Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derom har jag sjelf redan för några månader sedan gjort motion, och jag har tyckt mig finna, att Hr Lefreäi för några plenidagar sedan varit af enahanda åsigt.
Hvad angar Frih.
Boyes med så mycken emphas utförda decimation emot förstärkta StatsUtsk., torde hvar och en, sorn haft öron att höra, icke kunnat undgå att bemärka, det klandret mot Styrelsen förnämligast gått 32 Dc» 6 Norcmbei' f. m. derpå ut, att Styrelsen haft besparad en tillgång t. ex. af inalles 8o,ooo r:dr för gardesreg:terna; att lion haft tillgångar för löneförhöjningar, för reservupplag‘, men saknat tillgångar till beväringens beklädnad och beväpning m. m. d. Hr af Dalström, Gust. Jac.:
Man har sagt, att mörka taflor här blifvit uppdragna om tillståndet med beväringens beklädnad.
Jag vet väl, att dessa taflor icke äro glada; men skuggsidorna falla icke på Regeringen, utan på Ständerna, som vägrat Regeringen erforderliga anslag.
Jag nödgas, emedlertid än en gång framställa en tafla, som jemväl icke heller torde blifva särdeles ljus.
Vid de få tillfällen, då jag här vågat höja min röst, har det varit i sådana frågor, sorn angå fäderneslandets stora interesse, Sveriges försvar.
Från det ögonblick, då jag erhöll rättighet att deltaga i Representationen, uppgjorde jag mig den föreställning om förhållandet här och i de öfriga ståndssalarna, att öfverläggningarna fördes med lugn och sans, erfarenhet och humanitet; att ändamålen voro industriens förkofran, samhällets oeconomiska väl, och att man således stödde sig på kunskaper och erfarenhet.
Visserligen hade jag ock väntat att se ett visst motstånd, men endast riktadt mot missbruken och utgånget från sanningsenliga grunder.
Jag trodde, med ett ord, att Representationen aldrig borde hafva orätt, om den ock någon gång kunde få orätt, öfvermannad af de enskilda interessena.
Men dä jag likväl inom
Representationen hört samma tomma ord utkastas utan motsvarande grund i verklighet eller skäl, som jag förut sett i trycksvärta, har jag omsider ansett mig pligtig att bryta tystnaden och framställa, huru förhållandet verkligen är med vårt försvar.
Jag har dervid nödgats framlägga taflor, hvilka visserligen icke äro de ljusaste, och då jag äfven nu måste upprepa nödvändigheten af tillräckliga anslag för Utredningsdepartementet, på det beväringen må tryggas vid 1812 års löfte, går jag nu att omnämna beskaffenheten af vår bevärings beklädnad.
Den är ganska dålig och sliten.
Man har, i brist af medel, aldrig kunnat uppsätta ny beklädnad för ens en enda dass, utan nödgats lappa den gamla, så att beväringsynglingarna åtminstone varit skylda.
Kapotterna äro så utslitna, att de nästan väcka löje, då man sätter dem emot dagen, och dessutom har brist på medel tvungit till den hushållning med dessa plagg, att de endast fått brukas vid vakter, oaktadt de ganska väl kunnat behöfvas äfven vid andra tillfällen.
Hvad åter beträffar den öfriga delen af beklädnaden, är den icke blott högst dålig, utan derpå är tillika fullkomlig brist.
Beväringsmanskapet är försakradt att åtnjuta lika beklädnad och utrustning som den öfriga armeen; likväl saknas för detsamma klädesbyxor, tschacots tn. m.
Sådant är beväringens närvar, tillstånd; och det lärer icke kunna bestridas, att det är hardt för beväringen Deli G No väml) er f. m. 53 att se sig så vårdad.
Det är sannt, att den blott historiskt känner landtviirnets öde; men den har sig likväl nogsamt bekant, huru förhållandet då var, och jag hemställer med hvad hansia dessa ynglingar skola börja sina vapenöfningar, dä de se sig så ringa aktade, att man icke ens vill bestå dem hela kläder att skyla sig-med.
