Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man nu medger att afgiften får vara olika i särskildta hvarandra angränsande län, som till befolkning icke äro slör - Den 19 Augusti e. m. uu re än de dislriet jag omtalat ; så inser jag icke hvarföre man inom de första länen må kunna hafva dislriet, hvilka motsvara mindre län på andra ställen.
Har man en gång medgifvit att särskildta kurhus-district inom länen må finnas, såsom förhållandet är i de 2:ne län jag omlalat, i Elfsborgs län som andra nämnt, och i Hallands ian, der K.
M. tillåtit 2:ne kurhus-district: så är delen obillighet att fordra att det ena dislrictet skall underhålla kurhus icke blott inom sin egen omkrets ulan äfven i en annan.
Jag tror dock icke att det ligger så mycken vigt derpå alt Ständerne i författningen bibehålla samma ordalag sorn hittills, emedan districtena likväl skilja sig åt, såsom det sket t i Gefleborgs län, och emedan man troligen ej kan tvinga dem alt betala för hvarandra.
Således, om ll. o. Ad., såsom det vill synas,, ej skulle dela deri mening jag hyllar, tror jag dock att verkställigheten skall blifva öfverensstämmande med min tanke.
Jag skall derföre ej besvära med vidare framställningar i denna sak.
Uppå derefter framställd propos. blef Utsk:s första förslag, på 4;de sidan i betänk.
N:o i i, af R. o. Ad. bifallet.
Utskottets sednare förslug på 4 t ^ e sidan i betänk.
Jag vill vissei ligen icke bestrida, att R.
St. må kunna ingå till K.
M. med en und. hemställan i detta fall, men jag vill upplysa, att denna omständighet ingalunda undgått lieger:ns uppmärksamhet, och att föreskrifter vid flera tillfällen blifvit vederbör, meddelade att i detta afseende vidtaga de administrativa mått och steg, som kunde leda lill ändamålet.
Men sjelfva åtgärden möter ett hinder, ithy, att det icke är en usance inom andra Europeiska hamnar att utöfva en sådan controll, sorn den ifrågavar.
Således tror jag icke, att om också Ständerne nu till K. M, aflåta en underd. skrifvelse i delta afseende, den kan lända till annat resultat än det nuvar. förhållandet.
Sprengtporten, som efter gällande författningar, då rapport inkommer till läns-styreisen, att smitta finnes i den eller den trakten, staden eller socknen, det är landshöfdingen skyldighet att ditsända provincial-läkaren för att hålla besigtning och derefter bestämma öfver sjukanstalterna, och hvilka som böra insändas till kurhuset.
Att bestämma något ronde främmande skeppsbesättningar som hitkornma, lärer svårligen låta sig göra, och jag afstyrker således den föreslagna skrifvelsen till K. M. Hr von Hartmansdorff:
Den åberopade K. befallningen till Cornmerce-colhm af år t83g tillstår jag mig icke känna.
Jag kan således ej yttra huruvida den må vara ofullständig eller icke.
Men det vet jag, att de författningar, som i detta fall voro gällande den lid jag var stals-secrete - 312 Den 19 Augusti e. m> lilie, voro ofullständiga.
För Stock holm gällde i detta afseende en författning, som icke sträckte sig till de öfriga städerna, emedan lion ingick i hamn-ordningen för Stockholm.
Då man kom att öfverväga huru dermed förhöll sig i verkställigheten för de öfriga städerna, så befunnos föreskrifterna vara overkställbar.
Om nu den sista förordningen innehåller en befallning att verkställa förut gifna föreskrifter, så är den måhända tillräcklig för Stockholms stad, men icke för de öfriga.
Jag skulle således för min del tro del vära bäst, om B. o. Ad. bi folie den hemställan, som Utsk. gjort.
Den kan ingalunda skada men väl efter min förmening vara gagnelig.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskts sednare förslag på 4;de sidan i betänk.
A:o i r.
Uppå derefter framställd pjopos. ansåg R. o. Ad. samma förslag böra förfalla.
