Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill således för - Ben 16 Octobcr e. m. 41 förmoda, att dessa motiver endast varit Frih.
Ehrenborghs enskilda, och att Hr Frih. i sin reservation utgått från en synpunkt, sorn skulle leda till helt andra resultater än dem, hvartill Utsk. kommit.
Det är emedlertid tillfredsställande att höra en man med Frih.
Ehrenborghs upplysning och anseende inom den provins, der han innehar ett så högt embete, uttala den mening, alt man verkligen der har en allmän opinion och skulle önska, att det funnes organer för denna allm. opinion, icke blott, såsom Hr Frih. sagt, uti Landtständer, utan äfven i sådana publicitetens organer, som kunde uttrycka provinsens opinion.
Detta erkännande af Hr Frih. har jag ej kunnat annat än med mycken tillfredsställelse afhöra, dä jag så ofta hört klandras, att publiciteten velat upphäfva sig till organ för den eria eller andra allm. opinionen.
Tvärtemot desSa motiver, hvilka jag föredrar i den mån de åsyfta något resultat, har Utsk. anfört såsom motiv för sitt förslag, att långt ifrån att vara ett frätningsmedel på den gamla Representationen, skulle förslaget afleda orepresenterades anspråk på inrymmande i RiksStånden, Detta ändamål tror jag ej skulle vinnas, och jag önskar det icke.
Jag önskar, att Nationen, mätte med allvar tänka på nödvändigheten af en representationsförändring, och att den iilla fraction af Svenska folket, som infinner sig vid riksdagarna, måtte af sina committenler få instructioner att i denna fråga votera på annat sätt än vid nuvar. riksdag; men jag tror jemväl, att det resultat, Utsk. afsett enligt dess uppgifna motiv, att Landtständer införande skulle minska de orepresenterades klagan, icke skulle vinnas.
I fall de skulle organiseras på sätt Utsk. föreslagit, blefve de otvifvelakligt mägtigare än R.
St., och jag anhåller att få yttra, i hvad mån jag anser, att sådant vore skadligt eller icke.
Jag tror nemi. icke, att det vore nyttigt.
Jag gillar icke ide'en af Landtständer, tillkomna genom grundlagsbud.
Så mvcket jag gillar Landtständer, tillkomna genom enskilda öfverenskommelse,r inom communerna, äfvenså mycket ogillar jag dem, tillkomna i följd af stadganden i grundlagen, och jag anser af högsta vigt, att den Representation, som finnes, har så mycken magt, att den anses uttrycka allmänna opinionen.
Skulle den allmänna opinionen vid riksdagen komina i strid med de splittrade opinionerna inom de 2/f. länen, så beklagar jag denna riksdag och de riksdagsmän, som skola behandla de stridiga opinionerna.
Det andra skälet för landtdagars inrättande, som Utsk. anfört, är, att de enskilda motionernas antal skulle minskas.
Det är väl möjligt, att motionernas antal skulle minskas; men jag kan ingalunda tro, att riksdagsgoromålen skulle minskas, ty den mängd af petitioner och förslag , som under loppet af 5 år skulle samlas vid omkring loo landtdagar, skulle säkert få en mycket mer vidtomfattande be. 5 H. " 6 42 Den 16 October c. m. skaffenhet och erfordra mycket längre tid än de motioner, som i nu stadgad ordning förekomma.
Sedan jag sålunda undanröjdt de skäl, som Utsk. anfört för landtdagar, anhåller jag att få fästa uppmärksamhet på några af de olägenheter, som derigenom skulle uppstå.
Deribland förekommer en, hvilken jag redan omnämnt, nemi. den, att landtdagarna skulle blifva mägtigare än riksdagarna, och att
Landtständerna således kunde sluta med att, såsom Frih. Ehrenborgh sagt, uppfräta R.
Detta vore likväl att inkasta oss i anarki, hvars följd är despotism.
Komma vi således in i anarkien, skola vi stadna i despotismen, och att på detta sätt gå fram på reformernas väg kan jag lika litet som Hr Lefre'n godkänna, emedan detta vore en högst olycklig bana; och innan vi gå den vägen, må vi hellre med Guds hjelp stadna qvar, der vi äro.
Delta ämne är verkligen för grannlaga att behandla; men jag är öfvertygad, att man endast behöfver kasta en blick på Europas politiska förhållanden för att med fasa betrakta följderna af en anarki.
Ehrenborgh har tagit för afgjordt, att dessa landtdagar skulle komma att uttrycka den allmänna opinionen inom provinserna.
