Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty vill man afmåla eller blott beskåda en stämning eller ett vädjande, 'så ser eller fattar man endast ett papper, hvarpå något är skrif vet, men man är oviss örn hvad, intill dess man begripit innehållet.
Allt det uppräknade, nemligen her barl er, mineral-samlingar, laboratorier, anatomiesal och sjukhus finnes dessutom i Upsala, äfvensom Härads-Rätler och andra Domstolar, i händelse studenterna skulle hugfällas, att afhöra deras förhandlingar.
För öfrigt lärer Lazaretts-tjensten för
Läkare hufvudsakligen vara beräknad på vinnandet af det handlag, som hörer till Chirurgien, och ej till studierna.
Hjerta har måhända sjelf funnit otjenligheten af, att förlägga vissa delar af Universitetén till hufvudstaden, emedan hart. satt i fråga, att de hel och hållna skulle ditflyttas; och han förmäler sig icke hafva hört något, ens med sken af skäl, förebringas deremot.
Jag hoppas väl icke kunna öfvertyga honom om motsatsen; men anhåller dock att för Ridderskapet och Adeln få uppgifva några af de'grunder, sorn hos mig stadgat en annan mening, än den värde Ledamoten hyser.
En af våra berömda författare har sagt, hvad -stort skerj det sker tjstj, och det gäller fram - 86 Dm *8 December. för allt om studier, hvilka icke bullra eller pråla i det practiska lifvet, men ligga till ledande grund för menniskors handlingar.
Till studiers idkande, och den stilla flit de kräfva, fordras lugn och afsöndring från en hufvudstads stoj och förströelser.
Der har det practiska lifvet ett sådant företräde, att en \Notarie tigare, än en Professor, då man deremot, såsom Student i en mindre stad, knappt hör talas om några högre mera betydande män, än Professorerna, och sådant med rätta; emedan kunskaper äro ändamålet, och de, som innehafva dem i högsta mått, böra mest äras.
Detta gifver äfven en upphöjelse och en uppmuntran åt de studerande sjelfva, hvilka i en hufvudstad äro allt för mycket nedsatta.
— Under min academiska tid, påminner jag mig, att Studenter af Stockholms nation i allmänhet ansågos för att vara bland de minst kunniga, då deremot Norrländningar, Dalkarlar och Vermländningar gingo längre i studier, synnerligen af hårdlästa ämnen.
Hvad var väl orsaken om icke den, att Stockholmarnes bog redan från barndomen blifvit för mycket vänd åt det practiska lifvet och hufvudstadens förströelser, samt tvärtom i afseende på ynglingarne från rikets aflägsnare landskap.
Man bör dessutom betänka det sedeförderf, som merendels råder i större städer, den förföriska drägt, hvari lasterna der kläda sig, och de frestelser, för hvilka ungdomen följagteligen utsättes der, mera än annorstädes.
Sluteligen bör jag i Piidderskapets
Den 18 Decemben oell Adelns minne återkalla en omständighet, som jag förut vid ett annat tillfälle anmärkt, den nemligen, att Universitetens befintlighet i hufvudstäderna, synnerligen i grundlagliga samfund, indrager den studerande Ungdomen i dagens politiska strider, till skada för den enskildtes bildning, som bör vara oväldig, och till men för Statens tjenst, som fordrar opartiska embetsman, hvilka ej redan, såsom studenter, blifvit besmittade af agg och ensidiga åsigter.
Jag har på nära håll i Christiania sett hufvudstadens inflytande i detta afseende på studenterna; Tidningarne underrätta oss om Student-uppträdena i Frankrike och Tyskland.
Äfven i Köpenhamn visar liufvudstaden sin, såsom mig synes, skadliga verkan på de studerande.
Herr Hjerta har satt i fråga, om icke Universiteten i Upsala och Lund borde sammanslås till ett.
I alla andra fall, der det är fråga om begreppens utveckling och berigligande, plägar man anse täflan mellan flere vara vigtig för framstegens skuld; och jag tror, att det vore skada om man borttoge den, som äger rum mellan de bägge Universiteten.
