Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då lagen i 1 cap. 2 § Straffb:n stadgar, att grofva missgerningsinän, hvarmed menas sädane, som äro underkastade kroppsstraff, skola genast å färska görningen gripas och i häkte sältas, skulle det föreslagna lagstadgandet uppenbart tillkännagifva den åsigt, att brott emot fl cap. 1 § Missg.b:n icke vore att hänföra till grofva missgerningar, och utom det att en sådan åsigt är i högsta måtto stridande emot den i nyssnämnde lagrum, genom R.
St:s af K. M. i nåder sanetionerade beslut d. 30
Maj 1835, meddelade straffbestämmelse af lifvets förlust, eller vissa års fängelse ä fästning, anser jag del i hög grad olämpligt, att på lorrberörde sätt tillkännagifva en dylik åsigt, åtminstone vill icke jag med min röst dertill bidraga.
Man har anfört, alt den brottsliges häktande, innan Konungen i nåder anbefallt åtals anställande, skulle åstadkomma för den brottslige en olägenhet, som sedermera genom åtalets anbefallda uteblifvande icke kunde omintetgöras; men med förutsättning, alt icke någon oskyldig i förrberörde, lika litet som i andra fall, varder häktad, kan jag icke finna något orättvist derutinnan, att en så beskaffad brottslig person, för sin elakhet, dumdristighet, eller möjligen lättsinnighet och oförstånd, får, i afbidan pä Konungens utlåt., undergå några veckors arrest.
Det kan för honom vara en tjenlig varning för framtiden, och han har i alla läll icke vederfarits större olägenhet, än mången annan medborgare får vidkännas för ofta ganska ringa förseelse.
Ulsk. har ytterligare anfört: ”att om någon blifver, uppå angifvelse för ofvannämnde brott, sin frihet beröfvad, men, på K.
M:s förklarande, att ransakning icke fick äga rum, från häktet lösgifven, det icke kunde betagas honom rättighet att anställa den recon ven tio usta lan, hvartill han, i händelse af angifvelsens obehörighet, kunde finna sig föranlåten, hvarigenom domaren åter saftes i villrådighet, huruvida han ägde ingå i undersökning öfver tillvaron af, och omsländighelerne vid en förbrytelse, den K.
M. velat ål glömskan förvara;” men dä man dervid ibågkommer, alt det är för angifvelsen och icke för häktandet, sorn den egentliga reconventioncn skall sökas, så förfaller skälet.
Den befarade villrådigheten hos domaren kan af den angifne åstadkommas lika lätt, änskönt han fält vistas på fri fot.
Om den angifne deremot vill föra klagan öfver häktandet, skall den embetsmyndighet eller tjensteman, som förordnat häktandet, i behörig ordning åtalas, och de lagliga anledn. till åtgärden kunna mycket väl ådagaläggas, utan att fullständig bevisning om sjelfva brotlet behöfver ifrågakomma.
Då jag nu tror mig hafva ådagalagt de af Ulsk. anförde skäl, får jag derjemte fästa uppmärksamheten derpå, alt man Dan 13 November e. m. 251 ieke betänkt, alt den föreslagna undantagslagen skulle lägga hyende under brottet, dymedelst att den, liksom nied afsigt, Icmnade den brottslige flere veckors rådrum att förfoga sig ur landet, och således förblifva ostraffad: ett rörhållande, sorn måste vara oell förblifva oförenligt med all slrafflag; oell på grund så väl af delta hufvudsakliga skäl, som af hvad jag för öfrigt tagit mig friheten anföra, får jag yrka afslag å sednare delen af Utsk:s föredragna betänk.
Jag är af all deles motsatt åsigt med dea siste värde talaren, och jag tror, att Utsk. så fullkomligen motiverat sitt betänk., alt icke någon borde motsätta sig detsamma.
Det är hufvudsakligast tvenne skäl, sorn jag anser vara så talande, att betänk, bör vinna bifall.
