Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade haft tillfälle, att tänka derpå och att deröfver höra andras mening.
Mig förekom det visserligen äfven, att äldste sonen var den, som närmast ägde rätt att ärfva sin fader; men han borde då vara ofrälse, för alt inträda i fadrens nummer, hälst denne ej innehade högre Adelig värdighet, än sonens.
Då nu åter Öfverste
Dorchimont redan förut ägde särskildt nummer, särskildt vapen och särskildt namn, ansåg jag honom, såsom sjelf stiftare och hufvudman för en ny ätt, vara frångången den rätt han ägde efter fadren; och följaktligen var hos mig ingen tvekan om huru denua fråga skulle förstås.
Samma skäl, sorn hos mig förhöd Öfverste Dorchimont, att efterträda sin fader, gälde äfven för dess barn.
Då deras fader sjelf hade förvärfvat Adelskap, var det deras rätt, äfvensom deras pligt att förblifva vid hans nummer.
I detta skick var det, som jag trodde och ännu tror, att
Generalintendenten d’Orchimont var berättigad att inträda i sin faders lediga nummer, då äldsta grenen, af skäl jag redan anfördt, det icke kunde.
Jag har hört yttras, att den förres num - 72 Den 17 November.’ mer borde anses såsom utdöd.
Äfven i detta kan jag icke instämma.
Om den skulle anses för utdöd, skulle deraf uppstå den följd, att om Öfverstens gren utginge, skulle Generalintendenten och hans barn för alltid vara skilde från rättigheten att i Adelskapet för den äldre JV:r eller N:o 2227 inträda, hvartill han och de likväl ägt en ostridig rätt, i fall dess broder icke förut under serskildt N:r hade blifvit adlad.
Af dessa skäl har jag trott den tanka, som vid anteckningen Hans Excellence Herr Grefven och LcindtMarskalken och de öfrige vid bordet sittande Lcdamöterne yttrat, vara den rätta, och vågar derföre ej ingå i det af Friherre Åkerhjelm framstälde förslag, utan yrkar att Herr Generalintendenten dorchimont måtte på Riddarhuset få qvarblifva, i kraft af den för N:o 2227 erhållne inträdespollett.
Friherre Boye, Fredric:
Som jag äfven är en ibland dem, hvilka deltagit i anteckningen då Generalintendenten dorchimont erhöll pollett, och således delar en sjundedel af hvad, som här är rätt eller icke rätt, tror jag mig äfven vara skyldig förklara, det jag för ögonblicket var öfvertygad, att hvad jag då tillstyrkte, var det rätta.
Sedan jag med mig sjelf närmare öfverlagt saken, finner jag, att den kan ses från tvänne olika grunder, om icke från fyra.
Emedlertid anser jag det Deo 17 November. lämpligaste nu vara, att man förenade sig derom, att antaga Friherre Åkerhjelms förslag, såsom det rätta, och att saken således uppskjötes, till dess det hvilande grundlagsförslaget blifver afgjordt.
Friherre Boye, Ludwig: Till Högloflige Ridderskapets och Adelns urskiljning får jag hemställa, huruvida ämnet vunnit något i tydlighet genom den subdivision, som blifvit gjord emellan generela och exceptionslagar; 'emellan General-Intendenten d'Orchimonts rätt att anses för Adelsman, och hans rätt att vinna inträde här.
I fall hos mig någon den minsta tvekan hade uppstått derom, att General-Intendenten d’Orchimont var, i den stund hans fader dog, Adelsman, så hade jag ej kunnat för bonom tillstyrka inträde på Riddarhuset; men i sjelfva detta tillstyrkande var det tillräckeligen sagt, att jag ansåg honom vara det.
Åkerhjelms förslag liar jag förut tillräckligen yttrat mig.
Längre än att det skulle utgöra contraproposition, kan jag icke gå.
Men må det tillåtas mig en annan erinran.
