Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen, och då Ständerna å sin sida ingått i godtycklig tillämpning af 3o och 42 §§• med afseende på Revisorernes instruction, var det som Rikets Ständer år 18.2 3 funno nödigt att uti densamma gifva bestämdare föreskrifter både för deras Revisorer och Statens förvaltande Verk; men Kongl. Maj:t deremot fann för godt att i Nåder ogilla hvad Rikets Ständer sålunda beslutat.
Utan att godkänna de grunder, hvarpå detta ogillande af instructionen stödde sig, tror jag likväl, att Rikets Ständer sjelfve gifYit en anledning åt Styrelsen, att i detta fall handla på ett sätt, som compromettera - D c ii rå Januari! f. in. 155 de Rikets Ständers värdighet (se Kongl. Maj:ls Nådiga svar till Rikets Ständer, gifvet Stockholms Slott den 4 December i823).
Men hade Ständerna, med skyldig granlagenhet mot den andra Statsmagten, och utan afseende på 1812 års praxis, endast ålagt sina Revisorer den gransknings-skjdxlighet öfver StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, hvartill 68 §.
Riksdagsordningen lcmnar en obestridlig rättighet, och i denna del inskränkt sin instrnclion till reglementariska föreskrifter, gällande blott för Revisorerne, utan afseende på de möjligen deremot stridande befallningar, soin Kongl. Maj:t funnit sig vilja gifva de förvaltande Yerkens Embetsman, så hade Kongl. Maj:t visserligen kunnat neka utfärdandet genom Regeringens försorg af nämde instruction, emedan Kongl, Maj:t icke äger någon grundlagsenlig pligt att fata utfärda Rikets Ständers enskille instructioner och ordningsstadganden för deras arbeten, men icke hade Ständerna bort kunna befara ett Konungens uttryckliga ogillande af en så kallad Grundlags tolk ning, Hade man derföre, uti i8a3 års instruction för Revisorerne, undvikit allt stadgande om de förvaltande SlatsYerkens åligganden, hvarom Rikets Ständer icke äga att annorlunda besluta, än genom underdåniga hemställanden till Kongl. Maj:t, så kunde väl detsamma som skedde hafva inträffat, nemligen Vägrad åtkomst för Revisorerne till vissa handlingar, och vägrad revision af vissa Gas» [56
Den 15 Ja n u a r i i f. m. sor; men Rikets Sländers Revisorer hade dock uppfyllt sin pligt, då de yrkat Grundlagarnes iagttagelse, samt till Ständerne inberättat dessa lagars öfverträdelse i ett eller annat fall.
Skulle nu Revisorernes, eller sjelfva Ständernas, begrepp om rätta förståndet af Grundlagarnes mening, stå i strid med Regeringens öfvertygelse derom, är detta visserligen ett bekymmersamt förhållande, som likväl icke af någon instruclion kan förebyggas, så vida den ena Statsmagten icke skall gifva vika för den andras magispråk.
Mig synes alisa bäst vara, att, till undvikande af alla tvetydigheter, Grundlagarnes enkla föreskrifter må oförtydde gälla, så väl för Rikets Ständers Revisorer, som för Statens Ernbetsmän, och att man icke tillåter sig någon Grundlagsförklaring uti instruotionen för Revisorerne, lika litet som Ständerna af Regeringen böra emottaga en sådan.
Jag anser derföre StatsUtskottet hafva öfverskridit Grundlagarnes föreskrift, då detsamma tillåtit sig en tolkning af RiksdagsOrdningens 68§., uti hvilken Grundlags-öfverträdelse man dessutom återfinner samma Utskotts vid denna Riksdag så ofta ådagalagde sytftning till åtgärder, stridande mot Svenska folkets fri- och rättigheter, samt mot Rikets Ständers bestämmelse såsom controllerande myndighet öfver Statsförvaltningens gång.
Den tid skall utan tvifvel komma, då man mera än nu känner förtrytelse öfver hvad sålunda blifvit förbcredt och Den i5 Januari i f. m. beslutadt.
