Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ulsk:n säga: ”det vore utan tvifvel mest rältsenligt, alt vägarnes underhåll bekostades genom bidrag af de vägfarande, och besörjdes af Staten”; men straxt derefter medgifver Utsk:n, att, under de förhållanden som existera i vårt land, kan man icke f. n. tänka häruppå.
När så är förhållandet, förefaller det mig, som om Ulskm genom antagande af deras förslag, icke kunnat bereda något verkliggörande, eller ens något närmande till tipfyllelse af Utskms idé, nemi., alt hvar och en som färdas på vägarne, skall dem underhålla.
När således detta resultat i alla fall förfelas, och icke under närvande förhållanden kan upnås, på det, enl.
Utskms öfvertygelse mest rältsenliga sätt, hemställer jag, om det vore skäl, att vidtaga en sådan half-mesyr, som Ulskm föreslagit.
Enl. min tanke blefve del besvär, som härigenom skulle förorsakas K.
M:s embetsman, troligtvis fruktlöst, ty man kan i så kända förhållanden redan nu, lika klart och tydligt, som efter en skeeude undersökning, förutse resultaterna, hvadan jag vördsamt anhåller om afslag på den första punkten, och bifall till de öfrige.
I motsats med den siste värde talaren, anser jag den af de förenade Lag- och Ekon.Ulskm gjorda framställning hafva mycket skäl för sig.
Det torde icke kunna bestridas, ali på de ställen der stora fabriker, qvarnar och sågar m. m. blifvit inrättade, hafva, genom de lifliga transporterna för fabrikernas räkning, vägarne i väsendtlig mån blifvit skadade.
Jag tror således, att rättvisa och billighet fordra, att dessa verk äfven deltaga i väg-uoderhållningen, dock ihgalunda på det sätt, som den siste värde talaren tycktes antyda, nemi. att åt dem anvisades vissa väglotler, hvilka, enl. min tanka, böra fortfarande hädanefter, som hittills på jorden fördelas, ulan dessa verk skulle lämpligare kunna genom kontanta tillskott, lämpade efter den rörelse de bedrifva, i ej ringa mån bidraga lill vägarnes underhåll.
Jag anhåller ali få fästa upmärksamhet derpå, alt broar I.
ex. nu af Iläraderne gemensamt underhållas, att mången gäng fråga kan förekomma, ang:de omläggning af en illa anlagd väg, om borttagande eller sänkning af en mindre backe, till hvilket allt statsmedel icke kunna begäras eller erhållas.
Enl. min tanka skulle det vara serdeles lämpligt, om dessa inrättningar genom tillskott till Häradernes kassor underlätta nyssnämnde arbetens företag.
Då nu Utsk. icke föreslagit någonting annat än en underd. skrifvelse, hvarigenom R.
St. skulle ”hos K. M. i underd:het anhålla, att K.
M. täcktes låta undersöka, enl. hvilka grunder, och pä hvad sätt bruks- och bergverks-anläggningar, skattlagde mjöl- och såg-qvarnar och andra fabriks-inrättningar på landet nu åläggas, att lill vägarnes byggande och underhållande bidraga”, synes mig deraf ingalunda följa, alt några väglolter skulle dessa inrättningar tilldelas att underhålla, utan att, såsom jag tog mig fri - Den 28 Juni, 475 heten nämna, kontanta bidrag skulle i mån af den rörelse ock trafik, som till följd af dessa inrättningar, förorsakades, till häradernes kassa aflemoas.
Då jag således anser, att den af Ulsk. gjorda' framställning har allt skäl för sig, får jag vördsamt tillstyrka bifall å densamma.
/ Hr Flach, Joh. Fredr. Wilh.:
Det argument, som Frih.
Cederström har anfört för afslag, är egentligen och hufvudsakligen detsamma, som Hr Carleson i sin reservation andragit.