De delade tannar, som här höras, fordra, må hända, en fullständigare pröfning, hvilken åter skulle för mycket medtaga den tid, som nu kan vara behöflig till andra ämnens behandlande.
Jag hemställer derföre, om icke det rätta vore, att återgå till det, hvarmed man, kan hända, bordt börja, nem - 74 D e ii 17 November. ligeu att remittera frågan till RiddarhusUtskottet, och begära dess yttrande, sorn skall skilja de olika åsigterne, och reda lagbegreppet.
Till de Herrar, som äro af annan mening, än jag, hemställer jag, 01x1 ej uti deras tanka ligger en contradiction.
Grundlagen bjuder,, att så länge fadren lefver, kan ej sonen inträda i adliga rättigheter, ligger det då ej en contradiction deruti att Öfverstens son skulle i fadrens lifstid inträda i hans. rätt.
För mig äger ej denna tanke något besvärande; ty jag har redan sagt, att om sonen vill begagna fadrens rätt, så mäste han äfven inträda i fadrens förbindelser, och då kanhall ej återvända till en ätt, som redan för fadren är oåterkalleligen tillsluten.
Herr LefrénA Johan Pehr:
Den förevarande frågan är af en ganska ömtålig natur.
Jag är ock öfvertygad, att Ridderskapet och Adeln behandlar den såsom sådan, Jag har icke uppstigit, för att yttra mig i hufvudsaken, emedan jag hoppas, alt dagens öfriga göromål skola föranleda frågans remitterande till Riddarhusutskott tet.
Men jag anhåller att få yttra några ord i anledning af Friherre Åkerhjelms förslag.
Jag igenfinner deruti, Herr Friherrens afsigt, att vilja leda sakerna till ett önskligt mål, och jag tviflar icke, att Herr Friherren ansett sitt förslag enligt med lag.
Min enskilda tanka är likväl, att vi ej bö - Den 17 November. 75 ra uppskjuta afgörande! af en fråga, som är af äldre datum, tills en lag af yngre datum, blifvit antagen.
Jag tror, att saken bör behandlas efter de §§., sorn funnits stadgade, innan frågan uppstod; icke efter dem , som blifva stiftade efteråt.
Jag anser således, att Friherre
Åkerhjelms förslag icke leder till ändamålet och att saken blir oafgjord samt ojuridiskt behandlad, om man tillåter tillämpning af en sorn först framdeles b,lifver bestämd.
Vi sakna i vår representation en utväg, att komma från frågar af ömtålig natur, men af föga vigt och inflytelse på det allmännas rätt, sorn finnes antagen i alla andra representationer; den nemligen, att lemna dem, och gå till Vordre du jour..
Jag skulle tro, att det blef ett besynnerligt phenomen, om vi så skulle fördjupa oss. i denna fråga, att våra förhandlingar deröfver kunde jemföras med förhandlingarne under kyrkomötena på /j:de århundradet, Jag instämmer derföre i Friherre Boyes mening, att saken till Utskott måtte förvisas, och finner icke, att Ridderskapet och Adeln äger rätt, att suspendera en annan mans rättighet, ehuru eventuel.
Jag tror att 4 §• i RiddarhusOrdningen kan vara tillämplig i detta fall, och att den, som uttagit sin pollett, må begagna den, till dess en, annan sin bättre rätt styrker. 76 Den 17 November.
Det är ganska möjligt, att, såsom Friherre Boije anmärkt, framställningen af min iclee icke lemnade någon klar åsigt af ämnet.
Felet låg då i min bristande förmåga, icke i sjelfva begreppet.
Jag anhåller derföre, att något närmare få utveckla, att jag icke ansett nödvändigt ingå på de särskilda detalj förhållanden eller möjligheter, som skulle kunna upjaslå, om 4 §•
RiddarhusOrdningen skulle appliceras antingen till Generalintendentens eller Öfverste
Dorchimonts rätt att uttaga pollett på Riddarhuset.
