Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar derföre hemställa att äfven detta skrifvelseförslag mätte återremitteras. 2 H. 32 493 Deu tIi Februari f. m. R. o.
Ad. ansåg äfven detta förslag till uud. skrifvelse böra i anledn. af de gjorde anmärkn:ne återremitteras.
Vid föredragning af Exped.Utsk:s under N:o 12 afgifna d. 12 dennes f. m. på bordet lagda förslag lill R.
St:s und. skrifvelse till K. M., i anledn. af Dess nåd. propos. om ändring i 1 § 9 morn.
Tryckfrihetsförordningen, yttrade sig Gr.
På skäl som vid de föreg:de förslagen blifvit anförde, hemställer jag vördsammast, att äfven detta förslag till und. skrifvelse måtte återremitteras.
1 anledn. häraf blef jemväl detta förslag till und. skrifvelse af R. o.
Ad. äterremilteradt.
St:s und. skrifvelse!- till K. M.:
N:o 15, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de öfverlåtande till Malmö stad af mark, tillhörande Malmö f. d. fästning; N:o 16, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de afskrifning af ett majoren C. Weinbergs sterbhusdelägare ådömdt ersättningsbelopp för en balans; N:o 17, angele ett förändradt användande af den g procent, som af sterbhus inom Wermland erlägges; N:o 18, ang:de förändring i sättet för fångars forslande; samt N:o 19, angrde det till Westerås län hörande Wåhla härads förläggande till Upsala län.
Föredrogs å nyo SlatsUtsk:s d. 9 och 12 dennes pä bordet lagda utlåt.
N:o 37, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster. R. o. Ad. fann detta utlåt, böra punktvis företagas till pröfning.
Härvid förekom Först Utsk:s hemställan, att dess beräkningar af vissa indeldta räntors värden, icke måtte af R.
St. definitivt fastställas, förrän den på dessa beräkningar inverkande fråga om dessa indelningars indragning till statsverket bilf-, vit af Utsk. handlagd samt af R.
St. slutligen pröfvad oell afgjord.
Jag anser det oriktigt handladt af StatsUtsk., att hafva för närvar, sammanblandat denna fråga med Statsregleringen.
Sådant är enligt min tanka onödigt; ty, om skattejemkningen blifver gjord, såsom man lofvar, utan förnärmande af hvarken räntetagares eller räntegifvares räll, så inser jag ej hvilken förändring i nu bestående förhållanden, eller rättare sagdt beräkningar, som deraf skulle uppkomma.
Men om likväl någon förändring skulle deraf härröra, så må det blifva en särskild omsorg för R.
St., att i anledn. deraf vidtaga den rättelse, som ett sådant beslut Den ](j Februari f. m. 499 kan påkalla.
Men att nu, och innan ett sådant beslut är fattadt, förklara det
Statsregleringen bör emellertid förblifva oafgjord i hvarje punkt, der räntor ingå i skatternas beräkning, det är enligt min tanka ett fel.
Följden deraf skulle blifva en allmän osäkerhet i afseende pä Statsregleringen, och den så mycket större, som det möjligen skulle kunna hända, alt frågan om skattejemkningen aldrig blefve vid denna riksdag afgjord, emedan trumpeten möjligen skulle kunna låta höra sig förr än 11.
St. hunnit öfver frågan besluta.
Huru vore då förhållandet med Statsregleringen i det hela?
Jo, den vore oafslutad.
Om då R.
St. likväl nödgades besluta, att henne på ett eller annat sätt afgöra, så stöde detta beslut i strid med det föregtde, som föreskrefve skattejemkningens afbidande.
Jag anser följaktligen denna punkt icke böra af R. o. Ad. antagas, utan till rättelse återremitteras.
Då StatsUtsk. emotlagit en K. propos., som bland annat föreslår indragning af ålskillige indelningar, är det klart, att om R.
St., med anledn. af det betänk.
