Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmogens ovilkorliga skyldighet att göra hållskjuts bestämdes; och derifrån daterar sig den plantskola af lättja och osedlighet, som allt framgent tillväxt och haft ett så olyckligt inflytande på Allmogens både moraliska och ceconomiska ställning.
Jag tror nemligen det vara en obestridlig sats, att hållskjutsen varit och är en oupphörligt medverkande anledning till fyllerilastens utbredande, till misshushållning, till oredlighet, lättja och flerfaldig depravation inom den skjutsande Allmogen.
Den är dessutom ett tryckande onus för landtmannen, som äfven under sitt angelägnaste arbete, då hvarje stund är dyrbar och ofta, om den förspilles, icke för något pris kan ersättas, måste lemna allt för att skjutsa de vägfarande, hvilka stundom icke hafva något annat mål för resan än deras eget nöje.
Man måste, såsom rättänkande medborgare, önska och yrka någon ändring i så skadliga förhållanden.
Genom hållskjutsens upphörande tror jag den till en början böra beredas; men då communicationerna inom ett civiliseradt land böra, så mycket som med rättsprinciper är förenligt, lättas för industriens obehindrade och affärernas lättare gång, skulle forvagnar på alla större vägar inrättas, hvilket ock skulle inträffa, om skjutslega!) till den grad förhöjdes, att en skälig vinst kunde för enskilda bolag eller entreprenörer blifva lockande att öfvertaga en reserveller betingskjuts för de resande, som på detta beqvnmligare sätt vilja färdas.
Missförhållandet emellan nu stadgade skjutslega och den dermed ersatta skjutsningen bevisas tydligast deraf, att forvagnarna äfven på de mest befarna vägarna svårligen under nuvarande förhållanden kunna bära sig; hvaraf otvunget följer, att de resande här i landet, på jordbrukets bekostnad, fortskaffas för bättre pris ani andra länder.
Jag inser, att häremot kan invändas, det en för - 44 Den i Mars f. m. höjd skjutslega skall äfven belasta Statsverket med större Utgifter i anseende till den embetsmanna-personal, som färdas på Kronans bekostnad; men utom det att jag anser en inskränkning i antalet af hästar, som för högre embetsman bestås, vara både möjlig och verkligen påkallad, är jag ock fullt öfvertygad, att om Staten skulle härigenom vidkännas någon tillökning i sina utgifter, denna kostnad blefve mer än mycket ersatt genom det mångfaldiga goda, som medelst denna reform af vårt skjutsväsende skulle tillfalla den jordbrukande klassen, så i oeconomiskt som moraliskt afseende.
En särskild, om ock tillfällig fördel förmodar jag äfven från den allmännare forvagnsinrättningen kunna härflyta, genom det derigenom ökade behofvet af större hästar.
Allmogen skulle snart inse, hvilken vinst den kunde bereda sig genom en förbättrad liästrace, och en ny industrigren skulle härifrån kunna öppnas.
Frih. Cederström, Anders, uppläste följande:
Jag bär begärt ordet, för att fästa Herrarnas uppmärksamhet på en angelägenhet, hvilken, ehuru ej afseende något nytt anslag eller någon direct förminskning i onera, likväl är af högsta vigt för den lilla ort, densamma rörer.
Wermdön, som genom sitt läge och i öfrigt locala omständigheter är en på flerfaldigt sätt missgynnad ort, har från långliga tider måst utgöra sin hållskjuts vid Fittja gästgifvaregård, hvilken är belägen i ett annat, ej ens nästgränsande härad.
Den skjutsskyldige måste således, om han ej genom accord med någon i Svartlösa härad boende kan komma öfverens, att denne åtager sig skjutsskyldigheten, fara, innan han kommer lill hållet, 4» 5 å 6 mil.
Wermdön består, utom det s. k. moderlandet, af en mängd större och mindre öar, till en del belägna i sjelfva hafskanten.
