Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 16 Mars f. m. 37 af så utmärkta Talenter, och från skiljaktiga synpunkter bedömdt med så öfverlägsen skicklighet, att äfven den öfvade talaren, den mera erfarna mannen, knapt kunde hoppas vid detta tillfälle ytterligare fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå.
Ämnets vigt, det lifliga interesse det väckt, ökar ännu mera denna betänklighet, om ock den inom dessa murar städse visade grannlagenhet försäkrar mig om några ögonblicks uppmärksamhet.
Öfvertygad att i ämnen, hvilka, likt det nu ifrågavarande, blifvit betraktade på så olika sätt, äfven de ringare bidragen till deras framställande äro nyttiga, har allt detta likväl ej kunnat afhålla mig från att anföra de anmärkningar vid Förenade Stats- och BancoUtskottens Utlåtande, hvartill det efter min öfvertygelse gifver anledning.
Majrts Nådiga Proposition om ytterligare anslag till Götha Canal, som till Utskotten från Högloft.
RiksStånden blifvit remitterad, föreslår, att till det återstående af detta arbete må anslås en summa af 845,000 R:dr B:co, och fäster dessutom serskildt Rikets Högloft.
Ständers uppmärksamhet på angelägenheten af, att frågan om de 100,000 R:dr, som förskottsvis erfordras, varder, oberoende af hufvudsumman, till skyndsam pröfning företagen och afgjord.
Dessa begär te 100,000 R:dr bor - 38 Den 26 Mars f. m. de således betraktas afskildt, det är, i min tanka, på annat sätt än de 845,000 R:dr, hvilket ock genom ordet förskott antydes.
Ett förskott innebär, efter det begrepp jag derom äger, alltid skyldigheten att redovisa, och om det, såsom i närvarande fall, äskas, innan hufvudsaken blifvit bestämd, synes det tydligen, att återbetalningen af de förskottsvis gifne medlen blifver en följd af hufvudsakens, eller det begärda anslagets af 845,000 R:dr afsläende.
Förskottet kan och bör således ej annorlunda anses, än som en af Directionen för Götha Canal begärd försträckning, intill dess Rikets Ständers beslut i hufvudsaken blifver kändt, och innebär, i fall detsamma beviljas, skjddigheten att återbetalas, i följd hvaraf denna förskotts- eller för sträckningssumma ej kan komma under rubriken:
Större eller mindre anslag till Götha Canal, samt andra dylika Stats-beliofven underordnade utgifter, hvilka Förenade Statsoch BancoUtskolten ansett ej böra komma i fråga, förr än tillgångarne blifvit anvisade för de egentliga Statsbehofven.
Ehuru godkännande denna af Utskotten framställde grundsatts, synes den mig likväl i detta fall vara origtigt tillämpad och så mycket mera oväntad, som sammansatta Utskottens FinanceBeredning, utgående från samma synpunkt, som Utskotten, af det i Kongl.
Majrts Nådiga Proposition influtna ordet förskott ej funnit sig hindrade alt be - Den 26 Ma rs f. m. 39 trakta den begärta förskottssumman, såsom, i min tanka, alla under dylika omständigheter gifna förskott måste enligt sin natur betraktas, det är, såsom försträckning eller lån.
Maj:ts Nådiga Proposition innehåller ej, att Rikets Höglofl.
Ständer nu skulle anslå för Götha Canal 100,000 R:dr, och sedermera 745,000, utan öfverlemna t frågan om hela den erforderliga summaw till Rikets Ilöglofl.
Ständers pröfning, och framställer serskildt nödvändigheten, att, oberoende deraf, den förskottsvis, eller enligt den enda rigtiga tydning detta uttryck i närvarande fall kan få, försträckningsvis erforderliga summan, 100,000 R:dr blifver lill skyndsam pröfning företagen och afgjord.
