Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. Cederström, Jacob: Detta mern. är af en särdeles märkvärdighet i afseende pä det försök Const.Utsk. har gjort alt advocera sig ifrån skyldigheten att helt enkelt tillämpa grundlagen efter ordalydelsen.
Utsk. liar nemi. in - Den 19 September f. m. 49‘ gått uti en förklaring af grundlagen och dess tillämpning, ehuru 83 §:n Reg.F:n bestämdt bjuder att grundlagarna skola efter ordalydelsen tillämpas, och att förklaringar öfver grundlagen skola ske på samma sätt, som för ändring deraf är föreskrifvet.
Emedlertid följer af de framställda voter:s-propos:na, alt ifrågavar. grundlagsändrings-förslag kunna komma att icke hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag får fästa uppmärksamheten på det högst besynnerliga uti Utsk:s deduetion, då Utsk. från det förhållande alt R.
St. äga rättighet att afslå en K.
M:s nåd. propos. örn någon ändring i grundlagen vid samina riksdag propostn blifvit afgifven, så framt nemi.
Coust.Utsk. afstyrkt förändringen, velat härleda sig dertill, att sådana grundJagsändringsförslag, som anlingeu grunda sig på enskilde riksdagsmäns motioner eller ock å Const.Utsk:s egen framställning äfven må kunna af R.
St afslås Just motsatsen alden naturliga följden af grundlagens bokstaf; ty hvad Const.- Utsk. framställt, det skull hvila till grundlagsenlig behandling vid påföljande riksdag; men om förslaget kommer frän K. M, och Coust.Utsk. afstyrker detsamma; så kunna R.
St. afslå det vid första Riksdag.
Är åter motionen väckt af enskild riksdagsman, så blir den aldrig föremål för RiksSltns öfverläggning, derest Coust.Utsk. afs'år motionen.
När Gonst.- Utsk. icke vill begripa denna enkla slutföljd af dess egen makt att undertrycka ett grundlagsförslag, så måste jag förklara, att jag icke anser Const.Utsk. mäktigt att föreslå något dugligt i grundlagsväg; ty den som icke förstår första grunderna deraf, den måste icke vara tjenlig att föreslå reif. iction till nya lagar.
Jag måste på det högsta ogilla Utsk:s förfarande, emedan det är af den mest vådliga beskaffenhet för framtiden; ty har man börjat med att advocera sig från rättigheten att låta Utskrs förslag hvila, så kan man snart derefter vilja bevisa, att det är grundlagsenlig! att vid första riksdagen antaga ett grundlagsändrings-förslag.
Sådant har blifvit försökt tillförene till icke särdeles tillfredsställelse.
För mili del vill jag icke deltaga uti ett försök i motsatt riktning.
Skall ett förslag till grundlagsförändring undertryckas vid den riksdag, då förslaget blifvit väckt, så måste sådant ske inom Const.Utsk., men icke inom RiksStm; och jag beklagar, att inom Ståndet propos. blifvit framställd på den besynnerliga gemensamma tanke, att ett af Const.- Utsk. tillstyrkt grundlagsförslag vore öfverflödigt, äfvensom att Const.Utsk. upptagit ett sådant förklarande från Ståndens sida och med anledn. deraf ifrågaställt alt Utskts förslag kunde förfalla.
I afseende på voterts-propostn Litt V. får jag erinra, att efter det beslut R. o. Ad. fattat vid Litt.
A , kommer densamma att förfalla.
Jag protesterar mot hvarje propos. till bifall af dessa förslag såsom grundlagsslridiga, emedan jag anser att de väckta grundlagsförslagen böra hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, oan - Den 19 September f. m. sedt den inom RiksStm uttryckta gemensamma tanken att de böra förfalla.
Den siste värde talaren har vidhållit sin gamla princip att neka RiksSt:n rättighet att genast afslå ett af Const.Utsk. afgifvet förslag till ändring i grundlag.
