Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men nog tror jag alt frihetsvännerna böra se sig före. när en stor genomgripande reform erbjudes egenll. af prester och deras politiska trosförvandter.
Man bör icke inrätta nya embetsverk såvida de icke äro oundgängligen nödvändiga; dels för svårigheten att viii besätta platserna, dels för kostnadens skull.
Skall man nu hafva löner åt 7 RegeringsRåd så får man sannolikt inga till de 2 nya Ledamöter, dermed Högsta
Domstolen ovilkorligen snart måste förstärkas, om icke rättvisan i landet skall ligga nere. 5:o.
Man har icke blott gjort RiksRättens
Ledamöter inamovibla af Konungen, man har äfven undandragit dem opinionsnämnd, som Högsta Domstolen är underkastad.
Ingen annan ansvarighet skulle för Ledamöterne i denna Riksöfverförmyndarekammare återstå än inför Riks-rätt.
Ar sådant med Riks-rättens närvar:de och troligen framgent fortfarande sammansättning, en god garanti? 6:o.
Olämpligheten och svårigheten för Deparfts-Cheferna att bevista Regerings-rättens sammanträden, har Hr v.
Hartmansdorff fullständigt ådagalagt.
Han har ock anmärkt brist på föreskrifter ang:dc föredragningen.
Sistnämnde brist kan ej fullständigt afhjelpas i den särskilda stadgan.
Men säger man: ”huru skola de öfverklagade, af oss alla erkända svårigheterna afhjelpas?
Jag svarar: l:o.
Böra sådana Besvärsmål, som K.
M:t anser kunna afskiljas från Statens förvaltande myndigheter, lemnäs dels till de allmänna Domstolarne, dels till Kommunalstyrelsernas handläggning. 2:o.
Kan man intill nästa Riksdag sannolikt afhjelpa de värsta olägenheterna, om i StatsRådet med K.
M:ts tillstånd öfverensknmmes, att Departis-Cheferna icke i allmänhet, hvarken i Beredning eller Konselj, äro öfver föredragning af hvarandras lil H. 40 626
Pen 28 Februari f. m. besvärsmål.
Delta är ock troligen meningen med 8 g RegtsFormen, och år 1840, genast efter Deparlemental-Slyrelsens införande. hade denna § säkerligen så blifvit tillämpad, derest dåvarande Konungen, hvilken icke älskade förändringen, kunnat öfvertalas att komplettera StatsRådet. 1841 års Statskalender uplyser, att när den utkom funnos endast 3 ordinarie Depart:sChefer jemte 4 tillförordnade men intet tjenstgörande StatsRåd utan portfölj.
Man kämpade då med otroliga svårigheter.
Emellertid sköttes ärendena med 7 StatsRåder, fastän då allt måste öfversättas och afhandlas på ett främmande språk.
Jag har icke sport, att ärendena ändå handlades långsammare eller med mindre noggranhet än nu. 3:o.
Anser jag att om detta förslag faller, man genast derefter bör i Const.Ulsk. väcka 2 af hvarandra oberoende förslag till Grundlagsförändringar.
Det ena a»g:de lättighet för Konungen att öfverlemna de besvärsmål Han Sjelf finner för godt åt 4 StadsRåds-ledamöters afgörande.
Det andra angtde förökning af StatsRåden med 2 nya ledamöter.
Jag vet väl, att intet nytt förslag till Grudlag härstädes får väckas, men när man hänvisar på en utväg att afhjelpa ett allmänt erkändt behof är det nyttigt om ej nödigt att visa huru svårigheterna praktiskt låta sig lösas.
Ett förslag angtde besvärsmåls afgörande af DeparttsChef jemte 3 StatsRåd, är af mig upgjordt.
Det har åtminstone den förtjenst att vara kort och jag tror enkelt.
På grund häraf torde det tillåtas mig att upläsa detsamma, endast för att visa möjligheten att lösa gåtan, ej med anspråk alt detta är enda, eller bästa sättet, eller för att nu derom framkalla en discussion.