Förenade Utskotten hafva, som jag hoppas hafva visat, icke pröfvat detta ämne afskildt från hufvudfrågan, då de satt det under en rubrik, som endast kan tillhöra den sednare, den af anslag; de hafva således ej genom deras nu inkomna Utlåtande satt Rikets Höglofl.
Ständer i tillfälle att afgöra den särskildt, eller på sätt den Nådiga Propositionen innehåller.
De hafva, som mig synes, icke framställt något gilltigt skäl för deras tillstyrkan, att frågan om understöd åt Götha Canal må uppskjutas, intill dess Statsregleringen blifvit uppgjord, och frågan kan i sin helhet behandlas, enär de förbisett, att det begärda 4o Den 26 Mars f. m. förskottet ej kan annorlunda anses, än som försträckning, och att sådane vilkor kunde fästas vid dess utlemnande, att, i fall hufvudfrågan blefve af Ständerne afslagen, StatsYerket kunde återfå försträckningssumman så skyndsamligen, som dess behof kräfde, och att således utslaget af Statsregleringen ej behöfde afvaktas.
Utskotten hafva förbisett den i Kongl. Propositionen anförde högst bevekande omständighet, att dessa 100,000
R:dr oundgängligt genast erfordras till så väl de arbetens fortsättande, hvilka endast under vintern kunna förrättas, som ock till öfriga förberedande åtgärder, medelst hvilka del allenast blifver möjligt att, utan ökade kostnader och längre tidsutdrägt, bringa arbetet till fullbordan, och de hafva för allt detta ej framställt annat skäl, än den ordning, hvari de anse Statens utgifter böra uppställas.
Jag tror mig hafva visat, alt denna ordning ej kan blifva rubbad genom att behandla förskottsfrågan på det sätt Kongl.
Propositionen föranleder, och med de modificationer, som sammansatta Utskottens FinanceBeredning uppgifvit.
Vore denna fråga af en Juridisk natur, skulle den ytterst hvila på begreppet 0111 ordet förskott.
På detta begrepp skulle bero, huruvida den tydning jag ansett del böra gifvas, är lämplig i närvarande Den 26 Mars f. m. fall, och således om frågan blifvit af Utskotten behandlad under en alltför trång synkrets, eller ej.
Tankarne derom kunna då möjligen blifva delade.
Men frågan synes mig vara af en helt annan beskaffenhet, i synnerhet under de förhållanden, hvilka uppstått.
De förenade Utskotten böra ock, i min tanka, helt annorlunda betraktas än en Domstol, som inom gifven form och ordalydelse måste inskränka sine åtgärder.
De måste afse det allmänna bästa, och noga öfverväga det inflytande, de ämnen, som komma under deras handläggning, kunna derå hafva, innan de öfverlemna dem till Ständernes afgörande.
Är denna åsigt riktig, så är det ej vid ordalydelsen de bort fästa mesta afseendet.
De bevekande omständigheter, hvilka i den Kongl. Propositionen nämnas, borde då ej förbisetts, och det sätt att förekomma följ— derne af Canal-arbetets afstadnande, utan uppoffring å Statens sida och utan att den ingär direct eller indirect förbindelse att anslå medel till arbetets fullbordan, hvilket af Utskottens FinanceBeredning blifvit föreslagit, borde ej lemilats utan uppmärksamhet, då derigenom den förlust, sorn, (ålen må drabba Staten eller enskilde) alltid känbar och uppkommen af ett onödigt uppskof, kunnat undvikas.
Utskotten borde ej heller, synes mig, lemuat ur sigte, att (JuLlia Canal-Bolag, 4* Den 26 Mars f. m. utgörande ett så stort antal medborgare, hvilkas väl eller ve icke kan vara Staten likgilltigt, och som med så stor uppoffring fullgjort alla sina förbindelser, äger ett billigt anspråk, att såsom läineförsträckning erhålla den mindre betydliga summa, som för arbetets fortgång erfordras, helst det ej kan sättas i fråga, att det icke kan gifva fullgodt hypothek.
