Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Gr:n t. ex. i charta sigil. försaljnings-kont. här i staden köper en karta, så vet jag allt för väl att ingen menniska i verlden kan förmena Hr Gr:n rättigheten all äter försälja denna karta, på hvilken Gr:n naturligtvis ingenting kan förtjena; men annat är med dessa s. k. embets- och tjenstemän, hvilka pä kredit emottagit kartor, för att hålla dessa kartor allmänheten tillhanda i de mål, hvilka vid de domstolar der de äro anställda, komma att expedieras.
Längre än för tillhandahållandet af dylika kartor kan tjenstemannens rättighet att undfå kartor på kredit icke sträcka sig; men nu är förhållandet annorlunda, ty under det att t. ex. en tjensteman vid Stockholms Rådhusrätt, i verkligheten behöfver vissa kartevalörer, så inskränker han icke sin reqvisition till detta behof, utan han tar kartor af alla möjliga valörer och utsäljer dem sedermera till hvem som helst som sig anmäler, ehuru kartorne rätteligen borde köpas pä försäljningskontoret.
Jag har sjelf härpå haft exempel.
Jag skulle nemi. kartera en boupteckning, köpte till den, min rättighet likmätigt, nödige kartor på charta sigillata försäljningskont. här i staden.
När jag sedan lemnade dessa kartor till det verk, der lioupteckningen skulle förvaras så förklarade den tjensteman som skulle emottaga lösen för boupteckningen, det han bade varit berättigad att förse den med karta, hvartill orsaken var ingen annan än den, att han derigenom erhållit den provision, som för ett dylikt kartebelopp egde rum.
En sådan utsträckt försäljning af kartor kan icke hafva varit lagstiftarens mening att medgifva.
Nu går emedlertid så till här i Sockholm, der kartor till högst betydliga belopp årligen användas, att desse kartor, hvilka med största lätthet skulle kunna af vederbör:de köpas i charta sigillata försäljningskont.
, i stället tillhandahållas af vederbör:de tjenstemän inom Rådhusrätten, hvarigenom desse tillegna sig den försäljningsprovision, som försäljningsmännen i Stockholms stad rätteligen borde tillkomma.
Eli sådant förhållande har lagstiftaren åtminstone i någon mån sökt förebygga genom det stadgande, som finnes i den nu gällande charta sigillata förordn.
Att det icke hjelpt, utan tjenstemännen behagat, förbudet oaktadt, hålla kartor allmänheten tillhanda, är mig ingalunda obekant, men jag anser det derföre icke vara utan gagn, att stadgandet qvarstår, hvarföre jag yrkar att detsamma, ehuru ofullständigt det än är, måtte framgent varda bibehållet.
Såvida frågan om dessa föreskrifter i sin helhet nu hade kunnat blifva föremål för Ståndets pröfning, så skulle jag Den 18 Juni f. m: 99 icke hafva sökt att utveckla en emot den siste värde talarens alldeles motsatt åsigt, enär jag icke kan frångå den äsigten, att charta sigillata försäljningsmannen är till för allmänhetens beqvämlighet och icke allmänheten för hans.
Om man icke kan förneka denna afsigt, sä följer jemväl deraf, att man icke bör för allmänheten lägga alla möjliga hinder i vägen blott för att derigenom befordra en större inkomst för en person, som, om han icke finner sig vid att sköta denna befattning, icke är skyldig att dermed fortfara; men hvad angår den ifrågavande föreskriften så stadgar den 16 § alldeles bestämdt alt de qvanliteler, som af embels- och Ijenstemännen få requireras, icke fä sträckas utöfver hvad som kan anses erforderligt för sådana handlingar, som af de reqvirerande utfärdas.
Detta stadgande qvarstår oförändradt, och innefattar, skulle jag tro, den inskränkning, som är lämplig.
Att i den nu föredragna 17 § bibehålla ett obehöfligt men till chijan ledande stadgande tror jag icke vara ändamålsenligt.
Den föregtde talaren har varit bland dem, som velat på allt sätt skärpa konlrollerne i hänseende till handlingars kartering.
De föreskrifter, som i den delen finnas meddelade hafva medfört ganska mycken nytta, men man bör icke gå derhän, att man blott ålägger skyldigheter, utan att lemna dem, som man ålägger dessa skyldigheter en möjlighet att i någon mån desamma fullgöra.
