Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af Ulskms betänkligheter vid indelta soldatens tjenstgöring i hufvudstaden hvart 7:de år under 6 månader, åberopas hvad som blifvit yttradt i motiverna till mitt förslag (se pag. 47, 48 och 00 af R. o. Ad:s Prot. l:a Band.).
Härtill kan ytterligare läggas, att en annan indelt trupp i Sverige, nemligen Båtsmännen, tjenstgöra i hufvudstaden öfverhufvud 6 till 7 månader på 3:ne år och ofta vida derutöfver.
Att vi för närvarande hafva indelta Inlanterireg:ten, som under loppet af 2:ne år varit upfordrade till tjenstgöring icke mindre än 16 månader.
I öfrigt synes som den tjenstbarhet hos truppen, hvilken nu saknas, men som genom den föreslagna tjenstgöringen kunde vinnas, borde aflägsna alla betänkligheter.
Hvad Utskin anmärka såsom hinder för förändring uti nuvar:de sättet för Beväringens vapenöfningar saknar all grund, ty tre
Stånd hafva gillat den första punkten i StatsUtsk:s utlåt.
N:n 85 Den 16 Juli. 451 ang:de reglering af utgifterna under RiksStalens 4:de hufvudtitel, hvari Utsk-n i anledn. af mina motioner tillstyrkt: ”att, såvida R.
St., i anledn. af derom väckt fråga, stadna uti ”beslut, som föranleda hufvudsakliga förändringar uti Arméens nu”var:de organisation samt besparingar uti utgifterna för landtförsva”ret, sådane besparingar skola, utan hinder af förut upgjorda statsreglering, komma Statsverket till godo.”
Häraf synes att frågan om förändring i anslaget för allmänna beväringsmanskapets vapenöfningar ännu är oafgjord.
Vid anmärkningen mot befrielsen från bevillning och fullmaktslösen m. m. för arméens befäl, har Utsk:n helt och hållet förbisett alt förslaget, i enlighet med tabellen 30, godtgjort Statsverket för nämnde inkomster med 31,000 r:dr b:co.
Utsk:n påstå, att befälets löner vid indelta regttena skulle blifva mindre genom förslaget än under nuvande förhållanden.
Detta innefattar i allmänhet ett stort misstag.
Förslaget uptager nemi. ärliga behållna inkomsten t. ex. vid Infanteriet, för en Kapten till 782 r:dr 24 sk.; för en Kapten-löjtnant (Förste Löjtnant) till 460 r:dr; för en Under-löjtnant till 260 r:dr.
Enligt närvar:de förhållanden (Bil.
Ä. till 1833 års lönereglering) har en Kapten, sedan aekordsräntan afdragits, men alla andra afdrag, såsom bevillning m. fl., återstå, endast en behållning af 620 r:dr; en Förste Löjtnant af 302 r:dr och en Under-löjtnant af 182 r:dr.
De af Utsk:n påpekade ”stora förmåner,” som den indelte officeren för narrande skulle hafva af sitt boställe, stå i strid med hvad Utskm, såsom jag redan anmärkt, sjelfve på ett annat ställe anfört.
Visserligen har jag påstått, att befälets boställen gifva i sin helhet större afkastning än upskatlningen; men man bör derföre icke förglömma, alt många boställen finnas, som icke afkasta mer än upskatlningen, således att lönen icke utgår till högre belopp än efter bilagan Litt A i 1833 års lönereglering; att endast Öfverslar, Majorer och Kompanichefer innehafva boställen, men alla öfrige officerare äro utan; att flertalet boställsinnehafvare för närvande icke sjelfve bebo sina boställen, utan utarrendera desamma, hvarigenom den påstådda fördelen af bostad och vedbrand ej eller ifrågakommer.
Aflöning medelst boställen tillskyndar visserligen ett antal individer större löneförmåner än enligt förslaget, men ett annat antal skulle, enligt samma förslag erhålla vida bättre och dessutom likformigare utfallande aflöningsvilkor än för närvartde är fallet.