För min del tar jag mig dock friheten att betvifla ett sådant resultat.
Jag har sett många exempel derpå, att
Regeringen anbefallt sammanträden i landsorterna, och att man från dessa sammanträden, hvarvid landshöfdingarna varit ordförande, fått utlåtanden, som innehållit något helt annat, än provinsens opinion.
Jag befarar derföre, att landtdagar kunde leda til! samma resultat, och att de således kunde, på en mindre farlig väg än den, som skulle leda till anarki, hafva den följd, att Regeringen genom sina embetsman i landsorterna skulle styra landtdagarna och derigenom erhålla så mycken magt, att R.
St. förlorade allt anseende, äfvensom Regeringen på dessa landtdagar. kunde få förslag framlagda, som hon sjelf ej skulle våga framställa.
Detta vore ett resultat, som det, i följd af vår olyckliga Ståndsrepresentation, ej vore osannolikt att landtdagar kunde lemna.
Ett förslag om landtdagars inrättande har vid denna riksdag blifvit frarastäldt af Gr.
Spens, och jag förmodar, att det är delta förslag, som hos Utsk. väckt första tanken på ifrågavar. inrättning.
Utsk. icke till grund för sitt förslag tagit den rikliga ide', som Gr.
Spens framställt; ty den hade kunnat på ett lugnt sätt leda till en förbättrad Representation.
Då man gjort dessa landtdagar till ingenting annat än electorssammanträden före riksdagarna, hade förslaget blifvit lätt verkställbart, och hade medelst uttrycket af de särskilda provinsernas opinioner den allmänna opinionen blifvit uttalad.
Man hade då jemväl vunnit den fördel, att kort före en riksdag allmänna uppmärksamheten blifvit fästad på de resultater, man af riksdagen kunde vänta, och jag tror, att vid de landtdagar, som skulle ägt rum Den iS Octolier c. m. 43 för electorers sammanträde det icke kunnat Ilända, hvad Gr.
Horn vid de af Utsk. föreslagna landtdagarna förespeglat, att man kunde nödgas med tjenliga medel der inställa ledamöterna.
Jag liar ansett mig skyldig att uti ett ämne af denna vigt något utförligare deducera de skal, hvarföre jag ej kunnat gilla Utskrs förslag; men jag får äran fästa uppmärksamheten derpå, att en förlängd discussion i detta ämne torde vara öfverflödig, emedan 3:ne
Stånd redan förkastat förslaget.
Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på afslag å Utsk:s betänk.
Ehuru den siste värde talaren slutade sitt korta yttrande dermed, alt all vidare discussion vore öfverflödig, anhåller jag likväl att få yttra några ord.
Jag har varit af den tanke, att en provins-representation skulle i vårt Iand i vissa afseenden vara nyttig, och har äfven bär förut yttrat denna tanke, hvarföre jag tror mig nu skyldig förklara, att jag tänkt mig den helt och hållet olika med livad Constil.Ulsk. föreslagit.
Jag har icke tänkt mig densamma såsom några filialcontor under Nationalrepresentationen; jag har deremot tänkt mig provincialförsamJingarna såsom högsta instansen af mnnicipalinrättningen.
Svenska folket har agt sådana municipalinrältningar.
Het ägde dem i uråldriga tider för häraderna och lagsagorna.
I stället för häraderna liar i sednare tider genom Christendomens införande inträdt en annan underafdelning af orterna, nemi. socknarna, hvilka nu äga en organiserad municipalinrättning medelst sockenstämmor och kyrkoråd.
1 lagmännens ställe hafva i administrativt afseende inträdt landsliöfdingar; men i stället för den municipalinrättning, sorn hvarje lagsaga fordom ägde, finnes nu ingenting.
Då jag tillkännagifvit den åsigt, från hvilken jag utgått, då jag ansett provincialrepresentation böra införas, torde jag få tillkännagifva, huru jag tror den böra organiseras, nemi. icke efter typen af Nationalrepresentationen, utan, likasom i sockenstämmor någon ståndsskilnad ej kommer i fråga, tror jag, att den högre municipalinrättningen eller länsstämman, utan afseende på stånd, bör bestå af deputerade från dessa sockenstämmor, som hvardera representera en eller flera socknar.
De göromål, som skulle åligga dessa inrättningar, blefve för provinserna desamma som sockenstämmornas för socknarna, d. v. s. ortens allmänna oeconomiska angelägenheter.
