Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
489 faktum, att Lag-Utsk:t redan är så sysselsatt, att det knappt med det mest ansträngda arbete kan medhinna fullgörandet af sina skyldigheter.
Att dertill skulle komma ärenden, som äro fullkomligt främmande för Utsk:ts öfriga verksamhet, ansåg Utsk:t icke vara lämpligt.
Jag har nu redogjort för Utsk:ts åsigt i frågan; men då ett annat Itiks-Stånd redan förut beslutat att denna motion skall tillhöra Utsk:t, får Utsk;t, för den händelse, att R. o. Ad. skulle stanna i samma beslut, underkasta sig de föreskrifter, Ståndet sålunda uti berörde hänseende behagar meddela.
Hr Fåh raMis, Olof Immanuel:
De förslag, som lågo till grund för näringsförfattningarne af år 1846, voro behandlade af Lag- och Ekon.-Utsk:n.
Med afseende härå, och då Hr von Köchs ifrågav:de motion ovedersägligen syftar till ändringar i gällande civil-lag, var inom Talmans-konferensen den mening enhällig, att ärendet borde af nämnde Utsk. behandlas.
Jag hemställer alltså vördsamt att, med iakttagande af den godkända praxis att, äfven då ett ärende bör blifva föremål för flera Utsk:s handläggning, verkställa remissen endast till ett, motionen må till Lag-Utsk:t återställas, detta Utsk. obetaget att för sakens behandling äska sammanträde med Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:t. H.
Exc. Ilr Gr.
Sparre, Gustaf Adolf:
På sätt den siste talaren yttrat, har man, vid Talmans-konferensen, ansett att denna motion skall förklaras tillhöra Lag-Utsk:ts behandling.
De skäl, som ligga till grund för denna åsigt, hafva hufvudsakligen blifvit af Hr von Koch anförda.
Huruvida frågor tillhöra allmän civil-lag eller den ekonomiska lagstiftningen är ofta ganska svårt att afgöra; men då motionären till stöd för sitt förslag om en utvidgad näringsfrihet, jemte yrkande om upphäfvande af 6 kapitel i handels-balken, tillika hemställt om förändring af sådana stadganden, hvilka äro af rent juridiciel natur, och af hvilka ganska ofta tillämpning vid domstol förekommer, tror jag att Lag-Utsk:t icke kan undvika att deltaga i behandlingen af denna fråga, oafsedt förändringar i näringsfriheten egentligen tillhöra Ekon.-Utsk:t.
Jag instämmer således deri, att denna motion bör tillhöra Lag-Utsk:t; detta Utsk. obetaget att sammanträda med Ekon.-
Utslut eller den afdelning deraf, som med frågan kommer att taga befattning.
Sedan öfverläggningen förklarats slutad och Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att under densamma icke afgifvits något annat bestämdt yrkande, än att motionen skulle till Lag-Utsk:t återsändas, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, att ifrågavarande Utlåt, måtte läggas till handlingarna och motionen till Lag-Utsk:t återlemnas, hvilket bifölls. 490 Den 13 December.
Föredrogs Banko-Utsk:ts d. 10 dennes bordlagda Mern.
N:o 9, nied återlemnande af riksdagsfullmägtigen Carl Dahlgrens från Elfsborgs län motion. H.
Sparre: Afven detta Mern. har varit föremal för behandling i Talmans-konferensen.
Frågan om en allmän hypotheks-bank handlades vid förra riksdagen af Stats- och Banko-Utsk:n gemensamt, men numera torde icke Banko-Utsk:t hafva något dermed att göra.
Genom K. M:s Nåd.
Förordning, ang:de en allmän hypotheks-bank för riket, af d. 26 April 1861, är förklaradt, att någon ändring uti de för samma bank gifne reglementariska föreskrifter icke må ega rum, utan att Konung och II.
St:r gemensamt derom beslutat.