Den skulle försvinna, om de förenades, och den värde Ledamotens farhoga, att de ej följa med sin tid, då måhända blifva grundad.
Dessutom bör man ihogkomma rikets längd, och att Lund, genom sitt läge i granskapet af Köpenhamn, utgör en föreningslänk med det Danska och de Tyska Universiteten, hvilken ej utan skada torde kunna borttagas. 88 Den 18 Decemberi Den värde Ledamoten liar befarat, att den vid Universiteten varande lärofriheten icke motsvarade ideen af sann academisk finhet, och har sagt, att den vore för mycket kringskuren.
Jag torde ej behöfva ingå i vederläggning af detta påstående, då Herr Riben i ett föregående Plenum underrättat, och måhända öfvertyga!
Ridderskapet och Adeln om, att denna frihet är vidsträckt nog.
Herr Hjerta har ansett den nuvarande inrättningen med Docenterna böra upphöra, samt att det borde blifva en hvar promoverad Magister obetaget, att få docera, när han kände sig hafva kallelse dertill.
Utom hvad Utskotten anfört om nödvändigheten, att vid Universiteten genom
Docenterna äga tillgång på män, vana att utöfva Lärarns kall, samt kända för skicklighet och värdighet dertill, anhåller jag att få tillägga några anmärkningar.
Hinder för att blifva
Docens finnas förmodeligen icke annorlunda, än för att blifva tjensteman, officerare, eller hvad sorn helst, nemligen erforderliga kunskaper, och ett uppförande värdigt den befattning man vill erhålla; ty det är icke nog att Veta, hvad man böi-, utan äfven att handla, eller att uppföra sig derefter.
Vi hafva hört Herr Hammarskjöld omtala den berättelse en Professor skall hafva gjort om himlakropparnes utstötande i rymden, eller, som orden föllo, i luften.
Men finge hvilken promoverad Magister, som lieldst, docera, så skulle man otvifvelagtigt få. höra mera än hittills talas i vädret; och det Dm 18 December. 89 vöre så mycket större skada för lärjungarne, som de ej äro lärda på förhand, och följag-* teligén sakna förmåga att -bedomina, huruvida villomeningar föreläsas dem, eller icke.
Sedan man en gång blifvit vilseförd, och hunnit, till mognare år, tror eller vill man ej gerna medgifva sig vara stadd på villstråi; och andra blifva städse besvärade med den otacksamma mödan, att tillrättavisa en fullvuxen, som i ungdomen lättare kunnat återföras.
Ville man consequent utföra den satsen, att hvarje promoverad Magister skulle få hålla offentliga föreläsningar för ungdomen; så borde man äfven yrka, att hvarje examinerad Student borde få privat undervisa barnen i föräldrars hus, antingen han förtjente och ägde föräldrarnes. förtroende eller ej.
Så vårdslös om sina bärns väl, bör dock ingen fader förmodas vara; och hvad Regeringen beträffar, så hoppas och tror jag, att hon aldrig skall blifva så likgiltig för våra unga landsmäns bildning, att hon öfverlemnar den åt slumpen.
Den värde Ledamotens yrkande, att då tryckfrihet finnes här i landet, borde äfven mundtelig lärofrihet äga rum, är här icke tillämpeligt.
Man' trycker till sin egen heder eller vanära; och ingen är skyldig att tro derpå.
Men annat är förhållandet med föreläsningar för ungdomen, sorn, intill dess sjelfpröfningens förmåga inträder, måste antaga, att Läraren ej säger annat, än det rätta.
Jag hade väl mera att tillägga; men bör sluta, då liden är inne för Ståndet att upp - <)0 Den 18 Decemberi träda i Plenum Plenorum.