Jag anhåller, att på en gång få upptaga de skäl talaren nu anfört, så väl som dem han vanligtvis i dylika frågor plägat anföra.
Talaren sade, att det i grundlagen är R.
St. förbjudet att besluta öfver grundlagsfrågor vid den riksdag förslaget blifvit väckt.
Jag skall derföre utbedja mig att få uppläsa några ställen af grundlagarna, för att bevisa att med beslut öfver grundlagsfrågor förstås allestädes just den åtgärden, hvarigenom R.
St. antingen för deras del till lag antaga grundlagsförslag eller ock förkasta detsamma, nemi. vid den sednare riksdagen.
Uti 56 §:n 2 mom.
Reg.F:n heter det t. ex.: ”Tillstyrker Const.Utsk. hvad en riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit, eller utlåter sig Utsk. med till- eller afstyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord propos., varde Utsk:s yttrande vid samma riksdag öfverlemnadt till R.
St., hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga men icke vid densamma besluta.”
Med besluta menas här att antaga till lag.
I fortsättningen af §:n heter det: ”Göras i R.
St:s plena icke några anmärkn:r emot Const.Utsk:s yttrande, hvile detsamma såsom ett R.
St:s utlåt., hvaröfver först vid nästa riksdag, och då endast med ja eller nej skall kunna beslutas."
Här står ordet "besluta" i samma mening och på samma sätt uti 81 §:n Reg.Ftn uti följande föreskrift:" R.
St. må icke å den riksdag då Utsk. någon sådan ändring föreslår, utan först å den nästföljande, derom besluta."
Vidare heter det: "Tillstyrker Utsk. hvad Konungen föreslagit, hvile frågan till nästa riksdag, då R.
Konungens propos., då må R.
St. genast kunna antingen denna propos. afslå eller ock afgöra att de vilja öfver densamma å nästföljande riksdag besluta."
Här står således i samma period lahult både om att afslå och besluta.
Sjelfva detta afslag skulle väl enl.
Cederströms mening också vara ett beslut; men del synes tydligt, att det ordet icke är nyttjadt, då fråga är om att afslå ett grundlagsförslag, utan nyttjas endast för att uttrycka det definitiva afgörandet.
Enahanda är förhållandet uti 29 §:n Riksd.
Ordin, som stadgar:
"Const.- Utsk., som utgöres af 24 ledamöter, tillkommer att, i den ordning Reg.F:n föreskrifver, granska Rikets grundlagar samt upptaga frågor och till plena afgifva förslag om ändringar, förbättringar och förklaringar deraf, hvaröfver Ståndens ledamöter vare obetaget att in pleno yttra sina tankar, nien R.
St. ej förr än å den nästföljande riksdagen må besluta.”
Med besluta menas äfven här att antaga til!
Den 19 September f. na. 493 Itig.
Det andra skälet hvarföre man velat bestrida R.
St. rättighet att kunna förkasta ett förslag af Const.Utsk. vid samina riksdag då det blifvit väckt, plägar vara det, att 56 §:n 2 inom.
Reg.Fin stadgar, att utlåtandet skall hvila till R.
Sirs afgörande vid påföljande riksdag, och att förslaget följaktligen, sedan det en gång är väckt, icke kan tillintetgöras vid första riksdagen.
Till besvarande häraf får jag erinra, att utlåt, skall hvila, såvida resultatet af behandlingen blir något utlåtande.
Enligt 6o;de §:n Reg.Frn hörer till bevillningen jemväl 1 a n d 11 u
II s - a f g i f t e r n e.
St. upphäft landltullen, så kunna några I and (tullsafgifter icke uppkomma, oaktadt landttullen står i grundlagen upptagen bland bevillningen.
Och på samma sätt förhåller det sig med det uti 56 §:n Reg.Frn omnämnda utlåtande, hvilket kommer att hvila lill den påföljande riksdagen, såvida ej detsamma vid första riksdagen af R.
St. t i 11 intetgöres.
