Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af sig sjelft förstås, att, i di-n händelse Försynen skulle straffa detta vårt kära Fädernesland med missväxtår, Hans Maj:t Konungen äger rättighet att inskränka Brännvinsbränningen till ännu kortare tid.
Då uti vårt hårda climat Erännvinsförtäringen icke kan umbäras, och ali Landthushållning samt Boskapsafvelns tillväxt och förökande utan jemn tillgång af drank icke kan uti längden blifva lönande, hoppas jag, att de af mig föreslagne S månaders ärlig Brännvinsbränningstid, så väl för Landtmannen och Allmogen, för BryggareEmbetet uti Slockholm, som ock lör de öfriga Städet uti Riket efter folknummer af hvarje Stad, blifver såsom utaf den största nytta antagen, och hos Hans Maj t
Konungen till fastställande i underdånighet anmält.
Att bispringa Staten och underlätta Stats, behofven, är hvarje redlig medborgares pligt Deli 20 Mart.
159 och skyldighet, och utgöres så mycket villigare, då Styrelsen med faderlig omvårdnad omfattar den skattskyldige, utan afseende på hög, låg, rik eller fattig, hvartill kommer i synnerhet en naturlig jemförelse af dess olika belägenhet för eller efter en sådan tillåten husbehofsbränning: erfarenheten intygar, att då Brännvinsbränning endast någon kortare tid varit tillåten, har dels behofvet, dels begäret till bättre utkomst förorsakat lagbrott, och derå angifvelser ofta af anhörige och tjenstefolk, och jemte böter förlust af förbrytarens reela egendom, jemte den obehagliga osäkerheten att så väl nattetid, som om dagen, oroas af beslagare: att förtiga alla de mångå olyckor, äfven i moraliskt afseende, som brännö vinsförbuden eller korta inskränkningar deruti förorsakat, af dråp, sammangaddningar, slagsmål, arresteringar och sedeförderf hos vår i allmänhet laglydiga och beskedliga nation.
Af sådan jemförelse följer otvunget , att Landtmannen och Allmogen ganska frivilligt skulle åtaga sig en förökad pannerymds-afgift, till billig erkänsla och skyldigt underhjelpande af Statens behof, och att BryggareEmbe. tet uti Stockholm säkerligen skulle åtaga sig en högre årlig afgifts utgörande, än de i R:dr 40 sk. på tunnan, som de förut erlaggt, äfvensom att de öfrige uti Riket varande Städer icke skulle tveka enahanda högre pannerymdsafgift erlägga.
Att detta mitt Memorial får de öfriga respectiva MedStånden commuuiceras, samt se - i6o Den 20 Mars. dan till behörigt Utskott remitteras, får jag den äran ödmjukast anhålla.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt•
Mars hålken till kännagaf, att Herr Carleson, Carl Fredric, anmält sig vara af trägna Embetsgöromål i Kongl. HofRätten förhindrad att i RiddarhusUlskottets förrättningar deltaga, och i följe af detta laga förfall önskat att la afsäga sig Ledamotskapet i nämnde Utskott ; och blef denna Herr Carle sons önskan , uppå af Hferr LandtMarskalken gjord proposition , af Ridderskapet och Adeln bi fallen.
I anledning häraf anmodade Herr LandtMarskalken Herrar Electorer att vid deras nästa sammankomst utse en Ledamot uti RiddarhusUtskottet efter Herr Carleson.
Till erinran för dem af Ridderskapet och Adeln, hvilka under Riksdagens lopp torde ämna inlemna några Memorial , eller göra nya motioner, uppläste Herr LandtMarskalken början af 5 1 § af Riksdagsordningen, af innehåll , att uti en skrift böra ej flera mål af olika beskaffenhet sammandragas.
Herr Gripensvärd, Fredric, hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga anmoda Den 29 Man. 161 anmoda Herr af Uhr att låta trycka sitt denna dag upplästa Dictamen.
