Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan tydligen deraf inse* att, då det å ena sidan icke var något nyhetsbegär, som föranlät honom att yrka institutionens afskaffande, var det å den andra lika litet ett ensidigt fasthängande vid det gamla, som utgjorde skälet för yrkande på det gamlas fortfarande.
Samma tydning ber jag att i dag måtte förunnas försvararne af den ölverklagade, nyttiga valmethoden.
En annan omständighet, som föranleder mig att yrka afslag å Betänkit, är att för icke länge sedan Regeringen vägrade sanktion på detta förslag, som R. o. Ad. vid sista riksdagen med endast 9 rösters pluralitet antog.
Jag anser mindre välbetänkt af R. o. Ad. att, så snart efter Regeringens afslag, åter framkomma med en framställning, som i sin fullföljd svårligen kan vara nyttig, utan tvertom synes vådlig, — och i alla händelser tidsödande i sin slutliga tillämpning.
Jag anhåller, på gannd af hvad jag anfört, om afslag å Betänk:t.
Då jag ensam bland Riddar!).- Utsk:ts 12 ledamöter reserverat mig mot ifrågav:de Betänk., vill jag med några ord omnämna orsaken dertill.
Redan vid föreg:de riksdag har jag yttrat mig ang:de detta förslag, som då var föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, och vill derföre nu i aldra största korthet uttala mina åsigter, hänvisande till 1847—1848 årens riksdags-prot., då samma fråga afslogs.
Den återupptogs sedermera vid 1853—1854 och 1856 —1857 årens riksdag med lika resultat.
Vid sista riksdagen antogs visserligen förslaget, men endast med 9 rösters pluralitet, och då ytterligare härtill kommer, att detsamma af Regeringen nyligen blifvit afslaget, anser jag att man kunnat låta denna riksdag passera, utan att ånyo framkomma med motion i detta ämne.
Hvad sjelfva förslaget beträffar, är det naturligt att det åstadkommer vida större tidsutdrägt att, vid hvarje inträffande ledighet, välja elektorer bland 500 ledamöter, än att välja 2.ne bänkmän inom den afdelning man tillhör, hvarförutan man äfven mycket lättare kan känna åsigter och tänkesätt hos desse 25 eller ‘30 än hos Riddarhusets alla 500 medlemmar, bland hvilka direkta val skulle företagas.
Instämmande i Frih.
Cederströms anförande och hänvisande till hvad jag vid föreg:de riksdag yttrade i denna fråga, anhåller jag om afslag å Betänka.
Frih. Liljencrantz, Johan: Frih.
Cederström har både i sitt yttrande i dag och i det, som åtföljde remissen af ifrågawde motion till Utsk:t, sökt ådagalägga fördelen af bänkmans-institutionens bibehållande.
Han har anfört, att genom bänkmansvalens qvarstående minoritetens rätt bättre betryggades och Den 3 December f. m» 261 dess åsigter äfven bättre representerades.
I händelse detta sker genom att erhålla en och annan bänkmansplats, är det sannt, men för min del kan jag icke inse hvad dermed är vunnet.
För öfrigt är jag säker på, att en minoritet af 80 å 90 personer genom sammanhållning kan hoppas att vid samfällda val modifiera en uppgjord elektorslista.
Hvad tidsutdrägten beträffar, så torde resultaten vid innev:de riksdag hafva visat, att det nuv:de valsättet medför mycket större tidsspillan, än förändringen skulle göra.
Fyra val hafva nemligen redan försiggått, det första till bänkman, det andra af bänkmännen till elektorer, det tredje af R. o. Ad. för att tillsätta afgångne bänkmän, och det fjerde för att ersätta en elektor, som algått.
Hade ifrågav:de förslag varit antaget och en elektor afgått, hade ju blott en suppleant behöft ingå i den afgångnes ställe och något nytt val ej behölt anställas, förrän alla suppleanter inträdt såsom elektorer.
