Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det samma fel, som vållat förstöringen, nemligen att hushållningen med denna del af behofven, lika som öfrige förrådssaker, icke är ställd, så att säga, på Durchschnitt, det är, att man ej oaflåtligen kompletterar, efter på goda grunder uppgjorde åtgångsberäkningar; samma fel gör, att man nu förhastar sig med på en gång skeende anskaffningar af effecter, hvilka sålunda aldrig blifva med urval anskaffade.
Rått virke m. m. blifver deraf första följden, och nytt behof om io år slutföljden.
Då allt står, till dess det sönderfaller, sönderfaller det på en gång, och måste alltså med större kostnad på en gång lijelpas.
Jag yrkar alltså successift ärligt, men ej extraordinairt, anslag till att bereda successif anskaffning och dymedelst en bättre hushållning i denna del; fastän jag i öfrigt vid FältArtilleriets anslag, af de skäl jag anfört, icke vill göra något egentligt motstånd.
För Belägrings Artilleriet har en summa af 146,000 R:dr blifvit föreslagen.
Utskottet synes, lika som en värd Ledamot, tagit illa vid sig namnet; och bör jag derföre nämna, att härmed menas gröfre Artilleri i allmänhet, sålunda äfven fästningspieser.
Men hvad sjelfva anslaget angår, tror jag, att äfven mycket kunde göras för Den 2 November e. m. 57 vida mindre, om man vidtog tjenligare husliållsåtgärder med våra bestyckningar å Fästningarne.
Först och främst bade Utskottet bort begära del af planen för vårt Fustningssystem.
Då bade man sett, hvarest bestyckning bör bibehållas.
Nu finnas många stycken på vallar, som aldrig få skåda fiende, och som icke tåla 3 timmars eld af egna vallpieser, än mindre af fiendens belägringspieser.
Föreningen med Norrige synes mig äfven bort medverka till en betydlig tillgång af grofva pieser för de Fästningar, som behöfva bibehållas; äfvensom till PositionsArtilleriets tillräcklighet.
Om, hvilket jag likväl betviflar, men Utskottet åberopat, nya pieser endast oka kostnaden med 5 procent, måste omgjutning af de gamla för denna del af Artilleriet ganska viii löna sig.
Hvad åter lavetagen dertill beträffar, anser jag, att den blott borde finnas söndertagen, i förvar uti materialbodar och skjul, men ej onödigtvis utställd på wallarne.
Det är en i högsta grad origtig princip, att under fred hålla all ting så komplett, som man i krigets stund behöfver det; en princip, hvilken i synnerhet i vårt land kostar ofantligt att följa, och der är onödigare, än annorstädes.
Det är deremot ej svårt att inse, huru mycket som behöfver iordninghållas för första ögonblickets behof; och resten bör allenast finnas så färdigt, att det med skyndsamhet och lätthet kan hopsättas och begagnas.
Fästnings- och 58 Don 2 November e. m.
BelägringsArtilleriet är det, som till en början är mest användbart för en sådan hushållning; och då borde man ej behöfva befara några utgifter för onödig röta och rost på denna del af Försvarsverkets tillhörigheter.
Jag anser denna del af Förvaltningen förtjena den uppmärksamhet, att Utskottet bör tillstyrka Rikets Ständer, att med anledning af de nu begärdta ovanliga anslag, hos Kongl. Maj:t anhålla om en sådan husliållni ngs införande med alia beslyckningen å Fästningarna tillhörande delar, att för framtiden dylika behof måtte förebo rom as.
Jag kommer nu till Gevärs-och Bevärings Förr åderna.
Maj:t har dertill begärt 525,ooo R:dr.
Utskottet har tillstyrkt 493,ooo R:dr.
Det enda skäl, som i Utlåtandet blifvit anfördt, är: ”alt hvad Gevä”ren angår, har stor omsorg lill bildande ”af förråd deraf blifvit använd.
Utskottet ”har likväl insett nödvändigheten att ytterligare fortgå på denna väg.”