Det finnes redan vissa förrättningar, som måste i ett slags rminicipalväg försiggå; sådana äro markegångssättning, pröfningscommitteers åtgärder, curhusafgiftens uppbärande och redovisning.
Alla dessa göromål kunde hänskjutas lill en enda väl organiserad auetoritet, som tillika hade rättighet att, i hvad som angår ortens oeconomiska behof eller den oeconomiska lagstiftningen för orten, inlemna petitioner, vare sig till R. St., till Regeringen eller till landshöfdingen. 44 Den 16 October c. ra.
Dessa förrättningar vore af så eniel beskaffenhet, att jag föreställt mig, att dertill årligen ej skulle behöfvas mer än vanligen en eller två dagar, kanske stundom 3 eller 4 dagar, men aldrig en månad.
Att derjemte gifva dessa inrättningar en politisk karakter anser jag vådligt och skadligt, och af sådan anledning ogillar jag afven den siste värde talarens förslag alt göra dem till electorsförsamlingar för riksdagsmannavalen.
Jag tror, att de helt enkelt böra befatta sig med ortens oeconomiska angelägenheter och i sådan egenskap skulle medföra nytta för orten; men i annat fall tror jag, att de blefve felslagna institutioner.
Enär således mina åsigter så väsendtligt skilja sig från Constit.Utskts, att jag ej skulle kunna uppgöra något annat förslag till gemensam tanke, än en helt ny redaction, hvarmed likväl föga kunde vinnas, då 3;ne Stånd redan lära hafva ogillat ideen af Landtständers införande, vill jag i sådant afseende ej begära någon propostn.
Jag trodde, att den upplysning, jag haft äran meddela om innehållet af 29 § Riksd.Ordn,, och att således Constit.Utsk. icke enligt grundlagen varit berättigadt att inkomma med detta betänk., enär det icke utgör något förslag lill ändring i grundlagen, skulle vara tillräckligt skäl för afslag å betänk.; men då discussion inom R.. o. Ad. uppstått om sjelfva moliverna för betänk, samt dess innehåll, anhåller jag att äfven derom få yttra några ord, ehuru jag ej kan frånträda min opinion 0111 grundlagsvidrigheten af förslaget, och jag betvifjar, att Frih.
Ehrenborgh, enär han här inlåtit sig i en framställning af mina åsigter att vilja hindra It. o. Ad. från ett beslut öm annat än redactionen af hvad Constit.Utsk. föreslagit, riktigt uppfattat, hvad jag yttrat, då jag tillstyrkt R. o. Ad. alt ogilla detta betänk., såsom i olaga väg Inkommet och icke varande ett grundlagsförslag.
Men jag öfvergär lill sjelfva ämnet, Frih.
Ehrenborgh har sökt försvara inrättandet af Landtständer i den acception deraf, som betänk, utmärker.
Han har trott, att en opinion, yttrad af 24 provinser, ej skulle kunna af Regeringen lemnäs utan afseende.
Man har sannerligen kommit bra långt i god tro, då man kunnat förutsätta, att 24 provinsers landtständer skulle samtliga kunna komma att instämma i en gemensam tanke, så framt det ej vore till förkastande eller deri, att de 24 provinserna, livar för sig, förklarade sig oafhängiga af det hela och ville blifva särskilda stater.
I sådant fall vore den anarki, som en annan värd ledamot omnämnt, nära att inträda.
I afseende på nyttan af de öfverläggnitigar, som kunde uppstå uti provincial församlingarna, torde jag få hänvisa til! ett exempel.
Skånes strider med Blekinge om rättigheten alt få föra ved till Danmark torde än vara i friskt minne, och Skånes invånare lära ännu med missnöje se Blekingsboerna i åt - Den 16 O c to ber e. m. 45 njutande af en sådan rättighet.
I fall Landtständer nu infördes, skulle ieke Landtsländerna i Skåne yrka förbud oell Landlständerna i Blekinge frihet att exportera ved?
Man skulle sålunda i hvarje provins få se petitioner i strid med hvarandra och med den fria handeln, och man skulle stadna i ett haf af contradietioner i stället för den enstämmighet , som Frih.
Ehrenborgh supponerat.
Hvad afseende kunde väl Styrelsen lemna åt dessa stridiga önskningar, som skulle yttras af 24 provinser, om man ens kan supponera, att inom hvarje provins ett enda, interesse skulle kunna blifva rådande?
