Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad förmon detta skulle tillföra Svea land, förnämligast de af Canalen traverserade på spannmål och victuälier så rikhakige provincerne Östergöthland och Småland, äfvensom med hvilken skyndsamhet Götheborgs åter uppkomst och välmagt derigenom specielt befrämjades, kan ej undgå någons uppmärksamhet, så vida denna min vågade idée eljest prÖfvas vara planmässig.
Den 3 Marlit.
För öfrigt ela man betänker att Sverige omgifvande Stater hafva i senare tider genom libe. rälare maximers stadgande skaffat sig så ansenliga förråder af allehanda sorterade produeter, att de blott utlära en tjenlig moment att påtruga oss deni; torde äfven detta blifva ett skäl att uppmana oss försöka mota slika förhållanden, som underminera vår handelsbalance.
Äfvenledes torde det tillåtas mig yttra den tanken, att aldrig hitintills en för Sverige så lycklig conjunctur sig företedt till stadgandet af Gottlands porto-franco-frihet, som under vår hu varande Konungs spira, och kan aldrig, sannolikt mera inträffa.
Hvad det egentligen politijka vidkommer, har, vid nogare eftersinnande, jag ej funnit det lämpligt och mig tiilständigt, att här våga en vidare framställning, eller en mera omständelig utveckling, som oek är mindre nödvändig inför statskunnige Riks-representanter och en Konung, hvilken är i lika hög grad Statsman, som Hjelte och Menniskovän.
Man har såsom motskäl för ifrågavarande porto-frasco-rättighet anfort, dels att Gottland, sedan den hunnit till en viss höjd af välmagt endast skulle agga eråfringslyjinaden alt åtkomma denna Ö med dess Jkatter; dels ock, att lättheten derrnedelfi Jktdle förjioras till infmuglande af Jörhjudne och tull] or snillade Den 5 Martil. varor på kujierne af Sveriges fajta land; ina vändningar, som endast synas mig vara foster af egensidiga och andra hemliga ränkefulla mo. tiver.
Hvad jorda inkallet beträffar, så anser jag det tvärtom vara vida lättare för en eröfringslysten Regering, att i Gottlands nuvarande skick conquetera ön, än sedan den erhållit porto- franco-frihet, som nödvändigt skall öka dess folkmängd, styrka och försvarsmedel, och som meri Sveriges egna stridskrafter samt locala hjelpkällor, nog skall veta afvärja alla slikarta. de planer; hvarförutan det likaledes blefve andra Nationers interet att i detta hänseendet bistå Sverige, om det emot förmodan deraf, i en mera aflägsen framtid, kom i behof.
Hvad åter den andra invändningen angår torde säkraste medlen att förekomma och afhjelpa ofvan supponerade lag-förbrytelser förnämligast blifva att i) gifva Lagar och Författningar en sådan grundprincip och syftning att de ej genom för mycket betungande bördor och genom invecklade, motstridiga collisioner, locka till deras iluderande och öfverträdande; 2) att vara uppmärksam vid valet af de Tjenstemän som vården af deras handhafvande och verkställande blir ombetrodd, hvilka endast böra hafva till norm för sina handlingar samvetsgrannhet samt heders- och rättskänsla, derjemte begåfvade med erforderliga kunskaper och verksamt nit för Statens allmänna väl; och 3) (så vida ett, enligt min tanka, riksskadeligt illiberalt handelssystem än längre skall äga bestånd) genom noggranna visitationer med aila från Gottland ankommande 5i8 Den 3 Martil, fartyg som anlöpa det öfriga Sveriges kustorter; sorn då torde böra behandlas i likhet med utrikes ifrån anländande, och som äfven ytterligare controllerades af den nu existerande kustbevakningen, hvilken, i slik händelse ej torde blifva onyttig att bibehålla långs Sveriges fasta kustorter.
Den sorn i öfrigt icke föresatt sig att blunda för tillgången nu för tiden, skulle i alia händelser ej hafva att befara stor skillnad mellan det närvarande och tillkommande, äfven om ej liberalare principer för handelns och financernas upphjelpande, som redan kostat Hans Maj:t Konungen så oafbruten möda, mångfaldige bekymmer och egna uppoffringar, enligt Nationens länge fördröjda väntan, redan år 1812 af Kongl. Majit så högst upplyst i.nsedt och af allmänna rösten kraftigt yrkadt, skulle lemna en snar och tillfredsställande förhoppning om upplösandet af flera ännu gällande tvångsförfattningar, samt stadgandet af mindre contradictoira, mera gynnande oell ändamålsenliga.
