Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom arméen vet man i allmänhet icke annat än genom hörsagor, huru stora de befintliga tillgångarne äro, men säkert är, att, då en sqvadronseller kompanichef anhåller, att hans boställe måtte förses med karaktershus, det svar alltid erhålles, att K.
M:t icke har några medel att dertill anvisa.
Då nu upplyst är, att militie-boställskassan verkligen eger högst betydliga fonder, torde det vara särdeles billigt, att förhöjning af hyresersättningen beviljas de sqvadrons- och kompanichefer, som sakna karaktershus å sina boställen, och jag skulle derföre önska, att från R.
St:rs sida någon åtgärd härför vidtoges.
Emedan jag icke har mig bekant hvilket beslut de öfriga Stånden kunna hafva fattat med afseende å denna punkt, är jag tvehågsen, hvilket yrkande jag bör framställa; jag vågar icke begära, att R. o. Ad. skall anslå Den 3 Mars f. m.
49 anslå en viss summa för ifrågav:de ändamål, och tror mig derföre göra rättast uti att yrka återremiss af denna punkt, ty derigenom kan (Jtsk:t komma i tillfälle att göra en förnyad framställning till R.
St:r ang. denna för indelta arméen så vigtiga angelägenhet.
De skäl, Stats-Utsk:t åberopat för sitt afstyrkande af ifrågavide motion, synas mig vara så öfvertygande, att jag vill inskränka mig till att hänvisa till desamma.
När det är utredt och hittills icke vederlagdt, att K.
M:t eger till sin disposition medel för det afsedda ändamålet, torde det väl medgifvas, att R.
St:r icke böra ytterligare bevilja anslag dertill.
Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold: Då Stats-Utsk:ts Ordf:de begärde ordet för att lemna upplysningar ang. detta ämne, var jag alldeles öfvertvgad om, att någon diskussion härom icke vidare skulle behöfvas; men jag får förklara, att jag icke alls blifvit upplyst af Gr.
Posses anförande.
Stats-Utsk:t har i hela detta Betänk, ganska positivt kommit till sina beslut, men det har synts mig som om i motiveringen deraf premisserna icke stå i full öfverensstämmelse med konklusionerna.
Jag vill icke framställa något yrkande om ogillande af Utsk:ts hemställan, emedan jag icke tror, att något dermed skulle vinnas, men jag kan icke underlåta att anmärka, det Utsk:t icke behöft såsom motiv för sitt afstyrkande af motionen anföra, att inqvarteringspenningar åt militära löntagare, som sakna karaktershus å sina boställen, utgå af militie-boställskassan, ty detta har hela arméen förut sig väl bekant.
Deremot har Utsk:t icke yttrat, sig, huruvida de från nämnde kassa utgående inqvarteringspenningar kunna anses vara tillräckliga, hvarom.just här är fråga och tvist kan uppstå.
Jag vill icke rigta några anmärkningar mot Utsk:t för det beslut, hvartill det kommit, ty om jag skulle hafva deltagit deri, hade jag utan tvifvel fattat enahanda, utan derföre att Utsk:t för sitt beslut icke åberopat det rätta skälet, hvilket, enligt min tanke, är att K.
M:t nedsatt en Komité, som kommer att behandla såväl denna fråga, som andra med den sammanhängande.
Jag får anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag får beklaga, att den siste värde talaren, som äfven tillhör indelta arméen, icke lemnat mig det understöd, jag hoppats.
Det vore glädjande, om indelta arméens officerare något mera deltoge i förhandlingen af frågor, som röra nämnda armée.
Jag kan icke såsom den värde talaren anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan, utan yrkar fortfarande återremiss af detta mom. i 46:te punkten.
Då jag ej vågar tro, att mina ord skola föranleda till ett afslag, knappast till en Steril. lil. 4 50 Den 3 Mar9 f. m. remiss af förev:de punkt, särdeles som K.
M:fs Nåd.
Propos. uti föreg-.de morn., äfvensom uti 56:te punkten, äng. uppskattning af militise-boställena, icke befunnits böra af Högl.
StatsUtsk:t bifallas, — skulle jag ej hafva begärt ordet, såvida ej Utsk:t tycktes hafva ansett, att min motion ej vore behörig.
Jag anser den tvärtom i högsta grad behörig, och jag hade väntat att på detta rum, der så mångå finnas, hvilka dels tillhöra dels tillhört den kategori, jag i motionen påpekat, åtskilliga skulle uppträda och försvara den af mig gjorda framställningen.