En annan omständighet, som talar för antagande af detta förslag, är äfven att på detta sätt rösterna erhålla, om jag så får uttrycka mig, större materielt värde, än under ntivide förhållanden.
Vi se nemligen, sedan riksdagen något fortgått, huru på en bänk finnas 3 personer, under det på en annan sitta ända till 22.
Vid bänkmansval gälla de 22 personerna ej mera än de 3; och på bänken med 3 personer tillsätta 2 den kandidat, de vilja hafva, under det på den andra behöfves en betydligt större majoritet för att genomföra valet af en viss person.
Hvad angår den grannlagenhet, som borde afhålla Ståndet från att ånyo begära K.
M:ts sanktion på förslaget, tror jag att R. o. Ad., ifall reformen anses behöflig och nyttig, kan räkna på bifall från den första statsmaktens sida, äfven om densamma vid ett föreg:de tillfälle af giltiga skäl afslagit en i detta afseende framställd begäran.
Jag anhåller om bifall till Riddarh.-Utskits föredragna Betänk.
Hr von Ehrenheim, Per: Frih.
Gederström har påminnt om den diskussion, som i förev:de ämne egde rum vid 1848 års riksdag.
Såsom helt ung var jag då närvarande, och åhörde densamma med det lifligaste intresse.
Mina åsigter voro då alldeles desamma som nu, eller att bänkmans-institutionen bör afskaffas.
Mycket har blifvit ordadt vid många föreg:de tillfällen i detta afs., så att jag vill ej upptaga R. o. Ad:s tid med att vidlyftigt yttra mig.
Hufvudskälet för förändringen är, efter min tanke, att den enskildte riksdagsmannens rätt lörtryckes genom bänkmans-institutionen.
Han måste understödja en lista eller en annan i sin helhet, huru motbjudande i vissa delar än båda kunna vara för honom.
Sjelfva bänkmännen hafva knappt någon annan utväg, ty tiden emellan bänkmans- och elektors-valen är för kort att medgifva utarbetandet dem emellan af en elektorslista, äfven 262 Den 3 December f. m. om sådant icke stridde emot den praxis, som genom institutionen utbildat sig.
Cederströms påstående, att man icke ånyo borde framställa til! K. M. detta förslag, då detsamma efter sista riksdagen af K.
M. blifvit afslaget, så uppmuntra tvertom de skäl, som af K.
M. åberopats, till ett förnyadt framläggande af saken. K. M. har nemligen fästat sig dervid, att blott en ringa majoritet vid sista riksdagen antog förslaget; blifver majoriteten nu större, så bortfaller detta skäl.
Slutligen torde någon af Riddarh.-Utsk:ts ledamöter vid nästa punkts föredragande upplysa om anledningen dertill, att i 21:sta §:n Riddarh.-Ordn., sådan dess lydelse af Utsk:t är föreslagen, stadgas att en ledamot under fem veckors tid med Landtmarskalkens tillstånd kan få lemna riksdagen, fastän tiden förut varit bestämd till tre veckor.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk, i den nu föredragna punkten.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att han, ined anledning af hvad Hr von Ehrenheim yttrat i afs. å den i sednare delen af Utlåt:t föreslagna nya 21:sta §:n af Riddarh.-Ordn., ansåge sig böra meddela den upplysning, att, enligt hvad Ulskits Ordf:de för Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, det i §:ris början förekommande ordet fem genom tryckfel influtit i stället för ordet tre, samt att Hr Ordfiden ämnade göra hemställan om rättelse deraf, då den sednare delen af Utlåtit blelve föremål för R. o. Adis pröfning.
Visserligen vet jag att man sällan lyckas vinna något genom att framställa förmedlingsförslag.
Men icke desto mindre tager jag mig friheten hemställa till R. o. Ad., huruvida det icke kunde ske, på sätt viii några löregide riksdagar varit i fråga, och, såsom jag vill minnas, af Riddarh.-Utskit vid 182S—1830 årens riksdag tillstyrkt, att väl omedelbarligen välja elektorer, men att
Ståndet dervid vore fördeladt uti 5 valkretsar eller afdelningar, som hvardera utsåge sina elektorer.