Jag har endast velat hänvisa till den generela lagtolkningsprincipen, att undantagslagar icke få extenderas utöfver ordalydelsen, utan böra bokstafligen tolkas.
Då Friherre Boye anser den frågan afgjord, att Generalintendenten är Adelsman, så får jag upprepa, att det är just den frågan, hvarom nu tvistas.
Att jag förenat mig med Friherre Åkerhjelm skedde icke derföre, att jag tror mig äga rätt att suspendera någons rätt till inträde härstädes, utan derföre, att jag ansett den 37 §., äfven innan den blir genom något ytterligare tillägg förtydligad, efter min öfvertygelse, tillämplig till denna fråga.
Jag tror derföre, att utslaget måste blifva, att Herr Generalintendenten dorchimont, som icke medelst den tydliga bokstafven kan visa sig berättigad till inträde, icke heller bör få pollett, eller alt den pollett, han redan erhållit, icke Den 17 November* 77 bör bli gällande.
Hela frågan är en förskräckligt obetydlig omständighet, i synnerhet för mig, men jag anser, nödvändigt, att Ridderskapet och Adeln icke i något fall afviker från principer.
Ehuru jag för min del ej kan gilla den skilnad, som genom Regeringsformens 37 §. göres mellan de ätters representationsrätt, hvilka efter år 1809 blifvit till adelig värdighet upphöjde, och de äldre ätternes, anser jag lagens bokstaf likväl böra iakttagas, så länge lagen ej är upphäfven, dels af aktning för lag i allmänhet, och dels derföre, att säkraste sättet till att få en otjenlig lag ändrad, är att strängt följa den, till dess sådant sker. 87 §.
RegeringsFormen synes mig vara så tydlig, att någon tvekan om sättet att bedömma förevarande fråga ej borde uppstå.
Enligt denna §. är ej någon annan adelsman, än den, som antingen blifvit af Konungen dertill upphöjd, eller är den äldste afkomling af äldsta grenen i ätten.
Har nu Generalintendenten dOrcJiimont sjelf blifvit adlad?
År han den äldste lefvande afkomlingen efter sin fader?
Icke heller; ty han har en äldre broder, och denne en son.
Är då Herr dOrchimont Adelsman?
Men huru skall denna fråga afgöras, då många bland Ridderskapet och Adeln dela den mening jag 7» Den 17 November.
Framställt; och somlige hysa en motsatt, hvaribland Herr Grefven och LandtMarskalken, emedan han vid anteckningen hifallit, att InträdeS-Pollett skulle Herr dorchimont beviljas.
Det är ej efter våra Grundlagar tillåtit för något Stånd, att särskildt förklara Grundlagens ordaförstånd, eller att votera deröfver; ty det kunde då hända, att hvarje Stånd yttrade sig olika öfver samma §.
Det återstår följagteligen icke någon annan utväg, än att vända sig till C011- slitutionsUlskottet och ej till RiddarhusUtskottet, såsom någon föreslagit.
Men om man också vänder sig till det förra Utskottet, hvad skulle väl följden blifva af remissen, enär ConstitulionsUtskottet, redan vid förra Riksdagen, afgifvit ett förslag till förtydligande af 37 § RegeringsFormen, hvilket skall, under närvarande Riksdag, till afgörande förekomma, och hvilket, enligt hvad Friherre Åkerhjelm redan uppläst, iir af sådant innehåll, att Herr dorchimont ej kan erkännas för Adelsman.
Remissen skulle då ej innebära annat, än en tvekan eller förfrågan om ConstitutionsUtskoltet vid denna Riksdag icke vöre af annan mening, än vid den förra.
Vore Ridderskapet och Adeln värdigt, att gora en sådan fråga; vore det GonstitutionsUtskottet värdigt, att få sig en sådan tillställd?
Utskottet kunde i alla fall väl icke gifva annat svar, än en hänvisning till den mening Utskottet redan yttrat, och hvad Den 17 Nnvember.
79 vore dermed vunnet?