Det utgår från den åsigt, att genom nu gällande lagar äro förhållanderna, aug:de väghållnings-skyldighelen en gång bestämda, samt alt en ändring i detta afseende skulle åstadkomma intrång i egande-rälten, som under lagarnes skydd successift sig utvecklat.
Om man följer denna grundsats, skall man, på sätt jag vid ett föregrde måls behandling nyligen nämnde, aldrig komma från status quo. Hvarje lag eger moralisk kraft, så länge den stöder sig på billighet, men så snart billigheten uphör, försvinner äfven lagens moraliska kraft.
Det var troligtvis på billighetsskäl, som bergverken blefvo från vägunderhålluings-skyldigheten befriade, på den tid, de, såsom gryende inrättningar, kunde genom licenser och privilegier behöfva skydd för sitt bestånd.
Då de numera på detta sätt upblomslrat, och vunnit en sådan fasthet, alt de kunna dem förutan ega bestånd, är det i sin ordning, att dessa förmåner, tryckande för det allmänna, borttagas.
Hyllar man icke den af mig nu uttalade grundsats, skulle man anse, att t. ex. lifegenskapen borde qvarstå derföre, att den grundade sig på lag. som kanske hade billighet för sig, då den stiftades, men jag förmodar, att denna institution föll endast derföre, att man i en sednare tid hade mera utbildade, på sanni menskliga skäl grundade begrepp om billighet, hvarefter rättigheten alltså måste lämpas.
På det sättet tillgår med allt vid sarahälls-ulvecklingen, till och med i fråga om så triviala saker, som qvarnars m. fl. deltagande i väghållnings-skyldighelen.
Den punkt i nu föredragna Betänk.
, om hvilken discussionen fortgår, synes mig utgöra en fortsättning af de många försök, som icke blott under denna, ulan äfven under flere föreg:de Riksdagar städse blifvit gjorda, att nivellera och jemna allting, att taga från den ene och lägga till den andre, att med ett ord skänka fördelar åt den ene på den andras bekostnad.
Qvarnar och bruks-inrättningar äro, så vidt jag förstår, af den beskaffenhet, att de, enl. sakens natur aldrig kunna eller böra åläggas utgöra sådana onera, hvilka, ehvad förändringar i industrielt hänseende, som inom landet kunna inträffa, måste oafbrutet bestå och fortfara.
Jag tror hvarken — såsom den siste talaren påstod — att förhållanderna i detta hänseende äro annorlunda nu, än på den tiden då lagarne stiftades, ej heller, att orsaken hvarföre bergverk och qvarnar befriades från vägunderhållnings-skyldigheten, som i stället lades på hemmanen, härrörde från behof för ifrågavar:de inrättningar, af den sålunda lemnade befrielsen, utan jag tror tvertom, att lagstiftaren då, likasom jag hoppas han nu skall göra, insåg 476 Den 28 Juni. huru orättvist det vore, att ålägga dessa verk ett sådant onus, sorn del ifrågavar:de.
Till följd deraf, att qvarnar upsla och försvinna, skulle äfven den väghållnings-skylldigliet, som blefve dem ålagd, upstå och försvinna; ty det är klart, att pm egaren till en qvarn, nedlägger densamma, så är han också befriad från den vägunderhålluings-skyldighel, sorn blifvit qvarnen ålagd; på samma sätt förhåller sig med bergverken m. fl. inrättningar.
Genom den af de förenade Utsk n föreslagna åtgärd, skulle således en bestämd svårighet upstå vid bedömandet af del sätt, hvarpå väghållnings-skyldigheteu borde ulöfvas.
Det skulle kunna hända, att under det en kommun eller ett härad erhöll för väg-uuderhållningen ganska betydliga bidrag af qvarnar och bergverk, skulle vid en annan period ett motsatt förhållande ega rum.
Hvem skall då fylla deu upkomna bristen?
Skall den fördelas på hemmans-egarne, eller huru skall dermed förhållas.
Såsom Hr Carleson i sin reservation anmärkt, bar inom de förenade Utsk:u vid sistl.