Stats-Utsk. framdeles kommer bärom att afgifva, skulle dertill lemna medgifvande, kommer en förändring i ordinarie räntans belopp i följd deraf att uppstå.
Fattas nu åter ett definitivt beslut, ronde denna ränta, så är derigenom vägen stängd, för alla förändringars vidtagande i den syftning K.
M. nådigst föreslagit.
Jag anser således af vigt, att det af StatsUtsk. föreslagne vilkor, eller att beräkningarne af dessa indelningars värden icke måtte nu definitivt fastställas, må antagas och anhåller om propos. på bifall dertill.
Jag gillar fullkomligt de af Rivon Hartmansdorff gjorda anmärkmr mot det, ej ensamt öfverflödiga utan rent af skadliga, förbehåll som nu utgör föremål för Herrarnes öfverläggning.
— Den siste värde talaren har sagt, att de summor, som äro i inkomst-betänk, upptagne för ordinarie räntorna, skulle komma att lägga hinder i vägen för ett kommande beslut med afseende på, vare sig indelningars indragning (ill Staten, eller räntepersedlarnas förenkling.
Detta lärer vara ett missförstånd om sjelfva sakens natur och beskaffenhet.
Reräkningen af grundskatternas belopp hörer ej till indelningen till de indelta räntorna.
Den bevisar hvad Staten har att beräkna för sina utgifter.
Utgifterna, mine Hrr! röra ett annat betänk., sorn Utsk. har att till oss inkomma med, och deruti Utsk. då upptager så stor del af Statens ordinarie räntor, som anvisats.
Utsk. kan således deruti ej göra någon förändring.
— Om åter Ulsk. skulle framdeles komma att tillstyrka ränteförenklingen på grund af K.
M:s propos., så hindras det icke, genom att man nu bestämt hvad ordinarie räntorna per medium utgöra; men om denna förenkling af räntorna skulle medföra en minskning af Statens inkomster, som då måste af StatsUtsk. upptagas och uppgifvas, så följer dä af sig sjelft, att detta kommer att föranleda bestämdt till ersättning af riksg:s-kont., emedan statsregleringen fastställt ett bestämdt belopp, som ock skall utgå.
Det 32* 500 Den 16 Februari f. m. är således ett riktigt misstag om liehoTvet, som har gjort att StatsUtsk. framställt ifrågavar. vilkor, hvartill StatsUtsk. i grundlagen saknar helt och hållet skäl för sig; ty den medgifver inga sådana der förbehåll, hvilka hindra Stalsregleringens bestämda och hastiga afgörande.
Jag instämmer i begäran om återremiss af denna punkt.
Med anledn. af mot redaktionen af ifragavar. punkt gjorda anmärkn:r, anser jag mig höra upplysa, att delta villkor icke blifvit af inkomstafdelningen föreslaget, utan blef detsamma vid inkomst-betänk:s föredragning af Utsk. antaget, i likhet med det förbehåll, som i de flesta utgifts-litlarne blifvit fästadt i afseende på beräkningen af indelta räntor.
Cederström har i sitt sista anförande medgifvit, att det beslut, som R.
St. komme att fatta i anledn. af K.
M:s propos. om skatteförenklingen och räntornas ingående till Staten, skulle kunna verka förändring i den här beräknade summan för ordinarie räntan.
När ett sådant medgifvande är gjordt från den sidan, som yrkar afslag eller återremiss af StatsUtsk:s tillstyrkande i denna fråga, så visar det väl belmfvet af ett sådant förbehåll, som StatsUtsk. bär gjort.
— Frilen har visserligen sagt, alt om brist uppstode, sä finge R.
St. fylla den genom sitt riksg:s-kont., genom bevillning eller på annat sätt.
Det är ganska rätt, och det blefve en gifven följd af att nu definitivt bestämma de indelle ränlorne; men det är just detta som bör förekommas genom att frågan lemnäs öppen, och har StatsUtsk. föreslagit R.
St. alt fatta nu ifrågavar. beslut, på det att R.
