Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjernas förslag; ty ehuru deruti later som vore summan större, emedan Frilen nämnde summan 7 millioner, så innebär det dock bestämdt en indragning af minst 1 million r.dr emot hvad som nu ligger i privatbanksrörelscn, på sä sätt nemi., alt minst 1 million består i creditiver, hvaraf 4 icke är uttagen, men.skyldrar i egenskap af sedelutsläppuing i Riksbankens räkningar.
Hvad slutligen beträffar den fond, 488 Den i6 April e. m. på hvilken man vill bygga en sådan utsläppning, så kan jag icke neka att det faller sig klart för mig, att om den lånerörelse privatbankerne bedrifvit, icke varit utsträckt utöfver behofvet i orterne, så kommer äfven hvarje särskild ort att behålla i sin lånerörelse det penningebelopp, som deruti ligger, utan alt detsamma kommer att trycka på Banken.
Jag skulle derföre icke föreställa mig, att någon fond behöfver anvisas för denna sedelutgifning.
Jag säger, lika med flere ledamöter, att det vore illa om man i detta fall ville afslå ölsk:s betänk.
, emedan sådant ej kunde hafva annat ändamål, än alt sätta sakerna på spetsen genom privatbankrörelsens tillintetgörande.
Jag afstyrker en sådan ytterlighet; men då fråga är, huru man skall ersätta deras rörelse, så har Utsk. uppgifvit ett sätt, hvilket på det hela icke blifvit beslridt.
Emedlertid har fråga uppstått, huru högt man skall beräkna de medel, som böra användas till deras ersättande.
Jag anser oss visserligen böra beräkna medlen till det belopp, som de verkligen utgjort, men rörelsens bibehållande fordra, alt man uppgifver hvad som är det verkliga beloppet.
Palmstjerna har uppgifvit 7 millioner.
Men i privatbankernas cassör ligga 2 millioner af Bankens sedlar; derill vill han lägga 4 millioner r:dr, tillsammans 6 millioner.
Den 7:de millionen, säger Frilen, behöfver icke gå ut, derföre att ett deremot svarande belopp kommer att insättas på crediträkning.
Palmstjerna räknat rätt, och enär den summa af nya sedlar, som han uppgifver, är öfverensstämmande med hvad Utsk. föreslagit, så är jag färdig att i detta fall antaga hans beräkning.
Då återstår likväl frågan, huru skola de nya sedlar betäckas, hvilka Banken på detta sätt komme att utgifva?
Raab hafva ansett oss kunna slå nya sedlar på Bankens credit, utan någon fond, emedan begge dessa talare hafva i sedelstocken inräknat privatbankernes sedlar.
Det är visserligen sant, att dessa sedlar trycka på Bankens silfverfond, såsom vore dt^ bancosedlar, men att erkänna dem verkligen vara sådane, att Bankens silfverfond för dem skall ansvara, — det är en sats, som jag hörer för första gången.
Det är märkligt att höra en sådan bekännelse af en man, som så försvarat privatbankerne, som Frih. Raab.
Jag kan hvarken erkänna privatbankssedlarne stå i detta förhållandet till Bankens silfverfond, eller medgifva, att några nya bancosedlar skola slas utan redbar valuta.
Det vore stridande emot det beslut R. o. Ad. i dag fattat, ehuru under förbehåll att kunna sedermera yttra sig närmare om saken.
I 51 § är sagdt, att icke mer än 20 millioner skola kunna finnas i rörelsen, utan motsvarande valuta.
Skulle nu 24 millioner fä finnas, så hade man naturligtvis gått ifrån det förra beslutet, och det af mig befarade närmandet till bankrutt hade icke dröjt ifrån denna riksdagen till den nästkommande, utan samma dag man stadgat grunden, börjar man sjelf afvikelserna derifrån.
Sjelfva Hr Rosenblad, som eljest plägar hafva god förtröstan till hvad Banken tål, äfven lian har Den i6 April e. m. 48!) har velat, alt de bancosedlar, som skulle utkomma för privatbankrörelsens öfvertagande, måtte till deras halfva värde motsvaras af redbar valuta; men han härtill fond derföre uppgifvit obligationer ifrån Riksg.cont.
Detta är också en högst intressant framställning, ty den visar, att samme ledamot, som nyligen, tillika med pluraliteten af detta Stånd, ansåg obligationer af Riksg.cont. vara alldeles öfverfWdiga för Banken, icke kunnat hålla ut dermed i 3 dagar, förrän lian linner, att Riksg.contis obligationer kunna för Banken vara behöflige och hemställer i följd deraf, att sådane skola användas till Bankens säkerhet för de nya sedlarne.