Ar del rimligt att låta folks fatalier blifva beroende af den omständigheten huruvida ett charta sigillata-kontor är öppet eller icke, eller om olika beräkningsgrunder göra att domaren anser kartan böra beräknas på annat sätt, än parten sjelf förmodat?
Mäste han icke då rätta sig efter den föreskrift, sorn meddelats af den auktoritet, af hvilken handlingen emottages; och är det icke då af vigt alt han der kan få den fyllnads-karla, som är nödvändig, om ieke_ en fatalietid skall gå till ända innan handlingen blifver inlemnad?
Ar det då rimligt, alt förvägra honom att få en sådan karta, om den kan på stället erhållas.
Jag finner deruti icke något ondt utan tvertom en förmån.
Då, pä sätt jag förut visat, föreskrifterne redan äro så restrictiva, att de, tillämpade efter deras innehåll icke gifva anledn. till ett sådant underslef, som häräromnämndt, synes mig vara skäl alt bifalla hvad Utsk. i denna del har föreslagit.
Hr Printzensköld; Jag hade sannerligen icke trott Gr.
Mörner om så liberala tänkesätt att han skulle drifva den grundsatsen, att, om en person icke blir försörjd af den befattning, han innehar, blott derföre att lagstiftningen behagar, genom nya bestämmelser, taga brödet ur munnen på honom, så bör han dermed låta sig nöja och lemna befattningen, för att söka ett annat försörjningsmedel.
Jag bestrider att den ädle Gr:n skulle finna sig särdeles belåten om denna princip utsträcktes t. ex. till embetsmanna-korpsen.
Manne Gr:n skulle åtnöja sig med, att förlora sin lön, ifall sådane förfoganden egde rum, som gjorde Hr Gr:ns Hofrätts-rådsembete öfverflödigt?
Gör Gnn icke det, så bör Gr:n ej förorda stadganden, som beröfva charta sigillataförsäljaren den inkomst han, vid emot 7* - 100 Den 18 Jun'i f. m, tagandet af denna befattning, enligt då gällande författningar hade att påräkna.
För min del tinner jag det hvarken lillålligt eller ens Staten värdigt alt under denne charta sigillataförsäljares tid, så länge han fullgör de föreskrifter förfaltningarne stadga, vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom han sättes på svältkur.
Sådant har dock förhållandet varit här i Slockholm.
Det är enl. författningens tydliga ordalydelse, vederbör, embelsmyndigliets rättighet och skyldighet, alt bestämma antalet af de charta sigillata försäljningsman, som för en viss ort kunna erfordras och således måste det också vara författningens mening att inga andra charta sigillata försäljare än dessa skola finnas.
Nu har man, för att bereda en lättnad ät erobetsverkcn tillerkänt dem en rättighet, som förut icke funnits, nemi. att erhålla stämplad t papper på kredit lill de expeditioner, som ifrån dem utfärdas, ehuru man, efter mitt förmenande, derigenom tillskyndat charta sigillata försäljniugsmanuen i Slockholm en obehörig minskning i sina inkomster; men detta förhållande må vara.
Det oriktiga ligger deri att de embets- och tjenstemän, hvilka sålunda erhållit en inskränkt rättighet till kartors uttagande på kredit, begagna denna rättighet ända derhän, att de blifva ordentliga charta sigillata försäljare.
Författningens mening är icke sådan, ulan allenast den, alt om en karta fattas för en enskild person, när han kommer till rätten, så skall rätten eller vederbör:de tjensteman, som har sig ålagdt, att tillse att karteringen är riktig, kunna tillvägabringa denna rättelse.
Går tjenstemannen längre, så är det ett missbruk, hvilket lagstiftaren bör förekomma; och lika gerna, som jag härstädes t. ex. går upp i Rådstufvu-rätten och der hos vederbönde tjensteman köper kartor till en boupteckning eller en skuldsedel lika väl kan jag för detta ändamål gå till den i laga ordning antagne försäljningsmannen.
Inga skäl förekomma således att utesluta ifrågavar. stadgande.
Jag har förut nämnt att det visserligen icke tillräckligt upfyller sitt ändamål, men det är dock nyttigt, att ett lagbud finnes, som vid förekommande fall, kan gifvas den tillämpning, att icke dessa tjenstemän få med annan charta sigillata försäljning än den som är af deras befattningar oundvikligen påkallad sig befatta.
Det stadgande, som jag tagit mig friheten för R. o. Ad. upläsa innehåller, att kartorna ej må till försäljning användas.
