Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke blott i fredstid fordrar ändamålet (nemi. skräck och varning) en skyndsammare bestraffning; myteri oell all sammangaddiiing fordra det; ty sådant afhjelpes ej med exempel, sorn efter ett älvå år statueras.
Hvarje sakkunnig liar sig bekant, att om en sålunda brottslig soldat ses lida sitt straff fä dagar efter brottet, verkas hejd, och kainraterne säga ’’det var rätt åt honom”; men att de beklaga honom, då de, efter år och dag. se honom utföras, Utmerglad af det långvariga fängelset och af att så länge hafva måst afbida sitt ohyggliga öde.
Allt detsamma gäller när soldater kunna visa vedermälen af öfverdåd mot befolkningen.
Militärer af Stockholms garnison anklagades för sådant i838 0111 sommaren, och de dömdes.
Jag afhållen mig från allt domqval.
Jag vill blott hafva underställt, hulu kraftigt straffdomar, lalida i December 183g, kunnat verka till återställande af späkt och lagom bland militären på sommaren t838.
Föi blifvande vid mitt förslag, med det tillägg blott, alt ståndrättsdomar i fredstid icke verkställas innan anmälan skett till Konungen, begär jag återremiss af Utskins betänkande.
Då jag begärde ordet, var det för att göra ett tillägg eller meddela en upplysning i afseende på den bristfälliga motiveringen i Ulsk:ns förslag, och hvad jag sedan hört gifver mig ytterligare anledn. att afgifva densamma.
Genom K. circuläret af 1812 är stadgadt, att ståndrätt kan i fredstid användas, då myteri eller uppror inom trupp utbrister, och alt, då det dömmes till straff, domen, innan den sättes i verkställighet, skall underställas Konungen.
Då denna upplysning lägges till de skäl, i6o Den 3 April e. m. som Utsktns betänk, innehåller, torde R. o. Ad. inse, alt det stadgande, sorn redan befiunes, är tillräckligt.
Jag inser nyttan af [1. Ex. Hr Gr.
Lövvenhjelms motion.
Det är nödvändigt för disciplinens skull, att rättvisan hastigt kan skipas för alt förebygga återfall i samma brott. H. Ex. Hr G r. L öwenhjelm:
Med anledn. af den ytterligare motivering, som Gr.
Mörner afgifvit, får jag yttra, att 1812 års circulär icke är mig okändt, samt att denna författning är ganska vis och visserligen utgör en förbättring i vår krigslagstiftning.
Men det gifves många brott, som ej kunna hänföras under cathegorien af rent myteri och som dock fordra det hastigare afdömmande, som, medelst ett genast statueradt exempel, oftast förekommer den brottslighet, hvilken annars kostar många lif.
N:o 49 kW af Ii. o. Ad. bifallet.
Likaledes biföll R. o. Ad.
Besvärsoch'Ekon.
Utsk:ns den i5 sisi!.
N:o 5o, i anledn. af väckt motion 0111 uppliäfvande af all verkan utaf K. brefvet den 12 Juni 183g angtde iakttagelser vid skatteköp.
Föredrogs ånyo T.ag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utsktns den i5 sistl.
N:o 51, i anledn. af väckt motion om bestämmande af den tid, hvarifrån författningar, som uppläsas från predikstolarna, skola anses gällande.
Jag vill icke på något sätt bestrida den slutsats, hvartill Utsktn kommit; men jag skulle tro mig vara missförstådd, tvertemot hvad jag menat.
Hvad jag vet är, att författningen af den 2 April ]833 är af mig föredragen och contrasignerad.
Leijonhufvud, Abraham:
Jag har på Utsktns afdelning öfvervarit delta måls behandling och (år förklara, att jag, så vidt mitt minne räcker till, icke tror att en författning så beskaffad, som den blifvit af Hr von Hartmansdorff citerad, står att igenfinna.
Det föranledde till discussion, att denna författning varit af Hr von Hartmansdorff förbisedd, och således tror jag ej alt den varit åberopad.
N:o 5i blef af R. o. Ad. bifallet.
Äfvenledes biföll R. o. Ad., vid förnyad föredragning, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskms den t5 sisth Mars på bordet lagda betänkande!!: N:o Den 3 April e. m. 161 N;o 5^, i atiledn. af väckt motion om upphäfvande af K. placatet den 12 Jan. 1726, samt K. brefvet den 2 Maj 1 751, ang:de olofliga sammankomster i enskildta hus till gudstjensts förrättande m. m.; N:o 53, i anledning af väckt motion om öfverseende af inslruction och taxa för justering af mått och vigter.