Uppå gjord proposition, blef detta af Ridderskapet och Adeln bifallet, och lofvade Herr af Uhr att om tryckningen draga försorg.
Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan tre qvart till 3.
In fidem protocolli A. G. Silverstolpe.
Flenum klockan 10 förmiddagen.
Plenibrotocollet för den 20 Mars, Uppbröts Herrar Electorernas vallista, hvaraf befanns hafva blifvit utsedde till Ledamöter i BevillningsUtskottet efter Friherre von Schwerin, Werner Gottlob, N;o 216 Friherre Ribbing , Fullmägtig Herr Flach, Eric, Major.
Expedi tions Utskottet efter Friherre Lagerbjelke, Gustafa N:o 115 Gretve Lagerbjelke Axel. Ridd. 0. Ad, Fröt, N:o zu zz, Den 29 Mars.
RiddarhusUt skottet efter Herr von Carleson, N:o 1901 Herr Olivecreutz, polian Adolph. Herr Flach, Eric, tillkännagaf sig af enskildta angelägenheter vara förhindrad att åtaga sig det smickrande förtroende, Herrar Electorer behagat honom uppdraga, att vara Ledamot i BevillningsUiskottet.
Likaledes ■ tillkännagaf Herr Olivecreutz, jjohan Adolph, det snart instundande egna Erabetsgöromål satte honom ur stånd att svara mot Herrar Electorernes honom visade förtroende, och finge han derföre Ledamotskapet i RiddarhusUtskottet sig afsäga.
Grefve Mörner, Carl Stellan, anmälte, att Herr Bråkenhjelm, Adolph Fredrik, från Riksdagen afrest för hastigt påkomne angelägenheter, och att hans rum i Bevillningsutskottet säledes vore ledigt.
I anledning häraf anmodade Hans ExeeU lence Herr Grefven och Landt - Marskalken Herrar Electorerne att nästkommande dag sammanträda, för att, i de afgångnes ställe, välja tvenne Ledamöter i Bevillningsutskottet, samt en Ledamot uti RiddarhusUtskottet.
Vid förnyad föredragning af Herr af Darellis , Isac, och Herr Silfverstolpes, Gustaf Abraham, på bordet hvilanda Dictamina, be - Den 25 Mars. 163 siöts, det de skulle remitteras till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet, hvilket skulle äga sig öppet' att samråda med sådane af de öfriga Riksens Ständers Utskott, sorn med vissa delar af berörde
Dictamina borde få befattning; Varändes det äfven Författarn? tillåtet att sina Dictamina med de Öfriga reSpectiva Stånden communicera.
Föredrogs ä nyo och bifölls Bevillning.*;- Utskottets, sistlidne Plenidag på bordet lagde, ProtocollsUtdrag om tillstånd för Utskottet att antaga ett större antal Betjening, än i Riksdagsordningen finnes stadgadt.
Vid förnyad föredragning och uppå af Herr LandtMarskalken gjorde särskildte propositioner, blefvo Herr Flachs, Carl, Herr af Vhrs, Carl David, Herr Zelotes, Christer, Friherre Lilliencrantz*s , Axel Ludvig, samt Herr Adlerfieims, Pehr, i sista Pleno uppläste och på bordet lagde Memorialer och Dictamina till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet remitterade. _____ Föredrogs LagUtskottets Memorial, af dea St3 Mars, innefattande utlåtande öfver Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans, Friherre Hars August Mamerheims , Embets-Berättelser för åren 1813 och 18 14, samt dess under den 127 sistlidne Februari afgifne enahanda Berättelse för den ditintills förflutne del af detta år, 164 Den' 29 Mars, jemte de Handlingar, som vid de förstnämnde blifvit fogade.