Detta stadgande har hufvudsakligen tillkommit med afseende på den garanti, hypotheks-banken erhållit från staten, medelst obligationer, utfärdade af Riksgäldskontoret, hvadan det för det allmänna måste vara af största vigt, att icke, genom reglementariska ändringar, säkerheten varder förminskad.
Den nu väckta frågan torde derför lämpligast böra behandlas af Stats-Utsk:t, som har befattningen med Riksgäldskontorets angelägenheter.
Jag anhåller följakteligen om propos. å Memds läggande till handlingarne, med förklarande af R. o. Ad. att motionen bör till Stats-Utsk:t öfverlemnas.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. lades Menr.t till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg den ifrågav:de motionen böra af Stats-Utsk:t behandlas.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts d. 10 dennes bordlagda Betänk.
Propos. om antagande af en författning ang:de giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare.
Föredrogs Exped.-Utskds Mern.
N:o 8, i ani. af väckt motion om upphörade af tryckningen utaf R.
St:rs prot.-utdr.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, som den ifrågav:de motionen stöde i uppenbar strid emot 59:de §:n Riksdags-Ordn., R. o. Ad. behagade finna, att Mem:t ej kunde föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf derefter, att, enligt hvad Talmännen vid hållen öfverläggning öfverenskomma, plena hos de respektive Riks-Stånden under instundande julhelg komme att hållas å de ordinarie plenidagarne, med undantag af Onsdagarne den 24 och 31 dennes, då jul- och nyårsaftnarne inträffade.
Den 13 December. 491 Anmäldes och bordlädes nedannämnde från Utskm inkomne Mern. och Betänkm, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 12, ang:de ytterligare kansli-biträde; och N:o 13, ang:de återlemnande af en från Bonde-St. till Utsk:t remitterad motion, om tillägg i 15:de §:n af K.
Kungörelsen d. 13 November 1860, ang:de den allmänna beväringen; Lag-Utskottet:
N:o 9, ang:de återlemnande af en från Bonde-St. till Utsk:t remitterad motion om ett tillägg till 17:de kap. 16:de §:n R. B., samt om ändring i föreskrifterna rörande embetsmanna-ed och läkare-attester; Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet:
N:o 7, i ani. af väckt motion (N:o 128) om dels öfverlemnande till K. M. af Hr Stjernsvärds, Gustal Mauritz, förslag till landtförsvarets ordnande, dels förändradt tillsättande tillsvidare af regements-chefer med flere befattningar; N:o 8, i ani. af väckt motion (N:o 135) i fråga om postförvaltares arfvode för tidningars afsändning och utdelning; N:o 9, i ani. af väckt motion (N:o 190) om åtgärders vidtagande till beredande af sysselsättning och arbetsförtjenst för manskapet vid de värfvade trupperna; N:0 10, i ani. af väckta motioner (Nös 168 och 173) rörande polisväsendets ordnande i småstäderna och på landsbygden m. m.; och N:o 11, i ani. af väckt motion (N:o 139) rörande ordnandet af lasaretts-och kurhus-väsendet i riket; Expeditions-Utskottet:
N:o 7, ang:de tryckning af ytterligare 500 exemplar utaf de inom Preste-St. väckta motioner.
Uti det nyss bordlagda Lag-Utsk:ts Utlåt.
N:o 9 innehålles två särskilda ämnen.
Vid sådant förhållande och då det för närv:de är svårt att i frågan fatta något beslut, hemställer jag att R. o. Ad. måtte låta frågan ligga på bordet, samt att med företagande af LagUtskös ifrågav:de Utlåt, måtte få anstå, intilldess det beslut, Bonde-St. kan komma att fatta, biifver R. o. Ad. delgifvet.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida icke R. o. Ad., behagade besluta att, på sätt Hr Nordenfelt föreslagit, med fö - 492 Den 17 December. retagande af Lag-Utsk:ts Utlåt.