Jag tänker ä min sida, att gjord gerning bäfver ingen återvändo; hvad Ståndet beslutat, måste slä fast, och följaktligen kan man numera icke komma tillbaka till Riksg.cont:s obligationer.
Vid sådant förhållande vet jag ingen annan utväg än den Frih. Palmstjerna föreslagit, nemi. att
Banken skulle förskaffa sig reel valuta för de nya sedlarne, om det än skedde genom län.
Det kan kosta, såsom man anmärkt, — men kostar det något, så smakar det något.
De som nu i landsorterne få ersättning för privatbankssedlarne finna sig mycket väl belåtne; Banken får väl i det stället så mycket mindre vinst att lemna åt Riksg.cont. och det kan icke hjelpas.
Möjligen händer dä, att Banken i första handen, och Riksg.cont. i den andra få hvar på sitt sätt betala de goda vinster, som prir vatbanksdelägarne stoppat i sina fickor.
Men det är nu en gång sä, och man kan ej komma derifrån.
Jag hemställer således, att R. o. Ad. måtte antaga Frih.
Palmstjernas förslag, hvarigenom dels rörelsen underhålles i otterne, dels Banken finge någon fond för sina nya sedlar.
Då Hr Akerman omtalat beslut, som i andra Stånd skola vara fattade, ang:de ett föremål, som förekommer först i 62 §, vågar jag anhålla, att, i fall dessa beslut äro kände, desamma mätte blifva R. o. Ad. meddelade.
I anledn. häraf tillkännagaf undertecknad Ridd.secret., att BondeSt. beslutat, att 62 § skulle sålunda förändras: ”R.
St. anhålla bos K. M. i und., det K. M., uppå Bancofullrms tind. anmälan i ämnet, i nåder täckes låta i ministeriel väg bemedla det af Bancofullm. för Bankens säkerhet, enligt nästföregående § nödigt ansedde lånet, under den form, som för ändamålet kan finnas erforderlig”; samt attPresteSt. uppgifvits hafva bifallit 62 §; men att någon underrättelse om denna §:s pröfning hos BorgareSt. ännu ioke erhållits.
Palmstjerna, Nils Fredr., anförde sedermera:
Om Konungens garanti icke begäres för de lån, som Bancostyrelsen komme att upptaga, så delar jag i någon mån Hr Åkermans farhågor för sannolikheten att kunna negotiera ett sådant; men då Gr.
Horn, som länge varit ordförande i Bancostyrelsen, och derföre bör anses hafva kännedom härom, upplyst huruledes 9 II. 62 490 Ben 16 April e. m. genom en öppnad credit Banken lätt skulle kunna förskaffa sig erforderligt silfver, så lägger jag mindre vigt påf den eljest stora svårighet, som skulle uppkommit i anledn. af ett eller tvenne Stånds beslut i fråga om den 62 §.
Destomera vigt lägger jag deremot på den af Fullmäktigen för Grefliga ätten Creutz framställda, och af Hr von Hartmansdorff nyss yrkade nödvändigheten att, i något förhållande till förökningen af sedelstocken, äfven öka Bankens metalliska cassa.
Jag ber att få påminna om de beslut, som R. o. Ad. fattat vid 51 och 54 §§ och hoppas, att icke, genom något förhastande vid detta tillfälle, vi, vid föredragningen af denna 57 §, måtte komma alt stanna i något beslut, som strider emot de föregående, eller är dermed oförenligt.
Vid 54 § beslöts, att minimum af Bankens metalliska cassa skulle vara 2* millioner ndr specie; detta förhållande må vara väl beräknadt för den sedelstock af 20 millioner utöfver den metalliska valutan, som enligt 51 § skall hållas i omlopp; men berörde minimum är för litet, om sedelstocken plötsligen förökes med 4 eller 5 millioner r:dr.
Jag tillhör icke dem, som anse en öfverflödig metallisk cassa vara nödvändig, men icke eller dem, som tro, att ett dylikt språng, som att utan valuta kasta ut några millioner i rörelsen, kan ostraffadt aflöpa.
Jag anser således nödvändigt att, i den mån de i 57 § omtalade 20 millionerne förökas, äfven det bestämda minimum af metallisk valuta varder förhöjdt.
