Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min mening år icke att i de fall der Lagdiftaren med skål och billighet kan skärskåda gerningarne och bestämma deras följder, åt Domaren Jemna godtycklig pröfning; men dä jag vet att alla sådana fall icke kunna bestämmas, och då jag tror att graden af all bestrofF ing bör vara låmpad efter graden af brottet, hemställer jag om icke med upphåtvande af stadgandet i ornförmälte 1786 års Kongl. JJref, Lagens bud i 19 Cap. 3 § MissgerningsB dken, måtte till sin kraft och verkan återställas.
Anhållande* jag att detta mitt Memorial måtte till Lagutskottet remitteras.
Då få timmar återstå, inom hvilka Ståndets Ledamöter äga rättighet att väcka någon motion under innevarande Riksmöte, vågar jag utbedja mig Höglofl Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet under några ögonblick, för ett ämne, lika vigtigt för hela landet som för hvarje enskild man, men hvilket bordt behandlas af en mera sakkunnig än den, som nu för första gången vågar framträda och höja sin röst inför ett RiksStänd, sorn i sitt sköte åger Sveriges största talare.
Ämnet år icke nytt, __ det rörer hushållningen med landets skogar.
Härom har vål vid föregående Riksmöten Den 3 Martu, 247 fråga blifvit våckt hos Respective Stånden, men niig vetterligen har ännu intet beslut blifvit fattadt, eller någon nyare författning i det* åmne blifvit utgifven.
Man behöfver blott kasta en blick på huru skogarne behandlas hos oss och huru de skötas hos våra sydligare grannar för att finna huru långt vi åro efter dem i denna hushållsgren, hvilket likvist hos oss år af största vigt, emedan skogsproducter utgör en af våra förnämsta Exportartiklac, och dessutom hvad olyckor skulle ej förestå för våra efterkommande om skogarne så skulle aftaga hädanefter som hitintills.
Ännu lefva män som i sin ungdom sågo sköna skogar växa på de ställen som nu endast framvisa nakna fält och ljunghedar: skall ej en gråns kunna såttas, mot förödandet och misshushållningen, skall ej en säker beräkning kunna göras öfver skogarnes årliga afkastning, återväxt och framtida bestånd, lika så vål i Sverige, som den kan göras i Frankrike, England och Tyskland, eller anses skogarne i Sverige ej förtjena att skötas efter någon beräkningsgrund?
Hafva stora trakter sorn i mannaminne burit en frodig skog kunnat ödeläggas, så kunna äfven flera af de nu varande skogar efter ännu en mansålder undergå samma öde.
Jag har hört ett förslag nämnas alt dela Allrriånningarne och sålja K10• noparkerne, samt låta dem sedermera skötas efter den blifvande ägarens godtfinnande, men efter min öfvertygelse böra reglorne för en god hushållning uppgöras innan skogarne öfverlemna» i deras händer, sorn sjelfve behöfva skog, derföre att de förslördt den, som de tillförene Den 3 Martil, haft.
Hvilken förlust för StatsCassan att i en framtid nödgas köpa det virke som för Flottornes, Fåstningarnes och Artilleriets samt Kronans byggnader behöfdes, och månne det i en framtid skulle furnäs till köps?
Jag beklagar mig att vid detta til fålle icke kunna uppgifva viddén och beskaffenheten af Kronans i behåll varande Parker, för att derigenom visa huru litet Kronan åger qvar, men fastän de dro små linnas de dock ännu dessa Parker, måtte aldrig den dag komma då man behöfver såga: åe hafva funnits!
Om vi någonsin böra vänta oss att få skogarne så skötte, som en försigtig hushållning fordrar, och så att vi ej måtte ådraga oss ett råttvist klander af efterverlden, så år min tanke, att detta bör börjas från Regeringens sida, genom en klok skötsel af Kronoparkerne och Allmånningarne, till föresyn för enskilldta Skogsägare.
