 1 morn. är redan besvarad af Hr Rosenblad, och min öfvertygelse är, att en motionär, som icke kail förskaffa sig för sitt förslag något understöd inom det Stånd han tillhör, saknar förmåga att framställa det på ett sätt, som lemnar förhoppning om dess antagande, i händelse förslaget till Ulsk. remitteras.
Det är allmänt kändt, att, vid flere föregzde riksdagar, antalet af motioner varit, allt för stort, för alt Utsk. kunnat behandla dem på ett tillfredsställande sätt, och vid senaste riksdagen emottogo Utskm 1,300 remitterade mål.
Ett sådant öfversköljande af ämnen anser jag högst nödigt att förebygga.
Om således Cönst.Utsk:s förslag anlages af R.
St. och, som jag hoppas, äfven gillas af K. M., är jag öfvertygad, alt motionsrätten koncentreras till mera vigliga ämnen och sädane, som böra komma under R.
St:s noggranna pröfning.
Sådant är, under nuvar. förhållanden, omöjligt, såsom vi sett under föregzde riksdagar.
Jag tillstyrker således antagandet af förevar, förslag.
Vårt representativa statsskick lider onekligen, med hänsigt lill sammansättningen af väsendtliga brister, men bristerna med hänsigt till arbetssättet, lill mekaniken för ärendenas behandling, äro minst lika väsendtliga.
Så är min tro, och snvidi jag kunnat erfara, är det allmänna meningen i landet.
Jag räknar således 1847 års Consl.lltsk. till förtjenst, att hafva sökt bereda möjlighet till förbättring i vissa delar häraf, och jag får på förhand förklara, ali jag är böjd att antaga hvarje förslag i sådan syftning, så vidt icke andra olägenheter eller stridighet mot gällande grundlagssladganden i öfrigt derigenom föranledas.
Jag är visserligen af Hr von Hartmansdorffs mening derom, att förstärkt Bevilln.Utsk. och icke förstärkt StatsUisk. bordt updragas behandlingen af frågor ronde bevillniu - Den 25 Januari f. m. 173 gen, hvarom RiksShn sig icke kunna förena, men det har, som bekant är, hittills iakttagits, att förstärkt StalsUtsk. behandlat sådana ärenden, oell jag kan icke inse, att förhållandet i något afseende försämras deraf, all behandlingen hädanefter blefve grundad på lag, i st. f. praxis.
En värd talare har anmärkt, såsom en oegenllighet i förslaget till 1 mom. 33 § Riksd.Ordn., att LagUtsk. icke skulle ang:de afgifna motioner i fråga om allmän civil-, kriminal- och kyrkolag ega yttra sig annorlunda än lill- eller afstyrkande, och han liar ansett, alt det skulle vara illa om en angelägen förändring i lagstiftningen derigenom måste npskjulas till en kommande riksdag.
För det första kan jag icke förmoda, att, om ett så trängande behof af förändring i lagstiftningen verkligen förefunnes, (från domaremaktens sida) något förslag till en sådan förändring icke skulle framkommit; men om äfven så vore fallet, och om Frih.
Palinstjernas npfatlning af §:ns förändrade ordalydelse, icke eller skulle vara den rätta, så kan jag ändock icke inse, att förslaget är behäftad! med sådana brister, all del derföre bör ogillas.
Det synes mig nemi. enl. gällande Riksd.Ordn., icke vara något binder för R.
St., ali, då en till LagUtsk. remitterad motion inkommer till Stånden, men icke eger nödig fullständighet, återremittera densamma med föreskrift om verkställande af de förändringar, som kunna anses nödige, och i sådant skick tror jag att ärendet kan behandlas af LagUtsk.
För öfrigt och då jag icke finner några olägenheter kunna upsla af förslaget, förenar jag mig med dem, som yrka bifall å detsamma.
Då grundlagarne skola tolkas och tillämpas efter deras ordalydelse, är det af vigt all denna är sådan, alt den ej kan gifva anledn. till missförstånd.
Då nu förslaget till 1 mom. 51 § Riksd.Ordn. innehåller, att hvarje motionär åligger att afgifva fullständigt redakhs-förslag, och när sedermera uti 33 § 1 mom. stadgas, att LagUtsk. skall behandla de från RiksStms plena remitterade förslag lill stiftande, ändring, förklaring eller uphäfvande af allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, samt uptaga de i sådana ämnen R.