Riksdag blifvit yltradt, alt bergverk och qvarnar innehafvas emot de afgifter, som nu af dem erläggas, samt alt de åro under sådana förhållanden ärfda och förvärfda.
Det är således icke med rättvisa öfverensstämmande att pålägga dem så beskaffade onera, som de, hvilka nu äro i fråga.
Skulle det ske, förminskar man derigenom dessa inrättningars värde.
Att förlikna en förändring i väghållnings-skyldigheteu, sådan den här blifvit ifrågasatt, med lif-egenskapen, förefaller mig i högsta grad besynnerligt, ty den har icke den ringaste inverkan på de fria individerna i samhället.
Man gaf åt dé lifegna en rättighet, utan att den rättighet, man sjelf egde, blef i någon mån förringad.
Så är icke förhållandet, ty alt ålägga dessa verk en skyldighet, som de hittills icke varit underkastade, är att så väl beröfva dem en fördel, (nemi. befrielse från detta onus), hvilken de förut åtnjutit, som att tillskynda andra en förmån, (nemi. lindring i detta onus), som de förut icke innehaft.
Då bela förslaget således hvilar på en orättvis grund, får jag följaktligen tillstyrka, att de förenade Ulskms framställning måtte af U. o. Ad. förkastas.
Om den befrielse eller lindring i väg hållnings-skyldigheten, som bruk och qvarnar hittills åtnjutit, slödde sig på något dem tillförsäkradt privilegium, så skulle deb argumentation, som den siste värde talaren framställt, vara riktig, men nu är icke så förhållandet.
Det förefinnes emellan den frihet, bruk och qvarnar i dessa afseenden åtnjuta, och den som t. ex. den privilegierade jorden åtnjuter, i afseende på vissa skatter, och allmänna onera, en väsendtlig skillnad, enär dess innehafvare äro genom af K.
M. utfärdade privilegier, hvilka det icke tillkommer lagstiftaren att uphäfva annorlunda, än genom en i viss lag stadgad form, tillförsäkrade om en sådan frihet, hvaremot den frihet, som bruk och qvarnar i dessa afseenden hittills åtnjutit, endast grundar sig på en lag-tolkning, hvilken del kan vara tid att ändra.
D en 28 Jun i.
De förenade Lag- och Ekon.Ulsk:n hafva uci motiverna för det föredragna belänk. ådagalagt, att väghållnings-skyldigheten i vårt land är att betrakta såsom ett kommunalt onus, emedan vägarne icke kunna, till följd af Sveiiges vidsträckta yla och glesa befolkning, underhållas genom afgifler ifrån de trafikerande.
Om det är ett kommunalt onus, är det icke då billigt, att kommunens innevånare efter sin förmögenhet deltaga i denna börda?
Ar det då billigt, att just de, som af vägarne draga den största fördel, äro befriade från allt deltagande i deras underhåll?
Ar det icke tid på att lagstiftaren afskaffar en så oriktig lagtolkning, som hittills gjort sig gällande?
Derigenom välfver man icke ett onus från den ene på den andre, eller fråntager den ene en förmån, för alt lägga tyngden på en annan.
Del vore endast all jemnare fördela ett onus, som med hvarje år blir tyngre, ty nutidens anspråk fordrar bättre vägar, än hvarmed man fordom åtnöjde sig, under det tillgången på väglagnings-ämnen blir förminskad.
Det måste hemtas på längre afstånd, och i samma mån vederbör:de Landslur med skäl — jag erkänner del — hafva tillsyn derå, att endast tjenligl ämne lages, blir detsamma dyrare, dagsverken och dragare blifva dyrare, med ett ord, allting blir mera kostsamt.
På samma gång detta inträffar, upstår i orten ett nytt bruk.
Vägarne, som hittills varit föga besökta, blifva det nu desto mera.
De befaras af tunga laster, som förstöra dem.
Hvem drager fördel af den lifliga trafiken?
Jo, bruksegaren, som är befriad från väg-underhållningen.