Må derföre Rikets Ständer icke gifva en ytterligare anledning till efterkommandes rättvisa förebråelser, genom begifvande till deras StatsUtskotts i förevarande Utlåtande ådagalagde grundsatser, som frånkänna Rikets Ständer deras af Grundlagar ne obegränsade rättighet att granska StalsVerkets tillstånd, styrelse ocb förvaltning.
Då jag hufvudsakeligen instämmer i de Reservationer mot Utskottets Utlåtande, som afgifvits af Grefve von Schwerin och Herr von Hartmansdorff, samt på grund delaf yrkar återremiss af detsamma, anhåller jag, att Utskottet täckes inkomma till Stånden med ett motiveradt afstyrkande till det Kongl. InstructionsFörslaget, men att, i anledning af det mellan Statsmakterne för närvarande yppade missförstånd rörande utsträckning elier inskränkning af Revisorernas skyldigheter ocb rättigheter, såsom de uti 1812 års Instruction blifvit angifne, samt till undanrödjande af den oformlighet, att samma Instruction föreskrifver iakttagelser för de förvaltande Verkens och Statens Embetsman , Utskottet måtte uppgöra förslag till en annan Instruction för Revisorernas granskning af Statsverket, uti hvilken Instruction endast 68 §.
Riksdagsordningen lägges till grund för Revisorernes rättighet och pligt att öfverse och granska StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, utsträckt till alla de förvaltande Statens Embetsverk, som redovisa Statens medel och Statens allmänna i58 Den i5 Jn nu ar ii f. m.
Cassör af hvad beskaffenhet som helst; thed skyldighet för Revisorerne att, Åberopande Grundlagarnes uttryckliga stadganden, af vederbörande Verk och Embetsman fordra fri och obehindrad åtkomst till alla handlingar och räkenskaper, som med StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, utan inskränkning till tid och rum, kail äga gemenskap; börande Revisorerne i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmälan göra, om något missbruk eller någon oordning inom de förvaltande Verken förspörjes, hvarom Kongl. Majit till rättelses vinnande bör äga kännedom, och skulle Revisorernes till Rikets Ständer afgifne berättelse om hela Revisionsförrättningeu, genom
RiksgäldsContoirets försorg* ofördröjligen till trycket befordras.
Till undvikande af all Rikets Ständers värdighet förnärmande tvist mellan Revisorerne och Statens Embetsman, må Rikets Ständer, jemte öfverlemnande till Kongl. Majit, af deras utfärdade Instruction för Revisorerne, särskilt underdånig anhållan göra, om utfärdande af sådane föreskrifter för de förvaltande Verken, hvarigenom Revisionsförrällningen Underlättas; dit hörer, hvad redan till en del finnes stadgadt uti 1812 års Instruction, och åtskilligt som det nya Förslaget upptager, såsom berättelsers angifvande tili Revisorerne om alla de förvaltande Verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, dock icke inskränkte till den tid 9 §. uti Förslaget utstakar; samt förordnadt
Den 15 J a n u a r i i f. m.
Inträde af någon StatsContoirets ledamot, likväl utan rättighet för denna Embetsman att till Revisorernes Protocoll något annat utlåtande afgifva, än svar å de förfrågningar som till honom af Revisorerne ställas.
Rörandes derjemte Rikets Ständer yttra den tillförsigt till Kongl. Majrts höga rättvisa, att de förvaltande Verken erhålla en, med Grundlagarnas anda och bokstaf öfverensstämmande, befallning, att möta Rikets Ständers Revisorer med all den beredvillighet och aktning, som tillkomma Ombuden för det sig sjelf beskattande oell redofordrande Svenska Folket.
Jag har förut under denna Riksdag visat, att Rikets Ständer i detta fall äro allena Lagstiftare; och att de ej allenast äga rättigheten att uppgöra instructioner för sina Revisorer, utan äfven att sjelfva utfärda den, likasom de utfärda sin Bevillningsförordning.