Vid hvad Justitieombudsmannen inberättat och anfört: 1:0 rörande den honom å lagde granskning af de årligen i Länen satte MarkegångsTaxor; 2:0 angående bestämdare föreskrifter i afseende på Gottländska Presterskapets lönerättigheter, samt vidtagande af vissa mått och steg, ländande till Gottlands odling; 3:0 angående utskrifning af Kronan tillhörig Jord på Öland} 4:0 angående erforderlige anstalter till de uti Södra delen af Riket befintlige Mossars och Kärrs uppodling; 5:0 angående befundna hinder för affattningen af KronoAUmänningarne i VesterNorrland och Jemtland, samt nödige anstalter till Åkerbrukets upphjelpande uti Vesterbottens och Norrbottens Län; samt 6:0 angående det under JustiiiaeOmbudsmannens Embetsresor utrönte förhållande med Fattigvården, Hospitaler och Lazaretter samt Fängelserum uti de af honom besökte
Län; hade Utskottet sig yttrat någon åtgärd icke kunna af Utskottet vidtagas, och sålunda böra den till Riksens Högloll.
Ständer öfverlemna; hvarjemte, i afseende på JustitioeOmbudsmannens anmärkningar, rörande de för sysslolöshet och brist pä lagligt försvar till Fästnings- och Spinnhusarbete på behaglig tid dömde personer, samt hvad vidare med detta ämne gemenskap äger, Utskottet funnit, att, i det skick frågan till Utskottets åtgärd kommit, densamma icke kunde för det närvarande utgöra ett föremål för dess huf - Den 29 Mars. vudsakliga pröfning: uti hvilket sistnämnde yttrande likväl, enligt bilagde FrotocollsUtdrag af den 21 Mars, trenne Utskottets Ledamöter, Kammarjunkaren och ProtocollsSecreteraren Lagerheim, Lagmannen Noréus och Borgmästaren Holm, förklarat sig icke kunna med Utskottets pluralité instämma.
Beträffande de af JustitiasOmbudsmannen anmälte, af Kongl.
Majit genom Dess Högsta Domstol utfärdade LagFörklaringar, nemligen af den 1 April 1813 öfver 14. §. i 2irsta Cap. af Kongl, förnyade Landttulls- och Accis-Stadgan den 19 September 1776, och af den 25 Januari innevarande år öfver 25 Cap. 5. §.
RättegångsBalken, jemförd med 3?:de Puncten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, hade Utskottet ansett sig böra till RikJ sens Ständer hemställa, att berörde Förklaring gar må såsom ständige Lagar antagas.
Sedan, uppå gjord underdånig hemställan af Justitieombudsmannen om utfärdande afen Kungörelse till Förklaring af 4. §. i Kongl. SkogsOrdningen den 1 Augusti 1805, rörån-’ de lösen för Resolutioner i SkogsUtsynings-' mål, Kongl.
Maj:t uti nådig skrifvelse af den 11 sistlidne Januari förklarat sig icke anse en sådan Kungörelses utfärdande nödig, sedan Kongl. Majit genom nödigt Circulairebref till samtlige Landshöfdingarne den 4 October 18 r + redan förordnat, det lösen för dylika Resolutioner icke får af vedefbörande fordras eller uppbärasj och SkogsOrdningen för öfrigt fö* 166
Den 29 Mars. reskrifver huru med utsyningar bör tillgå; hade Utskottet allenast tillstyrkt, det högstberörde nådiga Förklaring måtte genom Kungörelse till allmän kännedom lemnäs.
Slutligen hade Utskottet tillkännagifvit sig icke hafva någon åtgärd att vidtaga i afseende på JustitiaeOmbudsmannens anmälan, rörande förhållandet nied Lagskipningen i Riket, samt de från CantzliExpeditionerna afgifne förteckningar öfver de från Riksens Ständer till Kongl. Majds nådiga handläggning öfverletnnade mål.
Detta Betänkande Jades på bordet.
Upplästes ett Memorial från StatsUtskot* tet, af den 23 Mars, rörande medel till tryckningen af RiksStåndens Protocoll, samt af Bihanget till de samma.