I denna liksom öfrige delar har Utskottet icke ansett belröfligt att låta RiksStånden veta, ja måhända ej att sjelf veta: huru mycket sorn finnes; livad sorn anses hehöfvas; huru mycket bör anskaffas; och om sådant på en gång eller efterhand kan eller bör ske.
Detta hade varit öfvertygande; men hvad är väl det, som i dessa ord blifvit framställdt.
Då den enskilde Representanten vill söka efterforska förhållandet, linner man åter, Den 2 November e. m. 59 att den fria forskningsrätten är begränsad, tvärtemot Tryckfrihetslagens föreskrift, och att hans omdömen alltså i dessa vig tiga, och genom hemligheten ingalunda bättre bevarade, samhällsangelägenheter, blifva underkastade osäkerhet och misstag.
Då jag likväl trott mig med säkerhet kunna beräkna våra Gevärsförråder innehålla 5o,ooo alldeles nya gevär, och 28 till 3o,ooo brukbara gevär af Reparationsmodell; då vår Annee visserligen har uti dagligt bruk en mängd dåliga gevär, men då jag likväl förmodar, att hälften deraf måtte genom reparationer kunna iståndsättas; synes mig, att man utan förmätenhet kan påstå, att vi ega vida mera gevär, än det manskap vi i krigets stund kunna afgifva till Infanteri och Jägare.
Om man sålunda fortsätter de hittills varande kontrakterne örn årlig leverans från Factorierna af 3ooo gevär, tror jag, att man i denna del gjort allt hvad som behöfves; och behofvet minskar sig då till hälften af det begärd ta; en minskning, sorn borde kunna blifva ännu större, om Utskottet upplyser oss, huruvida icke Utskottet glömt att afräkna på ordinarie anslaget till 3:dje HufvudTiteln de förut vanliga årliga kostnaderna för gevärsanskaffningen, då denna Titel nu fått sin betydliga ökning, hvarom jag anhåller, i fall återremiss medgifves.
Vid detta tillfälle bör jag tillika nämna, att föreningen med Norrige äfven synes mig, i anseende till Gevärsförråden, böra 6o Den 2 November e. m. veria till minskade behof nu emot i fordna tider.
Om vi med agtning för en gång besvurne förbindelser, och med den varsamhet, som bjuder begge folken att lätta hvarandras bördor, utan alt stegra anspråken på uppoffringar af hvarandras fysiska eller moraliska krafter, i framtiden veta att begagna alla fördelarne af den lyckliga förening, som Europeiska folkens frihetskamp tillvägabringade; skola vi säkert kunna påräkna en så tillräcklig hjelp ifrån nämnde land, att vår stående
Armee icke erfordrar ökning med mera, än 3:ne Beväringsklasser, för att kunna försvara landet.
Och hvartill då detta inbillade behof af en mängd ge- . vär, som nu på en gång skola anskaffas?
Hvad angår det serskildta ej obetydliga anslaget för Cavalleriets Beväring, kan jag icke inse, huru ett så stort behof kan i detta afseende uppstå, ty allt vårt indelta Cavallen beväras genom Rusthållet; det vore alltså Gardet till Häst och KronPrinsens HusarRegemente, som skulle behöfva hela denna summa; Regemente!’, hvilka, att dömma af allt det yttre, man väl icke kan anse sakna ändamålsenlig Beväring; hvarföre jag icke tror att för dem behöfves så betydliga Beväringsförråder.
Derefter följer UtrednhigsDepartementet.
Detta Departements verkliga behof äro visserligen ganska svåra att bedömma.
Det är kinkigt att gifva sig in i alla dess trass - Den 2 November e. m, 61 liga förhållanden, och söka framställa någon bestämd åsigt, huru denna förvaltning kunde och borde vara.
Jag skall derföre ej ingå i någon speciel granskning öfver behofvet af en mängd småpersedlar, som mindre ändamålsenligt äro föremål för förrådsvården.