Besvärs- och Ekon.Utsktn Hr Brummers, Carl Magnus, den 7 sisth Mars på bordet lagda motion örn revision af Barthelemy-fondens förvaltning.
Föredrogs ånyo Stats- samt Allm.
Ulsktns den 17 sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o i55, i anledn. af erhållna återremisser af betänk.
N:o 108.
Hr von Harl m ans dorff, Au g.:
Jag anhåller alt få vela huru BondeSt. afgjort denna fråga.
R i d d. S e c re t. : BondeSt. har bifallit betänk.
N:o 155 jemte betänk.
Af detta betänk, synes, alt Preste- och BorgareSttn förut bifallit betänk.
N:o 108; och som BondeSt. bifallit ifrågavar. betänk., så är frågan afgjord.
Jag skulle dock önska, att R. o Ad. ville afslå detta betänk., ty det är ett af dem, hvari Ständerne, utan att hafva angifvit något specielt fall, och utan alt sjelfve hafva någon slags åklagarebefattning, likväl ingå till Konungen och anhålla att
Han ville tillhålla vederbörande embetsman att fullgöra deras skyldigheter.
Ett sådant sätt att gå tillväga anser jag otillbörligt.
Detta har jag yttrat tillförene och måste säga detsamma äfven nu.
Förfaltningarne stadga och bestämma i hvilken ordning
Ständerne äga att göra anmärkntr mot Konungens rådgifvare, om desse icke fullgöra hvad dem åligger; men att förbi denna väg ingå med framställningar, sådana som den ifrågavar., kan jag ej annat än finna förkastligt.
Sedan äfven BondeSt. bifallit betänktna, kan beklagligen icke denna skrifvelse blifva afgjord, emedan tre Stånds beslut finnes att den skall afgå.
Men med den sista talaren instämmer jag i begäran alt R. o. Ad. icke måtte deltaga i detta beslut, såsom alldeles oformligt.
Gällande författningar skola efterlefvas, och der de förbises, der äger rätt till klagan rum; men sker ej klagan, så hafva Ständerne icke heller något att skrifva om.
Det är således riktigt alt R. o. Ad. icke deltager i onyttiga och onödiga skrifvelse!-, ej påkallade af något annat än af obevista missbruk.
Jag begär blott, på 23 H. 21 Den 3 April c. m. anförda skill, om propos. till afslag å della betänk.
Jag tror det vara ett R. o.
Ad:s åliggande att uttala sin egen opinion.
Stats- samt Allm.
N:o 155 blef af R. o. Ad. afslaget.
Ånyo föredrogs Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utskms den 17 sistl.
Mars på bordet (agda utlåt.
N:o i56, i anledn. af erhållna återremisser af utlåt.
Som R. o. Ad. bifallit utlåt.
N:o 99, fann Ståndet utlåt.
Nio 156 icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den 17 sisth Mars på bordet lagda utlåtanden : N:o 157, i anledn. af erhållna återremisser af betänk.
N:o 112; N:o r58, i anledn. af väckt motion om behofvet af förändringar uti K.
M:s nåd. instruction för beklädnadsdirectionerna vid indelta infanteri-regementena m. m., blefvo dessa båda utlåt, ånyo lagda på bordet, det förra af Hr von Hartmansdorff, Aug., samt Frih. Cederström, Jacob, det sednare af Gr.
Salomon, och Hr von Hartmansdorff.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats- samt Allm.
Besvärsoch Ekon.Utskms den 17 sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o 15g, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse till R.
St. angtde förändring i Södra Skånska infanteri-regrtets rotering, i följd af f. d. adelsfane-boställenas befrielse från ordin. roterings utgörande.
På begäran af Hrr W e s t f e 11, Nils, och Tersmeden, Carl Reinhold, blefvo ånyo på bordet lagda Statssamt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskms första gången den 17 sisth Mars bordlagda utlåtanden: N:o 160, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse angrde dels den nya ordinarie soldalroteringen i Riket, och dels en i ämnet väckt motion; N:o 161, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse angrde den tillökade ordinarie båtsmansroteringen inom en del län.
Vid förnyad föredragn. af Stats- samt Allm.
N:o 162, i anledn. af återremiss å betänk.
N:o 89, ang:de anstalter till en förbättrad fångvård, blef utlåt.
N:o 162 af R. o. Ad. bifallet.
Den 3 April e. m. i63 Ånyo föredrog* Hr Munck af Rosenschöld*, Nils Rudolph, den 20 sisiI.