Ifrån dessa är det ofta omöjligt att ens komma till moderlandet, än mindre till Fittja.
Höst och vår, då isen ligger, men ej är härlig, är det en absolut omöjlighet för dessa öboer att komma ur stället.
Hvar och en finner således det hårda och tryckande för dem att nödgas betala hvad som helst, för att kunna beveka någon Svartlösabo alt åtaga sig skjutsbesväret.
Det är visserligen sannt, att Wermdö skeppslag för närvarande, emot en obetydlig afgifts erläggande, är befriadt från prestation i natura af ofvanberörde hållskjuts; men contraotet, på grund hvaraf skeppslaget en längre tid njutit denna lindring, upphör, om jag ej missminner mig, med nästa ål', och skeppslaget kommer då i det olyckliga predicament att få betala hvad som helst för att slippa från håliskjnlsen, På Wermdön finnas inga gästgifvaregåraar.
För en resande är det pastan omöjligt alt komma dit eller derifrån.
Enda sältet att komma dit landvägen är, att i Stockholm Den i Mars f. ra. 45 lega åkare, hvilken, för det han skjutsar 2 n 3 mil, tar 8 å 10 R:dr B:co.
Nödgas nian stadna der några dagar, äfventyrnr man att till fots få färdas tillbaka till Slockholm.
Att förhållandet är sådant med en ort, sorn genom sitt grannskap med Hufvudstaden är försatt, om jag så får uttrycka mig, i ett beständigt rÖrlighelstillslånd, är verkligen oförklarligt.
Detta har ock länge varit insedt; men den omständigheten, att öboarne, i händelse gästgifveriet- å Wermdön blifva inrättade, skulle komma att, så länge Fittja hållskjuts fortfar, utgöra dubbel skjuts, har hitintills varit ett hufvudsakligt hinder emot framgången af denna angelägenhet.
Sedin Skure-bro, hvilken lör communicationen emellan Wermdön och fasta landet ansetts så behöflig, att K. M. i Nåder behagat bevilja det för densammas uppförande bildade bolag ett lån af allmänna medel, numera är fullkomligt färdig, och trafiken derigenom blifvit lifjägare landvägen mellan Hufvudstaden och Wermdön, så äro gästgifverierna mera än förr nödvändiga och oumbärliga.
Jag får, till följd af dessa grunder, ödmjukast föreslå, att den Wermdön nu åliggande hållskjutsskyldighet vid Fittja måtte hädanefter komma att upphöra, och att, sedan Konungens Befallningshafvande i Länet pröfvat, hvarest gästgifveriet- lämpligast å Wermdön böra och kunna inrättas, denna skjutsskyldighet dit må öf v er fl y 11 as, med rättighet för de öboer, som ho så afsides, att de omöjligen med hästar kunna komma till moderlandet, att mot en viss stadgad årlig afgifts erläggande varda från all hållskjuts befriade.
Jag har trott mig höra vända mig lill Bikets Höglofl.
Ständer med denna motion, emedan den hufvudsakligen afser rubbningen af ett jordbruket vidlådande onus, och emedan öfverflyttningen af hållskjutsen från en ort till en annan är en i så måtto indirect beskattning, som den ort, hvilken kommer att förlora detta biträde, nödvändigt i en framtid måste vidkännas en trägnare hållskjutsskyldighet.
Om remiss till Allm.
Besv. och Oeconomi - Utsk., samt att denna min motion må varda MedStånden delgifven, anliålles ödmjukast.
Boye, Ludv., uppläste följande 3:ne memorial: 1:0
Det beslut, som R.
St. vid sista Riksdag fattade, angående upptagande af ett utländskt lån, stort 2 millioner R:dr Hamb.