Utsk. har nemi. anfört, alt i händelse K.
M. förklarar målet skola nedläggas, sä är den häktade berättigad att anställa reeonventionslalan , oell då skulle, oaktadt K.
Al. vill, att ingen rättegång skall äga runi, en sådan icke deslomindre komma att fullföljas.
Förklarar äler K. M., alt målet skall upptagas, så har,Späs sätt Utsk. tillkännagifvil, den anklagade hållits i häkte längre, ,än som vederbort, derest icke den ifrägavar. undantagslagen funnits.
Jag tillstyrker sålunda för min del bifall till betäuk.
Det skäl, som af den siste värde talaren blifvit anfördt, såsom börande verka till afslag derå, det nemi. alt den brottslige skulle få tillfälle alt komma ur Riket, anser jag ieke vara af den ringaste betydenhet, Iver!om anser jag det såsom en ren vinst att på det sättet blifva af med hvar och en, sorn begått brott af ifrägavar. beskaffenhet* Frih. Cederström, Jaeob:
Jag instämmer för min del uti den reservation, sorn Hr Gunther afgifvil emot del förslag, som af Utsk. blifvit framstäldt.
Jag linner del vara mer än besynnerligt, all häktning ej skall äga rum för urbota brott, der brottet är påtagligt; är det åter icke påtagligt, sä följer icke någon häktning, hvarken genom den judiciclla eller administrativa myndigheten, äfvensom det är klart, att någon annan reconvcntionslaian, än den sorn skall följa af en olaglig häktning, d. v. s. dä subjeclet är oskyldigt, icke lärer kuuna ifrågakomma.
Den siste värde talarens åberopande, att 0111 K. AI. icke skulle vilja att rättegången kommc att fortsättas, en reconventionstalan med skäl kan väckas, förljenar sålunda, enligt miu förmening, intet afseende, enär det icke kan vara frågan om någon annan reconvenlionstalan, än den, huruvida den anklagade varit olagligen i häkte inmanad eller icke.
Jag tillstyrker afslag ä sednare delen af Utsk:s betänk.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt Hr Oxehufvud yrkat bifart till Utsk:s betäuk., i fråga om den deri omnämnde motion af Frih.
Cederström och afslag å samma betänk., så vidt det angar R.
St:s Just.ombudsmans hemställan i ämnet; men alt H. Ex., innan propos. å de särskilde puuklerne i betänk, fram - 252 Den 13 November e. m. ställdes, ansåg sig böra inhemta, huruvida R. o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad Hr Cederschjöld yrkat, behagade bifalla betänk, i sin helhet.
Sedan härefter propos. till bifall å Utsk:s betänk, blifvit framställd, samt besvarad med starka nej, blandade med ja, hemställde fl. Ex., om R. o. Ad. bifölle della betänk., i hvad det angår den af Frih.
Cederström väckte motion.
Ropades starka ja, jemte några nej, hvarpå II.
Ex. förkla rade, att ja öfverröstat nej.
Vidare framställdes propos. lill afslag å LagUtsk:s betänk., så vidt det angar Just.ombudsmannens i ämnet gjorde förslag.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med många nej, hvarefter II.
Ex. förklarade sig hafva uppfattat äfven detta svar såsom bifall lill den gjorda propos.
Ilr Cederschjöld begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voleringspropos.
Den som bifaller det af LagUlsk. i sednare delen af dess beliink.
N:o 20 gjorde förslag, i anleda, af R.
St:s Just.ombudsmans hemställning, i fråga om förtydligande af K. br. d. 25 Sept. 1777, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej , afslår R. o. Ad.
LagUtsk:s förenämnde förslag.
Efter voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 33.
Nej — 51.
Mörner, Carl Göran Detloff, anförde skriftligen: Genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut är nu den föreslagna förändringen uti 17 § Reg.F. gillad, och vid tillsättningen af ledamotsplälser uti Högsta
Domstolen kommer hädanefter intet afseende alt fästas deruppå, huruvida sökanderne äro frälse eller ofrälse.