Egentligen behöfver, utom några redactionsförändr:r i 7 och 18 §§, endast ett tillägg göras, genom ett nytt mom. i 17 § Reg:sformen ungefär så lydande: § 17. 2.o. Konungens rätt ali pröfva och afgöra de mål, som jemlikt förfatlningarne få lios Konungen fullföljas genom besvär öfver Embelsmyndighelers meddelade beslut, men icke tillkomma Högsta Domstolens uplagande och ej eller angå tillsättande af tjensler, må Konungen, när Honom godt synes, updraga ål 3 ledamöter af StatsRådet jemte vederbörande Deparl-sChef; dock skall, derest icke alla (minst Tre af) desse StatsRådels
Ledamöter blifva om beslutet i något mål ense, detsamma inför Konungen i StatsRådet anmälas och der afgöras.
De till StatsRådels afgörande af Konungen öfverlemnade ärenden skola föredragas af Expcd-.sChefen i del
Departement hvartill de enligt stadgad fördelning höra, eller ock af den embetsman, som af Konungen eljest varder dertill utsedd ; föredraganden inhcmlar de nplysningar som för ärendets pröfning erfordras samt kontrasignerar beslutet med den ansvarighet i 38 § sägs.
Den 28 Februari f. m. 627 Alla beslut uli ofvannämnde besvärsmål utfärdas i Konuugens namn och med l)ess höga underskrift eller under Dess Secrel.
Milt förslag innefattar just hvad jag den 12 Juli 1854 här yrkade hufvudsakligen öfverensstämmande med Hr v. Hartmansdorff.
Vi besegrades då endast med 4 röster.
De motiver jag här då anförde tillåter jag mig nu att uprepa: »Ett annat sätt att afhjelpa de ifrågavar:de olägenheterna har jemväl blifvit antydt, nemi. att öka antalet af StatsRådets ledamöter.
Detta skulle medföra den fördel, alt DeparttsChefernes möda derigenom skulle lättas, men, på sätt förut blifvit anmärkt, skulle likväl den förnämsta olägenheten qvarstå, nemi. den, att Konungen är öfverhopad af en sådan mängd göromål att knapt någon menniska dermed kan stå ut.
Det sätt åter som förekommer mig vara f. n. det enklaste bästa, och hvars användbarhet erfarenheten jemväl anvisat, vore en något utvidgad tillämpning af 43 § Reg:sF:n i den riktning, att man medgåfve Konungen att öfverlemna afgörandet af vissa ärenden åt ett visst antal StatsRåd t. ex. 4 eller 5.
För min del skulle jag anse 4 vara lämpligast, emedan detta är samma antal, som, då Konungen är frånvarande, förer regeringen.
Om det lemnades
Konungen öppet att öfverlemna sådana regeringsärenden, som här äro i fråga, åt 4 af StatsRådets ledamöter att i Konungens namn afgöras på föredragning af en tjensteman inom vederborde Depart:t så tror jag att man hade löst frågan på den väg som vore riktigast, naturligast och, som sagdt är, af erfarenheten dessutom anvisad, ty genom inträffade förhållanden och den ofantliga mängd ärenden som ligger öfver Konungen, har det understundom varit nödvändigt att upskjuta dem till dess Konungen rest bort, och då hafva de blifvit afgjorda af en sådan auktoritet, hvars inrättande jag nu föreslagit.
Derigenom löste man den största svårigheten, som är att afvältra den tunga bördan från Konungen.
Derigenom löste man äfven väsendtligen den andra svårigheten, nemi. att bereda lättnad åt DepartrsCheferne.
Dessas tyngsta arbete är, dels att läsa och föredraga sina egna mål och dels att öfvervara de andra DeparttsChefernas.
Båda dessa åligganden skulle de, till en hufvudsaklig del befrias ifrån, så att de endast undantagsvis behöfde öfvervara sådane ärenden som tillhörde andra Departtr, och endast behöfde läsa och föredraga de ärenden inom deras eget Depart.
