Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste Talaren har gått vida längre tillbaka i saken, än hvarom hält bör vara fråga, ty det är icke nu meningen, att Utkräfva någon1 fordran af eller för Danzig, utan blott att utbekomma den summa, hvarå Konung Carl XII gifvit skriftelig förbindelse till Gyllenstjernska fainillem Om Danzig erhållit pengar af Carl Knutson, eller icke, är en fråga, sorn alldeles icke hörer till ämnet; men då den siste Talaren åberopat sig Konung Garl Xllts bajonetter och själs*storhet, må tillåtas mig säga, att då denne allrådande Konung funnit sig icke böra neka Cyllensijernska famillens fordran, det Höglofl.
Stån-1 det icke eller nu hör neka en återremiss, Herr Riben: jag anhåller att få besvara eli anmärkning.
En värd Ledamot har förmält sig ej inse, hvad prmscriptionstiden för fordringar efter Konung Carf XII hade att skaffa med Nystadtska fredsslutet.- T)en 16 September m. $$ fredslutet.
Jag tror åter fur min del, att de med hvarandra ha ganska mycket att skaffa.
Gyllenstjernska famiilens Fordran grundar sig nemligen på Carl XIBs förskrifning.
Den vnr således öppen till dess en pnBscripiionstid blifvit utsatt, inom hvilken alla fordringsegare skulle sig anmäla.
Denna pnescrlptionsiid blef åter först vid Nystadtska freden, eller ock straxt efter densamma, bestämd, oell dl den dervid fastställdes till ljug®
Sr, förblifver det åtminstone för mina sinnen ofattligt, huru den fordringsegare skulle kunna förlora fatäiierne, som anmält sin fordran, inan 18 år och 10 månader förflutit, och som detta dock åberopas af dem, som anse fordringsanspråken böra förfalla, vöre det önskeligt, att StatsUtskottet ville något närmare upplysa verkeliga förhållandet.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf : I händel se StatsUtskottets Betänkande återremitteras, an* håller jag, att Utskottet ville mindre fästa sig vid undersökningen, huruvida prasscriptionstid och fatalier äro försutne eller icke, än vid frågan om fordran är ursprungligen giltig; ty min känsla säger mig, att jag för min enskifta del icke skulle kunna åberopa en prascriptionstid för betalningen af min skuld, så länge jag vore i stånd att honorera den.
Men om det kan ådagaläggas, att hela låne-afhand!ingen endast genom flärd och svek tillkommit, eller att lånesumman icke bevisligen utgått af Carl Knutssons enskilta förmögenhet, så bör i min tanka hela saken nu förfalla'; ty i förra fallet har intet lån ägt ruin} och i Ridå.
•eli Åå.
VIII Ba»«ä. * (j 6 J)étt 18 Scpttmltr *. m. dét senare var det Statens egna mede! som utJSntes, helst de möjliga besparingar en Konung gör af Statens medel aldrig lära kunna upphöra att vara Statens tillhörighet.
Herr Liljestråle, Gustaf:
Med fästadt afse* ende å hvad Grefve Cronhjelm och Herr Riben anfört, får jag äran nämna, att det tyckes vara mycket sensibelt för Gyllenstjernska slägten, sota genom Grefve Stenbock gjorde Carl XII en försiräckning, att nu förlora allt hopp att få denna försträckning ersatt.
Det kan väl hända, att familjen försummat någon formalitet.
Det synes likvist af den här meddelade berättelsen, somen sådan försummelse alldeles icke egt rum i början, ehuru sådant sedermera blifvit glömdt.
Jag anser således för min del, att en närmare undersökning bör företagas af aktning för den store Stenbock och den Od ödel ige Carl XII, och att slägten må utbekomma sin fordran om den är giltig
Jag är ingalunda nuid dermed, att Grefve af Ugglas sagt, det en sådan undersökning skulle innefatta en tyst concession till sjelfva skulden
Det är ej nog, att man här förklatar Gyllenstjernska famillens fordran ogiltig.
Sådant mäste undersökas; och denna tröst må man ej förneka den ädla slägten.
I en tid punct, då man förtnodeligen med alfvar är betänkt, ali skapa en Stats-credit, och dermed skaffa sig resout.
JDeft 16 September e. rru 65 eer, utan att begagna de creditförstörande utvS* gar, sorn, hiitills så ofta använde, skakat allmänna välståndet i sjelfva dess grundvalar, torde det icke vara utur vägen, då fråga är om fordna Statsskulder, 3tt f afseende å dem tillåta en undersökning.