N:o 9 måtte anstå, intilldess det beslut, Bonde-St. deröfver kunde komma att fatta, blefve R. o. Ad. delgifvet, hvilket bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 2 e. m. fn fidem, Carl Lagerheim.
Onsdagen den 17 December 1862.
Justerades A prot.-utdrag för d. 13 d:s och pleni-prot. för d. 26 sisth Nov. e. m.
Upplästes och godkändes följande från Exped.-Utskit in-’ komne förslag till R.
N:o 2, i ani. af sökt eftergift af återstoden å ett staden Cimbritshamn meddeladt hamnbyggnads-lån; och N:o 3, i ani. af sökt befrielse för Markaryds församling i Kronobergs län från skyldigheten att betala återstoden af det för dess kyrkobyggnad från Riksgäldskontoret utgifna lån.
Bonde-St. ankommet transsumt af protrt för d. 10 d:s, innefattande dels nämnde Stånds beslut i alside å Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 6, i ani. af väckt motion, ang:de ändring i 2:dra §:n lista mom. af K.Förordn. den 11 Juli 1862, röride reglering af presterskapets löneinkomster, dels inbjudning till Med-Stånden att i samma beslut sig förena.
Den 17 December. 493 Föredrogos och remitterades till Stats-Utsk:t följande d. 13 d:s bordlagde K. Propos:r och Skrifvelse till R.
St:r, nemi.
Propositioner: ang:de pension från Rikets Allmänna Indragnings-Stat åt Justitie-Rådet m. m.
Axel Fredrik Gyllenhammar; ang. beloppet af arfvoden för Bevaknings-Befälhafvarne vid Kronohäktena i Eskilstuna, Norrtelje och Kongsbacka; ang:de föreslagen utvidgning af Uplands Regementes mötesplats Polacksbacken; om anslag till försök för utrönande af dels s. k. pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att emotstå skott och dels lämpligaste konstruktionen af refflade gjutna jernkanorier till fartygs bestyckning; orri antagande af en ny Förordn. ang:de mantalspenningarne; ang:de afskrifning i räkenskaperne af Stats-Verkets äldre undsättnings-fordringar inom Vesterbottens och Norrbottens län; ang:de upplåtelse till Götheborgs Museum af Kronans andel uti f. d. Ostindiska Kompaniets hus i Götheborg; ang:de eftergift till förmån för enkan Märtha Nilsdotter Tulpan af Kronans rätt till qvarlåtenskapen efter hennes syster, enkan Anna Nilsdotter i Makrismåla; och Skrifvelse: ang:de en för djupgående fartyg ifrågasatt ny farled genom Stockholms skärgård mellan Baggens-fjärden och Stora Wärtan.
Föredrogs och remitterades till Bevilln.-Utsk:t K. M:s d. 13 d:s bordlagde Nåd.
St:r ang:de förslag till ändringar och tillägg i nu gällande tulltaxa.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:s d. 3 o. 5 d:s på bordet lagde Utlåt.
N:o 5, i ani. af väckt motion dels om tätare hållande af häradsting, dels ock om forändradt aflöningssätt för häradshöfdingar m. fl. Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa ett utaf Borgare-St:s Sekreterare meddeladt embetsintyg, hvaraf inhemtades, att sedan, vid d. 10:de d:s hos nämnde Stånd skedd föredragning af LagUtsk:ts förev:de Utlåt., motionären med Ståndets bifall delat den i Utlåt:t omlörmälde motionen i tvänne delar, hvilka samma dag bordlädes, så hade dessa två nya motioner, N:ris 305 o. 306, d. 13 d:s blifvit remitterade, N:o 305 till Lag-Utsk:t och N:o 306 till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t; och yttrade sedermera Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. vid sådant förhållande torde 494 Dea 17 December. finna, att Lag-Utsk:ts merberörde Utlåt, ej erfordrade annan åtgärd från R. o. Ad:s sida än att läggas till handlingarna.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts d. 10 o. 13 d:s bordlagde Betänk.