Den siste värde talaren har sagt att om en handling presenterades, som var försedd med för liten karla, så skulle domaren, hvars skyldighet det är att tillse, att densamma var med behörig karta försedd, få lägga till fyllnaden.
Huru skulle delta tillgå ulan att domaren får sälja kartan?
Skulle han skänka bort kartan för alt göra sin pligt?
Det kan icke låta sig verkställas ulan att kartan afyttras till den, sorn skall belägga handlingen med densamma.
För närvar, skulle jag tro, att icke en sådan föreskrift kan iakttagas på annat sätt än att man vägrar alt emottaga handlingen intilldess densamma är försedd med sådan karta, som vederbör; men deraf kan, såsom jag förut nämnt följden blifva, att parten går miste om sina fataliers bevarande och denna omständighet är af mera Den 18 Juni f. m. 101 vigt än om en eller annan karta mera eller mindre försäljes af en eller annan charta sigillata försäljningsman.
Hvad angår den omständigheten, att det skulle vara någon rättighet af Staten tillförsäkrad någon viss charta sigillata försäljningsman, så får jag i afseende derpå erinra, alt hela denna lagstiftning har tillkommit utan K. Sl:s medverkan, genom förändringar, afvikande ifrån det af 15.
St. vid förra riksdagen ingifna förslag till författning, hvaremot den af mig åberopade föreskrift, som i delta afseende är domare meddelad, grundar sig pä K.
M:s och R.
Sl:s gemensamma beslut och här är icke fråga om någon utvidgning af rättigheter utan endast ett bibehållande af hvad R.
St. förut beslutat och som efter sista riksdagens slut blef ändradt.
Jag fortsätter mitt yrkande om bifall lill Utslcs förslag.
Enär det uttryckligen står i charta sigillata förordn. att embets- och tjenstemän, jemte det de äga rättighet att varda försedda med det till deras expeditioner erforderlige stämplade papper, samt skola tillse det inkommande handlingar äro behörigen karterade, men förhållanden kunna inträda, då en orikligket härvid eger rum, så hafva de till pligt att fordra kartan af den enskilta parten eller också alt sjelfva belägga bandlingen med stämpladt papper till erforderligt belopp.
Helt annat är att hålla kartor till salu för kommande och gående.
Det är just detta som är händelsen med embets- och tjenstemän på många orter och företrädesvis i Stockholm.
Det är detta missbruk, som lagstiftaren velat förekomma genom införande af ifrågavar. stadgande.
Jag vet ganska väl att det tillkommit genom förändring af R.
Jag vet också alt högsta makten haft grundlagsenlig rättighet att göra en sådan förändring; och jag hoppas, att, om R.
St. utesluta stadgandet, högsta makten sin lagstiftningsrättighet likmätigt, icke skall underlåta att bibehålla detsamma såsom ett nyttigt om också icke fullt ändamålsenligt correctiv emot de missbruk, som här i hufvudstaden företrädesvis med charta sigillata försäljningen har egt rum.
Dessa missbruk, Mine Hrr, hafva här i hufvudstaden haft sådana följder, att jag för min del skulle till och med önska, det alla embets- och tjenstemän, med undantag endast af landtdomare, måtte fråntagas rättigheten, alt sälja kartor, och att försäljningen af deni öfverlåtes endast åt de, af vederbör, antagne, försäljningsman, som hålla öppet salurum.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å hvad Utsk. i afseende på ifrågavar. § hemställt, ropapes starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Uplästes till justering samt godkändes följande förslag till votens-propos.
Den, som bifaller Bevilln.Utsk:s hemställan, att i 1 :sta mom.
17 § af författningen ang:de stämplade pappers-afgiften följande pe - 102 Den 18 Juni f. m. riod: ”dock må livad sålunda reqvireras icke annorlunda, än lili dylikt behof, men ej till försäljning användas,” må uteslutas, voterar : ja; den det ej vill voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. förenämnde period böra uti sagde mom. bibehållas.
Nej — 6.
Vidare förekom och lades till handlingarne Utsk:s förbehåll, alt framdeles få afgifva serskildt förslag till de rättelser och tillägg i författningen ang:de stämplade pappersafgiften, som i anledn. af R.
St:s beslut, rör:de ett i Slatslltsk:s utlåt.
N:o 51 Litt.
A. afgifvet förslag, kunna linnas påkallade.
Slutligen hemställde H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, om R. o. Ad. behagade bibehålla nu gällande författning om stämplade pappersafgiften i alla de delar, som icke nu varit föremål fär beslut.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Föredrogs och bordlädes, på begäran af Gr.