Det sista stadgandet är härigenom upphäfdl, pä grund hvaraf en Adelsman kunde, under åberopande af sin börd, framställa anspråk pä befordran i Statens tjenst. R. o. Ad. har hädanefter icke något annat att i detta afseende stödja sig vid, än skicklighet och förtjenst; men så mycket billigare är deremot påståendet, alt, der dessa qvalilicationer finnas, få göra dem i allo lika gällande som hvarje annan samhällsmedlem, och alt härutinnan ställas pä samma linea och ej bakom samhällets öfriga medlemmar.
Redan då frågan om förändring i föreskrifterne ang:de Högsta
Domstolens sammansättning på detta jum förevar, fästade åtskilliga af Den 13 November e. m. 253 della Stånds ledamöter uppmärksamheten på det missförhållande, som härutinnan äger rum, derigenom alt hvarje
Adelsman anses utesluten från rättigheten att söka lediga tjensler i städerne, och att dervid kunna komma i åtanka, och llere talare yrkade, på grund häraf, afslag å deu ifrågasatte förändringen af grundlagen, på det jemlikhet i rättigheter i de anmärkte hänseenden måtte samtidigt kunna införas.
Jag beslridde påslåendet om afslag, och, förlitande mig deruppå, alt orättvisan utaf iriterdictet emot Adelsmän att kunna söka och vinna befordran vid städernes embetsverk vöre för mycket i ögonen fallande, för alt kunna försvaras, dä fråga om afskaffande deraf väcktes, uppmanade jag R. o. Ad. att uti denna angelägenhet fullt förtro sig till den nådiga Konung, som tagit till sitt valspråk Sanning och Rätt.
Det kunde nemi., enligt mitt då jemväl uttryckta förmenande, icke gerna annat hända, än ali, dä frågan om den föreslagna förändringen i Högsta Domstolens organisation blef föremål för K.
M:s höga pröfning, ledamölerne af Statsrådet jemväl skulle fästa K.
M:s nåd. uppmärksamhet på det förhållande, som för närvar, äger rum i afseende på tillsättningen af tjenster i städerne, och hvilket har till följd, att icke någon Adelsman dervid ens får komma under omröstning, och om Statsrådets ledamöter gjorde detta, syntes mig utgången ingalunda tvifvelaktig.
Sistlidne
Lördag meddelades den nåd. sanclionen å den föreslagna grundlagsförändringen, och vid samma tillfälle öfverlemnades ätskilligc K.
M:s nåd. propos:r till 11.
St., — men ingen af dem afsåg afhjelpandet af det omnämnde missförhållandet i afseende på rättigheten att söka tjenster i städerne.
Huruvida fråga härom uti Statsrådet förevarit, och om någon propos. i ämnet kan vara alt förvänta, är således omöjligt att veta; men då min öfvertygelse derom, alt eli förslag, åsyftande afskaffandet af det anmärkta orimliga förbudet, skall af alla med välvilja omfattas, ännu är lika fast som förut, helst som BorgareSt:s ledamöter vid innevar. riksdag lemnat ett vackert bevis på frihet från slåndsfördomar, dä de, om jag ej är orätt underrättad, i sitt Stånds cancelli anställt två Adelsmän, och det synes mig vara af vigt, att det tillfälle till frågans väckande icke försummas, som enligt 56 § Riksd.Ordn. nu är för handen, genom den under riksdagens lopp inträffade händelse, att mcranämnde grundlagsändringslörslag blifvit af K.
M. sanctioneradt; får jag vördsamt väcka den motion, alt, med upphäfvande af alla hittills gällande sladganden, som ansetts lägga hinder i vägen för Adelsman alt söka tjenslebefaltningar i städernc, det mätte förklaras, att det står hvarje Svensk man, ulan afseende på börd, öppet alt söka lediga embeten, tjenster och beställningar i städerne, och att vid deras återbesättande kunna komma i åtanka i den ordning för hvarje särskildt embete, tjenst eller befattning finnes stadgadt.
