Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ett annat skäl är också, att jag tror, att om R. o. Ad. nu på förhand bifaller ett i min tanka så vådligt förslag, som det att till Riksg.cont. utdela bancovinsten, så har R. o. Ad. bundit sig, i händelse vid den blifvande frågan om privatbankerne, medel skulle finnas nödvändige till etablerande för Riksbanken af länecontor, hvilka kunde ersätta den inskränkta privatbanksrörelsen.
Jag förenar mig på dessa skäl med Ilr von Hartmansdorff och tillstyrker antagande af hans förslag.
Man skulle verkligen kunna frestas att tro, då 2:ne talare, som så ofta äro af motsatta åsigter, nu hafva förenat sig om en gemensam tanka, att denna tanka innefattade det absolut rätta.
Jag har likväl icke för min del kunnat derom öfverlygas, utan önskar jag, i strid med hvad Hr von Hartmansdorff yrkat, bifall lill betänk.
Man må vara huru conservativ man vill i financefrågor, (och jag bekänner mig i detta fall höra till de conservativas antal); så gör man dock, särdeles vid så beskaffade bankinrättningar som vår, hvilken så betydligt skiljer sig från i andra stater inrättade banker, klokast uti hvad man kallar, alt taga lagom för sig.
Man har sagt, att 2:ne Stånd, nemi.
Preste- och Bonde - Den 10 April. 245 St:n, hafva fattat ett beslut, sora hufvudsakligen öfverensstäramer med hvad Hr von Hartmansdorff här föreslagit.
Hr Skogman har velat trösta oss dermed, att den vid riksdagens början så mycket öfverklagade nöden nu vore håfven, och att några penningar icke vidare i lånerörelsen behöfdes; men när jag påminner mig de öfverläggningar, som inom BancoUtsk. ägde rum, och de ideer, som der gjorde sig gällande hos pluraliteten af BondeScs medlemmar, äfvensom hos dem af PresteSt., som inom Utsk. egentligen förde ordet; sä lider det i min tanka intet tvifvel, att ju icke nämnde Ständ hafva afslagit bancovinstens öfverflyttning på Riksg.eont., i hopp alt få dessa medel utsläppta i lånerörelsen.
Detta tror jag är hvad deras beslut egentligen åsyftar, och jag måste då säga: ”limeo Danaos, dona ferentes.”
Man har sagt, att det väl vore att komma till goda affärer, att man började med att reglera sina skulder..
Detta låter visserligen bra; men huru är då den skuld beskaffad, för hvilken Banken häftar hos Biksg.conl.?
Jo, detta lån gjorde Banken, icke af samma skäl, som enskilde, då de taga lån, nemi. af behof af penningar, utan endast och allenast för att minska sedelstocken.
Då dessutom Utsk. litet längre fram i betänk, bestämdt har föreslagit, att nämnde lån genast skall uppsägas och till Riksg cont. återbetalas, så utgör detta icke något hinder för bifall till punkten.
Med den grundfond af 10 millioner, som Banken äger utöfver sina förbindelser, kan Banken olvifvelaktigt, om dessa 10 millioner på ett bankmessigt sätt förvaltas, upprätthålla realisationen, så att i det fallet tror jag icke man behöfver hysa någon den ringaste fruktan.
Skulle man deremot lägga vinsten i Banken, sä motser jag, att densamma, om icke nu genast, åtminstone i en framtid, kommer alt utgå i form af lån lill näringarne, och då kommer man in på en bana, hvarigenom Bankens vinstmedel allt mera och mera undandragas hvad som i min tanka hör utgöra deras förnämsta ändamål, nemi. befrämjandet af allmänt nyttiga företag och som slutar dermed att Banken, under det alt landet är fattigt, rår om större delen af de enskildes förmögenhet.
Åtskilliga ledamöter ropade på propos.