Men jag vill blott, såsom ett talande bevis på hvad jag i början yttrat, nemligen att Styrelsen alldeles ej är öfverens med sig sjelf om principen
För förrådsförvaltningen, framdraga en enda sak, eller inköpet af persedeln Capolter.
Kongl. Maj:t begär 480,000 R:dr till 3o,ooo nya Capotter för Beväringsmanskapet.
Bevisar ej detta, att man alldeles icke omsorgsfullt afvägt O ö behof och tillgångar.
I freden: behöfvas då capotter midt på sommaren vid Beväringsmanskapets vapenöfning?
Jag har, mine Herrar, deltagit uti en vinter-campagne mot Norrige år 1808, då ingen Norrsk soldat egde capott, utan blott ett slags dubbel axelkrage, och Norrska Armeen försvarade ändå sin gräns, åtminstone kommo vi ej öfver densamma.
I händelse af krig: huru lätt hopsys ej 3o,ooo capotter?
Och är det väl rimligt, att bålla dem i förråden, för att uppätas af mai och råttor.
Minnas vi ej dessutom, huru år i8a3 på detta rum då varande GeneralAdjutanten för Armeen uppgaf att 18,000 capotter varit i förråden 1815, och att blott 6000 voro qvar år i8a3.
De 12,000 hade utgått till värfvade Armeens och Beväringens beklädnad, hvarföre dock &2 Den 2 November e. m. på 3:dje HufvudTiteln anslag alltid funnits beräkiiadt.
Om vi nu gifva 3o,ooo capotter; hvad tryggar oss, att mera än 10,000 finnas qvar om 8 år.
Utskottet föreslår visserligen blott anslag af 225,000 R:dr till 15,ooo; men gifva vi detta, så bafve vi blott qvar 5ooo år 1837.
Ännu kunde hälften af elen stora summa Utskottet föreslagit blifva besparad, om man anslog medel till uppköp af blott så mycket kläde, att man i behofvets stund kunde låta förfärdiga capotter för första klassen af Beväringsmanskapet.
— Innan de andra klasserna binna samlas, kan man laga öfrige behof i ordning.
Vi måtte väl ej hädanefter få sådane krig, som under Vikingatiden.
Med vår drygt lönade diplomatiska Corps, Europeiska jemn vigtssystemet, och de alla krig nu föregående låneoperationer, mätte vi väl veta af vårt öde 3 å 4 månader förut; och då hinna vi väl arrangera klädseln —• som, i förbigående sagdt, kunde ställas vida klokare, om man gjorde den så enkel och användbar, att Nationen älskade att sjelf nyttja samma slags klädedrägt, som Ammen behöfver.
Jag anser äfven, alt en ganska dj^r och otjenlig persedel Tschacoten är för Beväringsynglingarne obehöflig.
— Det synes mig, att Utskottet bordt söka erhålla och Rikets Ständer meddela upplysning om upphandlingarnes och försäljningarnes skick i allmänhet.
Om jag än medgifver, att en del utaf de gamla krigsförråden icke varit i Den 2 November e. m. 63 fnllgodt skick, synes mig dock resultatet af deras totala bortsmältning hafva bort gifva Utskottet en billig anledning till närmare granskning af förhålla liderna; och om jag icke vill neka, att ju de sednare föreskrifterna i nyssnämnde Förvaltningsbestyr äro ändamålsenligare, än de förut gällande, torde likväl mycket återstå, för att kunna med skäl hoppas, att skatteanslagen i denna väg skola blifva drygare, än hittills.
Det synes alldeles icke vara hvarken utom Ständernas rätt, eller deras pligt, att göra sig reda för de vilkor, de sannolikheter och de grundsatser, under hvilka Statsmedlen fordras, användas och gifvas; och en granskning af föreskrifterna angående upphandling och försäljning af Kronans förrådspersedlar, m. m. skulle säkert vara både laglig, nödig och nyttig.
