Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En värd Ledamot har väl gjort, tillför, svar af Betänkandet, den inv n nirg, att de vöre svårare straff’, att. för alltid förlora friheten, än att ra st* iifvet, och hvilket han velat styrka m d det anförda exrnplet, att ea till lilstidslängelse dömd förbrytare ej länge sedan hegärde, att hel're få‘ undergå dödsstraff; men detta exempel, hvars trovärdighet desto mindre hör sättas i tvifvelsmål , sorn mig kunnigt är, dels att åtskillige till döden dömde Personer vägrat begära och antaga dem erbjuden nåd; dels ock, att det gifvits människor, hvilka begått rysliga brott, för att dymedelst blifva afhända ett lif, som för dem varit en odräglig börda; hvadan ock vår gäl-1 lande
Lag stadgar, huruledes med sådana nidingar skola förhållas; men, säger jag, detta anförda exempel bevisar icke något för, utan snarare rakte mot den principe, hvarutur Blänkandet utgått, hvilket åsyftar skärpande i straffet för tjufnad, i afsigt att derigenom denna vanart skulle förminskas; ty om det kaa antagas såsom ett axiome, att kärleken eller känslan för lifvet vore i allmänhet ringare, an den för friheten, har, efter en sann slut?- konst, Utskottet handlat tvärtemot dess före» Den 21 Maji. 39 ssfs, och i stället att tillstyrka skärpning, föreslagit mildring uti det för tjufvar hittills stadgade sträft'.
Och enär man i alla andra ci^ viliserade
S ater söker afskaffa barbariska beg straffningar, hvilka alltid utmärka en särdeles råhet hos den Nation, hvarest desse äro gällande, vet jag icke hvarföre den ädla Sven-j ska Nationen skall blottställas för sådana oblig da omdömen af Utländningen, genom åter införande af flera dödsstraff, än våra hittills gällande Lagar stadga.
De för stölder utsatte bestraffningar äro nog svåra och rysliga att afskräcka vanartiga lynnen , blot* Lagarnes Väktare och Skipare iagttaga derås åliggande pligter , och ÖfverDomare icke så ofta som hittills skett, utöfva den dem förundte Leuterationsfrihet till förringande af Lagarnes och Samhällssäkerhetens kraf.
Och om i öfrigt bevakningen och tillsynen öfver de till fästning dömde fångar raedmera noggrannhet iagttages, skall säkerligen det med den föreslagne skär pningen åsyftade ändamål vinnas.
Af alla dessa skäl tillstyrker jag ytterligare, att Utskottets Betänkande, så vidt det rörer denna fråga, måtte ogillas och afslås 9 hellsten Civil och CriminalLag är under utarbetning, och snart lärer till Ständernas närmare granskning och antagande utkomma, samt för thy, det synes lämpligast, att derest ser-, skilta omständigheter icke fordra en skyndsammare förändring , all annan handläggning med LagFörslag må intill nämnde tidpunkt 40 Den 2 i Maji. hvila, på det den nya Lagen må ordningsfull och systematisk blifva sammanfattad, och de brydsamma olägenheter
Och oordningar undvikas, hvilka ostridigt eljest varda följder af en blott för få år gällande mellaniag.
Och af enahanda orsak kan jag ej eller inse nyttan och nödvändigheten , sorn påfordra det med tjufvar af Utskottet föreslagna, af Herr af Brinckman understödda, nya Rättegångssätt.
Författningar äro långt för detta utkomne, hvilka stadga, huru förhållas bör, enär tjuf bekänner å sig flere brott å aflägsna Orter begångne , samt anledning finnes till misstanka, att sådan bekännelse blifvit gjord endast i afsigt, att tjufven söker tillfälle, att under forslandet kunna undankomma.
Och måga således dessa Lagar efterföljas , intill dess den omförmälte nya LagBok utkommer, hvilken jemväl skall innehålla den hepröfvade, lämpligaste Rättegångs-ordnipg, så väl i Civile-som Criminele Mål.