Jag biträder således det förslag, som Fullmäktigen för Grefliga ätten Creutz framställt, anhållande likväl, att de herrar och män, som mera än jag sysselsätta sig med dessa frågor, noga måtte tillse, att det beslut, vi i afseende å nu förevarande § gå att fatta, kommer att öfverensstämma med hvad som vid föregående §§ blifvit beslutadt.
Posse, Erik:
Under de flere dagars långa discussioner, som härstädes ägt rum, har jag allt hittills afhållit mig ifrån del tagande i öfverläggningarne, dä jag ej ansett mig äga nog grundlig kännedom i de financiella theorierne.
Jag har med uppmärksamhet afhört allt hvad som blifvit sagdt för och emot, och ehuru frestad mången gång att äfven höja min röst, har jag dock afmätt derifrån, under förhoppning alt resultaten dock skulle blifva sädane som jag önskade.
I dag har likväl R. o. Ad., genom den sista voteringen, fattat ett beslut, i afseende hvarpå jag ej kan annat än beklaga, att 2:ne
Stånd redan förut beslutat i alldeles motsatt riktning.
Nu är fråga om att kunna hjelpa det onda.
Här är ett förslag framstäldt, om hvilken åtgärd som bör vidtagas, i händelse de öfrige Ståndens beslut skulle blifva gällande, eller om hela saken skulle förfalla.
Jag bäfvar för tankan på den blifvande ställningen, om privatbankerne skola upphöra, utan att någon annan hjelp komme emellan.
Under föregående discussioner har jag i detta ämne gifvit mina tankar tillkänna; jag har aldrig gillat inrättningen af privatbanker, men sedan de en gång kommit i gång, kan jag ej förstå huru man vill kullslå och förstöra dem, utan att införa andra anstalter i stället.
Jag lemnar till de mera financekunnige att bedomina, hvilket förhållande är bättre, att Den 16 April e. m. 491 hafva penningar 1 landet fördelade, tillgänglige, utgifne på grund af säkra hypotheker, än en rörelse i samma väg, bedrifven af Riksbanken, nian valuta.
Jag skulle önska, alt man loge i betraktande hvilkendera säkerheten är den bästa, hvilket förhållande som är farligast, som minst eller värst inverkar på Riksbankens ställning.
Alt utgifva en summa utan några hypotheker, utan gifven fond, det anser jag vara vida farligare, än att låta det nuvarande förhållandet fortfara.
Bland de satser, som blifvit framställde af de få, som stridt mot privalbankerne, kan jag ej underlåta att något fästa mig vid hvad Hr von Hohenhausen anfört, att ingen fara vore det ju privatbankerne skulle fortsätta sin rörelse.
Jag åberopar i afseende derå hvad sorn i motsatt syftning blifvit ytträdt, och tror ej att några sådane varda inrättade, om de 2me villkor, som i den nya privatbanklagen finnas införde, skulle af Ständerne godkännas, nemi. directionens solidariska ansvarighet, — i anledn. hvaraf jag icke tror, att mången skall linnas hugad att för en sådan inrättning vara directeur, — samt stadgandet om sedelvaleuren af 6 r:dr 32 sk. såsom den minsta, hvilken får utgifvas.
Väl har jag hört yttras, att flere personer skola hafva sagt sig vara hugade att fortsätta privalbanksrörelsen utan afseende på egen vinst, blott för att tjena det allmänna; men ehuru jag ej vill betvifla möjligheten af en slik oegennytta, tror jag dock icke att någon skall vilja åtaga sig alt vara privatbanksdirecteur, såvida direct solidarisk ansvarighet dermed följer.
Jag har också hört, att det kan vara beroende af Konungens Bef:h:de att i detta fall göra någon lindring ; men om det t. ex. funnes en landshöfding, som till den grad ifrade emot privatbanker, att han kunde anses som en förklarad hatare af desamma, hurudant blef då resultatet vid ansvarighetens ulkräfvande.
Det andra förhållandet ronde sedelutgifningen, är så ulredt under discussionen, alt någon ytterligare bevisning derom icke erfordras.
Beträffande assignerandet på Banken och averterandet derom, så förekommer en otydlighet i det hänseendet om hvem som skall avertera, antingen assignationsinnehafvaren eller lånecont., som assignationen utfärdat.
Härutinnan förefinnes en otydlighet, som nödvändigt mäste rättas, såvida stadgandet härom skall som lag antagas; och skulle meningen vara, att man ej kan få bancosedlar i st. f. en assignation, utan föregången avis, så försvåras rörelsen ganska betydligt.
Hufvudsakligast fäster jag mig likväl vid assignatiousbeloppet 20 r:dr. .