— Om remiss härå till vederbörligt Ulsk. anhålles. 254 Den 13 November e. m.
Denna molion begärdes pä bordet af Ilr Cederschjöld, Rob. Theophron.
O A nyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s den 6 och 9 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 61, i anledn. af väckta frågor om reorganisation af styrelseverken m. m.
Frih. Ridderstolpe, Fredr., uppläste följande anförande:
Föga eller intet betydande äro mina åsigter; men då de råka alt sammanstämma med några andras, som uppfordrat mig till bekännelse, i afsigt alt förnimma, huruvida deras och min öfvertygelse har eller icke har medhåll inom detta Hus, finnér jag mig pligtig alt yttra några ord om förevar, ämne, hvilket jag anser vara ett frö, hvars ändamålsenliga utveckling innebär en fosterländsk nytta.
Prolocollerne bär vitsorda min förkärlek för korta föredrag; om jag denna gång blir något vidlyftigare, ber jag R. o. Ad. det ursäkta; varande jag beredd att afbryta, den stund jag vore på vägen att missbruka auditorii tålamod.
Enligt milt förmenande, har sällan afhörts något förslag, som mera än delta afsett alt lätta framgången lill den allmänna ordning, 1809 års grundlag afser.
Tillåten mig då att korteligen förtälja den erfarenhet, under det märkvärdigaste tidehvarf någon dödlig öfvcrlefvat, händelsevis jag vunnit om Europas bedömniande af iSog års Svenska grundlag.
För oundvikliga episoder ber jag i förhand om ursäkt.
Hvad jag ämnar säga, grundar sig på, och åberopar en erfarenhet, för hvilken jag är skyldig att redogöra.
Dessutom önskar jag alt i någon mån undgå de frågor, lill hvilka af de 667 bär inpolletterade, 666 äga obestridlig rätt, och främst blandodessa frågor denna:
Huru vet du delta?
Återkommen ifrån fälttåget till Westerbotten efter det sä fnvitskt bedömda slaget vid Säfvar och försvaret af Rathan, intogs jag af förtviflans indignation öfver Stockholms kannslöpares bedömniande af krigshändelser, hvilka dock den fiendtliga Generalen Kamensky — denna den Kejserliga Ryska armeens dåvarande Suwarolf— lät rättvisa vederfaras, dä han vitsordade tapperheten och medgaf möjlighetens gräns.
Jag gick till Frankrike, att söka tjenst i Kejsarens leder emot Spanien, det enda land med hvilket den tidens Trajanus då hade krig.
Jag tog detta steg med risk af den faderliga oviljan och emot dess råd.
En man (utom slägtcn), men som omfattat min ynglingaålder med faderlig välvilja, och som de facto blcf far för hela min lifstids politiska åsigter, önskade mig lycka, omfamnade mig och tryckte i min hand några exemplar af 1809 års grundlag, på Franska språket af honom sjelf öfversatt.
Han har i manga år setat vid detta bord, fört R. o. Ad:s protocoll och hette Silfverstolpe.
Jag ankom till Frankrike och fick tillfälle att göra verldsberyktade män bekanta med vår grundlag.
Deras enhälliga omdöme var, ej allenast att den var ett mästerstycke, hvarige - Den 13 November e. m. 235 nom man undvikit mångå af de stötestenar, på hvilka andra stapplat, men äfven att den var af en karakter, som ställde den Svenska nationen i den förmånligaste dager.
Bland de namn jag härvid kan upprepa, förekommer en, som händelsen gjorde till min synnerliga gynnare: Cardinal Maury.
Genom honom bragte jag vår grundlag till flere märkvärdiga mäns kännedom, t. ex. Cardinal Fesch (Kejsarens morbror), Cambazerés, Siéyes m. II.