I händelse något större antal valkretsar •— dock elter mitt förmenande högst 10 till antalet — anses lämpligare, kunde detta bestämmas.
Skulle detta förslag, som al andra tillförene varit frarnstälidt, på något sätt vinna bifall, får jag hemställa om frågans återremitterande, på det Utskit må yttra sig deröfver, enär Ståndet måhända icke finnér sig beredt att pröfva och möjligen gilla framställningen.
Likväl vill jag icke yrka derpå, så vida icke mitt förslag af någon annan ledamot utaf Ståndet understödjes.
Björnstjerna, Carl Magnus: Bänkmansfrågan är, så att säga, en utnött fråga.
Hen har, med undantag af riksdagen 1844, hvarje riksdag sedan 1815 varit föremål för öf - Den 3 December f. m. 263 verläggning.
Om man genomgår R. och Ad:s protokoller, skall man finna att oupphörligen samma skäl för och emot blifvit anförda.
Jag vill derföre .icke upptaga tiden med att upprepa dem alla, utan hufvudsakligen kasta en blick på ifrågav:de institutions historiska uppkomst.
Före 1720 var R. och Ad. indelad i 3 klasser, som voterade hvar och en för sig.
Då 1720 års författning infördes, ansågo förmodligen ledarne af det då rådande möss-partiet att denna votering i 3 stora afdelningar icke tillförsäkrade dem nog inflytande inom Ståndet.
Man kunde visserligen genom att adla i massa förskaffa sig en viss majoritet i nedersta afdelningen, men på de två andra inverkade detta icke.
Ribbing uppkom då med förslaget om Ståndets indelande i bänkmansafdelningar — en betydlig vinst för de maktegande.
Riddarhuset var då som alltid deladt i två stora grupper.
Partiledarne kunde genom den nya indelningen lätt bedömma på hvilka bänkar de egde öfvervigt; visste de sig säkra om t. ex. 13 bänkar, gällde det blott att skaffa sig ytterligare 2:ne, för att vara förvissade om segren.
På dessa båda bänkar koncentrerades således alla bemödanden.
Det blef naturligtvis långt lättare att med godo eller ondo inverka på några få personer der, än att utsträcka sitt arbete öfver hela huset.
Också bibehöll sig bänkmansinstitutionen under hela frihetstiden.
Den upphäfdes först när Konung Gustaf lil, som ännu ville bibehålla ett sken af liberalitet, efter 1772 års revolution sammanträffade med Ständerna.
Den gamla klassindelningen återinfördes.
Denna fortfor till 1810 års riksmöte, då nuvarande bänkmansindelning ånyo upplifvades, troligen till följd af den misstro, hvarmed alla Gustaf IH:s åtgöranden af 1809 års män betraktades.
Klassindelningen gaf dessutom onekligen allt för stort öfvertag åt högadeln öfver den långt talrikare 3:dje klassen.
Det dröjde dock icke länge innan man började inse det skadliga och bristfälliga i bänkmansinstitutionen.
Redan vid 1815 års riksdag väcktes förslag om dess afskaffande; och frågan har sedan, riksdag efter riksdag, varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Vid sista riksmöte vann den slutligen bifall, men med så ringa pluralitet, att K.
M. icke fann skäl stadfästa beslutet.
Går frågan nu igenom med större röstölvervigt, är jag förvissad att sanktion icke skall vägras.
Man har här talat om den tidsutdrägt, som antagandet af Riddarh.-Utsk:ts förslag skulle åstadkomma.
Denna sak är redan besvarad af föreg:de talare.
Vi hafva ju dessutom flere val till förstärkta Utsk., der listorna upptaga långt flere namn än elektorslistorna skulle göra.
Vi veta ju att sådana val dock gå ledigt för sig på en förmiddag.
