Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Några tillgångar böra således alltid finnas i förvar, för att i nödens stund användas — Det andra, som blifvit y 11 rädt, är att anslaget vore ett förslagsanslag.
Jag befarar, att Hr von Troil dervid misstagit sig.
O111 R. o. Ad. tillåter mig att söka tipp den und. skrifvelse!! från Sländerna vid sisla riksdag i delta ämne, så finna vi genast huru dermed förhåller sig.
Hennes lydelse ar följande: ’K. ål. har, med tillkännagifvande af Dess nåd. beslut om Cancelli-styrelsens indragning, föreslagit: alt de till eccleastik-läroverkel i Lappmarken anslagna, och förut under Cancelli-styrelsens disposition ställda räntor och andra inkomster måtte lill statsverket indragas; alt det i ecclesiastik-verkels fond samlade capital borde till Riksg.cont. öfverlcmnas, samt deremot de af ecclesiastik-verkels medel bestridda löner på tionde hufvudl i tel 11 uppföras, och den summa, hvartill, efter afdrag af lönerna, heiörde räntor och inkomster jemte intresset å capilalet uppginge, särskildt för ecclesiastik-verkels utgifter anslås.” ’’Då R.
St. härvid tillika inhemta!, att Lapprnarksecclesiastik-verks inkomster för år i83t2 utgjort 8,5o7 r:dr 4 sk. 11 r:sl. och utgiflerne 6,788 r:dr 5 sk., hvarigenom således eli öfverskott af 1,718 r:dr 47 sk. 1 1 rist. uppkommit, samt att fondens capital uppgår till omkring 74,000 r:dr, hvarå lantan, efter 5 proc , utgör 3,700 r:dr, anse R.
St deri af E. K. M. i nåder föreslagna reglering med ifrågavar. ecclesiastik-verks inkomster och utgifter vara med statsverkets fördel öfverensstämmande, hvadan R.
St. i afseende derpå stannat i följande beslut: 1:0 att Lappmarks ecclesiastik-vei kets inkomster 382 Den 26 Augusti e. m. upptagas och beräknas bland statsverkets inkomster, sålunda : under titeln:
Ordinarie-ränta , förslagsvis r:dr 4>°°o och intressemedel, likaledes förslagsvis ... „ 3,000 tillsammans r:dr 7,000. dock att någon rubbning härigenom icke må äga rum med collectmedlen, hvilka hädanefter sorn hittills ina uppbäras och till consistorium i Hernösand insändas; 2:0 att ecclesiastik-fondens capital-lillgångar böra lill Riksg.cont. aflemnas, emot det att samma conior derå inbetalar 5 proc. årlig ränta till E. K. M:s och Rikets Stalscontor, som åter kommer att bestrida de årliga utgifterna för Lappmarks ecclesiaslik-stateri; samt 3:o alt å to:de hufvudtiteln skola uppföras förslagsvis för Lappmarks ecclesiaslik-verket 7,000 r:dr ; och hafva R.
St. i öfrigt skolat hos E. K. M. i tind. anhålla, det E. K
M. läcktes i nåder vidtaga sådana åtgärder, som i möjligaste måtto förminska berörde utgiftssumma, medelst besparing, så väl af aflöning eller arfvoden till de personer, hvilka icke vidare äro för Lappmarks ecclesiastik-verket eller fondens förvaltning och redovisning behöflige, som ock af andra icke erforderliga kostnader.” Deraf täcktes R. o. Ad. finna, att här icke förmäles något om förslags-anslag, men att skrifvelsen innehåller, att tillsammans 7000 r:dr skola förslagsvis uppföras.
Hr von Troil tror förmodligen, alt dermed menas förslags-anslag.
Jag har icke denna tro, och vet icke hvarpå den skulle grundas.
Om vi bade tillhands instructionen för Riksg.- cont:s fullmäktige, der alla förslags-anslag äro upptagna; så kunde man deraf se, huruvida detta anslag blifvit räknadt dit.