, som ansågos vara af större och allmännare vigt.
Derigenom öfvervann man äfven den olägenhet att
DeparttsCheferne skulle blifva alltför fremmande i de ärenden, uti hvilka de tillstyrkte Konungen nya författningars utgifvande och der Konungen allena har beslutande rätt.
Den kontinuitet, som man har ansett vara nödvändig och hvars vigt äfven jag erkänner, blefve visserligen icke så stor som i en Regerings-rätt, men om icke alltför täta ombyten skedde bland StatsRådens konsultativa ledamöter och DeparttsChefen i allmänhet vore närvartde 628 Den 28 Februari f. m. vid de ärenden som tillhöra hans Departement, eller om det, såsom fordom brukades, vöre Exped.Chefen som föredrog dessa ärender, så hade man äfven häruti en garanti för kontinuiteten.
Då dessutom alltid tillfälle till inhemtande af uplysningar från Colltna måste stå öppet, så skulle äfven derigenom kontinuitet vinnas.
Jag vill icke här citera Hr v. Hartmansdorffs yttranden, då de nyligen fastän i annan form blifvit offentliggjorda, och således troligen lästa af alla dem som här nu sjelfständigt pröfva ärendet.
Jag yrkar afslag å det framställda förslaget.
Vid bedömandet af det ärende. som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, förekomma 2:ne frågor.
Den ena huruvida besvärsmålen böra skiljas från Regeringen och öfverflyttas till någon annan auktoritet; den andra åter huruvida den nu föreslagna Regerings-rätten dertill är lämplig.
I afseende på första frågan bar utom de skäl, som åtskilliga ledamöter anfört i fråga om svårigheten för Depart:sCheferne att handlägga dessa ärender, förefunnits för mig ett annat, att jakande besvara denna fråga.
Det är nemi. en väsendtlig skillnad emellan att administrera och döma.
Dessa 2:ne åtgöranden fordra helt och hållet olika egenskaper, som sällan finnas hos samma person förenade.
När Konungeu skall under nuvar:de förhållande utvälja ett StatsRåd, kommer Han alltid i en svår dilemma.
Väljer han en person med
Domareegenskaper, så komma de allmänna ärenderne att lida derpå.
Utväljer han åter en person med endast administrativ förmåga, så kommer vid pröfningen af besvärsmålen alt saknas den skärpa och grundlighet, som de enskilde parterne skäligen borde kunna påräkna i högsta instansen.
Emot målens öfverflyttning från Konungen till någon annan auktoritet har man invändt, att Konungen derigenom skulle förlora af den magt Reg:sF. tillerkänner honom; men härvid torde man böra tillse hvari den trycket omtalade domaremakten verkligen består och om icke rjed denna ett alldeles särskildt förhållande förefinnes.
Vill Domaren, såsom man naturligtvis mäste förutsätta hos Konungen, vara rättvis, äger han i sjelfva verket ingen makt, utan måste vid tillämpning af lagen vara fullkomligt fri från alla böjelser och tycken, samt ofrivilligt föija slutledningarnes nödvändighet.
Detta yttrande må icke upfattas, såsom åsyftande att förringa
Domareverksamheten, hvilken i sanning tager i anspråk själens högsta och ädlaste egenskaper.
Domarens makt är icke olika den Mathematikcrs, som har sig ålagdt göra en kalkyl.
Resultatet är icke i någon mån beroende af dennes vilja och godtycke; men sådant oaktadt kan det erfordras stor skicklighet och skarpsinnighet att utfinna det rälta facit.
— I enlighet med hvad jag sålunda anfydt, anser jag den omtalade förlusten af makt vara utan verklig betydenhet.
Man har äfven sagt, att Konungen, såsom ensam stiftare af ekonomiska lagar, skulle Den 28 Februari f. m. 629 äfven vara den lämpligaste att tillämpa detri.