Alt alla sker lika rätt oeh alt lika tjenstgöring kommer att medföra lika aflöning är något, som af lagstiftaren icke bör åsidosättas.
IJtsk;n säga att 2,800 r:dr i nettobehållning för en Ofverste icke är tillräckligt.
Enligt förslaget har likväl en Öfverste, t. ex. vid Infanteriet, i netlobehållning minst 3,160 r:dr, ehuru sjelfva lönen visserligen icke upgår till mer än 2,800 r:dr (se tab. 17).
Enligt 1833 års lönereglering, bil. litt. A, har en Öfverste, efter afdrag af ackordsränta och fourageringskostnad, icke i behållning mer än 2,760 r-.dr, hvarifrån dock än ytterligare bevillning bör afgå.
Efter fråga är om aflöningen, torde det vara på sitt ställe att vidröra det orimliga missförhållandet i aflöningen, de olika officers 29* - i graderue emellan, som f. n. hos oss eger rum, men som Utskm i sin ifver alt tillbörligen skugga mitt förslag, helt och hållet förbigått, ehuru nämnde missförhållande i förslaget blifvit afhulpit.
Delta förbigående tyckes mig så mycket mindre bort ega rum, som Tab. 37 i förevar:de hänseende lemnar en fullständig leda. för omdömet.
Följande torde än ytterligare uplysa förhållandet.
1 Frankrike eger t. ex. vid Infanteriet en Ofverste i årlig lön 5,000 fr. och en Underlöjtnant 1,200 fr.; således Öfversten endast 4].:dels gång större aflöning än Under-löjtnanten; i Förenade Staterne eger Öfversten 900 dollars och Under-löjtnanten 300 dollars; således den förre endast 3 gånger mera än den sednare.
I Sverige åter utgör lönebehällningen, enligt hvad redan upgifvils, 2,760 r:dr för en Öfverste och blott 182 r:dr för en Under-löjtnant; således eger den förre nära 15 gånger mera än den sednare.
Dessutom finnes det Öfverstar, hvilkas lön upgår ända lill 6,000 r:dr, således 37 gånger mer än Under-löjtnants-lönen.
När nu härtill kommer, att den tillökning i lön, som hos oss erhålles vid befordran till Löjtnant, är högst obetydlig och att qvarståendet i de 2:ne subaltern-graderne är cirka 15 år, så frågas om icke delta förhållande är så orimligt, så klandervärdt, alt det ensamt för sig sjelft utgör en tillräcklig anledn. för en rättvis förkastelsedom öfver vår närvande militär-organisation, såsom innebärande frö till ekonomiskt obestånd och lliy åtföljande håde fysiskt och moraliskt förderf?
Ehuru förslaget afhjelpt förenämnde missförhållande har icke en gång denna omständighet af Utskm erhållit något afseende.
Enligt förslaget komme vid Infanteriet Öfversten, oberäknad! fouragerings- och remouterings-ersättning, ali erhålla i årlig lön 2,800 r:dr och Under-löjtnanten, då lian endast tjenstgjorde 45 dagar af året, 260 r:dr, men, då han tjeuslgjorde hela året, 486 r:dr.
Således i förra fallet något mindre än j'ö:del, i sednare fallet ^:del af den lön Öfversten erhåller.
Utskm hafva klandrat det medgifvande, som, enligt förslaget, lemnäs icke tjenstgörande officerare, att, efter gjord anmälan, uppehålla sig hvarhelst de åstunda.
Detta är likväl icke annat än hvad Serneslre förordningen den 25 Maj 1798 § 4 redan innehåller.
Stadgandet gäller visserligen här ej längre än 3 månader år ligen, men i verkligheten erhåller hvarje icke expeditionsförande officer af Indelta Arméen rättighet att emellan mötena vistas hvar han önskar.