Redan liar jag i mitt tryckta anförande om organisationen af Rikets Styrelseverk föreslagit, att Skol-Revisionen måtte utsträckas till att äfven omfatta Universiteteh, och tillstyrker således antagande af Utskottens Betänkande; men utan något tillägg af Herr Hjertås frågopunkter, hvilka synas mig vara af den beskaffenhet, att, om de än kunnat framställas af en enskildt Ledamot, så bör hvarken något Stånd för sig eller Riksens Ständer gemensamt upptaga dem, såsom sina egna.
Jag anhåller sluteiigen, att i eftermiddag få vidare yttra mig i ämnet, om discussionens gång skulle dertill föranleda.
Herr Grefven och Landt-Marskalken kännagaf, att Kongl. Maj:t genom anslag låtit kalla Riksens Ständer, att klockan Ett i dag infinna sig uti Plenum Plenorum å Riks-Salen; och som klockan redan vore half till Ett, samt åtskillige Ledamöter, hvilka anmält sig att tala uti förevarande ämne, dertill ännu icke haft tillfälle, hemställde Herr Landt-Marskalken att
Discussionen måtte uppskjutas, intilldess Ridderskapet och Adeln från Kongl. Slottet återkommit.
Sedan de tvenne Härholdei», hvilka borde gå framför Ridderskapet och Adeln, ankommit, afgick Herr Grefven och Landt-Marskalken med Ridderskapet och Adeln tili Riks - Den 18 December. 9* Salen å Kongl. Slottet, hvarest Hans Excelleuce Hof-Canzlereu Herr Grefve af Wetterstedt, i Stats-Rådets Ledamöters och StatsSecreterarnes närvaro, uppläste Kongl. Majrts Nådiga Tal, hvarigenom Kongl. Maj:t i Nåder hesvarat åtslullige af Riksens Ständer i underdånighet framställde Förslag till Lagförändringar.
Herr Grefven och Landt-Marskalken öfverlemnade derefter, å Riksens Ständers vägnar, Deras underdåniga svar på Kongl. Maj:ts till Dem aflåtne Nådiga Proposition om förändring i 1 Cap. 1 och 10 §. §.
RättegångsBalken m. m.
Sedan Plenum Plenorum blifvit afslutadt, samt Herr Grefven och Landt-Marskalken jemte Ridderskapet och Adeln klockan i till 3 eftermiddagen till Riddarhuset återkommit, upplästes Kongl. Maj:ts å Riks-Salen hällne Högstberörde Nådiga Tal, så lydande: Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige och Vällärde, Äreborne, Förståndige och Välaktade, Hedervärde och Redlige, Gode Herrar och Svenske
Uti skrifvelse af elen 17 sistledne November, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, till förekommande af det missbruk, att Makar, sorn med hvarandra icke äro belåtne, efter öfverenskommelse, öfvergifva hvarandra, och, sedan lysning efter den förrymde, men ofta i granskapet vistande Makan för sig gått, 92 Den 18 December; erhålla äktenskapsskillnad, i underdånighet hemställt 0111 ändring af 4- §•> *3 Capitlet, Giftermåls-Balken.
Vid öfvervägande af detta Edert förslag, hvaröfver Jag inhemta!
Högsta Domstolens och Stats-Rådets yttranden, har Jag funnit det af Eder hefarade missbruk höra i hufvudsaklig mon förekommas genom efterlefnad af Kongl. Brefvet den 4 Februarii 1818; och då föreskrifterne uti det nu ifrågaställde Lagrum, i anseende till det samband de äga med öfriga stadganden i Giftermåls- och, ÄrfdaBalkarne, icke, utan rubbning af de Allmänna Lagstiftnings-grunderne i samma Balkar, kunna, förrän i sammanhang dermed, under gå nödiga ändringar och förbättringar, hvartill förslag jemväl blifvit af Lag-Cornilsen utarbetadt, samt Edert förslag, dels .i hvad angår lysning öfver hela Puket, icke, synes lämpligt i mål af denna egenskap, eller förenligt med det i Lag stadgade sätt för Vederbörandés kungörande i frågor om ömsesidiga rättigheter, dels icke innefattar alla eiler sa bestämda föreskrifter, som erfordras, har Jag icke funnit skäl att detsamma antaga.