Jag kan då icke inse, hvarföre elektorsvalen skulle taga längre tid.
En talare liar här gjort den förunderliga invändningen mot Utsk:ts förslag, att man bättre skulle känna sina bänkkamrater än 30 de mest framstående af R. o. Ad:s ledamöter.
För min del kan jag icke fatta, hvarföre personer, som möjligen aldrig förr sett eller hört omtalas hvarandra, personer ofta 264 Den 3 December f. m. komna från rikets mest skiljda orter, bättre skulle hafva reda på hvarandra än på Riddarhusets utmark tåste personligheter, blott derföre att de händelsevis sammanföras på samma bänk.
Här är ju icke ens fråga om personlig bekantskap, blott om ledamöters politiska tänkesätt och åsigter.
En allmän regel är väl, att majoriteten, om den än icke bör förtrycka minoriteten, dock bör få gälla för majoritet.
Att motsatsen med nuvarande bänkmansindelning lätteligen kan inträffa, är redan förut mathematiskt bevisadt.
För öfrigt betryggas äfven minoritetens rätt att icke b. o. h. uteslutas, långt bättre genom Utskits förslag än genom det nuvarande förhållandet.
Nekas kan väl ej att en elektorslista, framlagd för, af majoriteten utsedde, bänkmän, kan göras mycket mera exclusiv, än det vore möjligt, om den skulle framläggas för att af huset in pleno granskas.
Om det nya valsättet antages, skola elektorslistorna, säger man, innan riksdagens början uppgöras af Stoekholms-adeln, som sä skall veta ordna saken, att Landtadel, då den hit anländer, helt simpelt måste säga ja dertill.
För min del är jag öfvertygad att så icke sker, eller att, om de af Ståndet, hvilka vistas i Stockholm, verkligen skulle försöka, på förhand, uppgöra en sådan lista, denria då måste, utan afseende på partiåsigfer, innehålla namnen på Ståndets utmärktaste ledamöter, såvida den skall hafva ringaste hopp om framgång, ty ehuru talrik Stoekholms-adeln än är, är den dock en minoritet af Ståndet i sin helhet.
Bonde-St:t har redan för ett par riksdagar sedan tagit bort all omgång och för sig antagit direkta elektorsval.
Månne icke R. o. Ad. nu uppnått samma grad af politisk bildning, som det hedervärda Ståndet; månne icke en adelsman således kunde tillåtas att, i likhet med bonden, deltaga i ett elektorsval?
Afgören sjelfve Mina Hrr!
Jag röstar bifall till Utskits Betänk.
Såsom stöd för min åsigt i förevarande ämne, anhåller jag att få uppläsa hvad Hr Bildt i denna fråga yttrade vid sista riksdagen.
Han säger nemi.: »Vi böra ihogkomma att vi alla här representera på grund al vår födsel; af den orsaken är detta Stånd till sin grundval aristokratiskt; men fästa vi något afseende vid dess sammansättning, finna vi, att det är det mest demokratiska af alla Stånden.
Inga hinder, med högst få undantag, äro i vägen för en boren adelsman att intaga sin plats inom Riddarhuset, antingen såsom kaput, ättemän eller fullmägtig; vore det då ej en pligt för lagstiftaren att söka betrygga allmänheten derför att husets tänkesätt blifva hvarken för ensidigt aristokratiska, ej heller för mycket demokratiska.
Hetta har man fordom velat åstadkomma genom Riddarhusets fördelande i 3:ne klasser, som röstade hvar inom sig; nu genom medelbara val till elektorer.»
Vidare yttrar Hr Bildt: »Det är visserligen sannt att denna bänkmansindelning förskrifver sig från år 1720, då Ulrika Eleonora satt på Svenska tronen.
Men hvilken var egentliga anledningen, Den 3 December f. m. 265 att R. o. Ad. var nödsakad att på detta sätt ordna sin representation?