Propos. om antagande af en författning ang:de giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare. II.
Hr Frih. De Geer, Lonis:
Då Lag-Utsk:t uti det nu föredragna Betänk:t tillstyrker bifall å K. M:s Propos., kan jag icke hafva något att deremot påminna; men vid Betänka äro fogade reservationer, deruti afslag å den K.
Propos:n yrkas såsom särdeles vigtigt för kyrkan, och det är dessa reservationer, som jag anhåller att få med några ord bemöta.
Jag vill härvid icke ingå i någon tvist, huruvida äktenskap emellan kristna och judar äro ur vår kyrkas synpunkt förkastliga, ty ehuru deremot kan anföras, att ett bestämdt förbud emot dem svårligen torde kunna uppletas i den Heliga Skrift; att dessa äktenskap voro tillåtna i den första kristna församlingen och först nära 400 år efter Kristi födelse af Kejsar Theodosius förbjödos för att förekomma kristnas öfvergång till judendomen, samt att Luther yttrat sig anse dem tillåtna, — så finner jag mig likväl af min egen känsla i viss mån ställd på samma sida som reservanterne, hvilka dessutom äro vida mera än jag kompetenta att härom döma.
Men en annan fråga är, om samhället bör förhindra äktenskap emellan personer, som erkänna äktenskaps-institutionen, sådan vår lag stadgar den, och vilja underkasta sig alla dess fordringar af äkta makar, — endast derföre, att de icke kunna sägas bygga sin sammanlefnad på en inre kristlig grund.
Reservanterne anse detta nödvändigt i ett kristet samhälle, ty säger Biskop Bring: »Samhällets rot är familjen, och familjens äktenskapet.
Huru skulle då vårt samhälle, med bibehållande af sin egen kristna karakter, kunna för sina kristna medlemmar legalisera okristna äktenskap?
Men om denna bevisning är bindande, huru kan då samhället med bibehållande af sin kristna karakter legalisera äktenskap emellan två judar?
Ar väl detta äktenskap mera kristligt än det emellan en jude och en kristen?
Leder icke reservantens bevisning ovilkorligen dertill, att det kristna samhället icke kan erkänna andra än kristna familjer och kristna medlemmar af staten?
Men med denna åsigt, hvarpå 1686 års kyrkolag verkligen kan anses grundad, hafva vi ju redan brutit genom 1781 års religions-frihets-plakat och det under påföljda året judarne särskildt medgifna tillstånd att inflytta och blifva Svenska medborgare.
I vår tid lärer det väl vara omöjligt att sträcka fordringarne på den kristna staten längre, än att hvarje medborgare förpligtas iakttaga äfven de borgerliga la - Den 17 December.
495 gar, som hvila på kristlig grund.
Vården om de inre bevekelsegrunderna måste öfverlemnas åt kyrkan.
Nu äro hos oss de kyrkliga och borgerliga lagarne ännu i många stycken så sammanblandade, att ett fullständigt iakttagande af skillnaden dem emellan icke vid hvarje partiell lagförändring är möjligt.
Jag hade likväl föreställt mig, att genom stadgandet om civilt äktenskap för det ifrågav:de fallet, skulle vara tillräckligen antydt, att dessa äktenskap väl erkännas af den borgerliga lagen, men att man icke vill affordra kyrkan ett gillande af desamma.
Reservanterne anmärka, att kyrkan likväl ålägges respektera dem, då hon af lagens arm hindras att offentligen beifra den väckta förargelsen.
Men att icke kunna bestraffa, är väl icke liktydigt med att gilla.
Bland statskyrkans egna medlemmar lära tyvärr finnas många äktenskap, som icke hvila på sann kristlig grund, på hvilkas familjelif icke kunna lämpas den nämnde reservantens ord, att det »är af Kristi ord och anda lifvadt, renadt och välsignadt», och hvilka kyrkan alltså, om hon icke nöjer sig med endast det yttre skenet, ej kan gilla, men hon måste dock erkänna dem lagliga.