Antalet Exemplar, som skulle tryckas, föreslår Utskottet till 500 utaf hvarje Stånds Protocoll, och tillsammans 2000 af Bihanget; äfvensom Utskottet tillstyrker, i afseende på kostnaderna till tryckningen af bemälte Protocoll samt Bihang, att, af de till Riksdagsutgifterna till anslående medel måtte frän Kongl.
Maj:ts och Rikets StatsContoir vid hvarje månads slut, åt de af hvarje RiksStånd till tryckningens besörjande utsedde personer, såsom ock åt Secreteraren i ExpeditionsUtskottet, under hvilket Utskotts uppseende, nu så - Den 29 Mars. 167 som vid de tvenne sistförflutne Riksdagar, Bihanget borde utgifvas, utbetalas emot qvitto, hvad efter deras afgifvande och med behöriga Räkningar utaf Boktryckare in fl verificerade Reqvisitioner finnes hafva under den förflutna månaden åtgått eiler böra betalas i och för tryckningen, med afdrag likväl för hvad som genom prenumeration eller försäljning erhållits.
Äfven hemställer Utskottet, att om tryckningskostnaden, genom första prenumeration, jemte försäljning, genast eller inom törsta månadens slut i det närmaste blifver godtgjord, sednare prenumerationen och försäljningen af protocollens och Bihangets fortsättning må till ett lägre pris för det Allmännas tjenst nedsättas.
Slutligen, beträffande det af Utskottet äskade förslag till ett bestämdt stadgande, huru denna tryckningskostnad framdeles Vid Riksdagar må bestridas, anser Utskottet tjenligast, att då kommande Riksens Ständer derom måtte förordna.
Memorialet lades på bordet; Föredrogs ett Memorial från RiddarhusUtskottet af den 22 Mars, hvaruti Utskottet, i anledning af derom genom Adeliga JungfruStiftsDirectionen i dess Berättelse väckt fråga, tillstyrker, att afgifteme till vinnande af inskrifning i bemälte Adeliga jungfrustift. 168 Den 29 Mars. äfvensom Familjegåfvan, hädanefter måtte contant betalas, i stället för Reverser, såsom förr öfligt varit; föreslåendes äfven Utskottet, till ytterligare förmän för samma StiftsCassa, att de Ordenskors, hvilka från Adeliga jungfruStiftet utlemnas åt Fröknar, sorn i denna inrättning till deltagande berättigas, måtte, i likhet med hvad vid de Kongl.
Ordnarne iakttages, till Stiftet återlemna, enär innehafvarne deraf antingen ogifta aflida, eller inga ägtemkap; anmälande® Utskottet sig, i afvaktan af Ridderskapets och Adeins beslut i detta ämne, hafva låtit inhibera Kungörelsen röran, de Adeliga JungfruStiftsMatnkelns öppnande.
Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard, uppläste följande: Riksens Ständer äro nu sammankallade äfven i den afsigt, att vidtaga nya och förbättrade Författningar till Näringars upphjelpande och Penningeverkets förbättrande.
De Författningar, som erfarenheten visat hafva förf-lat sitt ändamål, vill man då ändra, förbättra, ja rent af upphäfva.
Men en del af dessa Författningar kunna vara i sig sjelfva förträfflige , och ändå förfela sitt ändamål.
De nya, sorn vidtagas, skola äfven förfela det, om icke, jemte deras förträfflighet, uppfylles ett villkor till.
Detta villkor är, att de verkställas — och behörigen verkställas.
Andra Den 29 Mars.
169 må blotta det felaktiga i sjelfva Författningarna; jag vill inskränka mig till att tala om det felaktiga i deras verkställande.
Det lägervall, i hvilket Rikets Näringar, och med dem Penningeväsendet, till en del råkat, härleder sig ej, och har kanske sällan härledt sig, endast från ofullkomligheten i Författningar , utan äfven, och ofta mera, från den i deras verkställande.