Det skulle bereda ett hastigare afhjelpande af felaktigheter och brister, samt gifva en varaktighet åt de nyttiga föreskrifterna, då dessa af Rikets Ständer blifvit öppet eller tyst gillade, som i vår till förändringar benägna lid måhända ingalunda vore öfverflödig.
I öfrigt vill jag, i afseende på anslagen för detta Departement, endast tillägga, att Utskottet, då det minskat hufvudsumman af de utaf Kongl.
Maj:t begärdta anslag, likväl icke sagt, hvar minskningen skall specielt tillvägabringas.
Detta synes mig hafva varit nödigt så väl för RiksStånden, hvilka nu skola bedomina saken, som åtminsto - C, 64 Den a November e. in. ne för Styrelsen, hvilken skall anbefalla merllens användande; hvarföre jag äfven i detta fall anser återremiss oundviklig.
Vi komma nu till FortijicationsDepartementet.
Utan att tänka lika med en värd Ledamot, som här sagt, att Wanäs Fästning vore alldeles obehöflig, och med den fullkomliga öfvertygelse, att denna anläggning icke bör anses vara grundlagd på så dåliga skäl, som man här hört påstås; samt fast heldre af den tro, att en fast plats inuti landet ganska väl behöfves att betäcka våra hufvudförråder; påstår jag likväl, att man tilltagit Wanäs i större scala än man bort göra det, så väl utur militairisk sorn ekonomisk synpunkt.
Detta är åtminstone en opinion, som jag hyst alltifrån dess första begynnelse; men jag har lefvat och lefver ännu i det hopp, att om man icke alltför plötsligt uppför denna Fästning, skola misstagen i planen lätt rättas; och på samma gång jag yrkar, att anslaget alltså måtte nedsättas, framställer jag den önskan, att man måtte fortfara att arbeta med det hittills gifna anslaget.
Hvad angår det begärdta anslaget till förrådshus, finner jag uppgiften om behofvet så föga tillfredsställande, att jag icke utan vidare upplysning kan dertill bifalla medel.
Hvad för slags förrådshus är det — af sten eller af träd?
Eli materialbod, ett utredningsförråd och ett kruthus ina - Den 2 November e. m. 65 måste docl vara af bra olika natur och kostnad; hvälfda och ohvälfda af olika vigt för ändamålet.
Och jag kan ej öfvergifva den grundsats, att Rikets Ständer böra veta, hvartill skattemedlen anslås, samt fortfar att erinra, att här galler millioner.
Hvad Carlscrona befästning angår, har Regeringen endast föreslagit dess fullbordande åt sjösidan.
Förmodligen har man icke ansett landtbefästningen så vigtig; och jag kan ej tro, att, på sätt en värd Ledamot här yttrat, Carlscrona åt landtsidan skulle vara så svagt.
Jag tror tvertom, att vid Wemmö man icke så lätt skulle kunna forcera passagen, och att de verk, som behöfdes lill fiendens afhållande, icke skulle medföra så mycken tid eller kostnad att uppföra.
Då jag likväl hvarken hyst eller kommer att hysa den tanka, att här uppgöra projecter för hvad i detailväg skulle kunna eller böra verkställas till landets försvar, vill jag blott hålla mig vid bestridandet af allt sådant, som jag i Utskottets förslag anser anmärkningsvärdt eller öfverflödigt.
Slutligen förekommer Försvarsverket till Sjössj som upptager en betydlig andel af de medel Utskottet föreslagit.
Utskottet har väl minskat det anslag Styrelsen begärt, med kostnaden för ett ångfartyg och en fregatt.
Men jag tror, alt Utskottet med fullt skäl kunnat minska det med kostnaden för 48 H. 5 GG Den 2 November e. m. ännu 2:ne ängfartyg.
Skälet dertill är, att då man utomlands försökt, att medelst ångfartyg i så kalladt släp transportera andra fartyg, har man rönt stora svårigheter, och till och med oöfvervinnerliga, så snart stormigt väder inträffat.