Med djup vördnad betraktar jag en Regering, som med små tillgångar förmått hålla våi' bevaring i det stånd, den för närvar, är, och jag hembär min varma tacksägelse till de kamrater i armeen, som gjort allt för att vårda beväringen och ingjuta och uppehålla modet hos dem.
Men härmed kan likväl icke vara nog.
Vi, sorn öfverlefva^ 1808, känna dén missvårdnad, vårt fäderneslands unga söner då vederfors.
Jag har följt dem i krig, sett dem med gevären på deras bara armar, hungrande och genomkylda, likväl uppmuntra hvarandra under väntan på commando: framåt!
Sådana äro våra ynglingar, och det är dock för dessa, som man i lugn likgiltighet vägrar de mest oundgängliga behof; men jag hoppas, att R. o. Ad, som säkerligen icke kan undgå att inse dessa, bifaller K. M:s propos., hvarigenom var unga bevärings beklädnad må kunna någorlunda iståndsättas.
Det förefaller mig temligen besynnerligt, och jag kan icke underlåta att derom yppa min tanka,, att Ständerna visa tvekan och likgiltighet, då det är fråga örn anslag för beväringen och armeen.
Jag skulle tro, att Ständerna hafva egna söner med bland denna beväring, särdeles BondeSt.; men jag finner en förklarings grund för likgiltigheten deruti, att man äger rätt att lega, hvarigenom skyldigheten (att försvara sitt fädernesland är aflägsnad från de förmögnare classerna, enär man endast behöfver kunna anskaffa en 5o-r:drssedel för att köpa sig från denna dyrbara pligt, och så länge man har en sådan utväg, lärer man väl icke bry sig om, hvarken huru beväringen ar kladd eller i öfrigt vårdas.
Jag hoppas dock, att denna lggningsrättighet snart må upphöra.
Jag anhåller att få förena mig med Hr Möllerhjelm i tillst vikande af bifall till K.
M:s propos., och ber 0111 ursägt för det jag varit något vidlyftig; men då hjertat slår varmt, blifva kanske orden för många.
Boye har, för att bestämma sig i denna fråga, begärt en upplysning, hvilken jag skall hafva äran meddela.
Förhållandet är i korthet, att K.
M. begärde för armdens beklädnad i allmänhet go,ooo r:dr årligen, hvarmed hufvudsakligen afsågs beklädnad för beväringen; men detta har icke blifvit beviljadt.
Såsom extra anslag, att utgå för alla 5 åren, voro i3g;ooo r:dr begärda, hvarmed afsågs, dels behofvet för det be.vär:smanskap, sorn, till följd af populationens stigande, ökar det förra antalet, dels ock till lappning af det gamla.
Afslås nu detta, så vet jag i sanning icke, hvar KrigsColhm skall få medel hvar - 54 Den 6 November f. m. ken till det ena eller andra ändamålet.
Jag är skyldig Hr Dalman tacksamhet för den compliment, han behagat gifva mig.
Min förtjenst är visserligen ringa, och en god vilja är måhända dess enda värde.
Hvad det förslagsvis upplagda förrådet beträffar, kan dels deraf icke blifva fullständiga munderingar, förrän allt tillbehör hunnit anskaffas, och dertill måste de innestående medlen användas, dels kunna dessa förråd icke disponeras till årliga behof; men medgifves detta, kan visserligen biträde derifrån snart erhållas.
Den upplysning, jag önskade, har jag erhållit ej mindre af Hr Möllerhjelm, än af Hr af Dalström.
Min öfvertygelse är nu gifven, och jag röstar för K. M.'s propos., i hvad den rörer behof af medel till anskaffande af gevär samt beklädnad åt be värts manskapet.
Då jag härefter går att lemna några upplysningar i anledn. af Hr Dalmans yttrande, förutskickar jag en förklaring, som jag tror icke vara stridande emot grannlagenheten eller lämpligheten.