B;co, att användas till lån, för nedsatt ränta, åt fastighetsägare, har ej kunnat verkställas derföre, att de dervid fästade vilkor voro sådana, att långifvare icke kunnat derpå ingå, Af sådan anledning, och då dessutom användandet, såsom blott partielt, icke heller vore af den allmänna nytta, att icke en både större och allmännare står att vinna, före - 46
Den i Mars f. m. slår jag, att Riksg.-Cont. må tillåtas att för sådana villor, som lindrigast erhållas kunna, upptaga länet, men att det sedermera må anslås till lånbiträde åt de hypotheks- och privatbanks-institutioner, som kunna formera sig och linnas vara, till deras sammansättning och grunder, af K. M. i Nåder tillåtna, samt kunna prestera säkerhet så till capital som ränta; i anseende hvartill lånet val borde betingas, mea endast upptagas i den mån, som säkerheten presterades, och förmånens tillgodonjutande begärdes. 2:0
Med minne af de fördelar, som i fordna tider tillfallit vårt fädernesland derigenom, att utländska män hit inflyttat, som dels genom kunskaper och personliga förtjenster och dels genom medförda capitaler bidragit till våra näringars uppkomst och befrämjande, undgår man icke att finna den brist i vår lagstiftning, som vållar, att vårt Sverige numera är tillslutet för det fria inträde, som alla andra nationer äro angelägna att lemna åt all utländsk förtjenst.
K. M. har väl magt att tillåta utländsk man, att sig här i Riket bosätta; men detta tillstånd åtföljes derföre icke af alla de rättigheter, som tillhöra infödd Svensk man.
Jag vågar derföre nu vördsamt föreslå, att en allmän lag må antagas och utfärdas, af innehåll, att hvarje utländsk man, som vill sig här i Riket nedsätta och är försedd med bevis om god frejd, må, utan särskildt tillstånd, vara dertill berättigad, samt att hvarje sådan man, som här i landet varit bosatt i fem år, må anses derigenom hafva förvärfvat naturalisation, samt altså vara berättigad att tillgodonjuta alla de förmåner, som infödd Svensk man lagligen tillkomma.
För denna min motion begär jag remiss till Lagutskottet. 3:o Från Riksdag till Riksdag har den klagan varit allmän, att bevillningen varit ojemnt och derigenom orättvist fördelad; men ehuru, vid hvarje Riksdag, denna klagan sökt att genom någon röst göra sig gällande, har den dock gång efter gång blifvit lemnad utan afseende.
Ett undantag ägde likväl rum vid 1809 års Riksdag, då man öfvergick till den rättvisaste och naturligaste af alla beskattningsgrundsatser, den nemligen, att den mera har, bör mera skatta, och den mindre har, bör mindre skatta.
Men olyckligtvis hade i en af verkställighetens detailfrågor ett misstag insmugit sig, bestående deri, att man åt pröfnings-committe'erna lemnat för mycken magt att tillämpa författningen, hvaraf hände, att på flera orter tillämpningen blef orättvis, iför hård tyngd på dem, hvilka ansågos vara förmögnare, än de voro.
Riksdag hade ingen ting varit lättare, än att rätta och afhjelpa misstaget blott med att inskränka pröfnings-committe'ernas magt; men, i stället, öfvergaf man systemet, för att återgå till de Den i Mar» f. m. 47 grunder, som sedermera varit följda och mera tryckande för de mindre förmögna klasserna, och särdeles på jordägarnas bekostnad.
Denna orättvisa framstår starkast, då man jemnför den förvånande olikhet i beskattning, som nu är gällande emellan jordnäringen och alia andra näringar, samt emellan de bördor, som äro lagda på fastighetsägaren på landet och fastighetsägaren i städerna.
Man har nemligen glömt de mångfaldiga utlagor och servituter, som åtfölja sjelfva jorden och med hvilka ägare af hus i städerna icke vidkännas några jemnförliga, och man har i denna glömska icke ålagt husägaren i staden högre bevillning, än samma två per mille, som tillhöra jordägaren, en orättvisa, som tillkommit i sednare tider; ty efter 1789 års bevillningsgrunder var vid husen i städerna fästad en bevillningsafgift af 5 eller 6 proc. af årliga hyresafkastningen, såsom svarande emot de bördor, som jorden hade att, utöfver 2 per mille, utgöra.