Sådant strider likväl emot hvad man annars allmänt har antagit, eller att lagstiftande och lagskipande makten icke borde vara förenade hos samma myndighet.
Vidare har man anmärkt, att om lagen vore otydlig, äger Konungen alt vid förekommande fall förklara den.
Man har antagit, att Konungen i ekonomiska mål äger rättighet att mera godtyckligt än i de judieiela tillvägagå, men deri har man misstagit sig.
Sedan Konungen en gång stiftat en ekonomisk lag. måste han ställa sig den till efterrättelse.
Hans rättighet är att stifta allmänna ekononomiska lagar, men icke lex in oasu.
Konungen skulle förlora kännedom om målens behandling om han icke deltager i deras afgörande, men, som man vet, har Konungen, sedan införandet af nuvartde statsskicket, i allmänhet öfverlemnat dessa måls afgörande till t. f. Regeringen.
Den närmare kännedom Konungen, genom rättigheten att. afgöra dessa, på sådant sätt om dem skulle vinna, fås de facto icke; men är Konungen, äfven om berörde mål komme att öfverflyttas på en annan auctoritet, oförhindrad att på annan väg om dem inhemta kännedom, i händelse Han sådant. åslundar.
Om jag således anser, att med StatsRådets nuvartde organisation det vore önskligt, att besvärsinålen skiljas från dess pröfning och öfverlemnas till en annan auktoritet, återstår likväl att tillse, huruvida den föreslagne Regerings-rätfen dertill är lämplig.
Vi lefva i ett samhälle med gamla institutioner.
Vi hafva ingen brist på embetsverk, snarare för många än för få.
När fråga upstår om inrättande af ett nytt, måste man noga besinna, huruvida sådant verkligen är nödigt eller om icke de redan varande institutionerne skulle kunna utvidgas och öfvertaga de bestyr man vill anförtro det nya embetsverket.
Erfarenheten har otvetydigt visat, att om ett embetsverk eller embetsman har ringa eller obetydligt att, sköta, nedsjunker så småningom dess anseende.
Kommer ytterligare dertill, att ledamöterne i ett dylikt embetsverk icke innehafva erforderliga egenskaper så sker fallet med ökad hastighet.
I den föreslagna Regerings-rätten skola 5 ledamöter förut hafva beklädt civilt embete och endast 2 hafva varit Domaie.
Nu är likväl en stor del af de ärenden, som skulle öfvertagas af Regerings-rätten, så beskaffade, att de för afgörandet fordra samma förmåga, som de rent judieiela.
Till dessas afgörande fordras icke blott kännedom om författningarne, utan äfven hvad som är vida svårare, och hvari den dömande konsten egentligen beslår, nemi. förmågan att kunna klart och redigt framställa tvistefrågan och att sedan subsummera den under lagen.
Detta är en icke medfödd egenskap; den måste förvärfvas och dertill fordras hela ens lifstid, och likasom ordspråket säger: nemo nascitur artifex, kan man med allt skäl säga: ingen födes domare.
Då således vilkoret för alla ledamöterne i Regeringsrätten icke är, att de skola beklädt domare-embete, måste deraf följa, att en del af dem komma att vara i saknad af de egenskaper jag nyss nämnt, och af detta skäl anser jag det före - 630 Den 28 Februari f. m. slagna embetsverket rainilre lämpligt.
De R. o. Ad:s ledamöter, hvilka någon längre tid följt ärenderna, erinra sig allt för väl Allmänna Ärendernes Beredning.
Den var, såsom en föregtde talare sagt, nära nog ett gubbhus, en pensions-inrätlning.
Emellan den föreslagna Regerings-rätten och Allmänna ärendernes beredning blir endast den skillnad, alt den förre tillerkännes afgörande rätt, hvaremot den sednare myndigheten endast hade alt, förbereda målen och afgifva underd. utlåt:de.