Det vore således bättre, att afvagta resultaterna af de stora Sjömakternes företag i detta afseende, innan vi inrätta vårt Sjöförsvar efter nya methoder, som erfarenheten måhända förkastar.
Och jag tror, att det vore tillräckligt, att nu upplåta till försök ett ångfartyg.
Behöfva vi, i och för ett påkommande krig, flera dylika fartyg, står det oss fritt, att upphandla sådane i mängd ifrån Vestra Europa, och troligen till bättre pris, samt af säkrare beskaffenhet, än vi skulle sjelfva förfärdiga dem, i händelse man kommer att bygga två å tre odugliga på försök, innan man lyckas med de verkligen dugliga.
Som jag hoppas och önskar, att vår politik aldrig måtte blifva så förvänd, att vi skulle behöfva organisera vårt Sjöförsvar i afsigt att bekriga England, synes mig det alldeles icke vara origtigt, alt påräkna tillgång af ångfartyg och annan hjelp från Vestra Staterna, der flera sådane finnas på hvarje flod; och på en gång skeende utgifter för en Stat, enär dylika fartyg verkligen behöfvas, äro mindre betungande, än att låta dem förfärdigas, försökas, förändras, casseras, ombyggas och slutligen förruttna.
På denna rubrik kunde alltså 120,000 R:dr
Den i November e. tn. 67 besparas, hvilken besparing ytterligare kunde ökas genom afprutning a del begärdta anslaget för 1000 Skeppund bomber.
Jag medger gerna, att detta antal väl icke är så öfverdrifvet stort; men ett stort förråd af projectiler finnes; och i vårt land, med vanda arbetare och outtömliga malmtillgångar, måtte man väl kunna förse sig med dylika behof, då det är nödigt; jag tror, att inom en månad kunde bomber för halfva Europa vara i ordning.
Jag bar sökt ådagalägga, huru, utan att blottställa fäderneslandets försvar, åtminstone 1 million af de till nära 3 millioner uppgående, af Utskottet tillstyrkta, anslagen för materiellen kunde och borde besparas.
Min framställning har varit ofullständig; ingen inser det bättre än jag sjelf; men de svårigheter, som möta den enskilta StåndsLedamoten, då han skall söka utreda alla de förhållanden, hvartill UtskottsLedamoten äger lättare vägar, hafva äfven mött mig, och illamående hindrar mig, att nu meddela mina tankar i åtskilliga mindre vigtiga delar af ämnet.
De skulle i alla fall tjena till intet, om Utlåtandet ej återremitteras, enligt min önskan; i annat fall får jag tillfälle, att meddela dem till Utskottet.
Men en ganska vigtig del återstår att af Ståndet allvarligt granskas, innan bifall till Utlåtandet lemnäs; jag menar de tillgångar Utskottet anvisar till anslagens bestridande.
Jag 48 H. 5* 68 Den 2 November e. tn. ian/ej öfvertygas, att alla de tillgångar Utskottet uppgifvit, kunna påräknas; och hvad sora är ännu betänkligare, jag tror ej, att de alla böra lill bemälte ändamål användas.
Jag anhåller derföre, att få genomgå denna del af Utlåtandet.
Först finnér jag, att man påräknat öfveiskotten för 1827, 1828 och 1829, sedan raan nemligen afdragit Boo,000 R:dr för Riksdagskostnaderna.
Dessa sednare komma likväl att betydligt öfverskjuta denna summa, och en brist kommer således oundyikeligen att uppstå, hvilken jag anser, att Utskottet ej bort fördölja; ty följden blifver, att man nu bifaller anslag, i hopp att äga medel, sora icke finnas; och lika säkert som Rikets Ständer skulle hafva afslagit anslagen, om de känt rätta förhållandet, lika säkert är det, att de eljest nödgas inkasta sig i lånesystemet, 0111 de alla beviljas; ett system, som man af så många skäl likväl icke önskat, att denna Riksdag antaga, och som är föga öfverensstämmande med landets närvarande fördel, då enskilla crediten icke är tryggad.