Eder underdåniga skrifvelse af den 17 sistledne November angående ytterligare föreskrifter, i afseende på försäljningen af utmätt Fast och Lös Egendom, har Jag, efter Högsta Domstolens och Stats-Piådets hörande, Den 18 December.
93 låtit Mig föredragas, dervid Jag funnit skäligt bifalla de af
Eder föreslagne stadganden, så väl i 3:dje och 4;de puncterne sorn angående tiden för Auction å utmätt Lös Egendom; men, hvad åter angår Edert förslag i irsta och 2:dra puncterne, angående utfärdandet af Kungörelse till Utmätnings-Auction, utan hinder deraf, att Gäldenär sökt ny värdering, samt åliggande, för Domare, att, om han är hindrad, värderingen verkställa, meddela Gäldeliären sin derom till vederbörande Hof-Rätt ställde anmälan; så, enär genom Förordningen den 28 Junii 1798 redan finnes bestämdt, att en värdering är tillräcklig för försäljning af utmätt Fastighet, hvilket stadgande icke är upphäfdt eiler föränclradt genom den i Förordningen den 27 April 1810 ägaren mcdgifne rättighet, att söka ny värdering af Domaren, och således föryttrandet af utmätt Fastighet icke kan uppehållas deraf, att den äskade ytterligare värderingen ej blifvit verkställd före tiden till Auctionens förrättade, hvaraf äfven följer, att den ytterligare värderingen ännu mindre kan utgöra hinder för AuctionsKungörelsens utfärdande, samt ifrågavarande stadganden,\ enligt ordalydelsen, endast afse Kungörelsen, men icke Auctionen, har Jag icke funnit skäl, att densamma antaga, äfvensom Jag ansett Edert förslag i 5:te puncten o,m en månads anstånd med betalningen för å Utmätnings-Auction inköpt Fastighet icke vara antagligt, då icke tillika blifvit föreslaget, att vederhäftig borgen för inrops-summan borde vid Auctions- tillfället aflemnas, utom, 94 Den 18 December. hvilket säkerhetsmått egendomen kunde komma att föryttras till en medellös person, hvaraf ny Auction skulle blifva en följd, ledande till hinder och uppehåll för fordringsägaren samt till kostnader, hvilka kunde blifva oersatta, då första köparen, som borde dem godtgöra, dertill saknade tillgångar.
Öfver de af
Eder i underdånig skrifvelse af den 20 sistledne månad, föreslagne ändringar i Brottmåls-Lagarne, har Jag infordrat Högsta Domstolens och Stats-Rådets yttranden, och anser Jag hvarken med Nationens värdighet förenligt, att öfverlemna Svenska undersåtares bestraffning åt främmande Makter, eller med antagna rättsgrunder och mensklighetens fordringar öfverensstämmande, att Svensk man, vid undergåendet af det straff, honom genom Svensk Lag blifvit ådömdt, skulle sakna det skydd af samma Lag, äfven brottslingen äger rätt att påräkna, och hvarvid ofta den olyckliges hela hopp finnes fästadt, hvarföre Jag icke funnit skäl antaga det af Eder föreslagne stadgande om deportation eller en brottslings öfverlemnande till annan Makts vård.
I afseende på Edert förslag, att böter i alla brottmål, som efter nu gällande
Lag kunna med denna påföljd försonas, må, vid bristande tillgång, med arbete för allmän eller enskild räkning aftjenas, har Jag inhemtat, Den 18 December. 9? att, genom Förklaringen elen a3 Mars 1807 ooh Förordningen den 24 Augusti 18 r 3, redan är stadgadt, att då någon, som är fälld till vites- och ensaks- eller fylleri-böter, saknar tillgång till deras gäldande, och annan person vill dessa böter erlägga, — denne må, såsom ersättning, begagna sig af den pliktfälldes arbetsförmåga, och som erfarenheten visat, att sällan några böter på detta Sätt blifvit godtgjorde, samt arbete hos enskildte, under åtnjutande af fullkomlig frihet, dessutom icke kan anses för bestraffning, hvarförutan något allmänt arbete, genom bristande Arbetshus i Länen, icke finnes att tillgå, har Jag ansett destomindre skäl förekomma till antagande af ifrågavarande Lagförslag, som skillnaden i påföljderne för gröfre och ringare förbrytelser derigenom i betydlig mån skulle försvinna, och äfven ett af hufvudföremålen för en väl organiserad BrottmålsLagstiftning, eller skyndsamhet i verkställigheten, förfelas.