— Slutligen vill jag nämna, att det nu icke är första gången, sorn Const.Utsk., på sätt som skett, tillämpat våra grundlagar och läst dem riktigt; utan vid sjelfva den riksdagen, då 2 morn. uti 56 §:n Reg.Frn antogs, tillämpades grundlagen på samma sätt.
Vid 1815 års riksdag, kort efter det nämnde mom. uti 56 §:n Reg.Frn var antaget, afslog nemi. R. o. Ad. dea 14 Juli en af Const.Utsk. tillstyrkt ändring uti 4 §:n Reg.Frn, och Const.Utsk. tvekade då icke att den 20 Juli föreslå sakens afgörande i förstärkt Const.- Utsk., i den händelse R. o. Ad. icke ville frånträda sin anmärkning.
Utsk. handlade då på samma sätt som nu, och jag förmodar derföre att R. o. Ad. icke finner någon tvekan vid att bifalla Const.Utskrs förfarande i denna del.
Jag anser Hr Ce derschjöld hafva så riktigt utfört bevisningen för den sats, lian yrkat, att jag har nästan intet att tillägga.
Jag vill blott hemställa, huruvida det vore lämpligt att enskild motionärs framställningar till Const.Utsk. skulle hafva mera vigt än Konungens proposir, i fråga om grundlags-ändringar.
Sådana K. proposir, öfver hvilka Const.Utsk. har yttrat sig, kunna afslås; skulle icke då andra framställningar om förändring i grundlagarna, hvilka väckas antingen inom Const.Utsk. af någon bland dess egne ledamöter eller af annan riksdagsman, som dermed vändt sig till Const.Utsk., äfvenväl kunna afslås vid den första riksdag, då de framkomma?
Den farhåga Frih.
Cederström yttrat, mäste jag visserligen respectera, emedan jag sett honom, på den riksdag som antyddes, med ganska ringa understöd strida för grundlagens helgd.
Men jag tror likväl, att just det sätt att behandla grundlagsfrågor, som nu yrkas, är det säkraste hindret emot all öfverraskning i beslutet; ty är det gifvet, alt 2ine riksdagars sammanstämmande beslut erfordras innan en grundlagsförändring kan antagas, så måste det medföra större 4o4 Den ig September f. ra. säkerhet att ett förslag icke antages för ögonblickets meningar, utan på grund af fortfarande tänkesätt.
.Skulle deremot en grundlagsförändring, hvilken t. ex. vid denna riksdag allmänneligen ogillades, likväl böra hvila till nästa riksdag, derföre att Const.Utsk. vill så hafva det, så kunde det hända, att då antogs lill grundlag hvad de fleste
Stånden vid denna riksdag hade ogillat.
En sådan sammanstämmande mening, som grundlagen åsyftar, skulle då icke hafva ägt runi.
Jag torde icke behöfva säga, sedan Hr Cederschjöld detsamma redan yttrat, att ordet besluta, sorn Frih.
Cederström åberopat, icke kan, då man jemför det med alla särskildta ställen, der det förekommer och med sammanställningen af andra ord, betyda något annat än antaga eller afgöra.
Jag tillstyrker således att R. o. Ad. måtte, nied vidblifvande af sitt beslut i sjelfva hufvudsaken, godkänna det förslag till voter:s-propos., som Const.Utsk. uppgifvit.
Den siste talaren har ansett Hr Cederschjöld hafva fullständigt bevisat sin åsigt i det yttrande han nyss afgaf.
Den siste talaren tiar jemväl frågat om enskild riksdagsman skulle äga bättre rätt än Konungen i fråga om förslag till grundlagsförändring, om Ständerne icke skulle kunna afflå en riksdagsmans motion, till förändring i grundlagen på samma riksdag sorn den väckes, då de hafva denna rättighet i afseende på en K. propos. i sådan syftning.
