Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla å RecognitionsSkogarne befintlige uppodlingar af Åker och Äng skola skattläggas, och i hemmantal indelas efter den orts method, der de äro belägne; den Skogsmark och Hagar, som till nödig vedbrand, stängsel och bete tilldelas de sålunda tillkomne nya Hemmanen, skall vid skattläggningen till den areal de innehålla, öka hemmantalet och den blifvande skattens storlek, på det sätt: att då i Dalarne och de Provinser, som ligga norr om Gestrikland, 1400 tunland skog af sämsta jordmån och beskalfenhet, och i proportion mindre på bättre mark, anses böra utgöra lika skatt med ett helt hemman, skall i Rikets öfrige
Provinser högst iooo tunnland anses svarande emot ett Hemman.
Det antal tunnland skog, sorn hvarje lägenhet erhållit, beräknas sedan i mindre bråk af helt Hemman, efter den proportion, som ofvanför för hvarje helt Hemman finnes bestämd, hvilken sedan tillägges det Hemmantal, som odlingen förut fått sig åsatt, hvarigenom rätta Hemmantalet uppkommer.
Arliga räntan för dessa Hemman utsättes i spannmål, efter den proportion spannmålsräntan har till persedelsräutan, då båda efter Den 18 Junii e. m. 205 medium af de 10 sist förflutna årens markegång beräknas. 3) Skall löseskillingen erläggas för den delen af Recognitionsskogen, sorn ej erhåller Hemmantal med 6 års ränta, så att den uti Dalarne och de Provinser, som ligga norr om Gestrikland, blifver 18 skillingar tunnlandet, och i Rikets öfrige provinser 3o skillingar tunnlandet.
För den delen af Recognitionsskogen, som erhållit Hemmantal, betalas 6 års full ränta, uträknad efter dessa årens markegångar, men ej efter jordeboks värdie. 4) Alla de sålunda tillkomne Hemmanen skola ovilkorligen blifva af Kronoskatte natur; och komma att utgöra alla de onera, som öfrige KronoskatteHemman inom orten åligga, och det genast efter skatteköpet, 5) De delar af RecognitionsSkogarne, som enligt livad i första punkten anfört är, komma att få en stadgad penningeränta, böra ej utgöra andra onera af hvad namn och beskaffenhet som helst, emedan dessa anses såsom i grundräntan inbegripne. 6) På alla de RecognitionsSkogar, å hvilka ej Kongl.
KammarCollegium innan denna Riksdags början utfärdat SkatteBref, skola vid Skattläggningen ofvanstående grunder tillämpas, och från den tiden ej något Skatteköp anses giltigt, hvarvid dessa ej äro följde. 206
Den 18 Junii e. m. 7)
För att berecia Bruksägare ett ytterligare tillfälle, alt till sine Bruk få inköpa så stor del af RecognitionsSkogarne, som till deras smide är nödigt, lemnäs dem en tid af aine år, beräknad från den dag, då RiksdagsBeslutet undertecknas, under hvilken det åligger dem, att fullgöra allt hvad som på dem kan bero till Skatteköps erhållande, så att SkatteBrefven inom den 3i December 1820 kunna vara utfärdade.
Då en längre tidsutdrägt sätter Staten i saknad af dess tillbörliga inkomster, lärer blifva nödigt, att bos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Dess nådiga befallning till Kammar- och BergsColIegierne samt Konungens Befallningshafvande, att med möjligaste skyndsamhet befordra verkställigheten af det Beslut, som Riksens Höglofl.
Ständer fatta. 8) De RecognitionsSkogar, hvilka ej vid 1821 års början äro försålde, skola, i den händelse Bruksägaren ej kan lagligen bevisa, att det cj berodt af honom, att dessförinnan få skatteköpa skogen, å allmän Auction efter samma grunder, som öfrige Kronoskogarne utbjudas och försäljas; enahanda förhållande blefve äfven med öfverloppsmarkerne; om hvilket allt Kongl.