Skplle åter icke detta project om porfofranco-frihets meddelande åt Gottland, emot all billig förmodan vinna bifall, får jag vördsamt föreslå, att åtminstone försök på vissa år, med dylika friare handels-principer, så högljudt önskade, må med nämnde ö få göras, och skola resultaterne bäst afgöra tvisten emellan de mera liberale och illiberale stadganden; varandes jag i öfrigt alldeles förvissad att Statscassan skulle i den för nederlags-rättigheten tillfallande recognitionen, komma att tillgodonjuta vida ni»j Den 5 Martii. 3i9 ra inkomst än af de nu inflytande tullmedlen.
Ridderskapets oell Adelns för allmänt väl, äfven i andra hänseenden, oumbärliga ansträngning, får jag sluta detta andragande med den varma önskan, att dessa mina patriotiska åsigter må väcka en mera skicklig och öfvad hand att ljusare och kraftigare skildra ett så vigtigt ämne; anseendes mig lycklig om mitt välmenta, fastän svaga, berno. elände att gagna en kär fosterbygd, för hvars sanna väl mitt Svenska hjerta aldrig upphör att känsligt klappa, vinner ädelmodigt öfverseende.
Slutligen anhåller jag vördsamt, att dessa mina tankar måtte med de öfrige RiksStånden behörigen comnnmiceras, samt till vederbörande Utskott remitteras; varande jag städse beredvillig att meddela de upplysningar och vidare förklaringar i ämnet, sorn nämnde Utskott kan för sig finna behöflige, men som jag ej här trott mig böra mera omständligt utveckla.
Herr Dahlman, Lavs Jonan:
Anspråkslöst och under öppet erkännande, htt] vara noyice i den djupaste af alla läror, 320 1Den 5 Martti, Stats- fmancens, anhåller jag vördsammast få meddela mina enfaldiga åsigter i detta vigtiga amne, och dymedelst göra, äfven jag, ett ringa bidrag vid öfverläggningarne.
Jag utgår ifrån den grundsats, att medlet till afhjelpande af den största förlägenheten, hvarförutan ej något grundligt kan göras vid denna Riksdag, är och evigt blir f örtroendets återJlallande.
Banken bör, såsom hvarje individ, hvilken ej rnägtar vid uppvisandet infria dess förbindelser med hvad utlofvadt är, uppgifva sin Jtat.
En borgenär är ej pligtig nöja sig, vid anfordran af specie, med hypotliekerande effecter, dd upphörde ju till rörelse!
Vidare föreslås: 1) BancoUtskottet afgifver dess betänkande om den del Banken, på grund af dess otvifvelaktiga silfverfond, kan invexla af dess utelöpande sedlar med minst 5o, högst (io, procent rabatt; så att, om t. ex. sex millioner finnas i Bankens hvalf, kunna åtminstone femton millioner papper inlösas, helst många förkomne Bancosedlar ännu äro bokförde. 2) Banken öfverflyttar alla dess intecknade eller hypothekerade fordringar, samt alla dess ägande Statsanslag på RiksgäldsContoiret, som kunde hädanefter kallas CreditBank.
Deremot åtager Den 5 Ulartii, åtager sig CreditBanken för framtiden alla de DepositionsBanken under sednare åren påbördadé heterogena lån- och andra invecklade operationer: båda Bankernes oundgängliga betjening aflönas af CreditBanken. 3) Hela nuvarande
Rörleseeapitalet i penningar omsattes på så sätt, att inom viss inocli utrikes behörigen kungjord praescriptionstid, vid presentation af minst loo Riksdaler Bancosedlar, SilfverBanken utvexlade så stor del nya fanna depositions-attester till minst 10 Riksdalers valeur som kunde belöpa sig derå, enligt devaluationsgrunden.
Dessa nya sedlar fingo i den större rörelsen fullt, orubbadt silfvervärde.
För resten förmodligen hälften lemnades invisning på Credit Banken, som derå skulle utgifva utan afdrag resten i sedlar, med den enkla påskrift: Sveriges Rikes Credit-sedel pd En Riksdaler o. s. v., hvilka sedlar med stadgadt värde eirculerade jemte Silfversedlarne, likasom
Riksgäldssedlarne sedan j800 gjordt det bredevid
Bancosedlarne i lika valeur som pappers Bancosedlarne nu äga.