Jag anser således in* gen lämpligare utväg kunna vidtagas, än den Friherre Åkerhjelm föreslagit.
Ridderskapet och Adeln finge då tillfälle att när Utskottets nya Redaction i alla fall framställes till antagande eller förkastande, bereda sig tydlig föreskrift genom det förra, eller genom bibehållandet af den gamla ordalydelsen, fortfarande obestämdhet och tidspillan genom tvister om ordaförståndet, såsom denna gången.
Jag hemställer derföre, om vi ej nu kunde få sluta denna sak, derigenom alt vi antogo Friherre
Åkerhjelm^ framställning; och derefter öfvergå till de vigtigare ämnen, som äro för handen.
Fullkomligt instämmande med den sista värde Talaren, vill jag blott taga mig friheten vederlägga ett inkast, sorn blifvit gjordt af en annan Talare, nemligen, att Ridderskapets och Adeln skulle vara hindrade, att antaga den af Friherre Åkerhjelm uppgifna utväg, genom den gamla satsen: att lag ej får stiftas för tillfället, eller en yngre lag tillämpas på en äldre händelse.
•—Jag vill derföre blott erindra, att Ridderskapet och Adeln nu befinner sig i samma förhållande, som då en vanlig
Domstol icke vet hvad den skall tillämpa för ett lagrum.
Likasom denne då vänder sig till Högsta Domstolen, med begäran om en 8o Den 17 Novemi) er.
Lag-förklaring, samt sedan tillämpar densamma på den förevarande händelsen; likaså synes äfven Ridderskapet och Adeln kunna och höra afbida resultatet af Ständernas och Konungens åtgärd vid det förslag, som ConstitutionsUtskottet framställt; hvilket resultat här just blifver den lagförklaring, hvarefter saken sedan kommer att afgöras.
Då för öfrigt \ §. af RiddarhusOrdningen här blifvit af en annan värd Talare citerad i afseende på den utgifne Polletten, får jag, för min del, förklara, att denne §. tyckes blott angå sådana fall, der tvist är, huruvida man är hufvudman eller icke; men ingalunda, såsom här, huruvida man är Adelsman, eller icke.
Herr Lagerhjelm, Pehr: Af Herr Cederschöld förekommen vill jag ej uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adelns dyrbara tid, utan får blott anmäla, att jag instämmer i hvad nämnde ledamot nu yttrat.
Herr von Backer, Carl Johan:
Jag har anhållit om ordet, för att instämma med en värd Talare i den erinran, att man icke bör och icke rättsenligt kan uppehålla en saks afgörande, tills en lag derföre hinner stadgas.
En sådan praxis skulle afvika från vanlig rättegångsordning och från ordning i allmänhet; Och örn man skulle Den 17 November, Sr dröja med Beslut tills en lag blifver stiftad, sorn kunde på den förevarande händelsen mera bestämdt tillämpas, så vann man alls intet dermed, derest icke en sådan lag tillerkändes en retroacliv verkan, hvilket vore högst orätt.
Jag delar i hufvudfrågan fullkomligt de Talares mening, som anse Öfversten hufva frånträdt alla anspråk på sin fars nummer å Riddarhuset, genom det han sjelf der blifvit Hufvudman för en ny Alt.
Man kan icke på en gång äga 2 majorater eller 2 nummer, eller provisionelt antaga en, för att sedan öfvergå till en annan.
Denna enskilda öfvertygelse anser jag, äfvensom flere andre, hade likväl icke behöft yttras förr, än vederbörligt Utskott blifvit satt i tillfälle, att behandla frågan; jag har endast velat varna mot antagandet af Friherre Åkerhjelms förslag, och tror icke, att man, genom ett beslut i afseende på en nu förekommen enskild händelse, binder händerna på sig, för afgörande af det generella förslaget.
Det är visserligen möjligt att 3^ §. i RegeringsFormen kan blifva ändrad genom bifall till ConstitutionsUtskottets förslag; men delta är ännu ej antaget, och jag tror det icke vara oss tillständigt, att i väntan derpå, uppehålla frågan, som bör afgöras efter lagbudets nu varande ordalydelse.