Om man skulle conseqvent drifva den sats, som den siste värde talaren framställde, så, enär de kommunala afgilterna i fordna tider erlades endast af landlmännen, skulle alla näringsidkare på landet, vara från desamma befriade.
Vore sådant med rättvisa öfverensstämmande, när man l. ex. vet, all faltigvårds-afgifterna blifvit mångdubblade emot förut.
Ifall man vill vidhålla den sats, som en talare yttrat, alt de jorden åliggande servituterna, icke böra på något sätt lindras, vore del äfven obilligt, alt t. ex. genom en förhöjd skjutslega, minska del onus som skjutsen medför.
Meningen är väl i allmänhet, alt med afseende på industriens utveckling vidtaga de förändringar, som billighet och rättvisa påkalla.
Man har sagt, alt det ifrågavar:de förslaget skulle medföra olägenheter i så målto, att när en qvarn eller ett bruk nedlägges, skulle derigenom en förändring i vägdelningen ega rum, men den Landsh., som före mig hade ordet, har uplyst R. o. Ad. derom, alt Utsk:n just till förekommande af en förändring i väg-delningen för detta fall, hafva gjort hemställan om en underd. skrifvelse, un der anhållan, att K.
M. läcktes låta undersöka om, och på hvad sätt de ifrågavarrde inrätlningarne må deltaga i väghållniDgs-bestyret, angifvande tillika den åsigteo, alt de genom kontanta tillskott skulle icke allenast bidraga till väg-underhållningen, utan äfven bereda tillfälle till omläggning af broar och sänkning af backar m. m.
Då en sådan åsigt är af Utsktn antydd, synes mig icke det ringaste skäl förefinnas till afslag å belänk. på den grund, att en förändring i vägdelningen skulle upkomma.
478 Den 28 Juni.
En annan talare liar sagt, att den underd. skrifvelsen vore onödig derföre, att det vore ingenting, som behöfde utredas, men det torde utan tvifvel böra utredas på hvad sätt fördelningen af väg-underhållnings-skyldigheten lämpligast må ega rum.
Man har sagt, att qvarnar och bruk upstå och försvinna, och att detta skulle medföra stora svårigheter.
På sätt jag förut nämnt, gör det ingenting till saken, så vida de bidrag, som skola lemnäs, bestämmes i kontanta penningar, ty följden blefve ingen annan, än att den för ändamålet befintlige kassan blefve mindre, och att kommunen således får tillskjuta det erforderliga beloppet, I alla fall förekomma dessa försvinnande!! icke så ofta.
Vi veta, att qvarnar äro uptagne i jordböckerne, och att — såsom det uplystes här om dagen — det åtgår flere år, innan en qvarn kan uphöra, såsom skattlagd lägenhet.
Denna fråga är en af dem, som ständigt återkomma.
Den kan visserligen undanskjutas, men jag är öfvertygad om, att den förr eller sednare skall gä igenom, och såsom ett bevis på dess billighet får jag anföra, att just BorgareSt., der bruks-intresset har många försänkningar, och der förslaget vid sisth Riksdag ogillades, antagit detsamma med stor majoritet.
Jag vågar således vördsamt tillstyrka bifall till Betänk.
Hr Printzensköld synes icke hafva fästat sin upmärksamhet deruppå, att de väghållnings-skyldige på 2:ne sätt fullgöra sina åligganden.
l:o genom natura prestationer, och 2:o genom kontanta bidrag, hvilka vanligen, vid årets slut, eller efter fullbordande af betydliga reparationer, fördelas på samtlige väghållnings-skyldige.
Det är just dylika kontanta tillskott, som Utsk:s förslag åsyftar, och hvarföre jag äfven anser, att detsamma häfver billighet och rättvisa för sig.
Det skulle kunna inträffa, att man har en egendom, som är belägen i en trakt, der f. n. icke någon betydlig rörelse på vägarne eger rum, men närliggande vattenfall och betydliga skogar, gifva anledn. inom kort till anläggning af ett bruk; jag hemställer dä till de Hrr, som motsätta sig förslaget, huruvida icke trafiken på vägarne kommer alt mångdubblas genom transporter af 3 å 4000 Sk2? tackjern.