Hr L a ger hjelm:
Utsk. har synbarligen velat akta sig för att falla in uti någon af de båda ytterligheterna, att antingen accuinulera Bankens vinstmedel för att sedermera utlåna dem, eller ock vidtaga hvad man kallar en strypning i allmänna rörelsen.
Man har anmärkt, att man icke vet huru medlen skola användas.
Ståndet syntes likväl icke vara så alldeles medvetslöst i detta hänseende, då StatsUtsk:s betänk, rörrde de s. k. extra statsanslagen här till pröfning förevar, vid hvilket tillfälle B. o. Ad. återremitterade betänk, med det tillägg, att då banco vinslen möjligen skulle kunna bereda nya tillgångar, och Stats Utsk. sålunda komma i tillfälle alt göra flere dispositioner, skulle äfven de hinder förfalla, hvilka Utsk. anfört såsom skäl för sitt afstyrkande af anslagen lill vissa företag.
En annan talare har anmärkt, att man icke borde använda 240 Den 10 April. artificiella medel i afseende pä näringarne.
Det är just för att undvika några artificiella medels användande, som Ulsk. framkommit med sitt förslag; ty med artificiella medel måste förslås de båda ytterligheter, dem jag i början af mitt anförande bär omnämnt.
Till de 2:ne Ledamöter, hvilka önskat tillägg till Ulsk:s förslag, hemställer jag, att de måtte låta desamma falla.
Hvad det af Frih.
Raab föreslagna tillägg angår, anser jag det. icke vara af så stor vigt, att dä frågan en gång kommer till förstärkt BancoUlsk.
, det der kan blifva af något särdeles inflytande; oell Frill.
Palmsljernas amendement synes mig vara öfverflödigt, enär R.
St. och således äfven R. o. Ad., genom medlens öfverlemnande lill Riksg.cont., icke hafva förlorat sin rätt alt framdeles besluta om huru de skola disponeras.
Pä dessa af mig nu uppgifna skäl, grundar jag mitt tillstyrkande af bifall lill Ulskis förslag i denna §.
Det är ett eget förhållande, att under det mine politiske vänner och embetsbroder i Banken förkättra min mening; så erkännes bennes riktighet af mine bestämdaste politiske motståndare.
Kanske torde detta, både nu och för framtiden, visa, att jag icke baft så orätt.
Jag ser ganska väl att man nu vill komma ät bancovinsten pä ett eller annat sätt, och jag befarar äfven mig vara oförmögen alt det förhindra. ålen jag är icke ur stånd att ännu en gång anföra skäl för min mening, och jag vill nedlägga dem i prolocollet till pröfning af oväldige män nu och i en framtid.
Pä Hr Rosenblads sista utrop får jag svara, hvad jag tillförene erinrat honom, att ett öknamn kan hvar och en gifva åt an dras tänkesätt.
Efter som han åter kallat mina tänkesätt för ett strypsystem ; så upprepar jag ånyo, det jag anser bans för att vara lösaktighet i financerne. ålen för öfrigt vill jag icke ingå i dessa allmänna talesätt, hvarmed han sökt uppskrämma R. o. Ad., utan jag vill svara på hvarje särskild anmärkning, för att, så vidt jag förmår, bevisa grundlösbeten deraf.
Dan säger, att det förhåller sig med anslag på blifvande bancovinst, som med anslag på blifvande tullmedel och annat dylikt.
Man vet väl icke med säkerhet att en vjss summa skall inflyta, men man beräknar henne dock något så när tillförlitligt.
Förhållandet med Banken är dock annat än med tullen. ålan känner visserligen att så och så stor vinst bör Banken kunna göra, under vanliga förhållanden; men man vet alldeles icke huru mycket Banken kan, genom oförutsedda händelser förlora, t. ex. i silf ver.
Vill man bestämma ett visst förhållande emellan silfver och sedlar, så blifver också följden deraf, ali om silfret uttages, så måste ett motsvarande belopp sedlar indragas, och den vinstgifvande lånerörelsen förminskas.