Den för en hvar så lätt i ögonen fallande ömtålig-t. H. G' 82 Den 17 Novern ber. het, som denna fråga företer, föranledde mig att begära remiss deraf till Riddarhus O O Utskottet.
Jag trodde nemligen det vara mest önskligt, alt, innan den hufvudsakliga discussionen förekom, hafva ett Utskotts Betänkande att fästa sig vid.
Riddarhusutskott är ej något GrundlagsUtskott, det är ett Ståndets ensklita Utskott.
Ett utlåtande af detta Utskott hindrar således icke hvilken handläggning man sedan kan finna en sak höra undergå.
Den utsträckning som discussionen redan tagit, härtill intet gjort mina förhoppningar i detta afseende.
Man har nu redan tagit hufvudsaken under pröfning, och då utbeder jag mig, att med några ord äfven få yttra min åsigt af ämnet. 87 §.
RegeringsFormen är så klar, att jag anser det vara ett öfverflöd att åberopa den §. af RegeringsFormen, som säger, att
Grundlagarne vid hvarje tillfälle efter deras ordalydelse skola tolkas.
Om man blott följer den, så är det tydligt att
Generalintendenten d’Orchimont ännu är en ofrälse man.
Detta är af Herr von Hartmansdorff så klart bevisadt, att jag blott behöfver med honom instämma.
— Jag skulle visserligen gerna förena mig i Friherre Åkerhjelms hemställan, att frågan kunde hvila, tills ConstitutionsUtskottets förslag blifvit afgjordt; men jag kan likväl icke neka, att det förekommer mig oformligt, att på en för handen varande händelse tillämpa en lag, sorn Den 17 November. 83 ännu ej är fastställd.
På andra sidan medgifver jag, att ämnet företer så många svårigheter, att man kanske sluteligen får vidtaga den utväg, som erbjuder de minsta.
Lika med Friherre Åkerhjelm väntar jag af Herr Generalintendenten d’Orchimont den delicatesse, att han ej begagnar sin rätt att emedlertid här infinna sig.
Sluteligen får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att om, enligt hvad Friherre Boje yrkat, Ridderskapet och Adeln skulle decidera Generalintendenten d'Orchimont berättigad till inträde å Riddarhuset och Konungen 3 veckor härefter gåfve sin Nådiga sanclion åt den föreslagna redactionen af 3^ §., så skulle Herr KrigsRådet, efter denna tidens utgång, åter vara sin representationsrätt förlustig.
Herr Lefre'11, Jolian Pehr:
En värd Ledamot Herr Cederschöld har anfört, att den nya §., som är i fråga att stiftas, skulle vara användbar för närvarande fråga.
Jag tror, att ConstitulionsUtskottets förslag har för afsigt, att stadga något generelt för hela classen, men man kan derföre ej säga, att ConstitutionsUtskottet blifvit hördt öfver den speciella frågan, som rörer en individ.
Jag vill blott anmärka detta, emedan härigenom kan uppkomma en villa, då man ej skiljer emellan categorier och enskildta fall.
Hvad. beträffar den händelse, att Herr d'Orchimont nu H
Den 17 November. skulle förklaras berättigad behålla sin pollett, och sedermera, efter antagande af det nya förslaget till §.
RegeringsFormen blifva densamma förlustig; så är detta något, som, i min tanka, icke kan inträffa, emedan det skulle innefatta en retroactiv verkan och följakteligen vara olagligt.
Örn ban nu anses berättigad att qvarblifva såsom Riddarhusets Ledamot, kan ingen sednare stiftad
Lag fråntaga honom denna rättighet.
Friherre Åkerhjelm: Ehuru Herr Cederschöld upptagit och besvarat den af en värd Ledamot Herr Lefren, emot mitt anförande gjorde anmärkning, torde jag likväl få tillägga några ord.