Är det då obilligt, alt dessa inrättningar genom kontanta bidrag till häradets kassa, deltaga uti väg-underhållningen, samt, såsom jag förra gången då jag hade ordet, omnämnde, bidraga till omläggning af en backig väg, broars upbyggande m. m. R. o.
Ad. har uti ett föreg:de plenum beslutat, att hos K. M. i underd:het anhålla om en undersökning, huruvida den å qvarnar och sågar ntg:de grundskatt skulle kunna uphäfvas, och dessa verk framdeles efter bevilln:s-grunder taxeras.
Hr Printzensköld motsatte sig då detta förslag, och jag finner honom derföre handla ganska conseqvent, när han icke vill antaga förevar:de förslag, men då R. o. Ad. vid nyssnämnde tillfälle biföll StatsUtsk:s hemställan, tror jag alt tidpunkten för det nu under öfverläggning varande förslagets framkomst lill K. M., vore serdeles
Den 28 Juni. 479 väl vald, emedan K.
M. då samtidigt kunde taga begge dessa frågor ali öfvervägande.
Jag fortfar alt tillstyrka bifall till denna del af Betänk.
Det kan icke nekas, att den siste värde talaren på ett serdeles skickligt sätt sökt sammanlänka 2:ne frågor, rör:de qvarnar, men då de icke synas mig slå i så oskiljaktigt sammanhang, att icke B. o. Ad. mycket väl kan bifalla den ena, utan att derföre bifalla den andra, får jag vördsamt fortfara med min anhållan ora afslag på Betänk.
De som reserverat sig emot förevande Betänk, hafva, i likhet med de reservationer, som vid förra Riksdagen afgåfvos, fästat upmärksamheten deruppå, att: ”K. M., uti resolut, på allmogens besvär den 20 i\ov. 1786, ansett vägrödjning och brobyggnad vara en hemmantalet åtföljande skyldighet, deruti bruk och qvarnar icke kunde inbegripas, hvilket, hvad qvarnar beträffade, blifvit ytterligare bekräftadt genom Kongl. Brefvet d. 10 Okt. 1793: att, då den stadfästelse på befrielse från deltagande i detta onus, som sålunda blifvit gifven innehafvare af bruk- och berg-verk, samt sågar och qvarnar, naturligtvis ökat värdet af sådane egendomar, hvilket vid inträffade arfskiften eller köpe-afhaudlingar tagits i beräkning, skulle en rubbning i dessa friheter, utan att på samma gång bereddes lämplig ersättning för den bortmistade fördelen, hvarken vara med rättvisa eller billighet förenlig.”
Jag skall laga mig friheten, att med några ord beröra de begge serskilda kategorier, som här äro omnämnde.
Hvad bruken beträffar, så är det vintertiden, och på isbelagda floder och sjöar, som deras flesta transporter ombesörjas, således nöta de icke så mycket sommarvägarne.
Beträffande åter qvarnar, så är del just de hemman, hvilka hafva spannmål att mala, som draga fördel deraf, all väg finnes till „ qvarnen.
Utsk:n hafva förklarat, att fördelen vore ömsesidig, men om så är förhållandet, hvarföre anse Ulskm, alt det ifrågavande åliggandet skall tagas från hemmanen, och läggas på bruk och qvarnar?
Den ifrågavat:de förändringen är icke heller billig, ty den blifver partiell och kommer endast vissa orter till godo, och på sätt reservanterna vid 1850 års Riksdag, hvaribland befunno sig 2:ne Landsh:r, en uti Norrbottens och en i Stockholms län yttrat, förhåller det sig så, att ”lindring endast beredas i de hemmans-egares skyldighet, sorn hafva sina vägstycken i orter, der bruk och bergverk, sågar och qvarnar finnas, men icke för dem, som äro bosatte uti andra orter.