Icke heller har jag hört, att kyrkan offentligen beifrat de äktenskap emellan kristna och judar, hvilka stundom af Svenska medborgare ingåtts utom riket, för att här sedan fortsättas.
Det har äfven blifvit påstådt, att lysning skulle vara en kristligt religiös akt, som icke borde kunna åläggas kyrkans presterskap i fråga om ett okristligt äktenskap, och man stödjer denna åsigt derpå, att kyrkolagen stadgar såsom vilkor för trolofning, hvilken, då lysning begäres, måste anses ega rum, »att kunna Luthers katekes och hafva begått Herrans Nattvard.»
Men detta kyrkolagens stadgande kan, såsom Lag-Utsk:t anmärker, icke gälla för andra än Svenska kyrkans medlemmar, och i fråga om andra erfordras således icke någon examen i katekesen af Svenska kyrkans presterskap.
Något ondt kan väl icke uppstå deraf, att om en kyrkans medlem vill ingå ett s. k. blandadt äktenskap, presten har samma rätt att se till huru han kan sin kristendom, som då kyrkans medlemmar gifta sig inbördes.
I öfrigt är, efter min uppfattning, lysningen endast ett notarial-bestyr, hvilket, liksom många andra dylika, hos oss åligger presterskapet, och hvarifrån detsamma svårligen kan befrias, så länge de kyrkoböcker, hvilka i fråga om hinderslöshet till äktenskap ega vitsord, föras af presterskapet.
Jag har mig äfven bekant, ehuru reservationerna derom ingenting innehålla, att man sökt bevisa lysningens religiösa egenskap, från de ordalag, hvarmed enligt kyrkohandboken lysning skall afkunnas.
För min del har jag likväl svårt att anse dessa ordalag vara kategoriskt anbefallda.
Kyrkohandboken innehåller derom ingenting i sjelfva texten.
I en not förekommer visserligen uttrycket att lysning sker på det der beskrilna sätt, men om man jemför denna not med den nästföreg:do, som angår tacksägelse för döda, och hvarom det heter: »Ett sätt för denna tacksägelse», så synes det mig desto heldre antagligt, att meningen 496 Den 17 December. med dessa noter endast varit att lemna anvisningar, som i det förslag till ny kyrkohandbok, som komiterade på K.
M:s befallning afgifvit, motsvarande noter uttryckligen innehålla, att ifrågav:de tillkännagifvanden må ske med de angifna orden.
Vidare anmärker en af reservanterne, att Domkapitlet, om den föreslagna lagen antages, kunde komma att upplösa en förening, som för kyrkan aldrig existerat och af densamma ej afslutats.
Denna anmärkning kunde ega någon vigt, om det verkligen vore ..Domkapitlet, som upplöste äktenskap.
Äktenskapet kan endast upplösas af verldslig domstol eller af K. M.
Domkapitlet har dervid ingen pröfningsrätt och dess skiljobref är endast en formalitet.
Dref af den 13 November 1795 är föreskrifvet, att då skillnad beviljas makar, sorn bägge äro af främmande lära, skall denna formalitet utlemnas, utan att någon annan sättes i stället; och då der vidare säges, att vid upplösning af äktenskap emellan en dissenter osli en medlem af Svenska kyrkan, i hvilken händelse vigsel i hvardera församlingen förutsättes vara förrättad, blott den Lutherska makan skall remitteras till Domkapitlet, så vill det synas mig öfverensstämmande med en riktig lagtolkning, att domaren icke hänvisar till Domkapitlet för skiljobrefs utfärdande i de fall, då vigsel hvarken egt eller skolat ega rum.
I sådant fall skulle denna betänklighet helt och hållet förfalla; men i intet fall synes den mig ega någon vigt.
