Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan jag begärde ordet, hafva Frih. Haab och Hr von Hartmansdorff, vida bättre än jag det kunnat, anfört skäl för den åsigt, hvilken jag anser mig böra här tillkännagifva.
Jag inskränker således mitt yttrande till att helt och hållet med dem mig förena och vill endast, med anledn. af Frih. af Ugglas’ yttrande anmärka, att om man vill fördyra varan, sä bör man göra det genom hög beskattning, och om den af Ulsk. föreslagna skatten är för låg, så bör man höja den, men att det deremot aldrig kan blifva stalsekonomiskt riktigt att fördyra varan genom att försvåra tillverkningen, hvilket jag anser vara så klart, att jag knappast förstår, huru en deremot stridande sats kan drifvas.
Då så många väl grun dade anmärkmr redan blifvit framstälda emot den reservation Frih.
Raab afgifvit, tror jag mig kunna vara ganska kort.
Man hörde pä 1. m. den ganska riktiga åsigt uttalas, att man icke borde göra öfvergängen till fabriksbränningen alltför brådstörtad, emedan en mängd personer derigenom ofelbart skulle blifva ruinerade.
Om nu, såsom bär blifvit upgifvet, genom 6 månaders bränningstid rörelsen genast öfverginge till fabrik, så skulle derigenom en mängd småpannor ovilkorligen förstöras.
Del bästa medlet att förekomma detta är, enl. min öfvertygelse att bränningstiden inskränkes till 2 månader, hvarigenom en mindre hastig öfvergång beredes.
För öfrigt förenar jag mig med Frih. von Kraemer i fråga om hvad allmänheten i detta afseende förväntar af Regeringen och representationen.
Jag är fullt öfvertygad om att en utsträckning af bränningstiden lill 6 månader med en sådan reglering som Utsk. i öfrigt föreslagit, skulle uptagas oändligt illa, ja, med verklig bäfvan och förskräckelse i en mängd provinser, serdeles i de norra, der f. n. endast 4 ångbrännerier finnas, och i de Skånska, der man i allmänhet skyller allt ondt bränvinet åstadkommer på fabriksbränningen.
På ett skäl, som förut icke af någon annan än Hr Hård varit vidrört, anhåller jag att få fästa det Höglofl.
Ståndets upmärksamhet, nemi. det, att dä vi icke kunna taga bort småpannorna och äro mycket osäkra, huru stor deras afverkningsförmåga är, så vore det vådligt att tillåta dessa omkring 28,000 småpannor att bränna under så lång lid, som 6 månader.
Jag lemnar derhän huru mycket de kunna afverka; det få vi se om några år, och som detta blott är en öfvergåugslagsiftning, så måtte man väl icke behöfva frukta för att låta dem existera uti 2 eller 3 år, till dess man hunnit vinna någon erfarenhet.
Jag är öfvertygad om att de till följe af den höga skatten skola snart nog försvinna, utan att man behöfver på en gång tillintetgöra deras existens genom att låta fabrikerna bränna i 6 månader.
Raab har sagt, att K. M. i Sin Nåd.
Propos. föreslagit 2 månaders bränningstid af det motiv, att Han derigenom öDskade åstadkomma en brytning i denna handtering.
Om jag kunde läsa 458 Den 26 April e. m. emellan raderna, skulle jag kanske medgifva della, men läser jag orden som de stå, så kan jag det icke; ty jag finner dem så tydliga att de icke kunna missförstås.
På grund af dessa skäl, förenar jag mig med Utsk:s förslag om bränningstidens inskränkande lil! 2 månader.
Vore här fråga om att på theoretiska grunder stifta en i möjligaste måtto fullkomlig lag, sä skulle äfven jag tro, att nian borde gifva bränvinsbränningeri helt och hållet fri, äfven till tiden, men endast pålägga en så dryg skatt, att det bränvin, som dä, förmodligen endast i stora fabriker, producerades, blefve till följe af den höga beskattningen ganska dyrt; vid detta tillfälle åter måste man äfven, göra afseende på det lidande, sohr genom en allt för hastig öfvergång skulle en mängd personer förorsakas.
I Sverige idkas nemi. denna näring f. n. i många tusen brännerier, och. om man på en gång gåfve bränvinsbränningen helt och hållet fri, så skulle den sannolikt ganska hastigt koncentrera sig uti ett ringa antal stora fabriker, och dessa tusental mindre brännerier, som sprid! sig kring hela landet, skulle på en gång uphöra, hvarigenom stort lidande och stora förluster skulle förorsakas.