— I Tredje punkten anvisar Utskottet såsom tillgäng 750,000 R:dr af Allmänna Magazinsfondens disponibla tillgångar.
Detta förslag är höjden af orättvisa och vankelmod.
Äro då ej dessa tillgångar i sjelfva verket Bankens egendom?
Har man ännu återbetalt
Banken dess till denna olyckliga inrättning lemnade (Creditif?
Har ej StatsUtskottet uppgjort en beräkning tillsammans med BancoUtskottet, Den 2 November c. ra. 6g som visar, att
Banken för alt gora rätt för sig, icke äger nog säker tillgång, och att den behöfver en ökad silfverfond, för att kunna öppnas till allmän vexling?
Hafva icke dessa Utskott föreslagit, att luta Statens skuld förvandlas i obligationer, förmodligen för att vid nästa Riksdag genom tre Stånds beslut kunna tvinga folket till en bevillning, som man eljest icke åtog sig?
Ocb det oaktadt ser man nu, att Bankens lagliga tillgångar undandragas den, för att bidraga till det •— obegripligt nog — nu i bast så vigtigt ansedda FörsvarsVerket.
Dessa omvexlingar skulle vara mig en gåta, om ej så mycket annat vid denna Riksdag lärt mig att lösa dylika.
Och upplösningen blifve r , att man medelst försäkringar, att icke öka bevillningen, och tal om tillgångar, som icke finnas, insöft mängden af Representanterna, som med förskräckelse mot slutet af Riksdagen väckas af lånesystem och skatteökning.
Jag yrkar således med ökadt skäl förminskning af anslagen till Gevärsförråden, UtredningsDepartementet och Flottan, och att Banken måtte skyndsamt få emottaga MagazinsDirectionens contanta tillgångar 750,000 R:dr, då den i min tanka, utan ali fråga, kan genast börja vexling.
I 5:te punkten föreslår Utskottet såsom tillgång de i5o,ooo R:dr af Allmänna Bevillningen, hvilka eni gt Riksdagsbeslutet år i8a3 årligen betalts till Banken, såsom afbetalning å StatsVerkets skuld.
Ett nytt 7° Den 2 November e. tn. drag, som karakteriserar denna Riksdag!
Om Banken icke behöfver dessa medel, eller de, på sätt hittills skett, skulle aflemnas till RiksgäldsContoret; nå väl! huru kan man då säga, att ej bevillning behöfves till de obehöflige extra anslagen för FörsvarsVerket.
Äro icke dessa i5o,ooo R:dr en Bevillning, åtagen att inbetalas till Banken, men som med orsakens upphörande äfven bör upphöra?
Jag fordrar alltså, att till illusionens borttagande Utskottet måtte öppet förklara, att i5o,ooo R:dr årlig bevillning anslås till extra försvarsanslaget.
Dessa äro de hufvudsaklig anmärkningar jag har att göra vid tiligångarnes beräkning; och vill jag nu endast tillägga, att jag icke kunnat blifva öfvertygad, att Regeringen sjelf numera på allvar kan tro sig af Rikets Ständer erhålla så betydliga extra anslag till FörsvarsVerket, sedan vi så betydligt ökat kostnaderna för hela den inre administrationen och Armeens personal, med omkring 600,000 R:dr, att jag anser Rikets Ständer nu stå på den pnnkt, att de med fullt skäl kunna förklara en år 1828, under en tvetydig politisk ställning, afgifven proposition om så ovanliga anslag för att i hast ordna Försvarsväsendet, icke numera, under de fredliga auspicierna, kunna föranleda till särskildt beslut; att jag tror dessa medel bättre komma landet till nytta, om de dels användas till Bankens försättande i vexlingsbart skick, och dels afsättas Den 2 No vein ber e. m. 7i lill mindre Creditivet, för alt vid påkommande verkligt behof Ijegagnas.
Jag hemställer alltså, att Rikets Ständer må hos Kongl.