Den afser i första rummet att bereda militärerna en sådan ställning, att deras lott icke längre måtte behöfva blifva att — såsom Hr Reuterskiöld i går så sannt yttrade — tjena fäderneslandet och göra sin pligt utan afseende å lön.
Man har val icke rätt att fordra, att sqvadrons- och kompanichefer skola med egen uppoffring skaffa sig boställen.
Så är dock nu fallet, ty det är föreskrifvet, att de skola bo inom sqvadronens eller kompaniets stånd, och de kunna ej bo på boställen, hvarest hvarken finnes karaktershus eller ens rum för hästar och stalldräng.
Af l:a mom. i nu föredragna punkt synes det, att K.
M:t äskat anslag till uppförande af karaktershus vid 9 kompanichefsboställen i de norra länen; detta utgör ett ytterligare bevis för att många sådane finnas, hvilka äro obeboeliga, men deras antal är icke inskränkt till Norrland, utan sådane finnas äfven i rikets bördigaste trakter.
Ett annat syfte med min motion har varit att påpeka, att vi, ehuru vi hafva många utmärkte och praktiska lagar och författningar, likväl hafva några, hvilka icke kunna åtlydas, och —- hvad ännu värre är — sådane, hvilka af militärer och andre, som ega full kännedom af dessa förhållanden, anses icke böra åtlydas.
Man har derföre ständigt måst tillgripa utvägen att kringgå sådane författningar, såsom jag har mig bekant specielt uti bägge dessa fall, hvilka min vördsamma framställning omfattar, — men icke kan det bidraga att höja aktningen för lagens bud, då förordningar få qvarstå, hvilka t. o. m. ej kunna efterlefvas.
Greutz i yrkandet om återremiss.
Efter härmed slutad öfverläggning upptog Hr Gr. o. Landtm, de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förevide hemställan och dels återremiss deraf; hvarefter och sedan propos. på bifall till samma hemställan blifvit framställd och besvarad med många ja jemte ett eller annat nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig bafva funnit ja öfvervägande.
Utskits hemställan bifölls. 48:de punkten. Mom. a. Bifölls.
Den 3 Mars f, m. 51 Mom. b. Hr Reuterskiöld:
Vid ett sjukhus bör man icke fästa afseende endast på rummens antal och huru många sängar der kunna uppställas, utan äfven huruvida rummen äro så beskaffade, att de uppfylla sitt ändamål.
Erfarenheten har visat — och R.
St:rs revisorer hafva vid besök å Carlberg år 1861 funnit detsamma — att det der befintliga sjukhuset icke tillfredsställer de fordringar, man har rätt att ställa på ett sådant etablissement.
Stats-Utslut anser vissell, att detta sjukhus kan ännu någon tid utan synnerlig olägenhet användas, men, i betraktande deraf att snart alla, som önska blifva officerare, skola genomgå Carlbergs läroverk, torde föräldrar och målsmän med skäl kunna fordra, att deras barn och myndlingar, om de derstädes behöfva åtnjuta sjukvård, icke må förspilla alltför lång tid på sjukhuset.
Jag har velat nämna detta för att visa, att goda skäl funnits lör denna K.
Då Chefen för Landtförsvarsdepartementet icke yrkat bifall till K.
M:ts Propos., kan det visserligen förefalla besynnerligt, att jag framställer ett sådant yrkande — så mycket mera, som punkten redan genom trenne Stånds beslut är bifallen —, men jag anser det nyttigt, att R. o. Ad., hvaraf en stor del varit kadetter och känner Carlbergs sjukhus, afger en opinionsyttring, hurudant detta sjukhus verkligen är.
Då detsamma inreddes, var det beräknadt alt mottaga 12—14 års gossar; nu rekryteras läroverket med ynglingar om 18 till 20 år, och dessa fordra väl något större sjukrum.
Jag hemställer om bifall lill K. M:ts Propos.
Gr. Posse: Stats-Utslut har visserligen insett, att det vid Carlberg befintliga sjukhus icke är i det tillfredsställande skick, som vore önskligt, men Utsk:t har dock fått sig sådana upplysningar meddelade, att det haft fullt skäl antaga, att nämnde sjukhus icke är sämre, än att det ännu under ett eller annat år kan begagnas.
Det innehåller nemi. 5 rum, hvilka lemna plats åt 24 sängar, och kadetternas antal är icke så stort, att under vanliga förhållanden en större sjuknumerär kan motses.