Banken skulle såmedelst för evigt återställas i dess primitiva egenskap af Depositions-anstalt eller Nätional-Skattkammare: dess sedlar, såsom fullt agquivalerande mynt, blefvo orubbad norm för alla framtida transactioner.
Jag kap Bil, till Ridd. 0.
Z-22 Den o Maril!, ej föreställa mig, att med ärligt iakttagande af dessa mesurer Banken ännu skulle behöfva åläggas låta silfret ur hvalfvén komma i rörelsen, som i nuvarande ställning visserligen vöre betänkligt.
CreditBankens sedlar circulerade, på den lika kraftigt subsisterande hypothek- oell garantie-fonden, i allmänna rörelsen och Kronans uppbörd, med samma om ej större säkerhet än nu.
De amorterades småningom, dels i nion SilfverBanken utgaf nya depositions-attester på privat eller genom silfverskatt i bevillning insatt silfver, dels genom att CreditBanken köpte och insatte silfver för dess behållne räntor, dels ändtligen ock i nion att de nu så vidt utsträckte lånanstalter mindre behöfde anlitas.
I alla dessa fall skulle Fullmägtige, i enlighet med Rikets Ständers eller dess Revisorers föreskrifter, operera.
I öfrigt måste fredslugnét, bibehållit, näringsfriheten, klokt etablerad, en väl uttänkt hushållsplan, ett allvarligt sparsamhetssysteme, upprigtigt tillvägabragt, uträtta betydligt till resultatets vinnande, så att SilfverBan_ ken en gång kunde öppnas till utvexling af silfver, då äfven troligen en Riksdaler Svenskt Specie borde i skrot och korn sättas i paralel med en Riksdaler Hamburger Banco — hvarefter CreditBanken förnämligast reducerade sig till Riksdiscont-anstalt för handeln och de näringar, hvilka oftare kunna omsätta deras produet, men låneanstalter för Landtbruket afrådas i förhand på det högsta, såsom verkande till dess skada, hvilket erfarenheten nogsamt visat.
Förmedelst betydliga inskränkningar på jordbrukets onera, och uppmuntrande exempel till enskilt
Den 3 Martil. 32a sparsamhet kan enda/i landtmanna-yrket hjel—: pas och bestå.
Genom den af Herr Lagerhjelm föreslagne nya rnilitaire organisation borde creditiver till krigs utförande för framtiden undvikas.
Genom denna enkla, rättvisa, syftesenligå mesure finge man omsider veta det verkliga rö. relsecapitalets nu varande numeraire, fick bas för egendomshandel och andra affairer, fick begrepp om hvad man i sjelfva verket åger, e-; motsåg stadga och mod i sina företag.
Vårt finance-systeme skulle, efter hvad mig synes,' sålunda fixt kunna retableras och det hittills landsförvista allmänna förtroendet omsider återkomma.
Grefve Wachtmeifter, Hans: Blekinge
Hans station borde vål rätteligen vara i Carls-] crona, der Landshöfdinge-Residenset år, der ständiga besigtningar på Lånsfångar påkalla hans närvaro och der han vore till hands att emottaga och genast i verkställighet sätta de befallningar om Etnbetsresor, som
Dan 3 Martil, Befallningshafvande icke sällan nödgas till ProvincialLåkaren utfärda, men Carlscrona belägenhet vid ena ändan af Länet har vållat, att dessa fördelar af ProvincialLäkar.ens vistande i Recidenset måst försakas, och att han blifvit anbefalld att bo i Runneby köping, som är i medelpunkten.
Från detta-, ställe har han väl kortare väg till de vestra delarne af Länet, men en ofta dyrbar tid förspilles derigenom, att orderne om en besigtning, om skyndsam Läkarevårds meddelande i de östra delarne först måste gå till Runneby, hvarifrån Läkaren förbi Residenset, der han rätteligen borde vistas, skall färdas åt öster till det anbefallta stället.
Genom Provincial-Läkarens vistande utom Carlscrona saknar Konungens Befallningshafvande äfven nödig kunskap om orten der han kan anträffas, ty resor inom
Lånet kunna hafva påkallat hans aflågsnande från Runneby, och Konungens Befallningshafvande år alltid i förlägenhet då besigtningar å Lånsfångar skola ske inom Carlscrona, ty det är icke tänkbart, att vidtaga den kostsamma och tidödande utvägen att vid hvarje sådan ofta inträffande händelse från Runneby requirera den enda i följd af sin tjenstebefattning till besigtningens verkställande skyldiga personen, ProvincialLåkaren och Låkarne vid Amiralitetet, ehuru de hittills af god vilja och för att afhjelpa förlägenheten dermed bitrådt hafva uttryckligen förbehållit sig, att hädanefter från detta besvär blifva befriade.