KammarCollegium bör draga försorg. 9) De af Bruksägarne förskjutne kostnader till RecognitionsSkogarnes afmätning ersättas dem af allmänna medel.
Den i8 Junii e. m.
Då ej någon disposition af de medel, som genom RecognitionsSkogarnes Skattelöse-skillingar till StatsCassan inflyta, af Riksens Högloflige
Ständer blifvit gjord ; får jag för Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln vördsamt föreslå, då allt hvad som genom RecognitionsSkogarnes försäljning inflyter, måtte i RiksgäldsContoret insättas, och Kongl. Maj:t intill nästa Riksdag tillhandahållas, för alt användas till Försvarsverket, samt Arme'ens materiella behof.
Vördsamt underställer jag Högloft.
Ridderskapets och Adelns pröfning, om ej de nu föreslagne grunder äro med Statens fördel mera förenlige än de förre?
Att de ej skola förorsaka Bruksägarens undergång vågar jag försäkra: sjelf Bruksägare, tror jag mig kunna bedömma värdet af skog, och skulle skatta mig lycklig, om jag äfven till ett högre pris finge tillhandla mig de för mitt smide beliöflige skogstrakter.
Axel Reuterskjöld.
Brukshandteringens skäliga fordringar hafva visserligen mycken vigt; men mig förefaller Hr Reuterskjölds motion dock vara hillig i sin allmänna syftning; i den del åter, som föreslår, att inga andra höra få begagna sig af köperättigheten, än de Brukspatroner, som redan fått köpebref, kan jag icke ingå.
Efter min tanka äro alla de, som inom prescriptionstiden an - 203 Den 18 Junii e. m. malt sig till skatteköp, och fullgjort livad föreskrifvet var, också berättigade att köpa.
Betänkandet åter har en brist, som jag önskar må kunna förklaras.
Det säger oss, att tiden af 6 år icke var tillräcklig, men tror dock att en ny tid af 6 månader skulle vara det.
Ilos mig synes det, att de sorn ej hafva, inom rätta tiden, bevakat deras rätt, hafva också förlorat den: och jag tar för alldeles gifvet, att om en ny tid lemnäs, så blir följden, att derefter har Kronan inga RecognitionsSkogar mera att sälja.
Det bör väl icke hafva varit Utskottets afsigt.
Jag vågar påminna om det jrttrande, som en Bruksägare Herr Presidenten Schulzenheim här afgaf, då frågan förra gången förevar; nemligen att han vore bland dem, som hade försummat sig, men ansåg sig också icke mera äga någon rätt.
Jag tror att det blir nödigt för att dömma med rigtig urskiljning i förevarande ämne, ej allenast att uträkna hvad som, medelsten efter behag uppgjord calcul, synes vara Statens fördel, men äfven att betänka hvad som i detta fall är enskiltas rätt, och hvilka äro de fordringar Staten i förening dermed kan göra sig.
För att afgöra den frågan, måste man då påminna sig, RecognitionsSkogarne voro, innan de till Bruksägare upplätos; hvad de sedermera blifvit; under hvad vilkor de af Staten till enskilta blefvo upplätne; och hvilka modificationer dessa Författningar sedermera undergått?
Jag svarar då, på de Iven - Den 18 Junii e. m. 209 tvenne första af dessa frågor, att RecognitionsSkogarne voro till större delen ödemarker, innan Bruksanläggningarne samlade dit inbyggare, och gafvo anledning till bosättningar, samt att det är endast genom Brukshandteringen, sorn skogarne på dessa orter fått ett värde, som odlingar blifvit företagne, folkmängden ökad, och som Staten utaf allt detta hämtat mångdubblade inkomster.
Det var med afseende på dessa fördelar, som skogarne blef» vo för Brukens behof emot en viss lindring afgift till nyttjande upplålne, och det är igenom Konungars och Ständers flera gånger förnyade resolutioner och författningar, som denna nyttjande rätt blifvit Bruken försäkrad.