Sjelfva den Författning, som tillät utländskt Bännvins införsel, på samma tid sorn inländsk Brännvinsbränning ovillkorligen förböds, hade ej gjort vårt Penningeverk så betydlig skada, om den blifvit behörigen verkställd, och således vigtig tull erlaggd, samt PoliceFörfattningarne mot öfverdrift i Brännvins försäljning och förbrukande nog allvarsamt handhafde.
I allt fall var det icke så mycket den fria införseln, som det öfverflödiga förbrukandet af Brännvin, som skadade på en tid, då de fleste provinser i Riket varit med missväxt hemsökte.
Inländskt
Brännvins för* myckna förbrukning skadar äfven, både i afseende på den allmänna och enskildta hushållningen.
Att en i sig sjelf bristande Författning kan ännu mera blifva det, genom bristande verkställighet, vili jag ådagalägga med ett annat exempel: länge, och jag tror ända till Aug. 1812, förunnades åt de Engelska köpmännen Nederlags- och Upplags- eller Transito- frihet för deras varor, mot erläggande af en fjerdedels procent vid ingåenndet och en fjerdedels vid utgåendet, eller mot samma ringa afgift, som 170 Den 29 Mart. den tid, då de hade många andra platser, ärt i Sverige, att välja etneilan. för dessa varors uppläggande och öfverförande till fasta landet.
1 per mille betaltes till publike byggnader i Göth borg; en alltför obetydiig afgift för att här komma i betraktande.
Vårt Statsverk, i stället för att af denna Engelsmännen förunnade ovärderliga förmån äga behållen inkomst, hade deraf icke en gång så mycken, som åtgick till nödiga bevakn ngs omkostnader, som vi sjelfve måste bestrida, ännu mindre till anskaffande af tjenliga magazinsbyggnader för nederlagen, och led derigenom ända froligen en förlust till, genom minskning i sjötulls-inkomsterna, då behörig bevakning, i synnerhet i Götheborg, vid tusende särskildta nederlagsstäilen var omöjlig, och således,under sken och namn af Upp- och Nederlagsvaror, en mängd varor till förbrukning i vårt eget land tullfritt kunde insmygas.
Häraf skulle man äfven tro till någon del det kunna härledas, att sjötulls-inkomsterne för 1811 voro öfver 600,000 R:dr B:co mindre än 1810, då förmodligen Engelsmännen ännu ej hunnit lära sig alla utvägar här i landet till sina varors inpractiserande mot för ringa eller ingen tullafgift, om ej en mera i ögonen fallande orsak vore, att vi största delen af år 1810 ännu voro i ett slags fred, ehuru icke i fri handel med England.
Hvem skulle icke önska, att Sveriges Statsverk kunnat mera profitera af den för Rikets handelsintresse, utan exempel, i historien , förmånliga conjuncture , och att innan Augusti i8t2, om jag ej misstager Den 29 Mart.
171 mig, då afgiften, på Herr StatsSecreteraren Baron Wirséns förslag, visligen biet förhöjd , icke i synnerhet enskildte köpmän vunnit dervid, helst desse köpmän till en stor del voro Utländningar, som efter förändrad conjuncture flyttat ur Sverige med sina samlade skatter; hvem skulle icke önska, säger jag, att utom dessa köpmän, äfven Staten deraf haft en betydlig bespard inkomst, för de till £tt värde af kanske 100 millioner i Sverige upplagda och till Continenten transporterade varor, då nu deremot förnämsta behållningen för Sverige i det hela af denna ypperliga handels-stälining tyckes vara en öfverdrifvet ökad luxe, äfven bland de lägre classer, och efter den ephemeriska conjuncturens upphörande, en aftagande förmögenhet, helst nästan hvar och en i det längsta vill hålla ut med det en gång påhegynta öfverflöd i lefnadssätt, tills han slutligen saknar det nödvändigaste till sin bärgning.