Utom att man ville genom de medelbara valen till elektorer söka besvärja vådorna af en alltför demokratisk sammansättning, torde måhända ett skäl hafva varit, att denna Drottning hade, för att vinna Adeln på sin sida och för att på så sätt uppnå ett länge eftersträfvadt mål, på en gång upphöjt i adelig värdighet en betydlig mängd ofrälse personer.
Det var under sådane förhållanden, som Adelil uppfann denna bänkmansfördelning eller att på medelbart sätt skrida till val afsina Utsk:s-ledamöter.
Denna institution undergick sedermera ingen väsendtlig förändring förrän vid 1810 års riksdag, då bänkmansafdelningarnes antal blef bestämdt till 50; detta inskränktes sedermera vid 1834 års riksdag till det vi ännu i dag ega, nemi. 25.
Och det är härvid betecknande, att man efter revolutionen 1809, då man hade i friskt minne såväl frihetstiden, som den enväldiga monarkiens vådor, ej ville göra en rubbning af de medelbara valen till elektorer; man synes då hafva väl insett att härigenom läge ett band såväl på partierna, som envåldsbegäret.
Ett adlande i massa kan gifva majoritet under nuv:de förhållanden på de sista bänkarne och således bestämma ett par bänkmän, men ingalunda åstadkomma en bestämd majoritet för ett elektorsval, som deremot är lätt tänkbart vid ett sådant tillfälle genom direkta elektorsval.»
Hvad tidsutdrägten beträffar, så, om man vid direkt val af 25 elektorer beräknar att 500 ledamöter äro närvarande och 5 sekunder åtgå för uppläsande af hvarje namn på en lista, fordras för hela valförrättningen ungefär 174 timmar.
Kommer så dertill val af 5 suppleanter, åstadkommer detta ännu mera tidsutdrägt.
Af denna beräkning torde således lätt kuna inses, att det nuv:de sättet att genom medelbara val utse elektorer gör en betydlig tidsbesparing.
Vidkommande den omständigheten att man bättre skulle kunna känna 2 sina bänkkamrater än 25 af Ståndets ledamöter, menade jag ingalunda dermed personlig bekantskap, utan att man hade lättare att utröna 2 än 30 ledamöters politiska tänkesätt.
Med afseende å hvad den siste talaren yttrade ang:de tidsutdrägten vid medelbara val till elektorer, vill jag endast fästa hans uppmärksamhet på att man i detta afseende någorlunda kan döma af hvad som passerat vid val af förstärkt Stats-Utsk.
Vid 1857 års riksdag t. ex. åtgick vid val till nämnde Utsk:s förstärkning, då ledamöterne uppgingo till ungefär samma antal som det nu ifrågav:de, en.ganska lång tid, men visst icke 174 timmar.
Man började valen kl. 9 på morgonen och höll i till kl. 6 på aftonen.
Hvad sjelfva saken beträffar, vill jag vara kort.
Här har till gensvar på Utskits påstående att genom de direkta elektorsvalen blefve både möjligt och troligt att till elektorer valdes personer, tillhörande flere menings-fraktioner inom Ståndet, yttrats, att då minoriteten nu icke lätt kau lå sin mening gäl - 266
Den 3 December f. m. lande, detta lätteligen låter sig göra gerom direkta val.
Minoriteten skulle nemi., genom föresats att eliminera, kunna tillsätta åtskillige elektorer.
Jag vill då fästa uppmärksamheten derpå att det omöjligen kan hända att en absolut majoritet, om en sådan verkligen förefinnes, kan blifva utesluten.
Vidare har talats om det split som skulle uppkomma, ifall minoriteten blefve förtryckt.
Om nu ett motsatt förhållande egde rum, eller att majoriteten blefve förtryckt, tror jag sannerligen icke att splitet blefve mindre.
Jag torde kunna påstå detta, utan att det skall anses såsom ett löst hugskott; det är icke så långt tillbaka ett dylikt förhållande inträffade.