Men deremot anser jag, lika med Utskott tet, högst nyttigt och nödigt, att sådana tjufvar, hvilka till lifstidsfängelse blifva dömde, och således icke äga hopp att återfå deras frihet , måtte varda brännmärkte , för att blifva fortare igenkännliga, om de finna tillfälle att från deras förvaringsställe undkomma; dock yrkar jag, att detta märke skall sättas å nå^ got synbart 6tälle, på det dermed åsyftade åndamålet desto fullständigare mätte vinnas.
Den siste värde Ta* / Den 21 Maji. 41 Jaren har med Utskottet instämt deruti: ”att !’Lif'stids~arrestanter borde förses med ett out”plånligt märke,” men tillika yrkat, ”att det ?,boide sättas på något obetäckt ställe af krop’ pen, på det hvar och en genast kunde igen”känna brottslingen, i händelse han kunde ”komma på fri fot.’’
Detta vore visserligen ganska rigtigt, så vida man kunde befara, att lifstidsfängelse skulle för alltid bibehållas i vår StraffLag.
Men då man, såsom jag förut haft äran nämna, synes kunna förmoda , att detta orimliga straff måste i den innan kort .utkommande Lagen alldeles afskaffas, och de då varande
Lifstids-arrestanternas straff utan tvifvel lär komma att förvandlas till fängelse på viss tid, till exempel 25 år, .efter hvilken tids förlopp de återfå friheten, i händelse de, genom sedeförbättring, deraf skulle visa sig förtjentej så skulle man, genom en sådan stämpling, på förhand betaga alla dessa, den gamla felagtiga Lagstiftningens olyckliga offer, möjligheten att kunna begagna den frihet , som den nya Lagstiftningen tillät dem, att genom sedeförbättring återvinna, Då dessutom till och med i Ryssland det bruk lär hafva blifvit afskaffadt, att uppskära näsborrarne på sådana grofva brottslingar, som för lifstiden förvisas till Siberien ; skulle det vara alltför olämpligt , att i Sverige na börja påtrycka brottslingar outplånliga och allmänt synbara märken.
Om man tror strän - 42 Dsn 21 Maji. gare straff erfordras för att förekomma rym-: ning från fängelserna, så förmodar jag3 att de nied största bil i ig !i et borde stadgas för dem, åt hvilkas vård Arrestanterne anförtros.
Det är i min tanka alldeles icke något nytt Rättegångssätt i afseende på tjufvar, som blifvit föreslagit, utan blott en mera bestämd tillämpning af förut antagne grundsatser.
Redan för längre tid tillbaka, liar Kongl. Majit i nåder förklarat, att då tjuf å sig bekänner begångne brott å andra orter, ägde Domaren, inför hvilken en sådan bekännelse skett, att, efter anmälan hos HofRätten, och dess dertill erhållne bifall, brefvexla med den eller de Domare i de orter der brotten skulle vara utöfvade, och där de befunnos så ringa eller uppenbara, att de utan vidare undersökning kunde afgöras, eiler Målsägande!! icke fordrade den brottsliges inställelse, då i ett sammanhang och på en gång deröfver domina.
Ö/id 1S12 års Riksdag väcktes Motion, om en ytterligare förklaring i den måtto, at£ anmälan i HofRätten vid hvarje tillfälle kunde undvikas, och på Laglltskottets tillstyrkande, biföllo Konung och Ständer, att ett blott tillkännsgifvande hos Konungens Befallningshafvande, och genom dess brefvexling inhäm^ tad kännedom, skulle göra tillfyllest; men derigenom var icke det förra stadgandet, att Domare ägde pröfva, huruvida ytterligare undersökning vore nödig, på minsta sätt ändradt; och endast LagUtskottets nnderlåtenhét att bibehålla denna föreskrift, harv vållat, att en så; Den 21 Majt.