Deras förnämsta villkor för Sveriges nytta af denna grundlag var, att folkets representanter skulle vara incorruptible och intagne af allmän anda (esprit public).
Odet ville, att Marskalken, Fursten af Pontecorvo rccommenderade mig hos Konungen af Neapel, Kejsarens svåger, i hvars Generalstab jag, i följd af bådas godhet, hade den lyckan att 1810 blifva antagen.
Ett år derefter afsändes jag att inhemta sinnesstämningen i öfra Italien, Schweitz, Rhenlraktcrne, Wurtemberg, Bäycrn, Österrike, Sachsen, der jag skulle uppsöka Konung Joachim.
Öfverallt skrot jag ej förgäfves med den Svenska constilutionen af 1809.
Bland statsmän och lärde (då jag derifrån ej ens undantager Österrikes, hvarest Prince de Ligné a flockade mig ett exemplar, och då varande Grefve Metternich (nu Fursten) gillande sältet, yttrande, att saken var ett palladium, som i Österrike, Gudi lof, ej tarfvades), öfverallt, säger jag, fann jag sådane beundrare deraf, att jag ej kan beskrifva deras förtjusning med mindre än att citera det svar i dylik casus Gustaf III erhöll af en Svensk skald, till hvilken han ställde, år 1773, denna fråga: hvad tycker ni om min regeringsform?
Skalden svarade: ”För Gustaf har det kunnat lyckas att bringa friheten derhän, att sjelfva Fart ej får förtryckas och Gud ej bli för suverän.”
Så funno äfven 1812 års continentens statsmän vår grundlag af 1809 vara uppfattad.
Denna grundlags stiftare hade sngit vishet ur Rikets framfarna öden.
De funno, att de tidehvarf, då Sverige bestämde Europas vågskåls ställning, hade aldrig inträffat, om ej Svenska Kungarne ägt tillräcklig makt, och derföre bestämde de, såsom hjertrot för statsförfattningen, den § som säger, att ”Konungen skall allena styra Riket.”
A andra sidan insågo de hehofvet af en hejdande makt, och derföre ibland annat bibehöllo de collegialstyrelsen.
Miuislerstyrelses förhatlighet inför Svenskar kände de, och de mindes att, för ali blifva af med FyIkiskonungarne, man nödgats innebränna dem.
Derföre är chorus till 1809 års grundlag denna sång:
En Gud! en Kung! eli land! skall Svenskars lösen vara.
Äfven Napoleon, denne den moderna lidens största organisateur, Förstod konsten att centralisera.
Han ordnade sitt Frankrike ej så, att mål af samma natur skulle afdömmas af två särskilda collegier; han skulle ej begripit finessen deruti, att mål rör:de militieboställen böra dömmas af ett Krigscoll., och mål rör:de till Kronan indragna militieboställen böra dömmas af 256
Den 13 November e. m.
Kammarcoll. — manga andra collegial-klyftighetcr att förtiga.
Den Konung som afväger sitt rikes öden, oell i ena vågskålen liar vidsträckt makt, bör i den andra hafva ett deremot svarande politiskt samvete.
Två Svenska Kungar hafva trott sig kunna umbära detta sednare.
De hopade derigenom olyckor öfver Sverige.
Deras namn äro: Carl XII...!! och Gustaf IV.
Strax efter 1809 var Svenska folket för länge vandt vid alt blindt låta sig ledas, för att dess representanter redan dä skulle kunna utgöra en politisk motvigt alt i administrationen begränsa Konungamakten; men nu, sedan, sfi väl emellan som under riksdagarne, nationen företett noggranna revisorer och nitiske controllanter, så att sä väl skalternes belopp innan de beviljas, som ock deras användande enligt bestämda afsigter på det nogaste bevakas, och sålunda den Kungliga administrationen fått en activ, coustitutionel gränsbevakning — är den collegiala hållhaken ej mera af nöden.