Det är icke med sådane skäl, som det, hvilket Utskotten framställt, man kan afvisa de billiga anspråk medborgare äga att hos Representationen finna deltagande i sine interessen, i synnerhet då Statsverket, det är Nationen, icke äfventyrar något genom detta deltagande.
Slutligen synes mig ock, att Utskotten äfven bort fästa sin uppmärksamhet vid, att genom detta dröjsmål kanske ett helt arbetsår förloras, och följaktligen resultatet af Canalens fullbordan, så väl i mercantilt som mi 1 itai risk t hänseende, så mycket längre uteblifver; ett förhållande, sorn, i händelse af ett infallande krig, kan blifva af aldra största våda för Landet, i synnerhet nu, sedan Norriges Marin utgör eu så stor integrerande del af BrödraRikenas gemensamma stridskrafter, -001) då det, om Caualen ej vore fullbordad, blefve omöjligt, så väl att i behofvets stund hastigt sammandraga bägge Rikenas Skärgårdsflotta till ett gemensamt försvar, som att undsätta Norrige med de förnödenheter, det nu hämtar från Dannemark, hvarifrån det Den 26 Mars f. m. 43 vore afskurit, i händelse Norriges kuster voro bloquerade af en fiendtlig flotta.
Af ofvannämnde skäl får jag vördsamt anhålla om återremiss af Utskottens Utlåtande.
Herr Franc Sparre, Bengt Erland, uppläste följande:
Då jag i Utskotten förenat mig i Herr Lagman Norei reservation, har jag endast få ord att tillägga, för att göra reda för min åsigt af närvarande ämne.
Jag hvarken kan eller vill ingå i de vidlyftige, ofta repeterade, striderne örn Götha Canals ekonomiska och militairiska nytta, om dess kostnad och om de inkomster den kommer att gifva.
Min öfvertygelse är, att så väl nyttan som onyttan många gångor blifvit med öfverdrift framställde, och att hvarken det ena eller det andra kan med ziffror bevisas, utan att resultaten till sine qvantitative förhållanden måste lemnäs åt framtiden.
Deremot anser jag tvenne satser i denna fråga alldeles obestridlige, den första, i afseende på den ekonomiska nyttan af Canalen, att nya communications-medel nödvändigt frambringa ny industri.
Om vid Trollhätte-Canalen, Hjelmare och Strömsholms Canalerne samt alla våra landsvägar man velat dröja med arbetet, till dess man 44 Dea 26 Mars f. m. kunnat exact beräkna nyttan och balancera den emot kostnaderne, så hade desse anläggningar förmodligen aldrig kommit att ega rum; nyttige ärodedock, och jag hemställer, om de, 100 år efter deras fullbordan, ens kunna tänkas umbärlige.
Den andra satsen, som jag anser lika obestridlig, är, att det i militairiskt afseende är nyttigt och nödigt, att i det inre af Landet hafva en depot, skilj dfrån gräns och kust: samt att en sådan depot ej är tänkbar utan segelbar communication i alla riktningar, sä framt man icke, redan i fredlig tid, vill förderfva alla Landets hästar med de transporter, som till och från en sådan ort uppkomma.
Om dessa a:ne satser äro sanne, hvilket de för min föreställning obestridligen äro, så följer deraf, att Götha Canal, redan till nio tiondedelar färdig, förr eller sednare kommer att fullbordas, antingen genom Rikets Ständers anslag, eller genom Bolag, eller genom hvad annan utväg som möjligen kunde uttänkas och vidtagas.
Icke mindre national-känslan för ettså nära fulIbordadt stort verk, än den säkra, ehuru alldeles icke till ziffran beräkneliga, nyttan, försäkra mig, att jag icke i denna förmodan misstar mig.
Ett arbete af stor omfattning kan icke nedläggas och åter upptagas, utan att kost - Dcn 26 Mars f. m. 45 naderne ganska betydligen ökas.