St. ej må onödigtvis binda händerne på sig.
Jag anhåller om bifall till denna punkt.
Tersmeden har trott ett förbehåll i detta fall vara nödigt.
Låtorn oss antaga att sä vore!
Jag tror dock att del sätt hvarpå Utsk. gjort förbehållet icke är det rätta.
Man bör naturligtvis, i fråga om Statsreglering, likasom i all annan mensklig beräkning, utgå från del närvar, tillståndet och derefter rätta framtida beräkningar, men icke, i omvändt förhållande, rätta det närvar, efter förutsättningar örn det ovissa tillkommande.
Utgår man från den närvar, ställningen, sä blifver ju sakens skick sådant, att R. o. Ad. äfvensom de öfriga Standen fastställa statsregleringen eller inkomst-beräkningen pä grund af nu gällande förhållande med räntorna, men göra, om man anser sä nödigt, det förbehåll, att i fall sakens nuvar. skick skulle af R.
St., genom bifall till ifrågavar.
K. propos. i någon mån rubbas, då kommer naturligtvis rättelse i Statsregleringen alt deraf följa, på sätt Frih.
Cederström nämnt.
Men att omvända förhållandet och säga, att det nuvar. förhållandet ej får gälla, emedan man väntar på ett annat, hvars beskaffenhet man icke känner, det vore enligt min tanka oriktigt, och bör följakteligen icke antagas.
Frih. von Kramer har sagt, att Utsk:s inkomst-afdelning ej hade gjort detta vilkor, utan att det blifvit hennes ledamöter på - Den 16 Februari f. m. 501 trugadt af Lisk. in pleno.
Då synes mig Frih. von Krtcmers godhet bra stor, alt likväl vilja försvara hvad han ursprungligen icke gillat.
Om han likväl har denna eftergifvenhet för Utsk:s pluralitet, så inser jag dock icke något skäl för R. o. Ad., att göra sammaledes.
Det har blifvit sagdt, att detta förbehåll funnes åberopadt i de öfriga utgiftstitlarna.
Det är sannt såvida det angår de titlar jag hittills sett, och jag förmodar att det sålunda förhåller sig med de öfriga; men då hvarje särskild litel förmodligen kommer att, pä samma sätt som detta inkomslbetäuk., punktvis föredragas, sä är ju ingenting som hindrar R. o. Ad. att bifalla de öfriga punkterna i hvarje betänk, om Ståndet sä för godt finnér, men återremittera blott den punkt, sorn angår räntornas beräkning och som svarar emot den nu föredragna.
Jag finnér således ingen betänklighet vid återremissen, men deremot allt skäl alt honom besluta.
Man har klandrat SlatsUtsk. att hafva gjort något förbehåll i afseende pä de indelta räntorna.
Afven jag anser det förbehåll, StatsUlsk. i detta afseende uttryckt, vara oriktigt, enär del verkligen ganska lätt låter sig tänka, att R.
St. icke i anledn. af K. proposm om ränteförenklingen komma ali fatta något beslut innan d. 23 Mars; och efter den tiden kan riksdagen slutas hvilken dag sorn helst.
Om sä sker, och detta förbehåll bifalles af R.
St., sä står man ulan något beslut i afseende på statsregleringen i den delen, sorn utgöres af indelta räntor.
— Min tanka vore, att StatsUlsk. hade snarare och rätteligen bordt säga, att de beräkningar af dessa indelningars värden, hvilka komma att i förevar, fall föreslås, icke mätte på annat sätt af R.
St. fastställas, än att, i händelse R.
St. i anledn. af K. proposm om räntornas förenkling, fatta något beslut som rubbar den nu uppgjorda beräkningen, en ändring då må derutinnan kunna äga rum, utan att detta beslut deruti lägger hinder i vägen.
— Om StatsUlsk. velat göra något förbehåll och ansett sig äga skäl dertill, så tror jag detta hade bordt uppställas i denna form, pä det att ingen motsägelse måtte framdeles konna komma ifråga emot det beslut, som R.