Men det är ej värdt att vidare orda härom, då denna rättighet redan år t8f2 blef efterskänkt
Jag skall derföre blott genomgå några ställen af den här föreslagna Instruction, för att visa vådan af dess antagande.
Jag bör likväl först göra en jemförelse emellan hvad Kongl. Maj:t föreslagit och hvad Utskottet tillstyrkt.
Jag finner då en väsendtlig skillnad uti 2 §, der Utskottet gjort ett tillägg af stor vigt, och för hvilket jag uppriktigt håller Utskottet räkning.
I Kongl. D e ti- i5 Jan u a lii f. 111.
Majrts Förslag står att dessa räkenskaper utan undantag innefatta den allmänna redovisningen för StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Men till dessa Räkenskaper har Utskottet tillagt dertill hörande Kongl. Bref, Protocoller och Handlingar, hvarförutan ingen egentlig Revision kunnat äga rum.
Tyvärr linnas likväl liera andra ställen, hvarest jag ej kan instämma med Utskottet.
Sålunda har t. ex. i 9 §.
Maj:t uti sitt Förslag uppräknat alla nuvarande Cassör, sorn skulle lä granskas, samt tillagt samma granskningsrätt för alia de Cassör, som framdeles kunna af allmänna medel hildas.
Om Utskottet hade i Specificationen tillagt PassevolanceCassan, hade §:n helt visst blifvit vida fullständigare och ändamålsenligare, än genom de allmänna ordalag, som Utskottet föreslagit, genom hvilka vi komma alt stå precist på samma punkt som hittills.
I 12 §. har Kongl. Maj:t föreslagit: att en Embetsman i StatsContoiret skulle förordnas att vid hvarje Revision tillhandagå med de upplysningar som äskades.
Utskottet har icke nöjt sig härmed, utan tillagt honom rättigheten, att till RevisorernasProtocoll lemna alla de upplysningar, som han sjelf kunde anse erforderliga.
Om det sålunda hände, att den ledamot af StatsContoiret Kongl. Maj:t förordnade, vore rätt talför, kunde han möjligtvis tala till Protocollet från morgonen till q vallen dag ut och dag
Den i5 Jann ari i f. m. 161 dag in, hvarigénom Revisorerne sålunda måhända icke kunde få ett ord med i laget, och hela deras tid förnöttes utan egentlig granskning.
I i5 §. stadgas, att
Räkenskaperna helst skola undergå speciel granskning i Kongl» KammarRätten , innan de till Revisorerna öfverlemnas.
När man nu vet, att ett pär år fordras för KammarRätten att verkställa denna granskning, skulle således handlingarne komma till Revisorerna 2:11 e år senare än förut.
StatsUtskottet har, som jag tror mig bestämdt veta, under denna Riksdag ej granskat StatsVerkets räkenskaper längre än till och med år 1826, så att ännu 3 års oreviderade Räkenskaper återstå.
Om nu nästa Revision utsättes till 1831 , kommer den-» 11a Revision således att röra räkenskaper* som äro 4 ocn 5 år gamla.
Många oredor tunna lätt insmyga sig och hinna rota sig* innan rättelse kan blifva möjlig.
Dessutom tyckes denna föreskrift icke stå väl tillsammans med stadgandet 1 76 §» Riksdagsordningen, att ”det oagtadt den af Ri”kets Ständers Utskott eller Revisorer förorättade generella öf versigt af Statsmedlens outdelning, dock bör åligga vederbörande o Embetsman j, att verkställa den speciella ”Revision sorn deni i kraft af deras
Ém”betsbefattning tillkommer”
De flesta anmärkningar äro redan fullständigt framställde af Reservanterna och 57 H. 11 Den 15 Januarii f. m. andra Talare.
Dock är det i synnerhet en omständighet, hvarvid jag vill fästa mig och som icke af någon annan blifvit vidrörd.