Dess anseende sjönk just derigenom, att den icke bade tillräcklig sysselsättning, sä att dess ledamöter kunde hållas vid full verksamhet och såsom en följd häraf upkom äfven en likgiltighet, vid tillsättande af dessa embeten, hvilka snart blefvo betraktade nästan hufvudsakligen såsom pensionsinrättningai.
Jag tror, att om än icke genast, åtminstone inom ett eller annat decennium, skulle det gå med Regerings-rätten på samma sätt.
En auktorité, som jag anser kunna öfvertaga en stor del af de ifrågasatta ärenderne, är Högsta Domstolen.
Den har redan emottagit en stor del mål af ekonomisk beskaffenhet, och utgöra dessa ett så betydligt antal, att blott skiftesmålen uplaga nära en femtedel af domstolens hela arbetstid.
Men Högsta
Domstolen är nu så öfverhopad, att målen icke kunna nu så fort som sig hör afgöras, hvaremot om denne Domstol förstärktes med en division, den skulle kunna icke blott afbörda sig den nuvarande balansen, utan äfven öfvertaga större delen af de s. k. administrativa besvärsmålen.
Genom en sådan Högsta Domstolens förstärkning och besvärsmålens öfverflyttning dit, undviker man faran af inrättandet utaf ett nytt embetsverk.
I afseende på kompetensfrågorna, om hvilka en talare sig yttrat, instämmer jag med honom och tror, att sådana skola ganska ofta upslå, i händelse Konungens högsta domsrätt blefve fördelad på tre särskilda auktoriteter.
Emot Högsta Domstolens förstärkande oeh försättande på 2 divisioner har man invändt, alt enhet i besluten skulle derigenom uphöra.
Denna anmärkn. är af föga vigt, ty äfven med
Domstolens närvande organisation kan en sådan enhet icke förefinnas, ulan beror den af de särskilda ledamöternes ofta olika åsigter.
Skulle den af mig nu omnämnda förstärkning af Högsta Domstolen komma alt äga rum, så borde föreskrift meddelas derom, att i händelse skiljaktiga meningar om lagens rätta förstånd upstode, skulle alla ledamöterne sammanträda för att afgöra frågan, och borde det sålunda fattade beslut, såsom pruejudicat lända till efterrättelse intill nästföljande riksdag, då del underställdes K. M. o. R.
Stms pröfning.
På grund af hvad jag nu och föreg:de talare redan anfört afstyrker jag bifall till förslaget.
Det nu föreliggande
Lagför slaget är endast en fortsättning af den utveckling i samhällsförhållanderne, hvilken börjats med Högsta Domstolens inrättande, och som, ehuru småningom, måste fortgå.
Ursprungligen afgjordes nemi. alla mål såväl regeringsärenden i egentlig mening, som Den 28 Februari f. m. 631 de ifrågavar:de besvärsraålen oell de juridiska målen af K. M. i Rådet.
Man fann dock, alt derifrån borde skiljas de juridiska målen.
Man gjorde en särskild division af Rådet och sedan inrättades Högsta Domstolen.
Denna inrättning var ganska riktig, och orsaken, hvarföre man åt Högsta
Domstolen öfverlemnade de juridiska målen, var, att desse äro af en annan natur än de ifrågavar:de besvärsmålen.
I de förra förekommer nemi. endast enskilde personers rätt mot hvarandra, men i de sednare åter förekommer dessutom Statens rätt och anspråk på hvad för den är nyttigt.
Sedan Högsta
Domstolen inrättades, hafva besvärsmålens och öfrige regeringsärenders mängd så ökats, all det är omöjligt, att inom behörig lid på ett ställe afgöra dem.
Della inses lätteligen endast man gör sig bekant med StatsDepart:ne, och ännu mer om man gör sig bekant med StatsRäds-protme.
Deraf skall man finna, hvilken oerhörd massa af dessa mål nu mäste afgöras i StatsRådet.