SkogsStaten och JågeriBetjenin gen böra såttas på en verksammare och vetenskapligare fot, och alla platser deruti beklädas med mån, sorn hafva kunskaper i Skogshushållningen, eller åro skicklige att förvärfva sig dem, i annor händelse torde denna corps böra anses som öfveiflödig och ej svarande mot sitt ändamål, och, har man mindre skål, att förvänta sig dessa kunskaper hos dem här i Sverige, ån i något annat land?
Månne Allmånningarnes fördelning och Kronoparkernes försäljning vore nyBig?
Vore ej båttre att dessa bibehöllos oförskingrade och sköttes under Jtrångt ansvar af dem som fått, eller få, sig vården deröfver i Den 5 Mar t ii, 249 uppdrågen.
Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om icke genom en underdånig hemställan till Kongl, Majit kunde utvärkas, att SkogsStaten blefve bättre organiserad och satt på den fot att den blefve gagneligare till sin bestämmelse, samt Kronoparker och Allmänningar satte under deras ansvarsfulla vård, så skötte, att de icke allenast bibehöllos i sitt värde, utan förbättrades genom en omsorgsfullare behandling till föresyn för enskildta skogsägare, då i följd häraf dessa Parker kunde gifva en fortfarande säker inkomst åt Statscassan, samt Allmånningarne en årlig utdelning af SkogsefFecter åt Länens och Håradernes invånare.
N:o 537.
Det har en längre tid varit tillåtit för Stångjernsverken i Riket, att i grund af äldre Författningar, och i stöd af ordalydelsen i dess privilegier, få erlägga den Bevillning som från desamma utgå under namn af Hammarskatt in natura eller med sedlar efter det pris Kongl. Bergscollegium, för hvarje år faststäldt för Skep:det af detsamma; men, Kongl. Kungörelsen af den 7 Junii 1820, har förändrat dessa stadganden och i stället förordnat att ”Hain - 200 T)en 3 Martil. marskatten af Stångjernsverken, i händelse den ej utgöres in natura, skall, likasom Kopparråntan, beräknas orh utgå i silfver efter vissa för Cursens fasstälfande bestämda grunder.” Enligt ingressen af samma Nådiga Kungörelse, har syftemålet med d^nna åtgärd varit, att till förekommande af B .neosedlarnes ytterlig.re försämring, Bankens Silfverfond skulle derigenom vinna en förstärkning, men jag tror att det åsyftade ändamålet ej vunnits till någon betydlig grad genom denna åtgärd, emedan svårigheten att anskaffa silfver gjordt, att många af Bruksägare valt det andra alternativet nemligen, att lämna Hammarsk ttsjårnet in natura, hvilket åter förordsakat både besvär oell omgång, innan detta järn åter hunnits Btt å Auction försäljas, då Banken i alla fall blifvit nödsakad att derföre i betalning emottaga sedlar.
Jag kan ej inse hvarföre ej vilkoret för hvarje annan skatts afbördande skulle på samma vis kunna blifva det, att densamma skulle utgöras i silfver eller efter Curs, men finner ganska vål att sådant endast skulle lånda till att försvåra erläggandet af de för öfrigt nog känbara utskylderne, och hvarföre skall Stångjernsverken blifva mera betungade i detta afseende ån de andra nåringarne.