43 dan pröfning sedermera upphört, och att nu, så snart tjuf uppgfver lika förbrytelser å annan ort3 och det inhämtas att tjufnad der »verkeligen skett, han genast dit afsändes , hvataf roångfalldiga utgifter för Staten och lika många olägenheter för Samhället inträffa?
För öfrigt har jag härvid ej haft annat ändamål, än att framställa sanningen sådan jag dtn med visshet känner.
M n öfver! tunar dess större eller mindre verkan till Hög* loflige Ridderskapets och Adelns • meta upplysta pröfning.
Herr nora Hauswolff:
En värd Ledamot Hr af Brinckman har vid mitt yttrande anmärkt, det icke något rytt Rättegångs sätt nit-d tjufvar åsyftades, men meningen af Betänkandet i denna del kan väl efter dess ordafaltning ic* ke annorlunda förstås , än ait det gamla före» skrifna skulle på föreslaget vis förändras ^ och kan jag icke inse någon anledning, hvarföre icke det hittills gällande må kunna bibehållas, intilldess den under utarbetning varande nya Cri* tninalLagen jemte Rättegångs-ordningen i Brottmål, hinner utkomma till Ständernas gransk* ding Och i anledning af Herr Cederskjölds invändning emot den föreslagne brännmärkningen, får jag, med åberopande af hvad jag rörande detta ämne förut anfört, äran erinra, att den varder icke allenast en skärpning i straffet a sorn så måqg«§påyrkata utanlock egenteligen 44 Den 21 Maji. ett nödvändigt signum, hvarigenom dels Domaren, som skall företaga Ransakning öfver en sådan bof, sättes i tillfälle att genast utan besvärliga omvägar utröna förbrytarens tillförene ådagalagde vandel och befordra denne till dess, välförtjenta bestraffning , dels ock Allmän heten lätteligen kan, utan att blottställa sig sjelf för äfventyr af misstag, med säkerhet igenkänna dem, hvilka ifrån Samhäils-rätten ärq. fridly ste, samt dem gripa och till
Laga angvar öfverlemna, j stället för det nu sådana äfventyrare ofta få vandra utan tilltal, af den. orsak, att mångå frukta att attaquera dem, för att icke stadna i reconvention, eller blifva invecklade i undersökningen, huruvida den antastade verkeligen är den misstänkte bofven^ eller icke, Beträffande det från Siberien hämtade exempel, som en annan värd Talare åberopat; så tror jag alltför väl, att enär mänsklighet: äfven i Ryssland begynt under närvarande Tideskifte blifva allt mer och mer rådande, man äfven derstädes förminskat de ohyggeliga kännetecken, såsom öronens afskärande, näsborrarnes uppsprättande eller brännmärkens användande, hvarmed man tillförene efter berättelse derstädes, såsom i de fleste barbariska Stater, utan urskillning stämplade alla förvisic, äfven för sådana händelser, hvilka den ena tiden anses för grofvaste brott, men i ett nytt skifte åter berömmas såsom utmärkte förtjenster.
Men att desse kännetecken blifvit alldeles af-, skaffade för verkeltga*gröfre missdådare, der - Den 2 i Maji. 45 ;på tviflar jag, och dermed må förhålla sig huru som héllst, på ett ställe; hvarest Landsför» visnings-orten är så aflägsen, otillgängelig och säker, som Siberien, Förringar det icke min öfvertygelse om nödvändigheten, som i Sverige 'påkallar grofva brottslingars utmärkande, så att älven den enfaldigaste må kunna igenkänna en förrymd så till sägandes fogelfri eller fridlös niding; hvarvid dock bör iagttagas, att han vid märkets åsättände icke marteras, hvilket lätteligen kan undvikas, som nogsamt synes af flere Sjömän, de der blott för ro skull låta sätta hvarjehanda märken och zirater å deras armar och bröst.
Den urskilning i Betänkandets särskilta delar, hvarom Herr af Brinckman nu påmint, torde hafva undfallit flere än mig.