Den värde ledamoten har dervid förbisett, att Ständerne icke äga rättighet att afslå en så beskaffad K. propos. , med mindre Const.Utsk. afstyrkt densamma; har deremot Const.Utsk. tillstyrkt densamma, så skall den hvila, om ock alla 4 Stånden dertill svarade nej, ty i hela grundlagen finnes ej en bokstaf, som bestrider att en Konungens propos. till grundlagsförändring, äfven ogillad af alla 4 Stånden, skall hvila till påföljande riksdag, så framt Const.Utsk. tillstyrker densammas antagande, utan tvertom innehåller Si §:n Reg.Ftn bestämdt, att en Konungens propos. till ändring i grundlagen, som Utsk. tillstyrkt, skall hvila till nästa riksdag, men afstyrker Utsk. hvad Konungen föreslagit, då kunna R.
St. den genast afslå eller besluta att den skall hvila.
Ett annat förhållande äger rum med enskild riksdagsmans motion om grundlagsförändringar, deni kan Coust.- Utsk. sjelf undertrycka, utan att behöfva meddela det till Ständerna.
Hvar finnes i grundlagen något ord om den tanka, Hr Cederschjöld framkastat 0111 2:ne riksdagars sammanstämmande beslut?
Jag känner icke något dylikt.
I afseende på förslag till grundlagsförändring, väckt inom Const.Utsk., så uppkommer ingen våda af att de hvila; men deremot kan den blifva ganska stor af deras undertryckande genast.
Grundlagsstiftaren har, med förutseende deraf Den 19 September f. m. 495 ntt lättsinniga förslag lill ändringar i grundlagen kunna uppkomma, derför icke ensamt bestämt uppskof med deras afgörande till en kommande riksdag, utan ock att alla fyra RiksShn och Konungen skola vara enige om förändringen.
Från sådana synpunkter utgången, är lagstiftningen klar; från sådana som Hr Cederschjöld den framställt, blir den advocatorisk och kan tillämpas godtyckligen, så väl af Ständerna sorn af ConstUtsk., hvilket kan slutligen föranleda dertill, alt man ej förstår den lag, hvarefter man skall lefva.
Man har frågat hvaruti sjelfva heslutet skall bestå: svaret dertill igenfinnes i grundlagen, som säger, att det skall bestå i ja eller nej.
Detta ja eller nej måtte betyda bifall eller afslag, och icke något annat.
Detta ja eller nej får ej afgifvas förr än vid en kommande riksdag, så framt det ej är en K. propos., som Utsk. afstyrker; men om deremot Utsk. tillstyrker denna propos och hela Representationen äfven mangrannt skulle anse densamma riksförderfiig, äger Representationen dock ingen förmåga att få den afslagen vid samma riksdag som den framställts.
Jag ämnar icke vidare yttra mig i frågan; den som icke vill förstå våra lagar, han kan låta bli det.
Jag delar icke den åsigt, som den siste talaren hos oss så ofta och så ihärdigt i denna fråga framlagt; men då saken är af vigt, så anser jag mig äfven böra uttala det enda skäl jag har att anföra mot honom till styrka för Utsk:s åsigt; troende det skälet vara tillräckligt.
Det första stället i grundlagen, der fråga af denna beskaffenhet behandlas, är 56 §:n Reg.F:n.
Der förefalla i §:ns 2 mom trenne förhållanden i afseende å grundlagsfrågor.
Antingen är Konungen den som har föreslagit en grundlagsförändring, eller är det en enskild riksdagsman, som föreslagit den, genom dess inlemnande till Const.Utsk. eller ock är det Const.Utsk. sjelf, som på grund af sin motionsrätt i sådana frågor, framställt förslag derom.
När nu Const.Utsk. har rättighet att genast undertrycka ett förslag, som är framlagt af enskild riksdagsman, så måste ju deraf vara en gifven och klar följd, att om Utsk. icke så gör, utan upptager den enskilde riksdagsmannens förslag, så har Utsk. försatt sig i samma förhållande, som om det sjelf föreslagit saken.