Då, vid sista Riksdag, Bevilln.-Utsk. hade inkommit med grunderna till den bevillning, som dä skulle uppgöras, hade jag den äran att, såsom anmärkning emot samma grunder, begära ett återgående till 180g års bevillningssystem och den deri antagna progressiva method; och jag yrkade på införande af den s. k. consumtions- och öfverflödsbeskattningen.
Jag erhöll återremiss till Utskottet, som likväl i slutliga betänkandet hade antagit ingenting af hvad jag begärt.
För att icke nu onödigt upptaga R. o. Ad:s tid, nöjer jag mig med att åberopa mina nyssnämnde anmärkningar, intagna i R. o. Ad:s protocoll för d. 3o
Mars 1829 och befintliga i i8:de häftet af R. o. Ad:s tryckta protocoll, sidan 217.
Och på de der omständligare anförda skäl föreslår jag nu vördsamt, att de grunder för den blifvande bevill— ningens bestämmande må antagas, hvilka der finnas uppgifna.
Jag anhåller att denna min motion må varda till Bevilln. -Utsk. remitterad.
Dessa 3 memorial lades på bordet.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., uppläste följande:
Uti K. M:s Nåd.
Förordning om lots- och båkafgifter stadgas, att alla från öppna sjön kommande fartyg skola utan undantag, vid påföljd af 70 R:dr vite, taga lots till nästa lotsstation.
Dervid har förmodligen ej den händelse varit förutsedd, att äfven en helt liten öppen båt kan komma från öppna sjön och sålunda blifva underkastad en afgift, som är i högsta grad obillig.
Sådant har likväl handt mig.
Jag anlände i förliden Sept. månad från öppen sjö till Landsorts lotsstation uti en öppen fiskarebåt, och blef tvungen att taga lots från Landsort till Dalarö.
Afgifterna dervid gingo till 8 R:dr 18 sk.
B:co, utom lotsens underhåll ombord; och för 8 R:dr 18 sk.
B:co vill jag åtaga mig att Den i Mars f. m. från närmaste fasta land intill Landsort föra den ifrågavarande båten med last, täkling och besättning landvägen till
Dalarö efter ett par skjutshästar.
Emedan en sådan beskattning synes mig orimlig, föreslår jag, alt uti Lotsstadgan införes, att ”ingen båt under 4 lästers dräglighet ar skyldig taga lots, om han ock kommer från öppen sjö;” annars kan man ju ej ro eller segla en half mil ut i sjön, utan att betala 8 R:dr 18 sk., för att få äran att vända tillbaka.
Fersen, Axel, uppläste följande:
I sammanhang med de financiella åtgärder, som under denna Riksdag beredas, synes mig
Hypotheks-inrättningar förtjenta af det mägtiga bistånd till en skyndsam utveckling, som genom credit kan beredas, om den för dem öppnas i det eller de Verk, hvilka hittills haft eller framdeles komma att oin Statens lånerörelse i allmänhet besörja.
Statens tillgångar eller credit böra visserligen ej slösas på alla nya företag; men derom är ej fråga, utan blott att på ett mera verkligt gagnande sätt än hittills gå laudtmanna-näringen i låneväg tillhanda, då jag föreslår:
Att för Hypotheks-inrättningar, som till Banken eller, i fall lånerörelsen derifrån skiljes, till det Verk, hvarpå den öfverllytias, inkomma med begäran om assigneringsrätt, och för sådan begäran, i det sätt hvarpå de äro organiserade, lemna antaglig säkerhet, möjlighet till och rättighet att sig af denna fördel begagna nu måtte beredas.