Utskottets yttrande öfver Hr M ö 11 e r h j e I m s m o t i o n.
Utsk. har i sitt sednare betänk. äfven vidhållit sin åsigt i det förra.
Jag är icke i stånd att göra denna åsigt fattlig för mig, då Utsk. fått ej allenast i motionen utan äfven särskildt fullständig upplysning derom, att det belopp af 5 sk. b:co för hvarje mantalsskrifven person, som utgår i oell för kurhus-afgiften, för ingen del är tillräcklig till bestridande af alla de utgifter, hvilka äro förenade med kut hus-inrättn:n i Stockholm.
Jag har visat att hvarje år, under sednaste qvinqvenium, ett betydligt tillskott måst erhållas och begäras från falligvårdsfonden.
Mångfulldige vid fatligvårds-styrelsen biträdande personer hafva nära nog vägrat att medgifva en så beskaffad afgift från fattigvårds-fonden.
De hafva föreslagit att en propos. till församlingarna om ökande af fattigvårds-afgiften skulle från Öfverståthållare!! utgå, men hafva dervid icke erinrat sig att, innan roan kunde föreslå församlingarna att åtaga sig en afgift, förhöjd till 8, 10 eller högst 12 sk., måste den föreskrift upphäfvas, att inom bela Riket kurhus-afgiften ej må bestämmas lill högre belopp än 5 sk.
Det är blott ett berättigande att åtaga sig högre afgift, som jag af R.
St. begärt.
Jag har äskat, att det måtte lemnäs öppet för
Stockholms stad att för ändamålet under bestämd lid åtaga sig en högre afgift.
Utsk. vidblifver nu sin åsigt och säger i sitt sednaste betänk.:
”Hvad slutligen angår den af Hr Möllerhjelm väckta motion,' så enär motionären i ganska tydliga ordalag föreslagit, att den rättighet för Stockholms stads innevånare måtte af R.
Sl. bestämmas, att äfven lill belopp utöfver det för länen i allmänhet fastställda maximum af 5 sk. för hvarje mantals - Ben 19 Augusti e. m. skrifven person, öfverenskomma 0111 att åtaga sig en efter behofvet lämpad kurhus-afgift, men Utsk. icke, med stöd af grundlag, ansett sig kunna tillstyrka R.
St. att bifalla berörde förslag, sorn icke rimligen kunnat, i strid med sjelfva ordalydelsen, tydas såsom blott afseende en commtinal-aogeIngenhet, hvilken icke bort föranleda till någon åtgärd af R.
St., finner Utsk. sig icke kunna frånträda hvad Utsk. i afseende derpå uti ofvannämnda betänk, yttrat.”
Jag undrar om anledntn till detta beslut är, att jag icke utsatt ett maximum.
Skulle det vara förhållandet, så ber jag R. o. Ad. tillåta mig ali här proponera 12 sk., såsom det maximum, hvartill Stockholms stad må få beskatta sig sjelf, och begär jag, med anledn. deraf, att Utskts betänk, måtte afslås samt Stockholms stads innevånare berättigas att, enl. derom skeende öfverenskommelse, bestämma kurhus-afgiften från 5 till 12 sk:s belopp.
Att vidale ingå i detaljer i afseende på behofvel, tror jag vara onödigt.
Jag uppstår endast för att efter min tanke gifva tillkänna det skäl, som jag förmodar legat lill grund för Utskts framställning, att bifall å Hr Möllerhjelms motion ej kunde meddelas, nemi. derföre att Ständerne hafva rättighet alt skattlägga Svenska folket i allmänhet och bestämma grunderna derför, men alldeles icke att bestämma afgifter för enskilda communen.
Således då det blifvit förklaradt, alt detta är en sak, hvarom Stockholms stad inom sig äger att bestämma, ser jag icke hvad annat Utsk. kunnat föreslå.