Ett uppskof endast af 2 eller 3 månader synes, i anseende Lill tiden, icke synnerligen betydligt; men i ett climat, der man endast har 5 arbets-månader, verkar äfven ett sådant kortare uppskof detsamma som ett längre, ty hvad som icke i rätt tid kunnat prepareras, kan icke i rätt tid verkställas, och ett par förlorade månader blifva på detta sätt förlusten af ett helt år, under hvilket mycket förstöres, och alla så kallade faux fraix, som aldrig äro obetydlige, utan nytta fortlöpa.
Jag är alldeles af den tanka som Utskotten, att frågan, huruvida Rikets Ständer kunna och vilja lemna några ytterligare anslag till Götha Canal, icke kan behandlas, förrän Statsregleringen är gjord; ty de egentlige Statsbehofven måste naturligtvis ställas i första rummet.
Men då således på ena sidan förskott icke kan lemnäs på ett anslag, som man ännu icke vet, huruvida det kommer att äga rum, och på den andra icke ett ögonblickligt biträde kan undandragas ett arbete, som, efter de förutsättningar jag gjort, förr eller sednare, på ett eller annat sätt, kommer att fortsättas, så framt det icke skall blifva mångfaldigt dyrare; återstår icke annan utväg, än att i låneväg afhjelpa behofvet.
Det är otvifvelaktigt, att CanalBolagets Inventarier och tillhörigheter mer än tillräckligt utgöra hy - 46 Den 26 Mars f. m. pothek för 100,000 R:dr, hvilken summa, ehvad utgång ock sedan saken kunde komma att taga, icke synes betydligare, än att Rikets Ständer kunde låta den utgå, för att förekomma en eljest oundviklig National-förlust.
Med anledning häraf, och då icke i närvarande stund ett biträde i förskoltsform kan lemnäs, vågar jag vördsamt föreslå återremiss till Utskotten, med föreskrift att uppgifva utväg till ett lånebiträde af 100,000 R:dr för Götha Canal, för att på sådant sätt gå Kongl. Maj:ts i den Nådiga Propositionen yttrade önskan till mötes.
Herr Rosenqvist , Fredrik Leonhard, anförde skriftligen:
Då det nu kommer att bestämmas, om Svenska Folket ännu ytterligare skall contribuera och låta beskatta sig för ett företag, grundadt på speculationer, hvilka varit lika osäkra, fautiva och odugliga, som de kostnads-förslag, man öfver arbetet upprättat, varit försåtlige, är det verkligen hög tid, att något närmare tänka på saken och icke vidare tro på löften, som man skenbarligt ser aldrig skola realiseras. Mine Herrar!
Finnes väl någon upplyst Svensk Medborgare, som, utan andra förbindelser och relationer än dem, hvaruti han står tillttff Fädernesland, icke numera är fullt öfvertygad, alt Götha Canal Den 26
Mars f. m. är egentliga orsaken till det dåliga tillstånd, hvaruti Rikets penningeväsende sig befinner, och till de höga contributioner, hvarmed Landet fortfar att vara besväradt; och jag tvekar icke, att rent ut förklara, det jag anser Götha Canal-gräfning vara ett ibland de mest förderflige påfund, som i sednare tider blifvit framkastade.
Företaget kan, i financielt hänseende, anses föga olikt ett krig; ty dertill fordras stora penninge-bidrag, och om det slutas olyckligt, följer derpå vanligen jemväl någon jordryrhds afträdande.
Alldeles på samma sätt är förhållandet med Götha Canal.
Men det bedröfligaste är, att tiden aldrig kan beräknas eller bestämmas, då det kan komma till någon säker freds-tractat emellan Götha Canal och Sveriges Financer.