Att mera i detail, än denna framställning innebär, utveckla något förslag, torde nu ej kunna ske och är äfvenledes ej behöfligt, då hufvudändamålet med min motion endast är att fästa R. o. Ad:s samt MedStåndens uppmärksamhet derpå, att en icke ringa fördel kan tillskyndas landtmanna-näringen, om vid anordnandet af allmänna lånerörelsen en sådan utväg för Hypotheks-inrättningars skyndsamma utveckling finnes lemnad.
Det är visserligen sannt, och kan måhända mot förslaget invändas, att Hypotheks-inrättningar, väl ordnade, den creditutvägen förutan kunna komma till stånd; men obestridligt är; att det då sker långsammare.
Tidsförlust är i hvarje industriel t förelag nära nog oersättlig, och den är det i detta fall så mycket mera, sorn i sträfvandet till allmän industriel förkofran det omöjligen kan vara likgiltigt, om det i sådant fall så välgörande resultatet af jordens befriande från intecknade skulders nu vidlådande gravation inträffar inom ett halft sekel förr eller senare.
Om remiss till vederbörligt
Utskott anhåller jag vördsamt.
Hr Hammarhjelm, Carl Fredr., anförde skriftligen:
Bland sednare tidens nyttiga företag, som af Statsmagterna böra Den i Mars e. m. 49 bora befrämjas, innehafva
Diligence-inrättningarna visserligen ett af de främsta rummen.
Klart är, att ju mera diligencer komma i gång oell begagnas för resandes fortskaffande, ju mindre skulle den vanliga gästgifvare-, håll- och reservskjutsen anlitas; och i samma mån det nu varande skjutsningssältet komme att upphöra, skulle anledningarna till osedlighet oell fylleri hos vår aktningsvärda Allmoge försvinna.
Utom den allmänna oeconomiska nyttan (sorn jag förespeglar mig), att jordbruket småningom kunde befrias eller lindras från den nuvarande tvångsskiutsningen, är det från den moraliska synpunkten, som saken kanhända hemtar sin största vigt.
Som likväl diligence-inrättningarna i vårt land äro nya företag, och nyheter sällan i början vinna framgång, synas de behöfva understöd, om de skola kunna uppstå och fortgå.
Det synes billigast, att de skjutsskyldige, som skulle vinna lindring i dem åliggande bördor, i mån af åtnjuten fördel borde bidraga till diligence-inrättningars befrämjande.
Frågan blir dä, att emellan de skjutsskyldige kunna jemnt och rättvist fördela de lättnader i skjulsningsbesväret, som genom diligencer kunna vinnas, samt i följd deraf låta dem proportionaliter deltaga i dessas upprätthållande.
St. ville förena sig i följande underd. önskan och framställning hos K.
M. :
Att på de större s. k. stråkvägarna, der i olika riktningar ändamålsenliga samt af K. M. i Nåder godkända och på vissa år octroyerade diligence-inrättningar till resandes fortskalFande efter en lämplig taxa redan äro eller blifva inrättade af enskilda personer eller bolag, samt diligencerna minst en gång i veckan gå fram och en gång tillbaka, K. M. ville, genom Sina Befihtde i dessa Län, låta diligenceinrättningarna tillgodonjuta den förmån, att för det antal resande, som calctilationsvis kan inom
Länet derigenom fortskallas, ingå accord och uppbära medlen af de skjutsskyldige, till ett ungefärligt belopp af en häst för hvarje fortskaffad resande beräknadt, som borde fördelas, så vidt möjligt vore, på hvarje dag.