Maj:t har i 18 §. föreslagit följande: "åliggande Revisorerna för öfrigt att, vid ”,utöfningen af deras befattning, ställa sig ”till noggrann efterrättelse föreskrifterna uti ”go RegeringsFormen och 68 Riks■”dagsOrdningen , samt följaktligen icke ingå J’i något klander af Kongl.
Maj:ts gjorda ”anordningar, eller meddela föreskrifter elller besluta f örändringar i hvad StatsVer”ket angår.”
Detta är redan en ganska väsendtlig förändring af 1812 års Instruction, der det i 3 §. står: ”men om Revisorerna ”finna något af Rikets Ständer faststäldt anslag vara öfverskridet eller något i öfrigt ”vid Förvaltningen att erinra, så höra Re”visorerne sådant uti deras till Rikets Ständer afgifvande berättelser anmärka och sitt ”Utlåtande deröfver afgifva, samt derjemte, ”med anledning af 3o RiksdagsOrdnin”gen, desse anmärkningar hos Kongl. Maj:t ”i underdånighet anmäla.”
Om således Revisorerna sedt ooi’dningar i StatsContoiret, KrigsCollegium, eller något af de öfrige förvaltande Verken, hafva de enligt 1812 års Instruction ej allenast skyldighet att inberätta förhållandet till Rikets Ständer, utan ock, enligt 3o §.
Riksdagsordningen, rättighet att till Kongl. Maj:t anmäla saken, på det den eller de, som sig förbrutit, må under lagligt tilltal ställas.
Denna senare T) c n 15 J a n u a r i i f. ni.
t G 3 rättighet är borttagen uti Kongl. Majrts Föfslag; Revisorerne skulle ej lä göra sådana anmälanden, och Kongl.
Maj:t sålunda ej sättas i tillfälle att känna och rätta oordningarne, utan dessa få oafbrutet fortfara.
Detta anser jag rakt stridande mot afsigten med Revisionernas inrättande.
StatsUtskottet har icke varit nöjdt med att stanna vid Kongl. Majrts Förslag; Utskottet har utelemnat Kongl. Majrts Förklaring af 90 §, och detta utelemnande är särdeles betydningsfullt.
Denna 90 §. stadgar r "Under Rikets Ständers eller deras
Ut” skotts öfverläggningar och pröfning må ”icke uti något annat fall eller pä något ”annat sättj än denna Grundlag bok”staf ligen före skr ifverkomma jr ägor ”om Regerirtgsmakteiis beslut &tc ” Men i RegeringsFormen finnes icke" ett enda ord nämndt om Revisorerna eller deras åliggande, emedan deras inrättande då icke ens var påtänkt; och denna 90 §. är således alldeles icke på dem tillämplig.
Så länge Kongl; Majrts, i slutet af 18 §. af Förslaget till Instruction för Revisorerna införde,' förklaring af 90 §.
RegeringsFormen qvarstod, kunde hvar och en se, i hvad mening stadgandet borde tagas, nemligen att Revisorerna icke lingö ingå i något klander af Kongl. Majrts gjorde anordningar.
När nu deremot detta är uteslutet ur Instructionen, och 90 §.
RegeringsFormen helt enkelt åberopad, följer 57 H. n* if>4 Den 15 J a n u a r i i f. m. att frågor rörande anmärkningar vid beslut om anordningar ej få af Revisorerna väckas.
Jag hemställer då hvad det är som Revisorerna skola göra?
Eller är det blott ziffror som Revisorerna skola collationera?
Utskottet har således, genom utelemnandet af den anförda meningen i Kongl. Maj:ts Förslag, förvandlat Instructionen för Revisorerna till ett fullkomligt bländverk.
Utskottet har, pag. 23o af Utlåtandet, ej ansedt mödan värdt att ens redogöra, hvarföre Utskottet utelemnat den ifrågavarande meningen med citationen af go §, utan blott sagt att den såsom öfverflödig är borttagen.
På nu anförde skäl anser jag således Instructionen i högsta måtto förderflig.