Del vili med andra ord säga, att bancovinsten kan försvinna och mera dertill, om ställningen förblifver ofördelaktig, emedan det icke är Bankens sedlar, utan hans silfver, som utgöra hans redbara tillgång.
Sä försvinna icke tullinkomsterne, emedan ett lands förbrukning af utländska varor ej kan så hastigt förändras.
217 Man säger, ad jag aldrig vill öka sedelstocken.
Jag ber likväl få erinra, alt jag nyligen varit den, som yrkat sedelstockens förökning genom mottagande af större silfverdeposilioner i Hamburg.
Detta är ett ärligt sätt att öka sedelstocken; men att gifva ut sedlar, utan motsvarande silfverfond, vill jag för min del aldrig tillstyrka.
Palmstjerna bar erinrat luiru som 300,000 r:dr af 1844 års bancovinst vore liehötlige för Riksg.cont.
Om mitt förslag, som nu icke är i mina bänder, uppläses, så lärer R. o. Ad. erfara, att jag icke beräknat det ringaste af 1844 års bancovinst, och således icke eller de 300,000 r:dr, som Frih.
Palmstjerna velat undantaga.
Frilen har vidare erinrat derom, att 1847 års vinst borde man icke omtala, emedan den icke Olifver disponibel förrän 1848 i April månad.
Jag har ingenting emot om R. o. Ad. behagar laga boi l vinsten för 1S47; men då återstår icke mera än 1,000,000 r:dr, eller just jemnl hvad som utgör Bankens skuld till Riksg.- coul. och allmänheten.
Att då skänka bort sina medel lill fordringsägaren, det är alt förhålla sig såsom en bankruttör och icke såsom en klok man.
Man skryter med vinst, men förtiger den motsvarande skulden.
Hr Hjerta har omtalat hvad jag underlät att nämna, nemi. inköp af silfver.
Detta är en sak, hvartill Banken naturligtvis kan utan särskild föreskrift använda sin vinst, enär Banken för hvarje silfvertacka, som den köper, förbättrar sin ställning.
Del är blott en vexling mot omyntad metall.
Hr von Troil, sorn måste hafva alldeles missförstått mig, har sagt, att medlen skulle lill följd af mitt förslag hopas i Bankens hvalf.
Men de kunna ju icke läggas upp i Banken, när de utbetalas för alt inlösa de förbindelser, för hvilka Banken hos Riksg.- cont. och allmänheten häftar?
Hvar och en mätte förslå, alt när jag använder min vinst till att betala skuld, så lägger jag icke penningarne på kistbotten.
Men, på bolten af allt edert tal, mine Hrr, ligga efter min förmening 2:ne farhågor, den ena är, alt om mitt förslag antages, skall, på sätt BondeSt. redan i sitt beslut antydt, Bankens vinst komma att öka fastighelsutlåningen; den andra är, alt om Banken behåller sin vinst, så har han möjligen något qvar, hvarmed han kan öfvertaga bortgående privatbankers rörelse.
Hvad den första farhågan beträffar, sä enär det blott vore 1845 och 184(i årens bancovinster, som komme i fråga, och dessa skulle användas till betalande af Bankens skulder, så blefve af dessa medel intet öfrigt att utlåna.
Den sednare farhågan anser jag deremot vara ganska välgrundad.
F'inge man deremot betaga Banken sin vinst; så vore hans brist på medel att öfvertaga privalbankernes rörelse en säker borgen för deras fortlefvande.
Jag säger icke bestämdt alt en sådan afsigt ingår uti de Hirs tänkesätt, hvilka hafva talat för bifall å Utskis betänk.; men jag befarar att sådana beräkningar kunna ligga derunder.
Man har yttrat, att Riksg.cont. saknar upplagde medel till 24S
Den 10 April. stora creditivet.
Men om Banken nu upplägger sin vinst uti räntebärande papper, och R.
St. vid en kommande riksdag besluta deras öfverlemnande till Riksg.cont., såsom grundfond för nämnde creditiv, så får ju Riksg.cont. en sådan i alla fall?