Jag tror icke att så förhåller sig, ty bland föreskrifterna i afseende på detta anslag, då fonden öfverletnnades till Riksg.cont., mätte förekomma äfven den, alt hvad som det ena året bespares, skall reserveras lill det andra, på det större tillgångar må finnas för det sednare.
Det vore icke nödigt att föra en sådan räkenskap eller lägga ihop sådana årliga besparingar, i händelse anslaget vore ett förslags-anslag; ty då toge man ut så mycket man behöfde, och hvad som blefve öfver det ena året tillhörde statsmedlen, hvilka i stället finge betala bristen ett annat.
Kanske att någon af
Hrr fullmäktige i Riksg.cont. torde upplysa hvad jag icke kan ur minnet allena närmare uppgifva, om förhållandet med detta anslag.
Jag tror ingalunda att jag misstagit mig i den uppgift jag lemnat, att ifrågavar. anslag är ett förslags-anslag.
Jag kan nu icke bestämdt säga på hvilket ställe jag sett förhållandet utförligare upptaget.
Men jag hemställer till Ståudet hvad meningen väl skulle vara, i den Den 26 Augusti c. m. 383 af Hr von Hartmansdorff nyss upplasta tind. skrifvelsen, med att säga alt på io:de hufvudtiteln uppföras förslagsvis 7000 r:dr, i händelse icke dermed varit afsedt, att dessa medel skola vara ett förslags-anslag.
I annan händelse stod der ordet ”förslagsvis” meningslöst, eller blott för att göra meningen otydlig.
I den sista slutsatsen kan jag icke instämma med den sista talaren.
Efter den föregtde inledningen till R.
Sits und. skrifvelse synes det, huru cassans inkomster varit beräknade till 7000 r:dr ungefärligen, utan att kunna bestämdt på siffran uppgifvas.
Om det då säges, att denna summa förslagsvis bör uppföras till den förut beräknade inkomsten, finner jag ingalunda orimligt, att dermed ej menas förslags-anslag, och alt meningen icke kan vara sådan följer af det af Hr von Hartmarsdorff omnämnda stadgande, att besparingarna skola reserveras från ena året till det tindra; ty pä ett förslags-anslag kunna inga besparingar uppkomma.
N:o 2^5 blef af R. o. Ad. ålerremilteradt.
Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. måtte för sin del besluta tillsättande af ett särskildt Utsk. med högst fyra ledamöter af hvarje Stånd, för att emottaga och lill slut bereda det fran alla RiksSCn återförvisade ärendet om förslag till lag för enskilda banker.
Skälen till den nu föreslagna åtgärden, hvari de öfriga 3:ne RiksSt:n torde inbjudas deltaga, äro följande: att ärendets natur för ingen del hänvisar till delsammas behandling af BancoUtsk., hvilket har tillräcklig sysselsättning med andra, detsamma egentligen tillhörande mål; att dess förnyade behandling, i förening med LagUtsk., föranleder en tidsutdrägt, hvilken, efter hvad erfarenheten vid sista riksdag visat, möjligen kunde ännu en gång bringa det derhän, alt lagförslaget ej inkomine till K. M. så tidigt, att, efter Högsta Domstolens hörande, Dess nåd. pröfning deraf vunnes före riksdagens slut; att slutligen, genom inträffadt ombyte af personalen inom de båda förutnämnda Utsk:n, endast några få af de ledamöter, hvilka beredt det nu återförvisade lagförslaget, i alla fall skulle komma att detsamma handlägga, i händelse återförvisningen af dem skall upptagas.
Jag vill icke ingå i någon undersökning om nyttan af den åtgärd Gr.
Frölich föreslagit; men jag tager mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet uppå, huruvida det kan vara formenligt, att då ett mål blifvit motioneradt och behandladt af a:ne Utsk., samt der - 384 Den aö Augusti c. m. efter föredraget inför RiksSl:n och återremitteradt tili dessa samma Utsk., denna återremiss skulle upptagas af annat eiler andra Utsk., än de Utsk., som handlagt ärendet löre återreinissen.