När man erindrar sig de olyckliga llqvi. dationssätt, som fordom ihom Riket blifvit begagnade, såsom I,iqvidations commissionen- på i68o talet; 1719 års Ständers Beslut om den såkallade Nummergälden, och 1747 års
Kon unga-bref om liqviden af Bytes och Reducktions-fordringar, så torde den önskan vara förlåtlig, au Staten åtminstone en gång börjar blifva rättvis mot sina Borgenärer.
Och, i händelse af en undersökning, Staten skulle befinnas lagligen skyldig Gyllenstjernska Arfvingarne större elier mindre summa, si skulle den utgift Statsverket härigenom fick vidkännas, blifva rikligen ersatt genom det förtroende till dess redlighet, som ensamt i nödens stund kan skapa tillgångar utan behof af Riksförderfvan* de åtgärder.
Jag förenar mig således i anhållan örn återremiss.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, örn Ridderskapet och Adeln ansåg SiatsUV skottets förevarande Betänkande böra. i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisas Ropade* starka Ja, jemte några Nej.
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, aff mm, eftet hvad han Ij8 Den 16 September «. fm fyckt sig finna, Ja öfverröstat
StatsUfsJcotfets den 4 dennes under N-o 452 afgifne, samt den 5 der* på följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om pension för Herr Landshöfdingen H.
Järta.
Herr von Francken, August, anförde skrifteligen:
(Se Bilagan Nm a.) Herr Hammarsköld, Lorenzo:
Vi hafva då sett det besynnerliga fenomenet, att StatsUtskottet, vid besvarandet af en återremiss, alldeles ändrat dess förut i ämnet afgifne Betänkande.
Utskot. tet förmäler ock. att Utskottet gjort det, till följe af sin eftergifvenhet för den allmänna rösten. «—> X sanning måste då StatsUtskottet ega högst besynnerliga hörsel-organer, enär Utskottet hört en sådan allmän röst, hvaraf ingen ibland oss andra förnummit ett enda jota.
Väl erindrar jag mig, att, nar frågan om pension för Landshöfdingen Järta första gången här förevar, det då iftån nås got håll sades och repeterades, att det subjectet, hvarom man då talade, vore ett så stort snille med en så öfver all höfva stor kraft, att det icke kunde passa in i Statsformerna, och ingalunda k - ridö såsom Embetsman tjena Fäderneslandet.
Men Den 16 September *, m. 6 g i alla fall, och för det att mannen vore ett så stort snille, och en så obäklig kraft, skulle man gifva honom penningar.
Jag har visserligen märkt och erfarit, att det hörer till dagens nysste theori, att ett snille skall vara alldeles odugligt och obrukbart på tjenstemanna* banan.
Jag lemnar likväl derhän i om förhållandet lan vara sådant för det härvarande; men icke var det så hos oss dea tiden, då vi hade en Oxensjerna, en Unné, en Rudbeck, en Höpken, som voro
Statens tjenstemän så länge de lefdé.
Ingen af desse gick, till följe af ett ögonblicks nyck, eller harin, bort och undandrog
Fäderneslandets allmänna värf sin förmåga, för att i stället fordra pension.
Hetta var den fordna åsigten, och jag skulle tro, att landet funné sig bäst vid, att än vidare hylla samma åsigt af snillenas natur.
För öfrigt beklagar jag mycket, att jag ej ian finna, hvarigenom ifrågavarande person docu. menterat sitt stora snille.
Jag må vända mig till hvad håll som helst, är jag dock icke i stånd att upptäcka, hvarken i Sveriges Litteraturs, Hushållseller Handels.Häfder eller i. dess Handtverks eller dess Politiska Historia, något Let., hvaruti härs utmärkt sig.
Het är sant, man aneifver honom såsom Författare till en liten brochur, tryckt på 17gottalet, om ett och ett halft ark, och sorn är putslustig nog att läsa, men har mycken likhet med mångfaldiga andra skrifter i enahanda, amne, som vid samma tid utkomma, och is mindre qvick än dessa.
T)en 16 September e. m - Sedan, säger man, alt han hufvudsakligen deltagit i utarbetandet af vår nuvarande Constitution.
Det vore sannerligen ett stort verk, men jag hemställer, örn icke erkännandet af detta påstående innebar en förebråelse §f 1809 års Riksens Ständer.