Vi behöfva endast påminna oss 1840 års riksdag, då minoriteten gjorde sig gällande, och resultaten deraf vid 1844 års riksdag.
Att majoriteten på detta sätt, som här är föreslaget, bättre får sin rätt sig tillförsäkrad, torde vara obestridligt.
För öfrigt är det klart, att då man ej på förhand, såsom nu ofta låter sig göra, kan beräkna på hvilka bänkar den absoluta majoriteten befinnes, måste man räkna på de ledamöter, som ej tillhöra något egentligt parti, och derföre uppgöra listorna så att de kunna vinna bifall på alla håll.
Vidare har här såsom skäl till afslag å detta Betänk, anförts, att det skulle bevisa föga grannlagenhet hos R. o. Ad. att nu framkomma med förnyad anhållan om sanktion af ett beslut i detta ämne, då Regeringen så nyss vägrat en sådan.
Då här är fråga om att tillförsäkra R. o. Ad. samma rätt som de andra Stånden, att nemi., oberoende af andra, sjelfve bestämma öfver sina val, kan jag ej fatta att det finnes något annat skäl för Regeringens afslag å denna anhållan, än att detta förslag, som vid flere föreg:de riksdagar förkastats, vid sista riksdagen med högst ringa majoritet antogs.
Gifver nu 11. o. Ad. mera mangrannt sin tanke tillkänna, skall K. M. å sin sida säkerligen bifalla hvad R. o. Ad. uttryckt såsom sin önskan.
Vid algörandet af denna fråga, hvilken jemväl vid flera förutgående riksdagar utgjort föremål för R. o. Ad:s pröfning, har jag sökt göra mig noga reda för de åsigter, som legat till grund för förslaget, hvilka partier vid föregående tillfällen uttalat sig för eller mot —; och dervid funnit, att nästan alltid de, som tillhört minoriteten, varit för bibehållande af det nuvarande valsättet.
Antagligen har nämnde förhållande berott derpå, att minoriteten ansett, det sålunda åtminstone en utväg skulle lemnäs densamma öfrig, att göra sina åsigter i någon mån gällande.
Deremot hafva de som tillhört majoriteten, funnit detta minoritetens skydd alltför hinderiigt.
På heröiue förhållande lemnar framlidne Presidenten von Hartmansdorfls uppfattning af denna fråga ett ojäfaktigt bevis.
Jemlikt hvad kändt är och redan förut blifvit nämndt, tillhörde Hr von Hartmansdorff' vid 1823 års riksdag minoriteten.
Då bekämpade han ihärdigt det nu il'rågav:de förslaget till förändradt valsätt.
Vid 1847 års riksdag befann sig nämnde Den 3 December f. m. 267 riksdagsman deremot på höjden af sin magt; och kunde sägas vara chef för majoriteten.
Tillfälligtvis fingo likväl icke valen vid den riksdagen den utgång, som han önskade; och genast uttalade han sig för åsigten om hänkmansvalens afskaffande; — men så gilliga skäl för det förutvarande valsättets bibehållande anfördes mot honom, att ehuru han, på sätt ofvan blifvit erinradt, då befann sig på höjden af sin magt, det likväl icke lyckades honom att genomföra förslaget.
Vid detta tillfälle kämpade mot Hr von Hartmansdorff alla de män, som befunno sig i minoriteten; och de segrade, ty R. o. Ad. ansåg att det är icke allenast nödigt, utan nyttigt, att jemväl minoriteten kan göra sig i någon mån gällande.
Man har här sökt reta vår egenkärlek dermed, att de öfriga Stånden, — ja, — har en talare sagt, — äfven sjelfva Bonde-Ståndet, — hafva mer direkta val än R, o. Ad.
Bör då icke, har samma talare tillagt, R. o. Ad. anses ega tillräckligt stor politisk bildning för att på samma sätt tillvägagå?
Mig synes att det hvarken är lämpligt eller rätt att reta småpassioner; och anhåller jag, att R. o.