Jag för min del tror sådant icke vara förenligt med vår Riksd.Oidn.
I öfverensstämmelse med den sista värda talaren, får jag också yrka, ali den af Gr.
Frölich nu väckta fråga må förfalla, och alt R. o. Ad. måtte behandla målet i enlighet med 56 §:n Reg.Ftn.
Det har icke kunnat undfalla mig, att en sådan invändning, som den af Hr von Troil framställda, kunde emot milt förslag göras; men jag har vid nogaste pröfning funnit, att en sådan invändning ej kan förtjena ringaste afseende, om nemi. man linner ålgården i sig sjelf riktig.
Grundlagen tillåter tillsättande af ett särskildt Utsk. för särskildta ämnen, och alt ett mål blifvit en gårig haudlagdt af ett Utsk., sorn vid närmare pröfning torde finnas icke hafva egentligen haft något med detsamma alt skaffa, — ty man har svårt att utleta någon grund hvarföre BancoUtsk. skall handlägga en fråga 0111 lag för enskilda banker — kan icke utgöra något hinder; utan vid sådant förhållande, och då man tydligen finner, att frågan till sin natur är så beskaffad, att den icke bör af ett sammansatt Utsk., hvars personal utgöres af personer, behandlas: så tror jag att sakeus beskaffenhet bör öfverväga alla de scrupler, hvilka egentligen icke hafva sin rot i grundlagen, utan endast ligga i förutsättningen, att detta skulle vara en mesur, som vore oriktig, efter den måhända förefaller något ny.
Jag tror icke, att det i ordalagen af grundlagen finnes något hinder för en sådan åtgärd, om man nota bene vill saken och finner den i öfrigt riktig.
Denna framställda fråga vågar jag dessutom öfverlemna till Hr Landtnäs bedömmande, som nogsamt lärer utreda och iakttaga hvad grundlagen i detta afseende bjuder.
St. kunna visserligen genom 3 Stånds majoritet besluta tillsättande af flera Utsk., än de i grundlagen bestämda, för att upptaga sådana ärenden och mål, som kunna komma under Sländernes pröfning; men annat är denna i 36 §:n Riksd.Oidn. stadgade rättighet, och annat den skyldighet att lyda 56 §:n Reg.F:n, sedan ett mål förevarit i ett Utsk. och derifrån inkommit, men betänk, på grund af gjorda anmärkntr icke kunnat antagas utan blifvit återrernitteradt.
Att då, i stället för att lyda grundlagen, förklara, att man tillsätter ett nytt Utsk , som skall behandla återreinissen, dertill gifvet' icke någon bokstaf i grundlagen anledn., och dock skall den bokstafligen tillämpas. 49 §:n Riksd.Oidn. och 56 §:n Reg.Ftn ä ro - Den »6 Augusti e. m. 385 ro de enda stadganden, som kunna lemna svar på Gr.
Fröliclis motion.
Hr Rosenblad, Berni».:
Fö»' att bedömma hvad grundlagen i della afseende stadgar, torde det vara tillräckligt alt uppläsa första delen af 56 §:n Reg.F:n, som innehåller: ”Allmänna frågor, som i R.
Si:s plena väckas, må ej till ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfverlemnas till behörigt Utsk., som äge att dem utreda oell deröfver sig yttra.
Utsk:ns förslag skola först i Ståndens plena framställas till antagande eller förkastande utan förändringar eller tillsatser.
Göras dervid i Ståndens plena sådana anmäi kn:r, som hindra antagandet, erhålle Utsk. del af dessa anmärknir, för att derefter förslagen ytterligare granska och jemka.”
Nu äro emot det af Lag- och BancoUtsktn utarbetade förslag till lag för privatbanker sådana anmärkntr gjorda, som ansetts hindra detsammas antagande.