Det är icke blott ett väckande af frågan, som äger rum, då enskild riksdagsman adresserar sig till delta Utsk. med förslag till en grundlagsförändring, ty om Utsk. icke undertrycker den väckta motionen, så afgifver Utsk. ett betänk, derom till Ständerna, och då står detta betänk, alldeles i samma förhållande, som om Const.Utsk. sjelfmant skulle hafva ett sådant betänk, framlagt.
Enär det nu är gifvet och i förutnämnda 56 §:s 2 mom. tydligen uttaladt, att för ett förslag till grundlagsändring, som enskild riksdagsman väckt och hvaröfver Const.Utsk. sig ytt - Den ig September f. m. rat, behandlingen deraf bör vara sådan, som nuvar.
Const.- Utsk. i förevar, fråga föreslagit, nemi. att hvila till nästa riksdags afgörande; så måste deraf vara en följd, att det är ett betänk., som Utsk. godkänt, efter det icke har undertryckt saken, som på det sättet kan behandlas.
Om Utsk. kominer fram med ett eget betänk., icke föranledt af enskild riksdagsmans framställning, hvaruti ligger då den lagliga grunden, att Utsk. skulle till sitt eget verk hafva ett så stort förtroende framför den enskilde mannens förslag, som icke kan framkomma, utan att Utsk. gifvit sitt tillstyrkande deråt, att Utsk. skulle kunna tvinga alla 4 Stånden att låta på deras bord hvila ett grundlagsförändrings-förslag, som vore det mest absurda man kan tänka sig?
Jag vill ej namna ett exempel, för alt visa huru orimligt det vore.
Hela Europa skulle kunna få kännedom om, att den Svenska Representationen låtit till ett möjligt antagande efter 5 år hvila ett grundlagsändrings-förslag af den mest scandalösa beskaffenhet, så att man skulle få skämmas i 5 år.
Huru vill man påstå, att t, ex. den grofsta dumhet, framställd eller understödd af Const.Ulsk., mäste hvila på Ständernes bord till nästa riksdag, och att alla 4 Stånden icke ägde förmåga att undertrycka en sådan dumhet vid första riksdagen som den framställes?
Kan det rimligen vara lagstiftarens mening att lägga i ett enda Utskts hand en större portion af makt än hos alla 4 RiksSttn tillsammantagna, af hvilka detta så mäktiga Utsk. dock endast utgör en delegation?
Så har jag ej kunnat fatta grundlagen, och beklagar, om någon finnes, som på allvar vill tillägga ett Utsk. en sådan despotisk makt.
Yi hafva nog ändå skäl att klaga öfver hårdheten hos Ulsk:n, så att det nu är desto mindre skäl att tillägga Const.Utsk. en absolut envåldsmakt öfver Rikets 4 Ständ, sora detta Utsk. är sjelft af motsatt tanke till ägandet af en sådan makt, hvarföre jag också håller Utsk. räkning; tillstyrkande bifall lill hvad föreslaget blifvit.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade, på sätt Const.Utsk. föreslagit och i öfverensstämmelse med borgare- och BondeSttns beslut, låta Utsk:s förslag hvila till afgörande vid nästa riksdag.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade vidblifva sitt förut fattade beslut.
Uppå derefter framställd propos. godkände R. o.
Ad. de under litttris B. och C. föreslagna voter:s-propos;r.
Likaledes, och för den händelse att något af de öfriga Stånden icke skulle medgifva, att de båda förslagen finge åt - Den ig September f. m. 497 åtskiljas, godkände R. o. Ad. äfven de föreslagna voter:sproposrna litt:is A. och D. Anvo föredrogs Const.Utsk.'s den 5 och 9 dennes på bordet lagda meni.
N:o 35, i anledn. af två Stånds återremisser på meni. jM:o 20.
Upplästes ett nu ankommet prot.utdr. från PresteSt. af denne dag, af innehåll att Ståndet återremitterat meni.
N:o 35, med deu af Ståndet såsom dess gemensamma förklarade tanke, att Ståndet, med frånträdande af den redaction, som det föreslagit till ändring af sednare perioden i 34 §:n F:n, deremot biträdt den af R. o.