Utsk:t, som nu förordat det äskade anslaget för uppförande af ett exercishus, har ansett, att alla vid Carlberg erforderliga nya byggnader icke behöfva på en gång uppföras, utan att med anläggande af sjukhus väl kan anstå till nästa statsregleringsperiod, och derför hemställt, att R.
St:r för denna gång ville afslå det för nytt sjukhus äskade anslag.
Då behofvet af ett sådant redan är i Utsluts motivering temligen påtagligt erkändt, skulle — vid det förhållande att tre Stånd redan bifallit Utsk:ts hemställan — ett afslag från R. o.
Ad:ns sida ej tjena till något, och jag anhåller derföre om bifall till förev-.de punkt. 52 Den 3 Mars f. m.
Frih. Klinckowström, Rudolf: Då Hr Reuterskiöld icke framställt något yrkande, att R. o.
Ad. skulle frånträda Utsk:ts hemställan i denna punkt, torde något vidlyftigt ordande i denna fråga ej behöfvas; men, då jag sjelf varit kadett, och under den tiden flera gånger åtnjutit vård å Carlbergs sjukhus, kan jag upplysa, att det icke är så farligt med utrymmet derstädes, som en talare här påstått.
Vid större epidemier måste visserligen särskilda sjukrum iordningställas, men detta är ett undantagsfall, vid hvilket man ej får fästa sig.
— I öfrigt finnér man af den K.
Proposm, att det äskade anslaget skulle användas, icke endast till uppförande af sjukrum, utan äfven till beredande af bostäder åt befäl och lärare, och jag får i anledning deraf fästa uppmärksamheten på det oskick, som inrotat sig vid våra byggnadsföretag derutinan, att befäl och lärare med familjer tillåtas upptaga en sior del af det utrymme, som behöfves för uppfyllande af byggnadens ändamål.
Vid Carlberg bör i detta afseende betydliga förändringar vidtagas, och vi torde kanske upplefva den dag, då Marieberg förenas med Carlberg, och läraine få flytta in till hufvudstaden.
Det är verkligen förvånande, att icke Carlbergs slott skall kunna med lätthet rymma 200 kadetter, och många utlänningar, som besökt denna läroanstalt, hafva deröfver uttalat sin förundran.
Jag fäster mig ej vid hvad som för vånar utlänningar, utan vid hvad som förvånar Svenskar, och de hafva uttryckt sin förundran öfver att ett sådant sjukhus, som det nuv:de, kan få finnas på Carlberg.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan och dels a ('slag derå, samt antagande af K.
M:ts Nåd. framställning i ämnet, gjordes propos. på bifall till Utslcts hemställan, och då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
49:de punkten.
Som jag inom Stats-Utsk:t anmält reservation mot beslutet i denna punkt, anser jag mig pligtig att härföre anföra grunderna.
Inom Utsk:t erkändes allmänt att behofvet af skollokal för gardesregementena tillhörande barn vore trängande, men att medel till nybyggnad af densamma ej kunde nu beviljas, då K.
M:t ej afgifvit förslag till dylik för sig, utan endast i förening med kyrkbyggnad.
Då nu kyrkbyggnaden ansågs af Utskottets majoritet mindre behöflig, och K. M:ts Propos. derföre afslogs, ansågs äfven frågan om skollokal för det närv:de böra afslås.
Utsk:t anser dock, med erkännande af rigtigheten af en sådan anordning, hvarigenom de serskilda rege - Den 3 Mars f. ra. 53 mentsskolorna sammanföras till en enda för samtliga regitena gemensam, »att, då utrymme för en dylik skola icke skall i något kasernhus finnas att tillgå, derför erforderlig byggnad af statsverket måste bekostas, så vida icke lämplig lokal kan mot byra anskaffas».
Det är i denna sista rigtning jag inom Utsk:t anförde reservation mot beslutet; jag ansåg nemi. att hyresmedel för skollokal borde beviljas, intill dess dylik lokal genom byggnad kunde beredas.
Beträffande härv:de regttsskolors tillstånd, befinnes detta i korthet som följer: Svea Lifgardes skola är visserligen rymlig och ljus, men högst fuktig, och till följe deraf osund, samt under vintertiden så kall att den ej kan tillbörligen uppvärmas.
— Lifgardets till häst skola är uti samma lokal, uti hvilken musikkorpsens öfningar försiggå; huru skolundervisning och musiköfningar skola inverka störande på hvarandra, inses lätt.