Kurhus-afgiften måste efter min tanke betraktas såsom en communal-afgift, men såsom en communal-afgift, hvilken länen icke äga rättighet alt åtaga sig, utan alt dertill vara bemyndigade eller berättigade af R.
På denna grund och då styrkt är, att i Stockholms stad linnes behof af större anslag eller en högre beskattning för delta ändamål, än i det öfriga Riket, hvilket är ett förhållande, som har sin grund i sakens natur, tror jag också icke att R.
St. kunna vara förhindrade att i denna fråga af en helt och hållet exceptionel beskaffenhet, exceptionsvis tillåta stadens innevånare att åtaga sig en så hög afgift, att ändamålet kan vinnas.
Vill man icke medgifva delta, så kan man af Bevilln.Utskts yttrande ej draga något annat corrolarium, än att Utsk. vill lemna Stockholms stad alldeles hjelplös i detta afseende, och att meningen är att sjukdomen här skall få fortfara och sprida sig i brist på tillräckliga kurhus-anstalter.
Alt delta ej kan vara nyttigt hvarken för Stockholms stad eller för landet i allmänhet, lärer hvar och en inse.
Således då Utsk. ej velat ingå på motionärens förslag, hade Utsk. åtminstone bort anvisa någon annan utväg till de nödiga medlens erhållande.
Att blott säga att detta är en communal-angelägenhet, som Stockholms Den 19 Augusti e. ra. siad äger besörja, dermed tror jag icke att frågan är tillräckligen utredd; ty då den är af beskaffenhet att icke kunna ordnas utan Ständernes medverkan och beslut, bode det erfordrats ett positivt yttrande från Bevilln.Utsk. i denna del.
Att det förslag, som Hr Möllerhjelm framställt, har skäl för sig, kan äfven jag på grund af någon erfarenhet vitsorda, och kan jag således ej annat än tillstyrka R. o. Ad. att bifalla förslaget, nemi. att det ej må vara Stockholms stads innevånare förmenadt att ändamålsenligt ordna denna communal-angelägenhet, eller åtaga sig beskattning till det belopp, som de finna nödigt för vinnande af det ändamål, för hvilket afgiften är medgifven, icke blott inom Stockholms stad, utan inom hela landet.
Frågan om denna afgifts utgörande är icke att betrakta såsom en communal-angelägenhet, Denna beskattning är af R.
St. anordnad såsom en samhällsanstalt, och den blef sedan fördelad af samma Ständer att utgå länsvis.
Samma sätt för afgiftens erläggande tillämpas ännu, men afgiflen är en samhällsanstalt, påbjuden af Ständerna till smittans hämmande.
Då nu upplyst är, att i Stockholms stad, hvilken för sig sjelf utgör ett län, emedan den är skiljd från de öfriga länen i Riket, erfordras, enl. dess styrelses eller Öfverslåthållarens uppgift, ända till möjligen 12 sk. för något år; så lärer det icke vara fråga underkastadt, att efter samma grund, sorn Ständerne bestämt afgiflen i landsbygden, der den ingenstädes behöfves högre än 5 sk., man måste för Stockholm tillstädja, att afgiften må utgå med ett belopp från 1 sk. till och med 12 sk. efter behof.
Deraf följer, att om behofvet blir mindre, blir afgiften nedsatt der såsom i andra län, hvaremot, om behofvet blir så stort att 12 sk. afgift erfordras, stadens styrelse äger rättighet att med församlingarna derom öfverenskomma, så att inkomsterna blifva behofvet motsvarande.
Jag tillstyrker således afslag å Utsk;s betänk, samt bifall å Hr Möllerhjelms motion, på det sätt, att afgiften må blifva från 1 till 12 sk. för hvarje mantalsskrifven person.
Hr af Grubbens, Nils Wilh.:
Då denna fråga förra gången var före och återremitterades, projecterade jag 8 sk. b:co såsom kurhus-afgift för Stockholms stad.
Jag har sedermera ändrat mitt tänkesätt, och anhåller nu att 8 sk. måtte blifva minimum och 12 sk. maximum.