Det är af försigtighet och för alt förekomma denna tvära öfvergång, som Utsk. har föreslagit en inskränkt tillverkningstid och derjemte ett maximum på tillverkningens belopp vid hvarje fabrik under denna tid.
Om på sätt Utsk. föreslagit, bränvinsbräuningen lemnäs fri, endast med undantag af denna in skränkning i tiden och det till ett maximum bestämda lillverkningsbeloppet, så skulle derigenom på en mängd ställen mindre fabriker komma att upstå, hvilka fabriker så småningom och utan någon betydligare rubbning skulle koncentrera sig till ett mindre antal.
Sedan denna inskränktare frihet således medfört ull den nytta, som den kunnat, och bränvinsbränningen koncentrerat sig på så få ställen, som med denna inskränkning kan vara möjligt, då är det tid att gifva densamma fri, äfven till tiden och tillverkningsbeloppet, och så kan utan någon större rubbning en ytterligare koncentrering ske lill ett ringa antal mycket stora fabriker.
Utsk. har således icke, såsom några talare föreställt sig, här vidtagit någon kraftåtgärd, utan tvärtom en åtgärd af försigtighet, för att göra öfvergången från närvar:de på mångå tusen brännerier spridda tillverkning lill en i några få stora fabriker koncentrerad rörelse, så litet tvär och hastig som möjligt.
Jag tror att Utsk. härvid , förfarit ganska klokt, och anhåller derföre om bifall till denna punkt. o Frih.
Sa vidt jag kunnat upfatta meningen med denna § afser den andra ändamål: 1 :o) att fördyra varan och 2:o) att på ett praktiskt sätt öfvertyga jordbrukaren om bränvinsbränningens obehöflighet för jordbruket, derigenom att han icke får begagna denna rättighet i mera än 2 månader, under hvilket förhållande han naturligtvis icke derpå kan basera sin landthushållning.
Som jag anser den föreslagna inskränkningen vara nyt - Den 26 April e. ra 459 lig och ledande lill det mål man åsyftar, anhåller jag om bifall till §:n.
Jag har åler begärt ordet för att be svara de beskyllningar Frih.
Raab framställt, och vill då till en början nämna, alt jag icke kan räkna mig ibland dem, som enl.
Frilnns uttalade mening i främsta rummet skulle hafva nytta af ifrågavaride inskränkning, ty hvarken eger jag något större bränneri, hvarpå jag kunde göra goda affärer, eller är jag någon beskyddare af bränvinsbränningen i allmänhet, utan det är af verkligt intresse för saken, som jag anser mig böra försvara den föreslagna inskränkningen af bränningstiden.
Raab bar sagt, att det icke vore conseqvent att på f. m. förklara näringen för fri och att pä e. m. binda densamma vid en inskränkt lid.
Skulle man conseqvent fullfölja denna Frihms åsigt, så borde näringen vara fri bela året, och kanske äfven fri ifrån all skatt.
Denna näring har dock aldrig varit fri; knappast finnes det någon näring, som varit så underkastad inskränkningar och förbud som denna, hvilket äfven esomoftast visat sig då spanmålsbrist eller andra orsaker hafva kunnat dertill föranleda.
Derför har den ock hittills alltid varit betraktad som tillfällig och bunden af omständigheterna, men nu säger man alt om näringen skall vara fri, så får icke eller något tvång läggas på tillverkningen.
, Jag frågar då om icke å de små pannorna är lagdt ett tvång?
Har man icke stadgat att rektifikator icke får å den enkla redskapen begagnas?
Ilar man icke i mångå andra afseenden påbjudit en mängd bestämningal och begränsningar?
Då man yrkat att denna näring icke måtte beläggas med mera tvång än hvarje annan näring, bar man icke besinnat att det medför vida mindre olägenheter att belägga densamma med något tvång, än att låta den ohejdadt fortgå, så att tillverkningen af en öfverflödande mängd bränvin fortfarande komme att förstöra landet.
Raab har sagt att mina kalkyler vore oriktiga, då jag antog det 28,000 af de nn befintliga 35,000 småbrännerierna vore af den beskaffenhet, att de få efter den nya författningen bibehållas, enär, efter Frihms förmenande, de ganska snart skulle komma att till antalet inskränkas.
Jag skulle likväl tro att den enda beräkningsgrund, som här kunnat följas, har varit antalet af de bräunerier, som i verkligheten finnas och ega rättighet att denna näring utöfva.
