Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den framställning, Ilr v. Troil nyligen gjorde rÖr:de privatbanker, gillar jag så mycket mera, som jag i förmiddags yttrade samma åsigt, och just deruti ligger den bästa och rätta indragningen.
Man bör ej slöra den, ty den gör sig sjelf.
När en privatbank skall hafva silfver, kan det ju ej ske annorlunda, än att den insätter sina sedlar och derigenom etablerar sig som en riktig bank.
Så komma Bankens sedlar tillbaka till Banken till lika stor summa, som silfver uttages; men jag medgifver, att under sådana förhållanden kan proportionen emellan silfver och sedlar rubbas, och att Banken då kan behöfva förstärkas.
Huru man då vid ett sådant förhållande skall tillvägagå, derom skall jag yttra mig, då vi komma till lånerörelsen.
Från det ögonblick, då realisationen är gjord, förfaller den ängsliga omsorg, man hittills haft om rörelsecapitalets bibehållande vid ett visst belopp; ty i samma ögonblick, man kan få sedlar för silfver, kunna de handlande, om det är ondt efter penningar och mynt, eller sedelförökning tarfvas, införa silfver i stället för andra varor och sälja det till Banken mot sedelmynt eller sedlar, i stället för att handla med andra köpmän.
Detta har redan skett, då handelsförhållandet var gynnande.
Är åter rörelsecapitalet för stort, så ingå sedlarna i Banken mot silfver, hvilket kan mot andra varor utbytas.
Fullmägtige måste efter dessa förhållanden bedöma, när sedlar skola indragas eller icke. g:de punkten!
Utsk. vill här gifva Bancöstyrelsen ett svårt åliggande, nemi. att vid sedelstockens förminskning afse både Bankens egen fördel och industriens ostörda förkofran.
Huru styrelsen skall med fördel för Banken kunna t. ex. försälja sina statsobligationer, och isynnerhet upptaga lån eller minska sina utlåningar, är svårt att begripa, och alldeles omöjligt, huru en sådan indragning skulle kunna ske utan störning af industriens förkofran.
Man kan väl säga, att det är en fördel för Banken att, äfven med uppoffringar, skydda sig för faran alt nödgas inställa vexlingen.
Men då t. ex. 4)00o,ooo r:dr silfver ännu äro qvar i cassan, måtte väl ingen fara vara för hand.
Hr Den 5 Maj e. m. 201 ITr jRri n t zensk jö I d, Garl:
Utun att inlåta mig i något yttrande om saken, vill jag blott fästa uppmärksamheten på en motsägelse, som i betänk, förekommer. 8:de punkten innehåller, att lånerörelsens förminskning arden utväg, som i sista rummet bör begagnas.
Sedan säger Utsk. att, ”under iakttagande häraf, Utsk. anser, att bestämmandet af hvilket eller hvilka bland de för proportionens vidtnngtliålJande tillåtna medel må för tillfället begagnas” etc.
Jag skulle tro, att när man först bestämt ett vilkor, hvarunder försigtighetsmåtten skola begagpas, står detta ej väl tillsammans med den logik, som en talare omlalt skola finnas i detta betänk.
Jag hemställer alisa, att 8:de punkten måtte utgå, men den g:de qvarstå.
Hr Lefre'n: Jag medger, att tillägg af ett ord kart behöfvas; dock icke derföre, att meningen är ologisk.
Ordet öfriga borde tilläggas.
Genom detta ord blir meningen belt och hållet förändrad; sådan dell nu är, innebär den en motsägelse* Hr von Hartmansdorff.'
Jag Vill blott erinra, huru en af de utvägar, hvilka jag anser BanCostyrelsen böra begagna företrädesvis forian, är indragning af de cassacreditiv, som längre fram i betänk, föreslås.
Jag har velat nämna detta, eftersom man nu kommit att vidröra frågan om lånen* i o: d e punkten; II.