Likväl, så obetydlig också denna så kallade recognitions afgift var, som England till Kongl. Majit och Kronan betalte, och en utan all fråga för liten, då vt ingen concurrenee med Danmark och andra Stater, alla i krig med England, hade att hefara, så hade dock denna det fattiga Sveriges stora frikostighet mot det rika England varit för vårt Statsverk mindre känbar, om ändå varorna blifvit någorlunda behörigen värderade, samt tillräcklig bevakning mot en dels tullfria införsel i vårt eget land kunnat blifva verkställd; kortligen, om Författningarna dess angilsnde blifvit till alla delar åtlydde och Den 29 Mart. likså rigtigt verkställde i anseende till varornas värdering, och i anseende till bevakningen, som i anseende till afgiftens ringhet.
Men oaktadt en lika så låg procent, sorn den tid Danmark med flera länder voro i fred med England och kunde erbjuda samma Nederlagsfrihet, af Engelsmännen betaltes, blefvo ändå dessa varor lika så otroligt lågt värderade , ty de värderades efter vår ofta mångdubbelt för låga tulltaxa, utfärdad 1799, och kan hända äfven ofta under den, så att man utan öfverdrift kan antaga, att varorna ej värderades till hälften , ja kanske ibland icke öfver en fjerdedel af sitt värde, hvaraf följer, att den afgift, sorn hette en fjerdedels procent af varornas värde, i sig sjelf ej utgjorde en åttondedel, ja kanske icke en sextondedels procent af verkliga värdet, och att således recognitionsafgiften, under denna ovanligt förmånliga conjuncture, i sjelfva verket erlades långt mindre än förut.
Detta torde ock hafva föranlåtit Herr StatsSecreteraren Baron Wirsén att föreslå en förhöjning, från en half till två procent, för till införsel i Sverige tillåtna och ända till 4 procent, för de dertill icke tillåtna varor, eller ända till 8 gånger större afgift för sistnämnda varor, än förr; och ändå kunde klagas öfver varornas alltför ringa värdering.
Detta förslag var så mycket billigare, som
Engelsmännen hade kanske hellre betalt nästan hvad afgift som helst, än förlorat den enda ännu återstående debouché för deras varors öfverförande till Continenten.
Det tyckes väl, sorn vi mot Engelsmännen bort vara msr - Den 29 Mars. ra liberale, då de betalte så hederliga subsidier.
Men Staten i England betalte subsidierna, köpmännen sjelfve i fråga varande afgifter, och de hade råd dertill, samt dessutom försummade ej att taga afgifterna igen af köparne på Continenten, ja till någon del af oss sjelfva.
Utom dess betalte de, från
Maj i8°9 till, om jag icke bedrager mig, i8i3> inga subsidier.
Engelsmännen försummade ock icke att taga sin ersättning, när tillfälle erböd sig, och hafva ju redan gjort det, då de pålagt en betydligen förhöjd tull på en del af våra förnämsta exporter, i synnerhet trädvaror, utom det att deras vanliga tullafgift för utländska upplagg.- da varor skall vara, oaktadt den så kallade Drawbaeks, likså hög och kännbar, som den af Herr Baron Wirsén föreslagne förhöjde afgift.
Således, i stället för att den Engelsmännen förunnade Nederlags- och Transito-frihet i en sådan conjuncture kunnat inbringa ända till millioner i vår Statscassa, har den kostat Statsverket, både directe och indirecte, betydligt.
Detta gaf ock anledning till det förordnande i slutet af år 1813 eller i början af 1814, att i anseende till alla varor, som i Riket på Nederlag få uppläggas, de kostnader, hvilka kunna erfordras för en tillräcklig bevakning, ej mindre under den tid, de på Nederlag förblifva , än under lossning och lastning, samt vid exporten deraf, under resa i öppna sjön, böra af Godsägarne särskildt ersättas.
Man skulle knappt tro, att Statsverket haft på ett år en betydligare vinst genom 174 Den 29 Mal’S.