Då de valde ett ConstitutionsUtskott, så var det deras föresats, att invälja de kunnigaste män, och då de satt dem i Utskottet, trodde de väl icke, att de ditsatt ziffror, som skulle ledas af Secreteraren, och en sådan tro hafva de icke ens i denna stund.
Jag fö'rmodar således, att ConsiitutionsUtskbttets Ledamöter hade fullkomligen så mycken del uti Gonstitutionens utarbetande, som Secreteraren.
Ty en Secreterare har ju blott, att redigera, hvad Ledamöterne uttänka och besluta.
Aro nu dessa bevisen för snillrikheten borta, så vet jag icke något annat mera, än Ledamotskapet i Svenska Academien.
Men skall blotta vadet till en sådan plats gälla såsom document på snille?
Men jag fruktar dock, att valet kommer trettio år för sent, för att i berörde ändamål åberopas.
Ar det således af alla dessa omständigheter icke documenteradt, att Landshöfdingen Järta är ett stort snille, så skulle jag tro det i och med detsamma vara gifvet, att icke någon säker grund finnes, hvarföre man skall åt honom anslå en stor pension, då han har vigeur, och icke saknar utväg, att underhålla sig och de sina.
Jag »nser tvertom det vara ett farligt prse - Den 16 September t. m. ji judicaf, om Riksens Stander beslölo, att gifva en betydelig pension åt en Embetsman, som, sedan han tjenat två i tre år, gick bort och sade, att han gjorde det, emedan han vore för stor man, att tjena Staten.
Jag kommer, i anledning häraf, i liog en historia.
Det varén tjensteman för ett par ?ir sedan, jag minnes ej om det var i Mesopotamien eller Tungusien; alltnog lian sade: jag går bort, och bryr mig ej om att göra min tjenst; ty om jag försummar den* skall jag nog få en beqvämare syssla.
Det gick som han S3de.
Han fick en bättre tjenst, och följden blef, att en mängd andre Tjenstemän ville gå samma väg..
— Om man anser i denna fabel ligga något, som har tecken till sanning, hemställer jag, om icke deruti tillika ligger något, som är vigtigt att eftersinna.
För min del tror jag åtminstone, att, om vi nu besluta att tillägga Herr Järta en pension derföre och emedan han är ett stort snille, vi skole till nästa Riksdag fä höra talas om åtta å tio personer sorn gatt bort, lagt händerne i kors, och fordra pensioner för det att de äro snillen.
Jag tillstyrker således afslag å StatsUtskottets Betänkande.
Grefve von Platen, Baltsar Bogislaus'- Ehuru tvenne värde Talare gjort ganska vidsträckta, och väl tournerade anmärkningar öfver de personer, som vågat tala för Kerr Järta, måste jag ■ dock erkänna, att jag är en af dem.
Jag bör likväl nämna, att jag ej minnes, det jag yrkat Herr Järtas snille var* det hu.fvudsakliga skälet för b®- 7* X)eti i6 September e. m - viljandet af den i feiga varande pensionen.
Tvärtom, utan ålit anspråk på snille sjelf, vågar jag icke döma om andras.
Och jag har icke eller framställt Herr Järta® snille, till stöd för förslaget, om jag ock icke kunnat underlåta, att i förbigående derom påminna.
Men jag har tält om hans förtjenster mot Fäderneslandet t om hans oegennytta, hvaraf jag rönt beständiga prof, under ali den tid jag med honom samman verkat.
Jag vet, att min framsta lini ngsgåfva är svag; men jag har trott raig vara skyldig denna gärd åt Herr Järta, hvars förtjenster hafva ett så giltigt skäl att varg da ihågkomna, det nemligen, att Fäderneslandet icke må sakna sådane män som han, när de be höfvas, JDat må vara huru det vill, med den sist talande Heda morens kännedom af Herr Järtas förtjenst inom 1809 års ConstitutionsUtskott, så tror jag likväl, att jag, sorn hade den äran att vara en medlem af detta Utskott, torde ega någon, mera kunskap,, om hvad Herr Järta der uträttat än de Herrar, som nu aå afgörande derom yttrat sig.
Jag vet val, aa jag var kanske en af de minst skicklige ibland Utskottets ledamöter, men jag tror ändå icke, att mitt vittnesbörd skall jäfva» af dem ibland Uedarnöterne, sorn ännu lefva, att nemligen Herr Järtas arbete i Utskottet var af lika mycken • vigt sorn förtjenst.