La ger b jel k e, Gust. och Hr von Troil: Sam.
Gust. K.
M:s nedannämnde denne dag, ankomne nåd. skrivelser och propos. till R.
St. l:o ang:de den tillökade ordinarie soldatroteringen i riket; 2:o ang:de understöd åt Öfverste Löjtnanten, J. Z.
Dunckers
Enka, Maria Charlotta Tuderus; och 3:o ang:de väckt fråga om försäljning af en kronan tillhörig tomt i Malmö.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 39, i anledn. af RiksStms återremiss å vissa delar af betänk.
N:o 24, med förslag till reglering af Bankens Låne och kreditiv-rörelse.
Sedan Utsk:s yttrande, ang:de de delar af betänk.
N:o 24, hvilka vunnit dels samtliga RiksStms, dels 3 RiksStånds bifall, blifvit upläst och lagdt till handlingarne, förekommo nedannämnde punkter af utlåt.
Den 18 Juni f. m. 103 l;sta punkten.
Bifölls. 2:dra, 3:djc och 4:de punklerne.
Sparre, Erik; Jag måste erkänna att anmaningsräkningarne medföra de olägenheter, som Utsk. antydt; men behjertansvärdt är likväl det förhållande, att dessa räkningar redan af vanan fått häfd, att låntagarne känna alt de fä sådaue anmmaningar och lita derpå.
Att nu på en gång borttaga dem, ehuru jäg medgifver att skäl dertill förefinnas, har hos mig betänkligheter.
Det är lill stor del allmogen, som har dessa lån.
Att de icke rätt väl förstå att sköta sina angelägenheter känna vi.
De äro vanda vid den respit, sorn nu medgifves dem och den stränga påföljden' enl. 81 § gör, att jag, för min del, hyser tvekan att bifalla detta förslag.
Jag får således på de skäl, som af Hr Doktor Sandberg och af Hr Ekenman, blifvit anförda, anhålla att R. o. Ad. icke ville bifalla detta förslag.
Hr Nordenfelt, Joli. Åke; Gr.
Sparre har yttrat betänkligheter emot anmaningsräkningarnes borttagande derföre att Gr:n befarat, att allmogen skulle blifva oviss om när deras lån förföllo, enär de äro vana vid att hafva s. k. respit-tid och att de derigenom skulle kunna utsättas för vådan af lagsökningar och de svårigheter, som deraf följa.
Med anmaningsbrefven följer, jemte anmaningen att betala, äfven underrättelse om, hvad man har alt iakttaga vid liqviden och med hvarje qvitto för årets inbetaldta ränta följer en dylik uplysning, hvaraf man äfven underrättas derom, att om man icke inom tre månader betalar räntan, så förfaller lånet.
Jag tycker således att dä låntagaren pä della sätt får fullständig uplysning 0111 hvad han har att iakttaga, så är det mycken vigt derpå, att han derjemte vänjes vid noggrannhet i upfyllandet af sina förbindelser.
Jag har således icke någon betänklighet emot anmaningsräkningarnes uphörande, enär hvarje låntagare årligen får underrättelse om hvad han har alt göra och bar tre månaders respit vid liqviden.
Jag får således tillstyrka bifall till Utskrs förslag.
Jag hade visserligen icke förbisett nyttan af den här föreslagna förändringen; men jag känner huru det går lill med allmogens affärer.
De emottaga visserligen qvittenser, på hvilka det står att läsa hvad de hafva alt iakttaga, men de läsa dem icke, ulan lita på gammal vana.
Jag tror derföre, att mången skulle, genom delta stadgande blifva olycklig och har ansett mig böra framställa denna tvekan, ehuru jag visserligen medgifver, att det kan vara mycket att säga både för och emot saken.
Man klagar i allmänhet i vårt land öfver bristande punktlighet i affärer och öfver den icke serdeles lämpliga kredit-lagstiftningen; men då man vill vid något tillfälle göra gällande ett stadgande, hvarigenom gäldenärerna skulle förbindas till mera ordentlighet vid fullgörande af sina skyldigheter, så upträder straxt en och annan och talar om gäldenärernas be - 104 Den 18 Juni f. m. dröfliga belägenhet om den misskund man bör hafva med dem o. s. v.
Det är äfven ur denna synpunkt, som Gr.
Sparre nu yttrat sig.