Mars på bordel lagdu motion ang:de underd. skrifvelse lill K. M. i afseende å gevärsl ill verkningen i Riket.
Till följe af det af mig i eli föregående plenum och uti nu föredragna motion gjorda föi behåll och med anledn. af Ståndets i plenum den 18 dennes öfver tredje punkten af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 4^5 fattade beslut i afseende på anslaget till geviirsfabrikalionen, vacker jag följande motion:
M i underd. anhålla, det alla de i K. M:s och Kronans förråder förvarade gevär, som återstå, sedan en omgång gevär till krigsbruk blifvit aftagen förstående armeen och första classens beväring, eller åtminstone alla för antineus bruk mindre tjenliga ansedda gevär, hvilka der redan förvaras eller framdeles komma att dit inlemnas, måtte, sedan de blifvit salta uti brukbart skick och behörigen reparerade, få uldelas på följande säll: 1:0 åt de städers borgerskap, hvilka förklara sig villiga att bilda borgargarder, pä samma sätt ungefär organiserade sorn borgargardena uti Danmarks hufvudstad Köpenhamn, *) och med skyldighet att viss tid om året öfva sig uti krigsyrket. *)
Med borgargardena ali Köpenhamn, hvilka lära tillsammans utgöra 12,000 man infanteri, lika antal artilleri, några tusen man lifjägare utom mellan lilsell oell åttahundra studenter, är förhållandet i afseende på beväpning och öfning ungefär följande:
Deras vapen erhållas af Kronan, förvaras af hvarje borgarsoldat sjelf och äro lill en stor del sådana, hvilka förut varit begagnade vid arméen, men för någon bristfällighet blifvit casserade och sedan iståndsätta.
Sedan desse soldater genomgått rekrytskolan, sorn räcker uti 3 månader hvarannan dag från kl. 4 till 7 eller 8 e. m., öfvas de årligen omkring 12 dagar under nyssnämnda timmar.
Hvarje borgarsoldat kan blifva ofTicer eller underofficer, då han täger den derför bestämda examen, och har såsom officer någon viss lön af Kronan jemte den de högre officersgraderna uli Danmark åtföljande adcliga rang.
Judarne, hvilka Ufven mäste tjena såsom borgarsoldater, kunna dock icke binna högre officersgrad än lieutenanlsgraden.
Alla Köpenhamns vapenföra innevånare, som icke äro studenter, icke varit eller äro uli Kronans tjenst, äro antingen vid brandcorpsen eller borga 1 gardena.
Chefen för hela borgarmilisen är den äldste af dess officerare, för närvarande en kopparslagare Konradsscn; dessutom äro vissa af dess officerare särskildt lönte såsom exercismästare.
Dessa garder erhålla, såsom ofvan sagdt är, gevär och remtyg af Kronan, men hålla sjelfva uniform.
Staden är deremot fri från conscriplionsskyhlighet och inqvartering; ty alla der förlagda regementen hafva caserner.
Jag tror, om
Stockholm försvarades af ett nära trettiotusen man starkt borgargarde, vore det mera Iryggadt mot en fiende än nu med en handfull värfvade trupper, befästningarna vid Norrbacka, på hvilka tiden längesedan skjutit bréche och förstörelsen stormlupit, och en fästning vid Wax - i64 D cd 3 A pr il c. ra. 2:0 sockenvis åt alla socknar, så långt nu befintliga förråd räcker till, celi sedan vid ökade tillgångar alltjemnt, med iakttagande, att gränsorterna först erhålla gevär, till dess tillräckligt antal gevär finnes förvaradt socknevis öfver liela
Riket lör de fyra classer bevät ingsskyldige, hvilka redan undergått den för vår conscription bestämda öfning och hvilka böra efter den tiden, indelade uti corpser och corporalskaper under inom dem sjelfva utsedde corporaler och befäl minst 2 månader 0111 året, så länge deras beväringsskyldighet fortfar, hvarje Söndags eftermiddag från kl. 4 7 öf vas i närvaro och under handledning af dertill beordradt underbefäl eller, passande soldat från närmast stationerade infanteriregemente.