Af dessa förenade skål har jag trodt mig böra påkalla Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på detta ämne till vinnande af den rättelse, att Hammarskaften al Stångjernsverken »nå hädanefter såsom alltid tillförene ända till år 18ao varit brukligt få betalas med penningar
Dtn 3 Marlit, 25 ( uti landets allmänt gångbara mynt, enligt det pris Kongl. Kammar- och BergsCollegierne samt Kongl. StatsContoiret finner skäligt att å Skeppun* det utsätta med billigt afseende å tillverkningssarnt försäljningsprisen (men utan afseende å Cursens stigande eller fallande) likvist Biuksidkaren förbehållet, att i anseende till ett, kanhända någon gång allt för högt utsatt pris derå, få erlägga sin Hammarskatt in natura, i hvilket sednare fall det borde vara honom tillåtet att lämna densamma i 6 i 8 stycken bestämda Courantdimensioner och ej endast i tvenne, hvilket hit. tills varit brukligt, hvilket allenast medfört försvårandet af Hammarskatt-järnets försäljning; då sjelfva förnuftet säger, att ett parti af jårny endast bestående af tvenne dimensioner, skall vara mindre begärligt för köpären ån då det år någorlunda aorteradt; dessutom torde; billigheten fordra, att tiden för Hammarskattsjåtnets lefvererande in natura, så vida blifver förändrad, att detsamma får aflåmnas på våg når som hålst, blott sådant blifvit så tidigt verkståldt, att våg-attesten deröfver kan blifva vederbörande Bergsfogde tillställd innan sista Uppbördsdagen och ej Bruksidkare» vara tvungen att sorn hitintills skedt, lemna järnet om Hösten, då lik— vist sista Uppbördsdagen, i händelse han vill betala sin Hammarskatt i penningar, ej infaller förr ån i slutet af April mandel det följande året ___ ett stadgande sorn medfört så mycket mera svårigheter för Bruksidkare», som flere Bruk ej hafva tillfälle att utföra sitt järn någon annan årstid ån vintern, och således redan året förut måste hafva varit betänkte på Hammar-r Den 'J5 Alartii, skattsjärnets utförande.»för det kommande året.
Men jag tror deremot att med den nu föreslagna ändringen skulle båda hafva lika lätthet till denna skatts afbördande.
Jag änhåller att denna min motion måtta blifva till vederbörligt Utskott remitterad.
Herr von Hartmansdorff, Auguft: Då Friherre Anckarsvärd, i Plenum den 6 sistlidne Februari yrkade, att Råkenskaperne för åtskilliga allmänna medel, sorn hittills varit undandragna Riksens Ständers Revisorers granskning, måtte densamma underkastas, tillkännagaf HofCanzleren, Flans Excellence Flerr Grefve af Wetterstedt, ”utan att ingå i någon pröfning af den tolkning Friherre Anckarsvärd gil vit åt 5o och 68 §. §.
Riksdagsordningen, att Kongl. Majit i detta vigtiga ämne redan fattat Dess Nådiga Beslut, som inom få dagar skulle komma att blifva Riksens Ständer öfverlemnadt.” Alltsedan har jag, sorn tog mig friheten Öka Friherre Anckarsvårds uppgift på de Cassör, hvilkas Räkenskaper ej af Riksens Ständers Revisorer granskas, väntat på detta nådiga medde - Den 5 Martil. lande, och förmodligen hafva flere af Ridderskapets och Adelns Ledamöter gjordt likaså.
Men då det ännu icke ankommit, och sista motions, tiden i dag år för handen, utbeder jag mig, att få låsta Högloflige Ridderskapets oell Adelns närmare uppmärksamhet på detta ämne, som jäg skall söka utreda och framställa så kort, som ämnets vidlyftighet kan medgifva.
Rättigheten att tillse huru de åtagna skatterna ingått och blifvit använda år en naturlig följd af rättigheten att ej af någon annan ån sig sjelf beskattas.
Också följer omedelbart på den §. i RegeringsFormen den 57, som förbehållet Svenska Folket denna urgamla rått, den §. som stadgar, att ”Konungen vid hvarje Riksdag må låta uppvisa StatsVerkets tillstånd i alla dess delar, till inkomjter och utgifter, fordringar och skulder, för det Stats-Utskott, som Riksens, Ständer utvälja.” 30 § Riksdagsordningen bestämmer Utskottets befattning i detta afseende vid Riksdagarne.