Ad. i detta hänseende uppgifna.
Då Hr Frih. o. Landtm, började framställa propus, å Utsk:s inbjudning att R. o. Ad., med frångående afsina anmärkntr, måtte foga sig efter de MedStånd, som låtit förslaget hvila till nästa riksdag, anmälte sig Hr von Hartmansdorff, Äng., och vttrade:
Jag torde få erinra detta H.
Stånd, att den förändrade redactionen, uppgjord af Hr von Troil, antogs på den grund, att derigenom skulle lemnäs
Konungen ett vidsträcktare tillfälle, än 1111 gällande grundlag medgifver, att välja sina rådgifvare.
Jag hoppas således att R. o. Ad. desto hellre måtte vidblifva sitt en gång fattade beslut, som PresteSt., enligt det nu upplästa prot.utdr., funnit riktigt att sig med R. o. Ad. förena; i följd hvaraf nu i förstärkt Const.Utsk. kominer all röstas endast mellan R. o. Adis samt PresteStts beslut å den ena sidan samt Borgare- och BondeStms beslut å den andra.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den gjorda inbjudningen af Gonst.Utskottet.
Då nu (råga blef om godkännande af de föreslagna voter:s-pr o positionerna, yttrade Hr Lefren, Joli.
Pehr: Sedan PresteSt., enl. hit inkommet och 1111 uppläst prot.utdr., med frångående af sin först yttrade lanke, förenat sig med R. o. Ad., så synes mig att R. o. Ad. lärer vara satt i nödvändighet att återremittera betänk., emedan helt andra propostr än här föreslås, måste uppsättas, enär dessa röra PresteSt., under förutsättning att antingen R. o. Ad. eller PresteSt. skulle ingå på de andra Ståndens beslut.
Sista meningen i Const.- Ulsk:s betänk, utvisar att någon ålerremiss icke behöfves.
"skulle ettdera af de båda återremitterande Stånden antaga Utsk:s inbjudning om de gjorda anmärknin13 H, 63 Den ig September f. m. galnas frångående, men det andra deremot vidblifva sin mening, så kominer denna alt blifva conlra-propos. i den lörsta voteringen, och nv votering att således göras obehöflig.
Jag frångår min anmärkn.; jag förbisåg hvad Hr von Hartmansdorff nu upplyst.
Jag undrar, om ej de 2 sisle lalarne misstagit sig.
Hur står nemi. i sista punkten: ”skulle ettdera af de båda återremitterande Stånden antaga Utsk:s inbjudning om de gjorda anmiirkningarnes frångående, men det andra deremot vidblifva sin mening, så kommer denna att blifva contra-proposition.
De gjorda anmiirkningarnes frångående, innebär det också ett ingående på de 2 andra Ståndens beslut?
Jag är ej ratt säker härpå.
I händelse ett af de återremitterande
Stånden skulle frångå sin mening och antaga TJtsk:s, så vore 3 Stånd ense om den ja-propos., som Con-I.- Utsk. uppgifvit, och då funnes blott ett Stånd för nej-propos:n, eller den sorn Utsk. omförmäler i sisla punkten.
Nu är skilnaden blott den, alt 2 Stånd vidblifvit ja-propos:n och 2 Stånd omfattat contrn-proposM.
Slutföljden kan således icke blifva någon annan, än jag nyss uppgifvit.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då PiesteSt. förenat sig med R. o. Ad., R. o. Ad. torde finna, att propus, icke kunde framställas till bifall å de voter:s-propos:r, som Const.Ulsk. föreslagit; men då Utsk. tillika föreslagit, att, i händelse ett af de återremitterande Stånden frånginge sin mening, voter:s-propos:n skulle komma att blifva sådan, att ja-propos:n blefve den af Utsk. föreslagna förändring och nrj-propos:n den mening, som det af de återremitterande Stånden hyllat, hvilket icke fränträdt sin mening, hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla detta förslag.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde vidare, örn R. o. Ad. ansåg återremiss nödig för uppgörande af denna votertsproposilion.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 5 och 9 dennes på bordet lagda mein.