En ny form för begagnandet deraf, och ett närmare bestämmande af gränsorne derföre, blef igenom 1811 års författning föreskrifven; men principen blef densamma, att hvad som för Brukens behof erfordrades borde dem tilläggas.
Kär man betänker, huru National-förmögenheten blifvit igenom Bruksanläggningarne på flerfaldigt sätt förökad, att Statens inkomster med detsamma tillväxt, och att de hittills följde grundsatser äro borgen äfven för en framtida förkofran, då tror jag man skall finna, att Statens verkliga fördel är äfven i detta fall förenad med bibehållandet af Statens löften.
Hvad nu rätta förståndet af dessa, i afseende på 1809 års beslut, och den sedermera deraf följande Författning angår, så är det väl sant, att 1809 års Ständer utsatte en prcescriptionstid af 6 år, hvarefter de förbeRidd, 0. Ad.
Vrot. VII B.
II Afd, i4 210 Den 18 Juni i e. m. höllö sig, att besluta om de ytterligare åtgärder, som da skulle vidtagas, i afseende på de innehafvare af RecognitionsSkogar, som inom denna tid ej ingått i skatteköp; men de hafva icke derföre beslutit någon förändring i principen, rörande RecognitionsSkogarnes bibehållande vid Bruken; och uti den Författning, som, i följe af detta Ständernes beslut, år 1811 utkom, är det tydligen sagt, att undersökningen angående huru mycket skog som för Bruken anses behöflig, skall föregå skatteköpet, och dessa undersökningar äro åt vederbörande Embetsman uppdragne.
Det är då på dem, som dessa första åtgärder ankomma, och de hafva måst rättas, efter som tiden och tillfället och andra embetsgöromål kunnat medgifva.
Först då, när en RecognitionsSkog är afmätt, när det blifvit utrönt, huru mycket som för Bruksdriften anses oundgängligt, först då är det, som Bruksägaren kan, i afseende på denna del, anmäla sig till skatteköps erhållande.
När sådant efter den tiden blifvit försummadt, då må Bruksägaren alltför gerna anses förlustig sin rätt; men när han i behörig tid sig anmält, eller när det icke berott af honom, att få de förutgående åtgärder verkställde, livarföutan all anmälan blef för tidig, emedan han icke visste hvad han egentligen skulle få behålla, hvem skulle väl då kunna neka en Bruksägare, att få ett skatteköp, i afseende hvarpå han ingenting försummat, men hvilket blifvit uppehållit, derföre att Embetsman, igenom andra göromål, varit hindrade?
StatsUtskottet har efter min tanka ganska väl både Den 18 Junit e. m. 211 insett, hvad som i detta fall borde vara de rätta grunderne, och utredt sakens förhållande.
Jag anhåller derföre på det högsta, att Utskottets Betänkande måtte bifallas.
Hvad angår den Autoritet man velat hämta af en utaf mig, lika som af alla härstädes, mycket högaktad Ledamots yttrande angående RecognitionsSkogarne, så får jag den äran upplysa, att Presidenten von Schultzenheim icke för det närvarande har någon Recognitionsskog, men att han bar en i sitt granskap, som han yttrade, att han ganska gerna på de föreslagna vilkoren skulle vilja köpa.
Det tror jag mycket väl, men dervid får jag äran erinra, att det är helt annat, att förvärfva en ny tillhörighet till sin egendom, eller att antingen förlora en del af hvad man påi’äknat, såsom sitt eget, eller nödgas att emot betungande vilkor åter inköpa det.
Då, i följe af hvad jag haft äran nämna, det enligt 181 r års
Författning icke berott af Bruksägare ensamt att bestämma tiden, dåde kunde anmäla sig till Skatteköps erhållande, så hoppas jag, att Ridderskapct och Adeln äro för rättvisa, för alt vilja, att de, som icke sjelfve vållat försummelsen, skulle blifva lidande derföre, och jag anhåller således om bifall på Utskottets Betänkande.