Ilar man åter gifvit bort dem ulan sådant villkor; så är det ovisst huruvida de blifva till samma ändamål begagnade.
Möjligen använder man dem då hellre på föremål, som för ögonblicket synes behöfligare, och man besparar intet för en kommande ofred.
Vanligen vill man njuta allt för ögonblicket och har derföre ingenting i behåll.
Jag tillstår visserligen, att, efter det motstånd jag rönt, jag misströstar om framgången af min mening; men det skall dock in tressera mig' alt se huru många, som dela henne.
Några ledamöter hafva ansett, att om de ifrågavar. medlen öfverlemnades lill Riksg.cont., så kunde der beredas utvägar att få dem utlånade, så att de vid R.
St:s nästa sammanträde med lätthet skulle kunna disponeras.
Till svar derå får jag i förbigående säga, att samma medel icke skulle i någon den ringaste mån blifva mera disponibla, om de af Riksg.- cont. utlånades, än om Banken sjelf derom ginge i författning; och att det just är lill förekommande af ett dylikt användande af dessa medel, som Utsk. uttryckligt har sagt, att de icke må af Riksg.cont. i lane- eller creditiv-rörelse disponeras, emedan delta då kunde ske med lika säkerhet och förmån af Banken.
Hvad jag här anser vara af vigt är, att man icke nu, huru man än kommer att besluta, måtte binda sig genom ett förtidigt beslut.
Jag har blifvit ganska angelägen derom, efter att hafva hört de värde talare yttra sig, hvilka hafva omnämnt alla de olika sätt, pä hvilka Riksg.cont. skulle använda besagde medel, och hvilka ingalunda tyckas hafva satt i fråga alt Banken möjligen skulle deraf komma i behof.
Jag kommer således, när beslutet skall fattas, att yrka, alt det måtte lemnäs för R. o. Ad. öppet, att se dermera närmare bestämma villkoren för den åtgärd, som Utsk. i denna § föreslagit.
Förnämligast på de skäl, hvilka Hr Skogman framställt, med hvilken jag till alla delar instämmer, men äfven med afseende å dem, som af andre talare blifvit grundligen utvecklade, afstyrker jag på det högsta R. o. Ad. att biträda Hr von Hartmansdorffs förslag och yrkar bifall lill Utsk:s betänk, i denna 5 puukt.
Vid denna redan långt framskridna timma vill jag icke uppehålla det H.
Ståndet med att vid lyftigare utveckla dessa eller andra mina skäl.
De flesta har Ståndet af flere talare redan hört; att närmare känna äfven de öfriga grunder, på hvilka min tanka hvilar, torde icke intressera flertalet af Ståndets närvarande ledamöter.
Nog af, min tanka är bestämd; och detta efter mogen öfvertygelse.
Dock vill jag anmärka, att denna 5 § står uti ett så nödvändigt sammanhang med antagandet af 3 punkten under litt. c) i 6 §, att jag verkligen skulle ångra det votum jag afgifvit, om jag icke ansåge mig säker, Den i 0 April. 249 lier, alt R. o. Ad. liar för afsigt att biträda åtminstone den förra hälften af denna 3 punkt i 0 §, hvilken innehåller ett uttryckligt förhud, att desse aflemnadc vinstmedel må uti lane- eller credilivrörelse disponeras.
Icke dertill måga desse medel användas, utan lill fyllande af Slatens behof och för att sätta Regeringen i stund alt, genom nyttiga förelag, sprida medlen i landet, hindra deras skrinläggande och gifva tlem sysselsättning och bröd, som söka sysselsättning och bröd.
Ehuru jag visserligen icke kan medgifva, att det förslag, sorn jag lagil mig friheten framställa, innebär endast en obetydlighet, dä del tvertom i min tanka afser en betydlig fördel för den allmänna rörelsen, så vill jag likväl nu vid denna 5 § afstå från att yrka någon propos. pä detsamma; i synnerhet som jag befarar, att delta kunde taga hort någon röst för det nyttiga föremål, som man här bör söka belrämja.