Ständer anhålla otn anslag af lön till Deri 3 Martil, ytterligare en ProvincialMedicus i Blekinge
Lån', då Konungens Befallningshafvande kommer i tillfälle att gemensamt med SundhetsCollegimn förordna, att den eria ProvincialLlkaren klefve boende i Carlscrona och den ändra i Carlshamn, då all olägenhet i denna väg derigenom vore nlhjelpt Skulle denna min vördsamma anhållan icke bifallas, hvilket jag likväl på det högsta påyrkar, mäste jag inskränka min begäran derhän, att åtmindstone nödiga medel måtte blifva Konungens Befallningshafvande i händer lemnade, att aflöna en Läkare, som inom Carlscrona stad verkställer de der behöflige besigtningar, på det Konungens Befallningshafvande hädanefter mätte undvika att stadna i personlig obligation hos den Läkare, sorn fullgör hvad Konungens
Be - fallningshafvande borde kunna anbefalla.
Grefve TVachtmeifter, Hans:
I sammanhang med det förändrade sått för kungörandet af allmänna påbud, som jag inför Lögloflige Ridderskapet och Adeln föreslagit, utbeder jag mig, att få fästa Högloflige Ridder; skåpets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten af sådane påbuds lifgifvande från trye - 326 Dea 5 Martil. i ket på ett sått som gjorde dem med liten kost! nåd för enskilte personer tillgänglige.
Det så kallade Års-trycket kan vål nu af hvena som helst inköpas, men många förskräckas för den stora volume det vanligen utgör, och många klaga ej utan skål, att dervid nödgas betala vidlyftiga ceremonieler, som ingen har någon nytta af och kungörelser af ÖfverStåthållareEmbetet och Magistraten i Stockholm, som endast gälla för Hufvudstadeii.
Jag föreslår således, att till någon publik autoritet inom Hufvudstaden, JustitieCanzlersEmbetet till exempel, måtte successive från Expeditionerne af Kongl. Majts Canzli samt från samtlige Collegierne och HofRåtterne insändas de allmänna påbud, som från dessa verk expedieras och att de sedermera måtte ord för ord hvad sjelfva påbuden angår, men endast med korta rubriker för hvarje, af trycket utgifvas i häften, som vid hvarje månads eller hvarje fjortonde dags förlopp skulle utkomma, till Allmänna Verk och Embetsmån på vanligt sått afsåndas samt i Boklådorne till uppköp för Allmänheten öfverlemnas.
Jag förmodar, att kännedom om de utkommande författningarne skulle på detta sått blifva för Allmänheten mera tillgänglig, ån dem för enskilte persöner, åtminstone i Landsorterna nu är, ty prenumerationskostnaden för dessa häften och kostnaden för deras nedsåndande frånhufvudstaden till Requirenten kunde visserligen icke blifva betydlig, och afsändandet i vanlig postväg verkställbar^ hvilket det nu svårligen dr.
Den 3 Alar lii, 027 Ehuru detta ämne endast såsom önsknings, mål lärer kunna af Riksens Ilögloflige Ständer, behandlas, anhåller jag likväl om remiss af detta Memorial till StatsUtskottet, på det nödiga medel till verkställande af mitt förslag, om det godkånnes, måtte anslås.
Grefve D^achtrneijier, Hans:
Vid flera Riksmöten har ett förbättradt sätt för publicerandet af allmänna påbud varit ett af föremålen för Riksens Ständers öfverlåggningar:
Om hitintills ingeri förändring härutinnan vunnits lärer sådant böra tillskrifvas endast svårig. heten, att uppfinna något båttre sått för detta kungörande och icke bristande öfvertygelse hos Riksens Höglofiige Ständer om olämpligheten af kungörelsernas upplåsande på; predikstol arne , samt om ofullståndigheten af ett sådant kungörande.
Förr eller senare torde'dock ett låmp^ ligare sått kunna påhittas, och det är i sådant afseende jag arthåller, att Riksens Höglofiige
Ständer äfven vid denna Riksdag täcktes åt detta ämne lemna uppmärksamhet, hvarvid jag vågar föreslå; 1) Att all uppläsning på Predikstolen af författningar och' kungörelser af hvad slag de vara må, hädanefter ina upphora och å Predikstolen endast tillkännagifvas, hvilka så beskaffade handlingar till församlingen ankommit.