Edert förslag, att en lagförd och straffad tjuf ej måtte få antaga tjenst hos en sådan eller gröfre brottsling, har Jag icke funnit utgöra föremål för allmän Lagstiftning, men vill låta utfärda den förklaring öfver i5 §. i Förordningen (Ten 3i Augusti 1819, angående sysslolöse och vanartige personers insättande å allmänna Arbets-Inrättningar, att ÖfverStäthållaren och Landshöfdingarne böra tillse, det personer, dömde för stöld och andra vanfräjdande hrott, icke tnå i deras tjeust an - 96 Dm 18 Decemlen taga lagvunne tjufvar, i hvilka frågor
Vederbörande skola äga att efter omständigheterne förfara.
Jemväl har Jag funnit det af Eder föreslagne stadgande, om extra-judiciel bestraffning å fångar för uppstudsighet, icke utgöra ämne för Allmän Lagstiftning, äfvensom att med Domare-Embetets värdighet och naturen af dess befattning icke är förenligt, att
Domare använda dylika bestraffningar.
Jag har likväl ansett tjenligt förordna, att de förbrytelser af fångar, hvilka finnas omnämnde i det, för Smedjegårdshäktet den 1 October iSoo utfärdade Police-lleglemente, i enlighet hvarmed Kongl. Majit den 13 Februarii 1808 befallt, att Reglementen för samtlige Kronofängelserne i Riket skulle utfärdas, må, då fånge af varning icke låter sig rätta, i stället för ansvar efter Lag, af Öfver-Stäthållare-Embetet, Landshöfdingar och Commendanter beläggas med extra-judiciel bestraffning, som dock alltid bör i närvaro af Tvenne ojäfvige vittnen å den felaktige verkställas, och icke får i stränghet öfverskrida hvad Lagen såsom husaga medgifver.
Lika med Eder anser Jag det vara med rättvisa förenligt, att fånge, sorn med osanna uppgifter om diktade brott bereder sig tillfälle att forsslas från en till annan ort, bör ersätta de dermed förknippade kostnader, men då, för verkställigheten häraf, de hinder möta, att
Den 1$ December. 97 att fångar sällan äga några tillgångar, att stundom icke utrönas kan* huruvida deras uppgifter varit diktade eller icke* att tillfälle till allmänt arbete saknas, och brottslingar hvarken lämpeligen böra i arbete åt enskildta utlemnäs, eller af dem vanligen skulle emottagas, att liquiderne om forsslingä-kostnaderne icke utan de vidlyftigaste omgångar skulle erhållas, och att ofta nästan vore omöjligt, att kunna bestämma denna kostnad, då flere arrestanter blifva forsslade tillsamman, har Jag icke kunnat godkänna Edert förslag i denna del.
J hemställt till förminskande af de flerfaldiga forsslingar, sorn ofta måste företagas med gröfre brottslingar, hvilka å sig bekännt, eller emot hvilka anledning förekommit, att hafva begått flere förbrytelser, har* af Mig blifvit antaget, hvarföre Jag nu äfven, i öfverensstämmelse med Edert Lagförslag i detta ämne och med ändring af 21 §. 10 Cap» Rättegångs-Balken, vill låta allmän Författning härom utfärda.