Denna fördel är i öfrigt i allo med billigheten öfverensstämmande, ty då Staten icke har råd eller icke vill aflöna sina tjenare så att de uteslutande på lönen kunna subsistera, bör hinder icke läggas för individen, att genom egen omtanka anskaffa hvad för honom i lefnadsköstnad erfordras, hvarföre han äfven bör äga rättighet välja sin bostad emellan de tider Staten påkallar hans tjenst.
Aflöningssättet med årlig lön, egenteligen disponibilitets-aflöning, och tjenstgöringspenningar under verklig tjenstgöring föranleder äfven det medgifvande förslaget innehåller, nemligen att, då tjenstgöringspenningar icke erhållas, få, på derom gjord anmälan, vistas hvarest man önskar.
Utskms ogillande af det föreslagna stadgandet, det hvar och en officer, till och med Kapten, är pligtig taga afsked då han blir be - Den 10 Juli.
453 rälligad lill pension eller vid 50 års ålder, hade troligen icke egt rum, om denna fråga, som vederbordts, behandlats i sammanhang med de föreslagna befordringslagarne.
Man hade nemligen då funnit, ali svårligen någon person med verklig skicklighet behöfde befara att vid 50 års ålder qvarstå i Kaptensgraden och alt stadgandet endast kom me att drabba de mindre tjenstbara personer, hvilka nn lill skada för så väl del allmänna som enskilde qvarstå alltför länge pä iuuehafvande platser.
Stadgandet står i fullkomlig öfverensstämmelse med den åsigt att embetsmännen äro till för Staten; detta hindrar dock icke att förhöja åldern då afgång från tjensten bör ske, men med detsamma närmar man sig äfven den åsigt, alt Staten är till för embetsmännen.
Utsktn hafva klandrat, att hären under fredstid icke skall förses med serskildta prester, ulan religions- och själavården i stället besörjas af församlingens presterskap, som derföre upbära en ersättning, hvilken nu, ehuru väl förtjent, icke erhålles, oaktadt omsorgen åtminstone för indelte trupper (de, hvaraf hären enligt förslaget egentligen komme att bestå) tillhör detta presterskap.
Det är således endast rättvisa och billighet, som legat till grund för förslaget.
Någon besparing har härvid icke blifvit afsedd, då ersättningen till församlingarnes presterskap för religions- och själavården i förslaget uptages till 17,597 r:dr, i st. f. de 8,000 r:dr, hvartill atlöningen för serskilda Brigadpastorer skulle upgå.
Ståndet torde härvid bäst vara i tillfälle bedöma, hvilketdera sättet är alt föredraga.
Uti den rekapitulation af Utsk:ns anmärkntr, som utgör slutet af utlåt.
N:o 18, förekommer bland annat, alt den af mig föreslagna förändrade korps-indelning ”rubbar och förvirrar den nuvar:de fördelningen af de indelta regementene”.
Denna tillvitelse hvilar dock på en fullkomlig obekantskap med de närvartde förhållanderne, ty i motsatt fall skulle Utslcn funnit alt någon större förvirring och planlöshet i så väl taktiskt som adminislratift hänseende icke kan finnas än den som närvartde korps-fördelning företer.
Utsk:n hafva nemi. bordt fästa afseende dervid, alt vi hafva åtskilliga regementen, hvilkas bela nummerstyrka irke är större än ungefär en bataljons vid ett annat; alt en del regementen äro å roten så hopblandade med andra, att de kunna sägas riktigt inflätade bland dessa (se i Småland, Westergöthland, Södermanland, Upland, Westmanland o. s. v.); att vid somliga regementen är det Kronan, som bekostar och besörjer beväpning, beklädnad, utredning m. m., då deremot vid andra detta sker af rusthållarne.
Alla dessa, stor misshushållning medförande, oformligheter äro dock genom förslaget afhulpne.