Jag har i 2:ne dagblad läst den förebråelse mot mig, att jag i sista plenum skall yttrat mig hård t mot mina motståndare.
Sjelf tror jag icke, att så skett.
Det beror dock på hvar och ens opinion att åt milt yttrande tillerkänna en sådan egenskap.
Men då Hr
Dalman nu tillåtit sig säga, att jag kallat mina motståndare förrädare, måste jag till prot. förklara, att han yttrat något, som med förhållandet ej är öfverensstämmande.
Jag vet icke, hvarföre Hr Dalman nu flög på mig, om icke derföre, att jag ej vägrar stt gifva, hvad patriotismen ålägger mig, eller för det jag vågade åkalla sunda förnuftet och den Svenska känslan.
J;:g rår i sanning icke för, om Hr Dalman derigenom anser sig sårad.
Hr Lefre'n: Hr Dalman är verkligen icke så lätt att slå ur fältet, oell jag undrar icke derpå, då han har en så stor talent att neka facta.
Hr Dalman har nemi. sagt, att de ifrågavar. anslagen vid sista riksdagen varit gifna till icke annorlunda bestämda ändamål, än att de kunnat användas till årliga behof, och jag har påstått motsatsen.
Hr Dalman har hotat med publiciteten.
Deremot har jag ingenting, såvida nemi. publiciteten lemnar sina upplysningar på grund af sanna facta; men såsom exempel, huru härmed tillgår, vill jag erinra, hurusom publiciteten regalera de med den underrättelse, att Hr af
Dalström härstädes gjort en sorglig beskrifning på våra gevärsförråd, ehuru han icke nämnt ett ord derom, utan endast talat om de gevär, sorn utlemnas till dagligt bruk och hvilka äro så dåliga, att de behöfva ersättas ur förråden, hvarigenom åter luckor deri uppstå, som icke kunna fyllas genom den vanliga fabricationen.
Hr af Dalström har således aldrig talat om förrådens beskaffenhet; men publiciteten har dock uppgifvit, att denna beskaffenhet af Hr af Dalström blifvit afmålad såsom Den G November f. m. 55 sorglig.
Dylika anmärkningar torde få anses lämpliga för dem, som utlofva att gifva allmänheten upplysningar, och jag remitterar dem derföre till publiciteten.
Hr Dalman har trott, att K.
M. vore oförhindrad att använda anvisningarna för förråden till årliga behof; men jag, som kände det verkliga förhållandet, vackte motion, att II.
M. täcktes, sedan förstärkta StatsUtsk. afslagit det för ändamålet äskade anslag, låta utur befintliga förråd anordna, hvad för beväringens beklädnad kunde tarfvas; och att StatsUtsk. betraktat saken lika med mig bevisar sig deraf, att en person, hvilken i Utsk. dref samma sats som Hr Dalman och, besynnerligt nog, lade sig emot bifall till motionen, förlorade voteringen derom.
Hr Dalman har talat om Svenska chartor på en utländsk diplomats bord.
Hörde dessa chartor till Rikets hemliga archiv, så innebure händelsen visserligen en gruflig missgerning; och jag är då den förste, som uppmanar Hr Dalman att bevisa förhållandet, på det detsamma må leda till ett välförtjent straff.
Men mer än troligt nr, att det varit så dana chartor, som finnas i bokhandeln.
Åtminstone har Hr
Dalman ännu icke ådagalagt skäl att framkasta en sådan accusation emot dem, som hafva våra hemliga chartor om händer.
Hvad sjelfva ämnet vidare beträffar, skall jag icke dermed upptaga tiden, emedan allt, hvad dertill hörer, redan blifvit så sakrikt och fullständigt utveckladt af Hrr Möllerhjelm, Lefre'n och af Dalström, att jag endast i allt förenar mig med dem och anhåller om afslag å Utsk:s betänk, samt bifall till K.