I hufvudsaken ber jag få fästa uppmärksamheten derpå, att, säga hvad man vill, skulle det ändock blifva en verklig sedelindragning, om man, i enlighet med Hr von Hartmansdorffs förslag, skulle besluta alt bancovinsten stannade i Banken, enär derigenom den obetydliga sedelulsläppning, som Ulsk. i § 48 föreslagit lill inlösen af enskildes i Banken ägande fordringar, helt och hållet skulle uteblifva.
Icke kan man eller, såsom Hr von Hartmansdorff, säga, att Banken skulle bele sig såsom en vinglare, om den, i st. f. att betala sin skuld, bortskänkte sin vinst, då Banken i alla fall äger en grundfond af 10 millioner r:dr utom sina fastigheter.
Banken är ju en Statens inrättning, hvaruti samhällets medlemmar äro aclie ägare; dessa äga således anspråk på att få tillgodonjuta den vinst, som för Banken uppslår.
Hr Hjerta, hvilken nu likasom förra gången har förklarat, att han icke är någon vän af slrypsystemet, har likväl varnat R. o. Ad. alt icke forcera ut några penningar.
Jag hemställer om man i vårt land kan anses vilja forcera ut några penningar, då hela den utelöpande sedelstocken icke belöper sig till mera än circa 3 r.dr pä person?
Om man jemför delta förhållande med hvad som i della afseende i andra länder äger rum, så måste man finna, alt vårt utelöpande capital är mycket obetydligt i förhållande lill den rörelse, som mäste i landet bedrifvas.
Hr Hjerta har vidare antydl, att hos oss, som tala för bifall lill Utsk:s förslag, skulle ligga en arriere-pense'e lill förmån för privalbankerne.
Månne man icke kan vända om frågan och säga, att hos de Hrr, hvilka motsätta sig samma förslag, ligger en arliere-pensee till nackdel för privalbankerne?
Jag tillstyrker bifall till 5 § utan tillägg.
Ad. till pröfning förehade första punkten af Utslcs betänk, yrkades af ålskillige ledamöter en redåetionsförändring, bestående deruti, alt grundfonden skulle bestämmas till minst 10 millioner r:dr.
Detta förslag vann icke R. o. Ad:s bifall, utan beslöt R. o. Ad. att grundfonden skulle 9 H. 32 250 Den 10 April. vara 10 millioner.
Det synes mig nu, som den värde ledamot, livilken yrkat bancovinstens användande till inbetalning af Bankens skulder till Riksg.cont. och till allmänheten, skulle hafva glömt detta beslut.
Det är nemi. ganska tydligt, att beloppet af Bankens capitalöfverskolt erhälles derigenom, alt summan af Bankens skulder afdrages från summan af Bankens tillgångar.
Nu finnes i betänk, denna 1,(>00,000 r:dr, som Banken är skyldig, dels till Riksg.cont., dels till allmänheten, upptagen bland Bankens skulder, och ändock äger Banken ett capitalöfverskolt af 10 millioner.
Skulle man nu, på sätt den värde talaren föreslår, använda Bankens blifvande vinst att betala Bankens skulder med, så är tydligt, att man derigenom skulle uppbringa Bankens grundfond till 11,600,000 r:dr, hvilket åter strider emot det beslut R. o.
Ad. en gång fattat, och om hvilket jag här ofvan tog mig friheten erinra R. o. Ad.
Samme talare har yttrat, alt man vill njuta allt för ögonblicket och intet bespara.
Må den värde talaren då erinra sig huru stort Bankens öfverskott var vid förra riksdagen.
Den utgjorde då, om jag minnes rätt, 5 millioner r:dr.
Således, då den nu blifvit uppbringad lill 10 millioner och till och med kunde vara ännu 300,000 r:dr, torde icke deraf den conclusion kunna dragas, att man vill njuta allt för ögonblicket.