Men som det skulle för Utskottet vara ogörligt, att under de för Riksdagarnes hållande bestämda 3 månader, jemte löpande förrättningar, granska de, sedan ett föregående Riksmöte förflutna 5 års StatsRåkenskaper: så stadgades i 68 §, Riksdagsordningen, att Revisorer af Stånderne skulle, emellan Riksdagarne, hvart annat år sammanträda, för att, enligt Riksens Ständers Instruction, öfverse och granska StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, likväl hvad detsamma angår (till skillnad från Banken och RiksgåldsContoiref), utan rättighet att meddela föreskrif - *54 Den 3 Martti, ter, eller förändringar besluta.” Meningen med Stats-Revis.orerne synes således vara, att de skulle utgöra ett emellan de aflägsna Riksdagarne blott granskande Utskott, som med Ständernas rätt och på deras vägnar, undangör granskningsarbetet för dom, till hvilka deras afgifvande berättelser också ställas.
Innan jag går vidare, och till förekommande af missförstånd, bör jag anmärka, att redovisningen för allmänna medel år tvåfaldig; dels en högre, som beträffar medlens disposition, eller Styrelsen af penninge-våsendet, och angår Konungens rådgifvare och föredragande, sorn vid RiksRätt dragas till ansvar, dels en lägre, som beträffar medlens råtta vård och förvaltning, sedan disposition är gjord; och hvilken e~ gentligen angår Regeringens underordnade embetsman, som inför Kammar-Piåtten tilltalas.
Den förra redovisningen kan blott äga runi i grund-lagliga samfund, hvarest finnes en af Ministrar redofordrande Nafional-representation; den sednare bör deremot äga rum i hvarje Samhälle, emedan Regeringen må kunna låta efterse huru hennes ombud anvåndt de dem anförtrodda medlem, och draga dem till ansvar för vårdslöshet eller svek i penninge-förvaltning, såsom uti andra offentliga uppdrag.
Den högre redovisningen för Statsverket i Sverige år den, som göres inför Riksens Ständers Revisorer, den lägre åter år den som göres inför Kongl. Kammar Rätten.
Då den förra icke ägt rum förr ån efter Den 3 Martti.
255 frihetens befästande 1809, tiar den senare deremot funnits alltifrån den enväldige hushållaren, Carl XI:s tid.
Om hennes närvarande ofullståndiga beskaffenhet, har jag anmärkt något i ett föregående Plenum, och vidare skall jag göra det, då frågan om Styrelseverkets organisation förekommer.
Den förra eller högre granskningen är den, sorn nu egentligen utgör föremålet för våra betraktelser.
Revision är förenad med den öfver Ranken och Riksgälds-Contoiret.
Liksom den sednare synes hafva gifvit anledning till den förra, så synes hon ock hafva föranledt dess ofullständighet.
Då Riksdagarne, elter Carl XI:s död upphörde, och Banken, vid krigets utbrott, råkade i misscredit, var en af åtgärderne till dess upprättande, att Kongl. Maj:t förordnade och tillät, att några vissa och dertill utnämnde Ständernei Deputerade, måtte hvart fjerde år komma uti Banken tillsamman, och der inhemta redo och räkenskap, för den imellertid förda förvaltningen, öfverse dess tillstånd, rätta och förekomma irringar &c. Som Riksens Ständer sedermera, efter 171g hvart tredje år, eller tätare än Revisionerne, sammankomino, så synas dessa derföre hafva upphört, under de så kallade frihetstiderna.
Sedan Riksdagarnes hållande, efter 177a års RegeringsForm, blef obestämdt: så stadgades å nyo att BancoRevisorer *) Se Förordningen, rörand#
Banco-Verket, sid. 58. 25"6
Den 5 Martii. skulle emellan Riksdagarne, hvart tredje år sammanträda, jemlikt Kongl. Kungörelsen den ig Februari 1779.
Efter RiksgäldsContoirets inrättning 1789, reviderades äfven dess förvaltning hvart tredje år af särskildta Riksens Ständers Revisorer, intilldess Revisionerna, vid 1800 års Riksdag, blefvo gemensamma för Bancooch Riksgälds Ver ken.