Man säger äfven att produktionen rättar sig efter konsumtionen, men då productionen måste föregå konsumtionen, så är det naturligt alt man på förhand måste bestämma sin production och först efteråt kommer underfund med om den varit tillräcklig för konsumtionen eller icke; derefter rälta sig priserna på varan och derefter kan jag göra mina beräkningar om jag vunnit eller förlorat, och derefter rättar man sig för det följande året.
Raab säger att min beräkning af nu befintliga större bränneriers afverkningsförmåga är oriktig; men jag frågar då efter hvilken grund en sådan beräkning bör upgöras, om icke efter pannerymden ?
Jag känner icke huruvida possessionaterna i Skåne icke inrätta sin redskap efter den bästa konstruktion, men jag har sagt att efter be - 460 Den 26 A pril e. m. räkning, upgjord efter panneryraden kunna de tillverka det minimum Utsk. föreslagit, och jag. kan icke medgifva att jag häruti missräknat mig.
Jag har sagt att en 15 k:rs panna, drifven med ånga, kan tillverka 300 kannor på dygnet, och man behöfver endast besöka hvilket som helst af de här utanför staden belägna brännerier för att förvissa sig om att så verkligen förhåller sig.
Raab har sagi att han icke i sin reservation velat säga att någon förlust tillskyndas bränvinsbrännaren genom den ränta som | af året, (enl. hans påstående) går förlorad, utan att denna förlust drabbade Staten.
Jag frågar: hvilken annan är det sorn betalar räntan på förlagskapitalet, -än bränvinsbrännaren, och är det väl då någon annan än han som gör denna förlust?
Jag tror mig icke hafva begått något fel ali de beräkningar jag gjort, utan fortfar i mitt yrkande om bifall 'till denna punkt.
Jag hade icke ämnat deltaga uti denna discussion, men då alla de andra ledamöterna af Utsk. redan hafva gjort det, så anhåller äfven jag att med några ord få redogöra för den synpunkt, nr hvilken jag sett denna fråga, så mycke heldre som jag icke bidragit till det beslut som blifvit Utsk:s, ehuru jag icke deremot reserverat mig, emedan jag i allmänhet anser det betyda mindre om det ena eller andra namnet finnes en reservation bifogadt, blott meningen blifvit framställd.
Jag-vill icke förlänga den discussion, sorn redan en lång stund förevarit, enär skälen så väl å ena som andra sidan redan blifvit tillräckligt utvecklade, men jag vill blott nämna att skälet hvarföre jag anser 6 månaders bränningstid varit riktigare än 2 månaders, är det, att jag måste antaga det 6 månader skulle vara verksammare att åstadkomma den concentration af bränvinsbränningen, som en värd talare redan på f. m. så öfvertygande visat böra -vara föremålet för denna lagstiftning.
Utom de mänga andra skäl som blifvit anförde om fördelen för fabriksbrännaren att fä en så lång tid sig medgifven, torde äfven det skäl halva sitt värde, att det blir betydligt lättare för den mindre bränvinsbrännaren att med ett par personer tjenstfolk under den kortare tiden drifva sin rörelse, än för fabriksidkaren att för blott 2 månader antaga den stora personal han behöfver.
Jag vill, såsom jag förut yttrat, icke vidare förlänga discussionen, utan önskar blott på grund af dessa skäl att R. o. Ad. måtte besluta 6 månaders bränningstid i st. f. 2.
Då jag varit motionär i denna fråga och haft den lyckan att Utsk. i de flesta fall tillstyrkt min motion, anser jag mig icke kunna med tystnad förbigå de skäl som blifvit anförda emot Utsk:s förslag i denna punkt, hvilket är fullkomligt öfverensstämmande med den framställning jag gjort.
Jag medgifver att de skäl, som deremot blifvit anförde, äro ganska tänkvärda, men jag har för min del alltid betraktat frågans behandling vid denna Riksdag, såsom blott det första steget till en rationel lagstiftning för bränvinsbränningen, och jag tror att man ur denna synpunkt icke bör vara allt för nogräknad på hvad sora kan vara mest Stats-ekonomiskl rätt i en punkt, dä man icke kan iakt - > Dea 26 April e. m. 461 taga samma regel i afseende på alla andra.
