Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har, ehuru i mycket försigtiga ordalag, uttryckt, alt han gerna ville veta,'hvem rustningarne gällde, och således mot hvilken makt penningarne skulle användas.
Om Ständerna skulle, såsom vilkor för medlens beviljande, utsätta en dylik underrättelses erhållande: så vore sådant detsamma sorn att de blandade sig i utrikes ärendenas ledning och sade: ”Regeringen skall få penningar att användas till rikets försvar, om begagnandet gäller den eller den; men i annat fall erhälles ingenting”.
Huru kan Hr Hjerta, eller någon annan, vela, mot hvem Sverige kan behöfva försvara sig?
F. n. är det nog lyckligt, alt ej hafva någon fiende.
Men det kan förlikoas med en person, som befinner sig på ett ställe, hvarest andra äro i slagsmål.
Annu är han icke sjelf anfallen, men om han under stridens hetta kan råka att blifva förnärmad och af hvem, är ännu oafgjord!.
När Sverige befinner sig i en sådan ställning, buru otillbörligt vöre det icke, att på förhand vilja veta, mot hvem man skall försvara sig?
Hr Hjerta önskar, att Konungens Rådgifvare måtte säga om än aldrig så litet mera, än hvad de redan yttrat, och han har haft ilen godheten uppgifva eli slags formulär, efter hvilket de kunde utan fara utlåta sig.
Jag deremot önskar och anhåller, att de icke måtte säga ett enda ord mera om denna sak, utan öfverlåta åt Ståndet att, utan vidare förklaringar, besvara Konungens Propos.
Det siiges, att nationen bör veta, huruvida Regeringen handlar i öfverensstämmelse med hennes mening och vilja.
Men hvilka skola uttrycka Svenska folkets tanke?
Månne tidningsskrifvarne och deras anhängare, eller R. St., hvilka enligt 1 §:n R.
O. äro Svenska Folkets representanter?
Hafva dessa någon befogenhet att intränga i den yttre politiken?
Aldeles icke.
Den år Regeringens ensak.
Hvartill tjena då alla dessa förfrågningar?
14 H. 13 194 Den 1 November f. m.
Man har framkastat, alt det skulle ligga något oriktigt deruti, att det s. k. lilla kreditivets belopp blefve större än det storas.
Ja, om man har lust att roa sig med en ordlek, så är anmärkn. rik tig.
Men håller man sig till verkligheten: så är det klart, alt om en summa skall anvisas för att kunna af Ilegeringen, utan Ständernas sammankallande, användas, till Rikets försvar, bör bon vara så tillräcklig, att Konungen ej hehöfver genast låta utblåsa Riksdag för att få mera.
Ar det klokt att vi, efter ett helt års sammanvaro, sluta våra arbeten med en åtgärd, som nästan skulle tvinga Regeringen att åter sammankalla oss.
Det stora kredilivet kan vara mindre, derföre att det icke får begagnas utan Ständernas sammanträde.
Om det då befinnes otillräckligt, kupna de gifva mera, hvilket deremot icke är händelsen med del lilla kredilivet, som åsyftar
Regeringens förseende med nödiga medel, ulan Ständernas närvaro.
Jag slutar mitt anförande med anhållan hos dem af Ståndets ledamöter, hvilka dela mitt tänkesätt i denna fråga, att de måtte låta oss, ju förr desto heldre, komma till sakeus afgörande.
Jag vill icke uptaga R. o. Ad:s dyrbara tid med att uppehålla mig vid den politiska sidan af frågan.
Flere talare, och ibland dem Hr Gripenstedt, hafva så tillräckligt utvecklat denna sida, att jag icke hehöfver dertill tillägga något.
Icke heller ämnar jag yttra mig ang:de den öppenhet, som en talare ansett Regeringen i denna fråga hafva bordt iakttaga.
De äro väl ganska få, som icke inse, att sådant är för Regeringen snart sagdt omöjligt, hvarföre äfven grannlagenheten förbjuder oss, att begära någon annan uplysning än den vi redan erhållit.
Med förbigående af allt detta, vill jag endast betrakta den ekonomiska sidan af saken och yttra några ord med anledn. af Hr Hjertås anförande.
Denne värde talare har antydl, alt landet vore så fattigt, att det ej skulle kunna betala den ifrågavar:de summan, och har, till bestyrkande deraf, omtalat den mängd af lagsökningar, som under ett förflutet år egt rum i något af Westergötlands län.