Jag tviflar, att det yttrande kunnat undfalla mig, art Herr Järta ensam uppgjort Sveriges Constitution, men jag kan med ansvar helt upprigtigt säga, att han der- ■ uti hade en ganska stor, ja l kanske den största %ndel, som någon enskild raan kunde hafva.
Dtn 16 September e. nt, 53 Men det är icke blott detta jag borde nämna, utan, eftersom man jemfört Herr Järta* handlingssätt med andre Embetsman*, herntade utur Historien för hundrade år tillbaka, och dervid ointalt, huruledes den ene tagit afsked, men de andre ej, — hade jag val kunnat ännu utur Svenska Historien framleta rätt goda skäl, hvarföre den ene icke sökte afsked, då den andre gjorde det.
Men jag vill ej trötta med upprepandet af hvad som förut blifvit oagdt; och jag eger tillräcklig tillfredställelse, om min lilla gärd af aktning och erkänsla bidragit till StatsUtskottets förändrade Betänkande i denna fråga.
Hvad jag vet, är att de skäl, Betänkandet innehåller, redan öfvertyga! tvänne af MedStånden, som bifallit det; och jag skulle förmoda, att, i afseende på det serskildta förhållande» hvari Herr Järta står till Högloft- Bidderskapet och Adeln alltsedan år 1800, det icke skall blifva detta Stånd som afslår Betänkandet.
För min del anhåller jag om proposition till bifall derå.
Herr Rosenblad’, Bernhardt Jag bekänner upprigtig!, att jag icke känner Herr Järta af annat, än af mitt Fäderneslands och min samtids annaler; meri så länge osparda offer och osparda mödor fiir Sveriges frihet och vä! gifva anspråk på Svenskars erkänsla, lärer den man icke sakna sådane, sorn den 29 Majt 1800 offrade allt fö* j4 Den 16 September t. m.
Nationöns fri och rättigheter, som s5 kraftfullt medverkat till sammansättningen af den grundlag, hvilken under århundraden skall trygga vår frihet och sjelfständighet.
Hans anspråk på Ständernes uppmärksamhet behiifva således icke grunda sig på egenskapen af snille.
Huruvida denna egenskap för öfrigt tillkommer honom, derom må de 4 domina, som sjelfva äro eller tro sig vara snillen.
Man har ansett såsom ett fel af Herr Järta, att han, vid en. ålder, då han ansågs ännu äga all den fysiska förmåga, hans Embete fordrade, likväl derifrån afgick.
Men man har förgätit,, att detta Embete var en förtroende-post, och att, i ett Constitutionelt land, det gifves andra förhållanden, andra omständigheter än ålder eller sjukdom som kunna och böra förmå en sådan Embetsman att nedlägga sitt Embete; tillexempel den egna öfvertygelse» att icke mera kunna på sin plats gagna och hvem tillhör omdömet i detta fall med mera rätt' än en sjelf?
Månne icke ett af det constitutionella systemets fastaste stöd just utgöres af denna de ledande
Embetsmannens granskjningsrättr öfver sig éjelfve j och manne icke ett a f deri lagbundna frihetens skönaste fenomener är art uppväcka och påkalla en sådan sjelf-granskningsrätt?—Man har vidare satt i fråga giltigheteu af Herr Järtas förtjenster.
Detta, om det beliöfdes, har en värd Talare nyss så tillräckligen bevisat, at Herr Järtas anspråk i denna del ettan, tvifvel af alla måsta erkännas.
- Sedermera har man ansett de belöningar, Herr Järta redan emottag», vara tillräckliga gärder af erkänsla.
Men hvilka hafva då dessa belöningar
Dén 16 September e. m. 75 varit t
— Den första och den andra, att — tillsättas till tvänne FörtroendeEmbeten.
I enStit, såsom Sverige, måste sådant likväl ej innefatta någon belöning, utan blott vara ett bevis på Regeringens förtroende till den utnämdes skicklighet, och jag tror, att både lefvande och i skriftförvarade Handlingar bevittna, att Hére Järta ej svikit detta förtroende.
Den tredje belöningen, sorn man omnämnt, är haris Nådigst erhållna afsked utur Statens tjenst, mer. efter mitt begrepp kan detta för en nian, som Herr Järta, aldrig få namn af belöning.