Men då 3 Stånd redan bifallit Utlåtandet, tjenar det till intet att återremittera detsamma.
Om saken ej varit genom 3 Stånds beslut redan afgjord, skulle jag af nit för mitt fäderneslands väl hafva yrkat afslag.
Men när detta mål nu mera ej kan vinnas, så är det blott mitt Stånds ära, som jag ifrar för.
Och om äfven detta blir förgäfves, återstår för mig endast att rädda min egen, genom reservation till Protocollet och protest mot en så förderflig Instruction för Rikets Ständers Revisorer.
Jag befarar, att hvarje förändring af Grundlagarne eller Instructioner, hvilken af Rikets Stän - Den 15 J a n u a r i i f. rn. i65 der blifvit gjord sedan långliga tider tillbaka, blott innehållit concession af Rikets Ständers rätt, och att en fortsättning på samma sätt kommer att gå derhän, att nationen blir i cessionstillstånd, äfven i afseende på sina rättigheter.
Af sådan anledning, då jag anser närvarande tid olämplig för att slita den ifrågavarande tvisten, och i allmänhet på de skäl, som blifvit anförde i Grefve von Sch werms, Herr Eckermans med lleres reservationer, får jag högtidligen protestera emot den Instruction, hvilken nu blifvit föreslagen.
Grundlagen och ett godt samvete anser jag vara den bästa Insruction för Revisorerne, och finner all annan obehöflig.
Jag yrkar afslag å Utskottets Utlåtande, och anser att Utskottet, genom detsamma, endast förvärfvat sig en ny benämning, nemligen af Kongl. Maj:ts_, i stället för Rikets Ständers Statsutskott.
Afslag är yrkadt af Herr Cederschjöld, på den grunden att Utskottet ej upptagit det förslag, som Konungens proposition innehåller, att nemligen Revisorerne icke fingo ingå i något klander af Kongl. Maj:ts gjorda anordningar, meddela föreskrifter eller besluta förändringar i hvad StatsVerket angår.
Lika med StatsUtskottet är jag öfvertygad derom, att den föreskriften, bestämdt uttryckt i Instructionen, är öfverflödig, så länge Grundlagen är gällande, och alt hvarje afsteg der - i66
Deu i5 Januarii f. m. ifrån, vare sig skedt eller beslulit, är brottsligt.
Den värde ledamoten har ansett det för sin ära att icke deltaga i bifall till förslaget, och anser Ridderskapets och Adelns värdighet fordra att icke bifalla det.
Syftningen af hans tal går ut derpå, att Revisorer lie skulle få göra anmärkningar, utom de gränsor Grundlagen derföre bestämt.
Jag lemnar till den värde Talaren att besinna, hvartill Grundlagen tjenar, om den får illudcras.
Jag tror, att Revisorerne fä se hvad som är gjordt, men ej få tillåta sig omdömen utöfver hvad Grundlagen tillåtit, ty det är Rikets Ständers sak, att genom ConslitutionsUtskottet göra de anmärkningar gällande, som pröfvas vara grundade; men jemväl detta måste ske i öfverensstämmelse med hvad Grundlagen derföre föreskrifvit.
Af sådan anledning, och då det nu ej är fråga om att föreslå en ändring i Grundlagen, den nemligen som bifölls af Ridderskapet och Adeln, men ej af alla de öfrige Stånden, om Revisionens samlande hvarje år, skulle jag tro att det alternativ, som står i öfverensstämmelse med hvad som nu gäller, måste blifva det, som lill bifall framställes.
Jag anhåller alltså om proposition till bifall å förslaget med iakttagande af det alternativ, som står i öfverensstämmelse med den nu gällande Grundlags-§:n; och som Herr Cederschjöld begärt afslag, och det ej kan vara nödigt att förlänga discussionen i ett ämne, deruti 3 Stånd redan fattal sitt be - Den i5 Ja nu ari i f. m. slut, anhåller jag om proposition och votering nu genast.
