Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att jag helt och hållet reserverar mig e; mot ett beslut, hvarigenom 3, 106 och 107 §. §. i Regeringsformen, så äfventyrlig! för Sveriges constitutionella Statsforms bestånd amalgameras, och hvarigenom Sveriges och Norriges Kronprins Oscar, möjligen en gång kunde komma att öfverröstas af någre ansva - rige Rådgifvare, är enligt dc-n anda hvarmed jag besvurit Fäderneslandets Grundlagar, samt en undersåtlig grannlagenhet som ingen bör kunna misstyda.
Den 17 April r. m. N:0 3.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Adolph Göran: Sedan Grefve von Platen, uti ett förträffligt anförande den 1 Mars, redan besvarat det väsendtligaste af den critiska tafla öfver Ministérens förhållande, som Friherre Anckarsvärd, vid tillfälle af en motion om Minister Statens inskränkning uppgjordt, skulle jag icke vidare uppehålla Höglofl.
Ankarsvärds anförande utgjorde en fortsättning af samma sak, och om icke denna afhandling, långt före detta, utan föregången justering, blifvit uti en allmän Tidning införd.
Då samma anförande innefattar frågor, som blifva ej blott af en administratif, men af en constitutionell natur, påkallar den en närmare undersökning.
Jag nödga6 derföre blifva vidlyftig och jag anhåller om Höglofl.
Men om å ena sidan, de Embetsman Konungen täckes nyttja till sina rådgifvare, aldrig böra eller kunna undandraga sig den ansvarighet inför nationen, som Grundlagen dem å~ lagt, är det å den andra sidan deras rätt, att icke på obestämda eller obehöriga anklagelser dömmas och att vid ärendenas behandling och lagens tilllätnpning, icke finna fordringar uppställas, som äro antingen omöjliga, eller som jlet vore lagstridigt, att efterkomma. 352 Den 17 April e. m.
Den benämning af Ministrar, Friherre Anckarsvärd nyttjat blir genast, igenom det sätt på hvilket den blifvit framställd, ett slags constitutionel fråga.
De exempel den värde Talaren anfört, bevisa endast att denna benämning blifvit för beqvämligheten och kortheten skull använd.
Men då man sedermera; utaf de Embetsman som blifvit iobegripne under denna titel, fordrat en verkningsförmåga, som går utöfver den af lagen utstakade gräns; då man uti StatsRådets åligganden velat finna en likhet med Engelska och Franska Ministérernes befattning; då har man glömt hvad 4 § af Regeringsformen bjuder, att Konungen tiger alleria styra Riket, att han dervid endast är förbunden att inhämta underrättelfer och råd af ett StatsRåd och att då enligt 9 §. dessa äro förbundne att fina meningar yttra och förklara, är det Konungen dock förbehållit att allena bejluta; man har glömt att detta Gi undlagen» stadgande fullkomligen instämmer med Svenska menighetens önskan och tänkesätt, sorn alltid häldre skall styras af en Konung, än af hvilka Embetsman som heldst och man har sluteligen glömt, att denna Konung är Carl ffohan^ att inför Honom torde det vara ej allenast förlåtligt, men pligtenligt, om vid yttrandet af olika meningar man likväl misstror sina egna insigter, och om med vördnad för det beslut, hvars rigtighet man icke genast insett, man likväl icke tror sig hafVä förlorat förtroendet eller varit onyttig, fastän - Den 17 si pr il e, m. 553 än den tanka man framstäldt icke vunnit afseende.
Härmed tror jag mig också hatva besvarat de påståenden, som indirecte at' Friherre Anckarsvärd, som directe uti åtskilliga tryck, ta afhandlingar blifvit gjorde, att en Ledamot af StatsRådet, derföre att hans mening icke blifvit gällande, skulle genast lemna sin plats.
Må man betänka hvilka föijderne häraf skulle blifva; huru de flesta ämnen kunna under oJika synpunkter betraktas; huru uti mänga fall grunderne för' omdömet äfven i theorien äro oafgjorde; huru tankan, att vid afgifvandet af ett enkelt råd, ett afgörande steg skulle deruppå följa, torde många gånger hindra ellet aflägsna invändningar som annars, ehuru de möjligtvis icke åstadkommit någon förändring i beslutet likväl tjent att utreda och närmare bestämma begreppen-, må man öfverväga allt detta, tillika med de följder för ärendemas gång, hvilka igenom täta ombyten af Einbetsmän skulle uppkomma, och man skall snart tinna, att den lära hvars olägenheter jag blott i korthet vidrört, icke är lämplig annat än för dessa sällsynta och vigtiga fall, då Statens välfärd eller lagens helgd vöre i fråga, och att den nuance, som 9 §■ i RegeringsFormeQ innehåller, också utmärker att sådan varit lag, stiftarens afsigt.