— Andra Lifgardet och Svea Artilleriregde hafva gemensam skola; lokalen, som är lörhyrd, är i alla hänseenden otjenlig, såsom bestående af låga, trånga rum, der utrymmet är så inskränkt, att det vanliga lärjungeantalet, omkring 45, måste, snart sagdt, instufvas för att få plats.
Då behofvet sålunda är till alla delar konstateradt, anser jag det vara Statens ovilkorliga pligt, att så fort ske kan söka afhjelpa det.
Härförutom är undervisningsmaterielen i alla dessa skolor högst torftig och otillräcklig, samt underhållen endast genom tillfälliga gåfvor och insamlingar.
Afven denna brist bör af det allmänna fyllas.
På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag anhålla om propos. på afslag af Utsk:ts Betänk, i denna punkt, samt yrka alt K.
M:ts framställning må i så måtto bifallas, att B.
Shr besluta: att 3,000 rdr ställas till K.
M:ts disposition för att användas till förhyrande af lämplig gemensam skollokal för samtliga garnisonsreg:tena, jemte bekostande af tjenlig undervisningsmateriel.
På sätt Stats-Utslct i sitt Betänk, anfört, anmälte R.
St:r redan år 1857 för K.
M:t behofvet af såväl kyrka, som skolbygcnad för Stockholms garnisonsförsamlingar.
Sedan denna tid har utrymmet i stadens kyrkor icke ökats, hvilket bäst visas deraf, att Ladugårdslands församling, i hvars kyrka 200 platser för garnisonens räkning varit förhyrda, nu sett sig nödgad att uppsäga kontraktet härom, hvilket derför tilländagår den 1 Maj innev:de år.
Efter denna dag finnes således ingen kyrka, der dessa landets försvarare hafva tillfälle att få höra Guds Ord predikas, eller få begå den Heliga Nattvarden; R.
St:r kunna icke finna detta rätt, då krigaren, för att rätt uppfylla sitt kall, bör ega en varm religionskänsla, och, hvilken förutan, afvägar lätt beträdas — och straffet följer.
Utslct hänvisar visserligen till Riddarholmskyrkan och Garl Jo - 54 Den 3 Mars f. m. hans kyrka å Skeppsholmen, men för dessa kyrkors begagnande möta mänga och stora svårigheter.
Ehuru Utsk:t uttalar en bestämd skyldighet för Staten att anskaffa skollokal för det uppvexande slägtet, har dock Utsk:t icke ansett sig nu kunna anvisa några medel till skolbyggnad för garnisonsförsamlingarne.
Denna (råga tål dock ej något uppskof, ty om ock våra soldater anses under sin uppfostran hafva erhållit tillräckligt fast grundval för att äfven med eftersatt Gudsdyrkan kunna uppfylla sina pligter såsom krigare och medborgare, så måste dock religionens och sedelärans bud inplantas hos de unga, om de utan att vackla skola kunna tillmötesgå de skiftande öden, som kan dem förestå.
Det är Statens ovilkorliga pligt att sörja derför, och jag instämmer derföre af skäl och hjerta i det förslag, som afgifvits af en föreg-.de talare, hvilken varmt behjertat vigten af denna fråga.
Då denna fråga förevar inom Stats-Utsk:t, föranledde den en långvarig och upplysande diskussion.
Den ritning eller rättare skizz, som företeddes för Utsk:t, alsåg en förening af kyrko- och skolbyggnad, och var i arkitektoniskt hänseende af en föga inbjudande beskaffenhet.
Hvad först frågan om uppförande af kyrka för Stockholms garnison beträffar, så upplystes det under diskussionen, att skäl vore för handen, att utrymme för deltagande i den allmänna gudstjensten icke skulle komma att fattas för garnisonen, äfven om en särskild kyrka ej uppfördes, och jag har sedan erhållit underrättelse, att i kyrkan å Skeppsholmen sådant utrymme efter den 1
Maj detta år kan beredas.
Skulle för öfrigt utrymmet der icke vara tillräckligt, så hafva vi, M. Hrr! i vår närhet en kyrka, som står obegagnad, nami.
Riddarholmskyrkan, och jag hemställer, om denna kyrka kan användas till värdigare ändamål, än att inrymma Sveriges krigare till Gudstjenst i närheten af Sveriges konungagrafvar.
Vidkommande åter frågan om skolbyggnad för garnisonsförsamlingarne, så ansåg Utskit de derom framställda fordringarne vara särdeles billiga, och skulle derföre ej tvekat att bevilja anslag för detta ändamål, såvida K.