Skola de ifrågaställa länecontoren motsvara privatbankerne, hvilka sednare dock alltid komma att hafva/ företräde, såsom styrda af det egna intresset, så böra de röra sig med sådant mynt,' som är gångbart i allmänna och mindre rörelsen.
Men det må nu gå med detta mom. litt. c), hvilket jag ogillar, huru som helst, så nödgas jag dock hellre bifalla hela § med det af Frih.
Palmstjerna gjorda tillägg, än jag skulle våga den ytterligheten att afslå densamma.
Om nu Ständerne besluta, att förlängning af privatbankernes octroj icke skall medgifvas; kan man väl då tänka sig att Konungen skall tillstädja dessas fortsättande?
Jag ber en hvar att 02 f Den 16 April e. m. göra hvad möjligt är, för att icke i förderfvet störta de orter, som för sin dagliga rörelse äro beroende af dessa banker.
Ehuru sent nödgas jag anhålla att få belysa elt af Hr voq
Hartmansdorff, förmodligen ofrivilligt, begånget misstag, att privatbankerne skulle inalles utgifva 7 millioner.
Det är upplyst, att privatbankerne bevilja cassacreditiver vanligen till ett belopp af 1 million mera, än som på creditiver utgå, och häraf torde Hr von Hartmansdorff ledt sig till den slutsats, att del skulle behöfvas 1 million mindre än de 7 millionerne, för att supplera privatbankerne.
Förhållandet är likväl motsatt; privatbankerne utgifva 7^ millioner r-.dr, och derutöfver hafva de beviljat creditiver till ett belopp af 1 million, d. v. s. de hafva beviljat creditiver och utlemna! lån till en sammanräknad summa af 8^ millioner, fastän de ej i rörelsen hafva ute mer än 7^ millioner.
Nu ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att om PresteSt:s beslut antages att fylla den summa, som, då man beräknar skillnaden mellan det belopp som privatbankerne hafva ute i rörelsen, och hvad de hafva inneliggande af Bankens sedlar, uppgår till 5 millioner, och likaledes antager det 1 mom. litt. a), der det heter, att all privatbanksrörelse skall suppleras af Riksbanken; så haiman vunnit det ändamål, som Hr von Hartmansdorff åsyftar, nemi. att orterne skulle få behålla den tillgång på län, som af privatbankerne lemnats.
Mig synes skillnad böra göras emellan summan af privatbankernas utlåning och beloppet af deras utlöpande sedlar.
Den förra kan betydligen öfverstiga det sednare, som, efter afdrag af deras cassabehållningar i Rikets mynt, i medeltal utgjort 5 millioner r:dr.
Det är sistnämnda belopp, som BancoOtsk. velat, om så skulle behöfvas, ersätta genom en utgifning af 4 millioner r:dr Riksbankens sedlar, hvilka, -såsom ägande större förtroende och lättare omlopp, kunna anses i allmänna rörelsen göra samma tjenst som en något större summa i privatbankssedlar.
För öfrigt förefaller det besynnerligt, att ledamöter, som förut drifvit den sats, att Baukens discontfordringar bos enskilda, lemna Banken bättre säkerhet, än Riksgcout:s obligationer, nu påyrka särskild fond till Bankens säkerhet för den nya sedelutgifning, sorn genom privatbankens upphörande kan uppstå, men hvilken ej kommer att äga rum utan i följd af motsvarande fordringar.
Då emedlertid R. 0. Ad. redan afslagit det villkor, som BancoUtsk. bade fästat vid ifrågavarande eventuella sedelutgifning, så anser jag mig handla conseqvent, dä jag instämmer med dem, som vid sålunda förändradt förhållande yrka afslag å 57 § i Ulsk:s betänk.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. 0.
Landtm., att bifall lill den ifrågavar. 57 §, sådan den blifvit föreslagen, icke var yrkadt, utan deremot Frih.
Palmstjerna föreslagit, att R. 0. Ad. skulle i fråga om mom. litt. a) instämma i PresteSt-.s beslut, samt för öfrigt antaga följande mom.: ”b) att sammanräknade summan, som Banken i sådant afseende må Den 16 April e. m. 493 till denna lånerörelse anvisa, icke får öfverstiga 7 millioner ndr, hvilka fördelas på vederbörande lånecontor eller afdelningar, i förhållande till medeltalet under sednast förflutna 3:ne åren af den eller de privatbankers sedelutgifning, som skall ersättas; c) att det i § 51 stadgade minimum af sedelstock icke härigenom må ökas med mera än högst 4 millioner r:dr i nya sedlar, och att, såsom fond för de sedlar, Banken sålunda utgifver, skall anskaffas metallisk valuta, motsvarande halfva beloppet, eller för 4 millioner ndr bancosedlar f million specie ndr; samt d) afdelningen eller länecontoret inom det anvisade beloppet afgifver assignationer på Banken, ställde ä 20 ndr hvardera och efter föregången avis, i Banken vid anfordran betalbara; kunnande dessa assignationer i all Kronans uppbörd emottagas”.