Så, som i djurens kroppar blodet går ur hjerta t i artérerne, derifrån i de smärsta ådror och sedan lill hjerta!, åter, så bör äfven i statskroppen verkställandet af en upplyst Konungs vilja snabbi gå lill målet, igenom alla administrationens canaler, och ifrån Majestätet till fjerdiugsmannen en electrisk ledning finnas.
Denna ernås igenom det beneficium, som deparlemental-styrelse afser, och hvarigenom ej allenast förmågan verkar uppifrån och ner, utan afven behofven göra sig kända nedifrån och uppåt.
Jag säger beneficium; ty raan bör vara glad alt hafva kommit mellan de båda Carybdis och Seylla: ministerstyrelse och collegialadminislration!
När nu departemenlalstyrelse är införd, blir det angeläget alt tillse, det machinens hjul, dessa nya, passa tillsammans alltigenom.
Men till denna harmoni vågar jag anse de collegiala kuggarne opassande.
Detta är hvad jag ämnat anföra om saken.
Hvad sättet angår, väntar jag mig det inkast, att motionären hoppat i orätt bytta — att ämnet tillhör Conslit.Utsk.
Om lankan är af beskaffenhet att befordra Sveriges väl, bryter den sig nog väg.
Hvad betyder det emedlertid, med hvilken bylta man hemlar helsovatten?
Striden kan ej undgå alt blifva het.
Sveriges bureaucratiska corps är ett ”gammalt garde”, om hvilket man fullkomligen kan använda Generalen Cambronnes ord vid slutet af den olyckliga bataljen vid Waterloo: ”La vieille garde meurt; mais ne se rend pas.”
Må alla de hvilka önska bifall till Utsk:s betänk, ej (ro, att det är tillräckligt alt intaga utanverken.
Bureaucratien skall nog stå intill sista mannen, ä bröstvärnets krön.
Jag manar de representanter, hvilka tänka lika med mig, att passa på bréchen.
— Förslaget har nått myndighetsåldern: det är 2S år gammalt.
Om några talare vidfoga deras upplysande yttranden till denna min vördsamma framställning, och i anledning deraf R. o.
Ad. beslutar återremiss, anhåller jag ödmjukast, ej allenast der - Den 13 November e. m. 257 derom ali nämnde vördsamma framställning ma fä till Ulsk. medfölja, ulan äfven all den mä de Mcdstånd communiceras, lios hvilka frågan ännu ej föredragits.
I sådant fall anhåller jag 0111 all fa fästa Ulsk:s uppmärksamhet på tillfället att, i ilen und. redan nu föreslagna insinnationsskrifvelsen, fullständigare, till Departcmentalstyrclsens förmän utveckla målet; hvarvid jag skulle önska all såsom amendement till motionen få föreslå, att, till lättnad för blifvande Statsrådets öfverhopande, samt mensklig förmåga öfverstigande åligganden, K. M. mä nådigst, antingen ordna en Allmänna Ärendenas Beredning, sammansatt af det yppersta nationen äger af erfarenhet, upplysning och national-anda, eller ock, i samma underlättande, ja möjliggörande afsigt förstärka sin Rådkammare med flere eonsultative Statsråd.
Skälen till delta mitt vördsamt föreslagna tillägg ligga inför alldeles för mycket öppen dager, för att jag skulle här behöfva framställningen motivera.
Någorstädes i den nya sakernas ordning hör nationen garanteras den soflriugsförmåga, som collegierna innehaft och varit pligligc att utöfva.
Jag slutar medelst upprepande af en fras, som publiciteten nyligen åberopat: ”Uppskof med en förut förfäktad reform bör aldrig sältas i fråga, när reformernas grundidé är riktig och låter ulan våda genomföra sig, emedan politiken derigenom blir personlig.” Frih.
Ce d erströ m , Jacob:
Det nu föredragna betänk, är sä uppfattadt, att någon vederläggning deraf synes mig öfverflödig, enär det till större delen vederlägger sig sjelf.