Lotteriet, af egna och mest de Fattigare medborgare, än sammanlagdt i flera år genom recognitionsatgifteu för den förunnade Nedcrlagsfrihsten af de rika Engelsmännen.
Men någoft inkomst hade dock Staten deraf haft, om de i sig sjelfva ofullkomlige Författningar dess angående blifvit till alla delar verkställde , och således den för ringa procenten ändå blifvit bestämd efter Varornas behöriga värde, samt om icke N:derlags- Och Transito-friheten, genom ofullkomlig bevakning, blifvit utsträckt till tullfrihet för varor, inkomna till förbrukning i vårt eget land.
Denna afgifts ändamål var väl ej blott att ersätta Statens utgifter vid bevakningen, utan ock dess risque i anseende till andra Magter, samt hvad den inländska idogheten genom den förunnade Neder» lags-friheten möjligen kunde lida.
Jag äf dock icke af den tanken, som flere hysa, att detl beviljade Nederlags-friheten ju kunnat
Vara ganska gagnelig för Sverige.
Någon torde af detta mitt yttrande hämta sig anledning att beskylla mig för att icke Vara Engelskt sinnad.
Jag tillstår ock, att jag hellre vill vara Svenskt sinnad, och då är jag äfven sinnad som en Engelsman.
Han vill sitt Fäderneslands fördel framför någon annans, och jag vet af erfarenhet, att Engelska Nation sjelf högre aktar dem, som önska sitt eget Lands, än i synnerhet deras Lands bästa.
Jag tror knappt i Engelska Språket ens finnes något, som betyder Svenskt sinnad.
Om flere Författningar, innefattande förbud emot vissa varors införsel, eller om för - Den 29 Mars.
175 ändradt sätt att förtulla dem, blifvit af verksamma och driftiga speculanter förekomne och eluderade, så ligger felet ej i Författningarna, Utan i deras för långsamma verkställande, och deri att de förr kommit till vederbörandes kunskap, än till Verkställighet.
Jag kunde anföra flera dylika exempel, för att bevisa mitt påstående, att man ej alltid bör beskylla Författningar, utan ofta deras uteblifna verkställande, för deras ändamåls förfelande, om jag icke fruktade att missbruka Ridderskapets och Adelns tålamod, och om ej mitt hufvudändamål vore, icke att tadla, utan att föreslå afhjelpandc af missbruk.
Men det må nu tillåtas mig framställa en hufvudgrund till denna bristande verkställighet.
Verkställigheten ligger i Embetsmännens händer.
Men månne Embetsmänneff i Sverige vidlåder mera likgiltighet för det allmännas väl, och mera egennytta, än i andra länder?
Jag hyser ännu den för mitt hjerta och för min nationalstolthet tröstande tanka, att individuerne af vår Embetsmanna - corps hysa en likså varm fosterlandskänsla, likså stor färdighet att befordra allmänt väl, äfven på sitt enskildtas bekostnad, som i något annat land.
Jag är härom så mycket mera öfvertygad, som nästan hvar Penninglöntagande
Embetsman blott i och för sin löns ringhet kan anses göra en uppoffring af sin enskildt» fördel för det allmännas.
Och vöre icke äfven den uppoffring stpr, som en och annan 176
Den 29 Man. kunde nödsakas göra a t' sin ära, för sin nöd» torhiga beigningr Men. kunne vi undra öfver, om Man, oftast uian egen förmögenhet, merändels utan eget törvallande, kan hända blott gerom föräldrars fåfänga försatte i Embetsmanna-carrieren, då de, genom sina usla löner och ofta genom drygt actords betalande, finna sig ej vara i stånd att underhålla lifvet, ännu mindre att njuta det med någon beqvämlighet kunne vi undra, säger jag, oin någre af dessa män slutligen skulle anse sig så orättvisligen behandlade af Staten, att de tro sig, åtmindstone enligt naturlagen, kunna och böra, genom efterlåtenhet och ensidighet i Lagars och Författningars verkställande, förskaffa sig en nödtorftig bärgning?