Vid utdelningen af gevär åt beväringen på landsbygden, — med undantag af beväringen uti de norra gränsorterna mot Ryssland, hvarest det torde vara icke blott ändamålscnligast oell försigtigast, att hvarje beväringsskyldig sjelf förvarar sitt gevär, utan af stor vigt, att alla vapenföra erhålla gevär och att dessa trakter mot vissa förmåner förvandlas till en verklig militärcoloni sådan som de Östeirikiska mot Turkiet, då den synes med tillhjelp af den der förlagda indelta armcecorps, utan att vi behöfva göra långväga truppsändningar lill dess undsättning, böra kunna tillbakavisa de möjliga infall
Ryssarne der kunna komma att göra, så framt desse icke välja denna gräns till en hufvudanfallspunkl, hvilket är mindre håde möjligt och troligt, om icke sådana omständigheter inträffa, som den under sista Ryska kriget, — bör fästas det villkor, att gevären, under fredstid och då de ej för manskapets öfnings skull äro uti bruk, förvaras uti dertill lämpligt, socken tillhörigt förvaringsrum eller rustkammare under dertill utsedde socknemäns vård och med skyldighet för närmast stationerade regementschef vid infanteri, att gevären årligen före och efter exercistiden låta besigtiga oell de bristfälliga på Statens bekostnad, efter skedd entreprenad, låta reparera.
O111 någon beväringsskyldig under exercisen genom uppsåtlig vårdslöshet förstör sitt gevär, bör sådant af närvarande befäl antecknas och den beväringsskyIdige den derigenom uppkomna reparationskostnad ersätta.
Med utdelningen af gevär åt städerna, hvilka gevär böra vara de bäst beskaffade, böra fästas följande villkor: att städerne emottaga gevären på vissa års brukningstid, med skyldighet att sjelfve bekosta holm, sorn fienden aldrig behöfver och aldrig lärer forcera.
De anfall hvarmed våra fiender hotat Stockholm så viii i kriget efter Carl Xll:s död som 180g, bevisa, att de veta andra vägar dit än den man stängt med en fästning, hvilken troligen och kanske ej nian skäl hlefve den sista de valde.
Forntidens
Sparta var ointagligt, rj genom sina murars höjd och styrka, ty tiel hade inga, utan derigenom och så länge det försvarades af Spartaner, af 3o,ooo tappra borgare.
Den 3 April e. m. iG5 de reparationer af bristfulligheter, hvilka under tiden uppslå; att alla medlemmar af denna borgarmilis, som stå under andras husbondevälde, få, med undantag af krigstid, icke förvara sina gevär sjelfve, utan skola deras gevär, den lid de icke begagnas, förvaras uti något allmänt, staden tillhörigt förvaringsrum; att de städer, hvilka äro störst, och kusteller gränsstäder först äro berättigade att erhålla gevär; att de städer, hvilkas stationära befolkning ej stiger till 400 vapenföra män, ej få särskildt borgargarde upprätta; attalia, hvilka äro bosatte eller födde uti stad med borgargarde och deruti före eller under conscriptionsåldern intagne och öfvade, äro frie från att deltaga uti de conscriberades allmänna vapenöfningar; alt dessa garder sjelfva bestämma om sin uniform, sina befordringsgrader och sitt reglemente, hvilket sednare dock af K.
M. stadfästes och icke får inskränka de årliga öfningarna lill kortare tid än den för de conscriberade bestämda, men väl utsträcka dem derutöfver; att de militäriska öfningarna hvarje dag ej få räcka längre än från kl. 4 e' m- lili 7 högst 8 på aftonen; att dessa garder mot lämplig ersättning alltid kunna påräkna en iustructionsolficer från den stående armeen och anhålla om underbefäl från närmast belägna corps af densamma, för att gå dem tillhanda vid exercerandet och efterse det gevären blifva, under den lid de icke begagnas, på tjenligt ställe förvarade, och alt de, då de ditläggas, äro uti brukbart skick och så renhållne, att de icke förstöras af rost m. m.; slutligen altde städer, hvilka upprättat borgargarder, äro frie från inqvartering *) och andra militära onera.
Jag inser visserligen fruktlösheten af detta mitt försök alt tillvägabringa ett enligt min öfvertygelse för fäderneslandet mera nyttigt och ändamålsenligt begagnande af våra vapen, än att låta dem ligga och bortfrätas uti förråderna, hvilket, ehuru omöjligt del synes, dock måste vara möjligt; annars vet jag icke huru öfver sextiotusen gevär skulle kunna försvunnit.
Ty oansedt de upplysningar, hvilka här inom Ståndet under discussionen den 18 Mars meddelats, sy nes det mig ganska otroligt, att tretusen (3ooo) gevär årligen alldeles förstöras bland treltiofemtusen (35oooj i bruk varande; helst jag känner regementen, hvilka begagnat samma gevär ända från i8i5 lill och med 1836.