Jag vill blott underställa R. o. Ad. en liten redaCtionsförändring, som visar, huru mycket lättare det är att klandra ord, än att tala om sak. 1 io:de punkten står: ”Så snart förhållandet blifvit än ytterligare försämradt.”
Jag skulle hemställa, om ej dessa tre sistnämnda ord borde utbytas mot orden: derunder nedsatt.
Jag anhåller att fä säga några ord vid io:de punkten.
Den inskränkning, Utsk. föreslagit, är en nödvändighet och lärer ej kunna undvikas, så länge ett minimum af silfverfond finnes bestämdt.
Man kunde likväl fordra af en bank, att, långt ifrån att inskränka sin utlåning under en kris för näringarna, den borde, utgående från den högre synpunkten af landets förkofran, kunna utsträcka den; mert det är häruti, som det egentliga företrädet af privatbanker ligger framför en statsbank.
Jag instämmer så mycket hellre med Hr Skogman, som, vid de tillfällen häri omtalat, lån måste lemnäs på exportabla effecter i och för alstrandet af nya och flera sådana samt för att dymedelst underhålla idoghet för framtida välstånd.
Det är mer än angeläget att icke 6 H. a6 2 O t Den 5 Maj e. ra. hämma rörelsen vid Sådana tillfällen; tv der enskilda capitaler för tillfället äro otillgängliga, såsom nedlagda i effecter, hvilka i följd af conjuncturen äro osäljbara, måste Staten genom egen credit skapa de capitaler, som erfordras.
I afseende på deni denna punkt omtalade proportionen af 2 till 5 anhåller jag blott att få åbe-1 ropa mitt rörrde andra punkten afgifua yttrande.
Jag af-* styrker således i allo åtgärden.
Instämmande i den slutsats, Hr Skogman drog af sina premisser, kan jag dock ej instämma i premisserna.
Det är sanni, att en privatbank kan mera ändamålsenligt gagna den allmänna rörelsen, nemi. en stark bank, som styres efter ägarnes egen vilja, emedan den kan vidtaga sådana åtgärder, som Hr Skogman omtalat.
Deremot är det gifvet, att ett allmänt verk ej kan agera med lika säkerhet och drift som enskilda; hvadan jag tror, att försigtighet bor äga rum, hvilken likväl ej får gå till försagdhet.
Jag tror det vara så mycket mer lämpligt att till en början iakttaga försigtighet i dessa frågor, som vi äro på öfvergången från bankrutt till en bättre sakernas ordning.
Det är ej nog att hafva denna i ordonnancen; man måste hafva den äfven i verkligheten, och jag hoppas, att framtiden skall visa, att vi utan fara kunna blifva dristigare, an man nu vågar vara.
Man kunde annars tillvitas att vara qvar vid samma principer, som åstadkommit bankrutten.
Då man här discuterar för att göra sig klara begrepp om en banks skyldigheter, tror jag ej, att man bö'r omtala såsom något ovilkorligt, att den skall belåna alla exportabla efifecter.
Dessa kunna under ett krigstillstånd uppgå lill ganska högt beloppi och sätta banken i en ofördelaktig ställning.
Således kan jag ej låta ett sådant yttrande oanmärkt passera.
Här förekommer åter förhållandet emellan 2 och 5.
Jag talade emot den saken, då fråga var om 2:dra punkten, emedan det var en grundpunkt; men här anser jag det uppstäldt såsom en tyst öfverenskommelse för Bancostyrelsen att, då proportionen är som 2 till 5, ej få öfverskrida den med någon rabatt.
Må regeln här gerna qvarstå; man har då bestämdt, när creditivet skall anlitas, eller nar man skall, såsom jag föreslagit, genom lån skaffa sig silfver från utländsk ort, då Banken får det, utan att derigenom höja coursen.
Jag har således ingenting vidare att anmärka mot io:de punkten.