Då hållskjutsen i allmänhet anses och utan tvifvel är den jordbruket mest betungande och skadliga, i anseende till de skjutsandes vanligtvis betydliga aflägsenhet från gästgifvaregårdarna, osäkerheten att der linna skjutsningsförtjenst och förbindelsen att å stationen qvarblifva dygnet om, för att afvakta resandes ankomst, sy-, nes det blifva lämpligast, att accördet för diligencerna finge ingås med hållskjutslagen; men der sådan skjutsning redan är afskalfad eller till ett ringa antal hästar ännu i behåll, att accord linge träffas och betalningen uppbäras af reservoch gästgifvare-skjutslagen efter den beräkning, som, efter locala förhållanden, kunde finnas billig.
Ingående af sådana 3 II. t 7 5o Den i Mar* f. m. accord skulle naturligtvis bero på de skjutsskyldiges eget fria val.
Såsom en motsvarande förbindelse skulle diligence-inrättningarna åläggas att ovilkorligt på de uppgifna dagarna gå fram till resandes förskaffande efter taxan, samt att fraktningen skedde med egna eller frivilligt anskaffade hästar, utan att skjutslagen dermed i någon måtto kunde besväras på de gästgifvaregårdar, der accord blifvit ingångna.
Likaledes borde ock diligencerna stå under den allmänna Polismagtens uppsigt.
St. behaga framställa och K. M. lemnar Sitt Nådiga samtycke till sådana uppmuntringar åt diligencer, torde småningom den förmån kunna vinnas, att hållskjutsen å de större och mest trafikerade vägarna finge upphöra och öfvertagas af diligencer, som hvarannan eller måhända hvarje dag derstädes ginge fram.
De resande skulle utan tvifvel snart vänja sig att begagna dessa inrättningar, som medföra vida större beqvämlighet och säkerhet för resans fortgång å bestämda tider, än genom det nu brukliga skjutsniugssättet.
Sålunda skulle innan kort betydlig lindring vinnas i allmänna skjutsningsbesväret, som mångenstädes och synnerligen i Bergslagsorterna anses för ett det mest tryckande onus.
Jag anhåller vördsammast om remiss af detta förslag till OeconomiUtsk., som närmare torde bestämma i hvad mån alla slags skjutslag kunde komma i åtnjutande af den genom diligence-inrättuingars befrämjande naturligtvis minskade skjutsningen, och följaktligen i samma proportion dertill borde bidraga.
Då vid sednaste Riksdag inom BancoUtsk. fråga väcktes om upprät* tande af en ny discontrörelse på med begreppet af discontering mera öfverensstämmande grunder (den sedermera s. k.
Handelsdisconten), var dermed tankan förenad att upphäfva de hinder, lagens bud lade emot tillvarelsen af sådana papper, som kunde disconteras, d. v. s. af försträcka ren öfvertagas, icke belänas, utan att han förlorade sin regress tili hvar och en, hvars namn fanns på documentet.
Men bemödandet, att då tillvägabringa vexlar i Svenskt mynt, fann icke understöd inom de öfriga Utskott, till hvilka målets beredning hörde.
Frågan är likväl vigtig.
Den afser tvenne föremål, 1:0 att i afseende på utländska handeln jemna förhållandena emellan importörer och exportörer, emellan dem, som äga utländskt mynt att omsätta i Svenskt, och dem, som behöfva för sitt Svenska mynt anskaffa utländskt; och 2:0 att lifva den inhemska rörelsen, genom att för dess fransaetioner lemna samma kraftiga befordringsmedel, som den utländska redan äger.
Sr Hvad förra frågan heträffar, torde det finnas obestridligt, att om man icke vill föreviga den öfvervigt, våra vexeltrassenter äga öfver remittenterna, och hvars förderfliga verkningar på coursvacklingnr och coursstegringar visserligen, efter en fri silfvervexling af Bankens sedlar, inskränkas till kostnaderna för silfvormyntets begagnande i utländska liqvider, men dock erbjuda stora ofFer nog på agiotagens altare, för att förtjena afseende, mäste man åtminstone icke pålägga möjligheten att från utländska handelsplatser draga på Svenska större svårigheter eller inskränkningar, än man underkastat vexeldragningen härifrån på utländska orter, helst i alla fall, genom våra exportörers mera coneenlrerade antal, den större credit-tillgången på utländska vexelplatser m. m., fördelarna äro å deras sida öfvervägande.