Att mota följderne af brottslingars 'osannfärdiga bekännelser på sig sjelfva, är så mycket mera angeläget, som fångars forslande genom Landet ej aflöper utan en svår tyngd för den skjutsande Jordägaren.
Jag förenar mig således med Herr af Brinckman, och tror, att ehvad den föreslagne anstalten är förut påbuden , eller ej; så är dock behof att göra den gällande.
Jag anhåller om Hans Excellence, Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition på Betänkandets särskilta delar, då jag med nöje skall bifalla denna del.
Friherre Cederström, Jacob: Sorn jag redan yttrat mig i hufvudsaken, vill jag blott besvara en här gjord anmärkning, Man har nem* 46
Ben 21 Maij. ligen sagt, att brännmärkningen vöre nyttig i sl måtto, att den brottslige blefvei det Allmänna igenkännelig.
Men man har då glömt, att brännmärkningen aldrig kunnat komma i fråga, om ej ett dlämpeligt och orimligt straff förutgått.
Om förbrytaren insattes på ett Correcttonshus, derifrån han törst utsläpptes sedan han förvärfvat sig medel till underhäll, så skulle ej de förnyade brott inträffa, sorn man tiu med den föreslagne skärpningen i straffen tror sig skola förebygga j brott, hvilka jag hoppas i framtiden till betydlig del genom blifvande Correctionslnrättningar skola förekommas.
Hvad det föreslagna Rättegångssättet ahgår, tror jag, att frågan derom bör förfalla, hellst genom den vid nuvarande
Riksdag antagne fångforsliögs- och bcvaknings-anstslt, den befarade olägenheten af rymning undanrödjes Jag är således af den öfvertygelsen, att LagUtskottets förslag i hela dess vidd gerna kan förkastas.
Herr Aniar spar re, Ingemar Augnst:
Jag förenar mig med Herr af Brinckman i den anhållan, att Betänkandet matte varda punktvis pröfvadt, och vill blott anmärka, att då detsamma första gången förevar, tycktes tonen terrs meligen allmänt vara emot det töreslagne döds» straffet.'
Betänkandet innehåller visserligen irenne delar , och jag vill ej bestrida, ätt hvar del särskilt blifver till profning framställd 5 men jag kan dock ej annat
Den 2 i Maji, 47 än förnya min anhållan,,att hela Betänkandet måtte afslås.
Jag vill till hvad jag förut yttrat, blott tillägga en omständighet, nemligen den, att ju mera man skärper straffen för tjufnad, desto svårare är det att upptäcka brotten.
De flesta tjufvar kunna endast genom egen bekännelse fä lias , men om dödsstraff och brännmärkning införes , fruktar jag, atfc största delen af stölder icke skola uppdagas.
Angående det föreslagna Rättegångssättet vid Ransakningar om stölder, får jag anmärka, att genom en Författning redan är föreskrifvit, att då tjufvar bekänna på sig sjelfva tjufnadsbrott, sannfärdigheten af deras uppgift genom correspondance med vederbörande i de Orter, der brotten skola blifvit begångne.bör inhämtas, innan de dit afsändas till Ransaknings undergående , och jag tror, att något ytterligare Correctiv emot den vanan hos tjufvar, att dikta på sig brott, på andra Orter begångna, för att under resan få tillfälle undankomma, icke är af nöden.
Deremot anser jag det vara af vigt, att icke utan behof afvika från den grundsatsen, att Ransakning bör anställas i den Ort, der brottet är verkstäldt, hellst det föreslagrie undersökningssättet stundom dessutom kunde föranleda till mera omgång och tidsutdrägt, i händelse den tilltalades inställelse slutligen funnes nödig.
Boye: Lika med Friherre
Ce derström inser jag väl, att af den bättre anstalten med fångars forslande blir följden att min» dre fångar komma att rymmaj men jag tror 43 Dm 21 Maji, att ännu komma säkerligen 6 till 8 år att åtgå innan öfvertygelsen angående de nya svårigheterne vid rymningar medföra den verkan, att afskräcka från speculationen hos fån* garne; och emedlertid fortfar det onda, till svårighet för den skjutsande Allmogen.