Man hade väl på goda skäl föreställt sig, att, då Rikets Ständer år 1823, efter inånga föregångna uppoffringar, beviljade Canal-Bolaget då ytterligare begärde Två Millioner Femtio Tusende (A,o5o,000) R:dr Banco, som BolagsDirectionen, i enlighet med förslag, grundadt på, såsom det sades, tillförlitliga calculer, försäkrat vara nog för arbetets fullbordande; så skulle man vara fredad från vidare anfall och bombardering från CanalDirectionens sida, i synnerhet som Ständerna, tryggande sig vid
Directionens försäkringar och noggranna calculer, hvilka mau väl kan tro vara snarare 48 Den 26 Mars f. m. för högt än för lågt tilltagne, bestämdt förklarade, att de 2,o5o,ooo R:dr voro det yttersta bidrag, som af Statens medel kunde lill Canal-byggnadens fortsättande beviljas, och att Bolaget icke finge påräkna något tillskott derutöfver.
Men huru bar man icke bedragit sig, då Bolaget genom sin
Direction nu återigen öfverraskat med den högst oväntade anmälan, att ett nytt bidrag af 807,5.94> eller kanske 845,334 R:dr Banco, grundadt på nytt kostnads-förslag, behöfves.
Tror då Bolaget, att Svenska Folket skall låta inbilla sig, det Bolagets calculer och kostnads-förslager kunna göra anspråk på trovärdighet, och alt Nationen icke någon gång skall finna, alt de många millioner R:dr, som redan blifvit nedgräfde i dea bottenlösa Canalen, äro för alltid förlorade, utan hopp, alt en enda skilling deraf någonsin skall kunna uppgräfvas för att till StatsCassan återbäras?
Hvem ser icke, att Götha Canal, utsträckt öfver den gräns, der naturen befallt att den bort stadna, nemligen vid östergöthland, skall blifva ett föremål för oupphörliga och dryga penningebidrag af Staten.
Canalen är ännu icke på långt när färdig, med hvilket ord jag förstår segelbar, och det är ganska säkert, att om den någonsin skulle blifva det öfver hela den långa Canal-linien, kunde Inrättningen ändock icke bära och uppehålla sig sjelf; och hvad blefve då följden?
Jo, alt Sta - D e n 26 Mars f. in. 49 Staten finge anslå ett Crediliv, eller stående summa af kanske en half million R:dr Banco, för att från den ena Lagtima Riksdagen lill den andra begagnas till Canalens vidmakthållande.
Hela olyckan härrörer således till största delen deraf, att Canalen sträcktes genom Östergöthland, der den aldrig bort påtänkas, långt mindre företagas eller fortsättas.
Det är detta omogna förslag man har att tacka för all den oreda, all onödig kostnad, all missräkning och allt missnöje, som deraf uppstått.
Då Cannlgräfningen börjades, företogs den icke på ett enda ställe, utan man gräfde på enoch samma gäng ett stycke här och der i Westergöthland, och ett stycke här och der i Östergöthland.
Och kunde väl afsigten dermed vara någon annan, än att fram truga den sats, att det vore orätt och skadligt att sluta, sedan man en gång börjat, och att de summor man användt på gräfningen i Östergöthland blefvo förlorade, om icke arbetet derstädes fortsattes.
Så gick det till, och så har det gått äfven med penninge-bidragen.
Den ena millionen efter den andra har blifvit nedgräfd, under förebärande, att om man icke finge allt mera och mera, så voro de föregångna milli0— lierne rakt bortkastade.
Jag tycker likväl, att det nu kan vara slut, och jag tror, att Nationen må likså gerna taga den första förlusten, som den sista; ty bättre är, att 18 h. 4 Den 26 Mars f. in. en gång för alla hafva förlorat omkring Sex (6) millioner R:dr, än att förlora en så stor summa till.
—I 14 ^rs tid har CanalDirectionens lösen nästan vid hvarje Riksdag varit:
Penningarmera Penningar; och samma lösen kommer säkert att under ännu många Riksdagar låta höra sig, i fall man äfven nu lyssnar till
Directionens declamationer och sätter tro till dess förslager.