Då i förmiddags discussion var om proportionen som 2 till 5, deltog jag ej deruti derföre, att jag hörde åtskilliga meningar yttras af män, hvilka jag ansåg kunna bättre än jag bedöma saken, och jag var öfvertygad, att dessa yttranden skulle verka på Utsk:s betänk.
Med den öfvertygelse, jag äger, att betänk, är uppstäldt i Den 5 Maj e. m. 2o3 logisk ordning efter de deruti antagna principer, anser jag denna io:de punkt vara en logisk följd af den 2:dra punkten.
Jag döljer ej för mig, att Utsk. sannolikt ansett sig böra gå till väga med denna försigtighet för att lugna farhågorna.
Jag, som icke hör till deras antal, sora hysa dessa farhågor, bekänner, att då jag önskar, att den i 2!dra punkten bestämda proportion måtte försvinna, önskar jag, att samma förhållande må äga rum i io:de punkten.
Jag hyser den öfvertygelse, att en Bancostyrelse bör hafva latitud i sina handlingar, och i samma stund, vi småaktigt fästa dem vid dessa föreskrifter, fyller den ej mera sitt ändamål.
Man kan säga, att jag sjelf föreslagit just detsamma i den proportion, jag nyss framställt.
Men skall den åsigten göra sig gällande att utgå från dessa detaillerade föreskrifter för Ban costyrelsen, kan jag ej annat än tro, alt den bank är beklagansvärd, hvars styrelse fått sig ålagd skyldigheten att så noggrannt följa detail-föreskriftei", den kan då ej vid tillfälle af en kris fylla, hvad man af den har att vänta.
Jag befarar, att della kan blifva fallet, och jag kan ej underlåta att gifva vigt åt det skäl, hvarför jag så förfarit.
Jag tror ej, att det är någon fara för Bankens ställning; men väl kan det måhända blifva fara för Riket.
Detta omdöme är ännu måhända för tidigt, och jag reserverar det till punkter längre fram, då jag närmare skall utveckla min mening dermed.
Det är ganska sannt, att io:de punkten står och faller med den2:dre, ty den är en logisk conseqvens deraf.
Då här just är satt i fråga ett fall, der skadligheten af Utsk:s förslag om en stor minimifond lomme att visa sig, vill jag åter upptaga den del af frågan, jag i förmiddags uppskjöt alt behandla, dels för att icke matta R. o. Ad., dels för att icke matta mig sjelf.
Det omtalade förhållandet skulle vara farligt både för Banken och näringarna.
Banken skulle blifva lii liad till sömn, och inträffade då en ofördelaktig handelsconjunctur, måste silfret gå ut; men just på samma gång uppstår det tillfälle, att näringarna behöfva hjelp och ej tåla någon indragning till Bankens förstärkande.
Stora uttagningar af silfver kunna ifrågakomma af tvenne orsaker, dels af misstroende till Bankens sedlar eller deras öfver rörelsens behof utelöpande mängd, och då måste ovilkorligt indragning ske; dels ock genom behof att under ogynnande handelsförhållanden använda penningar till betalning utrikes.
Som ej sedlarna gerna dertill kunna användas, mäste silfret begagnas; men som detta ej sker af misstroende till Bankens sedlar, sä utöfvar den minskade proportionen emellan återstående cassa och de omlöpande sedlarna icke den ringaste verkan på förtroendet till dessa och Banken.
Då likväl just dessa conjuncturer äro förorsakade af och således förenade med en viss förlägenhet, stockning i åtminstone vissa näringar, så, långt ifrån 20/j Den 5 Maj e. m. att under sådana förhållanden, utan lidande för det allmänna, Banken kan företaga sådana inskränkande operationer, som föreskrifvas af en obeveklig föreskrift att bibehålla en viss proportion emellan (den genom silfverexporten minskade) cassan och sedelstock, behöfvas just då bäst ökade försträckningar till näringarna och kunna de äfven, om Bankens ställning eljest är god, med minsta risken lemnäs; ty crediten, som då misstror så många, finner få andra punkter att vända sig till.