En annan tydning kan icke heller hafva några förmåner för andra, än dem, som med otålighet tro sig vara bortskymde a£ personer, hvars platser de, måhända med skäl, förmoda sig bättra kunna uppfylla.
Pr, lil Band. 23 Den 17 April e. tn.
Men ifrån benämningen har Friherre
Ane* karsvärd kommit till handlingarne och skyllt Miniä^éren för en igsårig overkamhet.
För att med facta i detalj vederlägga detta Friherre Anckarsvärds påstående, behöfde jag endast hänvisa honom till de vid början af hvarje Riksmöte till Rikets Ständer aflåtne berättelser öfver hvad sig i Riksstyrelsen tilldragit, till den berättelse som vår nuvarande Konung år 1812 vid RiksStyrelsens åferlemnade till Konung Carl XJH afgaf, till den Hans Excellence Grefve von Engeström, öfver utrikes ärendernes ställning år 1813 aflemnade, till de af Kongl. LandtbruksAcademien årligen afgifne berättelser m. fl. officiella handlingar samt allmänt kände författningar eller åtgärder, och Friherre Anckarsvärd skulle nödgas erkänna att Regeringen, under ofta ganska brydsamma omständigheter, med uppmärksamhet sökt begagna hvarje fördelaktig utsigt, med omsorg sökt undvika hotande vådor eller olägenheter.
För att bevisa detta skulle jsg endast behöfva att utur nämnde handlingar och utaf de mäst kända och obestridliga händelser, hvilka dessa senare åren sig tilldragit, uppgöra taflan öfver Sveriges bel genhet 1809 och hvad den är nul
Men detta vidlyftig» arbete skulle allt lör mycket upptaga eder tid mine Herrar och upprepandet af allmänt kända förhållanden skulle t*ötta edert tålamod Jag tror mig deremot, uti beskaffenheten af de utlåtanden Friherre Anckarsvärd förebiått Ministeren, hafva en ge, nare väg till besvarande af hans anmärkningar.
När en gång häfdatecknaren, under granska
Den 11 April e. m. 355 ningen af närvarande Riksdagsgöromål skall finna, att vid ett af de strängaste anfall emot Ministéren, de förebråelser nian gjort densamma icke gitigo ut på annat, än att nationalrepresentationen icke blifvit förändrad; att Grund» lagarne ieke utgöra ett ämne för allmänna undervisningen vid Skolorne; att förslaget till en ny lagbok icke ännu blifvit fulländadt; att Betänkandet om Styrelseverkens organisation vore blott ett Comitéefoster; att
Statsförfatt- * ningen icke understödjes af juryinrätfningar, municipalinstitutioner och verklig nationalarmering; att det icke skulle gifvas någon gräns för tillväxten af den stående hären af Domare, Administratörer och Soldater; att Ministé.; fen är skuld till de financiella oredorne; att den bordt förekomma förblandningen af Stan tens skuld med Statens mynt; att den vållat Di
Den 17 Jpril e, m. keligen varit nyttigt att en del af dessa förändringar blifvit tillvägabragte, om hvad mari anfört rörande vissa brister verkeligen öfverénsstämde med rätta förhållandet, om det var billigt att tillskrifva Ministéren händelser sorn han dels icke bordt förese, delsicke utan kränkning af Grundlagen kunnat förekomma?
Då man nu så lätteligen förebrår
Ministéren att Representationsförändringen icke ägt rum, med hvad skäl har man väl gifvit sig rättigheten att tadla föregående Ständers beslut, med hvad skäl har man bevisat att en sådan förändring
Verkligen är nyttig och nödig?
Har man då förgätit att Sverige ensamt ibland Europas nationer, har ett sjelfständigt och oberoende Bon? deStånd, att en representationsförändring troligen icke kan med någon fullständighet göras, utan att detta Stånd skulle undergå en omskapning, eller sammansmältning som skulle upplösa de urgamla förmer, hvilka hittills utgjordt kärnan af vår nationalkraft? att med detsamma Samhället skulle skakas uti sina grundvalar; att jättet huru• en representationsförändring skulle tillvägabringas och grtmderné hvarejter den nya representationen skulle bildas, möta båda delarne lika stora svårigheter; att Verkställigheten af det ena och andra skulle 1'ka sätta i fråga allas rättigheter och allas säkerhet?