Grefve Spens!
De skäl, hvilka för yrkan* det om afslag å Utskottets Betänkande redan blifvit anförde, anhåller jag få , med anledning af det, som nu blifvit taladt, än ytterligare öka med några få.
Det förefaller mig besynnerligt, att nödvändigheten af dödsstraff för större förbrytare, hvilka i alla fall friheten icke kan lemnäs, yrkas på samma gång, sora man medger, att det riktigaste vöre, att på ett säkrare och ändamålsenligare sätt bevaka detn, om man dertill hade medel.
Förslaget ätt afhända människor, af hvilka man befarar frihetens missbruk, lifvet, derföre att man ej kan bevaka dem på nog tjenlig! vis5 påminner mig om hvad nyare tiders Historia berättar, kanske mindre enligt med sanningen, men alltid lika rysligt, om den namnkunnige Eröfraren, hvilken i Egypten lät uppbränna sina blesserade Soldater, då han ej hade tillfälle att föra dem med sig.
Det har blifvit sagdt, att hårda strafflagar skulle minska antalet af brotten.
Man åberopar sig erfarenheten af tidefne, innan våra CritninalLagar mildrades, och man förmodar, att en återförd stränghet skall ej allenast förekomma den ökning i antalet äf brott, 6om någon tid försports, utan äfven nedsätta detta Den 21 Maji. 40 åetta antal.
Jag tror visserligen, ätt detta kan aga sin riktighet, om lråga endast äroinbiottens antal i de listor, som enligt Domstolarries anteckningar årligen upprättas, icke om antalet af de brott, som Verkeligen föröfvas.
Brottens antal blifver säkerligen icke mindre, ehuru de komma att vid
Dojrstolarne något annorlunda rubriceras, till undvikande af det hårdare oproportionerliga straffets tillämpning.
Såsom exempel på dylika straff, hvilka gifva anledning till de större brottens rubricering såsom mindre, torde jag få anföra de dödsstraff vår lag utsätter för tidelag, rån, och dylikt.
Manne dessa brott ske lika sällan, som man finner någon af Domstol dömd derföre ?
Med den visserligen ringa erlarenhet jag äger, tror jag mig likväl kunna förklara, att det icke ar förhållandetj den för alla i ögonen fallande disproportionen emellan straffet och brottet, föranleder alltid dertill, att hvar och en mindre gerna uppträder såsom .angifvare, att visligen gifva sina utsagor en så skonsam vändning, som möjligt, och' att Domaren tilläfventyrs mindre sorgfälligt söker de upplysningar, hvil,' ka skulle gifva brottet den svårare egenskapen^ samt begagnar sig af den honom lemnade tolkningsrätt af Lagen, för att slippa tillämpa dea Lag, som han anser olampelig, och i de flera händelser, der, såsom Herr Mannerstam anmärkt, egen bekännelse utgör hufvudsakligast» möjliga upplysningen, kan man säkert Vänta sig att äfven den uteblifver.
Ridd. o. Ad, Prof, VI.
B, It Afd. 7, 8*. 5* Dett 21 Maji.
Hans Éxcetlence, Herr Gr efven och Landi•
Marskalken yttrade , att sorn LagUtskottets förista Betänkande, på sätt Herr af Brinckman tipplystj innefattade trenne serskilta frågor, an^ såge Hans Excellenée sig böra hemställa, Orri Ridderskap och Adeln behagade företaga Betänkandet punctvis till afgörande ; hvilket bifölls.
Hans Excellebce gjorde derefter Proposition till bifall af LagUtskotttes hemställan, att tjuf, som för all sin tid blifvit till arbete å Fästning dömd, må, sedati han Undergått det honom ådömde kroppsstraff
Och antingen stjäl tinder det hail å Fästningen qvarhålles, ellet ock. kommet på fri fot samt åter stjäl mer el? ler mindre , varda hängd.