Men jag ber att, i anledn. af Hr Dalmans yttrande om den lätthet, som
Styrelsen skall hafva beredt utlandningen att afmäta och pejla våra kuster, få upplysa, att någon pejling å dessa kuster icke blifvit gjord, hvarken af den Ryska chronometer-expeditionen eller af någon annan utländsk magts i sådant afseende utskickade.
Icke heller behöfva några expeditioner i dylikt andamål utrustas, då från hvarje handelsfartyg eller hvilken båt som helst pejling kan göras, och då för öfrigt Amiral Klints förträffliga sjökort, som äro för alla tillgängliga och hvilka förmodligen varit de chartor och planer, som synts på diplomaternas bord, lemna fullgoda upplysningar i detta fall.
Svenska officerare hafva dessutom åtföljt den så mycket omtalade chronometer-expeditionen, åt hvilka Regeringen anvisat de hamnar, hvaruti expeditionen fick inlöpa, samt de punkter, der observationerna skulle ske.
Att med denna expedition för öfrigt icke åsyftades något för Sverige vådligt ändamål, eller som synnerligen hade afseende på detta land och dess kuster, visas bast deraf, att expeditionen, hvarom i diplomatisk väg emellan begge Hofven med full reciprocitet öfverenskommelse ägde rum, Dea 6 November f. m. lika viii besökte Preussiska och Danska hamnar som Svenska, och att nyligen hit anliindt fullständiga upplysningar, innefattande resultnterna af expeditionen a Kyska sidan, jemte en mängd dertill hörande planche!' och ritningar.
Hvad angar den åt utländska oflicrare lernnade tillgång till våra varf och arsenaler rn. m., halva vi deruti ej gått längre än andra nationer; ty alla Svenska militärer, som besökt främmande landel', omtala med beröm den förekommande artighet, 'hvarmed de öfverallt blifvit emnttagun, äfvensom den beredvillighet, ined hvilken de uti alla detailler erhållit upplysningar.
Frän Österrike tiar Regeringen nyligen emottagit reglementen, rör:de ali-tjenstgöring inom krigsmagten, och bland dessa flera handskrift);! instruetioner, bestående hvardera af omkring 5oo sidor, och med en mängd både ritade och lithographierade plancher.
Men der klandras
Styrelsen ej för det hon sökt bibehålla vänskap med andra nationer, synnerligast icke, då hon, seni vår, sätter bibehållandet af nationens sjelfständighet och anseende i flanista rummet.
HrHjerta, Lars Joli.: jag har icke varit närvar, i huset vid debattens början, iner. har blifvit underrättad om ett yttrande af en värd talare, som förmenat, att den af mig i förra plenum gjorda anmärkning mot ett förvaltande verk för den bekanta utklippa.ingen i passevolanceräkenskaperna varit obefogad.
Jag utbeder mig att i anledn. häraf få erinra, att nyssnämnde anmärkning af mig icke blifvit framställd med någon speciel hänsyftning till klander å det förvaltande verket, utan endast såsom ett bland de många bevisen på det misstroende, som i allmänhet räder till K.
St,, och på ogenheten emot deras granskningsrätt, hvarå jag då citerade några exempel, och hvarpå det torde vara svårt att neka, det äfven detta factum utgjorde ett talande bevis, då Styrelsen icke blott afslagit revisorernas rätt att granska gamla passevolaneefondeus räkenskaper, utan man t. o. m. varit så ytterst angelägen, att de icke skulle få se en skymt af dem, hvari dock någon våda omöjligen kunde ligga.
En talare har sedermera yttrat sig om de irrbloss, som tändas af publiciteten.
Jag nekar icke, att sådant någon gång kan hafva handt; men jag frågar, hvarföre söker man då, genom vidhållande af grundlagsvidriga förbud emot offentliga upplysningars meddelande, stänga vägen för publiciteten att fä veta sanningen och sprida «e»s dager?