Herr Reuterskjöld:
Jag vill endast hafva den äran upplysa den värde Ledamoten, som sist yttrade sig, alt jag uti mitt Förslag lem - 212 Den 18 Junii e. ra. nät hvarje Bruksägare tvänne år ännu att söka Skatteköp, men jag har derjemte yrkat, att Staten skulle få något nära betalt dess tillhörighet; ty för litet är sannerligen en skilling» lösen och två runstyckens skatt för hvarje tunnland skog.
Att skogarne för i4o år tillbaka icke gadde synnerligen mycket, och att denna lösen och skatt då möjligen kunnat vara lämpelig, medgifver jag gerna, men då landet sedermera blifvit odladt, och flere Hemman i Skogstrakterne anlagde, måste naturligtvis ock Skogen hafva fått ett förökadt värde.
Det är möjligt, att mitt minne felar om Presidenten Schultzenheim» ord.
Deremot har den värde Talare, som ingått i tydning af sjelfve Fatalielagen, visserligen orätt.
Tydningen har ingen grund i sjelfva Lagen, som icke säger, hvarifrån de 6 åren skola räknas, och således blott derigenom är tydlig; ty alla Lagar, der undantag ej äro gjorda, gälla ifrån promulgationsdagen.
Om meningen hade varit, att tiden skulle räknas från Landtmätare-undersökningens slut, så hade sjelfva ändamålet, att stadga en viss tid lika för alla, varit rent af förfeladt.
Jag har haft tillfälle, att taga kännedom af detta mål, oell utber mig således att derom få yttra några ord.
1809 års Ständer beslöto, att alia RecognitionsSkogar skulle på Auction försäljas.
213 DS uppstorl det förhållande, att Bruksägare, i afseende på deni, ansågos äga vissa rättigheter, och som Riksens Ständer iake kunde ingå i pröfning deraf, eller afgöra, hvad afseende desse förmente rättigheter förtjenade, så förordnade de, att en praescriptionstid af 6 år skulle lemnäs åt Rikets samtlige Bruksägare, inom hvilken de i vederbörlig ordning, och sedan uppmätning m. m. föregått, borde anmäla sig lill erhållande af Skatteköp å Recognitionsskogarne.
Härvid fastades den särskilta ynnest, att Bruksägarne skulle få ersättning för den skog, som på deras bekostnad uppmättes, och sedermera bomme alt frångå Bruken.
I öfrigt förbehöllo sig Riksens Ständer att vid nästa Riksdag, — alldeles icke om 6 år, — besluta öfver alla de Bruksägares Recognitionsskogar, som ej då anmält sig till Skatteköp, och 7 §• i i8ii års Kongl. Kungörelse är ordagrant lika med detta förordnande.
Ständer hade således haft rättighet, att derom stadga deras beslut redan 1810, — äfvensom 1812, och sist vid 1815 års Riksdag, utan att en enda Bruksägare haft skäl ö ' O påslå, alt de trätt hans äganderätt för nära.
Ku äro, utom tiden emellan 1801) och 1811, alla 6 åren förflutna efter Författningens utgifvande, och af de i3 eller i5 Bruksägare, som inom denna termin i KammarCollegium anmält sig lill Skatteköp, finnes ingen enda, som inom ofvannämnde tid inlemnat värderings- och afmätnings-instrumenter.
Man har sagt, alt sådant vore Embetsmännens fel, och jag lemliar della påstående derhän.
Emedlertid äro 214 Den 18 Junii e. m. Riksens
Ständer i tillfälle att bedomina den brukliga Skattläggnings-methoden, och pröfva, om det är skäl att upplåta den återstående delen af Recognitionsskogarne för samma pris.
Denna rätt kunna de nu obehindradt utöfva.
Jag skiljer mig dock i frågan härom ifrån Herr Reutersköld i så måtto, att jag icke tror, att Riksens Ständer böra ingå i Specialiteter om tunnelaniltal för Hemman m. m.