Vid granskning af hvad J rörande deii Allmänna Kyrkoplikten i underdånighet föreslagit, har icke undfallit
Min uppmärksamhet, att uppenbar Skrift eller Kyrkoplikt, ehuru ifrån början endast bestämd till den brottsliges försoning med Gud och Församlingen* redan i äldre tider blifvit ansedd såsom straffi
År 1698 stadgades allmänneligen, att den borde af Verldslig
Rätt ådömmas, och Kongl» Ridd. 0. Ad.
Afd.» 7 98 Den 18 December.
Brefvet den 16 November 1699 bestämmer ansvar för vägran att densamma undergå.
Enahanda åsigter hafva äfven legat till grund för de under tidens lopp sedermera utkomne mångå Författningar i detta ämne, tvifvelsutan emedan Lagstiftaren insett förmon af ett opinions-straff, som enligt erfarenhetens vitsord ofta varit mera verkande än kroppsligt lidande.
Åsyftande Edert förslag, att KjTkoplikten skulle återföras till dess ursprungliga bestämmelse, borde fördelarne af dess användande såsom straff icke lemnäs utan afseende.
"Vore åter ändamålet, att upphäfva hvad om tiden och sättet för dess undergående finnes stadgadt, fordrades i detta fall ändring af nu gällande Kyrko-Handbok, hvartill förslag ieke blifvit afgifvet, och då dessutom 9 Gap.
KyrkoLagen innehåller de mest obestämda föreskrifter, hvilka gifvit anledning till de fyrfaldiga författningar om KyÄoplikt, sorn utkommit före 1 807 års Förklaring, hvilken i ett sammanhang uppfattar alla serskildta tid efter annan nödige ansedde förbättringar af Författningarne i detta ämne, samt upphäfvandet af 1807 års Förklaring, i denna' del, hvartill grunderne kunnat inhemtas af Lag-Commissionens berörde år derom afgifne Betänkande, följakteligen skulle» återföra till stadganden som nära ett århundrade icke funnits uppfylla och motsvara deras ändamål, har Jag, på desse grunder och då dessutom förevarande ämne, vid antagandet af nya Brottmåls-Lagen, Den j8 December. 99
Lör komma i betraktande, icke funnit skäl antaga Edert berörde förslag, hvarom Jag nu velat Eder underrätta.
Uti skrifvelse den 17 sistledne November håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, i underdånighet föreslagit, att genom utfärdande författning må stadgas, det Gäldenär, som å Banco-Auction inropar en honom förut tillhörig egendom, må vara berättigad, att vid liquiden använda sina ägande-rätts-handlingar, sålunda, att de företes hos Konungens Befallningshafvande, att liquidationen pröfva och verkställa, på sätt Förordningen den 19 Augusti 1789 medgifver för köpare, som förut varit innehafvare af inteckning i fastigheten, så att Gäldenär, sedan han erlagt hvad ej mindre Banken än öfrige Integkningshafvare tillkommer, må från nedsättningen af det öfriga af Auctions-skillingen varda befriad.
Efter det Högsta Domstolen häröfver afgifvit yttrande, har Jag i Mitt Stats-Råd tagit ämnet i öfvervägande, hvarvid Jag funnit den af Eder yttrade grundsatts vara med sakens natur öfverensstämmande, och derföre bifallit, att Nådig Förordning i likhet med hvad J i underdånighet hemställt, må utfärdas.
,, J håfven, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den 20 sistledne November, hemställt, att genom Allmän Författning matte med - 100 Den 18
December i delas följande stadgande. ”Riksens
Ständers ”Bank äger i afseende på dem af sine egne ”Embets- och Tjenstemän, som Bankens me”clel under uppbörd hafva, att vid inträffande ”uppbördsbrist för densamma njuta uti Upp”bördsmannens tillgångar enahanda förmånsrätt som Kronan i allmänhet hos dess Uppbördsman är eller kan blifva tillagd.”
Detta ämne har Jag, efter Högsta Domstolens hörande, i Mitt Stats-Råd tagit i öfvervägande, och dervid funnit godt bifalla
Eder underdåniga hemställan, i likhet hvarmed Nådig Förordning kommer att utfärdas.