I3r Leffens anmärkning om en oriktig framställning i en tidning af Hr af
Dalströms yttrande om gevär, får jäg bemöta med den erinran, att. om äfven uttrycket '!gé vårs förråd” blifvit oriktigt begagnadt, var likväl icke blott' meningen af Hr af
Dalströms yttrande återgifven, ulan äfven det hufvudsakliga af sjelfva yttrandet, som bestod deri, att icke ett enda skarpt skott kunde lossas med beväringens gevär.
Jag ber att såsom - Den C-November f. m. 57 söm bevis, det den beskrifning, Hr af Dalström gjort på gevären, icke blifvit återgifven sorgligare, än den varit, få återföra i minnet, hurusom denna beskrifning uppkallat Frih.
Boye till de mest bevekande utgjutelse!' af medborgerlighet.
Jag kan icke undgå att yttra ännu några ord, i anleda, af den uppmaning, en talare nyss gjort, att man måtte behandla dessa vigtiga angelägenheter med lugn och sans, med ådagaläggande af factiska förhållanden, samt ang:de det skian, sorn den värde talaren skall förnummit från motsatta sidan.
Jag skall bjuda till att följa hans råd att iakttaga lugn och sans, men tillåter mig tillbaka göra den frågan: på hvilkendera sidan är det, sorn siffrorna och de factiska förhållandena, öcli på hvilkendera, som de stora ordena och phraserna låtit höra sig?
Är det då icke ett factiskt förhållande, att Styrelsen sedan sista riksdagen haft ätt använda 900,000 r:dr, som blifvit disponerade till reservförråden för framtida bruk; alt omkring hälften af dessa medel äro outtagna; att utom denna betydliga summa 400>000 r:dr anslogos till Carlsborgs fästning; att 70,000 r:dr blifvit gifnä äfven såsom extra anslag till materiellen?
Är det icke ett factum, att garnisonssjukhuset sedan sista riksdagen erhållit 87,000 r:dr och tillsammans kostat öfver 000,000 r:dr?
Ar det icke ett factum, att de större öfningslägren, som utan våda för en eller annan gång kunnat inställas, om det varit nödigt för mera oundgängliga behof, kostat lika mycket?
Är det icke ett factum, att Styrelsens embetsmål!, det oaktadt, här anfört, att en stor del af försvaret, som de sjelfva kalla den angelägnaste, befinner sig i den mest beklagansvärda belägenhet; och jag frågar Eder då, mina Hrr, om det är ett tömt skrik, som yrkar på en annan hushållning, eller om det icke är Styrelsen, som anklagat sig sjelf genom dessa fa c fa', och om icke anklagelsen är svårare i samma mån, som skildringen af det närvar, tillståndet är bedröflig.
Man invänder, att B.
St. anvisat en del af de här omnämnda extra anslag till andra bestämda ändamål för försvarsverket; men jag hemställer, oaktadt det är min tanka, att tillräckligt! medel ändock funnits att fylla det angelägnaste, om också Styrelsen hade användt en del af dessa extra anslag på annat sätt, än som varit föreskrifva!, men kunnat öppna denna riksdag med den helsning till Ständerna: ”Vi halva för de angelägnare behofven nödgats gå från en bokstaf, men vi hafva satt Rikets försvarare i stridbart skick; vi kunna nu räcka våra grannar, äfven till vänskap, en väpnad hand, och behöfva icke emottaga deras till handkyssning;” — om då någon försökt en anmärkning emot dessa åtgärder.
Jag hemställer, om en enda röst då här skulle blifvit höjd’ till understöd för en sådan anmärkning, eiler om icke R.
St. långt snarare skulle ingått med en tacksägelseadress till Regeringen, med fullt ut lika mycket skäl och lifvade af en lika sann 16 fl. 8 58 Den 6 November f, m. medborgerlig känsla, som uti tacksägelse-adressen för choJerans utestängande?