Jag har fordom, såsom, medlem af ConstitutionsUtskottet haft uppdrag att uppsätta det Betänkande, som Utskottet rörande detta ämne 1810 om våren afgaf och just detta arbete, har mera än något annat ölvertygat tnig om svårigheterne och vådan af sjelfva Den 17 April e. m. 5 5?
saken
Det är i följe af de betänkligheter, hvilka jag dä allt mer och mer upptäckte, som jag inom mig stadgade öfvertygelsen, om nödvändigheten att uppoffra den osäkra föreställningen, om en störie fullkomlighet, för det osvikliga behofvet af allmän trygghet och lugn.
Ej mindre obetänkt än sistnämnde anklagelse och lika främmande för Ministérens åliggande, är den anmärkning att Grundlagen icke utgör ett föremål för allmänna undervisningen jag tror att den aldrig bör blifva dtt.
För att känna Grundlagen är det nog att läsa den.
Den genom Tryckfriheten tillåtna offentliga granskningen är helt annat.
De således yttrade meningar medföra ingen authoritet och mötas af .andra lika gällande.
Meningar åter yttrade af en lärare, om deri förekomme något misstag, blefve snart ett sätt att fortplant* yillfarelaer.
Medlet hvarigenom medborgaren skall vänja sig att älska sitt Fädernesland och att förstå dess lagar, är att han lär känna dess Historia, att han i utbildningen af dess samhällsskick blir bekant med afstegen, vådorna och de fördelar som blifvit småningom eröfTade, att han genom rediga och sanna rätts— begrepp, lär sig att pröfva, hvad som är och hvad som borde vara.
Allt detta kap och bik 55» Deri ly April e, ni, ungdomen vid våra nuvarande allmänna un; dervistsingsverk inhemta och när den förvärf■> vat dessa kunskaper, då har den också ali den grundläggning sorn behöfves för att kunna rätt bedomina och tillämpa våra grundlagar.
Jag har vid detta Riksmöte hördt mychet klandras den nya Skolordningen.
Jag ekall vid ett anhat tillfälle utbedja mig att få förklara mig deröfver.
Må det nu endast tillåd tas mig anföra någi-a ord af hvad en man yttrat, som sjelf danad vid våra publika undervisningsverk» alltid skall blifva ett utmärkt bevis att de icke qväfva snillet, att de medgifva de mäst omfattande och grundliga insigter.
”En af de stora idéer, säger han, son» skapat Sveriges ännu bevarade allmänna inrättningar, uttrycker sig i systemet af dess offentliga Läroverk, uti deras gemensamma rikt-1 ning att bilda ett Folk med grundlighet i begrepp och allvar ä tynne, uti deras jemna sti-- gande ifrån elementarisk öfning af kunskapsförmågan till bestämda kunskaper, ifrån ordmdt Skoltvång, till ordnad academisk frihet.”
Han yttrar roed detsamma sin farhåga, ”att den mekaniska anordning och den ledigare -machinrörelse, man vill gifva åt nya Statsinrättningar, komma att förlama den organiska kraft hvilken de gamla utvecklat samt att det förbättrade konstverket, vid brist på sådan drifvande kraft skall stadna eiler sönderfalla.”
I öfverensstämmelse härmed, kan jag ännu ej annat än hysa den öfvertygelsen, att en af den nya Skolordningens väsendtliga förtjenster. är att den icke sökt förändra, Ilott juli - Deri April e. frii S59 komna det gamla, och jag vägar hoppas, att i en framtid man skall erkänna, att detta arbete, att de nya Gymnasii inrättningar det medfört, att den periodiska granskning af våra undervisningsverk som derigenom är bestämd, och som ådagalägger afsigten. ej allenast att förekomma missbruken, men också att fortgå till en större fullkomlighet, att säger jag allt detta, på ett hedrande sätt, vitnar, att oaktadt mängden af göromål, vid en tidpunkt, då samhället nyss var räddadt ifrån undergång, Styrelsen korrt efter Regementsförändringen sträckte sin omtanka äfven till efterkommande.
Att tillskrifva Ministéren den långsamhet man trott sig finna uti LagComittéens arbete, är en annan ej mindre oväntad än besynnerlig tillvitelse.