St. meddelade Konungens propos:r, och sig med till- eller afstyrkande deröfver utlåta; så tror jag, att, såsom en följd häraf, LagUtsk. skulle agise sig förhindradt, att göra något tillägg vid ett afgifvet förslag.
Jag styrkes ännu mera i denna öfvertygelse, som man, vid 1840 års riksdag, med nnvar. grundlagssladgande i dessa delar, ansåg alt, i strid med den åsigt jag förfäktade, LagUtsk. icke egde, att göra något tillägg till ett dit remilleradt förslag, utan endast att yttra sig deröfver med ja eller nej, och derföre synes det mig högst sannolikt, all, i händelse Coust.Utsk:s förevar, förslag antages, LagUtsk. anser sig icke tillständig!, att annorledes än med lill- eller afstyrkande öfver hvarje till Utsk. remitteradt förslag sig utlåta.
Denna olägenhet kan visserligen' afhjelpas på sätt en talare anmärkt, nemi. dermed att R.
St. återremittera ett sådant förslag lill Utsk., med förständigande alt, med fullständigt 174 Den 25 Januari f. m. förslag till redaktion, ånyo till R.
Jag tror likväl, alt del är mindre lämpligt att antaga ett så beskaffadi grundlagsförändrings-förslag, som i de flesta fall skall föranleda ålcrremisser till Utsk., för alt bereda mål fullständig behandling, neli denna omständighet utgör för mig ett hinder, att tillstyrka antagandet afifrågavar. förslag.
Meli härförutan linnes en annan omständighet, hvarå jag torde la lästa upmärksamhelen, nemi. på stadgandet i 49 § 1 inom., hvilket jag icke kan godkänna.
Otvifvelaktig! är, att en mängd motioner väckas, hvilka aldrig borde framställas, men deraf följer likväl icke, att man får taga sig anledn. att gå till en motsatt ytterlighet eller att undertrycka ganska mänga, om icke alla förslag, som framställas och af den för tillfället bttfinllisra majoriteten anses misshaglige, hvilket ofelbart skulle inträffa örn 49 § 1 mom. anlnges sådant, Const.Ulsk. föreslagit det.
Enl. samma mom. mäste ett förslag, såvida det skall kunna lill Utsk. remitteras, af 4 ledamöter inom Ståndet understödjas.
Det skulle således kunna inträffa, alt hvarje Stånd efter godtfinnande kan undertrycka ett förslag, äfven om delsammas antagande medförde den största nytta.
Jag kan således icke bifalla Const.UtsIcs nu under öfverläggning varande förslag, emellan jag finner detsamma hvarken nödigt eller nyttigt.
Palmstjerna, Cail Ollo: Jag anhåller, att Ståndet ville bemärka, all det förslag, sorn en motionär afgifver i fråga om lagförändringar, icke behöfver fullständigt utarbetas, utan endast i bestämda ordalag affattas.
Hvaremot LagUlslt. åligger ali afgifva fullständiga skäl för dess lill- eller afstyrkande, och jag får bekänna, alt, i händelse Const.Ulsk:s förslag antages, jag ingalunda befarar de följder, Hr Cederschiöld oss förespeglat.
Emedlertid vill jag icke uppehålla Ii. o. Ad. med något vidare försvar för min åsigt, emedan jag erhållit underrättelse, att BondeSt. afslagil förslaget, hvarigenom all vidare diskussion i ämnet är ulan allt ändamål.
Vi öfverlägga, enl. den underrättelse, som mig äfven lillhandakommit, numera om Påfvens skägg.
Dä ett MedSlånd förkastat ifrågavar. förslag, blir R. o. Ad:s beslut för närvar, ulan all verkan.
Likväl kan det alltid vara af någon betydenhet, såsom möjligen bidragande att föranleda Const.- Ulsk., alt åter framställa ett nytt förslag, som, efter votering i förstärkt Utsk., måhända kunde hafva, mera än delta, en chance för sig alt blifva anlaget vid nästa riksdag.
Enl. min åsigt äro de förändringar, Gonst.Ulsk. i dess mein. under N:o 5 föreslagit, af obestridlig nytta; och hvilka förbättringar representationssättet framdeles än kommer att undergå, så uträttas dermed intet, sä vida ej derjemte arbetssättet förbättras.