Då tilläts äfven, vid förmögenhets- afgiftens åtagande, och i samman - hang med 5o §. i 1772 års RegeringsForm, att Riksens Ständers Fullmägtige, i dessa bägge Verk, skulle, imellan Riksdagarne, hvarje år få se det föregående årets afslutade RiksStat.
Efter Statshvälfningen 1809, uppdrogs åt Riksens Ständers Revisorer att äfven granska StatsVerkets tillstånd och förvaltning, på sätt de nyss anförda §. §. i Grundlagarne stadga, En instruction utfärdades äfven för Revisorerna den 10 Junii 1812, men som man ännu var ovan vid StatsVerkets revision och ingen method af bruket blifvit införd: så synes stadgarne om denna granskning hafva blifvit alltför obestämda, och Revisionen mera bibehållen vid livad som före 180g var vanligt, än rättad efter hvad sedermera blef lagligt och i sig sjelft är riktigt.
Andra verk deremot, som hade direct uppbörd och förvaltning af allmänna medel undgingo denna granskning, och Den 3 Martil. och man har sedan begagnat häfden, för att ytterligare undandraga sig densamma.
Den före år 1809 rådande grundsatsen synes hafva varit, att Riksens Ständers Revisorer blott skulle granska Styrelsen och medels förvaltningen i Ständernas särskilta verk, Banken och RiksgäldsContoiret, samt deras Fullmägtige, efter år icSoo, få ungefärligen veta huru det stod till med Statsverket.
Då nu varande Rege— ringsForm gjorde Konungens rådgifvare ansvarige för sina tillstyrkanden i allmänhet, och således äfven i anseende till medels-förvaltningen, förändrades val, såsom sagdt är, bokstafven derefter; meri saken förblef ungefär densamma, som förut.
Således granska Revisorerne nu, efter förra vanligheten, blott Bankens och Riks± gäldsuerkets, samt det derunder lydande AffiJtanceContoirets styrelse och förvaltning.
De verks och inrättningars, hvilka af Banken få deras anslag, såsom de under CommerceCollegium stående Manujactur- och Ull- DiJconternast Allmänna Magazinslnrättningens och Strom— renrnings-Comiténs redogörelser granskas väl äfven af Riksens Ständers Revisorer, men till följe af särskilta af Riksens Ständer (vid Riksdagarne i Stockholm och Orebro den 27 Mars och 18 October 1810) gjorda, och af Kongl; Maj;t antagna framställningar eller af uttryckliga förbehåll i Riksdagsbesluten, såsom i det af 1818, §• 12.
Tillika med Manufactur- och UllDisconternes kommo äfven de öfrige under Bil. till Ridd, 0. Ad.
Pr, 2 Band. 17, 25S Den 5 Martii, Connnerce-Collegii förvaltning och disposition stående Cassors, såsom Spinnhus- och Allmänna Arbetshus-Fondernes, samt Manu factur och Eskilstuna frijtadsmedels förvaltning, under granskning af Riksens Ständers Revisorer, ehuru hvarken Banken eller RiksgäldsContoiret dertill gifva några bidrag.
Till följe af särskildta motioner, vid j8i5 års Riksdag, (af Gretve Gyllenborg och Friherre Stael) är det ock, sorn Riksens Ständers Revisorer granska SaltpetterComiténs redogörelse, hvars fond består af en gammal Kronouppbörd.
T afseende på StatsEerkets tillstånd hafva, i stället för de afslutade RiksStater, som före j8og borde uppvisas för Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, Riksens Ständers Revisorer sedermera af StatsContoirets böcker fått inhämta hvilka medel, som till StatsVerket influtit ^ och på hvad titlar de blifvit till vederbörande utbetalta, eller huruvida de i allmänhet påräknade inkomsterna ingått och de af Riksens Ständer fastställda allmänna utgifts- anslagen blifvit i StatsContoiret öfverskridna eller icke.