Derföre är det, enligt bokstafven här, Utskottet, d. v. s. samma Utsk., sorn förut handlagt frågan, som skall upplaga anmärkntna för att förslagen ytterligare granska och jemka.
Det är alldeles icke tillåtet att till ett nytt Utsk. öfverlemna denna granskning och jemkning.
Om ett nytt Utsk. skulle komma att behandla saken, skulle också ett nytt betänk, inkomma, som kunde återremitteras, och samma fråga skulle sålunda komma alt emot grundlagens bokstaf 3:ne gånger underkastas Ständernes pröfning.
Här torde således vara ett positivt lagbud emot antagande af Gr.
Vore icke förhållandet sådant, utan frågan om lämpligheten af förslaget i och för sakens skull borde komma under öfverläggning, så torde också ganska mycket och ganska betänkliga omständigheter emot förslaget vara att invända, hvarom del nu torde anses öfverflödigt att discutera.
Jag vill endast med få ord upplaga den siste talarens anförande till besvarande.
Det är otvifvelaktig!, alt om icke ett beslut mellankommer, som lillsätter ett annat Utsk. för målets behandling, skall detsamma behandlas enligt 56 §:n Reg.Fm af samma Utsk., som före återremissen.
Att åter, derigenom att ett annat Utsk. skulle handlägga återremissen, den följd skulle uppstå, som den siste talaren påstått, att RiksSltn komme att för 3:dje gången pröfva målet, kan jag alldeles icke finna.
Ett sådant förhållande uppkommer icke ; ty genom en behandling af nytt Utsk. vore den i en annan § förekommande grundsats, att, då målet från Utsk. andra gången inkommer, Ständerne äga betänk, delvis förkasta och efter behag definitivt afgöra saken, ingalunda upphäfven.
Det förundrar mig i öfrigt alldeles icke, att Frih.
Cederström och Hr Rosenblad motsätta sig eli förslag, som tydligen går ut på att få i frågava r. ärende definitivt af R.
St. hehandladt vid denna riksdag; men att Hr von Troil är den, som öppnar motståndet is H. 49 380 Den 26 Augusti e. ra. deilill, då lian förklarat att vi nu i afseende på privatbankerna befinna oss i ett rätts- och laglösliets—tillstånd, det kati icke annat än högeligen förundra mig.
För resten förnyar jag min anhållan, att Hr Landtm, måtte yttra sig om formenligheten af förslaget, och anser jag mig hafva fullgjort min skyldighet, då jag framställt ett förslag, hvarigenom möjligen frågan kunde blifva bringad till slut.
Blir den det ej, så får jag lägga det på de herrars ansvar, som i det fallet hindrat en nyttig och nödig äfvensom, efter mitt begrepp, fullkomligt laglig åtgärd.
Det har förundrat en värd ledamot, att jag, som önskar upphörande af det I n g 1 ös h e Is—t i llstånd, hvari vi befinna oss i anseende till enskilda hanker, icke velat medgifva, alt vi, i afseende på riksd.ärendenas behandling , skulle ingå uti ett sådant laglöshetstillstånd; ty sådant skulle i sanning enl. min tanke förhållandet blifva, om R. o. Ad. tillät sig att, på sätt Gr.
Frölich föreslagit, besluta om det ifrågavar. målets handläggning.
I öfrigt tror jag icke, att åtgärden skulle påskynda målets behandling; ty om man också icke antager, att det nya Utsk. skulle, likasom alla andra Utsk., få rättigheten att besvara de emot dess förslag framställda anmärknrr, så befarar jag dock, att frågan om detta Utsk:s tillsättande inom de särskildta RiksSt:n skulle göra ett längre uppskof i ärendets behandling, än hvad som i tid kunde besparas genom den fåtaligare personalen.
Jag kan derföre ej annat än rösta för afslag å den nu väckta motionen.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i Gr.