Det är omöjligt för Konungens Rådgifvare och framför allt Deparl:sCheferne, alt, så nedtyngde af arbete de äro, kunna utom de egentliga regeringsärenderna, medhinna de öfriga målen.
Visserligen har man sagt, alt det vore en förminskning af Konungamakten, om afgörande! af dessa besvärsmål, hvilka nu tillkomma K. M., frånskiljdes konseljen eller K. M., men jag hemställer, huruvida man kan säga, att en auktoritets-makt förminskas derigenom, att man fråntager den en rättighet, sorn förlamar dess fria rörelse.
Det är sannt, alt K.
M. nu har rättighet att afgöra dessa ofta omnämnda besvärsmål, men om de förhindra Honom och dess Regering att fästa tillräcklig upmärksamhel på de egentligen riksvårdande ärendena, så kan man väl icke påstå, att bibehållandet hos Regeringen af dessa mål innebär en förstärkning af Konungamakten, då de, såsom jag visat, egentligen försvaga den.
Det är således en skada för Regeringen, för folket, för Konungamakten, alt desse mål afgöras hos K. M.
Det är äfven en skada för afgörandel af dessa mål, enär de ollast äro af mindre vigt än de egentliga regeringsärendena, ehuru de för den enskilde medborgaren äro af ganska stor betydelse.
Det är då gifvet, att dessa måls afgörande måste anses af den föredragande och hans kolleger nästan såsom ett nödvändigt ondt, och man kan icke begära, att desse embetsman skola åt dessa mål egna den upmärksamhel söm den tjensteman, hvilken har till åliggande endast utarbetandet af desamma, och alltså utgöra hans lefuadsbestvr.
Det är icke möjligt, att dessa mål äfven 0111 StatsRådet söker att nedlägga all möda på dem, kunna blifva lika väl afgjorde i StatsRådet, som af en särskild myndighet eller en regerings-rält.
Det är gifvet att afgörande!, af dessa mål, som äro så öfverhopande till en stor del hvilar nu på Depart:s-Chefen eller föredraganden hvaraf äfven följer. att när Deparl:s-Chefen ombytes, kontinuiteten mellan dessa måls afgörande brytes; att den praxis, som borde bildas i och för författningars förstånd ech tillämpning i afseende på dessa mål icke kan lätta rot,, när just denna praxis afbrytes vid hvarje Deparl:s-Chefs ombyte.
Det- är således af högsta vigt, att målen af 632 Den 28 Februari f. m. en annan myndighet afgöres.
Om man under sådane förhållanden får anse för gifvet, att hvad som nu förefinnes icke är det bästa, och hvilket äfven detta förslags motståndare tvekas erkänna, återstår att tillse, huru reformen på lämpligaste sätt skall kunna genomföras.
1 detta afseende har man framkastat att i st. f. alt inrätta ett nytt embetsverk der consultativa StatsRådens antal skulle ökas, och att desse jemte Departrs-Gheferne skulle afgöra besvärsmålen.
Emot antaglighet af detta förslag springer likväl genast i ögonen, att Konungens dyrbara tid på detta sätt föga eller intet besparas.
Om man å ena sidan säger, att
Konungen personligen icke så mycket sysselsätter
Sig med dessa mål, kan ä den andra den framkastade meningen icke väl stå tillsammans med den boga ställning Konungen innehar; ty det är klart, att om lian skall utlåna
Sitt namn under beslut i mål, hvari
Han eger afgöranderätt ehuru
Han i beslutet icke deltagit, Hans ställning skall blifva högst besynnerlig.
Han har nemi. icke då tagit notis om målet, men icke desto mindre skall afgörandet ske i Hans namn.
Utfärdandet af besluten skulle icke ske såsom i Högsta Domstolen, under K. M:s Secret, utan besluten förses med Hans egen Höga underskrift.
Det vore en besynnerlig lagstiftning som ordnades på ett sådant sätt.
Går jag till Departts-Cheferne, blir, genom ett dylikt förslag, deras lid icke heller besparad.