Jag kan bäst intyga, att kurhusen i Stockholm behöfva allt hvad de kunna få; ty nu kunna icke patienterne kureras såsom det bör ske, i brist på medel.
I stället för att behöfva 4 eller 6 veckors kur, skickas de nu ut efter 3 veckors kur, och det är alldeles otillräckligt.
Jag anhåller således om propos. på ett maximum af 12 sk. samt ett minimum af 8 och icke t sk,, såsom Frih.
Gederström nyss föreslog.
Den 19 Augusti e. m. ai5 Hr Möllerhjelm:
Jag har icke tyckt mig finna att någon af R. o. Ad:s ledamöter lagger sig emot mitt förslag.
Jag vill upplysningsvis hafva äran nämna, att hvarje år sammanträda vederbör, deputerade samt controllcras kurhus-afgifterna och uppgifves behofvet. för det kommande året.
Det kan således aldrig komma i fråga, att hufvudstadens innevånare skulle blifva beskattade till högre kurhus-afgift än hvad behofvet fordrar.
— I afseende på Hr af Grubbens’s framställning att såsom minimum 8 och såsom maximum 12 sk. borde utsättas, så tror jag för min enskilda del, att ett bestämmande af R.
St. om ett sådant minimum icke behöfves, ulan att då för länen är stadgadt minimum af 1 samt maximum af 5 sk.; så kunde för Stockholm äfven utsättas ett minimum af 1 sk. blott maximum blir 12 sk.
Jag anhåller således om propos till afslag å Utskts betänk, och bifall till detta mitt förslag.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. yttrat i den del af betänk., som nu blifvit föredragen.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade, på sätt Hr Möllerhjelm föreslagit, besluta att kurhusafgiflen för Stockholms stad må bestammas efter behofvet, men ej utöfver 12 sk. b:co för hvarje mantalsskrifven person.
De af Utsk. föreslagna särskildta stadgan den i och för verkställigheten.
1 : s t a p un k ten.
Cederström!
Med anleda, af del beslut R. o. Ad. nyss fattat i afseende på Stockholm, lärer i denna punkt få inflyta! med undantag af Stockholms stad, der afgiften är högst 12 och minst 1 sk. b:co.
Första punkten bifölls, med det tillägg Frih.
Cederström föreslagit. 2 ! d ra, 3:dje, 4:c^e oc^ 5: te punkterna.
Dessa fyra punkter bi föl lös. Gr. Frölich, David:
Klockan är nu öfver 9, och näst på föredraga.listan förekommer ett förslag med några och 20 §5, dernäst ett ganska vigtigt mål, som torde föranleda en vidlyftig discussion, samt sedermera åtskilliga förslag från LagUlsk., ang:de väsendtliga ändringar i lagen.
Jag skulle tro, att det icke vore lämpligt alt företaga något af dessa mål så sent på aftonen, utan hemställer till Hr Landtm, och Ståndet om vi icke kunde få uppskjuta alla Den 19 Augusti e. m. dessa mål, att uppföras först på föredrag!).listan för nästa plenum, så att Hr Landtm, och R. o.
Ad. nu måtte fortsätta plenum med företagande af de på bordet liggande förslagen från Elton.Ulsk., men förbigå alla lagförslagen.
Hamilton, Hugo, förenade sig med Gr. Frölich.
Det närmaste målet på listan angar lag för enskilda banker.
Det är första gången före, och loide icke förekomma lill afgörande, utan till återremiss.
Hvad kan då hindra, att de anmärknlr man har att göra vid förslaget nu må framställas, och betänk, sedermera återremitteras?
Annat förhållande kan vara med frågan om de tysta förmånsrätterna, hvilken sedermera förekommer, och hvilken jag tror vara andra gången före.
Efter den upplysning jag sökt och vunnit, lärer lagen för enskilda banker vara bordlagd för andra gången, och således, om icke det beslut, jag tagit mig friheten föreslå, af R. o. Ad. fattas, skall frågan nu ovillkorligen till pröfning företagas.