Af hvad Friherre Cederström sist anfört skulle man snart tro, att Tryckfrihetslagen skulle beröfva Revisorerne den rätt, som tillhör hvarje medborgare.
Han vill applicera 90 §. så, att det vore dem betagit att yttra omdömen örn förvaltningen.
Jag hemställer, om ett sådant argument kan verka på någons öfvertygelse.
Det är af 2 ledamöter yttradt, att denna Instruction redan är af tre Stånd antagen.
De må förlåta mig, att jag nödgas tvifla derpå; emedan det skulle högeligen förundra mig, om ett ämne af sådan vigt blifvit af de öfrige Stånden afgjordt, innan Ridderskapet och Adeln kommit att derom öfverlägga.
Det är anmärkt af Grefve Horn, som öppnade öfverläggningen, att den lagstiftning, som nu är i fråga, tillkomme Rikets Ständer ensamt att utöfva.
Jag instämmer häri med Grefve Horn, men Rikets Ständers lagstiftningsrätt i de mål, der de ensamme besluta, är likväl inskränkt till hvad Grundlagen i allmänhet medgifver, och Konungen är pligtig att i händelse emot förmodan Rikets Ständer skulle öfverskrida denna gräns, neka verkställighet af besluten så vidt de äro stridande emot Grundlagarne, ty Konungen är deras 168 Den i5 Januarii f. m. högsta vårdare.
Genom dessa ömsesidiga rättigheter och pligter framträder i samhället den innerliga samdrägt, som måste äga rum. emellan Statsmagternes åsigter öfver lagar, ehuru de ej deltaga gemensamt i deras stiftning.
Den Statsmagt, som i vissa fall har sig förbehållit att vara ensam lagstiftare, mäste dervid hära aktning för allmän rätt och ömsesidiga rättigheter.
Jag har dessutom varit i tillfälle att, så väl vid denna Riksdag, sorn flere gånger vid den förra, höra från samma sida, alltid med värma, oftast med bitterhet, framställas, att Rikets Ständer vanligen äro lemnade handlöst af Regeringen, och att icke Rikets Ständer få emottaga förslager, som kunna läggas till grund för Öfverläggningarne.
Det förundrar mig således att man nu, då Konungen låtit till Rikets Ständer lemna ett förslag till lagstadgande, under förklarande att Konungen icke anser det vara annat än ett förslag, hvaröfver Rikets Ständer äga att besluta, är ledsen öfver den ledning man erhållit.
Jag, som nödgats deltaga i frågans handläggning, har den öfvertygelse, att denna ledning varit hälsosam och nyttig, så väl för de Ledamöter, hvilkas åsigter äro i öfverensstämmelse med Konungens förslag, som fördem, hvilka äro af en annan tanka, emedan målet derigenom haft en uppränning eller grund för behandlingen.
Jag skall alltid bibehålla tacksamhelskänslan varm för hvar gång Styrelsen framlägger förslag, vare sig till Den 15 J a n u a r i i f. m. lagar, hvaröfver båda, eller blott den ena Statsmagten äger beslutanderätt.
Samme ledamot har sluteligen önskat, att Rikets Ständer måtte hos Konungen begära, att Han ville ålägga sine redovisande Verk att visa Rikets Ständers Revisorer den aktning dem tillkomiper.
Jag skulle tro att den eller de, som icke veta, att visa hvar och en den aktning honom tillkommer, icke dertill kunna förbindas genom en posilif lag.
Regås förseelser af den natur, att de kunna tilltalas inför lag, lärer det ej underlåtas; äro de ej af denna natur, faller skammen på dem, som sådant begå.
Jag tror att Rikets Ständer böra undvika att sätta i fråga möjligheten, att i sina Revisorers personer blifva förnärmade af andra.
Om Revisorerne på ett förolämpande sätt behandla andra, är skammen deras; förolämpa andra dem, faller skammen på den förnärmande.
En annan Ledamot, Herr Cederschjöld, har gjort Utskottet rättvisa i afseende på den 2 §.