Alla korpser blifva i det närmaste lika stora; hvarje korps’s olika soldatnummer kommer alt förläggas tillsammans och utgöra ett distrikt för sig, således icke hopblandas med soldatnummer tillhörande andra korpser; slutligen kommer all beväpning, beklädnad och utredning att besörjas af Kronan emot en måttlig, en gång för alla bestämd afgift af rusthållarne.
Ett förhållande lika fördelaktigt för det allmänna som de enskildte.
Förslaget har således i förnyande hänseenden så bestämd fördel framför närvartde förhållande, 454 Oen 16 Juli. ali del endast härför borde vinna framgång.
Att en del korpser enligt förslaget komma att förläggas inom flera län, kan icke hjelpaS och är i öfrigt icke annat än hvad som redan nu eger rum.
Hvad den öfriga rekapitulationen af Utskins anmärkningar an gar, så finnér jag obehöfligl att den till besvarande ytterligare uptaga, då jag redan i det föreg:de på sina behöriga ställen anfört hvad i detta fall varit af nöden, för alt komma till den slutsats, att behandlingen af min motion icke kan anses tillfredsställande eller genomförd med den omsorg, som i anseende till ämnets omätliga vigt varit af nöden.
Af denna anled. förnyar jag min anhållan om återremiss af betänk.; en anhållan, som jag är öfvertygad att hvar och en, så väl inom som utom delta hus, icke skall Anna obefogad, sä framt han betraktar saken med oväld och omtanka för det allmänna bästa.
Dä likväl riksdagen nu är långt framliden och jag fruktar alt den återstående riksdagstiden icke medgifver frågans tillbörliga utredning, inskränker jag mitt yrkande till hvad Hr Petré uti sin, af minoritetens flertal biträdda, reservation föreslagit, nemi. att Utsk:n måtte tillstyrka R.
St., ”att medelst underd. skrifvelse underställa K.
M. de af mig ”afgifna förslag till förändrad organisation af landtförsvarel ”och i underddiel anhålla, alt K.
M. läcktes låta desamma ”granskas af sakkunnige män, samt vid nästföljande riksdag ”till R.
St. i nåder öfverlemna, ej mindre komiterades deröfver afgifvande underd. utlåt., än oek K.
M:s nåd. pro”pos:n om landlförsvarels ordnande, på ett med landets ”behof och tillgångar öfverensstämmande sätt”.
Sedan jag nu slutat frågans formella behandling, återstår mig endast några ord, mera rör:de mig sjelf; men som likväl ega sammanhang med det förevar:de ärendet.
Efter hvad man berättat mig frän trovärdigt håll, har mig nästlidne riksdag, under behandlingen inom de sammansatta Utskin af förslaget JX:o -I, blifvit tillvitadt, att nämnde förslag utgjorde ett Ryskt foster.
Sedermera förvandlades förslaget till Preussiskt ursprung.
Slutligen ville man icke bestrida att förslaget väl var inhemskt, men man insinuerade derjemte att jag icke var den sannskyldige författaren dertill, utan att jag endast som man säger, plöjt med andras källvar.
Vid innevande riksdag har åter blifvit påslädt inom de sammansatta Utskin, att förslaget hade Fransyskt ursprung och att det förut varit synligt i en Fransk tidskrift.
Alla dessa versioner, den ena som den andra, tillhöra dock osanningarnes gebit och vittna om lika mycket småsinne som smädelselust.
Lika öppet som jag nu bär yttrat mig, skulle jag äfven hafva lillkännagifvit motsatsen, om denna för sig haft någon grund, ty en god sak blir det icke dess mindre, ehvad ursprung den än måtte hafva.
Det enda man skulle kunnat sagt, åtminstone hvad den sista versionen eller det Franska ursprunget angår, hade varit, att jag dragit mera fördel af min, med egna medel bestridda, vistelse i utlandet, än mänga andra, hvilka fått sig den bekostad af Staten.
Nu är dock hvarken det lista eller 2:dra förslaget annat än Svenskt och häfver mig och ingen annan till författare.