Nog inser jag, att man lärer fästa liten uppmärksamhet vid deri stora vada, som ligger deruti, att olla vapenförråder äro upplagda på några vissa punkter; henden bemäktiga!' sig dessa eller stänger all communicalion med desamma, och bela menigheter äro, af brist på vapen, urståndsätta att kunna bidraga till fäderneslandets och sitt eget försvar; eller *) Att, om verkligen borgargarder kommo till stånd, bland de större stadernes borgargarde nödvändigt
Ufven mäste vara artilleri, faller af sig sjelf; men att ingå uti denna del af frågan hör ej hit. i66
Den 3 April e. m. om de, ändock de inga tjerdiga vapen hafva, ej kunna qväfva den åtminstone hos Svenska allmogen så starka och så ofta med framgång krönta ifvern alt värna sitt fädernesland, vitan anfalla sin fiende med de nödvapen de hafva, skall deras mod endast göra dem till säkra oller åt döden.
Liksom lejonet, då det kastar sig på den det omslutande ringmuren af bajonetter, kan rädda sitt anseende för att vara det modigaste af djuren, sina anspråk på att vara ett lejon, men icke sin frihet, så skola de väl kunna försvara sin rättighet att anses värdiga afkomlingar af Stures och Wasas bondehärar, men icke sin frihet, och icke kunna rädda sitt fädernesland.
Man har väl här yttrat, att klubbornas och pålyxornas tid är försvunnen; men samme värde ledamot, sorn yttrat detta, Hr Leficn, skulle måhända motsätta sig, alt Sveriges allmoge försågs med för tidens krigsbruk tjenliga vapen på annat sätt, än med villkor, att de skola förvaras uti de stora vapendepoterna.
Kanske lian skulle göra det, om man också ställde till honom frågan: ”om klubban, pålyxan och skäcktan under Svenska folkets fordna strider lör sin frihet mot en utländsk öfvermakt hade skolat tagits från Rikets fästningar och förråder, och icke hvarje bonde, när det gällde Rikets försvar, hade kunnat tagit dem från sin egen vägg; hvad hade Sverige då varit?
Hvartill hade då det brinnande mod tjenat, som Wasa uppväckte hos Dalkarlarna och hela Sveriges allmoge?”
Men han skall icke göra del, icke neka, att
Svenska allmogen åtminstone får sig tilldelade de gevär, hvilka annars 8ro fördömda till slopning, 0111 han kan inse, att ulan denna åtgärd, ulan denna så småningom tillvägabragta öfvergång tili en nationalbeväpning, till ett, jemte den stående och på hvad in- eller utrikes punkt som helst rörliga hären, på allmän beväpning grundadt nationalförsvar, skola vi uti en strid med vår mäktiga granne gå under, skola de af Svenska allmogen, sorn vilja värna sitt fädernesland, falla snart sagdt vapenlöse; så b il den allmoge, som stridde för Finland, utan andra vapen ä 11 sina fogelbössor, uti en iidel och afundsvärd, meli för sitt fädernesland gagnlös strid.
Nog känner och minnes den varde ledamoten hur Finland förgäfves stridde och förblödde; kanske lian erkänner, att detta ej vaiit fallet, om man kunnat tillvägabringa en nalionalbeväpning, om grunden dertill förut blifvit lagd, 0111 gevären och vanan vid att handtera dem förut allmänt bland allmogen hade funnits.
Väl inser jag fruktlösheten, jag upprepa! det, af delta mitt försök; nog vet jag, att denna ide'e, framställd af mig, såsom plantan på en väg måste förtrampas, den må vara af hvad beskaffenhet som helst; jag medgifver också, alt detta förslag kan tili sina särskilda delar hafva många brister och ett stort fel, det att vara ulan auctoritet; jag liar också derföre, för att icke spilla möda, vidrört det med flyktig liand, meli hulvudideeu, plantans rot, slår dock läst, Den 3 April e. ra. den kan, den skall bära frukt, när den hägnas af skickligare, af mäktigare händer än mina.
Jag är öfvertygad att den skall clet, och dermed är jag nöjd; milt försök har då icke varit så förgäfves; Sveriges framtid är min antiphoni.
Uti Gottlands nationalbeväring bafve vi redan exempel på möjligheten alt äfven inom Sverige grunda landets försvar på allmän beväpning; det torde vara det bästa beviset på, att det förslag, jag framställt, icke är overkställbar! eller onyttigt.