För min del har jag ansett det vara mycket bättre, att Riksens Ständer låta förfara med Recognitionsskogarne, på samma sätt som med Kronoskogarne, att nemligen de indelades i större eller mindre lotter, sorn, på allmän Auction, under Skattemannarätt och emot årlig ränta försåldes, hvarvid dock Bruksägarne borde bibehålla optionsrätt, att, emot antagande af högsta anbudet, bibehålla så stor del af dessa skogar, som för Brukens drift pröfvats nödvändig.
Dessutom och som de för Bruksdriften kunde vara nödsakade, att inropa ett större qvantum lotter, borde betalningsvilkoren af Skatteköpeskillingen för dem vara lindrigare, än för andre köpare.
Detta skäl gaf mig också i StatsUtskoltet anledning att föreslå, det enahanda förhållande borde för Recognitionsskogarne, som för Kronoskogarne, äga rum; men att Bruksägarne skulle få betalningstiden förlängd ända till 16 år.
Jag tror detta vara den liberalaste och säkraste grund att bygga på, och äfven medföra den möjligaste hastighet i verkställigheten.
När Bruksägar - Den 18 Junii c. m. ne erhålla för Skattelöseskillingen en betalningstid af 16 år, hafva de, i nain tanka, i stället för mindre fått vida mera, än Riksens Ständer år 1809 ullofvat, emedan de då utsatte en tid af 6 år, inom hvilken dessa skogar fingo till Skatte försäljas, under förbehåll, att vid nästa Riksdag besluta om de Recognitionsskogar, om hvilka Skatteköp icke blifvit ingångna, hvarvid intet pris eller betalningsviikor var faststäldt.
Herr Reuterskjöld har föreslagit en ny praescriptionstid, och en annan SkattläggningSmethod, men för min del anser jag den bästa methoden vara den, att emot årlig ränta försälja Recognilions-skogarne på öppen Auction, enligt livad jag redan nämnt, och att icke ålägga den sålunda försålde jorden några andra onera, än den fastställda räntan, ty om Jordeboksräntor, skjuts med flere onera af de nya Hemmanen skulle utgöras, är jag öfvertygad, att
Staten på försäljningen skulle mera förlora än vinna.
I anledning af hvad den siste värde Talaren anfört, utbeder jag mig blott få erinra, alt det låter visserligen litet, att för ett tunneland skog betala ett öre i grundskatt, men när denna beräknas efter förvandling i persedlar, så kan detta möjligen blifva ganska drygt; ty om elt Hemman på sådant sätt kommer att erlägga 8 å 9 skeppund Tackjern i årlig Jordeboksränta, så utgör delta 60 å 70 Riksdaler Banco för Hemmanet, som visserligen ej är obetydligt, då en Hemmansägare skulle derjemte betala bevill - 216 Den 18 Junti e. m. ning, och, såsom en värd Ledamot nyss föreslagit, dessutom deltaga i alla med Hemman i allmänhet åtföljande onera, från hvilket allt
Recognitionsskogarnes innehafvare hittills varit befriade, oell emot blotta Recognitionsafgiften ägt, att för Brukets behof begagna Skogarne.
Då, såsom nyligen blifvit anmärkt, det torde vara sannolikt, alt, om de nya Hemmanen skola deltaga i alla onera lika med de gamla, inan vid försäljningen ej skulle få mycket för dessa nya Hemman, så finnér man häruti en ny grund, att ej göra Skattläggningen dryg, då Bruken i och för sjelfva Bergshandteringen af ålder haft särskilta friheter, och då principen synes böra vara att, i stället för attskapa nya olikheter uti jordens natur, man snarare skulle söka undanrödja dem, och genom ett gemensamt deltagande i allmänna onera göra bördan för alla lindrigare.