Det första var redan färdigt till riksdagen 1840, ehuru Den 16 Juli. 455 icke sä till alla sina detaljer utarbetadt, som det sedermera blef.
Jlin afsigt var alt vid samma riksdag aflemna delsamma; ehuru jag, på framslällning af en aktningsvärd militär, tillhörande delta hus, afstod från att göra det under dävat:de Konungens regeringstid.
De förhoppningar lilion talet vid 1844 ärs riksdag ingaf, förmådde mig alt äfven vid denna riksdag innehålla med förslaget, men vid 1847 års riksdag, ansåg jag åter ingenting hindra dess framläggande.
Delta skedde äfven; och att jag framlade det utan ringaste beräkning af enskild fördel, bevisas bäst deraf, att jag öfverlemnade förslaget till Ständerna och icke till Regeringen.
Hade jag förfarit tvertom, hade förslaget lilläfventyrs frän vissa häll blifvit med mindre obenägenhet emottagit, än nu varit fallet.
Men jag trodde, all den reform jag förfäktar, och hvilken jag gjort till min lefnadsupgift, bäst skulle vinna rotfäste och framgång, om förslaget komme alt utgå frän Ständerne.
Möjligen misstog jag mig häruti.
Icke dessmindre eger jag den lefvande öfvertygelsen, att ett ändamålsenligt af mig påyrkadt ordnande af landlförsvaret icke mera kan förfalla.
Jag har för ernåendet af detta mål gjort allt, hvad den enskildte medborgaren förmår, och bar genom de omständigheter, som härmed ega sammanhang, lill sista skarfven betalt min skuld lill ett framför allt annat älskadt Fosterland.
Jag har f. n. icke mer alt gifva.
Men skulle de åskdigra moln, som jag med djup smärta ser samla sig på vår politiska horisont, icke skingras, utan, emot min varmaste önskan, urladda sig, då skall min arm och min ringa förmåga alltid stå Fäderneslandet samt frihetens, sjelfständighetens och lagarnes uprällhållare lill buds.
Efter upläsningen häraf tilläde Hr Stiernsvärd mundlligen:
I anledn. af det yttrande, som Ilr Statsrådet von Hohenhausen nyss afgifvit har jag icke kunnat draga annan slutsats, än ali det innefattar ett odeladl bifall lill nuvande försvarsorganisation.
Jemför jag dermed hvad K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof innehåller om samma Statsråds underd. framställning i ämnet, sä finner jag följande yttrande: ”Sedan det förslag till ett full komligare ordnande af försvarsverket till lands, hvilket, E. K.
M. före sista riksdagen lät utarbeta och derefter täcktes för rikets dä församlade
Ständer i nåder framlägga, i de väsendtligasle delarne icke blef af R.
St. bifallet och således icke heller kunnat i verket sättas, samt jag, vid sådant förhållande, ansett mig kunna förutsätta, det E. K.
M. ej skulle vara benägen att vid nu instundande riksdag till R.
St. ånyo framställa samma förslag, eller något annat af lika omfattande syftning, har jag, ehuru visserligen, efter mina åsigter, mycket ännu brister uti anstalterna för landlförsvaret, innan dessa kunna anses fullt motsvara sitt ändamål, likväl trott min åtgärd nu böra inskränkas till uttalande af skälen till de af mig nu underd:st anmälda organisations- och anslagsfrågor samt för öfrigt till framhållande af hvad vid regleringen af utgifterne under 4:de Hufvudliteln, synes mig böra af E. K.
M. tagas under nåd. pröfning” etc.
Jag skulle tro alt uti dessa 2:ne yttranden visar sig en bestämd inkonsequens.
Oen JC Juli.
Hvad åter ungar samme talares yttrande om beklädnaden, det enda af hans anförande, som jag nu vill uptaga till besvarande, så innehåller K. författningen om beklädnaden för Båtsmän bland annat följande: ”Sedan stortröjan under 36 månaders samt hatten och mössan under 24 månaders tjenslgöringstid begagnats, under hvilken tid hatten tillhör persedelbeklädnaden, tillfalla dessa persedlar båtsmannen såsom hans enskilda tillhörighet.”