Det är tillfredsställande, att Utskottet någon gång lyckas att tillfredsställa.
Men samme Talare har ogillat åtskilligt, som Utskottet föreslagit. 12 §. har varit ett synnerligt föremål för dess anmärkningar.
Utskottet har här föreslagit en utsträcktare rättighet för den Embetsman, som Konungen förordnar att vara redovisande på stället inför Revisorerne, emot hvad Konungens förslag innehåller.
Konungens förslag innehåller nemligen blott, att han skall vara skyldig lem - Den 15 JanUarii f. m. na de upplysningar, som äskas.
Utskottet har trott, att i en tid då man rätteligen yrkar hvars och ens rätt att fritt yttra sig, så snart han ej dervid förnärmar allmän eller enskild rätt, detta icke heller bör förnekas den persön, sorn är skyldig att lemna upplysningar åt Revisorerne.
Det är sagdt, att om denne person vore rätt talför, skulle han kunna förstöra hela tiden för Revisorerne, derigenom att han clicterade till protocollet hvad han ville.
Nog vet jag, att denna klena konst, att draga ut på tiden, tagit ett ryktbart ruin i lliksdagstaktiken; men jag liar den förhoppning, att den, som Konungen väljer, ej blir bland dem, hvilka nyttja en så usel taktik.
Man skulle dessutom kunna genmäla, att om å ena sidan en sådan i otid talför person valdes, å den andra sidan också en rätt liflig
Revisor kunde hindra upplysningars afgifvande i sådana fall, der de behöfdes, helst erfarenheten vitsordar, att de såkallade liberalas åsigter ej alltid hålla streck, då det kommer an på att lemna åt andra, hvad man vill få åt sig lemnadt.
Jag tillstyrker bifall till denna 12 §., emedan jag ej tror, att det kan vara menligt för Revisorerne att bafva bland sig en fri Svensk man, som har rätt att fritt yttra sig till protocollet.
Vid 18 §. har Utskottet uteslutit tillägget.
Det har skett på den grund, alf Utskottet ansett rättare att i korthet hänvisa till Grundlags-§:n, än att genom tillsatser och förklaringar gifva ytterligare an - Den i5
Ja nu a lii f. ni. ledningar till oriktiga Begrepp för framtiden.
Det har äfven blifvit anmärkt, att Utskottet icke behållit det stadgande från 1812 års instruction, sorn ålägger Revisorerne att till Konungen inberätta de oordningar de blifvit varse.
Detta bar skett på den grund, att då Grundlags-§:n icke medgifver ens StatsUtskottet rättigheten ätt direkte vända sig till Konungen, StatsRevisorerne så mycket mindre borde äga den.
De äga full rätt att i berättelsen intaga alla anmärkningar de vilja framställa, och det är först StatsUtskottet och slutligen Rikets Ständer, som äga att vid den kommande Riksdagen granska anmärkningarne och befordra dem till lagenlig påföljd.
Det synes vara en öfverflödig åtgärd, att Revisorerne skulle skriftväxla med Regeringen, helst Regeringen får del af bela berättelsen, emedan den befordras till trycket.
Det är sagdt af en Ledamot, Herr Rosenqvist, att tiden nu vore olämplig att sluta tvisten.
Jag deremot finner ingen tid olämplig att göra det rätt är, och att sluta tvister anser jag vara rätt handladt.
Förevarande förslag att göra slut på striden, är förenligt med Rikets Ständers i Grundlagen uttalade rättigheter; ty bär är ej fråga om att hindra Revisions-åtgärderne, utan blott att för hvarje gång inskränka dem till det antal år Grundlagen föreskrifver.
Som det ej är fråga om att göra inskränkning i sak, utan blott i sätt, tror jag att den sa nnt allvarliga Revisionsåtgärden först då kommer 172 Den i5 Januarii f. m. att framträda, när tillfallen ieke mera finnas alt rita ut på ett gebiet, der ej afslutade räkenskaper finnas.