Äktenskap emellan kristna och judar äro tillåtna i många andra länder, t. ex. Norge, Danmark, England, Frankrike och alla de länder, der Gode Napoleon är antagen, äfvensom i åtskilliga Tyska stater.
Biskop Bring säger, att detta är följdriktigt endast i ett land, som förklarat sig religiöst-indiflerent och till följe deraf inom sig tillvägabringat eller beslutat tillvägabringa en fullkomlig skilsmessa emellan stat och kyrka.
Jag tror icke att detta kan sägas om alla de länder, jag uppräknat.
Icke heller har jag kunnat finna, att några så svåra förvecklingar, som dem reservanterne förespeglat, inom Sverige uppstått genom de äktenskap emellan kristna och judar, hvarpå vi redan haft exempel.
Ty utom det att, såsom Lag-Utsk:t omförmält, sådane nu stundom ingås utomlands af Svenska medborgare, och jag har hört uppgifvas namnen på icke mindre än nio sådane par, af den nuv:de generationen, så har K.
M. vid särskilda tillfällen beviljat tillåtelse för dylika förbindelser.
Jag har mig bekanta två sådana dispenser, en af år 1796 och en år 1813, då vid hvartdera tillfället föreskrifter gåfvos om sättet för äktenskapets afslutande utan vigsel.
Med den utveckling vårt konstitutionella statsskick nu tagit, kan Konungen icke vidare bevilja dispenser från lag, som han icke ensam stiftar, och förhållandet måste derföre regleras genom lag.
Detta är i förev:de fall så mycket behöfligare, som en kollision eljest lätt kan uppkomma emellan den administrativa och domare-makten.
K. M. har nemi. i administrativ väg förklarat - Den 17 December.
497 klarat äktenskap emellan kristna och judar vara i lag förbjudna; men en öfverrätt har i ett särskildt inål ålagt en jude att taga en kristen qvinna till äkta, genom ett utslag, som gifver anledning att antaga, det denna domstol ansett laga hinder deremot icke möta.
Doktor Rundgren, hvars yttrande i Preste-St. blifvit af Utsk:t åberopadt, som Biskop Bring, i sin reservation, synas hafva misstagit sig deruti, att de förmoda att förev:de lagförslag icke skulle medgifva främmande kristna trosbekännare att ingå äktenskap med judar, derest icke deras egna samfund ansåge det med trosläran förenligt.
Förslaget afser att föreskrifva en form, enligt hvilken lagliga äktenskap kunna ingås emellan en jude och en kristen, af hvilken bekännelse som helst, oberoende deraf, om hans egen kyrka tillstädjer sådant äktenskap; men utan att tvinga kyrkan såsom sådan att gilla eller helga detta äktenskap.
Hvad som bekymrar mig i de reservationer, som emot LagUtsk:ts Betänk, blifvit afgifna af män med högt anseende inom kyrkan, och för hvilka jag hyser stor aktning, är den grundåsigt, som genomgår reservationerna, att antingen måste staten äfven i de minsta omständigheter vara ett troget uttryck af kyrkans fordringar, eller också måste en fullkomlig skilsmessa ske emellan stat och kyrka.
Det förra är i vår tid omöjligt eller låter åtminstone icke förena sig med den religionsfrihet, som i Sverige redan är medgifven.
Åtskilliga eftergifter af kyrkan påkallas ovilkorligen af rättvisan emot de medborgare, som icke tillhöra statskyrkan.
Men icke behöfver statskyrkan derföre helt och hållet uppgifvas.
Och bör det icke från kyrkans silla betraktas såsom en fördel, att äfven om staten icke i allt står till dess förfogande, likväl lagstiftningen och den allmänna undervisningen, såvidt som de hvila på kyrklig grund, hvila på statskyrkans.
För min del vill jag hvarken en fullkomlig skilsmessa emellan kyrka och stat, eller att de skola alldeles sammanfalla till ett, emedan deras ändamål är i vissa afseenden, men icke i alla gemensamt.