Besvarar man då fordringarna å ökade lån på exportabla metaller, till förlag o. s. v., med indragningar, för att hålla proportionen vid magt, uppfyller Banken illa sina pligter mot Rikets näringar.
För att visa, huru en annan bank i en annat land förfor i dylikt fall, skall jag fullfölja, der Hr Skogman slutade.
Den stora krisen i England i slutet af iSa5, efter de utsträckta speculationerna i Amerikanska lån och hvarjehanda actiebolag m. m., föranledde undergången af en mängd stora hus, och de flesta privatbanker vacklade.
Då beslöt Engelska Banken att träda emellan.
Den 3 Dec. 1825 utgjorde beloppet af dess stora banks utelöpande sedlar 17,477,294 £ St.
Efter 3 veckors förlopp var den ökad lill 25,709,420 £ eller med 5o proc.
Den 20 Febr. 1826 var den åter minskad till 24,399,080 hvilken nedsättning, j mån bebofvet aftog, sedermera fortgick.
Då betänkte man inga proportioner, utan blott hyad crediten och bankens egen säkerhet kunde medgifva, och genom detta handlingssätt räddades en stor mängd näringsidkare, Hr Lefre'n:
Den man vill söka hjelp hos, måste ej sjelf vara en hjelplös.
Vår Bank är för det närvar, så behandlad, att den är i ett hjeIplöshetstiIlstånd; den har hittills ej fått hjelpa sig sjelf.
Jag tror det vara för tidigt att vilja ga fram med de systemer af en till ytterlighet utvidgad Sedelrörelse, hvaraf man hört en eller annan symptom.
Jag vågar bestämdt påstå, att icke ett enda BancoUtskts financebetänk. kan framtes, som med den liberalitet för lån framställt förhållandena som det förevarande.
Men Utsk. tror sig tillika hafva framställt sådana garantier, att Banken ej pericliterar, Jag hemställer, om man bör afse någon större utvidgning af rörelsen än så, att den får utvidga sig sjelf efter behof och ökad reel fond.
Vill man ej medgifva detta, så gör man Utsk. ej rättvisa, Tror man, som några reservanter yttrat, att förslaget innehåller ett strypsystem, så har man ej fattat betänk, i sin helhet, En af reservanterna ordar om strypsystem och synes ifra emot ett sådant, men klandrar likväl, alt lånerörelsens indragning blott blifvit satt i sista rummet i stället för det första.
Jag vet ej, hvaruti conseqvensen ligger, ty lånerörelsens indragning skulle visst vara en strypande åtgärd.
Jag tror, att Banken skall komma i tillfälle att fortfara med understöd åt näringarna; Den 5 Maj e. m. men den kommer ej derhän, om man hotar den, om man lägger börda pä det späda barnet.
Jag är ej strypsystemels försvarare, jag har ej gifvit anledning till en sådan tro; men på andia sidan skall jag försvara dem, som vilja försäkra Banken och dess credit.
Vill man framdeles tillita den, får man ej gå den för nära; man får ej förstöra dens credit, som ännu behöfver stärkas.
Jag ber B. o. Ad. om ursägt, att jag så rent fram uttalar min mening; jag vet, att R. o. Ad. önskar, det hvar och en måtte yttra sig, som han tänker.
Jag skall aldrig upphöra att yrka landets och näringarnas bästa, så vidt jag förstår; likväl ej på rättvisans och enskilda äganderättens bekostnad.
Jag får förklara, att jag ej anser Banken som ett spädt barn; om jag ansåg den så, hade jag samma farhågor som andra för realisationen.
Jag åter anser den som en mogen man; derföre vill jag ock, att dess målsmän skola handla, såsom det anstår män.
Om det sista yttrandet varit riktadt emot mitt anförande, får jag förklara, att jag sett i Utsk:s tillåtelse lill oinskränkta cassa-creditiver samma fara, som talaren sett uti en oinskränkt lånerörelse.