M:ts framställning varit i sådant skick, att skolfrågan kunnat skiljas från kyrkfrågan.
Då nu Hr Huss framställt ett förslag, som afser att bereda tjenlig skollokal och undervisning åt garnisonsförsamlingarnes ungdom, får jag emellertid på det varmaste förorda detta, och hoppas jag, att regeringen måtte till nästa riksdag framlägga fullständigt förslag i denna fråga.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte för sin del besluta att till K.
M:ts disposition skulle ställas 3,000 rdr, för att användas till förhyrande af lämplig gemensam skollokal för samtliga garnisons-reg:tena jemte bekostande af tjenlig undervisnings - Den 3 Mars f. m. 55 materiel; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utslcts hemställan, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, samt antagande af ofvanomförmälde förslag, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 50:de punkten.
Den nu föreliggande frågan börjar att blifva gammal på dagordningen, men har likväl framskridit helt obetydligt, och detta fastän båda statsmagterna förklarat sig hafva insett dess vigt.
St:r vid förra riksdagen vägrade det äskade anslaget till ny kasern för Svea Artillerireg:te, erkände de likväl behofvet af denna kasern, och vigten af de skäl, som blifvit anförda till stöd för K.
M:ts framställning, och ehuru platsen erkändes lämplig, borde afseende fästas på den trafik, som redan fanns i denna trakt, och hvilken sannolikt komme att ökas.
Med afseende härå anbefallde K.
M:t upprättande af förslag till kasernbyggnad å artillerigården, hvilket förslag blef billigare, än det förut uppgjorda, enligt hvilket kasernen skulle förläggas å artilleriplanen.
Icke destomindre har Utsk:t nu återigen afstyrkt det begärda anslaget för denna byggnad, och denna gång såsom skäl anfört, att Utsk:t saknar tillförlitlig ledning för bedömandet af kostnaden.
För Utsk:t hafva likväl varit tillgängliga tvänne alternativa förslag ifrån K. M:t, med dertill hörande ritningar och kostnadsförslag, och dessutom har Utsk:t haft att behandla af enskilda väckta motioner i samma fråga, äfvenledes åtföljda af ritningar och kostnadsförslag (enligt dessa motioner skulle platsen för kasernen blifva en annan, än den K. M:t föreslagit), och det tyckes således, som om det egentligen varit rikedomen på förslag, hvilken vållat Utsk:ts beslut att uppskjuta denna fråga.
St:r anse, att ett alldeles nytt etablissement bör upprättas, oaktadt ett sådant kommer att medföra större kostnader, än det af K. M:t föreslagna, är jag öfvertygad om att K.
M:t skall, så vidt möjligt är, gå R.
St:rs önskningar till mötes.
Bestämmandet af platsen, hvarest kasernen skulle anläggas, torde dock K.
M:t alltid komma att förbehålla sig. l)å jag har hört, att man inom de andra St-.n framlagt redaktionsförslag till den skrifvelse, som i denna fråga borde aflåtas till K. M:t, och då jag har anledning tro alt äfven inom detta Stånd ett sådant förslag kommer att afgifvas, vill jag icke nu framställa något bestämdt yrkande i afseende å antagande af K.
M:ts Propos., utan inskränker mig till att för R. o. Ad. påpeka vigten deraf, att denna fråga erhåller en snar och lycklig lösning.
Ehuru jag aldrig hyst några öfverdrifna förhoppningar, att Utsk:t skulle tillstyrka bifall till min motion ang;de kasern för K.
Svea Artillerireg:te, så hade jag dock föreställt mig, att denna vigtiga fråga skulle 56 Deu 3 Mars f. m. af Utsk:t hafva blifvit behandlad på helt annat sätt.
(Jtsk:t har visserligen vidrört nödvändigheten af en dylik kasern, men så flygtigt, att det saknar all betydelse.
Enligt mitt förmenande hade det för denna frågas slutliga och lyckliga lösning varit af stor vigt, om Utsk:t framhållit denna nödvändighet, icke såsom skulle den kunna hänskjutas till en aflägsen framtid, utan såsom en trängande nödvändighet, hvilken icke tål något uppskof.
Sådan framställer den sig åtminstone för mig, jag må betrakta den från militärisk, mensklig eller nationel synpunkt.
Såsom icke varande militär, kan och vill jag icke orda om den militäriska sidan af frågan.