Uti skrifvelse den 20 sistledne November håfven J föreslagit en sådan förklaring af 1 Momentet i 12 §. af Förordningen den i3 Julii 1818, angående inteckning i fast egendom, att det deruti meddelte förbud emot inteckning i hus, annan byggnad eller vattenverk, hvarmed ständig rätt till grunden ej är förenad, icke måtte lämpas på sådane å öfre grund i städerne belägne hus och byggnader, hvai'S innehafvare för besittningen af Tomten erlägga en viss årlig Tomtöres-afgift, och på grund deraf icke kunna från lägenheten skil— 1*as, med mindre att lösen för husen till dem jetalas. Sedan Jag häröfver hört Min Högsta Domstol, har Jag i Mitt Stats-Råd tagit "detta ämne i öfvervägande, och funnit godt Eder berörde hemställan i Nåder bifalla.
101 hvaraf den af Eder föreslagne Lagförklaring kommer att utfärdas.
Efter Min Högsta Domstols hörande, har Jag i Mitt Stats-Råd tagit i öfvervägande
Edert uti skrifvelse den 20 sistledne November gjorde hemställan om stadgande, att de kallelser, hvilka höra af Concours-Domaren å Borgenären i gäldbundet ho utfärdas, skola, i händelse Banken uti den afstådde egendomen, innehar inteckning, jemte uppgift om densammas primitiva belopp, innehålla underrättelse om den intecknade fastighetens namn, Länet, Häradet och Socknen der densamma är belägen, samt vid alla cessions-tillfällen så tidigt utfärdas, alt minst en månad före inställelsedagen, samtelige Borgenärer må deraf kunna få del; Och har Jag funnit godt detta Edert förslag i Nåder bifalla; hvarom Nådig Förordning kommer att utfärdas.
TTti underdånig skrifvelse af den 3 sistledne November, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, förmält, huruledes, i anledning af väckt fråga, om rätta förståndet af Lagens stadgande i 10 Cap. 9 §.
Handels-Balken, och om en Löftesman, hvilken borgat såsom för egen skuld för ett på uppsägning stäldt skuldebref, är berättigad, att få serskild uppsägning och tillgodonjuta enahanda anslåndstid med. betalningen, som Gäldeilären; J uppå de skäl och grunder, som Eder underdåniga skri! veise Den 18
December närmare upptager, funnit det vara med Lagens mening öfverensstämmande: ”Att den som borgat såsom för egen ”skulld för att på betalning efter viss uppsägningstid ställdt skuldebref, bör, innan ”Borgenärens fordringsanspråk emot honom ”blifva gällande, af denne erhålla särskild ”uppsägning och derefter åtnjuta det anstånd, ”sorn Gäldenären sig betingat.”
I följd hvaraf, och då efter Eder öfvertygelse, hvarken Allmänna Lagen eller särskilda Författningar i berörde afseende innehålla något så tydligt och bestämdt stadgande, att icke olika meningar hos Domare och Exsecutorer kunna uppstå i frågor af denna beskaffenhet, af Eder är vordet i underdånighet föreslagit, att en Lagförklaring i öfverensstämmelse med hvad J i berörde måtto yttrat, kunde i Nåder utfärdas.
Efter det Högsta Domstolen och StatsBådet blifvit häröfver hörde, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; och som Jag anser innehållet af nyssnämnde g §. uti 10 Gap. af H.andels-Balken icke föranleda till den förklaring, hvarom J hemställan gjort, hvilken ej eller instämmer med hvad hitintills allmännast varit antagit; alltså och då frågan nu ej är framställd såsom en ny Lagstiftning, till efterrättelse vid pröfning af de borgens förbindelser, som hädanefter kunna varda ingångiie, har Jag funnit betänkligt, att i Nåcler Den 18 December.
103 bifalla den af Eder i ofvannämnde måtto gjorde hemställan.