Kär vi komma till detta ämne, skall jag derom yttra mig.
Man missförstår Bankens syftemål, då man lägger hos styrelsen deraf en återhållande kraft mot näringarna, Detta är min trosbekännelse; jag utsäger den och tror ej, att den skall föranleda någon farhåga.
Jag vädjar till dem, som med utmärkt skicklighet uppställt betänk., om de ej gjort det under förutsättning att, på sätt Hr Lefre'n ansett, Banken vore ett spädt barn.
Jag har ej klandrat, att Utsk, så gått till väga; men jag har förklarat, det jag önskar, att från Representationen måtte uttryckas, att någon fara ej ligger i större latitud, lemnad åt Bancostyrelsen.
Jag hade önskat och hoppats, att personer med mera erfarenhet och mera sjelfständig förmögenhet, än jag, skulle hafva uttalat dessa principer; men då jag ej hört någon annan göra det, måste jag höja min röst för att bestämdt förklara, att med en förståndig och rådig Bancostyrelse kunna följderna blifva goda af de grundsatsers tillämpning, sorn betänk, innehåller, men att motsatsen visar sig för mig, om man inskränker styrelsen inom sådana gränsor, att den ej kan uträtta det goda, sorn man af den har att vänta.
Den utförlighet, hvarmed jag yttrade mig i början af discussioqen om grunderna, har beredt mig den fördelen att nu kunna vara kort för att visa, hurq. påföljden uppkommit af grunden.
Om Utsk. fästat mera af-^ seende på skiljandet från Banken af den lånerörelse, sioni dermed ej är förenlig, hade mycket af de discussioner, sora här uppstått, undvikits, och man hade kommit til{ det re-; sultat, att näringarna ej blifvit uppoffrade för Bankens bestånd.
Då discontrörelsen i morgon till discussion förekom - Den 5 Maj e. m. mer, skall jag vidare utveckla den saken.
Nu vill jag Mott anmärka, att denna underlåtenhet är Utsk:s största misstag.
Jag liar funnit af Frih.
Ehrenborghs yttrande, att han ej är nöjd med Utsk:s betänk,; men han har yttrat sig i så allmänna ordalag, att jag uppskjuter att derom tala, tills hap mera specielt ingått i ämnet.
Hr Rosenblad liar uppehållit sig vid den io:de punkten och deraf sell stora vådor.
Sedan några fördelaktiga år varit och Bancostyrelsen deraf blifvit lill (ad till sömn, kunde en kris uppstå.
Jag tror, att det ligger öfver Utsk:s förmåga att uppgöra ett reglemente, som kunde gifva fullkomlig säkerhet för en styrelse, som lät lulla sig till sömn.
Utsk. har sökt förebygga sådant genom föreslående af ett erediliv.
Om silfver införes, blir det ej nödigt att indraga sedelstocken; och jag upprepar, att Utsk. ej afsett att minska rörelsecapitalet, blott att förekomma dess öfverdrifna ökande.
Ett ut-, sträckt utgifvande af sedelmynt vid en tid, då silfver ut föres, är något, som jag ej kan tillstyrka.
Jag medger, att hvad Engelska banken gjorde var ett vackert företag, likasom hvarje vågstycke är, när det lyckas.
Det var likväl ej så farligt der, som här; det verkställdes i England, der man har större kunskaper i fmancerna än här; af en styrelse, der kanske Europas största financierer funnos; i London, dit silfver kunde skalkas från de närbelägna rikaste börser i Europa.
Annat är förhållandet hos oss.
Dessutom var sedelutsträckningen ej så stor, som Hr Rosenblad uppgifvit.
Jag tviflar ej, att siffrorna äro riktiga, i fall man blott talar om den Engelska banken; men om man betraktar alla de privatbanker, som kort förut ramlat, blir skillnaden ej så stor.
I alla fall var detta en sådan ovanlig åtgärd, som man ej vill göra om i England och ej i andra länder.