Men om ock huru de af StatsContoiret utbetalta runda summorna ytterligare blifvit disponerade för Arméens, Flottans eller andra Statens behof, om de sedermera blifvit dragna till andra ändamål än dem, som under vederbörande titel höra (7>o §.
Riksdagsordningen) och Riksens Ständer åsyftat, om och till hvad belopp, medel dessutom tillfälligtvis influtit till KrigsCollegium, Förvaltningen af SjöÄrenderne eller andra verk, försålda gamla kanoner, far-r - Deri 3 Marthi 259 tyg, krut, byggnader eller andra Kronans tillhörigheter, oell hvartill sådane medel blifvit anvandel^ det erfares ej, offl. icke händelsevis af Riksens Ständers Revisorer, som icke begifva sig till nyssnämnde verk, såsom till MagaxinsDirectionen, för att göra en granskning svarande mot den, sorn der förrättas.
Äfven då förberörde verk hafva ständig uppbörd, sorn ej inflyter genom StatsContoiret: sä undgår dessa inkomsters belopp till en del och deras förvaltning helt och hållet Riksens Ständers Revisorers kännedom och granskning.
Sådan är händelsen med SeraphimerOrdens Gillets medel, med Krigsmanshus- Militice- Bojia lis- och MötesPaJJevolanes Cassornes; i KrigsCollegion», Cuiii>oy-Com/niJf 'ari,ets, happjka EcclejiajiihFondens, Invaiidliirätlningens ni.
11 nya eller smärre och för tillfälliga behof atislagne fonders räkenskaper.
Då Riksens Ständers Revisorer granska StrömrensningsComitéens redogörelser, hvartill medlen utgå af Banken: så granska de deremot icke VåganlciggningsComiténs, hvartill pennirtgarne utgå från StatsContoiret, Då Riksens Ständers Revisorer efterse förhållandet med den allmänna Bevillttirtgen, emedan hon går genom Riksgälds-Contoiret: så få de deremot icke granska förvaltningen af de till Bevillningen äfvenledes hörande lull/nedlen, som gå RiksgäldsContoiret förbi.
Väl summariskt i StatsContoiret huru mycket dessa intägter gifvit i oafkortad inkomst, huru mycket förvaltningen kostat och behållningen följaktligen u(gjordt; men ej huru de egentligen ■26 0 Den 5 Martil, blifvit förvaltade, eller hvarföre de möjligtvis icke gifvit mer.
Man ser af det föregående att Folkets Om; bud småningom börjat marka huru ofullständig utöfningen var af den granskningsrätt, Grundlagen tillerkände dem, och att de efter' hand sökt rättelse.
Ständer ansågo sig, i stöd a£ Gr un dl agar ne böra få genom deras Revisorer granska redogörelserna för Hospitalens och Lazaretternas inkomster, för Wadstena Krigsmans.
Lus- Militice., Boställs- och Mötes-Passevolance.
Riksdags-Ordxsingen för deras Revisorers sammanvaro bestämda lid af 5 månader borde förlängas till 4.
Uppå Riksens Ständers derom gjorde underdåniga framställningar, meddelade Hans Excellence HofCanzleren, under den i4 och lS Julii j 818 Kongl. Majds afslående svar på den grund, att 5o och 68 §. §.
Riksdagsordningen icke upptaga förberörde Cassör och Inrättningar bland dem, hvilkas styrelse och förvaltning skola af Riksens Ständer, eller deras Revisorer, öfverses och granskas, samt att 83 §.
RegeringsFormen uttryckligen stadgar, det Grundlagarna skola, efter deras ordalydelse, i hvarje särskildt fall, tillämpas.
Rörande Tullverkets förvaltning tillädes derjemte det skäl, att hon i flera delar ägde en så nära gemenskap med Rikets oeconomiska styrelse, att densamma icke, utan rubbning af ärendernas obehindrad® gång, Den 3 Martil. kunde sältas i ett deladt beroende al Konung och Ständer.