Jag vill blott hafva äran i R. o. Ad:ns minne återkalla de af Hr Krigsministern, i Onsdagens plenum, uti en ungefärligen med denna liknande fråga uttalade ord, vittnande om ett varmt och menniskovänligt hjerta, då han yttrade: »om man vill hafva en trupp duglig, måste man befordra allt, som kan bidraga till dess helsa och trefnad.»
Om man, såsom jag förmodar, icke kan förneka sanningen af dessa vackra ord, så skall säkert hvar och en, som aldrig så flygtigt kastat en blick uti de nuv:de s. k. batterikasernerna, villigt erkänna, att K. Svea Artillerireg:te är uti fullkomlig saknad af dessa för en trupps duglighet nödiga vilkor; ty åtminstone äro några af dessa kaserner så usla, att jag föreställer mig att de icke hafva sin like i något annat civiliseradt land.
Svea artil!erireg:te, det oaktadt, vid sidan af de öfrige bättre lottade garnisonsregdena, kunnat bibehålla sitt anseende såsom ett, icke blott dugligt, ulan utmärkt reg:te, är, åtminstone för mig, en gåta, som blott lärer kunna lösas af reg:ts egen officerskår, hvilken derigenom, enligt min uppfattning, gjort sig väl förtjent af nationens fulla erkännande och varma tacksamhet
Uti en tid, då man icke skyr några kostnader för att de grofsta brottslingar icke skola vara i saknad af de nödvändigaste vilkoren för lif och helsa, nemligen ljus och frisk luft; så synes det i sanning för mensklighetskänslan upprörande, att krigaren, som mer än någon annan är i behof af allt, som stärker hans helsa och härdar hans kropp, skall beröfvas dessa för lifvets bestånd, lika mycket som sund föda, nödiga vilkor.
Under krig är det soldatens bårda pligt, jag vet det väl, att tåligt underkasta sig alla slags mödor och försakelser; men att under fredstid öfver höfvan anstränga honom, och onödigtvis utsätta honom för alla menliga inflytanden af ett fältlif, är att slösa med menniskokrafter, och således lika oförståndigt som omenskligt.
Att längre bibehålla detta tillstånd af oefterrättlighet, kan icke vara nationen värdigt, och när man betänker, hvilka svårigheter måste möta, för att dölja dessa bedröfliga förhållanden vid furstliga eller utmärkte fremmande militärers besök; så kan man icke annat än beklaga dem, som hafva den sorgliga lotten, att för dessa personer förevisa våra artillerietablissementer.
Det behöfves ju blott att någon af dem byste samma upphöjda tanke om vilkoren för en trupps duglighet, som blifvit af Hr Krigsministern uttalade, och således icke nöjde sig Den 3 Mars f. ra. 57 med att se regementets materiel och hästar, utan äfven vil e taga kännedom om truppens tillstånd i kasernerna, för att en outplånlig skamfläck skulle fästa sig vid den Svenska nationen, som så illa vårdar sig om sitt lands försvarare.
Frän hvilken synpunkt man än betraktar denna fråga, framstår den alltså såsom en trängande nödvändighet.
Hvad åter angår motiverna för Utslcts afstyrkande af såväl de Kongl- som de af enskilde motionärer framställda förslagen; så äro de, enligt mitt förmenande, illa valda. l)e Kongl, förslagen afslås nemi. på den grund, att »det icke ens torde böra antagas för visst att någotdera kommer att vinna K.
M:ts Nåd. bifall.» Af samma skäl skulle Utsk:t vara förhindradt att tillstyrka bifall till snart sagdt hvilken punkt, som helst, då det icke gerna kan eller bör antagas, att K.
M:t skulle på något sätt för Utsk:t tillkännagifva sina afsigter i någon fråga, innan Ii.
St:r deröfver blifvit hörda.
Deremot hade det varit önskligt att Utsk:t, såsom skäl för afslag af den Kongl. Proposm, åberopat II.
St:rs redan förut yttrade önskan, att den blifvande artillerikasernen icke måtte förläggas vid nuv:de artillerigården, och att Utsk:t hade gjort detta i så allvarliga och kraftiga ordalag, att det varit att hoppas, att frågan om artillerigårdens förvandling till kasern aldrig mera skulle återkomma.
Denna fråga rörer nemi. icke ensamt Kongl. Svea artilleri-regemente; den är snarare att betrakta såsom en angelägenhet af största vigt för Stockholms stad och dess innevånare.