” Sålunda synes det, att de fördelar, hvilka skulle landtbruket tillskyndas, blifva serdeles ojernnt fördelade, hvarjemte man mäste medgifva, alt det vore en af ingen förmån motsvarad börda, som skulle blifva de genom 1786 års Kongl.
Bref derifrån befriade inrättningar pålagd.
Instämmande med Hr Printzensköld, vågar jag lika med honom förmoda, att R. o. Ad:s ihärdiga förkastelse af de hittills, rörande denna fråga, framställda förslag, grundlägger den hilliga förhoppning, att R. o. Ad. äfven nu afslår förevande Betänk., så myc - 480 Den 28 Juni. ket hellre, sorn de nuvar:de Utskm icke, såsom de förpg:de Riksdagarnes, uti sin hemställan lill K. M. uplagit den af Hr von Troil uttalade åsigt, att ifrågavarule inrättningars bidrag lill väg-underhållning skulle bestå i årliga kontanta tillskott.
Alströmer, Carl Jonas Oscara Frih.
Cederström har uti sitt sista anförande, till stöd för yrkande å afslag, hufvudsakligen åberopat 1780 års Kongl.
Bref, men Frih:n har helt och hållit förgätit, att en ganska betydlig tidrymd sedan dess förflutit, samt att industrien under tiden blifvit ofantligt utvecklad; vid hvilket förhållande man torde böra fästa mera upmärksamhel än den ädle Frilen gjort.
Det är tydligt och klart, att del ringa antal bruk och sågar, hvilka i början upstodo, och dessutom vöre af sämre beskaffenhet, icke skulle åstadkomma en så hastig utveckling af rörelsen, som sedermera årligen inträffat genom anläggning af nya, lill följd af vetenskapliga upfinningar, förbättrade bruk och sågar, samt serdeles fabriker, i hvilkas grannskap väg-underhållningen är ganska betungande.
Cederström har sagt, att transporterna vid bruken ega rum om vintern, samt försiggå pä skogsvägar.
Det är visserligen sapnl hvad bruks-effekterna beträffar, men de för bruken nödvähdige kolen m. m. forslas på många ställen på hjuldon, hvarom vägarne i Westmanlands län bära tydliga vittnesbörd.
Dä vi nu hafva att emotse, det stora bränvins-fabi iker blifva anlagde, hemställer jag till Frih. Cederström, huruvida han icke anser, att vägarne i deras granskap skola till följd af liflig trafik ganska betydligt försämras, samt om icke rättvisa och billighet fordra, att dessa fabriker äfven bidraga till väg-underhållningen, hvilken eljest blefve för jordbruket ännu mer betungande än förut.
På hvad sätt ett sådant deltagande skall kunna ega rum, utan att någon rubbning i den nuvande väg-indelningen förorsakas, har Hr von Troil ganska klart och tydligt ådagalagt, genom den framställning, att det borde ske genom kontanta bidrag.
Att delta icke blifvit i Utsk:ns hemställan till underd. skrifvelse bestämdt uttryckt, synes hafva utgjort ett ytterligare skäl för Frih.
Cederström att fortfara i sin begäran om afslag, men jag hemställer lill Eder, Mine Hrr, om R.
St., då de hos K.
M. anhålla om utredning och undersökning af ett ämne, böra på förhand precist utsätta på hvilka grunder en sådan bör baseras.
Ar det då icke bättre, att som Utsk:n hemställt, yttra sig i följande allmänna termer: ”att K.
M. täcktes låta undersöka, enl. hvilka grunder, och på hvad sätt bruksoch bergverks-anläggningar, skattlagde mjöl- och såg-qvarnar, och andra fabriks-inrättningar på landet må åläggas, att till vägarnes byggande och underhållande bidraga.
Jag anhåller vördsamt om bifall till betänk.
Alströ mer, och vill blott med några ord bemöta tvenne framställda anmärkrnr.