Vidare förekommer: ”tröjan och hyxorna af kläde, äfvensom bramsegelsduks-byxorna, halsduken, skorna, ullstrumporna och skjortorna begagnas under 12 månaders tjenstgöring såsom paradbeklädnad, hvarefter persedlarne lemnäs till båtsmannens egen vård och medfölja honom till hemorten, der de af honom fä begagnas såsom paradbeklädnad”.
Ytterligare stadgas: ”Brukningsliden beräknas från inmönstrings- till afmönstringsdagen, antingen tjenslgöringen varit i land eller till sjös”.
Man finnér häraf att samma slilningslider, som jag i mitt förslag uptagit ledan finnas anbefaldle för flottans båtsmän.
Jag anhåller vördsamt att fä yttra några ord i afseende på hvad Hr Stiernsvärd i sitt här nyss nplästa anförande tillkännagifvit, nemi. i afseende på de vapen, som tillhöra Gottlands National-beväring.
Jag skall dervid vara så kort som möjligt för att icke förlänga en tid, som redan alltför länge med detta ärende blifvit uptagen.
Dä jag af K.
M. förordnades, att taga befäl öfver Gottlands National-beväring och ordna densamma, så var min första pligt att undersöka i hvad skick vapnen befunno sig vid denna försvarsanstalt.
Jag fann då att beväringen var tilldelad Engelska gevär af de s. k. subsidie-gevären, och hvar och en som har vid reg:lene haft att göra med dessa gevär, känner nogsamt af huru mångfaldig beskaffenhet de åro.
Jag fann då också antalet af dem vara det, som Hr Stiernsvärd upgifvit, men att dessa gevär voro till största delen förslilna och efter mitt omdöme til! krigsbruk mindre användbara.
Af dessa Engelska gevär, voro somliga sammansatta med Engelska pipor och Preussiska lås.
Andra hade Preussiska pipor och Engelska lås.
Kalibern på dessa gevär var äfven högst olika, ehuru samma amunition skall fördem användas.
Ytterligare fann jag att dessa gevär saknade både sigte och korn och således voro nästan alldeles obrukbara.
Min pligt var alt, anmäla della till K.
M. och derjemte anhålla att den del af Gottlands National-beväring, som efter konventionen försl skall upbådas, nemi. jägarne mätte förses med slaglåsgevär lill ett antal af 3,000; men sora i Svenska förråderna icke fanns tillräckligt antal sådane gevär, emedan en del redan var utdelad till de indeldta reg:tena, fick jag emottaga 3000 flintlåsgevär af 1815 års modell.
Jag erkänner denna modells förträfflighet, men sådane gevär kunna icke jemföras med slaglåsgevären.
Också fick jag dessa gevär intill dess det blefve möjligt, att förse Gottlands National-beväring med slaglåsgevär, hvilka i sednare tider hafva blifvit antagne nästan vid alla Arméer och befunnits vara af största ändamålsenlighet, och måhända blifver det nödvändigt, att förse hela denna ö med tjenliga vapen, emedan ön först kan komma att begagna dem emot fienden.
Dessa gevär lem - Dea 10 Juli 457 nades mig blott tilldess jag kunde få andra gevär och jag tror mig veta, att det nu är fråga om, att sätta detta beslut i verkställighet, derigenom alt de bästa Engelska gevären, som äro af samma kaliber och af full brukbarhet skola förses med sigte och korn äfvensom förändras lill slagläsgevär.
Då denna plan blifvit salt i verkställighet, sä blir jag troligen ålagd alt återlemna de 3,000 Svenska gevär, som jag erhållit.
Jag får likväl till svar på Hr Sliernsvärds yttrande anmärka, alt dessa 3,000 gevär icke blefvo utbytta emot 3,000 brukbara Engelska gevär, ulan var det naturligt, att man tog af det sämsta slaget och lemnade qvar ål truppen af de bästa.