Jag får derföre vördsamt förnya min anhållan om Hr Landlmis propos. till Ståndet.
Det är ganska riktigt, såsom Gr.
Frölich sagt, att betänk, om lag för enskilda banker ur bordlagdt 2:ne gånger; men det utgör icke svar på återremiss utan är första gången under pröfning.
Frågan förekommer således icke till slutligt afgörande, ty jag antager för gifvet, alt anmärkntna blifva, på grund af de bifogade reservationerna, så många, att betänk, ej kan bifallas.
Om derföre anmärkn:na göras'nu genast, och målet sedan återremitteras, så är åtminstone något vunnet.
Skulle någon, som har anmärknir att framföra, vara frånvar., så kan han ju komma med dem efteråt; ty remissen lärer ej hinna så snart expedieras från cancelliet, att de ej skulle kunna medfölja.
Jag tror således skäl vara att nu laga målet under öfverläggning.
Jag får instämma i Gr.
Frölichs förslag.
Jag skulle tro, att äfven i fråga om återremiss discussionen blir så vidlyftig, att den säkert kommer att upptaga ett par timmar, hvarföre jag önskar att den nu måtte uppskjutas.
Då tiden är så långt framliden, hemställer jag, om icke plenum kunde slutas och frågan förekomma i nästa plenum, hellre än att nu ingå i en discussion, som måhända kommer att räcka till klockan 12.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i anledn. af den dis - Den 19 Augusti e. ra. 3,7 discussion som nu uppstått, om R. o. Ad. behagade åtskiljas.
Ropodes ja. fl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ lill 10 om aftonen.
Thorsdagen den 20 Augusti i84o.
Plenum kl. 6 e. ra.
Företog H. R. o.
Ad. val af Directeurer och Suppleanter vid Lånecontoren uti Götheborg och Malmö; och befunnos, vid valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Directeur vid Lånecontoret i Götheborg: Ilr Hjärne, Carl Jacob, Öfverste, R. S. O. . . 86 röster; Suppleant derstädes: Hr Wirgin, Claes Samuel, Öfverste, R. S. O. . 85 ,, Directeur vid Lånecontoret i Malmö:
Hr Königsfeldt, Mathias, Major, R. S. O. . 87 ,, Suppleant derstädes:
Hr af Klinteberg, Carl, Kammarherre .... 86 „ H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 7 e. m.
Io fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Lördagen den 22 Augusti 1840.
Justerades 2 prot.utdr. för den 19 dennes e. m.
Justerades pleni-prot:n för den 5 dennes e. ra. och dec 7 dennes. 12 H. 28 Den 22 Augusti f. ru.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännngaf, att Frih. Raab, Carl Gustaf, samt Hr Stårck, Carl Reinh , båda ledamöter i Ridd.Utsk., anmält sig af enskilda angelägenheter vara nödsakade att afsäga sig sina befattningar såsom ledamöter i Ridd.Utsk., men anhållit all det oaktadt blifva vid deras riksdagsmannarätt bibehållne; och hemställde Hr Frih. o.
Landtm, om R. o. Åd. härtill behagade lemna sitt bifall.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf äfven, att Hr Lind af Hageby, Carl Äng -, ledamot i Ridd.Utsk., samt Frih. Hamilton, Hugo, ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.Ulsk., erhållit båda 3:ne veckors ledighet, för den sednare räknad från den 28 dennes; och anmodade Hr Landtm.
Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda för att dels välja nya ledamöter i de afgångnes ställe, dels utse ledamöter att i Utsktn inträda under de perraitterades frånvaro. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande : När Ståndet i sistl. förmiddags-plenum förehade Const.- Utskrs förslag till ändring i 28 §:n Reg F;n, ansåg jag öfverflödigt att förlänga debatten med min motsatta tanke, hvilken i det hufvudsakligaste var utveeklad af Hr von Hartmansdorff och af Gr.