Hvad lagsökningarne i allmänhet beträffar, vill jag endast nämna, ali jag såsom domare kommit till den erfarenhet, alt lagsökningarnc icke alltid härleda sig från gäldeoärernes oförmåga att upfylla ingångne förbindelser, utan ganska ofta äro en följd af lättsinne och bristande vilja eller, med ett ord, slarf.
Sverige är för del närvar:de i den lyckligaste ställning man kan länka sig, och det just till föl jd af det krig, sora nu pågår, och den kloka politik, som vår Regering under denna brydsamraa tid iakttagit.
Jag har icke allenast sjelf gjort denna observation, utan har äfven bort detta förhållande vitsordas af flere inflytelserika affärsmän.
En betydlig jernexport har egt rum och affärerna äro så goda, att med hvarje ångbåt, kommande från kontinenten, strömma betydliga belopp af silfver in till Riks-Banken.
Må man vid sådant förhållande icke draga i betänkande, att lemna något af detta öfverflöd, för alt häfda landets ära och uprälthålla dess sjelfbestånd.
Regeringen fortfarande kunna bibehålla den neutrala ställning, som visat sig vara så förmånlig för landets materiella förkofran, är den penningeupoffring, landet nu får vid - Den 1 November f. m. 195 kännås, af ringa betydenhet.
Blifver det åter en tvingande nödvändighet, atl deltaga i det vidtutseende kriget, är det vä! ingen Svensk, som tvekar att för fosterlandet offra vida mera, än det sammanskott, som nu är i fråga.
Jag yrkar bifall till Utlåt.
Jag instämmer i de åsigter, som här uttrycktes af den talare, som öppnade diskussionen, likväl med den reservation, alt jag ej, i likhet med hvad han i viss mån synes hafva gjort, vill göra saken till kabinetts-fråga, enär den, enl. min tanke, ligger utom och öfver frågan om en Minister-förändring.
Oförhindrad af konsideration?!-, äfven af det aktningsvärdaste slag, hvilka här möjligen hos mången ledamot kunna binda ordet fast vid det mest fosterländska bjerta, har jag ansett mig böra uttala min opinion i detta grannlaga ämne.
Frågans skick är i fullaste bemärkelse outredt.
Då ord vanligen lära hafva lill ändamål att uppenbara en mening, synas de här snarare hafva begagnats att dölja en sådan, och StatsUtsk:s motiver förefalla i detta afseende lika dunkla, som den Kongl. Propos:ns.
Menas med uttrycket ”sjelfständig ställning”, fortsättandet af en neutralitet, erkänd eller hotad, så lära i förra fallet inga större anslag böra komma i fråga än de redan gifna; i sednare fallet återstår att tillse, ifrån hvilket håll hotelserna komma.
Komma de från öster, så blifver frågan helt enkelt den om rustningar till försvar; hotas vi åter från vester, så är det nära omöjligt att inse, hvad en väpnad neutralitet skulle kunna uträtta emot veridens största sjömakter, för hvilka det ej lärer blifva synnerligt svårt att i grund förstöra hela vår handel och sjömakt.
Hade den till nationens ombud nu afgifna fordran eller fråga upställts i den form, att den tydligen afsell ”medel till rustningar för ett möjligen inträffande krig”, så bade meningarne om svaret sannolikt ej blifvit delade, och den, enl. min öfvertygelse, ogrundade farhågan för en neutralitet, liktydig med ett maskerad! förbund, på förband undanröjts.
I sin nuvarsde form kan den lätteligen misstydas att innebära ett anspråk på ett blindt förtroeude-votum i äudamål att visa de främmande, huru lätthandterliga vi äro.
Östern och Vestern äro inbegripna i eD vidtutseende kamp.
Sverige är genom sitt geografiska läge stäldt emellan båda.
Ögonblicket torde snart vara inne atl visa, huruvida vi hylla Österns och Vesterns idéer.
Omätligt är det moraliska ansvar, som Dvilar på den högste jordiske ledaren af våra öden; men äfven vi hafva ett drygt moraliskt ansvar, att fritt uttala sympatierna hos del folk, hvars representanter vi äro. beke emot anslaget eller emot dess belopp, utan emot dess form har jag yttrat mig: emedan denna form är af vigt just till följd af närande sympatier.
På sin Konungs upmaning, att om ej fred kan bibehållas, rusta sig för ett möjligen inträffande krig, har Svenska folket, nu som fordom, ej mer än ett svar alt afgifva, ett, om ock med de tyngsta offer förbundet, dock gladt, manligt och förtröstansfullt ja.