Till pröfning föredrogs RancoUtskrs den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
Nto 55, öfver en af Hr Rosenblad, B., väckt fråga om bestammande af någon viss praescriptionstid, inom hvilken åtskilliga äldre fordringsposter böra från Banken uttagas.
Jag har på ett annat rum deltagit i detta ärendes preliminära behandling och lemnat min röst för bifall å det framställda förslaget, med undantag af proescriptionstidens bestämmande till endast tre år.
Jag vill visserligen icke tro, att derigenom någon orättvisa skulle uppkomma i detta enskildta fall, enär jag svårligen kan föreställa mig, att någon enda fordringsägare kommer att anmäla sig till utbekommande af ifrågavar. poster; men jag tror, att det ligger ett farligt praejudicat deruti, att Statsmakterna taga sig före, att genom utfärdande af praescriptions-författningar, omfattande endast trenne års tid, frånhända personer deras lagliga egendom, som de tro vara för Den 26 Augusti e. m. dem eller deras länsinnehafvare på säkert ställe deponerad.
Jag erkänner, att jag anser delta, såsom grundsats betraktadt, vara af så stor vigt, att jag tror R. o. Ad. deraf skulle hafva mera skäl att återremittera detta betänk., än som förekommit för åtskilliga andra bifallna återreroisser.
Äfven jag har på ett annat ruin deltagit i förberedande af detta förslag,foell jag harder likasom i motionen, hvars afgifvande af mig jag nu höll på att förgäta, föreslagit de 3 årens praescriptionstid.
De äro liemtade från ett redan af föregtde Ständer meddeladt prsejudicat, enär vid sista riksdagen för utelöpande cassa-sedlar, som voro mer än 10 år gamla, således en längre tid än för fordringars gilltighet i allmänhet af lagen stadgas, utsattes en praescriptionstid af 3 år, hvarinom fordringsanspråken skulle göras gällande.
Det är detta efterdöme, sorn ligger till' grund för förslaget.
Men det är en annan orsak, hvarföre jag skulle anse, att R. o. Ad. icke nu borde fatta beslut öfver detta ämne, och hvarföre jag helst skulle önska, att det blefve hvilande på bordet hos R. o. Ad., ehuru jag ej vill sätta mig emot återremiss.
Orsaken är nemi., att detta utlåt, innebär att till bankens enke- och pupill-cassa skulle skänkas 17 a 18,000 r:dr.
Detta har jag tillstyrkt, och gillar jag visserligen fullkomligt.
Men 1111 är samtidigt ett förslag uppgjord t, att äfven med ytterligare uppoffringar bereda de fördelar åt alla bankens tjenstemän, sorn bankens enke- och pupill-cassa nu endast leranar en del af samma tjenstemän.
I händelse delta förslag ej skulle, såsom det borde, emottagas af de bankens tjenstemän, som för närvar, äro delägare i enke-cassan, så vore det icke skäl alt göra någon ytterligare donation åt den afdeln., som för sig ensam ville behålla alla de fördelar, som R.
St. beredt försina tjenstemän i allmänhet inom banken.
Det är derföre jag anser delta utlåt, icke nu böra afgöras, och om uppskofvet sker under form af återremiss, har jag ingenting deremot.
Hr R i b bi n g, A r v i d:
Då sålunda itne talare yttrat sig för återremiss, lärer man kunna antaga ali densamma beviljas, och för sådan händelse tager jag mig blott friheten understödja den åsigt, som Hr von Troil yttrade, att nemi det icke går an för ett verk, sådant som banken, att sjelft stifta lagar sig till fördel genom sina principaler.
Jag skulle tro, att betänk, bort stanna vid den delen af tillstyrkandet, som innehåller att en viss tid af 3 år borde utsättas, hvarinom fordringarna borde anmälas, men att från lills.ty 1 — kandet helt och hållet borde utgå sednare delen, der det heter: att dessa fordringar, i händelse de icke inom berörde lid anmälas, få ur bankens räkenskaper afskrifvas och till full ägo åt enke- och pupill-cassan aflemnas.