Nu, då Ståndet samtyckt delta förslags öfverliggande till nästa riksdag, till hvilken jag kanske icke kallas, finner jag mig böra, medelst en reservation, nedlägga i våra protocoller uttrycket af mina åsigter, på det dessa må kunna pröfvas af dem, som, när ärendet åter förekommer, vilja inhemta hvad nu derom framstäldt blifvit.
I theori kan den ifrågavar. institutionen icke rationelt försvaras.
Praktiskt deremot, skulle det totala afskafländet icke kunna det.
— Ett är alt icke instikta det irrationella; ett annat alt det sedan kunna alldeles undvara.
Jag sade det totala afskaffandet; ty min åsigt utesluter arne calhegorier medborgare, nemi. dem som aldrig tjent och således aldrig kunnat förvärfva eller länka sig anspråk på tjenslemanna-titulaturer; och dem som upphört alt tjena, hvilka bol t anse sig, och af Staten böra anses såsom de der med afskedet blifvit definitivt solderade i hvad titulatur beträffar.
Visserligen har, i anseende till dessa sistnämnda, kunnat hända någon gång, alt inlagda, utmärkta tjenstemeriter icke före afskedet blifvit behörigen ihågkomna.
Visserligen kunna män af båda cathegorierna inlägga sådana medborgerliga fÖrtjenster, som förtjena belöning, och hvilkas belönande är Staten nyttigt.
Men dertill finnas andra medel än karaktersfulimakler.
Sådana förljenster har man ju sett inlagda af fruntimmer, hvilka också erhållit offentliga belöningar, men icke kelönts med fullmakter att hela Den 22 Augusti f. m. 219 generalska, presidentska, rådinna eller directeurska; hvilket dock vore lika logiskt, som motsvarande masculina, tillerkända dem, hvilka aldrig tjent.
Annat är förhållandet i anseende till dem, som ännu fortfara att tjena Staten.
Anföre man icke, att den förljentes medvetande af sin förtjenst borde tillfyllest belöna honom.
Detta förutsätter det samhälle, der alla veta att, äfvenväl som sjelfvisk beräkning, är dygden det högsta och bästa.
Men eli sådant samhälle blir aldrig hitom det stora svalget erlefvndt.
Förbiifvom derföre inom den gamla praktiska, af alla tiders erfarenhet bepröfvade sanningen, att belönings-syslemet är våra samhällen nyttigt, ja nödvändigt; och att således belönings-stoffet måste lemnäs
Regenterna i händer.
Åberopom icke heller de Stater, der karakters-fullmakler äro okända.
— Skilnaden emellan dem och oss består icke deri alt de icke belöna med upphöjelse!'; men deri att lön genast medfölje!, att tjenstgöiing i lägre gladen genast upphör, och att, ifall vacance i den högre gladen icke förefinnes, gör i den vunna gladen den sålunda upphöjde tjenaren intill skeende vacance surnumerärl tjenst.
— Med särdeles tillfredsställelse skulle jag se våra villkor upphinna möjligheten af denna metod.
Men upplefvandet af detta förespeglar sig väl ingen af oss.
— Nåväl! då måste vi lemna konungamakten vid dess närvar, beiönings-förinåga, inclusive den att tilldela karakters-förhöjning utöfver tjenst och lön.
Hr von Hartmansdorff har bättre , än jag det skulle förmå, utvecklat nödvändigheten deraf inom civil-slaten.
— Detta behof, i hvad militar-stalen angår, skulle jag kunna naångfalldigt bevisa.
— Må jag för korthetens skull blott ponera fallet af en capitaine, som utmärkt sig så, att han måste belönas.
Nu är han redan decorerad.
Nu kan också beskaffenheten af meriten vara den att orden icke egnar sig till belöning, och än mindre medaljen, som förutsätter en framför fienden inlagd merite.
— Nåväl, skall lian då blifva obelönl?
— Men det blir han, om Konungen ej kan hugna honom med en majors-fullinakt.