Jag bör vid detta tillfälle öppet yttra, alt jag icke med mina vänner på andra sidan af salen delar den öfvertygelsen, att man från en för ögonblicket rådande politisk vänskap i allmänhet kan hemta skäl för obehöfligheten af försvarsverkets iståndsättande, och jag bekänner lika öppet, att jag skulle förakta mig sjelf, om jag icke intogs af en smältande känsla vid de sönderslitande målningar, bär blifvit gjorda, och röstade bifall, så vida icke vigtigare skäl till vägran förefunnes.
Må det härvid tillåtas mig ännu en gång åberopa Borgare- och BondeSt:s handlingssätt.
Dessa Stånd, inom hvilka man finnér den stora mängden af Rikets befolkning, är det väl tänkbart, mina Hrr, hysa mindre känsla för sina egna barn, för ”blomman af nationens ungdom,” än de militärschefer, som här så rö rande talat till deras bästa?
Är det väl tänkbart, att de icke skulle taga äfven det yttersta, för att icke i ett kritiskt ögonblick lemna ungdomen värnlös till pris endast ”åt en ärofull död,” så framt de icke af andra orsaker funne sig nödgade till afslag?
Dessa orsaker, mina Hrr, hafva till räckligt blifvit antydda; de ligga uti Styrelsens ^gna handlingar, som tala till R.
St. från de styrande och säga:
Vi hafva vid sista riksdagen begärt millioner till försvarsverket; det har berott af oss att angifva, hvartill dessa millioner borde användas.
Vi hafva fått dessa millioner; men vi hafva icke anvdndt dem till det, sorn vi nu sjelfva yttra vara det angelägnaste och som är det, utan vi hafva uppbyggt palatser, gjort dispositioner för personalen och till andra ändamål för framtiden, som lattare kunnat uppskjutas, och derföre möta vi R.
St. nu med den underrättelsen, att blomman af nationens ungdom mäste kindås i trasor och icke kan afskjuta ett enda skarpt skott mot Rikets fiender, så framt icke R St. å nyo bevilja allt, som begäres.
O ti dessa fada — ty det är silfvan, som har bestämmer omdömet —, i förening med den omständigheten, att ingen skymt från Styrelsens sida visar sig, att den hädanefter ämnar handla annorlunda än hittills, att ingen förhoppning om besparing på något håll blifvit lemnad, ligger i min tanka orsaken till de andra Ståndens handlingssätt, liärledt af nödvändigheten att framtvinga ett annat system än det nuvarande, då sådant icke på annat sätt lät sig göra.
Man har för ändrings vinnande i detta fall hänvisat till Constit.
Jag erinrar mig, med anledn. haraf, hvad Styrelsens högsta och skickligaste functionärer yttrat i en af trycket utgifven skrift, att en förvaltning kan vara fri från den minsta fläck af förbrytelse mot grundlagens bokstaf, och likväl hushålla förderfligt för landet.
Jag får äfven erinra om en annan hög funclionärs yttrande, alt det fanns någonting ruttet i samhället.
Det ar uti detta hushållssystem, Den 6 November f. m.
5g som jag för min del anser ruttenheten ligga, och der, sorn den behöfver bortrensas; och detta utgör skälet, hvarföre jag röstar för afslag.
Hr Dalman: 1 anledning af hvad Frih.
Boye ensis, ild t emot mig anmärkt, får jag erinra, att det väl torde vara möjligt, att jag misstagit mig om ordalydelsen i Frih:s anförande; men för min uppfattning var Frih.
Boyes yttrande så båldt, som hade han ansett mig och dem, hvilka, jemte mig, bestridt anslag för försvarsverk et, föga bättre än förrädare, och det är om syftningen af yttrandet som jag talat.
I hufvudsnken är jag förekommen af Hr Hjerta.
Jag kan dock ej återhålla uttrycket af min förundran öfver motsidans envishet att genom sorgliga målningar öfver beväringens usla beklädnad söka bevisa, hvad som aldrig blifvit bestridt, då man ej fordrat bättre, än att se denna brist afhulpen, n.b. med de medel, man har.