Det är för beredandet af en möjlighet alt erhålla moliver, som kunna läggas till 13* 196
Den 1 November f. m. grund för elt sådant svar, del är endast af delta skäl, jag röstar för återremiss.
Jag har blifvit upkallad af Frih.
Rehbinders yttrande.
Han har nemi. påfört mig något, som jag icke sagt, eller att Sverige skulle vara oförmöget att erlägga det anslag, som blifvit af K. M. äskadt.
Jag har ingalunda hall denna lanke, och ej hel ler densamma uttalat, och, såsom ett bevis derpå, anhåller jag att få uprepa, att jag uttryckligen reserverade mig emot den tydning af mitt yttrande, ang:de Sveriges fattigdom, att detsamma skulle hafva något uteslutande afseende på denna fråga.
Jag nämnde blott, att det är kändt, att förhållandet i allmänhet år sådant jag påpekat; jag ingick icke i någon vidare undersökning om orsaken dertill, om det är en följd af öfverdrifven beskattning, öfverdrifven bränvinsbränning eller något annai.
Jag fasthöll endast del kända förhållande, att Svenska nationen i allmänhet icke är rik, och erinrade, att man äfven från denna omständighet borde hemta elt skäl alt icke bevilja anslag lill utgifter, så vida de icke äro af ett verkligt behof påkallade.
Jag har icke sagt, såsom Hr von Hartmansdorff tyckes hafva antagit, att man icke borde anslå några medel, såvida icke Konungens Rådgifvare gåfve en bestämd redogörelse öfver det sätt, hvarpå dessa medel skulle komma att användas.
Hela gången af mitt anförande, huru dunkelt det än varit, måne ålminstone vara så tydlig, att R. o. Ad. upfatlat, att min mening icke varit sådan.
Min mening har endast varit, att Konungens Rådgifvare skulle kunna gifva R. o. Ad. en så till pass tillfredsställande förklaring, att Svenska folket kunde vara förvissadl, att
Regeringens mening ej är att använda medlen på ett emot nalionens tänkesätt rakt stridande sätt.
Sådan är i korthet hufvudsumman af milt ytlrande.
Jag tror, att det skulle vara tillfredsställande för Konungens Rådgifvare sjelfva, att yttra något i delta hänseende.
Men det är äfven en annan punkt, i hvilken jag likaledes upmanar dessa
Hrr att yttra sig.
Det är nemi. i afseende å den utväg, Hr Dalman upgifvit, till upnående af samma ändamål, sora Regeringen med sin Propos. afsell.
Frågan om denna utväg har ännu icke blifvit uptageu och diskuterad.
Jag bekänner, alt den äfven för mig var ny, men jag håller före, alt den kan vara tjenlig, och anser det således vara skäl, att genomen återremiss af Ullål. sälla Stalsötsk. i tillfälle, alt yltra sig deröfver.
Delta utgör elt ytterligare skäl för min fortfarande anhållan om återremiss.
Jag beder om ursäkt, för del alt jag ännu en gång uptager R. o. Ad:s tid, men jag anser mig ej böra lemna obesvarade några emot mitt förra anförande gjorda anmärkn:r.
Detta anförande, fastän skriftligen affattadt och, såsom jag förmodar, med tydlig stämma upläst, har dock blifvit missförstådt af de talare, som sedermera emot mig upträdt.
Det första missförståndet består deruti, att man påstått, det min mening vore, att göra denna fråga till en kabineltsfråga.
Jag har icke haft en sådan afsigt och tror icke, att densamma kan spåras i mitt anförande.
Jag har tvärtom uttryckligen tillkännagifvit, att jag'_ är den förste att bevilja de be - Den 1 November f. m.
197 gärda medlen äfven åt de Rådgifvare, som f. n. bekläda platserne i konseljen, endast ändamålet för medlens användande öppet tillkännagifves, nemi. ett annat ändamål än det, som npgifvils i StalsRåds-prot:t, eller tfuppsammandragningar och örlogsflottans öfningar i Östersjön.
Jag har egentligen icke klandrat någonting annat än just detsamma, som Hr Tersmeden jemväl ogillat, eller sjelfva formen för K.
M:s framställning i denna fråga.
Jag vidblifver fortfarande den af mig uttryckta tanke, att denna form är högst tvetydig, och alt man deraf icke kan sluta, till hvilka ändamål medlen skola användas, eller, rättare sagdt, att de skola användas lill sådana ändamål, för hvilkas befrämjande nationen vill anslå medel.