Likaledes torde icke någon giltig orsak finnas, hvarföre man icke hör medgifva de förbindelser, som utfärdas för inhemska handelsaffärer, och utan hvilka större delen af alla sådana eller all handel, annorlunda än per cassa, vore omöjlig, samma vexelrätt, som utländningens i transportväg
Svenskblifna skuld (ty annan natur äger icke en vexel, än att acceptanten öfvertagit trassentens skuld till remiltenten, hvilken fordran sedan måhända passerar genom mångfaldiga händer).
I Preussen och äfven Frankrike är den inrikes vexelrörelsen ett af de betydligaste och tillika minst vådliga * medel, crediten begagnar.
(Preussiska Bankens förnämsta verksamhet består i vexelrörelse emellan Hufvud- och ProvinsContoreny.
Då man erinrar sig skillnaden emellan en invisning och en vexel, hvilken sednare, utom förmånen af sin strängare executiva kraft, äger den, att gifva innehafvaren regress till hvarje endossent, en förmån, som icke den förre äger; så torde man inse vigten att ej beröfva inhemska handelsrörelsen detta creditmedel.
Jag får sålunda föreslå, att R.
St. måtte i underd. hos K. M. anhålla, att i den nya Vexelstadga, som lärer vara under utarbetning, måtte iakttagas: 1:0 att förbudet, enligt K. Kung. af d. 7 Aug. 1816 och d. 7
Maj 1817, mot vexlar eller invisningar, dragna från utländsk på Svensk ort med längre betalningstid än 3 dagar sigt, eller i4 dagar från utgifvandet, måtte upphäfvas; 2:0 att tillåtelse må gifvas att från Svensk handelsort på annan Svensk handelsort utgifva vexlar i Svenskt mynt med full vexelrätt; och får jag likaledes, med afseende på olämpligheten att emellan BrödraRikena inga omedelbara vexelförbindelser äga rum, tillstyrka en underd. anhållan hos K. M., alt K.
M. täcktes låta ombesörja ändring i detta fall både i Sverige och Norrige.
Hr Rosenblad tilläde muntligen:
Jag begär remiss af denna min motion till vederbörliga Utskott.
Enligt gamla bruket äro dessa Banco- och OeconomiUtskotten; men jag öfverlemnar till de nyare bruken att bestämma, hvarthän remissen nu skall ske.
D e n i Mars f. m.
Ytterligare uppläste flr Rosenblad följande 2lne anföranden : 1:0 Osäker, huruvida Bankens lånerörelse blifver föremål för mera permanenta stadganden, eller om den till både grunder och detaiIler, likasom hittills, kommer att bestämmas af det ombytliga reglementet, anser jag mig icke böra låta motionstiden gå förbi, utan att underställa Högh Utskottets omdöme mina förslag i ämnet. 1:0 Up p 1 å n i n g e n.
Då jag anser för en stor lånerörelse vilkoret utgöras af rättigheten att kunna låna i annan form än af löpande mynt, så tillstyrker jag, att tydliga lagbud måtte berättiga Bancostyrelsen att, när så pröfvas nödigt, upptaga lån, dock icke på kortare tid än a:ne månader eller 2tne månaders uppsägelse, men för öfrigt ställda antingen på viss ömsesidig eller ensamt
Banken förbehållen uppsägelse, eller på bestämd förfallotid, 2:0 Utlåningen.
I den nuvarande vågar jag, under varande förhållanden, icke tillstyrka betydliga förändringar.
Endast för att göra möjlig öfvergången från Banken till goda locala anstalter af lå neu t mi n uteringen , tillstyrker jag för Bancostyrelsen rätt (ej skyldighet) att kunna bevilja sådana s. k.