N:o 36, ang:de R. o. Ad:s återremiss på mein.
Förhållandet med detta mål är detsamma som med det förra. R. o. Ad. fattade sitt beslut genom votering: jag anhåller alt R. o. Ad. måtte detsamma vidblifva och »antaga Utsk:s förslag till voterts-proposition.
Uppå derefter framställda propos:r fann R. o. Ad. icke Den 19 September f. m. ijgg för godt att antaga den af Utsk. gjorda inbjudning-, men godkände den föreslagna voter:s-propositionen.
Likaledes godkände R. o. Ad. den voteids-propos. , sorn af Coust.Utsk. blifvit (öreslagen uti dess den 5 och g dennes på bordet lagda meni.
JNT:o 37, i anledn. af erhållen ålerremiss på mein.
N:o 2a.
Föredrogs ånyo och bifölls Råneo- oell LagUtsklns den 5 och g dennes på bordet lagda betänk.
N:o 2, i anledn. af väckta frågor örn upphäfvatnle af förordningen den 27 April 1742 och förklaringen den 4 Juli >74^» ang:de förbud emot guld- och silfvermynts utförande utur Riket, samt nedsmältande och förvandlande deraf.
Till pröfning företogs Banco- och LagUtsktns den 5 och g dennes på bordet lagda utlåt.
JN:o 3, i anledn. af väckt motion 0111 uppliäfvande af K. förordningen den 2
Maj 1747» angtde strå dets skärpande för deni, sorn föröfva svek och bedrägeri med bankens sedlar.
Utan att nu ånyo vilja orda otn de åsigter, sorn föranledt mig all väcka den motion, i anledn. hvaraf LagUtsk. afgifvit nu föredragna betänk.
, anhåller jag blott att få åberopa den reservation jag i anleda, deraf afgifvit, och som finnes betänk, vidfogad, under anhållan att detsamma, på de skäl der äro anförda, varder ålerremitleradt.
Jag skulle ej anse att något vunnes genom en ålerremiss af detta betänkande.
Utskts plural i tets tanke är bär nedlagd och blir troligtvis icke ändrad endast på de skäl, sorn i reservationerna äro åberopade, emedan dessa skäl varit använda inom Utsk. emot dess beslut.
Det innebär således en oformlighet att återremittera ett betänk, endast på grund af reservationer, emedan dessa förut äro kända af Utskottet.
Det hufvudsakliga skäl, hvarföre jag tillstyrkt afslag å motionen, är, att ett bifall å densamma skulle haft till påföljd, att ansvaret (ör bancosedlars efterapning och förfalskning, som nu finnes tryckt på hvarje sedel, skulle upphöra eller mildras; och denna mildring skulle varseblifvas på hvarenda 8-sk., som löper omkring i landet.
En helt annan sak är att första gängen stadga ett såJaut straff, sorn det ifrågavar., och helt annat, att, sedan det i många år varit tillämpad!, upphäfva detsamma.
Allmänheten får ett annat begrepp 0111 sjelfva saken, och förfalskningarnes mängd torde tilltaga, 0111 straffet mildras.
Af sådana åsigter tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänkande.
— Vore frågan att för första gången stadga ett straff för dylika förbrytelser, som här äro i fråga, så vore
Soo Den 19 September f. m. jag visserligen af samma tanke, som motionären; men då det nuvar. straffet varit så länge tillämpad!, då det är af en livar bekant att den, som eftergör en bancosedel, bäti varder hängd; så är det älventyrligt att på bvarenda sådan sedel förkunna allmänheten att detta straff är borttaget.
Cederströms anhållan om återremiss, icke allenast på de grunder han och öfrige reservanter anfört, utan äfven derföre, att den lag, som utsätter att en sedelförfalskare skall varda hängd, icke mera tillämpas.