Ropades stärka Ja Och Nej.
I anledning hvaraf Hans Excellence föté>* slog, att Utskottets berörde hemställan mätté afslås; hvilken Proposition med Ja besvarades.
Hans Excellence hemställde vidare, öm Ridderskapet och Adeln behagade gilia den af Utsköttet föreslagne åtgärd, att vid andra fräsan eller oftare begången stöld med eller utah inbrott, Samt om kortare eller längre tids Fästnings- eller Spihnhusarbete blifver den brottslige ådöihdt, han borde förses med något sådant märke, som, utan att kunna utplånas, gifvet ett tydligt vittsord
Om förbrytelsen, mell hvilket marke borde sättas på ett sådant ställe Den i i Maji. 51 å kroppen* där, genörh klädsélfi, möjlighet för brottslingen kunde gifvas att detsamma dölja, äfvensom att de Personer, hvilka redan ärö för flere resor fötöfVäde stölder till längre eller kortar re tids Fästnings- eller Spinnhus-arbete dömde Och detsamma ha Uridergå* måtte på lika sätt Varda märktei ftöpades
Jä och Eej. Herr Munch af Rosenschöld s Eberhard: jag trot, att orsukeri, hvarföre tjufnader hos Oss i sednare tider tilltagit, icke är att man afskaffat dödsstraff eller brännmärke för detta brött, utan att immoralitet och brist på tillräckéligä utvägar, att med arbete föda sig $ tilltagit.
Mah borde derföre meta tänka på ätt förekomma, än med mera straff belägga tjufnader, mera på Uppfostrings - än på Correctionsanstalter.
Tjufnader hafva i sednare tider äfven i England tilltagit * oagtadt man der årligen hanger en mängd tjufVar.
De ha deremot* likasom andra grofva brött, aftagit £ Norra America, Oagtadt dödsstraff där äfo alldeles afskaffade.
Hdfvudorsakéti till tjufvars ökade antal ligger således icke i straffens mildhet.
Utomdess gör dödsstraff för tjufnadéf tjufven till mördare, örn han genom mord tror Sig kunna Undgå blifva upptäckt; hvarföre män observerat* att i de
Länder, där tjufVar straffas med döden, ärö de ofta tillika mördare.
Friherré
Då man har all anledning hoppas, att det nu gällande lifctidsfäa,- 52 Hen 21 Maji. gelsestrafF skall afskaffas såsom onaturligt och olämpeligt, kan jag ej finna, hvarföre brännmärke skulle åsättas lifstidsfångar; ej heller finnes någon anledning att detta märke bör påsättas dem, hvilka blifvit straffade för andra resan eller oftare föröfvad stöld Jag kan ej inse, hvarföre anan skulle yrka skärpning af Lagar, hvilkas mildrande man snarare bör önska Herr von Hauswolff:
Jag får äran upplysa derom, att tjufvar för andra resan stöld, så vida den icke skett i kyrka, icke kunna dömmas till lifstidsfängelse, och således, enligt mitt tillstyrkande, icke eller böra beläggas med brännmärke, som blottställer dem för den vanära, hvilken sedermera vöre för dem hinderlig, att, oi dt upprigtigaste föresatts om en forbättiad vandel, vinna medmänniskors förtioende, och hvarigenom de skulle tvingas att fortfara i deras vanart, såsom enda utväg för deras bergning.
Men att sådane tjufvar varda brännmärkte, hvilka blifvit till lifstids-fästning dömde, hade Jag icke förmodat skulle blifva af någon motsagdt eller m sstydt.
En sådan förbrytare kan aldrig förvänta sig den nåd. att någonsin återfå sin frihet, om än hanen längre tid under fäst. mingsarbetet visar prof af ånger och dygdig böjelse; det är således nödvändigt för honom att söka sjelf tillfälle till undanflykt , och enär hans försök lyckas honom, har han, som saknar medborgerligt förtroende och nödiga betyg att dermed kunna fortskaffa sig, samt dessutom är beröfvad tillgång att tillfredsställa lifvets nödvändiga kraf, icke annan utväg öfrig, än att tillgripa annor mans egendom och blott - Den 21 Maji.