Det visar sig af ifrågavar. betänk., att Banken nödgas årligen utskrifva emellan 2000 och 4000 aumärkningsbref och icke nog dermed, att det fordrar lång tid för att afsända dessa bref till K. Bef:h:de och för K.. Beflnde att meddela aumaningarne åt gäldenärerna att lill K.
Befh:de inlemna sina recipissen och ytterligare för dessa recipissens insändande ifrån K.
Befi)fide till Banken, utan derigenom inträffar äfven, att ett lån, som i början af året varit förfallet icke kan de facto utsökas förr än efter 12 månaders förlopp, ehuru det borde ske efter tre månader.
Då dessutom det försigtighetsmått bl ifver iakttaget, som Ilr Nordenfelt omnämnt, hvarigenom hvarje läntagare, icke endast då han erhåller sitt lån utan äfven vid de ärliga licjviderna underrättas om sina skyldigheter, och Utsk. derjemte i 3:rlje punkten föreslagit, alt Bankens samtliga gäldeuärer, hvilka redan innehafva eller fått sig beviljade lån emot pant af fast egendom och återbetalnings-skyldighet i sedlar, men icke vilja afsäga sig rättigheten att erhålla anmanings-räkningar, upsägas till lånens återbetalning efter 6 månader frän kungörandet eller uteslutas från lans erhållande, så synes mig sannerligen, alt
Utsk. har gjort allt hvad göras kan för att gå hilliga önskningar till mötes.
Mig synes, att förslaget ledes till minskad kostnad för Banken och till minskad kostnad äfven för låntagare, emedan understundom, på sätt betänk, utvisar, kostnaderne för mindre lån genom anmaningsbref och utgifter med lånens återbetalning upgå till omkring -jidel af inbetalningarnes belopp, och då dessutom ifrågavar. stadgande skulle väsendtligen bidraga till att göra vederbör, låntagare mera ordentliga i fullgörandet af sina åligganden, så får jag för min del tillstyrka bifall på hvad BankoUtsk. i delta afseende har föreslagit.
Jag har, såsom deltagande i Banko-styrelsen, tillstyrkt uphörandet af anmanings-räkningarne, och jag förnyar detta tillstyrkande på grund af de skäl Hr von Troil anfört samt anhåller om bifall till Banko-Utsk:s betänk.
Jag vill blott hafva äran fästa upmärksamhet derpå, al t Utsk., för den händelse att ifrågavar. punkt skulle bifallas, äfven har varit betänkt på, att lägga i Banko-fullmäktiges hand en utväg till mildring genom stadgandet i 180 §, sorn Utsk. föreslagit att erhålla följande lydelse: ”När stadgad inbetalning å för Bankens räkning intecknad fordran uteblifver, bör handräckning hos Konungens vederbör.
Bef:h:de sökas till den intecknade fastighetens utmätning och försäljning, på sätt lag och författningar i allmänhet föreskrifva; dock med Fullmäktige förbehållen rätt, alt, efter serskild ansökning och pröfning af förekommande omständigheter kunna lagsökningen inställa”; den makt, som härigenom Iägges i händerna på Fullmäktige bör förvissa derom, att om den försumlige låntagaren vill behålla länet, det icke möter någon svårighet, och att icke heller någon synnerlig olägenhet deraf kan upstå.
Ändamålsenligheten deraf, att anmaningsräkningar för framtiden uphöra, inser äfven jag Den 18 Juni f. m. 105 och instämmer således i denna åsigt, men det är en betänklighet, hvarpå jag ansett mig böra fästa upmärksamheten.
Detta har afseende på det stadgande, som är gifvet uti 3:dje och 4:de momme om utfärdande af kungörelse, hvarigenom redan meddelade lån skulle upsägas hos sådana läntagare, som icke vilja afsäga sig rättigheten att erhålla anmaningsräkning.
Då jag öfverväger de skäl, som BankoUtsk. har för detta stadgande anfört, ville det synas för mig, som om de vilkor, hvarunder lånen blifvit utlemnade, icke skulle medgifva Banken rättighet, att på sådant sätt upsäga dem, såvida villkoren, under hvilka lånen nu äro utgifna, stadga något i detta hänseende, som betryggar låntagarne, att få emot oförändrade vilkor bibehålla sitt lån.
Då torde det icke gå an för den ena parten, att rubba dessa villkor utan den andra partens medgifvande.