Har då Friherre Anckarsvärd uppfunnit något visst formulär eiler förkorrM ningssätt för tankan och begreppet äfvensom för pennan, i följe hvaraf lagar kunna inora viss tid beställas likasom handtverksarbeten, eller som periodiska skrifter?
eller vill han icke hommi ihog, att vid ett sådant företag, är det mindre fråga om tiden än om fullkomligheten?
att i ett samhälle som icke skall nyskapas, men der alla med ägande rättens helgd förut omgärdade förmoner och rättigheter skor la bibehållas, är en ny Lagstiftning icke ett enkelt uttryck af theoretiska speculationer öfj ver allmänna rättsgrunders tillämpning, men att der bör omfatta hela kedjan af erfarenheten; om dev verkliga rättsfordringames förhållande till Folkets individuella bildning,--till Den 17 April e, m. dess belägenhet till de enskiltas inbördes för® bindeiser och ull Civiiasåtioneos framsteg?
under en sådan synpunkt lordrar detta arbete ej allenast en noggrann Kännedom af det närvarande och af vettenskapens framsteg i-allmänhet, men också en uppmärksam samling och granskning af allt det i iörflutna tider stadgade och hittills gällande.
Ju äldre Samhället blir, ju mera skall således detta arbete försvåras, och likväl äro nu redan alla de Balikar som höra till CivilLagen färdige och Förslag till StraffBalk och Missge rningsBaik hafva varit under öfvervägande, ehuru de fordra en ytterligare Omarbetning.
När emedlertid de nya LagBalkarne äro allmänheten genom trycket meddelade, när man vet att samma Committé under tiden utarbetat flera LagFörslag, såsom till den nya ConcursLagen och en ny InteckningsLag, till Författning rörande vattenverks uppdämningar, till en ny Domstolarnes organisation och nya Straffinrättningar, m. m samt att den afgifvit Betänkanden om gränsorne emellan d* Judicielia och Administrativa målen m. fl dylika ämnen, när säger jag man bör veta allt detta, då hemställer jag huru den beställsamhet skall anses, hvarmed man sökt uppskrämma Nationen för en tidsutdrägt af 20 år och en utgift af ännu 200,000 R;dr?
Utaf hvad vi redan veta, kunna vi med säkerhet antaga att denna Comittéc-s arbete icke på långt när skal! fordra så myc® ken tid som vår nuvarande Lagbok, till hvars utarbetning LagCommission af Konung Carl XI törordnadss 16S6, och hvilken först j 723 Den 17 Jpril e. m. 361 kunde lemna Rikets Ständers del af de nya LagBalkarne, hvilka likväl icke förr än 1731 det vill säga 45 år efter arbetets början, voro så fullbordade att de kunde Ständerne till antagande föreläggas.
Sedan nu varande LägComittée 1811 förordnades, hvilken för att gifva arbetet en större fullkomlighet är delad uti arbetande och granskande Ledamöter, men hvaraf blott de förra hafva arfvoden och de senare deremot måste dela sin tid emellan denna och andra befattningar, har hela utgiften för både aflöning och tryckningskostnaden bestigit sig till omkring 78,000 R:dr och har således icke uppnatt hälften af det belopp, Friherre Ankarsvärd såsom en möjlig tillökning uppgifvit.
Säkerligen har icke alsigten att bringa harmonie emellan båda ländernas lagar varit någon orsak till hvad man behagar kalla arbetets långsamhet hos oss.
Jag tror mig redan hafva visat att denna förebråelse är orättvis.
Nu återstår att fråga hvarföre man angående Föreningen med Norrige tillagt orden, åtti så kallade Föreningen?
För min del hyser jag deremot den oförställda öfvertygelsen, att den blef ej allenast ålit hvad den hinde, men hvad den borde vara.
Skulle jag väl för att bevisa detta behöfva erinra, om Norriges Geographiska beskaffenhet 3 om de kostnader och 3S2 V Den 17 Jpril e. 711, 4 svårirheter, om den tidsutdrägt som ett långvarigt krig i ett sådant land bade mediört ?
Eller skali det icke snarare instämma med Höglofl.
Ridderskapet och Adelns tänkesätt emot ett stridbart och agtningsvärdt Folk, att mera räkna på de band sorn under j^mnlikä •rättigheter alstras af inbördes förtroende och inbördes välvilja» än uppå dem, man kanske skulle förgäfves sökt pålägga, igenom dessa medel som böra nyttjas emot Fiender, icke emot bröder.
Må vi komma ihåg, att under denna senare synpunkt, ar det i synnehet som yi säkrast kunna räkna på inbördes understöd; att efter en skillsmässa af 3:ne secler och ett lika länge underhållit misstroende, ver frågan icke mindre att öfvervinna eller förstöra hvarannan ; men att igenom en närmare bekantskap och inbördes biträden grunda ett varaktigt förtroende!