Hr von Hartmansdorff anhöll, att förslaget i sin helhet, och således äfven i den del det instämde med PresteShs beslut, måtte uppläsas.
Sedan denna uppläsning skett, tilläde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Ilr Lefre'n instämt med Frih.
Palmstjerna endast med den inskränkning, att Flr Lefre'n ansett icke 7 ulan, såsom PresteSt. beslutat, endast 5 millioner r:dr böra anvisas till ersättande af privalbankernes rörelse; att Frih.
Raab föreslagit bifall lill hvad PresteSt. beslutat, utan någon förändring; att Hr Rosenblad anhållit om bifall till PresteSt:s beslut, med det tillägg, ”att i händelse Banken skulle komma att till större eller mindre del öfvertaga privalbankrörelsen, Riksg.cont. bör utställa obligationer å halfva beloppet af Bankens derigenom ökade maximibelopp af sedlar, löpande med 4 proc. ränta, ouppsägbara A fordringsägarnes sida och som för öfrigt böra ställas å belopp, som af Fullmäktige i Banken och Riksg.cont. kunna öfverenskommas; börande dessa obligationers belopp afdragas å Riksg.cont:s inom linien förda skuld till Banken”; att Frih.
Cederström föreslagit, alt den af PresteSt. beslutade redaction af mom. a) måtte antagas med den förändring att afdelningarne eller filialbankerne skola förläggas i residencestäderne, der privatbankerne nu äro förlagde, och i Skåne, om dervarande privatbank upphör, sammanslås med filialbanken eller Länecontoret i Malmö, hvarjemte sista strophen, från och med orden ”eller ock” borde uteslutas, äfvensom att mom. litt. b) må blifva sä lydande: ”att sammanräknade summan, sorn Banken i sådant afseende har att anvisa, icke får öfverstiga 7 millioner, fördelade efter privatbankernes rörelse”, samt mom. litt. c) skulle förändras till följande lydelse: ”att afdelningen eller filialbanken förses med fond i vederbörande landtränterier”; samt att slutligen Hrr Akerman och Skogman begärt afslag å ifrågavarande 57 §.
H. Ex. förklarade sig anse propositionerne böra gåras i den ordning, de nu blifvit omnämnde, och hemställde sedermera, om R. o. Ad. bifölle, att 57 § finge den lydelse, som Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, föreslagit. <94 Den 16 April e. m.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, det han trott sig finna, att ja varit öfvervägande.
Raab begärde votering. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan nu votering blifvit begärd, fråga oppstode om contrapropos., samt att H. Ex., då voteringen äskats af Frih.
Raab, som yrkat instämmande i det beslut PresteSt. fattat, finge hemställa, om R. o. Ad. tilläte, att detta beslut blefve contrapropos.
Jag nödgas anhålla, att mitt förslag måtte få tagas till propos. och vi således komma att votera om contrapros.
Jag kan ej medgifva, att denna rörelse skall grundas på assignationer å 20 r:dr, ställde på Banken, och vi således skola få ett nytt slag af sedelmynt vid sidan af Bankens sedlar. H.
Ex. tillkännagaf, det han trott sig finna, att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat den sednast framställde propos:n och således till contrapropos. antagit Frih.
Raabs förslag, men hemställde, att, då nu Frih.
Cederström begärt votering om contraproposm, R. o. Ad. måtte tillåta att, vid denna votering, ja-proposm blefve lydande å Frih.
Raabs och contraproposm upptaga Frih. Cederströms förslag.
Det tyckes vara så delade tankar om sättet att komma till målet i detta hänseende, och jag får tillika bekänna att intet af de framställda redactionsforslagen kunnat tillfredsställa mig, så att jag måste begära Hrr Åkermans och Skogmans förslag till contrapropos. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ej kunde uppfatta den nu af Hr Mannerskantz gjorda begäran annorlunda, än såsom ett yrkande om votering, hvadan 3:ne voteringar syntes böra äga rum, och den första voter.proposm borde innehålla, att om ja vunne, Frih.