Hvad åter af en annan Ledamot blifvit erinradt, att jag misstagit mig i begreppet om praescriptionstideu, och att i Riksens Ständers Beslut al' 1809 står utsatt en tiri af 6 år, hvarefter de vilie om Skogarnes vidare disposition besluta, så är det väl sannt, att Riksens Sländer på sådant salt utsatt praeseriptionstid för Skatteköpen, men i samma deras underdåniga skrifvelse hafva de såsom ostridigt erkänt, att Staten ej kunde ovilkorligen disponera om de till Bergverken upplåtne- Recoguitionsskogar, och uti den Författning, sorn, i följe af Rikets Ständers beslut, utkommit, har det blifvit närmare bestämdt, när ansökningarne till skatte - Den 18 Junii e. m. 217 köp kunde skfe, och att de skulle föregås af véderbörandes undersökningar, om hvad sorn. för Brukens behof ansågs nödigt, att för deni Bibehålla af Recoguitionsskogarne.
En skillnad är således genom sjelfva Författningen gjord, i afseende på den del af Recognitionsskogarne, sorn för Bruksdriften är oundgängelig, och den, som Bruken kunna umbära.
Principen utaf
Brukens upprätthållande är således sanctioiieräd, men dermed är förenad uppmärksamheten, att icke lemna något öfverflödigt, utan att med hclgden af Statens loften, i anseende till Bruks-anläggningarnes Bestånd, förena omsorgen att förskaffa
Staten den högsta möjliga inkomst af allt, söm kunde utan skada och förbehåll disponeras.
StatsUtskottet
Bar efter dessa hänseenden ganska rigtigt Bedömt Författningens syftning, och jag tror, att det är bättre förlita sig på dem, som sitta i StatsUtskottet, och haft tillgång till alla upplysningar, än på de underrättelser och uppgifter, som här inom några ögonblick erhållas och meddelas, .lag kan således ej annat finna, än att den Bruksägare, hvilken icke lågt hinder i vägen förundersökningens fortgång, icke Bör vara sin rätt förlustig derföre, att vederbörande Embetsmål! icke medhunnit undersökliingarne, öller icke gjort hvad dem ålegat.
Jag har ej sagt, att Bruksägare skulle äga rätt att, sedan undersökningen var förrättad, dröja i 6 år, med anmälan till Skatteköp, men att prsescriptionstiden i anseende till dem, hos hvilka undersökningarne ej Blifvit fulländade, icke kunde beräknas.
Sländerne, när de ut - 218 Den 18 Junii e. m. satte det omnämnde prsescriptions'-vilkoret, trodde utan tvifvel, att undersökningarne skulle dessförinnan kunna|vara fulländade och Skatteköpen kunna ske; men det är i sakens natur, att man ej kan begära Skatteköp, förrän man vet, hvad som skall köpas, och hvad som utaf skogen blifvit i sådant ändamål afsatt.
Sådan är efter min tanka Författningens rätta mening, och då man medger, att den Bruksägare, sorn anmält sig till Skatteköp, bör få njuta sin rätt till godo, så tror jag att samma förmon äfven bör beviljas dem, bos hvilka undersökningarne utan deras förvållande icke ännu hunnit verkställas.
En stor del Bergslagers bestånd hvilar på helgden af Rikets Ständers förut tagne beslut, och Rikets förmögenhet och förkofran beror åter på Bergshandteringens vidmagthållande.
Jag tror alt det är derföre af vigt, att gå med varsamhet till väga, och att man bör följa Utskottets efterdöme, och blifva vid dess förslag.
Alt vidare orda i denna sak torde anses öfverflödigt, i synnerhet då jag nästan fullkomligen instämmer med dem, som önska förkastande af SiatsUtskottets betänkande, och antagande af Herr Reuterskölds Förslag.
Dock utbeder jag mig, att få nämna några ord till vederläggning af hvad Grefve Mörner yttrat.