Det sätt på hvilket Föreningen tilländabragtes och de vilkor hvaruppå den hvilar, vOro båda delarr.e lika nödvändiga beredelser härtill och äro lika en borgen för Föreningens framtida bestånd äfvensom för båda Folkens gemensamma fördelar deraf.
I ea framtid skola må handa de närmare band kny* tas hvilka då de bespara för båda nationerne flere kostnader och omvägar, skola åt båda gifva den ökade styrka och da utvidgade för? maner, som förenade krafter alltid medföra.
Men sättet att komma tili detta mål är att afbi-i da tiden då båda Folkens gemensamma önskningar fördt derhän.
Emedlertid skall jag nu återkomma till Hen 17 April c. m. 3®3 det yrkande af friherre Anckarsvärd, att Folket borde vara deltagande i lagskipning, förvaltning och försvar genom Jury Inrättningar, Ma\ nicipalinjlitutioner och Nationalar mer ing.
Jag kännec ej hvad Friherre Anckarsvärd menar med dea Nationalarmering han åsyftar.
Men jag vet att vi uti National!]euäringm hafva den sådan sorn Nationen önskat; att ifrån början af vårt nya Samhällsskick har Regeringen ådagalagt sin omsorg att dana den; att det är efter mångå svårigheter och öfverläggnjngar som den blifvit hvad den nu är ock att under senaste fält-'' tåg, den visat sig nyttig och under vår nuvarande
Konungs ledning segrat både öfver fiender och fördomar Hvad Juryinrättningsme och MunicipalInstitutionerne beträffar, nekar jag ej deras värde, jag tror för min del att de i vissa fall kunna användas.
Men de stå i otvifvelaktig!: sammanhang och beroende af en ny Lagstiftning och de höra till de Statsproblémer, hvars allmänna lämplighet för vårt land ännu på långt när icke är afgjord och hvars användande derföre fordrar en närmare granskning och vissa förberedelser innan man vid förekommande fall kan bestämdt afgöra, hvad som är tjenligt eller ej.
När jag af förekomne händelser kan intyga huru, på vissa ställen svårigheter mota, att få äfven blott Nämndemän, när i allmänhet det lärer medgifva® at£ vid allmänna befattningar som fordra tid ocfi möda, men icke medföra några förmåner, det ofta knappt är möjeligt att finna det nödiga 564 Den 17 April e. .111 anta] personer, som skola deri deltaga, då krit jag icke annat än tvifla på, att man igenom frivilligt bidrag af cbetait Nationalarbete han ersätta lika mycket lönadt och anbefallt t jeti/Innanna arbete.
I alla fall kan jag ej annat än högeligen protestera emot den mercantHa syrpunct ur hvilken förrättningar i Statens tjenst sål des blifva betraktade.
Det är sant, detta framställnings^ sätt är nu för tiden ganska allmänt och det till den grad, att det derföre blifvit populärt, Men sådant vittnar endast om tidehvarfvets egoisme och om den olyckliga sinnesstämning som under ständigt ökade behof och fikandet efter omvexlande njutningar, genom jjeihningejnteresset qväft känslan för moraliskt värde.
Men om i tordna tider man frågat Oxenstjerna elier Dahlberg, eller de flesta af de män, hvars sköldar pryda detta Riddarhus, efter hvad penningevärde deras arbeten skulle mätas, säkerligen hade de med föragt och förtrytsamhet afvisat en sådan fråga och om inför dem man satt tjenstemannens mödor ungefär i likhet med daglönarens, säkerligen hade de då påmint att det äro andra lagar som drif-! va den förra, att det är hedrens lag som hos Embetsmannen måste blifva både driffjäder och belöning, att det är denna sorn i en monarkisk
Stat i synnerhet utgör lifsprincipen och att det är dess röst man först och främst bör yänta sig att höra inom ett Riddarhus.
Anckarsvärd klagar öfver fillväxten af hvad h3n kallar den stående hälen af Domare, Administratörer och Soldater,.
Deri 17 April e, m. 365 jag kan icke undgå att häri igenkänna ett Echo af den skrift öfver dessa ämnen somnyligen blifvit af den så kallade Courirens redaction utgifven, och jag vore frestad att utaf flera i Friherre Anckaisvärds anförande fökommande yttranden, uppfatta den förmodan, att han af denna afhandling lånat en 9tor del af sina tankar.