Den första framkastad af Hr von Printzensköld, omnämnde - Den 28 Juni. 481 nämnde de förmenta svårigheter, hvilka, i afseende på väg-delningen skulle derigenom upkomma, att bruk och qvarnar nedlades.
Den andra anmärkn:n, framställd af Frih. Cederström, innehöll, alt Ulsk:ns nu föredragna Betänk, så till vida vore ofullständigare, än det vid föreg:de Riksdag afgifna, som uti det sednare, framställning gjordes om det sätt, hvarpå dessa inrättningar skulle i väg-underhållningen deltaga.
Hvad första frågan beträffar, så är den besvarad af Hr von Troil, då han omnämnde de allmänna grunder, efter hvilka bruks och qvarnars skyldighet, att underhålla vägar, skola regleras.
Jag vill blott tillägga, att det torde icke blifva svårare, all omreglera väg-delningen i händelse de bruk och sågar, som i väg-underhållet deltaga, nedläggas, än om ett hemman faller i ödes-mål, hvilket så mycket lättare skulle kunna hända, om alla ouera endast läggas på hemman, och icke äfven fördelas på nyssnämnde inrättningar.
Hvad den sednare anmärkmn angår, så tror jag, alt det icke kan läggas Utsk:n lill last, utan tvertom är en förtjenst, att Ctsk:n icke ingått i speciella bestämmelser, dä Utskm föreslagit, att man skulle öfverlemna hela detalj-bestyret åt K. M:s godtfinnande.
Jag fortfar i min vördsamma anhållan om bifall på denna punkt.
Jag beder vördsamligen om ursäkt, att jag ännu en gång vågar besvära R. o. Ad. med några ord, men jag anser mig böra uptaga åtskilliga anmärkmr, sora åsyfta, att försvara de sammansatta Utsk:ns Betänk.
En värd talare har börjat sitt försvar dermed, att om den, ifrågavande inrättningar meddelade frihet, från deltagandet uti väg-underhållningen, grundade sig på privilegier, skulle jag hafva rätt deruti, att inrättningarne icke böra i väg-underhållningen deltaga.
Jag bemöter honom med den erinran, att redan när privilegierna och allmänna lagen utfärdades, funnos så beskaffade inrättningar, som de ifrågavar:de, men man tänkte sig icke, åtminstone när privilegierna utgåfvos, möjligheten af, att någon fråga skulle väckas om skyldighet för bruk och qvarnar, att i väg-underhållningen deltaga.
Att man hade begrundat saken, når 1734 års lag stiftades, slutar jag derutaf, att i Byggninga-B:n står; ”alla som å landet hemman ega eller bruka, skola vägar rödja och broar bygga.”
Om lagstiftaren den tiden hade ansett det vara rättsenligt, att äfven bergverk, sågar och qvarnar, med ett ord så beskaffade inrättningar, hvilkas bestånd är af konjunkturer, och inträffande händelser beroende, skulle i väghållnings-skyldigheten deltaga, betvifla;- jag icke, att han vid lagens stiftande derom förordnat, men då så icke skett, och dä K. M., för en ganska lång tid tillbaka, i anleda, af väckt fråga om åliggande för dessa inrättningar, att i vägars underhållande taga del, förklarat sådant icke böra rättsenligt ega rum, så ligger deruti, såsom mig synes, ett bevis, ali dessa inrättningar, såsom sådane, böra ifrån detta onus vara befriade.
Dessa begge stadganden, tillsammans betraktade, utgöra åtminstone ett lika kraftigt beskydd, 8 H. “ 31 482 Den 28 Juni. sorn om befrielse från ifrågavar:de skyldighet vore i privilegier föreskrifven.
Det förekommer jemväl ett annat förhållande, som bör tagas i betraktande.
Det finnes nemi. tull-qvarnar, hvilka äro i hemmanens räntor inbegripne, och som således hafva bestämdt det hemmantal, som jorden har fått sig åsatt.
Dessa qvarnar bidraga sålunda, redan till väg-underhållningen.