Hr Stiernsvärd har äfven anfört såsom en misshushållning att till truppen blifvit inlemnade gevär af olika kaliber, och anser att derigenom stora vådor kunna upkomma om under krig ammunitionen blefve förbylt; men lill en början får jag nämna, att om ett felaktigt ammunitionsulbyte vid något tillfälle skulle ega rum, så sker det blott genom vårdslöshet och slarf, hvilket man väl icke mäste kunna antaga såsom regel, utan såsom undantag.
Hvad angår dessa 3,000 gevär, så refererar jag mig lill, hvad jag förut sagt, nemi. att det endast är jägare, som dermed skola förses, och denna trupp utgör vanligtvis årligen omkring 3,000 man.
Jag anser således, alt om Hr Stiernsvärd nu velat citera något, som går in i hans syftning, sä hade han bort välja ett bättre exempel än hvad han nämnt om Gottlands iNational-beväring.
Jag vill icke uttänja mitt yttrande längre, ehuru jag kunde hafva många flera anmärkmr att göra emot Hr Sliernsvärds förslag, hvilka jag i korthet sammanförde i två eller tre punkter, vill jag minnas, dä förslaget remitterades till StatsUtsk, Jag anhåller nu om bifall lill lltskms betänk.
Uti ett ämne, sådant, som det ifrägavar:de, torde det förefalla Ståndet oväntadt alt en ledamot, hvilken icke tillhör det yrke, hvarom f. n. egentligen är fråga eller krigare-yrket, har begärt ordet.
Då jag emedlertid lillliört den afdela, inom Utsk:n, som handlagt Hr Sliernsvärds motion, bar jag ansett mig icke böra med lystnad hålla tillgodo den ingress hvarmed motionären inledt sitt nu afgifna anförande.
Det har blifvit sagt i afseende på förslaget N:o 1, att Utsk:ns svar var grundadi pä lösliga skäl, och vidare har, om jag ej missminner mig, blifvit yltradt, all fruktan att icke lyckas qväfva alla frukter af det upgjorda förslaget skulle hafva förmått R. o. Ad. och det Högv.
Ståndet till motstånd emot hvad tvenne Stånd skola hafva yrkat.
För att kunna säga huruvida de, som bidragit lill Utsk:ns utlåt., tillhört det ena eller andra Slåndet, måste man vara säker uppå att känna hvarje ledamots serskilda mening.
Under frågans behandling på afdelmn deltoeo icke alla ledamöterna i diskussionen och jag kan icke tro, att afdelning ledamöter sedermera varit till något serskildt förhör eller skriflemål kallade.
Inom de sammansatta Utsk:ns plenum yttrade sig åter endast högst få af Utskins ledamöter, och hvem som aflemnade den ena eller andra votens-sedeln, det tror jag icke någon har rättighet eller anspråk att efterforska.
Reservatio - 458 Den 16 Juli. nema utvisa visserligen de åsigter, sora en del ledamöter haft, men reservanterne utgöras icke af ledamöterne ens af något helt Riksstånd, ännu mindre utaf tvenne.
Alt fruktan skulle hafva förmått den afdeln. af Utskms ledamöter, till hvilken jag hörde, att icke yttra sig för förslaget, tinnes, enligt mitt förmenande, ingen antedn. att antaga.
Jag tror det vara representantens rätt i detta, såsom i andra fall, (förslaget må komma från hvem som helst,) alt pröfva detsamma och framlägga sina skäl för eller emot, samt att, efter det resultat, hvartill han, efter en sådan granskning kommer, uttala sin pä öfvertygelse stödda åsigt.
Detta har jag försökt att göra, och vill äfven vid detta tillfälle fä tillgodonjuta denna rättighet.
Hvad nu de serskildta förslagen angår, så lägger Hr Stiernsvärd mesta vigten vid förslaget N:o 1.