Denna inskränkning af bränningstiden till 2 månader är visserligen ett afsteg ifrån det statsekonomiskl rätta, men jag tror alt en inskränkning till 6 månader likaledes innebär ett sådant afsteg, äfvensom åtskilliga andra förslag uti Ulsk:s Betänk., såsom t. ex. skillnaden emellan de större och mindre brännerierna, begränsningen af tillverkningsbelopp, den olika methoden för beräkningen deraf o. s. v. Min öfvertygelse, hvilken jag hoppas äfven i sinom tid måtte blifva R.
St.-rs, är den, att Dtsk. på ett tillfredsställande sätt löst den upgift, som blifvit detsamma förelagd, och att. det icke är skäl att sönderrifva Ulsk:s förslag i en punkt utan att beräkna hvad i de efterföljande punkterna kan blifva följden af en sådan sönderbrytning.
Jag föreställer mig att Utsk:s pluralitet handlat efter en bestämd plan och alt denna plan skulle störas i händelse denna punkt blefve utbytt emot hvad åtskilliga reservanter inom Utsk. föreslagit.
Raabs förslag om bränningstidens utsträckning till 6 månader skulle antagas, så skulle deraf naturligtvis den följd upkomma, att i de stora brännerierna med 1,000 k:rs tillverkning om dygnet skulle produceras en vida större qvantitet bränvin, än sorn enl.
Utsk:s beräkning skulle blifva resultatet af den förändrade lagstiftningen.
Den tanke som hos mig verkar bifall till Ulsk:s Betänk., äfven i sådana delar der jag möjligen enskildt skulle önska någon förändring, är den, alt ötsk:s förslag i sin helhet är af den beskaffenhet, att det efter min tanke, icke kan framkalla någon reaktion.
St:rs beslut vid denna Riksdag blefve alltför öfverdrifna eller obilliga, så vore det troligaste resultatet deraf det, att hos folket derigenom skulle vackas ett sådant missnöje, att man vid nästa Riksdag ginge tillbaka i st. f. framåt.
Såsom Betänk, nu är upstäldt, går det, efter min tanke, på tillfredsställande sätt till mötes alla de önskningar, som blifvit uttalade af de förståndigaste och mest uplyste män i landet, och jag tror, att om det blefve antaget och på ett förståndigt sätt tillämpad!, så skulle det långt ifrån att framkalla någon reaktion, tvärtom vid en följande
Riksdag väcka begäret att gå ännu eli steg längre.
Då denna fråga redan blifvit så väl utredd, samt skälen för och emot så fullständigt utvecklade, skall jag söka alt vara ganska kort.
Jag vill till en början taga mig friheten att i Hrr:nes minne återkalla, att sjelfva hufvudfrågan år den huruvida bränvinsbränningen bör vara fri eller icke.
Ställer jag mig på filantropens ståndpunkt, så skulle jag önska, att det blefve så få krogar, eller om man vill säga att hvarje bränneri är en krog, så få biännerier i landet, som möjligt, och vill jag åstadkomma detta, så finnes intet annat medel än att upmuntra fabriksbränningen.
Ställer jag mig åter på bränvinsbrännarens ståndpunkt, så är det äfven klart, att om industrien skall kunna bära sig, så måste den få skötas med frihet.
När man nu vill inskränka bränvinsbränningen till endast 2 månader, så följer deraf alt fabriksrörelsen till en väsendtlig del rubbas och i vissa fall blir omöjlig.
För min del skulle jag derföre vilja gifva hela denna industri fullkomligt fri, eller med andra ord, jag skulle vilja tillåta bränvinsbränning under 462 Den 26 April e. m. hela arel, nola bene hvad sjelfva industrien beträffar.
Deremot finnes likväl ett vigligl hinder, nemi. det, att om bränvinsbränningsindnstrien finge äfven under sommaren fortgå, så skulle under denna tid den bästa säden upbrännas, då . deremot om industrien endast under vintern finge fortgå, så skulle dertill endast begagnas potates och den sämre säden, som icke kunde förvaras, och det är derföre en national-ekonomisk vinst att lala bränvinsbränning drifvas under sådana årstider då sädesprodukterna redan äro inbergade.
Man har sagt, jag tror att det var Frih.
Ugglas, att 2 månaders bränningslid vore fördelaktig derföre alt en mängd hnsbehofsbi ännerier då skulle nedläggas.
Skulle man hemia skäl af den korta tiden och föreställa sig att industrien icke rättade sig efter andra lagar, så skulle han hafva rätt, men om erfarenheten kommer alt visa att bränvinsbränning under dessa 2 månader lemnar god behållning, så är jag säker på att husbehofsbrännerierna skola under dessa 2 . månader florera.