Här är ej fråga om en ny lags retroactiva tillämpning på en sak, ty den lag, vi bär omtala, existerar redan; men dess tvetydiga innehåll, fordrar ett förtydligande, och det är detta sednare, som jag trott böra uppskjutas, tills vi af grundlagarnes egentliga förklarare, ConstitutionsUtskottet, erhållit det förslag härtill, sorn derstädes blifvit uppgjordt, och som inom kort tid skall till afgörande företagas.
Gillas denna förklaring af 37 §.
RegeringsFormen, så har pluraliteten ansett dess innehåll vara sådant; gillas den ej, lärer en motsatt tanka derom blifva gällande och man har då handlat i enlighet
Den 17 Kovemlier. 85 med mera allmänna grunder, sedan ett Rikets Ständers Utskotts förberedande utlåtande ijenat till upplysning i ämnet.
Jag skulle derföre tro, att det föreslogne uppskofvet icke innebär någon inkräktning på Generalintendenten cVOrchimonts räLt, åtminstone bar delta icke varit min afsigt.
För öfrigt, och i händelse Ridderskapet och Adeln skulle besluta, att frågan nu bör afgöras, är jag visserligen färdig, att yttra min mening i hufvudsaken.
Jag utbeder mig, alt få erinra Ridderskapet och Adeln, att frågan, om Generalintendenten d'Orchimont är Adelsman, och frågan, om han äger rätt att inträda på Riddarhuset är aldeles en och densamma, och att orsaken dertill ligger just i det vilkor, som, år 1809, blef det nya Adelskapet förelagt, nemligen, att, så länge den adlade fadren lefver, är hans äldsta Sou ofrälse; men i den stund fadren dör, ingår Sonen ifrån Ofrälse Ståndet in i Adelskapet; och hvaraf här följer, att då, genom Öfverste
Dorcliimonls utgång utur ätten, Generalintendenten står i aldi en närmast derintill, så öfvergick den sistnämnde också, vid fadrens död, ifrån att vara ofrälse, till hufvudman för den adeliga Ätt, inom hvilken lian är den äldste.
Friherre Anckarswärdj Carl Henric:
Den 17 N o v 8 m b e r.
Jag lian ej finna, att en ny lag iir i fråga.
För mig framställer sig saken som en blott fråga om rätta tillämpningen af 3^ §.
RegeringsFormen; och som olika meningar derom uppstått, hemställer jag, om man ej bäst bevakar principens helgd, om man remitterar saken till Riddarhus-Utskottet.
Inom Utskottet uppkomma säkert olika meningar i ämnet, men vi återfå det i ett mera utredt skick, då de tvänue opinionerne fått yttra sig öfver frågan.
Af denna orsak yrkar jag remiss lill RiddarhusUtskottet.
Herr von Qvanten Carl:
Det är blott i anledning af Friherre Anckarswärds och några Ledamöters yttranden, som jag utber mig få säga några ord.
De Herrar, hvilka utlemnat pollelterne, hafva handlat enligt deras öfvertygelse; de kunna derföre ej klandras.
RiddarhusUtskottet torde möjligen blifva af samma mening.
Jag förenar mig derföre med Friherre Åkerhjelm deruti, att saken må tills vidare hvila.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att ehuru flere Ledamöter instämdt uti Friherre Åkerhjelms Förslag, att uppskjuta pröfningen af Herr Ribens ifrågavarande Motion, intill dess det af Constitutions-Utskottet, vid sisla Riksdag, uppgjorde förslag till ändring af 37 §. i RegeringsFormen först blifvit vid 1) e 11 17 N o v 0 m I) e r. a7 denna Riksdag af Rikets Ständer och Kongl. Maj:t afgjordt; likväl och sorn bemälte Ledamöters rätt, att framdeles pröfva frågan, ingalunda minskades derigenom, att Ridderskapet och Adeln under tiden inhämtade RiddarhusUtskottets utlåtande; alltså och då Ridderskapet och Adeln kunde vänta sig, att af delta Utskott erhålla alla dc för ämnets behöriga granskning och afgörande erforderlige upplysningar, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, alt icke allenast Herr Ribens ifrågavarande Motion, utan ock de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden måtte till RiddarhusUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Friherre Cederström., Jacob:
Visserligen har jag för egen del intet emot en remiss till RiddarhusUtskottet, såsom en oskyldig åtgärd; men jag bör dock förklara, att jag ej anser detsamma vara det Utskott, som i ämnet kan afgifva ett sådant betänkande, att beslut, i anledning deraf, genom bifall eller afslag, kan fattas.