Då Götha Canal vid 1809 års Riksdag projecterades till anläggning, var jag en hland dem, som voro emot företaget, såsom håde för tidigt och för stort, att i Rikets, genom ett olyckligt krig, då utblottade tillstånd, påbörjas; men som freden, fastän med förlust af Finland och Åland, likväl var återställd och andra vidtutseende planer utslagit efter önskan, samt en godtrogen och menlös Regeringsform var hastigt författad och ännu hastigare antagen, begagnade man tillfället och genomdref äfven förslaget om Götha Canal, såsom varande ett det aldra dråpligaste förelag, hvars många beprisade fördelar för landet visades i pcrspectiv, och gjordes åskådliga i speculaticyiens Laterna Magica.
Privilegier utfärdades; Adier tecknades; Discönträttighet beviljades, och arbets-commenderingar af Indelta Armeen lemnades till CanalBolagets disposition.
Man vågade lofva, ja till och med försöka, att planmässigt öfvertyga Nationens Representanter, Den 26 Mars f. m. 5i att
Bolaget skulle af egne medel utföra det patriotiska företaget; och Nationen omfattade projectet med så utmärkt välvilja och förtroende, att man nödsakades afbryta actieleckningen, för att förekomma den förmodade stora vinstens delande emellan för mångå personer.
— Redan år i8i5 måste likväl
Directionen erkänna, att de uppgjorde förslagen dugde till ingenting, och att Slaten finge komma emellan med penningehjelp, som ock beviljades på grund af då framlagde nya calculer, hvilkas tillförlitlighet man icke ville betvifla, emedan man trodde, att fem års erfarenhet bort kunna lära Bolaget och dess antagna
Direction, att då med säkerhet bedömma kostnaderna.
En summa af i,5oo,ooo R:dr B:co anslogs, att med 3oo,ooo R:dr årligen utgå af Statsmedlen, i fem års tid, eller till och med år 1820; men detta oaktadt blef Bolaget ändock bankrutt, och vid den, just för Götba Canals skull, år 1817 började Riksdag hade Ständerna det ädelmod att bevilja afskrifning af en summa på icke mindre än 1,083,877 R:dr 38 sk. 1 r.
B:co, sorn CanalBolaget var skyldigt till CanalDisconten, således till Staten.
Men icke nog med denna stora förlust; nya af Canalbolags-Directionen upprättade calculer och kostnads-förslag framlades för Ständerne.
Man trodde på dem, likasom manåren 1810 4* 52 Den 26 Mars f, m. och 1815 trott på de då framlemnade, och ytterligare anslag beviljades.
Detta var på långt när icke eller tillräckligt; ty år T8a3 framkom CanalDirectionen återigen med nytt förslag, som då skulle vara fotadt på säkra rön och noga uträkningar, och som då för hela Canal-byggnadens slutliga fullbordande icke behöfdes mera, än endast den lilla obetydliga summan af 2jo5ojOoo R:dr B. cOj så beviljade Ständerna jemväl den, emedan man icke ville, eller ens kunde föreställa sig, att resultatet af Fjorton års handläggning vid Canal-göromålen och arbetet skulle återigen blifva hvad 1810, i8i5ocli 1817 årens calculer och förslag varit: nemligen missräkning och förvillande uppgifter.
Icke längre tid, än fem år hafva sedermera förflutit, och man står precist på samma fatala point, exponerad för nya anspråk af CanalDirectionen, som följaktligen på gamla viset uppgjort nja calculer.
Redan år 1818, således på åtta år, bade, enligt CanalDirectionens uppgifter två tredjedelar af Canal-arbetet blifvit fullbordade; och då tio år sedermera gått till ända, hade ock den återstående tredjedelen längesedan bort vara färdig, i synnerhet som hvarken penningar eller arbetsmanskap blifvit af Rikets Ständer sparade.