Visst kan ifrågavar. belöningssätl, liksom allt annat, blifva missbrukadt, och oförtjent;! personer befinnas hafva blifvit förde på förslag till åtnjutande af sådana vedermälen af K. huldhet.
Men emot frequencen af sådana fall hor ju 107 §;n Reg.Ftn ett icke oförsökt recept.
Mig återstår att besvara hvad anfördjt blifvit om karakters-fullmakternas menliga inverkan å vårt national-lynne.
Mig synes ganska tvifvelaktigt, huruvida vi äro fåfänga, derföre att våra Regeringar titulerat oss, eller om våra Regeringar måst titulera oss derföre att vi äro fåfänga.
Jag ser vårt behof alt titulera nära lika trängande som vår åhåga att tituleras.
Ingen grundlags-§, ingen regerings-åtgärd kan beskyllas för den skada vi under sednare 120 år sålunda tillfogat 320 Den 22 Augusti f. m. vårt vackra manliga språk, nemi. genom den fördömiiga seden, eller rättare oseden, att oaflåtligen tala till 3:dje personen; ett språkbruk, som i andra länder uteslutande tillhör de mest underordnade ställningar, och som bildar oss den så ofta smärtsamma omöjligheten att rätt vänskapligen och hjertligen tilltala den mest högaktade vän, om man ej beredt sig denna tillfredsställelse förmedelst en drucken brorskål.
— När vi icke annat vela, eller icke kunna, så säga vi ju herren hellre än vi tala lill andra personen med del gamla redbara Svenska J.
Detta förhållande föranlåter mig till den vördsamma motion jag i sednaste plenum anmälte, och till hvilkens väckande, efter motionstiden, jag anser mig af 56 (jin Riksd.Ordn. bemyndigad, enär den är af ett upptaget ärende föranledd.
Jag föreslår nemi. att R.
St. i und. önskningsväg ingå lill Konungen med anhållan, det täcktes K. M. fullborda Regeringens äldre åtgärder till cancelli-stylens förenklande, dymedelst att derom lemnade föreskrifter utsträckas till alla, i embetsskrifvelse!', till och ifrån embetsverk och enskilda personer tillkommande titulaturer, och alt dessa inskränkas till det som personens behöriga betecknande jemnt kräfver.
Må jag genom exempel närmare utvisa det jag menar.
Jag har sett anroärknts-memorialer, i hvilka den åklagade, hvarje gång han nämnes, betecknats med alla sina värdigheter och innehafvande grader inom K. M:S ordnar.
Stundom glömmande, att åklagaren endast lydde en praxis curias, hvars åsidosättande skulle hafva tilli'äknäts honom som en obelefvenhet, slöt jag af detta skrifsätt till förmildrad action.
Ack nej! ofvanpå denna förekommande och orasorgssamma titulatur följde de skarpaste slutsatser och påståenden.
Men när nödvändigt en anklagad mäste snart sagdt i hvarannan rad sålunda nämnas; huru svårt blir icke för den skickligaste penna alt gifva skriften den concision, som lättar läsarens i thy mål så önskeliga uppfattning af actors tankeföljd.
En gång räknade jag i Statstidningens officiella del 18 rader åtgångna till förkunnande att en Statsminister erhållit tjenstledighet, och att ett Statsråd emottagit befattningen.
Men se delta Statsråd har, liksom jag, tjent i coaliseradt högqvarter; och medan våra kamrater i linien, vid större andel än vi i dagarnas hetta och besvär, belöntes en gång, hugnades vi med decoiationer af alla de förbundna Monarkerna.
Ännu har jag correspondenter, som benäget bemöda sig med afskrifvonde i brefvet och på adresser af min, ehuru fintryckta, dock nioradiga artikel i stats-kalendern.
Det låter som öfverdrift, men är verklighet all sålunda öiles i embetsväg ej blott skrifmaterialier, men äfven den vida dyrbarare tiden.
Redan hafva vi att tacka Regeringen för den af afl.
Genera!