Det har högeligen förvånat mig, alt, ehuru K. M. i Sin Propos. framställt, att medlen begärdes för alt möjliggöra truppsammandragningar och flottans utlöpande i Östersjön under näslk. år, så hafva likväl tvenne af Konungens Rådgifvare, hvilka här yttrat'sig, nästan hell och hållet förbigått delta föremål för anslagets användande.
Hr Gripenstedt har till och med temligen tydligt låtit förstå, att meningen vore att, i händelse af behof, använda medlen till anskaffande af hästar för artilleriet och trossen, beredande af sjukvårdsaltiralj för arméen m. m. dyl., hvilket allt uppenbart häntyder på krigsrustningar.
Om dessa föremål för medlens användande blifvit angifna i den Kongl. Propos., eller om Konungens Rådgifvare endast tillkännagifvit, att, i anseende lill de politiska förhållandernas närvarande förveckling och möjligheten af ett fredsbrott, K.
M. ansett sig böra äska förhöjning af det mindre kreditivet, så skulle åtminstone jag för min del funnit mig tillfredsställd af ett sådant lillkännagifvande, och varit färdig alt bevilja till och med en ännu större summa än den nu af K. M. begärda.
Det har hvarken af mig och icke heller, om jag ej misstager mig, af Hr Hjerta blifvit fordradt, att Konungens Rådgifvare här skulle uppenbara, hvem rustningarne gällde.
För min del tager jag alldeles för gifvet, alt en Svensk Konung icke kan falla på den tanken, att rusta sig för att bistå Ryssland.
Regeringen lillkännagifver, alt hon ämnar rusta, är jag icke tveksam om meningen med rustningarne.
Men jag anser likväl, att del är R.
Stms konstitutionella rättighet, och en rättighet, som hvarken kan eller bör bortskänkas, att få någon uplysning om det ändamål, hvartill de af R.
St. äskade medlen skola användas.
Ty skulle medlen icke behöfvas för något annat ändamål, än det i Stats-Råds-prot:t för den 19 Sept. upgifna, bekänner jag öppet, att jag dertill icke vill gifva en enda skilling.
En talare, i hvars yttrande jag till en del instämmer, nemi.
Raab, har icke varit ense med mig i begäran om återremiss af Utlåt.
Han har förmenat sig kunna tyda detta Utlåt, sålunda, att det sammanföll med hans egna åsigter i frågan, eller att medlen hufvudsakligen skulle användas till rustningar.
Jag bekänner att jag efter genomläsande af delta Utlåt, kommit till en helt annan slutsats, ty StatsUtsk:s ordande om nödvändigheten, att under den pågående kampen uprätlhålla Sveriges oberoende och sjelfbestånd, häntyder, åtminstone 19S Den 1 November f. m. för mitt begrepp, vida mera på en afsigt att bibehålla neutraliteten än att deltaga i kriget.
Del skulle naturligtvis mycket glädja mig, om jag misstagit mig i denna upfallning af SlatsUtskis lltlåt., men då jag ännu i detta hänseende sväfvar i ovisshet, måste jag fortfarande yrka ålerremiss, på det att SlalsUisk. måtte blilva i tillfälle att tydligen uttrycka sin mening uti ifrägavande hänseende.
För den uplysning, Frih.
Palmstjerna behagat lemna, till svar å min interpellation, angide Norriges deltagande i rustningskostnaderna, får jag hembära min upriktiga tacksamhet.
Jag är förvissad, att denna uplysning är med sanna förhållandet öfverensstämmande, och något vidare yttrande af StatsUtsk. i delta hänseende är således ej behöfligt.
Palmstjernas ordande om den sköld af oförvitlighet, som skyddade Hr Frilun emot alla de på honom slungade pilar, ber jag att få nämna, det jag aldrig anfallit Frih.
Palmstjernas oförvitlighet såsom embetsman, eller haft för afsigt, att på Hr Frih.-ns ejnbetsmannaverksamhet kasta den minsta skugga.
Jag har lika litet vid delta, som vid något annat tillfälle talat om något annat än Hr Frihins politiska tänkesätt och åtgärder och det torde icke vara hvarken ovanligt eller tadelvärd!, att en representant i politiskt hänseende ogillar en Regerings-ledamots förfaranden.
Jag fortfar i min anhållan om ålerremiss af Utlåt.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit ulfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Dalman har sagt, att det är Sven ska Representationens rättighet att få veta, att det ändamål, som afses med de af K.