I Frankrike har man varit vida försigtigare, och jag vågar ej föreslå en sådan åtgärd här.
Den långt framlidna tiden ålägger mig att ej besvära R. o. Ad. med en vidlyftig undersökning af detta ämne.
I korthet vill jag blott förklara, att jag gillar Utsk:s utlåt, med undantag af 2 och ;o punkterna, ang:de hvilka jag förenar mig med Frih. Ehrenborgh, Hr Stråle och Gr.
Proportionen emellan metallisk fond och sedelstock är den ömtåligaste delen i all bankförvaltning.
Att bestämma denna proportion på måfå, då den beror af en mängd inverkande orsaker, som nu ej kunna förutses, deribland af möjligheten att disponera Bankens fordringar, är äfventyrligt; och jag befarar, att bestämmandet af en sådan proportion än en gång kan blifva den klippa, hvarpå realisationen kan komma att stranda.
Långt bättre är att, såsom Hr Stråle föreslagit, bestämma ett visst belopp, t, ex. 3 millioner, och att, när silf-» verfonden fallit dertill, Fulhnäglige äga vidtaga de åtgärder till Bankens förstärkande, som äro föreslagna.
Den 5 Maj e. m. 307 Föredragningen af det återstående utaf BancoUtsk:s be-r tänk.
IV:o 6 uppskjöts till morgondagen.
Upplästes och lades på bordet nedannämnde betänk:n och utlåtrn från:
Stats Utskottet: N:o 78.
I afseende på några med slatsregleringen gemenskap ägande frågor; BevillningsUtskottet: N:o 5.
Angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningen; Bevillnings- och Oecon.Utskotten: N:o 2. i anledn. af väckta motioner om jagtbevillning till premier för rofdjurs dödande; BancoUtskottet: N:o 9.
I anledn. af såväl från H. R. o.
Ad. erhållen återremiss å Utskts under W:o 4 afgifna memor., ang:de infordradt kategoriskt svar i fråga om silfverutvexlingen, som ock ett af Gr. v. Schwerin afgifvet anförande rörtde anmaning till BancoUtsk. att skyndsamligen inkomma med utlåt., ang:de vexlingstidens utsättande till d. 1 instund. Juli; N:o 10. rör:de Hr Wedbergs från Y.
BorgareSt. remitterade motion, med hemställan, att beredandet af realisationens Verkställighet måtte ske i Stats- och BancoUtsktn gemensamt; Allm.
Besvärs- och Oecon.
N:o 47- I anledn. af väckt motion derom, att åtskilliga i Elfsborgs län kringspridda rusthållsnummer under Westgötha afsutna cavnlleri måtte derifrån afsöndras samt med Elfsborgs och WestgöthaDahls reg:ter förenas; N:o 48* i anledn. af väckta motioner derom, att spridda roteandelar måtte i möjligaste mån sammandragas; N:o 49’ i anledn. af vackt fråga om frälsehemmanens skyldighet att utgöra kronobrefbäring; N:o 5o. i anledn. af väckt fråga om ny organisation af Hushållssälskapen; N:o 5i. i anledn. af väckt motion om afskaflande af extra länsmän i Blekinge; N:o 52. i anledn. af väckta motioner, dels om upphörande af expeditions-kronofogde-tjenster, dels om åtgärder till befordrande af de författningars efterlefnad, som bestämma vilkoren för dylika tjensters tillsättande. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. tre qvart till n på aftonen.
2o8 Den 6 Maj f. m.
Tisdagen den 6 Maj i834.
Plenum kl. half till io f. m. Hr af Robsahm, Carl Reinh., hade inlemnat ett så lydande anförande:
Som jag någon tid af opasslighet varit hindrad att deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar och således icke var tillstädes vid föredragningen af BeviIln.Utsk:s betänk.
N:o 4> ang:de den af mig väckta motion om ett årligt bidrag af 4o,ooo r:dr till nationalscenens underhållande, hvilken summa jag föreslog att tagas aif den accis på till hufvudstaden inkommande brännvin, som jag förmodade, att R.