Raabs förslag blefve contrapropos., och om deremot nej vunne, genom särskild votering komme att afgöras, huruvida Frih.
Cederströms eller Hr Mannerskantz’s förslag borde intagas i contraproposm.
Då den voter.propos., som till följd häraf skriftligen uppsattes, anmäldes till justering, begärdes ordet af Hr Mannerskantz, som yttrade:
Då jag begärde votering voro redan tvenne begärda, och jag tyckte derföre att vi lika gerna kunde votera tre, som två gånger; men som man sagt mig, att Frih.
Cederström möjligen skulle afstå ifrån sin begäran derom, ifall jag afstode ifrån min, så återkallar jag härmedelst mitt yrkande i detta afseende.
I den ställning, hvari frågan nu kommit, sedan 3me voteringar blifvit ifrågasatte, vill jag så mycket hellre afstå från min begäran om votering, som jag vid första voteringen om contrapos. skulle hafva nödgats votera emot mitt eget
Den 16 April e. m« 495 förslag, för att icke äfventyra bifall till yrkandet om rent afslag å ifrågavar. §, hvarigenom hela landets väl kunde sättas på spel. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan numera såväl Ilr Mannerskantz som Frih.
Cederström afstått från de af dem yrkade voteringar, endast den af Frih.
Raab äskade votering komme att äga rum, samt hemställde derjemte, att enär utskrifningen af de föreslagne redactionerne komme att draga nog långt ut på tiden, R. o. Ad. mätte tillåta att de ifrågavarande förslagen i voter. propos:n blott betecknades genom namnet å de ledamöter, som yrkat deras antagande.
Ropades ja, hvarjemte dock Hr Hjerta begärde, att de ifrågavarande förslagen först måtte uppläsas, enär en del ledamöter måhända icke säkert erinrade sig deras innehåll.
Sedan denna uppläsning försiggått, upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.:
Den som hifaller, att, i st. f. den af BancoUtsk. i utlåt.
N:o 44 tillstyrkta 57 §, antages den af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, föreslagna §, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer ifrågavarande § att erhålla den af Frih.
Raab föreslagna lydelse.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 23.
Nej — 11. II. R. o. Ad. åtskildes kl. $ till 12 på aftonen.
Fredagen den 18 April 1845.
Justerades pleniprot. för d. 13 sisth Mars f. och e. m.
Med anledn. af det beslut, R. o. Ad. i sista plenum fattade ronde Bankens skyldighet att öfvertaga den lånerörelse, som privatbankerna för närvarande verkställa, i händelse dessa komma att upphöra, och att Banken skulle i proportion förstärkd sin metalliska cassa, för att svara för den ökade sedelemission, som deraf blefve en nödvändig följd, anhål - 496 Den 18 April f. m. ler jag att få väcka fråga om att för Banken inrätta utländsk vexelcredit, samt att dervid få föreslå ordalydelsen af de contracter, som i sådant afseende kunde komma att inrättas, under villkor att K. kungör, af d. 7 Aug. 181(5, sora ändrar vexelstädgan, må blifva upphäfd, emedan den eljest skulle lägga ett oöfverstigligt hinder för conlracters upprättande om sådana utländska crediters begagnande, enär der stadgas, alt vexel, dragen utifrån pä här i Riket vistande man, ovillkorligen skull vara ställd på tre dagars sigt, eller fjorton dagar ifrån utgifvandet.
Delta går icke tillsammans med ett vexelcontract, som måste ömsesidigt vara stäldt på lika, lid.
Till sådana contract får jag vördsamt aflemna följande förslag: § L.
Hvardera contrahenten äger på den andra draga vexel, lydande å det lands lagligen gällande metalliska hufvudmynt, der vexeln betalas skall.
Vexeln må ej ställas till betalning å annan ort, än der acceptantens hufvudcontor är beläget. § 2.
Rätt, som i § 1 är sagd, äge ock, på hvardera contrahentens räkning, banken i — — — — — — — — — — § 3.
Har contrahent accepterat vexel, utgifven af den andra eller, på dess räkning, af banken i — — — — — — —; drage, innan den vexel till betalning förfallit, annan vexel, helst å andra contrahenten, eller, der sådan vexel ej väl säljas kan, då på den contrahentens räkning, och med avis, på hvars räkning dragningen sker, å någon i 2 § sagd bank.
Vexel, som i denna § sägs, varde ställd å det silfvervärde, hvarå den accepterade vexeln lydde.