H uru den i öfrigt allmänna rösten är, det känner jag icke , men ur djupet af mitt hjerta känner jag en röst, sorn högt säger mig, att äfven om Ständerne skulle afslå det föreslagna understödet, och Herr Järta gå att öka antalet af de förtjente män, hvilkas belöning varit fattigdom ocb brist, så skall dock en tid komma, då de enskilta passionerna slumra, och då rättvisan tillätes allmänt erkänna Herr Järta för en 3f sitt Fäderneslands mest förtjente Statsmän och Medborgare.
Nästan hårdare, än att behöfva pension, anser jag def vara, att blifva utsatt för sådane personalier, som dem Herr Järta här varit underkastad.
, Jag tror icke, att Ridderskapet och Adeln béhöfvér vädja till någon röst utom lietta
Hus, då fråga ar att belöna en förtjent Medborgare, en sådan sornFädernelandet sällan ägt.
Jag tror det vata tilli räckligt, alt endast vädja till den rösti som talar inom våra bröst, och jag beklagar*, att: an stämma 76
Den 16 September e. rri. i dag för alltid tystnat för sitt Fädernesland, hvilken,! jag är öfvertygad derom, skolat, orri han vid detta tillfälle kunnat höja sig, hafva biträdt mig, att yrka bifall till den sak, hvarom StatsUtskottets Betänkande handlar, och hvarå jag nu anhåller om Herr Grefvens och XjandtMarskalkans proposition* Herr Grefven och.
LandtMarsAalken gjorda proposition till bifall å StatsUtskottets förevarande Utlåtande.
Herr von Hartmansdorff begärde votering* Herr Grefven och Landtmarskalken framställde derefter följande voterings-pioposition:
Den som bifaller StatsUtskottets Utlåtande i Mga om pension för Landshöfdingen Järta, voteras Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses nämnde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget.
Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln gillades, samt anslogs.
Sedan 43, 4,4, 45 och 46 §§. i Riddar husOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan half till åtta eftermiddagen, och befunnos jjpd voteringens slut kl. tre qvart till 9 om aftonen, Den 16 September e. rtu 77 sedan en volerings sedel blifvit undantagega och förseglad, samt de öfrige voterings-sed larne öppnade» rösterne hafva utfallit, som följen Ja — 63.
I följe hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Lan dt
Mar skalk en förklarade , att StatsUtskottets Utlåtande således blifvit af Hidderskapet och Adelen bifallit.
Herr Hammarsköldjag anhåller, att emot pluralitetens beslut fa min reservation uti Protocollet antecknad: öfvertygad, att framtiden skall likaså val göra rättvisa åt mina åsigter i detta fall, som allmänna opinionen redan gjort det §t den olycklige Oxelberg.
Föredrogos å nyo och biföllos följande från nedannämde Utskott inkomrie samt den 9 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtanden: Frän StatsXJtskotteti Af den 3 dennes.
.N:o 457.
Ofver väckt motion om ändring i tiden till redovisningen för Statens inkomster.
N’o 458.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande 7g Den }ft September i. m. i frågan om yrkad ränta för fordringar bos Kro^ nan, enligt General KrigsCommissariatets vid f. d. Arméen emot Norrige åren 1815 oc^ l$i6 utställde fordrings-bevis.
Frän Banco Utskottet:
N-*o 51.
Öfver den i 1822 års Revi$ionsBerättelse § 1. gjorde framställning, i fråga om prägling af runstycken.
Frän Lag- samt Allmänna Besvärs- och OeconOmie Utskotten:
Af der» 39 sistledne Augusti: N:o loa Öfver väckte motioner, angående yrkad skärpning i ansvaret för skogsåverkan.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den 3 dennes under N.'o 45g afgifne, samt den 9 derpå följde eftermiddagen på bordet ingde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande, i frågan om byra för Lantlsliöfdinge Residencet i Hernösand; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet- Utskottets ifrågavarande
Den 16 September e. m. 19 ®å nu å nyo föret!roj;» Stats- och Bevillningsutskottens den 6 dennes under 2ST:o 460 aflåtne, samt den y derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memoria], ofver gjorde anraärkningar vid Utskottens förut medrielte Utlåtande, om tryckning af handlingaine i Beviflnirigs- ftagan vid 1815 års Riksdag, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Utlåtande redan blifvit af de öfrige frenne RiksStänden^ bifallit, för deS3 del dervid låta bero.
Föredrogs §. nyo och bifölls BancoTJtskottets den 3 dennes under Jf:o 52 afgifne, samt den y derpå följde eftermiddagen på bordet lagrie, Utlåtande, angående anslag till kostnaderne för MyntVerkets iståndsättande.