Jag vill emedlertid redogöra för de speciella orsakerna till delta mitt förslag.
Hufvudorsaken, hvarför jag tagit mig friheten föreslå ofvanstående utdelning af gevär, är emedan jag anser det vara enda sättet att småningom tillvägabringa en öfvergång från det nu uteslutande på en stående här, en särskild krigarekast, till ett mera på allmän nationalbeväpning grundadt försvarssysleme, enda sättet alt hos Svenska allmogen åter upplifva den förr hos densamma så starka, för hvarje nations sjelfständighet nödvändiga tilliten till egen kraft, lill sin förmåga alt kunna försvara sig sjelf.
Jag tror detta ändamål snarast vinnes derigenom, att den kommer uti tillfälle att taga närmare kännedom af och får äga hos sig de vapen, hvarmed man vill den skall försvara fäderneslandet; att beväringen, genom indelning uti corpser med eget befäl och de af mig föreslagna öfningar utöfver de nu vanliga conscriptions- eller beväringsmötena, får lust för militäriska öfningar och vapens handterande och vana dervid och icke, såsom nu efter sitt första beväringsmöte, betraktar så väl den öfning, den der inhemlat, såsom något fullgjordt som bör glömmas, som det vapen, den der begagnat, såsom något den aldrig mer får se.
Men såsom en biorsak till detta af mig framlagda förslag bar jag ej lemnat utan uppmärksamhet den följd, som, ifall den af mig föreslagna utdelning af gevär vidlogs, enligt min förmening skulle uppkomma; den nemi., att vi ej skulle så ofta få höia talas om gevär, hvilka ej dugde till annat än slopning; att våra förråder skulle en gång blifva fulla med gevär och ändock utom denna reserv hela nationen skulle vara beväpnad.
Ty för det första hade man en säker reda på, hvarthän de för krigsbruk och för den slående armeens behof mindre tjenliga ansedda gevär togo vägen, utan att förråderna be hofde enkom i det afseendet inventeras; för del andra tror jag alt man någorlunda med en påtaglig visshet kunde bevisa huru många gevär årligen blifva obrukbara för den stående armeen.
Såsom nu förhållandet är, synes det vara afsedt, att vi ej skola få större vapenförråder än dem vi nu hafva; ty enligt hvad af StatsUtskts betänk.
Nto 435 upplyses, tillverkas årligen tretusen gevär och jemtll lika många förstöras.
Att ej bristande anslag alltid lagt hinder i vägen för vapentillverkningen, bevisas uti samma betänk sidan 20, hvarest upplyses, att af det vid 1828—3o åren. iG8 Den B April e, m. riksdag anvisade extra anslag för geviirstillverkningen funnos vid sist förflutna riksdag ai5,i38 r:dr, hvilka först följande åren användes.
Dessa hafva varit mina motiver till nu framställda förslag till underd. anhållan; såsom jag redan yttrat, tviflan jag icke på, att det såsom mycket annat lemnäs utan afseende.
Ty det hör så till, att icke dömma efter sak utan efter auctoritet.
Men jag följer min öfvertygelse om ratt och pligt; må andra dömma såsom de vilja.
Jag är lika öfvertygad, alt man en gång skall erkänna orättvisan af att ålägga medborgare skyldighet att försvara fäderneslandet, utan att på samma gång lemna dem vapen; att man skall erkänna, att det är att tro på en sofvande orm, att mot en så mäktig och af sådana principer, som vi känna en hvar, styrd granne hafva en amme, organiserad såsom vår, otillräcklig för landets försvar, hvilket redan genom beväringsskyldighetens införande är erkändt, mea tillräcklig för att förstöra det, som under freden fräter landets märg, hvilket icke lärer bestridas, och under kriget ändock fordrar dess söner, om den snart sagdt endast skulle kunna bestå en förpostfäktning med vår troligaste fiende, ensam är den med all tapperhet hvad Romaren kallade ”morti Deciorum devotus:” den kan dö, men försvara oss kan den icke.
Att hafva en så organiserad arme'e, säger jag, och att det oaktadt icke vilja sträfva efter att trygga oss genom folkbeväpning är orimligt.
Österrike skapade sina inilitärcolonier, för att skydda sig mot sin en tid mäktiga och ständigt krigslystna Turkiska granne; det mäktiga Preussen med sin stora conscriptionsarroe'e lemnade likväl, åtminstone förr, alltid soldaten efter conscriptionsskyldighetens slut geväret och uniformen hem; det suveräna
Danmark har conseription och borgaregarder.