De emot förslaget framkastade anmärkmr liar jag icke funnit vara af serdeles vigt, och jag bade icke trott, att inom delta Ständ någon skulle påyrka dess förkastande, emedan nyttan deraf är så påtaglig, att jag anser knappast något förslag hafva blifvit någonsin framsläldt, hvilket, så väl som detta, upfyller de vilkor Const.Utsk. eger att iakttaga vid framställande af förslag till ändringar i grundlag, nemi. alt det är nödigt, nyttigt och verkställbart.
Den 25 Januari f. m. 175 Ibland annai, som emot förslaget blifvit anmärkt, bar man sagt, att, genom stadgandet att hvarje motionär, silvida bans motion skall kunna remitteras, mäste understödjas af 4 Ståndsbröder, motionsrätten skulle allt för mycket inskränkas oell göras beroende af andras godtycke.
Jag anser det likväl icke löna mödan att förspilla lid [tå en motion, som hvarken inom det Stånd, der den blifvit väckt, eller, om det ieke der lyckas, inom något af de öfriga, kan påräkna det af Const.Utsk. föreslagna understöd.
Det synes mig önskligt, ali hvarje motionär, innan han framkommer med sitt förslag, tvingas alt allvarligt genomtänka detsamma, och kan han, det oaktadt, icke inom något Stånd erhålla 4 till 5 ledamöters biträde, så är förslaget, om än aldrig så riktigt och godt, för tidigt väckt, och således är pä detsammas undertryckande intet förloradt.
Hvad åter angår den här yttrade farhågan för nödvändigheten, att i bestämda ordalag skriftligen affatta de förslag man framställer, sä får jag fästa upmärksambeten pä det undantag, som, i slutet af det nya mom. af 51 § Kiksd.Ordn., är medgilvet, nemi. då motionären endast afser underd. anhållan hos Konungen om föreläggande af något förslag lill lag eller förordning.
Den motionär, som har en sund idé, eller en af honom och 4 Ståndsbröder för sund ansedd idé, (hvilket icke alltid är detsamma) har ju sålunda sig alltid öppet, alt affalla sin motion i form af underd. anhållan hos K. M. Detta medel, Mine Hrr! är inom flere andra länder använd! och har inom vårt land ganska ofta varit begagnadt.
Förhållandet är i sjelfva verket, alt sällan kan elt II.
Sits Utsk. lika väl bereda och utarbeta ett lagförslag, som det sker af en embetsmyndighet, hvilken dertill har nödig tid, behöfliga kunskaper och kännedom i de ämnen, som dervid mäste komma i betraktande.
Jag skulle derföre anse högst nyttigt, om en sådan utväg än oftare begagnades.
Förslagen kunna dä af embelsverken, behörigen utarbetade, öfverlemnas till II.
St. och leda till ett önskligt resultat.
Föreskriften, att hvarje motionär åligger, att afgifva sina förslag i bestämda ordalag, medför, enl. min åsigt, ganska betydliga fördelar; ty, såsom redan är anmärkt, förekontmes derigenom ofoget alt framkasta en naken idé, den Utsk. sedermera skall ikläda skepnaden af ett fullständigt förslag.
Af sista riksdagens proUr bar jag inhemtal, hurusom 12 å 13 motioner varit liggande i en riksdagsmans ficka, hvilka sedermera allesammans, den ene efter den andra, blifvit inom detta Stånd framställda.
Enahanda förhållande bar äfven visat sig inom de öfriga Stånden.
Omöjligt kan en riksdag inom kortare tid afslutas, om alla de ämnen, hvilka i landllifvels ensamhet kunna föresväfva riksdagsmännen och föranleda till motioner vid infallande riksdag, skola af II.
St. med allvar behandlas, och jag kan derföre icke. undgå att önska, det en förändring i bestående lagstiftning i detta afseende mätte ega rum, på det att någon gräns må sältas för dessa nakna motioner, hvilka i sådan mängd förekomma.
Dessutom tror jag att den motionär, som är sitt ämne vuxen, då han sjelf upsätler sitt förslag till ordalydelsen af lag eller stadgande, kan ofta åstadkomma en betydligt bättre redaktion, än det Utsk. till hvilket den remitteras, i händelse motionen endast innehåller en idé, och det 1715 Den 25 Januari f. m. talrika Utsk. sedermera derutur skall utveckla ett fullständigt förslag.
Detta är hvad jag hufvudsakligast haft alt andraga för att yrka bifall, änskönt R. o. Ad:s beslut nu är af ingen påföljd.
Bland de delar af R.