Friherre Cederström, Jacob; I anledning a? det nu bifallne Betänkandet, anhåller jag att få väcka den motion, att Riksens Ständers Fullmagtige i Banken må anmodas, att uppgöra förslag till en sådan förändring i rnyntningen, att kostnaden för densamma eller den i andra länder så kallade slagskatten må uti sjelfva myntet in beräknas. |^err Bjerta, Gustaf.- I anledning af den motion, Friherre Cederström nu framställt, anser jag mig böra gifva tillkänna, att Rikets mynt icke kan till dess skrot och korn förandras i annan väg, än när Konungen derom gör proposition, och.
Ständer densamma bifalla, hvadan det således icke lärer tillkomma Fullmagtige, att So Den 16 September e, m. uppgöra förslag till en sådan förändring.
Ständerne kunna i thy fall göra, vöre att hös Kongl. Maj't underdånigst begära en sådan proposition.
Det är aldeles icke min mening, att tillstyrka en förändring af Rikets mynt i annan väg, än den Grundlagen föreskrifver.
Helt annat är att nu införa förändring af Rikets mynt till dess skrot och korn; helt annat är, att för en kommande tid skaffa sig ett förslag, huru en sådan förändring i uppgifne ändamål ml kunna ske; och jag förmodar att ett sådant förslag är både nyttigt och nödvändigt för en möj* ligen blifvande realisation.
Uades på bordet.
Vid förnyad föredragning af Dag* samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottens den q g sistledne Augusti under N:o 175 afgifne, samt den g dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, öfver väckte förslug, dels i afseende pa grunden för hemmans skyldighet, att deltaga i Kyrko- och Prestegårds byggnad , samt dels, att sådane Kronobeten eller andre dylike Kronans odisponerade lägenheter, sorn uti Extra Roteringen ingått, borde få vidkännas berörde skyldighet, och utgörande af Kyrko-Tiande; fann Ridderskapet och Adeln, att Den 16 September e. m. att, enar sistnämnda Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas tili harid* lingar ne.
Upplästes och lades på border följande från nedanOämnde Utskott inkomne Utlåtanden! ■Frän S tnts Utskottet ■
Åf den 3 dennes t , Rho 465. t anledning af de Berättelser^ »örn Riksens Ständers, åren 1820 Och 1822 för* Samlade Revisorer afgifvit, angående de underKongl.
Majus och Rikets ComniereeGollegiuia »tällde Fonder och Medel, Af den 4 dennes : Kso 466'- Öfver gjord héttjsfällän om äffi* Stånd för Fabriksldkarén Frisk med inbetal* ning af ett lån i ManufacturÖiscöntfonden.
Kho 467, i anledning af gjorde anmärk* flinga r vid Utskottets förut m erid el dre Betänkande, i afseende på det af 11,22 års Revisorer klandrade inköp för Allmänna Magasins* Inrättningens räkning af den såkallade Eld1 qvarnen här i Hufvudstaden, Midd. eth Ad.
Pr<»t.
VTII Rand, S T)tn i#
Stptembtr «. m.
Nrn 468.
I anledning af gjord anmärk'1 ning vid Utskottets förut afgifne yttrande, 1 frågan om den, enligt 1822 år» RevisionsBerättelsé, genom Kongl. Allmänna MagafcinsDirectionen år 1821 föranstaltade export af säd till Italien.
N:ö 470.
1 anledning af gjord anmärkning vid Utskottets förut meddelte Betänkan, de, om afskrifning å kostnaden för ett qvan» tum Råg. använd till Brödförbaknitig åt Hufvudstadens fattige.
N:o 471. i anledning af gjorde anmärk^ ningar vid Utskottets förut meddeldté Betänkande, öfver en del af 1820 och 1822 årens Revisions-Berättelser om Allmänna MagasinsInrättningens förvaltning
Nro 472.
I anledning af CaSseurens
Vid General Assistånce - Contoiret, tillförordnade Casseurens vid RiksgaidsContojrets Credit-sfdelverk, Kammereraren Israel Tingberg* ansö® kan om afsked med pension* Frän Stats- och B ancoTJts kotten ■, Af den 10 dennes: N:o 4731.
Nådiga proposition, angående bidrag till utfö* rande af Hjelmare Canal, och Slussverks om* byggnad.
Frän Lag - sarfit Allmänna Besvärs- vali Oeconomi e Ut si otten t
Af dea 5 denne* : Dttt *6 Sfpitmber .« m.