M. äskade medlen, icke är något annat än det ändamål, hvartill Representationen vill alt de skola användas, och han har tillagt, att det i K. M:s Nåd.
Propos. omnämnda ändamål egentligen består uti truppers sammandragning och utrustning af flottan.
Men om man genomläser den Kongl. Propostn, finner man genast, alt Hr Dalmans citat derur är oriktig. K. M. säger nemi. ali ”i anseende till 1111 förhandenvarande politiska omständigheter, hvilka nödga K.
M. städse vara beredd att vidtaga de mått och steg, som bevarandet af Rikets sjelfständiga ställning i hvarje fall kräfde, har K. M. etc.” Bevarandet af Rikets sjelfständiga ställning är det dyrbaraste föremål för så väl Regeringens, som hvarje Svensk mans omsorg, och då della uttryckligen säges vara ändamålet med den Kongl. Propositionens »flätande, torde all vidare utläggning af meningen med densamma vara obehöflig. K. M. har icke inskränkt sig till endast den framställning, som blifvit gjord af Chefen för Finans-Depart:t och åter finnes i StatsRåds-prol:t.
Det var denne embetsmans pligt att fästa K.
M:s upmärksamhet på otillräckligheten af de medel, sorn stodo till K.
M:s förfogande, ifall några utomordentliga utgifter under nästk. år skulle komma i fråga. K. M. har sedermera fallat ett beslut, som går öfver gränsen af Chefens för Finans-Departd framställning, och hvilket beslut ådagalägger, att K.
M. aldrig lemnar ur sigte det förnämsta föremålet
Den 1 November f. m. 199 för Hans höga omlanke.
Hvad jag nu haft äran anföra, torde häfva manga af de betänkligheter, Hr Dalman upkastat.
Jag hoppas äfven, att Hr Hjerta blifver en af dem, hvilka votera för bifall lill Utlät., ifall Hr Hjerta närmare eftersinna!' de moliver, hvilka han tillkännagifvit ligga lill grund för hans begäran 001 ålerremiss.
Hr Hjerta yttrade nemi., det han ansåg, alt de medel, hvilka af R.
St. redan äro beviljade till krigsmaterielens islåndsättande, skulle i behofvets stund kunna användas till det ändamål, hvarför K.
M. äskat kreditivets förhöjning; men vid närmare eftersinnande torde Hr Hjetta inse, att de samma medel, hvilka R.
St. anslagit till fästningars byggande och bestyckning, till beväringspersedlar, lill utrustande af örlogsfartyg m. m., icke kunna på förhand användas till sådana för Riket möjligen nödvändiga försvarsanstalter, som t. ex. större truppsammandragningar.
Det hufvudsak liga skälet för Hr Hjertås yrkande om återremiss torde härigenom vara vederlagdi, hvarföre jag hoppas, ali han kommer att gifva sin röst lill bifall åt Utlåt.
Hvad en makt behöfver för att intaga en aktningsbjudande ställning, det år att kunna utrusta en här och en flotta, och alt sedan kunna förlägga dessa stridskrafter på de ställen der de behöfvas.
Detta är också just jemt de ändamål, sora i K. M:s Nåd.
Propos. blifvit upgifna, icke inhöljdt i vidlyftiga ordalag, utan kort, klart och tydligt för en hvar, som ej med flit vill lösrycka ett eller annat uttryck ur skrifvelsen och prot:t för att derpå få grunda sina anmärkmr, ett förfarande, som iakttagits så väl vid delta, som vid många andra tillfällen, då man haft för afsigt, att bearbeta opinionen i en viss riktning.
De serskilta föremål för medlens användande, hvilka jag i mitt förra yttrande exempelvis omnämnde, hafva icke blifvit anförda i annan afsigt, än att inför hvar och en, som vill aldrig så litet tänka sig in i saken, ådagalägga, hvilka betydliga summor, som erfordras till utrustningen af en armée, och jag vågar tro, alt dessa exempel voro så valda, ali dg ensamt bevisa nödvändigheten af det belopp, som blifvit hegardt, och alt detta således bör beviljas. Hr Dalman:
Jag tackar Hr Gripenstedt, för den af honom nu sednast gjorda tolkning af K. M:s Propos., men jag ber att få fästa hans upmärksainhet deruppå, att ordet utrusta alldeles icke igenfinnes hvarken i den Kongl. Propos:n eller dervid fogade StatsRåds-prot.
Att utrusta en armée och en flotta, är något helt annat än ali sammandraga trupper.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, blef propos. till bifall å StalsUlsk:s förevande Utlåt, framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: 200 Den 1 November f. nv.