Jag tror ieke, att man äger vara domare i sin egen sak, och på den - 388 Den u6 Augusti e. ra. na grund får jag motsätta mig ett sådant försök af banken oell dess principaler.
N:o 55 återremitterades.
Vid förnyad föredragning af BancoUlskrs den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 56, i anledn. af väckt fråga om förhöjning uti minimibeloppet för lån mot pant af guld och silfver, blef samma utlät, af R. o. Ad. bifallet.
BancoUtskts den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
A':o 5j, öfver en väckt motion om förändring i afseende på förnyandet af bankens inteckningar.
Jag är visserligen icke tillräckligt jurist för att kunna sjelf bedomina, huruvida någon bestämd olägenhet uppstår genom den förändring Utsk, föreslår, men jag har likväl ali anledn. att i det fallet äga tvifvelsmål, då de embetsman, som äga en daglig erfarenhet i detta hänseende, fästat min uppmärksamhet vid betänkligheten deraf, att om blott en lös förnyelse af inteckningen skulle ske på ett uppgifvet mindre belopp, än det som skuldsedeln innehåller, så skulle möjligen i rättegångsväg mot banken anspråk kunna uppstå, att de förbindelser, som den egentliga gamla förski ilningen innehöll, skulle vara öfverflyttade relativt på den nya lånesumman, d. v. s. de kända förbindelserna att alltid betala 6 proc. af det ursprungliga capilalet, hvaraf först räntan skall afdragas och resten afräknas på capitalet.
Om nu endast ett mindre capital t>lefve intecknadt, så kunde, i afseende på procentens inbetalning, anspråk emot banken göras på samma sätt, som det gick till du de s. k. transportlånen skedde, hvarföre också, då omskrifning sker på nya namn, det alltid iakttages i de nya sedlarna, att de, ehuru lydande pä nya belopp, innehålla föreskriften att afbetalningarna skola ske efter gamla beloppet.
Da möjligen en sådan betänklighet kunde vara giundad, så vågar jag icke tillstyrka bifall till detta förslag, helst jag delaf icke ser någon annan nytta, än den statistiska fördelen, att vid uppgifter från domstolarna om inteckningarna skulle R.
Sl:s Banks inteckningar icke komma att skyldra för de mångdubbla belopp, som de nu representera.
Någon annan nytta skulle ej uppstå, enär den enskilde, som vill hafva en bestämd uppgift på hvad hans återstående lån utgör, kan erhålla en sådan, om han anmäler sig i banken.
Likasom den siste värde talaren, kan jag icke räkna mig bland jurister, men jag tror icke att något sådant erfordras, för att linna att det af Utsk. nu framlagda förslaget är öfverensstämmande med både lag och billighet.
Det torde väl icke bi 11 ig t v is af någon kunna begäras, att han skall låta inteckna sin egendom till hö - Den 26 Augusti e. m. 38g gre belopp än lian är skyldig, jemte 3 års ränta.
Så går äfven till vid trnnsaclioner emellan enskilda personer.
Då inteckning inom io:de årets förlopp skall förnyas, och en del af capilalet är afbetald; så fö'rnyas inteckningen blott för den del af ursprungliga capitalet, som är obetald.
Någon tvist om i hvad mån capital-afbetalningarna skola fortgå, kan så mycket mindre ifrågakomma, som, enl.
CJtskts förslag, någon omskrifning af skuldsedeln alldeles icke skulle äga ruin.
Det är den gamla skuldsedeln, hvarå inteckningen skall förnyas för återstående skulden.
Till yttermera tydlighet står del äfven i Utsk:s förslag, att förnyad inteckn. skall ske för den å lånet varande återstod jemte ränta å primitiva lånebeloppet.
Jag tror icke, alt fördelarna af förslaget inskränka sig till den statistiska redighet, som Hr Rosenblad omnämnt.