Lika med den föregående talaren finner äfven jag, att en reglering bör ega rum af det förhållande, hvarpå den föreslagna lagen har afseende, men i afseende på sättet för lösningen af denna fråga hafva hos mig uppstått några betänkligheter, på hvilka jag anhåller att få fästa R. o. Ädis uppmärksamhet.
M. förklarat, att äktenskap mellan jude och kristen icke vore tillåtet, men tillika anbefallt, att det skulle af vederbörande tagas i öfvervägande, huruvida lagstiftningen i detta afs. icke behöfde förändras, uppgjordes inom Just.-Dep:t ett förslag, som, efter det detsamma blifvit af Stats-Rådets ledamöter hufvudsakligen gilladt, ölverlemnades till Högsta Domstolens granskning; men härvid yppade sig en betydlig skiljaktighet i åsigter.
De liesta ledamöterna ansågo nemligen »icke nödigt att, för nu ifrågaH. I. 32 498 Den 17 December. komna fall, uti lagstiftningen införa det s. k. civila äktenskapet, enär de i allmänhet om främmande trosbekännares giftermål redan, genom Förordn. den 23 Okt. 18(50, gifna bestämmelser syntes kunna jemväl i fråga om äktenskap mellan jude och kristen ega tillämpning.»
Denna uppfattning af saken förefaller mig i åtskilliga hänseenden ega företräde framför den som hos Lag-Utsk:t gjort sig gällande.
Jag kan icke föreställa mig, att det Lutherska Presterskapet skall, såvida det är genomträngdt af en sann kristlig anda, finna någon betänklighet vid att uttala välsignelsen öfver en förbindelse mellan 2 personer af olika trosbekännelse.
Guds välsignelse nedkallas ju i våra kyrkor öfver alla menniskor, och det vore då, enligt min tanka, okristligt att påstå, att presterskapet skulle vara skyldigt i stället nedkalla förbannelse öfver ett dylikt äktenskap.
Hr Just.-StatsMinistern synes äfven hafva varit af samma tanka d. 20 Juli 1861, då det besvärsmål föredrogs inför K. M., hvilket gifvit anledning till det nu uppgjorda lagförslaget.
Exc. förklarade sig då icke finna något hinder för ett sådant äktenskap, och ansåg icke heller någon betänklighet böra möta vid dess fullbordande enligt de former, som äro stadgade för äktenskap mellan kristna af olika trosbekännelse.
Den anmärkning, som den 21 sisth Oktober blifvit i detta hänseende gjord, rörde egentligen, att
Rabbineme möjligen kunde göra någon svårighet vid att medverka till afslutandet af ett sådant äktenskap mellan jude och kristen.
Mig synes, att man bort i detta afs. skaffa sig visshet, om någon sådan svårighet verkligen var att befara, ty blott tanken på möjligheten af en dylik svårighet synes mig icke utgöra tillfyllestgörande skäl att förkasta den af Högsta
Domstolens flesta ledamöter föreslagna utväg och i stället införa i vår lagstiftning det civila äktenskapet.
Men då man ej velat godkänna den åsigt, som inom Högsta
Domstolen vann pluralitetens bifall, må det vara mig tillåtet att få framställa några anmärkningar vid det nu föreliggande förslaget, hvilket det är så mycket mera angeläget att noggrannt skärskåda, som det är att förmoda, att man framdeles skall vidare fortgå på den en gång beträdda banan, oeh utsträcka tillåtelsen af civila äktenskaps ingående, samt en olämplig form, från början gifven åt denna angelägenhet, sålunda kan i framtiden medföra stora olägenheter.
I detta hänseende får jag bekänna, att det förefaller mig något stötande, att man till vigselförrättare tagit samma person, som är utmätningsförrättare och som har uppsigten Öfver verkställande af straff m. m., nemligen i stad en magistratsperson och på landet en underordnad tjensteman.