Den som bifaller StalsUisk:s Utlåt. AJ 329, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde Uilät. gjorde arimärkn:r föranleda till ålerreraiss.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 122.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk.-s den 27 och 31 sisth Okl. på bordel lagda Utlåt.
Af 333, i ani. af erhållen återremiss å Betänk.
As 273, ang:de dels K. M:s Nåd.
Propos., i fråga om Statens medverkan för jernvägars anläggning, dels väekte motioner ronde sältet för dylika anläggningars åstadkommande, och förekommo härvid l:o. Utslc:s yttrande, ang:de Usta, 2: dr a och 3:dje punktcrne af Betänk:t JYs 273.
Lades till handlingarne. 2:0.
Ulsk:s förslag till förändring af i:de och S:lepunkter ne af Betaniel As 273.
I Konungens Propos. beter det: a) att såsom grundsats antages, alt hädanefter icke några jernvägs-stamlinier i Sverige må anläggas och utföras annorlunda än medelst Statens omedelbara försorg och pä dess bekostnad, samt 1)) att för utförande af sådana stamlinier, så vidt icke -direkta Stals tillgäugar dertill kunna af 11.
St. anvisas, medel må — beredas genom uplåning” etc.
Utsk. har i sitt förslag uteslutit ordet stamlinier och i stället begagnat uttrycket: ”verkställigheten af de större jernvägsanläggningar, hvilka af allmänna medel böra bekostas.”
Utsk. har således utsträckt frågan om allmänna medels. anvisande utöfver Konungens förslag.
Förra gången bade Utsk. tillstyrkt ett större anslag.
För det närvar:de har det inskränkt beloppet lill den af Konungen äskade summan, men likväl utsträckt anslagets föremål utöfver hvad han föreslagit.
För min del kan jag icke annat än yrka, det R. o. Ad., om anslagets belopp godkännes, icke måtte utsträcka dess föremål längre än Konungens Propijs. angifver.
Det eger sin riktighet att Utsk. i sitt Utlåt.
J\° 273 föreslog en större summa än den, som K.
M. äskat f r anställande af erforderliga undersökningar i och för jernvägsanläggningar; men Hr von Hartmansdorff torde påminna sig, att det anslag, som då af R. o. Ad. beviljades, just var afsedt för att en, utöfver det ursprungligen afsedda ändamålet utsträckt undersök - Den 1 November f. m. 201 ning skulle kunna göras.
K. M. har ansett, att undersökningarne egentligen borde omfatta del topografiska och tekniska, meri StatsUtsk. , som i sitt förra Utlåt, afstyrkte beviljande af medel vid innevar:de Riksdag till jernvägars anläggande, ansåg alt undersökningarne, i afseende å stambanornas riktning m. na., borde företagas i större skala än K.
M. föreslagit, i det de nemi. borde omfatta ej blott de topografiska och tekniska, utan äfven de statsekonomiska beräkningar, som lill delta ämne kunde anses hörande; och derföre hemställde äfven StatsUtsk., att det af Utsk. tillstyrkta anslag skulle blifva ett förslags-anslag. R. o. Ad. återremitterade ötsk:s hemställan i afseende å medels anvisande, vid nu pågående Riksdag, till sjelfva jernvägsanläggningarne, men godkände likväl den punkt, som rörde undersökningarne, och delta sednare just af det skäl, att då man så mycket tvistat, huruvida anslag till jernvägsanläggningar nu borde beviljas, då nödiga undersökningar ännu icke hunnit verkställas, borde man för framtiden undanrödja alla dylika tvistefrågor, så att hvar och eli med det snaraste finge kännedom om de riktningar, hvari jernbanorna borde komma att framgå.
Slåndens återremisser af förra Utlåt, hafva emedlertid visat, att tankarne i allmänhet icke varit delade derom,' att åtminstone tvenne stambanor borde nu genast påbörjas, hvartill ej ansågs erfordras undersökningar i så stor , skala, som Utsk. förslå gången föreslagit.
Delia har också gifvit Utsk. anledn. att nedsätta den i och för undersökningar först föreslagna summa till det belopp, K. M. äskat; roen Utsk. har icke derföre trott sig böra frångå de af R. o. Ad. jemväl godkända motiverna för Utsk:s hemställan, i afseende å den större summans anvisande för undersökningarnes verkställande.
Det är nemi. klart, att ju grundligare dessa undersökningar blifva, desto större fördel kommer samhället att deraf skörda.