Jag tillstyrker derföre afslag derå.
Hr Gripenstedt, Joli. A 11 g.:
För min del kan jag icke anse, alt del nu föredragna förslaget bör sä knapphändigt alfärdas, sorn den siste värde talaren det gjort.
Det är nemi. tydligt, att detsamma åsyftar en förbättring i formen för vår administration, och när nian eftertänker hvad som med administrationen egentligen menas, alt den är summan af de medel, hvarigenom med största möjliga skyndsamhet och noggrannhet den verkställande maktens vilja utsträckes lill alla delar af samhället oell pä samma sätt lill Styrelsens disposition återför det allmännas krafter, när man betraktar, säger jag, detta administrationens väsende och ändamål och då frågar sig sjelf, huruvida vår styrelseform uppfyller denna fordran, så tror jag att man ganska liilt kommer till den öfvertygelse!], alt så icke nu är förhållandet.
Hvar och en åtgärd, som syftar lill en förbättring härutinnan, bör sålunda vara värd mera uppmärksamhet, än att tvärt och förnämt utan discussion afslås, och med denna öfvertygelse är det, som jag nu tager mig friheten att inför R. o. Ad. något närmare ingå i ämnet.
Frågan är ingalunda ny, den är tvertom lika gammal sorn vårt nuvar. statsskick; ty den kom första gången under pröf4 II. 33 25S Den 13 November e. m. ning vid 1809 års riksdag, då K. M. i en nåd. propos. tillkännagaf sin afsigt att söka tillvägabringa en besparing och förenkling i vära embctsveik.
Delta bade till följd, att R.
St. vid 1810 års riksdag hos K.
M. begärde nedsättandet af en comité', som skulle utarbeta ett förslag i denna syftning.
En sådan comité' blef äfven nedsatt, men den bestod endast af Prcsidenterne och ett Råd i alla rikets collegier, samt afstyrkte då, såsom lätt kunde förutses, alla förändringar i den nuvar. organisationen.
R. St., som ånyo sammankommo vid 1812 ars riksdag, begärde dä tillsättning af en ny comité, der äfven en Fullmäktig af hvarje Stånd i Banken o.
Riksg.cont. borde intagas, och anslog för detta ändamål 3000 r:dr såsom arfvoden samt utfäste dessutom 2:ne premier för de bästa projeclcr, som kunde i ämnet framställas.
St. sammankommo äler vid 1S15 års riksdag, men någon comité var dä ännu icke tillsatt, hvadan samme Ständer ånyo ingingo med underd. begäran, alt en dylik comité' mätte nedsättas, samt anslogo 3000 r:dr årligen, på det att denna comité skulle komma i tillfälle alt aflöna skickliga medarbetare.
St. vid 1818 års riksdag sammankommo, hade icke eller någon comité' blifvit nedsatt, utan alltsammans hade stannat dervid, alt en person, Ofverdireetcur Rönbeck, hade fått sig uppdraget att utarbeta några förberedande upplysningar i ämnet.
St, omfattade dä saken med mera värma än förut, och tillsatte sjelfva ett särskildt Utsk., som skulle utreda ämnet och deröfver afgifva sitt betänk.
Detta Utsk. arbetade och utredde äfven frågan lemligen fullständigt, och R.
St. anhöllo då för 3:dje gången bos K. M., alt en comité' mätte nedsättas, som med ledning af Utsk:s arbete skulle genast oell verksamt, som orden lydde, befatta sig med arbetet.
Delta hade lill följd, alt en comité också slutligen blef bildad, hvilkens arbete öfverlcmnades till R.
St. vid 1823 års riksdag.
Desse tillsatte dä åter ä sin sida ett nytt särskildt Utsk., som ytterligare utvecklade och utarbetade frågan, samt öfverlemnade detta arbete lill K.
M. såsom börande tjena till ledning för blifvande åtgärder; inen allt från denna stund vet jag icke att något väsendtligt dervid blifvit vidgjordt.