St. på grund af StatsUtsk:s utlåt, i detta hänseende fattat.
Jag anser likväl att förbehållet i det hela kunnat undvikas mycket väl, enär R.
St., om den K. proposm i afseende pä ränteförenklingen skulle bifallas, väl icke böra göra någon ny beräkning af de indelta räntorna i alla fall; ty de comilerade, som afgifvit utlåt, eller förslag till ränteförenkling, ett förslag som i afseende på alla värden är af K. M. antaget, hafva åsyftat, och säga sig hafva lyckats uti, att träffa andra rubriker på räntorna, som likväl ej skulle medföra någon skilnad i de årliga inkomsterna eller skattebeloppet, och således icke heller i de indelta räntornas belopp, mot hvad som skulle hända i fall att ingen ränteförenkling ägde rum, utan räntorna fortfarande utgingo efter anförde grunder.
Om de comiterade lyckats i detta förslag, hvilket man bör hafva anledn. förmoda, sä har R.
St. ingen slags anledn. derigenom till att förändra den beräkning, sorn uppgöres 502 Den 16 F e li r u a r i f m. med afseende på de hittills varande stadganden ang:de räntornas belopp.
Således förefaller det mig ganska klart, att förbehållet varit öfverflödigt; men om det nödvändigt skall äga rum, för att tillfredsställa dem som önska förändring och äro otåliga i detta afseende, sä har jag ansett det böra uppställas pä sätt jag nyss framställt.
Men alt bifalla det, på sätt Utsk. framställt det, skulle kunna föranleda dertill, att man nödgades kullkasta det beslut som nu fattas; hvarföre jag tillstyrker återremiss.
De 2 siste talarne, Hr von Hartmansdorff och Frih. Palmstjerna, hafva rätteligen yttrat sig i frågan ronde räntornas beskaffenhet och förenkling; men de hafva framställt ett annat förslag till villkor, som jag anser ej bättre än hvad Utsk. föreslagit, utan vara fullkomligen lika oriktigt.
Jag har nemi. trott, att om vilkor skulle vara nödvändigt, skulle det vara för de jemkningar som skulle uppkomma genom räntornas förenkling; men jag ber Herrarna betänka, att alla sådana frågor höra icke till inkomsternas beräkning, utan de höra till utgifternas, och utgiftsbetänk. hafva vi nu ingenting alls alt skaffa med.
Det följer af sig sjelft att, om den summa, som de indelta räntornas belopp utgör, skulle till stats-verket indragas, så måste ock staten förskjuta samma summa eller 1,762,000 r:dr att till löner utgå.
Det blir således ingen förändring och det är således onödigt att göra något vilkor i det ena eller andra fallet.
Om det skulle komma att hända, hvilket dock är en alldeles obehöflig farhåga, att.
St. antogo ränteförcnklingsförslaget, och deraf statsbrist uppkomme af t. ex. 762.000 r:dr, så att endast en million återstode för staten alt aflöna indelningshafvare!! med; så följer af sig sjelft, alt samma Ständer, som hafva beslutat en sådan skänk, mäste ock draga försorg om att fylla behofvet af samma summa; ty det är blott de ordinarie och eventuella utgifterna, som kunna komma alt undergå förändring vid hvarje riksdag, men de ordinarie och indelta räntorna kunna i alla tider icke komma att undergå någon förändring.
Det är således lika obehöfligt, det af Hr von Hartmansdorff och Frih.
Palmstjerna gjorda vilkor, som det af Utsk. gjorda.
Jag anhåller derföre all icke något af de framställda vilkoren, af hvad beskaffenhet som helst, må förklaras för de grunder, hvarpå Utsk. bör grunda sitt betänk. rör:de indelta räntorna, vare sig de ingå lill staten eller indelningshafvaren.