53 ställa sig för påföljderna , allt under hopp, vunnit af vanan, att kunna mera försigtigt ari förut utöfva sitt handtverk.
Om derföre sådana brännmärkas, skulle det å ena sidan säkerligen betaga de fleste af dem håg att söka rymma, såsom för dem onyttigt, då de lätteligen igenkändes å hvad ort de vågade visa sigj och å den andra, vara den lämpligaste utväg, att kunna skyrdsairmeligen få sädatie bof-t var upptäckte, innan de medhinna att vidare störa Samhäilslugnet.
Jag yrkar derföre bifall af hvad jag härom tillstyrkt.
Det skäl, som den sista värde Talaren anfört, för att söka bevisa brännmärkningens nödvändighet, nemligen ”för ”att kunna hindra lifstidsfången att kunna in”gå i Samhället,” synes mig just bäst bevisa dess olämplighet.
Då den nya Lagen förmodligen skall tiliåta den nuvarande lifstidsfången att med tiden kunna återvinna friheten, bör man väl ej i förväg betaga honom hoppet att någonsin kun-, na njuta denna frihet, och följagtligen döda hos honom begäret att förtjena och förvärfva den.
Grefve Kalling:
Sedan jag nu hört så många kloka och upplysta
Män yttra betänk-i ligheter vid Utskottets Förslag om skärpning i straffet för tjufvar, kan ej eller jag annat än tillstyrka afslag å detsamma.
Det kan ju gå an att bibehålla det gamla en tid på försök j skulle erfarenheten visa, att det är nyttigt, så må det fortfara, och om motsatsen inträffar, kunna ju kommande Ständer.besluta 54 Dett 2 i Maji. c|en erforderliga ändringen.
Hyad brännmärkningen angar, så är det visserligen sannt, att brännmärket förstör en människa för helg lifstiden j trun om det endast åsättes fästningsfångar, och icke i pannan, pl3n på axeln, så att det blott kati skönjas af dein som visitera, trQr jag det vara ganska nyttigt.
Qch törenar jag mig således, utom hvad denna sednare fråga beträffar, med de Herrar, hvilka talat emot JJtskottets Betänkande.
Grefve Spensi, Jacob Melker' Jag kan icke finna något skadtligt deruti, att med något outplånligt märke förse dem, som äro dömde tilj lifstidsfängelse.
Det kap efter min tanka allrabögst betragtas såsom en Police-anstalr, för att bin iradematt rymma.
Förhållandet är helt annat m-d lifstidsfångar , hvilka redan äro dötnde till avskiljande från Samhället, och icke kpnn$ blifva mera afskiljde genom något marke, som påsättes, än med dem, hvilka, efter det de utstått sitt straff, återställas på fri fot, och då böra hejt och hållet återgifva? åt Samhället, derest de jcke genom något slags beständigt afskiljande hindras att återgå fullkomligen bland de öfrige Med^orgarnes antal, och om möjligt är skaffa sig ptkomst utan fortsättning af brott.
Att en Hiöjligen framdeles skeende Lagförändring * hvarigenom lif tidsfängejse såsom straff skulle blifva afskafiadf, härigenom kunde hindras, finnér jag ej, helst äfven om en sådan [^förändring sjcer, fråga ändå aldrig lär kunna blifva, att de dåredan till lifstidsfängelse dömde skulla någonsin kunna ställas på fri lot, emedan ingen Den 9i Maji. 55 Lag kan hafva retroactiv verkan, och alla Domar, hvilka ärq enlige med de, då i saken slutligen dömdes, gällande Lagar, böra gå i verkställighet, och den, som blifvit till Straff skyldig känd, således undergå det fullt ut så strängt^ sorn det blifvit honom å> döm dt.