Stis arbetsördn., som ifrämsta rummet tarfva förbättring, är otvifvelaktig! den, som angar ulöfvandel af motionsrätten.
Under nuvar. förhållanden kan en motionär, utan alt det ringaste hafva öfvertänkt ett ämne, i hvilket han vill framställa förslag, och utan att en enda person inom hela representationen vill understödja honom, framkasta ett förslag, hvilket ovillkorligen mäste lill Ulsk. remitteras, och 11.
St. derefter tvingas, all behandla detsamma på samma sätt, som om förslaget vore till alla delar genomtänkt.
Men, säger man, det korrektiv, som Coust.Utsk. uti sitt förevar, förslag häremot nedlagt, är alldeles för strängt.
Det kan bända att. en person slår inom sitt Stånd så ensam, att icke 4 ledamöter vilja understödja hans förslag, ehuru detsamma i och för sig sjelft kan vara godt.
Det är möjligt, och jag vill medgifva, att sådant verkligen kan inträffa, ehuru del icke är troligt, men skulle emedlertid ett IVamstäldt förslag inom något RiksSl. icke kunna erhålla understöd af 4 ledamöter, är det ju motionären obetaget, alt begära kommunikation deraf med MedStånden.
Finnes derefter, alt inom bela representationen icke 4 personer, utom motionären, vilja förslaget biträda, synes det mig ytterst onödigt att frågan lemnäs vidare upmärksamhet.
Man har äfven fästat sig vid en förment oegentlighet i redaktionen af 33 § 1 mom.
Riksd.Ordn , men Frih.
Palmstjerna har redan visat, ali hvad man ansett vara för mycket bindande för LagUlsk., eller alt
Ulsk. skall med till- eller afstyrkande sitt utlät, öfver dit remitterade förslag meddela, endast afser K. propos:r, och öfver dessa ega R.
St. icke annat besluta, än med ja eller nej.
St. sedermera ingå med kontra-proposm eller på grund af motion sjelfve framställa förslag, är detta en annan sak och omhandlas i det föreg:de mom.
Likaledes tror jag, att vi alla äro ense derom, att om en olaglig motion väckes, ega R.
St. redan alt vägra remiss derå, men om för det närvar, en motion väckes, så enfaldig och så afvita, att inom hela representationen icke finnes någon, som vill tillstyrka den, är det likväl, enl, nu gällande grundlag, tvistigt, om remiss kan vägras.
Enl. min åsigt eger förevar, förslag bestämda fördelar framför nu gällande stadganden, och de olägenheter man förespeglat, torde vid närmare besinnande förfalla, hvarföre jag anhåller om bifall till förslaget.
Jag har begärt ordet för att bemöta en emot mitt förra anförande gjord anmärkn., att delta anförande slutade med en motion hvarom nu icke kunde öfverläggas och beslutas.
Jag framställde blott en önskan huru jag ansåg det nya mom:s ordalydelse till 51 § Riksd.Ordn. bordt vara upfaltad.
Men min afsigt var icke att delta mitt yttrande skulle betraktas såsom något nytt förslag.
Hade sådant varit min afsigt, så är vägen, till vinnande deraf, mig ej obekant, och hade jag då icke underlåtit att direkte vända mig till Const Utsk.
Jag fortgår likväl att tro, att om ett dylikt "
Den 25 Januari f. m. likl tillägg uti grundlagen gjordes som det jag önskade, skall deraf följa mänga stora fördelar.
Ilr Cederschiöld: Otvifvelaktig!, är det en sanning, att om ett framstäldt förslag icke kan erhålla understöd af 4 ledamöter inom representationen, det vore häst, om ett dylikt förslag aldrig framkommit.
Men jag hemställer till de talare, som häraf hemlat stöd för sina åsigter, på hvad sätt motionären skall få sig bekant, huruvida han kan påräkna 4 eller icke 4 personer, de der honom biträda.
För partiman
,går det visserligen an, att för allt hvad af dem framställes, genast erhålla understöd af 4 personer och af vida flere, men den, som står utom parlierne, som endast följer sin öfvertygelse, torde möta hvarjehanda svårigheter, och jag frågar ännu en gång, huru skall denne få veta, om erforderligt antal ledamöter understödja hans förslag.
Jag har icke väckt mer än 2 motioner vid denna riksdag, men jag skulle hafva varit högligen bekymrad, om milt åliggande varit, att på förhand förskaffa min motion förord af 4 ledamöter.