Frih, von Kraemer:
Med anledn. af Hr von Hartmansdorff^ gjorda anmärkn. att, då detta tillägg blifvit inkomst-afdelningen påtrugadt, en ledamot af denna afd. icke heller borde försvara detsamma, får jag tillkännagifva, att jag icke yttrat att någon påtrugning ägt runi, men väl att Utsk., utan afd:s förslag, antagit ett så beskaffadt vilkor, och då jag icke reserverat mig deremot, trodde jag mig äfven kunna försvara detsamma.
Likväl linner jag att den af Hr von Hartmansdorff och Frih.
Palmstjerna föreslagna redaktion af i fråga var. punkt är bättre, då derigenom eli ytterligare beslut om ordinarie räntan kan blifva öfverflödigt, hvarföre jag icke vill bestrida en återremiss, Den 16 Februari f. m. 503 lii- Åkerman, Fredr.:
Jag kan ej finna annat, än attifrågavar. punkt är temligen oskyldig; ty jag kan ej förstå alt den innefattar någon garanti, hvarken för dem sorn vilja hafva de indelta räntorna i behåll, eller för dem som vilja hafva dem indragna.
Vill man att de skola indragas, så föreställer jag mig, att man kan hitta på att göra det sedan statsregleringen är beslutad, äfven om ifragavar. punkt skulle försvinna.
Men jag måste yttra mig i afseende på de skäl, som äro andragna för punktens afsläende.
Rivon Hartmansdorff har talat örn alt man borde hälla sig vid nuvar. ställning, och ej befatta sig med hvad i framtiden kan inträffa.
Huruvida man kan med framtiden benämna förhållanden, hvarom fråga redan är väckt, ty vi hafva en K. propos. med afseende pä de förhållanden, som upptagas i denna punkt, det förstår jag ej.
StalsUtsk. har dessutom haft giltig anledn. att tala härom, i följd af det beslut, om indelta räntornas indragning, hvilket vid förra riksdagen fattades af R.
St., och äfven af K. M. faslsläldes.
Således kan jag ej finna annat än att punkten angår nutiden och icke framtiden.
Palmstjerna har yttrat det vara angeläget att taga bort denna punkt, i fall riksdagen skulle hastigt afslulas.
1 fall riksdagen skulle få hafva sin gång, och det är väl intet tvifvel underkastadt att den ej det får, utan att R.
St. hemförlofvas i förtid, sä kommer man väl lill något resultat i den fråga, som upptages i nämnde punkt, skulle deremot R.
St. hemförlofyas innan statsregleringen hunne att definitivt afgöras, sä komme den gamla statsregleringen, att gälla.
Denna punkt synes mig sålunda ej lägga hinder i vägen för bifall af betänk.
Cederström yttrade, hade jag härpå afstånd ej den lyckan att höra, och jag kan således ej förklara mig för afslag eller bifall dertill.
Jag anhåller om bifall till ifrågavar, punkt.
Man har här ansett det ej vara troligt, att den föreslagna skatteförenklingen skulle åstadkomma någon förändring i afseende på de indelta räntornas beräkning; men man har dock medgifvit möjligheten deraf.
Nödvändigheten af någon bestämmelse vid delta tillfälle, hvarigenom frågan hålles öppen, torde således genom detta medgifvande redan vara intygad, så att nu blott återstår att söka den lämpligaste formen för en sådan bestämmelse.
Hr von Hartmansdorff har klandrat hvad Utsk. i detta afseende föreslagit, men tillika sagt alt man borde förbehålla sig rättighet till en rättelse, i händelse någon' förändring framdeles blefve nödvändig.
Härmed kunde äfven jag gerna vara belåten, men jag hemställer likväl hvartill det skulle tjena att ingå i sä fina distinktioner, enär det efter mitt begrepp kan vara ungefärligen detsamma, att förbehålla sig rätt alt ändra sina beslut, eller att nu ej besluta definitivt, hvilket är det uttryck som Utsk. föreslagit.