Samme talare har sagt, att Banken skulle förhålla sig såsom en bankruttör, om den bortskänkte sina vinstmedel innan skulderne voro betalte.
Om en person ägde 10 millioner r:dr i behåll och ändock dessutom hade tillgångar att betala en skuld af 1,600,000 r:dr, så synes det mig, sorn skulle denna person icke handla såsom en bankruttör, derföre att han skänkte bort en vinst under de kommande åren.
En annan talare har nämnt, att vinsten borde besparas, för att derigenom sätta Banken i tillfälle att uppköpa silfver och derföre utgifva sedlar, för den händelse alt privatbankerne skulle komma att upphöra och behöfva alt af Banken suppleras.
Jag tillåter mig för att besvara denna anmärkning hänvisa R. o. Ad. till den delen af Hr Nordenanckar reservation, som igenfinnes pag. 88, så lydande: ”Om Bankens silfverfond behöfver ökas, till säkerhet för de nya sedlar, som i st. f. privatbankernes möjligen kunde komma att utgifvas, så kan sådant silfver upplånas på samma enkla sätt, som om upplåning af annan anledn. blefve nödig, derom Utsk. i 62 punkten afgifvit tillåtande”.
Raab afstått från det af honora yrkade amendement, så får jag förena mig med dem, som till Frih.
Palmstjerna hemställa, huruvida han icke äfven skulle vilja, till undvikande af en splittring i meningarne, afstå från sitt yrkande för den de! af bancovinsten, som tillhör år 1847.
Jag tycker, att den 5 § är i så fall mera allmännelig, än Hr Friluns yrkande, som den icke talar om något visst år, utan blott om ”tiden till och med slutet af det år, då nästa riksdag inträffar”; och då i allt fall vinsten för 1847 icke kan förr än nästpåföljande år aflemnas, vid hvilken lid R.
St. redan åro samlade, så äro ju då dessa i tillfälle att derom lämpligen kunna förordna.
Jag yrkar på dessa Deli 10 April. skäl bifall lill 5 § i (leii utsträckning, sora af II.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, blifvit antydd.
Från en sida synes man bär frukta, att det skulle blifva en sedelulgifning, om Banken först betalte sina skulder (ill Riksg.cont. och lill allmänheten, samt sedermera öfverlemnade sin vinst till Riksg.cont.
Jag kan icke finna, att härigenom någon sedelulgifning skulle äga ruin, på annat sätt, än att Banken utgäfve de sedlar, som Banken genom sin lånerörelse fått in såsom räntevinsl från allmänheten.
Del är nemi. blott något af den bancovinst, som under de förflutna åren influtit, som nu skulle användas på sätt Utsk. föreslagit.
Hvad för resten beloppet af Bankens skuld till Riksg.cont. angår, så äger Banken 750,000 r:dr bestående uti armeens accords-amorteringsfonds obligationer, att dertill använda, utan att behöfva utgifva några nya sedlar; och är den återstående delen af samma skuld, elier 400,000 r:dr, så obetydlig, all något afseende derå icke torde böra göras.
Jag har i allmänhet den erfarenhet, alt alla coalilioner hvila på oriktiga grundsatser; särdeles mäste jag anse della vara fallet med den coalition vi här hafva sett, sammansatt af sä olilla elementer.
Hvad slutligen angar den uppmaning, som till mig blifvit ställd, att jag målte afstå från mitt i afseende på denna § gjorda yrkande, får jag förklara, att jag icke kan villfara denna begäran.
Jag anser nemi., att 1S47 års bancovinst, som icke blifver uträknad och salderad förr, än 4 månader efter R.
St:s då blifvande sammanträde, såvida icke urtima riksdag inträffar, icke bör af nuvarande Ständer disponeras, ulan att detta helt och hållet bör öfverlemnas åt kommande Ständer.
Jag förutser möjligheten deraf, alt R.