Om man tager i betraktande, att under motionstiden de riksdagsmän, hvilka intressera sig för de allmänna ärendena, sjelfve måhända åro sysselsatta med utarbetande af förslag, men icke deslomindre, såvida de skola hafva något skäl försitt omdöme, måste sysselsätta sig med genomtänkandet af andras förslag, sä skulle jag visserligen hafva brustit i grannlagenhet, om jag under sådana förhållanden anmodat 4 ledamöter att genomgå mina förslag; och om jag nu likväl hade lyckats att erhålla 4 ledamöter, som velat åtaga sig granskningen af mina förslag, hade det likväl måhända derföre icke varit gifvet, alt just desse 4 kunnat rätt bedöma fördelarne eller olägenheterne af mina förslag.
Skulle jag då anlita andra 4 ledamöter o. s. v. Jag tror icke, att sådant kan vara öfverensstämmande med hvarken rättvisa eller billighet.
Man har vidare sagt, att en mängd förfltigna idéer nu framställas, de der åstadkomma mycket besvär; men jag vill fästa npmärksamlieten derpå, att Ulsk:n hafva i sin makt, alt gömma dessa förflugna idéer till sist, och således uptaga de icke någon lid, såvida icke riksdagen räcker så länge, att alla vigtigare frågor först blifvit behandlade.
Jag anser denna fråga vara af den vigt, att jag finnér det serdeles lyckligt, att ett
Stånd redan afslagit den.
Jag ber om ursäkt, om jag yttrar mig ännu en gång i en fråga, som numera förlorat allt praktiskt värde, enär frågan blifvit afslagen af 2:ne Stånd, men jag har blifvit upkallad af den siste talaren.
Jag tror att fä skola bestrida, att det sämsta, som finnes uti vår grundlag, är föreskriften om vårt arbetssätt, och att skälet till den nuvar. längsamheien i våra riksdagsförhandlingar, återfinnes dels i behandlingen af motionerna, dels ock i sättet för L)tsk:ns bildande.
Jag tror, att hvad fordom egt rum inom Sverige, och som ännu igenfinnes i andra länder, der man har den största erfarenheten i dylika ämnen, såsom i England och Frankrike, och hvad som äfven blifvit införd! i andra länder, der man fått ett representationssystem ganska sent, såsom i Danmark, äfven nu 3 H. 12 178 Den 25 Januari f. m. bör iakttagas, nemi. att icke vidare fasthålla oss vid vårt nuvar. arbetssätt sedan det befinnes otjenligt.
1 de af mig nu omnämnda länder, kan en motion genast afsläs af den representativa kammaren genom enkel röstplural itet, och der behandlas ämnena på det sätt, som man finnér lämpligast.
Jag tror, att Englands exempel visar, alt inga olägenheter förefinnas vid den ordning, man der iakttager, och min öfvertygelse är, alt förslag, som förtjena att komma under pröfning, äfven skola blifva underkastade en sådan genom antagandet af hvad Const.Utsk., uti förevar, fall, föreslagit.
I syftningen af det förslag, som nu blifvit framlagdt för R.
St., instämmer jag visserligen, men jag måste äfven bekänna, att jag delar deras åsigt, hvilka finna redaktm af 1 mom. i 33 § icke nog tydlig.
Man har sagt, alt så, som §:n nu är upställd, någon motsägelse i densamma icke finnes, men för den, som upmärksamt genomläser §:n, och är van att af meningen i ett lagbud draga slutsatser, är det uppenbart, att med uttrycket: ”och sig med till- eller afslyrkande deröfver utlåta” måste afses allt hvad som i §:n föregår detta uttryck, och således icke blott de från R.
St. remitterade motioner, utan äfven de från K.
M. atlåtna propos:r, hvarjemte förslaget föreskrifver, att Utsk. skall upgifva de skäl, som legat till grund för Utsk:s åsigt.
Såvida Utsk. skall tillkännagifva någon åsigt öfver de andra frågorna, måste äfven uttrycket, att Utsk. skall med lill- eller afslyrkande sig utlåta, hänföras lill allt hvad i samma mom. förekommer.
Då, enl. hvad nu uplyst är, denna fråga redan blifvit af 2
Stånd afslagen och förslaget sålunda icke kan blifva lag, skulle jag önska, att, i händelse Const.Utsk. tager frågan under förnyadt öfvervägande, Utsk. ville tillse, huruvida icke en mera tydlig redaktion skulle kunna åstadkommas.