Maj:t underdånigst anmäla, att, i anseende lill de af Kongl. Maj:t föreslagtia särskildta anslag till FörsvarsVerkets iständsättande, Rikets Ständer hysa den förhoppning, att, i följd af de förändringar i Europas politiska f örhållanden, som under loppet af innevarande år timat, och sedan Rikets Ständer sökt att uppfylla Kongl. Majits begäran angående ökade anslag för årliga underhålls slaten, några sådana tillfälliga utgifter icke nu skulle behöfva ifrågakomma ; hvarjemte Rikets Ständer anhålla, att Kongl. Majit intill nästa Riksdag, genom inskränkning af personalen under fredstid, och anordnandet af en mindre kostsam fredsfot för ständiga Armeen, täcktes söka tillgångar för fyllandet af de mest nödige behof ven till iständsättande af Arme'ens och Flottans materiel.
Om Ridderskap?! och Adeln behagar återremittera detta lika ofullständiga, som vigtiga, Utlåtande, blifver följden, att vi åtminstone med bättre öfvertygelse sedermera kunna derom besluta, och att allmänheten öfvertygas, att vi allvarligt pröfvat hehofvet, innan vi bevilja Statsanslag, som fordra så ansenliga uppoffringar af det skattdragande Svenska folket.
Om det tillhör Rikets Ständer att uppgöra planer 72 Den 2 November e. m. och förslag för Försvarsverket, att välja mellan roende och seglande Flottan, mellan Cenlralförsvar och Gränsförsvar, så skulle jag, som ej vågar i dessa taktikens högre ämnen påräkna nödig erfarenhet ifrån min Lieutenantstid, dock icke yttra mig.
Men ehuru vi lära vara så lyckliga att ibland oss äga rikedom af medlemmar, försedda ined redan utvecklade Fältherre-anlag, har dock Grundlagen, som ej vågat påräkna ett sådant förhållande, åt Konungen allena öfverlemnat
Försvarsverkets lagstiftning, och jag vill sålunda öfvergå till den enda oss tillkommande fråga, nemligen att se, huruvida vi äga, eller vilja bevilja nödige tillgångar, under det att jag för egen del, i förra hänseendet, med all aktning för andras tankar, förklarar mig ej kunna undertrycka det förtroende jag lika med hela Sverige och hela Europa hyser för den Hjelte, den bepröfvade Härförare, hvilken vi äga lyckan att äga till Regent, och sålunda till högste ledare af våra Försvarsanstalter.
Jag skall först yttra mig om behofvet af de begärde anslagen; om vi kunna vänta med dem, eller behöfva dem genast.
Jag måste beklaga, att jag är för ung Diplomat, af det gamla slaget likväl, för att såsom de nymodiga Diplomaterna, TidningsRedacteurerna, kunna förutse hvad som skall hända, eller ej; om krigets slut i öster skall bereda en långvarig fred (ifver hela Europa, eller endast för ögonblick hindra elden under askan att Den 2 November e. m. utbryta.
Men jag erinrar mig dock, att den Makt, med hvilken vi 1807 i Junii månad voro nära allierade, i Februarii månad år 1S08 ryckte öfver vår gräns, och att således äfven det säkraste fredslugn är opålitligt.
Låtom oss nu tillse, huru den stora brist uppkommit, hvilken man fordrar vi skola fylla.
Vi behöfva blett gå till inledningen af detta Utlåtande, som visar, att, oaktadt Regeringens fordringar och förklarande om oundgängligt behof, Representationen dock alltid nedsatt hvad som begärts till Försvarsverket, till och med i frågan om årliga underhållet för detsamma, och detta oaktadt en stigande myntförsämring gjort Riksdag från Riksdag de gamla anslagen otillräckligare.
Jag inser således klart, och tager för afgjordt, att brist måste hafva uppkommit.
Jag tror icke de begärda anslagen vara för stora, då jag ser, att lill exempel för uppbyggandet af Magaziner blott nu är hegardt 75,000