Huruvida något hinder i den delen möter, torde de, som närmare känna förhållandet med dessa föremål, benäget uplysa.
Jag vill blott anhålla, att få den uplysningen lill min ledning.
Om deremot, i detta hänseende, något hinder icke möter, då är det blott en annan omständighet, som jag velat för ledamöterna af BankoUtsk. vördsamt framställa, nemi. alt, då Bankens tjenstemän komma att sakna så mycket arbete, som skulle åtgå, att skrifva 3 å 4000 anmaningsräkningar, så skall man måhända nödgas ersätta dem för den saknade sysselsättning, som de härigenom skulle komma alt vidkännas.
Vi hafva vid denna riksdag funnit att sådan saknad sysselsättning med sedelskrifning och dylikt har föranledt ersättningsanspråk, som äfven blifvit beviljade och om nu äfven denna förändring skulle föranleda sådana anspråk, så skulle detta kanske blifva vida dyrare, än att utskrifva anmaningarne, och då är det icke mycket vunnet med förändringen.
Möta icke sådana hinder, så tillstyrker jag bifall.
Jag kan icke med visshet erinra mig ordalagen lill de skuldförbindelser, som till Banken gifvas, men det minnes jag bestämdt, alt 3 månader efter anmaningsbrefvens utfärdande, skall man lagsökas om liqvid icke sker.
Jag tager för gifvet, alt Banko-styrelsen icke kan lemna ett lån på sådana vilkor att det icke, under några omständigheter, skulle kunna upsägas.
Mörners hemställan om det förminskade arbetet, så är jag fullt förvissad derom, att, sedan B. o. Ad. har bifallit den af Utsk. föreslagna mindre komitéen af 3 personer, för reglerande af Bankens angelägenheter och dessutom en motion blifvit inom Utsk. väckt, om indragning af flera tjenster i Banken, indragning verkligen kommer att ske af de tjenster, hvilka, till följd af anmaningsbrefvens uphörande, kunna anses öfverflödiga.
Stjernstedt, Jakob Thedor: I händelse R. o. Ad. bifaller, hvad BankoUtsk. nu har tillstyrkt, så möter visserligen icke något hinder för Banko-styrelscn alt vidtaga en sådan upsägning, som Utsk. här har tillstyrkt.
Jag har efterhört detta förhållande och fått den' uplysningen att under likartade omständigheter med denna, sådana upsägningar förut skett och haft till följd, att den åtgärd, Banko-styrelsen velat vidtaga, kunnat verkställas. 106 Den 18 Juni f m.
Dessa fastighetslån äro ställda på 6 måders upsägning.
Således kan det icke förvägras Banken, att, när helst Banken så för godt finner, upsäga desamma.
Hvad sjelfva tjensterna beträffar, så kan naturligtvis icke anmaningsräkningarnes Utskrifvande föranleda någon besparing, emedan de, som besörja denna utskrifning icke hafva någon annan ersättning derför än den lön de åtnjuta för sina ordinarie tjenster.
Icke jag heller kan utantill minnas formuläret för Bankens fastighetsutlåning; men det tror jag mig kunna försäkra, att för dessa, likasom för alla andra lån, gäller regeln, det Banken, såsom fordringsegare, kän utan annat skäl än Styrelsens egen vilja upsäga lånen.
Fråga om ersättning åt tjenstemän för minskad aflöning, lärer här icke kunna förekomma, emedan anmaningsbref icke betalas styckevis, såsom det sker vid sedlars tillverkning.
Men det är klart, att hvarje förminskning af onödigt arbete genom
Banken bör också föranleda till onödiga tjensters och onödig aflönings indragning.
Om R. o. Ad. finner för godt, att afskaffa dessa anmaningsbref, så följer af sig sjelft att Banken besparar icke blott onödigt arbete utan äfven postpenningar.
Uphöra dylika bref i ett afseende, så böra de äfven kunna i andra hänseenden göra det.
Då kommer det att gå i detta, som i andra fall, att vederbör, gäldenärer, sjelfmant få fullgöra sina skriftligen åtagna förbindelser.
Uppå härefter framställd propos. blefvo de ifrågavar. 2:dra, 3;dje och 4:de punkterne af R. o. Ad. bifallne. 5:te punkten.
Jag har emot förslaget icke något annat än saknaden af god mening.
Här står nemi.: ”i afseende på dessa låns anmaning”.
Man kan anmana en menniska eller den, sora har något begrepp, men icke ett lån, emedan det ej förstår sig på en sådan.