Ty om besvärsmålen än skulle afgöras af de consultativa StalsRåden på Departts-Chefernas föredragning, måste dessa sednare egna lika mycken tid åt besvärsmålen sorn nu, till stort mehn för de egentliga riksvårdande ärendena, och således upstår ingen vinst af ett sådant förslag.
Det sätt, som nu begagnas och sorn till en viss grad skulle fortsättas, har det emot sig, att den skicklighet, som erfordras i och för dessa besvärsmåls afgörande, är af helt annan beskaffenhet än den, som fordras för alt vara en utmärkt Deparl:s-Chef och SlalsRådsledamot i allmänhet.
En sådan tjensteman mäste ifråga om besvärsmål, om jag så må uttrycka mig, se på alla detaljer i smått, hvaremot han bör se de egentligen riksvårdande ärendena mera i stort.
Det är således gifvet, att det icke kan stå särdeles bra tillsammans att hos en och samma myndighet förena afgörandet af så skiljda ärenden, och följden skulle möjligen kunna blifva, att det ena slaget af ärenden får öfvervigt öfver det andra, till föga fromma för dem båda.
Den continuitet, som man borde önska i dessa måls afgörande, kan icke eller vinnas genom conseljens förstärkande, föredraganden, på hvilken dessa mål i främsta rummet hvilar, blir såsom hittills lika ombytlig, och genom hans förflyttning upkommer en brytning just i denna continuitet.
Man har vidare föreslaget, att i st. f. alt inrätta en särskild Regerings-rätt, man skulle förstärka Högsta Domstolen och ditförvisa besvärsmålen.
Icke lärer delta förslag, tror jag, tåla vid någon närmare granskning.
Dessa mål skulle då afgöras på en särskild division af Högsta Domstolen, hvilken icke skulle få andra mål till afgörande, och således blir det endast namnet, som utgör skillnaden mellan detta och Coust.Ulsk:s förslag eller också skulle besvärs - Dell 28 Februari f. m.
G33 målen sammanblandas med de öfrige ärendena i Högsla Domstolen, hvarigenom, såsom jag tror, de blifva illa behandlade.
Domstolens ledamöter må vara huru skickliga som heldst i, sitt fack, men säkert är, alt för de rent juridiska målens afgörande fordras helt andra egenskaper än för besvärsmålens afgörande.
Jag har sökt skilja mellan de rent juridiska och de administrativa målen. lie förra äro sådana, der staten icke kommer med i beräkningen och der tvisterna måste algöras enl. rent juridiska grunder, enl. gifna rättsförhållanden.
De mål, som nu äro i fråga eller besvärsmålen, röra personers rättigheter mot hvarandra, men i dessa mål förekommer ännu en tredje person eller staten, hvilket icke får förbises.
Man kan således icke afgöra desse mål efter de grunder, som äro giltiga för de juridiska målens behandling, och det är således gifvet, att Högsta
Domstolen är just för dessa, eller de administrativa målen en olämplig auktoritet.
Erfarenheten har äfven visat att jurister, utmärkte och stående främst i ledet bland denna embelsmannakorps, icke alltid äro lika skickliga adniinislialörer, och detta är ett bevis på olämpligheten att tili Högsla Domstolen öfverflytta besvärsmålen jemte de juridiska.
För afhjelpandet af den nu öfverklagade olägenheten återstår dock ett tredje sätt, nemi. imältandet af en särskild lätt linder namn af Regerings-räll. der målen komme att afgöras af såväl jurister sorn administratörer.
Mot detta förslag hafva åtskilliga invändningar blifvit gjorda, och jag anhåller att till besvarande få uplaga några bland dem.
Man har sagt, att genom införandet af Regerings-rätten skulle Föredraganden eller Depai t:s-Chefen icke erhålla lindring i sitt besvär.
Talaren som framställde denna invändning har icke med upmärksanihet genomläst förslaget.