Jag tror att det äfven är af vigt för jordägare, som behöfva hypothicera sin jord.
Det gör de efterföljande inteckningarna säkrare, då en stor del af bankens fordran finnes vara godlgjord.
Det är ganska sannt att man under nuvar. förhållanden utan svårighet kan få en uppgift från banken pä huru mycket som återstår af skulden; men det finnes intet, som fullkomligen betryggar en sednare inteckn.hafvare, att icke bancolånet kan infrias afen annan, och då kan den intecknade sedeln transporteras på innehafvaren eller tredje man, samt med låntagarens begifvande ånyo i eller utom banken till fullo belånas, i följd hvaraf ett större belopp af prioriterade in teckningar komma att visa sig, än en sednare inteckningsägare vid sitt låns meddelande hade beräknat.
Af dessa skäl tillstyrker jag vördsamt bifall å detta betänkande.
Jag är lill större delen förekommen af den sista värda talaren.
Jag kan nemi. icke finna, alt banken äfventyra!' åtminstone några verkliga rättigheter, om detta betänk, antages ; ty 0111 några större fördelar unde!- nuvar. förhållande för banken skulle uppkomma, kunde det endast ske derigenom, att banken på ett eller annat sätt handlade orätt eller tog för mycket af sin gäldenär enl. den förskrifning, på grund hvaraf banken beviljat lån.
Detta har banken visserligen icke gjort på den ränta banken har, nemi. endast 4 proc., då de öfriga 2 proc. utgöra afbetalning på capitalet.
Efter Hr Rosenblads förmenande skulle det betänkliga ligga deruti, alt sedan capitalet blifvit förrninskadt lill vida mindre belopp än det först utgjorde, så fortfar banken att uppbära hela räntan å det ursprungliga capilalet; men då denna ränta tjenar att immerfort amortera första capitalet, så fortfar äfven det förhållande att banken icke uppbär mera än 4 proc. ränta, och då inteckn.lagen medger rättighet alt inteckna både capital och ränta, blott dessa äro lill bestämdt belopp uppgifna, så ser jag icke att banken på något vis kunde äfventyra den rätt, 3go Den a6 Augusti e. ni. som af inteckn.lagen och domstolen enl. densamma blifvit bestämd.
Det är, på sätt Hr von Troil andragit, äfven gifvet, att jordägarne hafva fördel af att inteckningarna i intecknts-protocollet minskas till hvad de verkligen utgöra, emedan, vid meddelandet af ett gravationsbevis, domaren är nödsakad att uppgifva den summa, som vid förnyelsen blifvit upptagen.
Då så sker, och man med ett sådant gravationsbevis inställer sig t. ex. i Brandförsäkringsverket, der lika fördelaktiga lån meddelas som i banken, och i det fallet fördelaktigare, att de utsträckas till en tredjedel af fastighetsvärdet, såvida icke inteckning förut är meddelad, så blir då den summa, som för bankens räkning förut är intecknad, afdragen från denna tredjedel, deraf en följd, att icke ett så stort lån kan erhållas, som jordägaren bort tillkomma, ifall den för bankens räkning intecknade summan varit till sitt rätta belopp utsatt, hvaremot nu, enl. gravationsbeviset, bela primitiva lånesumman kommer att afdragas på det lån som meddelas.
Sålunda kan, om det återstår en 100 r:dr på ett lån, som varit flera iooo r:dr stort, ganska storolägenhet tillskyndas jordägaren genom fortfarande inteckning af primitiva lånesumman.
Samma förhållande inträffar äfven i privatbankerna enl. de statuter, som för dem äro stadgade; ty der får fastighet pantsättas till taxer.- värdet, likväl med afdrag af den del af detta välde, som är intecknad för bankens eller någon annans räkning.
Jag torde icke behöfva vara vidlyftigare i detta afseende, i fråga hvarom ändå flera exempel kunde åberopas af samma beskaffenhet, hvarföre jag också tillstyrker bifall å betänkandet.