Sveriges nuvar. statsförfattning, som rakt förbjuder sådana sammanträden, hvilka skulle åsyfta inflytande på allm. ärender medelst de särskilda socknarnas interessens isolerande från hvarandra, har från alla Rikets ändar samlat representanter på ett ställe för att allas interessen vä! må blifva beräknade, men endast de enskilda interessen vinna afseende, som majoriteten finner stå i öfverensstämmelse med Nationens fördel, och Representationens beslut ej må bestämmas af en sockens eller ett läns enskilda interesse, som ofta kan vara stridande mot det, sorn för hela samhället är nyttigt.
Man har såsom ett motiv för sådana Landtständer yttrat, att man derigenom kunde få utarbetade förslag från Styrelsen, och man har klandrat, alt sådant icke 1111 sker.
Jag lemnar derhän, hvad fog man har till ett sådant klander, ehuru det synes vara högst obefogad!.
Hvar och en individ kan val önska, att Styrelsen i öfverensstämmelse med hans åsigter velat utarbeta och öfverlemna förslag till R.
St.; men det måste vara Styrelsen förbehållet att pröfva i hvilka delar den vill ingå med förslag till Representationen.
Del har blifvit sagdt, alt opinionen i landsorterna i brist på tidningar ej kunde bedömas, och man har påstått, att den ej kunde blifva känd af landshöfdingarna, emedan de erhålla sina underrättelser af underordnade tjenstemän.
Jag hade trott, alt bland alla länders institutioner, i afseende på Styrelsen, står Svenska länstyrelsen i främsta rummet.
Det finnes icke något land, som i municipalorganisation och polisvag har en fullkomligare inrättning, än vår länsstyrelse.
Landshöfdingen står i beröring med hvarje dass af länets invånare utan undantag, och 0111 hafi ej får underrättelser af andra än sina länsmän och kronofogdar, är det ett bevis, att han icke fyller sin plats.
Han kan af hvarje individ, vare sig prest, ståndsperson eller bonde, få de upplysningar, han önskar antingen muntligen eller skriftligen; han kan från communerna infordra nödiga underrättelser, och lian saknar icke tillfälle att upplysas genom de meddelanden, förtroendet i enskildt rum lemnar.
Må man således icke tro, att en landshöfding bör söka kännedom af opinionen genom tidningarna, hvilkas redactioner vanligen hemta sina ideel- från en ganska inskränkt krets samt från andra och utländska journaler; han bör deremot utröna landets 46 Den 16 Octobcr c. m. opinion genom jemnförelse af individernas interessen och önskningar, i det lian ställer sig i nära beröring med dem.
Horn har yttrat, att Constit.TJtsk. äger rättighet alt till R.
St. inkomma med förslag till en helt ny grundlag.
Jag {einnar derhän, hvar Hr Gr. funnit en sådan rättighet för TJlsk. i grundlagen uttryckt.
I 29 5 Riksd.Ordn., sorn utstakar
Utskts verkningskrets, finnes icke ett ord derom; der är denna verkningskrets inskränkt till afgifvande af förslag om ändringar, förbättringar och förklaringar af nuvar. grundlagar och omnämnas inga förslag till nya grundlagar.
Men om också ett sådant stadgande skulle finnas, måtte väl Hr Gr. icke anse det nu för handen varande betänk, vara ett grundlagsförslag, enär Utsk. icke ens sjelf kunnat gifva det en sådan benämning.
Det är således ett missfoster af lagstiftning, som jag förmodar böra af R. o. Ad. förkastas.
Då jag ej kan annat än instämma i den ide', som flera värda talare uttryckt om nyttan af Provincialständer, särdeles då jag afser den nytta, som bör uppkomma derigenom, att dem tillägges rättighet att fatta beslut rörtde deras egna communalangelägenbeter, kan jag likväl icke instämma i Utsk:s nu föredragna betänk.
Mig synes, som borde de frågor, hvilka af Provincialständer skulle behandlas, inskränka sig till ceconomiska angelägenheter, och jag inser icke nyttan af att, såsom Constit.- TJtsk. velat göra, inflicka ett stadgande om Landtständer i grundlagen, i följd hvaraf nu ett förslag komme att hvila till nästa riksdag och sedermera, i fall det då bifölls, ett ytterligare förslag i ämnet komme att undergå en dylik behandling.
Jag anser onödigt att i grundlagen inrycka ett stadgande om Provincialständer, för att verkliggöra ide'en af deras införande.