Med Friherre Cederström delar jag den öfvertygelse!!, att RecognitionsSkogarne böra, fördelle i lotter, pä Auction försäljas, samt de nya Hemmanen ifrån alla vanliga onera befrias.
Men jag tror
Den i8 Junii e. m. 219 derjemte, att då desse skogar på öppen Auction föryttras, och Bruksägare dervid hafva optionsrätt och fördelaktiga betalnings vilkor sig tillagde, samt således den möjeligast närmaste sammanjemkning af Statens rätt och Bruksägarnes fördel är bragt till väga, någon ytterligare praescriptionstid ej bör tillgodokomma andre Bruksägare än dem, som med lagliga skäl kunna visa, att de haft förfall, eller att de gjort allt hvad möjligt varit, för att erhålla Skatterätten.
Hafva de ej i detta ändamål tagit något steg, inser jag ej, att Staten bör för deras försumlighet förlora.
Det af Herr Reutersköld anförda exempel, af 90,000 tunnland skog inköpte för lika många skillingar, är så upplysande, att ingen lärer neka ■vigten af, att för framtiden förekomma alla dylika missbruk.
Hvad Grefve Mörner yttrat om RecognitionsSkogarnes forntida tillstånd, att de nemligen voro ödemarker, som först af Bruksägarne odlades, och således ej nu borde med skatt beläggas, kan visserligen vara ganska rätt, men jag torde dervid få erinra, att frihetsåren troligen ersatt rödningskostnaden; och jag förmodar i öfrigt, att en skatt af 3 skeppund Tackjern af ett sådant Skogshemman, som Grefve Mörner nämnt, icke är betydlig, i jemförelse med den andra Hemman i allmänhet utgöra.
Jag talar med fullkomlig oväld, ty jag äger icke något Bruk, icke någon RecognitionsSkog; men jag tror den tid vara försvunnen, då man fick beräkna allt efter egen fördel; 220 Den 18 Junii e. m. och jag skulle misstänka Riddersknpet och Adelil, att hylla denna bannlysta krämare-anda , om jag ett ögonblick vågade betvifla, att ej den enskilta nyttan skulle vika för det allmännas väl, och om jag icke af Eder mine Herrar! vågade förvänta ett kraftigt bistånd.
Det är också i stöd af denna förhoppning, som jag hos Eder mine Herrar anhåller om förkastande af Utskottets, och antagande af Herr Reuterskölds Förslag med Friherre Cederströms tillägg.
För att icke synas hvarken begära, eller gifva förtroende till annat, än sjelfva lagen, begär jag att få uppläsa 'jtde §.
Den lemnar ingen tvetydighet i frågan om fätalietiden; och i öfrigt gifves rättigheten åt hvar och en, som ingått i köp.
Der står icke, att köpet skall vara afslutadt, utan blott ingånget, och detta inträffar hos hvar och en som, inom rätter tid, anmält sig, och fullgjort prestanda.
Jag vågar cj med visshet bedomina skillnaden emellan Herr Reuterskölds och Friherre Cederströms Förslag; men mig förefaller, att den seda ares skulle gifva Staten mindre, än den förres.
Friherre Löwensköld, Salomon:
Jag förenar mig med Herr Grefve Mörner uti glit hvad han så grundligen anfördt, och har ingen ting annat alt tillägga, än all jag icke anser någon skillnad vara emellan principerne för Statshushåiluingen och den enskildta.
Den 18 Junii e. ra. 221 Till den sednare hörer att bevara sitt capital fruktbärande
Att sälja RecognitionsSkogarne lemnar väl en tillgång för närvarande, men då capitalet är an vändt, saknar Staten en inkomst, sorn hon annars alltid kan påräkna, om, på sätt hittills ar beslutadt, de sättas i mantal, och såsom sådane skattläggas.
Inkom-; sterne af dessa nja hemman skola följa tiderne, och alltid lemna Staten en tillgång, hvilken genom det sätt, som Herr Reutersköld föreslagit, under loppet af tiden alldeles skall försvinna.