Enär nu likväl icke så är, utan ytterligare 845,334 R:dr Banco anses behöflige, samt Directionen icke så alldeles otydligt låtit förstå, Den 26 Mars f. m. 53 att ej eller den summan lärer blifva den sista, som behöfver nedgräfvas; så saknar jag ord, att uttrycka min förvåning öfver
Directionens sätt att uppgöra calculer och förslag.
Dock torde det, att sluta af ante acta, både böra och kunna antagas som säkert, att af Canal-arbetet i denna stund återstår vida mera, än man kan föreställa sig, och att följaktligen Statsbidragen skulle, likasom Canalen, blifva utan ända, om man äfven nu för femte gängen skulle sätta tro till CanalDirectionens uppgifter, och således för femte gången låta deraf förleda sig till det femte misstaget.
Statens redan gjorde uppoffringar och förluster på Götha Canal belöpa sig till inemot Sex millioner R:dr B:co eller nära den summa, hvartill Allmänna Bevillningen af hela Sveriges Rike för trenne (3) år uppgår.
Besinnom detta, mine Herrar, och besinnom tillika, att denna oerhörda summa är fuktad med mångå millioner tårar af en mängd fattiga skattdragande.
Staten har ingen förbindelse att hålla actieägarne skadeslösa, i händelse de skulle något förlora; ty actierne tecknades ovilkorligt och utan något förbehåll, troligen utan ens någon önskan att Staten skulle inblanda sig uti det privata Bolagets så brillant framställda affairer.
Om för öfrigt något anspråk på ersättning nu kan göras af Actieägarne, kunna de derom vända sig till 54 Den 26 Mars f. m. dem, som år 1810 uppgjorde det kostliga förslaget.
Äfven Staten är lika berättigad till ersättning, som de privata Actieägarne; och fråga blir då, hvem som är pligtig ersätta den andra.
Jag vill nu uppgifva hvad Staten, oberäknad sina förskott till sjelfva CanalBolaget, årligen förlorat genom det olycksaliga Canalgräfnings-påfundet.
För jordägor, som genom Canal-anstalten blifvit förlorade, eller till densamma afträdde inom Skaraborgs Län, betalar Staten årligen, i evärdliga tider, 3g5 tunnor kappar spannmål, f L® Smör-ränta, 3o L® Hö, och 2i6R:dr32 sk.
Banco contant; hvartill komma tio tunnor 12 kappar spannmål, som i vissa är måste utgifvas, samt 10,020 R:dr i3sk. ro r.
Banco, som i ett för allt blifvit på en gång såsom ersättning erlagde; och inom Östergöthlands
Län årligen, i evärdliga tider, 234 tunnor 11 kappar spannmål, 20 L® 4 ® Smör-ränta, 5 dagsverken och 872 R:dr i5 sk. 7 r. Banco Contant; hvartill kommer 190 tunnor i5 kappar spannmål, 1 L® Smör och 7 famnar
Ved, som i vissa är mäste utgifvas, samt 16,312 R:dr 24 sk. 2 r.
B:co, som i ett för allt blifvit på en gång såsom ersättning erlagde, oberäknadt i83 R:dr 5 sk. 8 r. årligen, efter Kronovärdi, för hemmans-räntor, som Staten för alltid förlorat; således summa summarum:
- Den 26 Mars f. m. 55 Årlig förlust i evärdliga tider: 629 tunnor iQ-is kappar spannmål, 20 L® 19 ® Smör, 3o L® Hö, 5 dagsverken, 1088 R:dr 47 sk. 7 r. contant, i83 R:dr 5 sk. 8 r. hemmans-räntor, som, förvandlade efter markegångspris, blifva 1281 R:dr 3g sk. 8 r; Utbetalning i vissa år: 200 tunnor 27 kappar spannmål, 1 L® Smör och 7 famnar Ved; På en gäng utgifven ersättning: 26,332 R:dr 38 sk.
B:co i penningar; samt dessutom inemot 6,000,000 R:drB:co, jemte det ofantliga ränte-beloppet på denna summa, hvilket allt är rakt förloradt och bortkastadt.