För öfrigt och då Utsk:s förslag redan af 3:ne
Stånd blifvit afslaget, kan man emotse, att, ehvad beslut R. o. Ad. må fatta, Utsk:s förslag icke vid denna riksdag kan förklaras hvilande till grundlagsenlig behandling.
Jag har derföre trott, att om R. o. Ad. ogillade eller afsloge detta betänk., man kunde komma till det ändamål, jag åsyftar, derigenom att, på grund af 56 § Riksd.- Ordn., man väckte en ny motion med begäran om remiss till Allm. Besv.- och Oecon.Utsk., och jag får af sådan anleda.
, i fall R. o. Ad. behagar ogilla Constit.Utsk:s betänk., väcka följande motion:
St. må besluta en underd. skrifvelse med anhållan, det K.
M. täcktes till nästa riksdag låta utarbeta och för R.
St. framlägga, till den behandling 87 § Reg.F. föreskrifver, förslag till reglemente för Provincialständer, hvilka hvarje år borde i länets residens sammankomma och afgöra sådana frågor, som röra provinsens ceconomiska angelägenheter.
Den 16 October c. ra. 47 Särskildt med afseende på denna motion får jag, i anledning af hvad Gr.
Horn namnt om svårigheten att på annat sätt, än genom tjenliga medel, förmå Landtständer att sammankomma, nämna, att jag tror correctivet deremot ligga deri, att de frånvarande finge åtnöjas med de närvarandes beslut, då hvar och en torde finna nödigt att passa på och begagna de rättigheter, författningarna honom tillerkände.
Jag finner mig äga en anmärkning emot Constit.Utsk:s förevar, mernor., hvarpå ännu ingen af de värda talarne fästat Ståndets uppmärksamhet, den nemi., att då hela resultatet af de s. k. Landtständernas sammanträde, enligt förslagets 14 §, ej skulle belöpa sig till något högre, än att i hvad ämne som helst, med undantag af grundlagsfrågor, uppgöra motioner, rörtde Rikets allmänna eller valdistrictets enskilda angelägenheter, jag icke kan finna, hvartill ett så for mel t bestämmande af Svenska folkets rätt att öfverlägga om sina enskilda angelägenheter, då medborgare råkas eller Öfverenskommit att träda tillsammans, skall tjena.
Jag har mig icke allenast a priori bekant, att sådant ej är för Svenska folket förbjudet, utan jag känner det äfven a posteriori eller genom erfarenheten; ty i den ort, der jag är bosatt, råkas ofta stora classer af Svenska medborgare för att öfverlägga om deras enskilda angelägenheter, hvilka öfverläggningar ofta föranledt till motioner och underd. framställningar hos Konungen, som alltid hittills emottagit dem med nådigt välbehag och, då de innehållit något godt samt varit så motiverade, att de fästat uppmärksamhet, hafva de i de flesta fall vunnit åsyftadt resultat.
Det har aldrig i Wermland fallit oss in att petitionera R.
St.; men vore meningen, att motionerna skulle komma till R.
St , tror jag det blefve svårt att för sådant ändamål få Landtständerna tillsammans, annorlunda än genom tjenliga medel.
Jag har för mycken aktning för den person, som sökt försvara ide'en af Utsk:s betänk., för att kunna tro, det meningen skulle vara att genom ifrågastäldt behof af en lag för det, som är Svenska folkets obestridliga rättighet, vilja på något sätt inskränka den af praxis godkända och af ingen lag motsagda rättigheten att sammanträda för att öfverlägga om enskilda angelägenheter.
Det är besynnerligt nog att få se ett förslag, som medelst den vigt, hvilken fästes vid formen för sammanträdet, vill göra till en formel sak, hvad som åtminstone i den provins, der jag bor, är en livardagssak.
Vid hvarje marknad hafva vi der öfverläggningar om ortens allmänna angelägenheter, och det har ofta handt, att vi vågat sträcka dem ända till Rikets allmänna angelägenheter, hvaraf jag icke sett någon våda uppstå.
Skulle det falla oss in, hvilket ännu icke inträffat, att vilja afgöra några stora politiska frågor, skulle *s Den iG October e. m. ■väl Konungens Bef:h:de veta sin skyldigliet att köra ut oss; men att vi skulle behöfva en lag för att öfverlägga om ortens angelägenheter och låta denna öfverläggning föranleda till petitioner, hvarpå beslut kunde grundas, inser jag icke, och minst behöfves derom något stadgande i grundlagen.