Jag får härvid framställa en liknelse.
Man bar en egendom, som är i dåligt stånd.
Man börjar då med att inreda rummen, köpa en lysande mobilier etc.; men man har inga kreatur att bruka jorden med, inga penningar till tjenstefolkets aflöning.
Eller man köpte sig juveler och berlocker, men gick i sön driga kläder m. m.
Hvem skulle då ej säga: sälj mobiliern och juvelerna och köp dig dragare och kläder.
Hr Lefre'n får jag svara, att jag verkligen ej är så lätt att slå ur fältet, när jag har sanningen till sköld.
Jag får blott hänvisa Hr Lefre'n till B..
St:s skrifvelse vid sista riksdagen N:o i5i — om jag rätt minnes —, hvaraf jag skall tillställa Hr
Lefre'n en vidimerad afskrift för säkerhetens skull.
Der finnes ingen föreskrift om medlens användande till reservupplag, utan de äro endast anslagna till försvarsverkets iståndsättande; ja, åt K. M. uppdrogs t. o. m. att sjelf fördela dem, hvilket ock skett genom ett särskildt K. bref, der det •föreskrifves, att medlen skulle särskildt redovisas och de derför inköpta persedlar uppläggas.
Så åtminstone har jag fattat saken.
Brahes yttrande får jag nämna, att jag icke åsyftat någon förebråelse emot Styrelsen för chronometer-expeditionen m. m.
Tvärtom har jag anfört detta såsom bevis, huru litet hemligbetsväsendet gagnade, och endast klandrat, att man trott sig böra iakttaga det emot R.
St., som nu vore mindre bekanta med dessa saker, än utländningén.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna 4;de punkten.
Då H. Ex. förklarade, det han funnit nej hafva öfverJ’östät ja, begärde Hr Dalman votering.
Upplästes till justering och godkändes följande votertspropos:n: - 6o Den 6 November f. m.
Den, sora bifaller 4;de punkten i StatsUtsk:s utlåt.
N:o agi, voterar ja; den det ej vill, voterar nei; _ Vinner nej, bifaller R. o. Ad., på sätt K.
M. föreslagit, ett extra anslag af i3g,ooo r:dr b:co för utredningsförrådens behof.
Ja —■ 28.
Uppå de grunder, som föranledde mig att afgifva min reservation mot R. o. Ad:s beslut uti i:sta och 2:dra pnnkterna af förevar, betänk., får jag jemväl reservera mig emot besluten uti 3:dje och 4tde punkterna.
Jag är af samma åsigt, som StatsUtsk. yttrat, och förenar mig i öfrigt med hvad Hr Hjerta sednast anfört. 5:te punkten.
Utsk. har i dess sednare betänk, icke heller velat tillägga de 5o,ooo r:dr, som utgjorde skillnaden emellan K. M:s propos. och hvad Utsk. i förra betänk, tillstyrkt.
Skälen äro hufvudsakligen, att Utsk. anser Pionniercorpsen kunna occuperas med 5o,ooo r:dr om året.
Här är behöflig t att upplysa ett misstag af Utsk.
Nog var summan tillräcklig, så länge corpsen utgjorde 220 k 2I0 man, hvilket förhållandet var, då den recruterades endast från de värfvade reg: terna; men numera insättas vid corpsen jemväl försvarslösa personer från provinserna, och antalet uppgår nu till 320 å 33o man.
Under sådana förhållanden är Utsk:s skäl icke tillämpligt, och jag yrkar altså, att 10,000 r:dr årligen må anslås utöfver hvad Utsk. föreslagit.
Man säger, att det är en orimlig plan för en fästning, då det fordras 5o å 60 år för arbetets fulländning.
Detta arbete börjades 1820 och har således fortgått i 1.4 år.
Men fästningen är redan i det skick, att om de begärda anslagen lemnäs, förmodar jag, att fästningen skall vara sluten Horn nästa riksdag.