Ty hvad är egentliga skilnaden emellan att besluta obestämdt, och att besluta sä, allman kan fä göra ändringar, ifall behof deraf visar sig framdeles?
Är deremot Hr von Hartmansdorffs mening ali man nu verkligen kunde besluta i hufvudsaken, utan något sådant uttryckligt för - 504 Den 10 Februari f. ni. behåll, och alt rättelse i alla fall kunde ske efteråt, så måste jag deremot bestämdt protestera, ty hvad händer då när frågan ä nyo förekommer?
Jo, att de, som yrka rättelsen, ifall den blir nödvändig för att ej hindra Ståndets fria beslut i skattejemknings-frägan, mötas med det inkast af Hr von Hartmansdorff eller hvar och en annan, som vill kullkasta denna fråga, att de motsätta sig all vidare pröfning af en redan afgjord fråga, samt i och med det samma äfven all ändring och rättelse.
För att icke binda sig genom ett beslut på förhand, måste man således nödvändigt intaga en bestämd bestämmelse härom, och detta är naturligtvis just det sorn åsyftas i Utsk:s förslag, att R.
St. icke måtte definitivt fastställa beräkningen ronde de indelta räntorna, d. v s. att man kan besluta eventuelt, med rättighet att göra den förändring, som möjligen kan komma i fråga i följd af antagandet af den K. propus:n om skatteförenklingen; hvarföre jag äfven anser denna redaktion rätt så god, som den af Hr von Hartmansdorff föreslagna, och sålunda gerna kunna bifallas.
St. ville uttyda StalsUtsk:s mening, som är uttryckt i den punkt som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, på samma sätt som Hr Gripenstedt, så skulle jag visserligen ej hafva något emot dess antagande; men jag fruktar att språkbruket lägger i detta afseende vissa hinder i vägen, ty Flsk. säger att något definitivt beslut icke skall äga rum förr, än R.
St. beslutat om K. propos. ang:de ränteförenklingen.
.lag har derföre föreslagit, att förbehållet skulle hafva den lydelse, att dessa beräkningar fastställas, men icke på annat sätt, än att, i händelse det beslut R St. fatta om ränteförenklingen medför någon förändring häruti, en ändring då må komma att äga rum, J!er-. uti måste ligga en betydlig skilnad.
Det förra säger, att detta är ej fastsläldt Jorr än R.
St. fattat sitt beslut om skatteförenklingen; och det sednare säger, att det är fastställdt, men med förbehåll alf kunna rättas om sä behöfves.
Jag tror visserligen lika med Frih.
Cederström att förbehållet är öfverflödigt; men till tröst för dem, sorn anse förbehållet nödigt, är det sorn jag uppgifvit förslag lill en annan ordalydelse.
Antingen denna antages, eller den som Frih.
Palmstjerna föreslagit eller någon annan dylik, sä blir följden den, som J finnen, mine Hrr! att dä behöfver i detta afseende icke något vidare beslut af R.
St. fattas, i händelse skattejemkningen icke varder afgjord.
Deremot, om man antager den af Utsk. uppgifna redaktion, sä är det nödvändigt att R.
St. ang:de inkomstberäkningen fatta ännu ett beslut, antingen skattejemkningen antages, eller förkastas, emedan den uppgjorda beräkningen, thy förutan, icke är fastställd
Detta är skilnaden, mine Hrr! och vinsten följaktligen den, att åtminstone i den ena händelsen slippa fatta vidare beslut om ämnet, i händelse R.
St. vidtaga elt sådant som Frih. Palmstjerna och jag föreslagit; hvarföre jag, då det ej genast kan ske, anser denna punkt böra återremitteras.
Den 16 Februari f. m, 505 Frih.
Jag beklagar att jag för 3:rlje gången måste uppträda i en fråga af så ofantligt enkel beskaffenhet, att den ej bordt upptaga någon tid och många ord.
— Grundlagen innehåller det vilkor som, för bestämmande af skatterna så (ill utgifter sorn inkomster, skall iakftagas.