Om, på sätt Hr v. Troil yttrat, frågan varit att uppdraga åt dessa Landtständer en viss municipalmagt att göra och låta i sina egna angelägenheter, hade frågan varit af annan natur.
Jag vill ej upprepa, hvad han så klart och, såsom jag tror, på ett för hvar och en öfvertygande; sätt.'yttrat om behofvet att få i rnunicipalväg afgöra åtskilliga oeconomiska ärender, såsom frågor om broar och vägar m. m., hvarom centralstyrelsen icke lärer kunna få tillräckligt begrepp för att rättvist pröfva dem.
Om vi kunde få en sådan municipalstvrelse vore det en annan sak; men att få en lag för det man redan äger, kan icke leda till något godt ändamål, utan snarare till borttagande af opinionen om en sådan rättighets tillvaro.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte förena sig om den gemensamma tanke, att detta förslag är obehöfligt och onödigt.
Jag anhåller att af Ridd.secret. få veta, huru de öfriga Stånden beslutat i denna fråga och att sedan återfå ordet.
JV:o 36, med betänk, och förslag angrde landtdagar, är afslaget af PresteSt.
Af BorgareSt. är det återremitteradt med den såsom Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkning, att nämnde betänk, och förslag ogillades.
Af BondeSt. judet återremitteradt på grund af anmärkningar, som förklarats vara Ståndets gemensamma tankar, men hvilka icke i det hit ankomna prot.-utdr. blifvit specificerade.
Enär således alla de tre andra Stånden troligen ogillat detta förslag, är det redan att anses såsom förfallet.
Den långa öfverläggning derom, som här ägt rum, är följaktligen att betrakta såsom en pa-<* rentation öfver en afliden.
Längden deraf vill jag ej öka.
Jag skall således icke framställa de anmärkningar, jag kunde hafva att göra öfver den aflidnes beskaffenhet.
Jag tillåter mig blott att i afseende på den nya motion, som Gr. v. Fersen väckt, anmärka, det jag, lika med Hr v. Troil, anser ifrågavar. inrättning endast vara en utvidgning af våra sockenstämmor, att den således blefve en generalsockenstämma för hvarje län, och att den motion, Gr. v.
Fersen väckt, rätteligen är att betrakta såsom tillägg eller förändring af författningarna om sockenstämmor och kyrkoråd.
Landtm, behagade framställa propos., huruvida R. o. Ad. behagar, likasom PresteSt., afsiå detta betänk.
Den 16 October e. m. 49 TT. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. heliagade till den behandling, 56 § Reg.F. föreskrifver, godkänna Constil.Utsk:s förslag till allm. grunder för en Landt dagsordning.
Till den behandling, 56 § Reg.F. föreskrifver, kunna icke andra frågor komma, än de, sorn angå förändring i grundlagen.
Här förekommer icke någon sådan fråga, hvarföre betänk, antingen måste afslås eller bifallas.
För min del anser jag det böra afslås.
Landtm, erinrade, att då ifrågavar. mål inkommit såsom ett förslag från Constit.Utsk., förmodade II. Ex., att det ej kunde behandlas annorlunda än såsom ett tillägg till grundlagarna; beroende det alltid på R. o. Ad. att antaga eller icke antaga nämnde förslag.
Det kan visserligen i sjelfva saken vara likgiltigt; men jag tror, att det i formen vore riktigast, om R. o. Ad. begagnade samma utväg som BorgareSt., att återremittera detta betänk, med den gemensamma tanke, att det icke är lämpligt.
Jag tror detta vore rättare, än att såsom PresteSt. afslå betänk.; ty då Constit.Utsk. inlemnat detsamma såsom ett grundlagsförslag, torde afslag derå vara stridande mot formen, och resultatet blefve i hvardera fallet detsamma.
Om ifrågavar. betänk, vore ett grundlagsförslag, vore det rent af lagstridigt att medelst Ståndets gemensamma lanke förklara det afslaget, emedan Ståndet ej äger rättighet att afslå Constit.Utsk:s grundlagsförslag vid den riksdag det framställes, utan först vid påföljande riksdag.
Tydliga ordalydelsen af 56 § Reg.F. kan visa Hr v. Troil, att så är.
Jag anhåller,- alt Hr Gr. o. Landtm, täcktes besinna, att Ståndet icke kan antaga detta memor. såsom något förslag till grundlag, dådet icke innehåller förslag till ändring och icke ens lill tillägg i någon enda § af Rikets grundlagar, utan från första § till den sista saknar allt samband med Rikets grundlagar.