Lagerbjelke, har sagt, all han trodde motsatsen, och all man derigenom ville gynna husbehofsbrännerierna.
Denna omtanka är ganska berömvärd, men håller icke streck om man uogare undersöker densamma.
Då man i närvände ögonblick besinnar, ali den stora mängden bränneriet- äro beräknade att drifvas under J året, sä är det klart att genom en så brådstörtande förändring skulle en mängd personer blifva, om än icke totalt ruinerade, åtminstone på eli betänkligt sätt rubbade i sin hushållning.
På grund häraf tar jag mig friheten yrka alt bränvinsbränningstiden mätte bestämmas till 6 månader om året.
Jag skulle icke hafva deltagit i denna discussion om jag icke hade hört att man gifvil Utsk:s förslag vissa benämningar, hvilka jag anser betänkliga.
Man har nemi. kallat Ulsk:s förslag för ett öfvergångsförslag, hvarigenom så småningom och utan svårighet jordbruket skulle befrias ifrån bränvinsbränningen.
Jag tror dock alt man ganska mycket irrar sig, då man tror alt denna öfvergång skulle vinnas genom att bestämma bränningstiden till endast 2 månader, och jag ber, att till hvad förut härom blifvit anfördt få lägga ytterligare en omständighet, nemi. den, att då det naturliga motivet för denna inskränkning till 2 månader måste vara alt bränvinets qvantitet skulle inskränkas, så kommer denna förmodan om en sådan minskning och den naturl.iga beräkningen att bränvinets qvantitet måste stå i förhållande lill konsumtionen deraf, att blifva en ganska stark frestelse för mången alt söka få del uti den vinst, som på bränvinshandelu skulle kunna upstä, derigenom att knapp tillgång vore på denna vara.
Det är visserligen sannt att bränviusproduklionen i det stora hela rättar sig efter konsumtionen, meu en talare har redan anmärkt, att detta kan icke annat än spekulatious-vis beräknas, och det är således gifvet, att för hvarje år, då man tänker derpå, alt endast under 2 månader bränvinsbränning drifves, det skall blifva, en ganska stark frestelse för hvarje mindre eller större bränvinsbrännare att försöka om han icke under dessa 2 månader skulle kunna vinna något på denna handtering- Härigenom anser jag hela denna näring komma i ett Den 26 A piil e. m. 463 tillstånd af öfverretning, af, så att säga, en slags spelpassion, sora är ganska farligt och sora kommer att alldeles motverka det vackra ändamål Utsk. har sökt vinna, då det tänkt sig förslaget såsom en öfvergång, ty det är ganska gifvet alt genom den sporre och fke^ stelse som skulle komma att ligga i en ökad produktion skulle ganska mångå förmås att lägga sig lill sådan redskap, hvarmed de kunde tillverka det mesta möjliga på minsta möjliga lid.
Härigenom komma en mängd kapitaler i vårt kapital-fattiga land att nedläggas på denna industri, hvilka eljest kanske hade blifvit använde till en förbättrad ladugårdsskötsel o. s. v. Det är också gifvet att om Utsk. verkligen haft den afsigt att öfverföra bränvinsbränningen till fabriksindustrien, så vinnes delta ändamål ingalunda genom alt inskränka bränningsliden till 2 månader, ty det är icke troligt att i städerna eller på andra ställen der denna näring skulle drifvas, skiljd ifrån jordbruket, Dågon skulle vilja nedlägga élt större kapital på en industri, der detta kapital endast under 2 månader vore fruktbärande.
Jag tycker således icke, såsom en värd talare före mig yttrat att v Ulsk:s förslag är det första steget på en rationell lagstiftnings bana, åtminstone icke i detta hänseende, och jag förenar mig således med dem sora yrkat bränningstidens utsträckning till 6 månader.
Jag ber att få tillägga en dast ett par ord.
Man har här talat om öfvergångsförslag, men jag ber att fä fästa upraärksamhelen derpå, att detta s. k. öfvergångsförslag äfven innefattar ett annat förslag, hvartill, såsom jag hoppas, vi snart skola komma, hvilket går derpå ut alt kronan skulle inlösa all den redskap sora efter införandet af den nya författningen icke korume alt begagnas.