Den frågan är af en obetydlig beskaffenhet, huruvida en person mer eller mindre äger säte och stämma på Riddarhuset, men den frågan är af en allmän beskaffenhet, huruvida Ridderskapet och Adeln kan lemna Adelskap åt en individ.
I annan väg än Grundlagen tiel föreskrifver kan sådant icke ske.
Af sådan anledning hade jag förmodat. 88 Den 17 November. att ingen annan utväg funnes för denna frågas behandlande, än att ConstitutionsUtskottet sättes i tillfälle utlåta sig, huruvida Generalintendenten cfOrchimont bör inträda i fadrens nummer, eller icke.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adelil behagade tillåta, att Bänkmansval nu linge företagas, Grefven von Schwerin, Fredrik Bogislaus:
Jag har en mindre behaglig pligt att uppfylla, då jag nödgas till rättelse hos Ridderskapet och Adeln anmärka ett förhållande, som, i min öfvertygelse, afviker från Grundlagens föreskrifter.
Sedan Riksdagsordningen uti 41 §• uppräknat de Embetsman, öfver hvilkas rådslag och åsigter i administrativa eller Lagskipningsmål nationalrepresentationen äger en opinionsrätt, stadgar den, att säte och stämma icke kan dessa män i deras Stånds plena förnekas, men att i Utskott eller val till UtskotlsLedamöter ingen af förenämnde personer må deltaga.
I följd af detta stadgande, som på intet sätt af 19 §. i RiddarbusOrdniugen motsäges, har jag trott, att desse Em betsmäns namn bordt förbigås i den till Bänkmansvalet uppgjorda förteckning på Ridderskapets och Adelns Le - Den 17 November. 89 clamöter.
Jag ämnar icke uppehålla Ridd. och Adeln med den äldre eller nyare historien af detta ämne; den är korteligen, att första afvikelsen från Grundlagens innehåll skedde vid Riksdagen i Örebro år 1812.
Detta blef ett prsejudicat för Riksdagarna 1815 och 18 r8.
Vid Riksdagen 1823 fördes Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ämnet, och valen gåfvo ett helt annat resultat.
Hvad som då häröfver anfördes, föranledde Ridderskapet och Adeln, att taga RiddarhusOrdningen under en närmare granskning, och som af RiddarhusOrdningen bör vara affattad i öfverensstämmelse med Grundlagarna, och hvarje Stånd inom sig utse Electorer, blef det beslut fattadt, att Bänkmansvalen skulle upphöra.
Ännu saknas dock Kongl.
Majrts sanction på Ridderskapets och Adelns beslut, och förmodligen är det i följd deraf, som Riddarhusets Tjenstemän, vid förteckningens uppgörande, förfarit efter förra liders vanliga praxis.
Fördelningen är nu redan gjord och tiden tillåter icke någon rättelse deruti, men till Herr Grefven och LandtMarskalken hemställer jag, i händelse någon af de i 41 §• omnämnde personer skulle erhålla enhällig pluralitet till Bänkman, huruvida Herr Grefven och LandtMarskalken anser ett sådant val kunna gillas.
Grefve Frölich, Daviel:
Jag hade hos Herr Grefven och LandtMarskalkeu anmält
Den 17 November. mig, för att yttra mia åsigt öfver de lagar, sorn äga förbindande kraft för Ridderskapet och Adeln, alt efterlefva.