St. skulle bevilja; så anhåller jag vördsamligen att nu få göra några anmärkningar vid förenämnde betänk.
Då Utsk. begått det, i min tanka, stora misstaget att betrakta den föreslagna accisen såsom en ny beskattning, den der komme att betunga producenterna (då det likväl är klart, att den aldrig kunde blifva annat än ett förskott, som producenterna af sina köpare återfordrade) förundrar det mig visserligen icke, att Utsk, afstvrkt min motion, den Utsk. behandlat i sammanhang med Frih.
Sprengtportens motion om denna brännvinsaccis, såsom medel för utförandet af publika byggnader i hufvudstaden; men då Utsk. ingått i pröfning af ändamålen med Frih.
Sprengtportens framställning, har det billigtvis väckt min förundran, att Utsk. icke nämnt ett ord om det föremål, jag framställt.
Jag skulle likväl tro, att på en tid, då man anser som en politisk skyldighet att söka förskaffa menigheterna ädlare och mera själsfödande tidsfördrif än krogarnas, borde nationaltheaterns värdiga underhållande icke anses såsom ett så underordnadt ämne, att det icke förtjente något afseende af ett Utsk.
Stockholmska scenen är väl dessutom att betrakta såsom en hela Nationen tillhörig institution; men som Stockholms invånare egentligen deraf hafva största njutningen, finner jag just deruti ett förökadt skäl, att Stockholms brännvinsconsumenter med den afgift, jag föreslagit, borde bidraga till denna scens underhållande.
Jag anhåller vördsamt, att dessa mina anmärkningar måtte, jemte den beslutna återremissen, få till Bevilln.Utsk. afgå.
Remitterades till Bevilln.Utsk. i sammanhang med den af R. o.
Ad. d. 24 sisth April beslutade återremiss af samma Utsk:s betänk.
N:o 4- Fortsattes föredragningen punktvis af BancoUtskts d. 24 sisth April på bordet lagda betänk.
Discussion uppstod öfver följande punkter: 11 Den C
Maj f. ra. T i : t e punkten.
ITr Skogman, Carl Dav., uppläste följande:
Då Utsk. ansett beslutet om Bankens upphörande med utgifning af mindre sedlar än 5 gånger myntenheten böra till nästa riksdag uppskjutas, torde denna punkt, såsom innefattande blott ett omdöme, kunna ur betänk, uteslutas.
Efter min öfvertygelse är det utan ändamål och nytta att, i ett land med Sveriges locala förhållanden, bestämma minsta sedelvalören så hög; och pappersmynt, hvilanda på metallisk garanti, är i alla fall ett fullkomligare rörelsemedel än guld eller silfver, likasom dessa äro beqvämare än koppar eller jern.
Uteifvandet af sedlar på mindre valörer är måhända den enda förmån, som Statsbanken bör bibehålla framför privatbanker, på det att ett lätt transportabelt mynt, gemensamt för hela det vidsträckta Riket, må linnas.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust., anförde skriftligen: Utsk. vill, att Banken framdeles icke skall utgifva sedlar af mindre valörer än 5 gånger myntenbeten.
Jag bar förut visat, huru ett sådant stadgande skulle nästan alldeles uttömma Bankens metalliska cassa, och huru Bancostyrelsens ansträngningar att dervid bibehålla proportionen som a till 5 emellan cassan och sedelstocken skulle åstadkomma förvirring, nöd och elände; och hvilka besvärligheter skulle dessutom icke uppkomma för hvar och en genom blotta nödvändigheten att dagligen gå belastad med en tung handcassa?
Jag tillstyrker derföre, att den minsta sedelvalören må blifva i r:dr b:co eller 18 sk. silfver.
Denna anmärkning gäller äfven för i2:te punkten Lit. b. Hr Rothlieb, Axel Fredr., uppläste ett så lydande anförande: