Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hård har tillkommit med en af honom sjelf ingifven motion i samma afseende.
De tvenne förstnämnde äro emellan 60 och 70 år, den tredje 49 eller 5o år, och en af dem hade redan deponerat accord för avancement tilt högre grad, då de blefvo satta på expectance-stat med den lön, de förut innehaft, ehuru den ena tjenstgjort som capitaine i 6 år och den andra i 3 år, men utan lön.
De uppgingo då till Gen.-Ad ju tanten för Flottan och försäkrades, att saken blott härrörde från glömska, sorn skulle blifva rättad, men fingo sedermera afslag på sina ansökningar om förhöjd lönersättning på den grund, att Konungen fann inga medel vara alt tillgå; och detta har gifvit anledning till de nu väckta motionerna. R. o. Ad., som sjelf äger flera ledamöter af krigsståndet, torde vara ense om den gamla principen, att hvar och en bör äga att avancera i sin tur till capitaine, och att, om denna ordning frångås, chefen Den 10 Maj f. m. 3j3 liar åliggande att visa personens oduglighet.
Men detta är icke fallet här, och näppeligen har någon enskild haft sådan magt, som GeneralAtniralen år 1824, då han genom ny organisation af Flottan afgjorde 70 personers öde, utan att de ens blefvo hörda.
Det är visst icke min mening att nu klandra denna GeneralAiniralens magt; meri det tyckes, sorn dessa män, hvilka säkerligen ej hafva många år qvar af sin lefnad, och alla tre hafva stora familier, hör tillerkännas samma rätt som andra.
Jag torde tillika få fästa uppmärksamheten på en annan omständighet, som lern nar ett ytterligare billighetsskäl för motionerna, att nemi. vid sista riksdagen motion väcktes om lönersättning till ÖfversteLieuten. de Mottoni, som var utländning och endast varit i activ tjenstgöring i 3 år, dä deremot två af de nu ifrågavar. officerarne tjenat öfver 00 och den tredje 32 år, och att den begärda lönersättningen blef honom beviljad med retroactiv verkan af beslutet, oaktadt Konungen förut afslagit äfven hans ansökning.
Vid sådant förhållande skulle ett afslag denna gången vara en verklig parodi på K.
St:s förra beslut, helst ingen retroactiv verkan här blifvit begärd.
Jag anhåller på dessa skäl om återremiss af Utsk:s betänk., synnerligen som ingen ny utgift för staten uppkommer, utan den ärliga minskningen i expectancestaten lemnar full tillgång.
Särskildt har jag mig bekant, att afgången på denna stat under loppet af innevar, år redan varit så stor, att det begärda beloppet deraf kan tagas.
Icke helier kan saken såsom prejudicat vara farlig, emedan flera personer bland dem , sorn vid flottans organisation sattes på expectance-stat, icke finnas, som äro i samma predicament, eller då voro berättigade att tillträda högre lön.
Jag får också i sammanhang härmed upplysa ett af Utsk. begånget misstag, då Utsk. sagt, att de ifrågavar. personerna icke äro skyldiga till tjenstgöring, ty de måste hålla sig uniform och äro pligtiga att tjenstgöra under krig; hvarförutan jag äfven torde fä nämna, att under den särskilda tjenstgöring, som för cholerabevakningen ägde rum, voro flera officerare på flottans expectancestat härtill commenderade.
Hvad den oriktighet angår, som, efter Gr.
Cronhjelms utsago, skall finnas i Utsk:s betänk., får jag förklara, att jag tror ingen sådan der vara till finnandes, enär de handlingar, som Utsk. haft att tillgå, upplysa, att ifrågavarande officerare äro befriade från tjenstgöring utom vid sådana tillfällen, då särskildt tractamente bestås.
För öfrigt får jag fästa uppmärksamheten på skillnaden emellan dessa Hrrs rätt att nu komma i åtnjutande af större lönbelopp, än de förut innehaft, och frågan om de Mottoni vid sista riksdagen.
Hans anspråk att erhålla tillökning uti pension var grundad på bestämdt, skriftligt löfte om ett visst lönebelopp, hvaremot de nu ifråga - 3j4 Den io Maj f. m. var. personernas anspråk äro grundade endast på bi 1/ighe— ten; ty enligt författningarna hade de ingen annan rätt, än att vid afskedstagande få behålla den förra lönen, eller vid befordran erhålla den lön, som med den högre graden före flottans organisation var förenad.
Om återreraiss skulle beslutas, får jag anhålla, alt Utsk. måtte ändra sitt tillstyrkande i andra mom. af betänk., hvilket jag anser innefatta ett redan nog långt frångående af den sparsamhetspriucip, sorn Utsk. annars ådagalagt och bör ådagalägga äfven här; ty flottans expectancestat är redan nog betydlig och förminskar anslaget till flottans underhåll och nybyggnad, hvilket jag för min del anser angelägnare.
Jag förenar mig i den delen med Frih.
Palmstjerna, att Utsk., orri frågan återremitteras, gerna kan borttaga sitt tillstyrkande i i mom. af betänk., rör:de försäkran till Capitainen Sjöbohm oell Lieuten.
Hård att, i förhållande till hvarderas grad, blifva vid afskedstagande! hugnade med samma anslag utöfver pensionsbeloppet, hvarom Capitainen Tilosius förut af Konungen fått löfte; ty förhållandet är, ehuru jag förglömde att förra gången, jag yttrade mig, derom upplysa, att alla tre dessa officerare ändock få vid afskedstagande! mindre, än de nu hafva, särdeles som de betalt afgifter till pensionscassan endast efter det lägre lönebelopp, som före nya organisationen ägde runi, och således måste fortfara att vara i tjenst.
Men hela frågan handlar endast om 5oo v;dr för atla tre tillsammans, och tillgång dertill finnes redan på exspectanceStaten genom icke längesedan inträffad afgång af en person, Major Qvist; och att nu neka detta ringa anslag till tve personer, under åberopande af fjollans behof till underhåll och nybyggnad, synes icke öfverensstämma med rättvisa och billighet.
Var fallet med de Mottoni^ anspråk, att de voro grundade på skriftligt löfte, så förundrar det mig, att Konungen, sorn var Befälhafvare för norra Arme'en i Tyskland, då de Mottoni antogs i tjenst, afslagit hans ansökning i Statsrådet, och att han måst vända sig till Ständerna för att få ett beslut nied retroaktiv verkan.
Jag önskar icke något sådant retroactivt beslut, utan endast att R.
St. skulle säga, att i händelse Konungen finner skäl att bifalla den sökta lönersättningen, hafva de ingenting deremot och anse, alt medlen kunna utgå; redan i motionen har jag inskränkt mig härtill och tror, att all nödig delicatess derigenom är iaklr tagen.
Palmstjerna har för öfrigt begått ett misstag, då lian sagt, att de 3:ne officerarne ej hafva rätt till annan lön, än de hade vid afskedstagadet, ty efter hvad jag redan upplyst hafva de icke tagit afsked och kunna icke göra det; de hafva blott blifvit flyttade ur rullorna med tillsägelse att stå rjvar, men utan rättighet till vidare befordran.
Den io Maj. f. m. 375 Gr. Gyldenstolpe, Anton Gnhr.:
I händelse af återrerniss anhåller jag, att Utsk. ville framlägga de skäl, på grund hvaraf Capitaine Tilosius, efter Utsk:s anmälan, blifvit i nåder försäkrad att vid afskedstagandet, utöfver sin pension, undfå 200 r:dr årligen å flottans expeetance-stat, emedan Utsk. i 2 mom. af betänk, grundat sitt tillstyrkande af enahanda förmån för Gapitainen Sjöbohm och Lieut.
Hård derpå, att samma skäl skola förekomma för dem.
Jag anser mig nemi. icke kunna döma härom eller fatta beslut i saken, utan att veta hvilka de skäl äro, hvarpå beslutet skall grundas.
Jag tror mig kunna genast upplysa den värde ledamoten, som sist yttrat sig, att intet särskildt skäl finnes förden Gapitainen Tilosius tillagda förmånen, utan förhållandet är helt enkelt, att hans ansökning öfversändes och förordades af Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, då deremot de andras ansökningar gingo genom chefsexpeditionen vid Stockholms station.
Detta är enda anledningen till de olika besluten, hvarigenom Konungen beviljat den ena en särskild förmån,'men icke de andra; men frågan härom kan gerna utgå för dem alla tre, emedan ingen af dem, såsom jag förut nämnt, är i tillfälle att begagna sig af den här ifrågavar. fördelen.
Om det förhåller sig såsom Gr.
Cronhjelm sagt, att inga skäl finnas för den särskilda förmån, hvarom Capilainen Tilosius fått försäkran, och då Utsk. endast sagt, att samma skäl förekomma för de öfriga, finner jag ingen anledning att för dessa sednare tillstyrka enahanda förmån.
Jag svarade nyss Gr.
Gyldenstolpe endast på hans förfrågan om de skäl, på grund hvaraf Konungen tillerkänt en af de 3:ne officerarne en särskild förmån framför de öfriga, och jag sade, att inga skäl dertill förefunnos relativt till de 2,’ne, som icke fått samma fördel; men detta bör icke kunna hindra R.
St. att nu tillstyrka lika fördel för alla tre uti ett annat afseende.
N:o 60 återremitterades.
Vid förnyad föredragning af Stats Utsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlät.
N:o 61, i anledn. af väckta motioner om rättighet för hemmansägare å Gottland att få erlägga penningelösen för deras räntetjära, blef detsamma af R. o.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum korame att fortsättas i e. m. kl. £ till 6. 3j6 D«n 10 Maj. f. m.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. a dennes e. m. på hordet lagda utlåt.
N:o 62, i fråga om upphörande af de i norra länen af Riket utgående räfstetingspenningar.
Jag anser detta StatsUtsk:s utlåt, böra återremitteras, emedan Utsk. väl hemställt, att dessa s. k. räfstetingspenningar, som utgöra en del af landshöfdingarnas löner i de norra länen, skola upphöra och ett motsvarande anslag uppföras på riksstaten, men icke, så vidt jag kunnat fatta Utskrs mening, bestämdt förklarat, huruvida anslaget skall fortfara allt framgent eller blott under ruvar, innehafvarnes tid.
Jag skulle för min del tro, att då afgiften tillkommit och blifvit bibehållen såsom ersättning för landshöfdingarnas i de norra länen vidsträcktare embetsresor, men dessa efter länens numera skedda fördelning ansetts öfverflödiga, borde ett motsvarande anslag för framtiden äfven anses obehöfligt och således upphöra efter nuvar. innehafvarnes afgång.
Om den värde ledamoten, som yrkat återremiss, behagar fasta närmare uppmärksamhet vid Utskts betänk., tror jag han skall finna, att Utsk. icke föreslagit annat, än hvad den värde ledamoten sjelf önskat; ty Utsk. har här endast tillkännagifvit, att det framdeles skulle föreslå uppförandet på stat af ett motsvarande anslag.
Då statsregleringen förekommer, är således rätta tiden att bestämma, om anslaget skall framdeles fortfara eller icke, och med bifall till detta utlåt, skulle jag tro, att ingenting i den delen vöre afgjordt.
Jag har icke kunnat fatta StatsUtskls mening i förevar, betänk, annorlunda, än att ett mot räfstetingspenningarna svarande anslag ovilkorligen skall på stat uppföras, och att, i händelse delta betänk, bifalles, någon vidare pröfning således icke äger rum, huru länge anslaget skall fortfara.
Ur denna synpunkt har jag ej heller något emot betänk, att anmärka; men om det motsvarande anslaget skall bero på särskild pröfning, måste jag motsätta mig det här föreslagna borttagandet af räfstetingspenningarna, emedan brist derigenom skulle uppstå i den för landshöfdingelönerna i allmänhet påräknade summan.
Då likväl Utsk. säger, att Utsk. vid statsregleringen skall föreslå uppförandet af motsvarande anslag, har jag trott meningen dermed icke kunna vara annat än ett stadigvarande anslag, hvilket också är desto nödvändigare, som deli för handen varande allmänna regleringen af landshöfdingelönerna derförutan icke kan verkställas, enär beloppet, som här är i fråga, icke är obetydligt.
I anledning af den siste talarens an - Den 10 Maj. f. ra. anmärkning får jng upplysa, att Ulsk. vid statsregleringen föreslagit, att ett mot räfstelingspenningarna svarande anslag skall på 2:dra hufvudtiteln fortfarande upptagas.
Men detta blir icke, såsom jag förut nämnt, en bestämd följd af bifall till detta betänk,, utan kommer först att afgöras vid statsregleringen.
Den omständigheten, att Hr Danckwardt fattat Utskrs förslag på ett annat sätt eller sålunda, att det motsvarande anslaget skall på riksstaten fortfarande uppföras, innebär redan, att Utsk:s förslag är tvetydigt, och jag fortfar derföre att begära återremiss, på det man icke, då 2:dra hufvudtiteln lill granskning förekommer, må af detta betänk, vara bunden i beslutet.
Jag anhåller om upplysning, huruvida detta betänk, nu är för andra gången föredraget; eljest synes mig bäst, att det får ytterligare hvila, tilldess statsregleringen förekommer, ty en återremiss linner jag icke lämplig, helst
Utsk. icke haft för afsigt att minska inkomsterna för de svagt lönade landshöfdingarna i de norra länen.
Jag skulle derföre tillstyrka de talare, sorn hysa någon farhåga för bifall till detta betänkande på förhand, att begära detsamma ytterligare på bordet.
Som jag har mig bekant, att betänk, nu är före första gången, anhåller jag om den propos., att frågan får hvila till företagande i sammanhang med statsregleringen.
Det skulle eljest kunna hända, att vi här borttoge en afgift, som utgör en del af fyra landshöfdingars löner, och vid statsregleringen afsloge beviljandet af ett motsvarande anslag, hvarmed dessa Jandshöfdingar skulle blifva mindre belåtna.
Uppå derom framställd propos. beslöt It. o. Ad., att StatsUtsk:s utlåt.
N:o 62 skulle hvila för att i sammanhang med statsregleringen ånyo föredragas.
Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt:n: N:o 63. ang:de frihetsår för jernverk inom Norr- och Westerbotten; N:o 64. i anledn. af väckt fråga om skatteköp af hemmanet Norrgrytstorp till klockareboställe för Carlskoga församling; N:o 65. i fråga om förändrade tider för restransakningars verkställande inom Westerbottens län.
Till pröfniug företogs StatsUtsk:s d. 2 dennes e. m. på hordet lagda utlåt.
N:o 66, i anledn. af väckt motion, att 6 H. 48 Den 10 Maj f. m. anmärkningar öfver oriktig debitering ej må drabba deri skattskyldige, sedan lians debetsedel blifvit qvitterad, utan den person, sorn debiteringen verkställt.
StatsUtsk. har tillstyrkt afslag å den ifrågavar. motionen på den grund, att vederbörlig controll på skatternas rikliga debitering skulle genom antagande af motionärens förslag saknas.
Jag godkänner resultatet, att motionen lemnäs utan afseende, men såväl motionärens förslag som Utsk:s betänk, vittnar, att man icke tagit tillräcklig kännedom orri 1111 gällande bevilln:s-förordning; ty der stadgas redan i 14g
S- hvad motionen åsyftar, eller att Kammarrätten icke äger att göra anmärkningar vid debiteringen, då den skattdragande dermed förklarat sig nöjd och Kronans vid taxeringen närvar.
Ombud icke heller anfört besvär deröfver.
Jag finner således något nytt stadgande i detta afseende icke al nöden, och tillstyrker på denna grund afslag å betänkandet.
Cronhjelm nyss citerat rörer endast anmärkningar mot taxe1'ings-committe'ernas åtgärder; men en annan sak är med den debitering, som icke beror af bevillntstaxeringen.
I afseende på denna finnes stadgadt, att Kammarrätten äger göra reservationskraf emot den skattskyldige inom tre år, och blott i den händelse, att denna tid försittes, har Kammarrätten förlorat sin anmärkningsrätt.
Då detta således är helt och hållet skiljda saker, tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk. , såsom välgrundadt.
Jag tillstyrker likaledes bifall till Utsk:s betänk., ty Gr.
Cronhjelms motiver för afslag röra endast bevilln:smedlen, men icke de öfriga afgifter, som finnas på debetsedeln, och således har Utsk. ganska riktigt uppfattat saken.
Betänk, börjar sålunda: Riksd:sf 11 lim.
Thomas Nilsson från Christianstads län har, uti ett hos BondeSt. afgifvet och till Utsk. re mitte rädt memorial, framställt de olägenheter och kostnader, som i landsorterna de sednare åren tillskyndats den skattdragande menigheten genom de anmärkningar öfver för låg debitering, som göras i K.
Kammarrätten; till förekommande af hvilken skada motionären föreslagit, att hvar och en skattdragande borde, sedan han fått sin debetsedel qvitterad, befrias från allt vidare kraf för det året, samt det anmärkta beloppet i stället drabba den, som oriktigt debiterat.
Samma motion väckte jag vid sista riksdagen, hvilket föranledde ett beslut, som finnes intaget i 149 §. af hévilln:sförordn.
, att nemi.
Kammarrätten icke äger att sjelfmant
Den 10 Maj f. ra. 379 göra anmärkning mot för låg debitering, utan endast pröfningsrätt, då den skattdragande eller Kronans ombud klagar.
Jag skulle således önska, att de ledamöter, som nu uppträdt emot mig, ville något närmare begrunda ämnet, då de torde finna, att hvad motionären åsyftat redan är stadgadt; och för att lenina tillfälle till en närmare undersökning af förhållandet, får jag anhålla, att frågan måtte hvila på bordet till nästa plenum.
Frih. Boye, Fredr., förenade sig i Gr.
Cronhjelm* begäran, att StatsUtskts utlåt.
Nto 66 än ytterligare måtte få hvila på bordet.
Föredrogos ånyo och bi föl los LagUtskts d. i dennes e. m; på bordet lagda betänkanden: !V:o 38. öfver Hr Prosteu Doctor A. G.
Elfströms motion, alt de i K. kung. d. 27 Aug. 1820 meddelade föreskrifter, angtde vederbörandes åliggande att till presterskapet aflemna förteckningar på personer, dömda eller ställda under framtiden för gröfre brott, äfven måtte till mindre brottmål utsträckas; Nto 39. i anledn. af Hr Prosten Doctor A. G.
Elfströms motion om skyldighet för båtsmän att, när de från commendering till hemorten återvända, rara försedda med prestbevis.
Företogs till pröfning LagUtskts d. 1 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
Nto 4° öfver Hr Prosten L. G. Mittags motion 0111 meddelande af föreskrift, att äktenskap bör, inom viss tid efter skedd lysning 3:dje gången, genom vigsel fullbordas, eller ock fästningen varda upplöst.
Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Emot LagUtskts nu föredragna betänk, hafva Hr v. Sydow, Hr Hessle m. fl. ledamöter i Utsk. reserverat sig, och jag anhåller att få instämma med dem.
Jag skulle icke tveka att begära afslag å betänk., såvida här icke förekom, att betänk, fördelar sig i tvenne delar, af hvilka den ena innefattar ett tillstyrkande af en lagförändring, men den andra ett afstyrkande.
Betänk, i sin helhet kan således väl bifallas, men icke afslås, och jag ser derföre ingen annan utväg, än att på de skäl, reservanterna anfört och hvilka Utsk. väl torde behöfva att ånyo begrunda, begära återremiss.
Nto 4° ålen emitterades.
Föredrogs ånyo LagUtskts d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
Nto 4r öfver Professoren Doctor E. C.
Grenanders motion om förändrade föreskrifter i afseende å kungörelsers publicerande i kyrkorna.
Den jo Maj f. m.
Konungen bär nyligen utfärdat en förordning om sättet för allmänna kungörelsers promulgerande, hvilken likväl icke innefattar någon förändring i det förra stadgandet om deras uppläsning från predikostolen; och som jag, lika med BondeSt:s ledamöter i Utsk., befarar, att LagUtskts förslag, att presten skulle för andra gången uppträda på predikostolen för kungörelsernas uppläsning efter Gudstjenstens slut, blir en försämring i stället för en förbättring, tillstyrker jag afslag å Ulsk:s nu föredragna betänkande.
En ledamot har förklarat sig befara, att, i händelse Utsk:s förslag antoges, uppläsning från predikstolarna af kungörelserna, skulle uteblifva.
Men sorn han icke uppgifvit några skäl till denna fruktan, har jag inga att vederlägga.
Den föreslagna ändringen består endast deri, att uppläsningen nu skulle komma att ske efter Gudstjenstens slut, i stället att den nu sker under densammas fortgång.
BoudeStts ledamöter i Utsk. hafva befarat, att underlåtenhet af kungörelsernas behöriga uppläsande skulle komma att äga ruin.
Det kunde likväl ej ske ulan olydnad mot författningarna; men antager man den i ett fall, kan man äfven göra det i andra.
Underlåtenheten kan likaväl inträffa nu som dä, och ansvaret är i sednare händelsen icke mindre strängt.
Uppläsningen borttager naturligtvis icke mera tid, antingen den verkställes efter eller under Gudstjensten; men fördelen är den, att andakten icke afbrytes utaf ämnen, sora äro för densamma icke blott främmande, utan äfven deremot stridande.
Om den föreslagna förändringen antoges, behöfde inga andra uppehållas i kyrkan under kungörelsernas uppläsning än husfäder och sådana, som egentligen hade att efterhöra kungörelsernas innehåll och ställa sig dem till efterrättelse.
Anledningen, hvarföre jag underlät att, då jag sist yttrade mig, uttrycka de skäl, sorn innefattas i BondcStts ledamöters reservation, var den, att jag icke önskade att här ingå i discussion öfver ämnen, sorn angå religiositeten.
Jag anser det vara af största vigt, att allmänheten får kunskap om de kungörelser, som utfärdas, och jag betvifla!-, att menigheten komme att qvarstadna i kyrkan längre, än sjelfva Gudstjensten räckte.
Denna afslutas nu, enligt kyrkolagen, med altartjenst, och jag tror, att bästa sättet att qvarhålla folket äfven öfver kungörelsernas uppläsande är, att dessa fortfarande uppläsas, innan presten nedstiger från predikstolen.
Då uppläsningen förnämligast sker till efterrättelse för menigheten, samt representanterna deraf reserverat sig emot förändringen, torde det vara orätt att, utan afseende å dessas mening, vid den - Den io Maj f. m. na riksdag vidtaga en åtgärd, som flera gånger förut är vorden föreslagen, men hittills aldrig vunnit bifall.
Ehrenborgh önskar jag afslag å betänk.
Jag linner visserligen riktigt att icke sammanblanda Gudstjensten med verldsliga förrättningar; men då likväl af det nu ifrågavar. bruket icke försports några olägenheter, och samtliga Utskts ledamöter af BondeSt. reserverat sig emot betänk., finner jag fullt skäl att åtminstone tillsvidare uppskjuta den föreslagna förändringen.
Många gånger, dä Hr v.
Hartmansdorff och jag varit af olika tanka, har denna olikhet härledt sig derifrån, att jag icke kunnat hysa samma kärlek som han lill gamla bruk och vanor.
Jag har nu fått byta rol ined honom och yrkar, af undseende för den åsigt, representanterna af allmogen uttryckt, qvarstående af ett gammalt bruk.
Jag tror ock, att den föreslagna förändringen skulle komma att medföra den väsendtliga olägenhet, att menigheten ofta icke komme att taga kännedom om allmänna påbud, hvilka i första rummet äro för dem af vigt att känna.
Då t. ex. större communioner inträffa, eller några af åhörarne hade lung kyrkoväg, skulle de säkert begifva sig bort, så snart sjelfva Gudstjensten vöre , afslutad; och fastän det är föreslaget, att prosten, innan han lemnar predikstolen, skall tillkännagifva, huruvida några kungörelser linnas att uppläsa, är man icke säker, att ett sådant tillkännagifvande klefve så fullständigt, alt allmänheten ens linge besked, hvarom de ifrågavar. kungörelserna handlade.
Jag tror således, att, om än icke i principen riktigt, man likväl af aktning för BondeSt. i denna del, och för att undvika de af förändringen möjligen uppkommande olägenheter, bör förblifva vid hvad hittills öfligt varit, och sålunda afslå betänkandet.
Jag yrkar afslag å betänk, och håller BondeSt:s ledamöter räkning för det de velat visa sig måna om att inhemta kunskap oro de kungörelser, de skola efterlefva.
I afseende å sjelfva saken har jag blott en anmärkning att göra.
Det har synts mig, som föreställde sig Frih.
Ehrenborgh, att kyrkofolket, i händelse förändringen vidtages, ej kunde veta, huruvida några kungörelser vore att uppläsa eller icke.
Förslaget innehåller dock, att presten skulle tillkännagifva sådant, innan han nedstege från predikstolen.
De, som då behöfde eller ville afhöra kungörelserna, skulle nog stadna qvar, och de öfriga kunna gerna aflägsna sig, ty eljest pläga de blott störa de öfriga med sitt prat, I afseende å de personligheter, som Gr.
Cronhjelm nu och flera gånger riktat mot mig, får jag, lika som Frih.
Cederström nyss gjort, förklara, att de icke förtjena något 38a Den 10 Maj f. ra. svar.
Skulle hvar och en ledamot till besvarande upptaga, hvad han af Hr Gr. i sådant hänseende får uppbära, skulle våra rådplägningar snart urarta från lugna öfverläggningar om sak till käbbel.
Jag kan icke inse någon olägenhet utaf, utan finner endast fördel uti, att kungörelserna uppläsas efter Gudstjenstens slut.
Intet hinder möter då, att man ju icke kan ingå i samtal om kungörelsernas innehåll och sålunda göra hvarandra derom bättre underrättad.
Men att förlänga Gudsljensten med ämnen, som för densamma äro helt och hållet främmande, anser jag oriktigt.
Efter Gudstjensten kun uppläsningen deremot ske lämpligast både i afseende å Gudstjensten och kännedomen om kungörelsernas innehåll.
Skulle man icke fatta detta rätt, kan man vid tillfällen af sockenstämma närmare underrätta sig om verkliga meningen och sålunda undvika misstydningar.
Jag tillstyrker altså bifall till betänkandet.