Jag har nu icke tillfälle att ingå i granskningen af denna skrift, hvilken 6kulle fordra en annan afhandling.
Men jag tror mig kunna uppmana Friherre Anckarsvärd att nämna hvilka de öfverjjödiga Embeten eller tjenster äro som blifvit sedan Regementsförändringen tillskapade?
Om 2:ne nya Landshöfdingar och en temporär vice Landshöfding tillkommit samt en ny HofRäti blifvit tillsatt, så bevisar detta icke derföre att dessa tjenster äro onödige; men att de flerfalldige förhållanden och mera invecklade angelägenheter, som utaf en stigande civilisation och ökad folkmängd, samt en i samma mon tilltagande näringsflit och omtanka äro en följd, fordrat en jernnare uppmärksamhet, att Regeringen följt bebofvens anvisning och trott, att några 1000 R:drs utgift icke kunde jeranföras med fördelarne af en stigande cultur och af rättsökande parters lindring i kostnader och besvär, då de på närmare håll fingo njuta rättvisan.
Men det är ej blott öfver de verkliga Embetsmännens antal, utan också öfver mängden af utdelta titlar, som Friherre Anckarsvärd kia-! gar.
Dessa senare kosta likväl Staten ingenting, och de äro icke de9s mindre ett sätt att 365 Den 17 April e6 mi visa Regeringens tillfredsställelse och Statens erkänsla tor gjorda tjenster, eller ådagalagde nitfulla bemödanden till allmänt gagn.
Uti ett samhälle der Regenten och det Allmänna hafva inskränkta tillgångar och få utvägar att belöna, tror jag icke man borde klandra att denna utväg begagnas och hvad angår att man icke nog hushållat dermed, tror jag det borde ihågkommas, att tidehvarfvets fordringar nu äro andra än fordom; att i moa medelclassen närmas de högre, och samhällsskillnaderne blifva mindre märkbara, i samma moa blifva också anspråken på uppmärksamhet hos Styrelsen mera vidsträckta och att billighet och klokhet fordra ofta att deruppå göres afseen* de.
Jag säger detta ifall det verkligen kunde bevisas, att mera än fordom man varit frikostig med hederstitlars utdelaode.
Men vid en närmare undersökning, tror jag detskall kunna ådagaläggas, att saken förhåller sig just tvertom, och att nästan med hvarje år antalet af sådane nådebetygelser blifvit mera inskränkt.
Hvad samma talare anfort om saknade författningar till beredande af aftal emelian Sockneboer och Pastorer rörande de senare* lönevilkor, är ännu mera stridande emot rätta förhållandet.
Redan den 7 Maji 1810 utgick ett circulair. om aftal till Presträttigheter bestämmande och sedan hafva utkommit Författningarne af den 2t September 1810 och 3 April 181sorn utstaka sättet och vilkoren Den 17 Sprit c. nu 367 huru sådane aftal skola tillvägabringaDe äro också redan på många ställen träffade och efter vedelbörlig pröfning, igenom Konungens höga bifall, för längre tid bekräftade.
Regeringen underlåter icke heller att begagna de tillfällen, som sakens natur och PresteSfåndets begifvande ej sältan erbjuda, för att åt nämnde
Författningar gifva deras tillbörliga verkan och tillämpning.
På detta sätt beredes efterhand i anseende till dessa afgifter den öfvergång ifrån ett obestämdt till ett bestämdt .förhållande, som man bör åsyfta och något mera afgörande kunde i denna del ej vidtagas , utan att pä en gång kränka PresteStåndets och menighetens rätt.
, Den klagan Friherre Anckarsvärd fördt deröfver att Betänkandet om Styrelseverkens organisation, äfvensom Financeplanen, blott äro Comitléers arbeten utan godkännande af Ministéten är åtminstone aldeles stridande emot hvad Rikets Ständer fordom önskat och emot hvad de vid sistlidne Riksdag i första nämnde fråga yttrat, då yti deras underdåniga skrifvelse af den 2 Julii 1 B 13 , angående Förordnandet af en Comittée för att företaga en ny reglering af Rikets Embeten och Tjenster följande önskan före^ommer:^ ”få att Comitteens För [lag kan vid näfta Riksdag för Rikets Ständer framläggaiNågot annat äjr således icke af Rikets Ständer begärt, och hvad kunna de rättvisligen önska mera än att utarbetade
Förslag blifva till deras granskning fram* lagde?
Fordom, när en allt öfvervägande 360
Ben 17 April e. m.