De sednares underlåtenhet att vid föregående Riksdagar begära en sådan granskning, åberopades äfven såsom skäl till att -vägra den.
Revisionens förlängning blef också vägrad den i5 Junii 1818.
Huru litet de nyss omnämnde skälen kunna anses gällande vill jag söka ådagalägga.
I fråga om granskning af redogörelsen för Statens medel, nämner Grundlagen blott de irenne hufvudgrenar hvarunder de innefattas, nemligen Banken, RiksgäldsContoiret och Statsverket.
Nar han säger Statsverket i alla dess delar, så måtte ingen kunna undantagas, förr an något undantag i Grundlagen är gjordt, och ett sådant lärer hittills icke kunna uppvisas.
Påstår man att till Stats-Verket endast höra de medel, som gå genom Stats-Contoiret,1 och dessa endast så länge de synas i dess böcker, så stöder man sig på en förvirring i begrepp, och på den styckning af Drätsel verket, som för närvarande äger rum.
Om denna grund, vid närmare skärskå-. dande förfaller, så måste afven byggnaden ram - SÖ2 De» 5 Martil, Ja, Till
Statsmedel måtte utan tvifvel räknas alla de medel som af medborgaren till Statens behof betalas, Om de uppbäras och förvaltas genom det ena eller andra af Statens Verk, IvrjgsCollegium, SeraphjmerOrdensGillet, CanzliStyreisen, ConvoyCommissariatet, Tullverketeller StatsContoiret gör lika mycket.
Saken är ändock densamma, och förändras ej af den felaktiga organisation, i följd hvaraf Uppbördsverket ar deladt på så manga händer, Vöre denna organisation redan rättad, och hade hela uppbörden och utbetalningen af Statens medel blifvit, som sig boide, hänförda under ett gemensamt
Ville man påstå, att de från Stats-Revisorernes granskning undandragna Cassör borde så förblifva, för dét att deras inkomster inflyta från vissa medborgare-classer, eller gå till vissa ändamål allena; så hade man lika orätt, Ty med samma; skäl, som man påstår att de medel, som erläggas, för att betala åt de barbariska magterne deras gard, icke böra räknas till Statsverket, emedan de handlande ensamt erlägga dem, eller vara underkastade granskning af StatsVerkets Revisorer, emedan tvänne Handlande sitta såsom Ledamöter i Commissariatet; med samma skäl kunde man påstå, att de utskylder, sorn erläggas af Bruksidkare borde särskilt uppbäras, förvaltas och redovisas för RergStatens räkning, utan sammanhang med Samhällets öfriga Drätselförvaltning, o, s, v. Hvarje del af Staten skulle då Den o Martil.
263 utgöra ett strå för sig, och det hela icke vara någorstädes i ett samband att finna.
Likadant är förhållandet med uppbörden och förvaltningen af Tullmedels, Passevolance-, Krigsmanshus-, Boställs-, Ecclesiastique-, Hospitals- och Lazaretts- m, fl. medel.
Antingen de betalas, enligt skattläggning, bevillning, öfverenskommelse med Kronan, eller till frivilligt belopp, efter råd och lägenhet, så erläggas de naturligtvis under den betalandes önskan och förutsättning, att de måtte komma det allmänna till nytta, och att de myndigheter, som skola v aka öfver Statens förvaltning och bästa i andra afseenden, äfven skola gora så i detta.
En dylik önskan och förutsättning å den skattdragan* des, eller frivilligt betalandes, sida, bör icke gäckas; och enda säkra medlet dertill, synes vara att framlägga redogörelsen för Folkets granskande Ombud.
Om Tullverkets förvaltning icke fått grani skås af Ständernas ombud, i anseende till den nära gemenskap, hon i flera delar äger med Rikets oeconomiska styrelse, så borde samma skäl hafva gällt, till att förmena Revisorerne granska Allmänna Magazins-Inrättningens tillstånd.