Grundlagen säger alldeles tydligt alt, om K.
St. i Statsutgifterna besluta mer än hvad inkomsterna räcka till, så skall skilnaden genom ökad bevillning fyllas.
Delta känna vi af grundlagen, och det är således alldeles slut pä alla sådana frågor.
— Ilar är fråga om beräkningsgrunder, mine Hrr! och jag yill väl fråga om det är möjligt ali Utsk., i fall genom beslut i ett eller annat fall minskning skulle uppkomma i de ordinarie räntorna (som ingå till Staten eller ränteinnehafvare) emot hvad de uppgått till under de sednaste 5 åren, jag vill väl fråga, säger jag, om det finnes en enda ledamot af StatsUtsk. som ej anser för en alldeles odisputabel sak, att detta skulle fyllas af riksg.-kont. och det till sista runstycket.
Det vore eljest ett tjufveri, som staten skulle begå och som aldrig lärer komma till stånd.
Jag afstyrker alla villkor, sä väl det af Hr von Hartmansdorff, som af Frih.
Palmstjerna föreslagna, och begär återremiss.
Då nu öfverlägguingen förklarades vara fulländad, samt H r G r. o. Landtm, hemslälde om H. o.
Ad. behagade bifalla Utsk:s ifrågävar. hemställan, ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter H. o. Ad., med bifall till Hr Landtm:s sedermera framstälda propos., ansåg de emot denna Utsk:s hemställan gjorda amnärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Härefter förekom: l:o Ordinarie räntan. lista morn. ang:de den del af ordinarie räntan, som är indelad alt utgå till vissa personer, stater och inrättningar.
Frih. Cederström :
Det skäl Utsk. anfört alt icke beräkna den indelta räntan till det belopp, som den K. propos. innehåller, utan anmäla att ”då ett högre eller lägre värde ä denna ränta medför hvarken öfverskott eller brist uti statsberäkningen pä det hela, anser Utsk. denna inkomst äfven nu kunna upptagas till 1,762,000 r:dr”, förefaller mig högst besynnerligt, såsom icke grundadt pä räkenskapernas verkliga förhållande.
Hvad vill nu Utsk. dermed åsyfta?
Det har i den nyss beslutade punkten gjort förbehåll i afseende på ett blifvande beslut om räntornas indragande lill staten.
Ar det då meningen alt dessa räntor skola beräknas lill ett mindre belopp än hvad de verkligen utgjort, pä det alt det mätte blifva sä mycket mindre ersättning att gifva lill indelningshafvarne?
Jag protesterar emot att Utsk., i motsats mot rätta förhållandet af hvad inkomsterna utgjort, icke beräknar dem till deras rätta och sanna belopp.
Jag begär således att punkten mätte återremitteras, och att Utsk. upptager inkomsten af den ordinarie räntan, i anledn. af K. proposm, till 1,860,699 r:dr.
Jag anhåller alt Frih.
Cederström behagade fästa sin uppmärksamhet dervid, att StatsUtsk. säger, att K. M. 500
Den 16 Februari f. ra. föreslagit ordinarie räntan, som till vissa personer, stater och inrättningar skall utgå, att beräknas till lika belopp som i sista statsregleringen eller 1,762,000 r:dr, och att således Utsk. icke har gjort annat, än sett saken från samma synpunkt som K. M., att nemi. det skalle kunna hända, att den höga markegång, som varit de förra åren och som således föranledt en större inkomst än dessa 1.762.000 ndr, skulle kunna förändra sig, och att således den gamla beräkningen, som förut ägt rum, borde få fortgå.
Jag hemställer således huruvida ej punkten kunde bifallas.
Punkten lyder: ”Den del häraf (af ordinarie räntan), som är indelad att utgå till vissa personer, stater och inrättningar, samt i medeltal under åren från och med 1841 t. o. m. 1845 utgjort 1,860,699 ndr, har af K.