Ad. vid organisationen af sina val framför allt måtte tillse att majoriteten icke må kunna utöfva något tyranni öfver minoriteten.
Jemförelsen med de öfriga Stånden är i öfrigt uti det nu omhandlade fall origtig; ty då R. o. Ad:s ledamöter vid riksdagarne uppgå till ett antal af 4 å 500 st., räknar deremot intetdera af Med-St:n utöfver omkring 100 ledamöter.
En känd sanning är, att intriger, politiska manövrer eller hvad man vill kalla dylika åtgärder, mycket lättare drifva sitt spel i större politiska församlingar an i de mindre.
Följaktligen hafva också uti nästan alla sådana större församlingar val verkställts medelst fördelning på (lere byråer.
En besynnerlig argumentation har blifvit använd för detta förslags genomförande!
Den siste talaren har, bland annat, sagt, att man mera har majoriteten i sin liand, då man arbetar på några få afdelningar.
Obestridligt är val dock, att man medelst insinuationer, osanningar och diverse manövrer uträttar minst i mindre valkretsar.
Den näst föreg:de talaren, Gr.
Björnstjerna, uppgifver att dessa val införts under frihetstiden, för att blifva verktyg åt parti-intressen.
Detta vågar jag dock bestrida; och påstår att den gamla klassindelningen upphäfdes, emedan den lade ölvervigten i de två till antalet mindre klassernas händer, och då, med afseende å R. o. Ad:s stora antal, omedelbara val ej ansågos lämpliga, så antogs bänkmansfördelningen.
Man har här yttrat, att så länge elektorslistorna icke omedelbart uppgjordes, vore ock R. o. Ad:s ledamöter beröfvade all individuel pröfning af samma listor.
Men låtom oss tillse, huru härmed rätteligen sig förhåller.
Yri finna då att elektorslistorna alltid uppgöras före bänkmanslistorna, och förslagen till de förra kungöras samtidigt med förslagen till de sednare.
De motsatta fraktionerna uppsätta hvar sina förslag och hvarje individ är oförhindrad att välja mellan dem.
Så komme väl också att tillgå, om elektorslistorna uppgjordes utan 268 Den 3 December f. m. bänkmansval, ty ingen vore väl nog oklok att kasta bort sin rost, genom uppgörande af egna listor.
Följaktligen kommer en hvar att taga den å ena eller andra sidan uppgjorda listan; och förhållandet med den individuella pröfningen blir alltså under de olika sätten för ifrågavarande val enahanda.
En föregående talare har redan erinrat, att, om det nu föreslagna valsättet infördes, R. o. Ad:s i Stockholm boende medlemmar skulle, långt före riksdagens början, blifva i tillfälle att uppgöra sina bänkmans- och elektorslistor.
Ja, Mina Hrrl icke allenast nämnde listor, utan jemväl Utslcs-listorna.
Nu hör jag någon invända: »Sådant kan ej vara farligt, ty äfven »under antagande af ett slikt förfaringssätt, måste dock dessa »listor uppgöras så, att de blifva smakliga för de från lands»orterne uppresande adelsmännen.»
För att kunna stadga mitt omdöme i detta fall, har jag gonomgått R. o. Ad:s bänkmansfördelning vid denna riksdag, och sålunda funnit, hvilket stort antal af R. o. Ad:s ledamöter, som är boende i hufvudstaden.
Jag vill dermed ej hafva sagt att dessa i Stockholm bosatta adelsmän endast bestå af embets- och tjenstemän.
Så är icke händelsen, enär jemväl en mängd possessionater af adeln bo i Stockholm; men resultatet af en dylik valförändring skulle dock blifva, att icke allenast möjlighet, utan all sannolikhet förefunnes derför, att vallistor komme att på förhand uppgöras i hufvudstaden, äfvensom sannolikhet derför, att omhandlade listor verkligen gingo igenom.
För att åskådliggöra det olika antalet af s. k.