St., om de nu besluta, alt denna vinst, likasom den för åren 1845 och 1846, skall till Riksg.cont. öfverlemnas, att, säger jag, R.
St. då äfven kunna fatta beslut i afseende på dessa Riksg.conl:s tillgångar, hvilket jag för min del skulle anse vara pä det högsta oriktigt, då man i min tanka icke bör sträcka sina beslut längre, än behofvet det fordrar.
För att bibehålla stadga i myntvärdet fordras 2:ne särskilda omständigheter.
Man fäster sig vanligen uteslutande vid den ena, nemi. att man alltid skall med silfver kunna inlösa de sedlar, som man utgifvit.
Men det finnes ännu en annan, som är lika vigtig alt iakttaga; den nemi. att, såvidt möjligt är, söka bibehålla sedelstocken vid det en gång fastställde belopp, d. v. s. att man icke ökar eller minskar densamma.
Denna sednare omständighet tyckes såväl Hr von Hartmansdorff, som Hr Hjerta hafva förgätit.
Om icke tiden vore så långt framskriden, skulle jag punkt för punkt genomgå förhållandet med sedelstockens förminskning allt sedan är 1834 intill dess de särskilda åtgärder gått i verket, hvilka Utsk. här föreslagit, blott för alt bevisa, att genom Hr von Hartmansdorffs förslag en förminskning 252 Den 10 April. i sedelstocken af ett pär millioner ovillkorligen skulle komma att äga rum.
Som jag tror, att del icke är skäl, alt på förhand, innan man derlill är tvungen, fatta beslut om en sådan sedelindragning, så tillstyrker jag, att R. o. Ad. icke matie bifalla berörde Hr von Hartmansdorffs förslag, utan godkänna hvad Utsk. i denna del föreslagit.
Hr Lefre'n: Jag bade den äran att vara ledamot afBancoUtsk. vid den riksdag, dä realisationen sattes i verkställighet, och jag drager mig lifligt till minnes de tänkesätt, som dä voro rådande såväl inom Disk. som inom Stånden i allmänhet.
Inom BanooUtsk. voro utaf 36 ledamöter 28, som positivt gynnade realisationen, och de öfrige voro icke dess motståndare på andra grunder, än att de icke insägo dess värde.
De fleste af dem hafva sedan sagt mig med glädje, att de haft orätt och alt de 28 ledamöterne haft rätt.
De grundsatser, som då gjorde sig gällande i afseende på realisationens framtida bestånd, grundade sig pä en djup känsla af den orättvisa, som man begått emot Sveriges allmänhet under den föregående tiden, dä Bancoslyrelsen, pä grund af B.
St:s beslut, hade plundrat allmänheten pä J af dess egendom.
Denna djupa känsla af ånger öfver förflutna misstag och oredor i penningeverket, yttrade sig äfven deruti, att man återgick lill sjelfva hufvudgrunderne för Bankens octroj, till 1668 års författning och särdeles lill den 78 § deraf, som förbjuder, såvida man vill läsa den såsom orden tydligen uttrycka, alt någon disposition öfver Bankens salderade vinst må äga rum förr, än af de Ständer, som komma tillsammans efter det vinsten är salderad.
Detta var angeläget för dä varande tänkesätt att decretera till efterföljd, emedan om man fortgick pä den väg, alt på förhand ulassignera lill hvarjehanda behof den vinst, som man förmodade alt Banken under kommande är skulle göra ; så skulle man sätta Banken i den ställning, ali Banken icke kunde använda sina vinstmedel till uppfyllande af den första pligt, som Banken har, den nemi. alt consolidera sig för att kunna göra face emot silfvervexeln vid ofördelaktiga conjunclurer.
Man gjorde det äfven af ett annat skäl: emedan man säg af sjelfva grundförfattningen, att ändamålet med detta sätt att disponera den salderade vinsten var, att bereda B.
M. utvägar att kunna anslå medel till Statens gagn.