Om nu öfvergångsförslaget är af den art att det alstrar en mängd nya apparater så blir deraf följden att Staten får för några milhr inlösa den gamla redskapen, utan annat resultat än att bränvinsbränningen kommer alt under den ytterst korta tiden likasom under ett febertillstånd updrifvas till den möjligaste högsta grad, hvarigenom vi till nästa Riksdag få ett ökadt antal bränvinsbräunare, som komma att strida för bränvinsbränningens bibehållande vid jorden.
Detta vore således alt vräka bort penningar utan något ändamål, och hela förslaget skulle aflägsna oss ifrån målet i st, f. att leda lill detsamma.
Vid discussionens början var jag af den åsigt att 2 månader var den rätta tiden, under hvilken bränvinstillverkningen borde vara tillåten, emedan jag trodde alt sådant skulle leda till en minskad produktion af bränvin, mep under discussionens lopp har jag kommit till en annan öfvertygelse.
Man har nemi. bär ådagalagt, att bränvinsbränning under blott 2 månader icke skulle vara med landtbrnkarens fördel öfverensstämmande och icke eller med fabriksbrännarens.
Om nu förhållandet är sådant, så är det ju klart att hvarken den ena eller den andra kunde bränna, och vi skulle då nogsamt få lära känna, att vi icke kunna vara utan bränvin, och att vi ännu icke hunnit till den punkt att vi kunna gå in på det radikala förslag
Hr Estenberg på f. m. föreslog, hvilket vore det aldra bästa.
Då blefve följden den att 464 Den 26 April e. m. bränvin lurendrejades in och lönnkrogen idkades.
Vinsten häraf vore således ingen utan tvärtom skulle den största skada härigenom förorsakas, nemi. den att bränvin ändock funnes, men Staten förlorade den inkomst som genom tillåtande af 6 månaders bränvinsbränning skulle eihållas, hvilken inkomst likväl, om man ser noga på saken, är den stora och egentliga vinst, som genom föiändringen skulle åstadkommas.
Af denna anledn. har jag öfvermått till den åsigten att 6 månader är den lämpligaste tiden.
En ledamot i mitt granskap, hade. yttrat, att då man söker vinna ett så stort ändamål, som det hvilket Utsk. afsett, beböfver roan icke vara så nogräknad med det rationella och rätta.
.lag frågar då: hvilket mål är det man söker, om icke det rätta?
Som det alltid är ett fel att eftersträfva något oriktigt, så tager jag mig friheten fästa del Höglofl.
Ståndets upmärksamhet pä ett och annat af hvad här yttrats.
Man har sagt dét en fri bränvinslillverkning fordrade, alf man finge bränna icke allenast 6 månader utan äfven året om.
Delta är äfven min tanke, men sakkunnige män inom Utsk. hafva förklarat, att det i vårt land öfverhufvud vore hvarken lämpligt eller fördelaktigt att bränna längre än 6 månader om året.
Vid sådant förhållande ansåg jag rikligast all icke begära mera än den tid, som förut varit hos oss stadgad, heldsl dä jag såg huru mycket motstånd redan detta mölle.
I Norrige är bränvinsbränningen under 7 månader tillåten.
Men man begagnar sig icke af flera än 6, efter hvad för mig upgifvet är.
Deraf visar sig att äfven om tillåtelsen vore längre utsträckt, så begagna sig näringsidkarne ändock icke deraf.'
Då beböfver ej mera stå i författningen.
Lagerbjelke har trott att Utsk. velat inskränka tiden till 2 månader för ali derigenom hindra öfvergångeu till fabriksbränning att blifva allt för hastig.
Detta är ett skäl, som jag aldrig hört i Utsk. omtalas och som jag icke tror alt någon der har tänkt uppå.
Men det är så mycket bättre om Utsk:s flertal befinnes hafva haft mera rätt än det sjelft föreställt sig.
Jag tror likväl att Utsk. menat motsatsen, ly den inskränkning af de små pannornas storlek, hvilken det förordat, afser just alt undergräfva bränvinsbränning med enkel redskap och göra handteringen till fabrik.
Såsom skäl och ursäkt för bränningstidens förkortande har en talare anfört den inskränkning man gjort i de små pannornas storlek och således velat rättfärdiga ett fel med ett annat.
Men vi hafva icke ännu hunnit till den punkten.
Man fruktar det friheten att bränna under en längre lid skall medföra en liklig syndaflod af bränvin.
Men det är ju icke möjligt alt någon bränvinstillverkare kan vilja förspilla både materiel, arbete och den skatt, han på förhand skall erlägga.