528 Den 5 Mardi. 2) Att efter Gudstjenstens slut klockaren eller en fjerdingsman må på gången i Kyrkan upplåsa de ankomne lörfattningarne och kungörelserne, och o) Att dessa, hvaraf ett exemplar skall till hvarje Kyrka eller Capell afsåndas, sedermera böra på något lämpligt ställe inom Församlingen städse vara att tillgå för dem som önska att dem genomläsa, och skulle till de mindre detaillerne af detta stadgande bland annat höra, att en förteckning på de sålunda kungjorde påbuden skulle hos nämnde personer alltid finnas; och att det skulle vara hans skyldighet, att för bibehållande af ordning inhäfta dessa handlingar så fort de ankomma.
Jag hyser visst icke den tanken, att det af mig nu föreslagne sått för allmänna påbuds kungörande år det båsta eller det enda råtta, men då mig vetterligen denna fråga ej. ännu under denna Riksdag blifvit väckt, har jag ansett- mig böra framställa den till öfverläggning; och det år i sådant afseende jag anhåller om remiss af detta Memorial till vederbörligt Utskott.
Herr Hammarschöld, Lorenzo'.
Med anledning af den erfarenhet vi, genom händelsen med SkoiOrdningen, vunnit, huru föga ett enskildt Stånds pröfning, i dess enskilta Den 5 Martii.
Utskott uttalad, betyder och förmår, vågar jag föreslå, att samtlige Stånderne måtte uppdraga sitt Oeconomie- och BesvårsUtskott granskningen af det nyss utkomna Projectet till den nya EvangeliiBoken.
Denna Bok, som enligt sin natur, på den allmänna folkstämningen måste hafva ett så betydligt inflytande, bör vål af Folks-Representanterne gemensamt skärskådas, innan den till allmän sanction åt Regeringen öfverlemnas.
Och dessutom bekänner jag, att jag anser det för saken af yttersta vigt och gagnelighet, om isynnerhet dan Svenska Bonden, med sin redliga, klarsinniga fromhet, Öfver den också uppmanas att höja sin röst.
Hittills har det i LåneBanken varit öfligt, att den silfverpant, på hvilken lån, till 4o skil— lingar Banco period, blifvit lemnadt, så vida icke detta å förfallodagen år vordet återbetalat eller omsatt, ansetts såsom till Banken hemfallen och 300 Den 5 Martil, utan-all vidare lösningsrätt för låntagaren.
Derigenom måste flerfaldiga förluster för den enskifte beredas, äfven för den som föresatt sig att vara accurat.
Man behöfver blott föreställa sig, hvad säkert flere gånger inträffat, att en Landtbo belänt sitt silfver i LåneBanken, att detta lån på en Lördag förfaller; att då penningar i råttan tid borda med Posten hit ankomma, men att denna blir genom menföre uppehållen, eller att Commissionairen är bortrest på en dag eller annars hindras att på bestämd timme utfå brefvet, och genom denna oförvåilade tillfällighet går låntagaren miste om att kunna återfå sitt silfver.
I betraktande häraf vågar jag föreslå, att detta bruk måtte andras, och att en viss lösningstid af fjorton dagar eller en månad efter förfallodagen, likväl mot en billig straffränta, måtte låntagaren förunnas, och först sedan äfven denna lösningstid vore förförsummad, Banken äga rätt att pånten såsom sin tillhörighet anse.
Då samtelig© RiksStånden beslutat att BL hanget till RiksStdndens Protocoll, under denna Riksdagen skall redigeras alldeles på samma sått, sorn vid den föregående, år det naturligt, Den 5 Martii, 53i att för närvarande deri ingen ändring kan vidtagas.
Mig kan det ej heller synas tillståndigt, att en sådan åsyfta.
Men då naturligtvis Standerne om en förändring för framtiden nu kunna stadga sitt beslut, och jag anser både nödigt och nyttigt, att hvad härvid bör iakttagas på förhand år fastståldt, så att, vid en börjande Riksdag, nödtvånget att begynna med tryckningen af nämnde Bihang, icke inå hindra den lugnare öfverlåggningen härom, vågar jag yttra några tankar till en för det tillkommande förändrad, ejler rättare sagdt, något jemkad redaction af Bihanget.
Af dessa innehåller den andra samlingen: Riksens Ständers Revisorers, Justitia;- Ombudsmannens m. fl. Berättelser, samt de RiksStåndens Protocolls Utdrager, hvilka innefatta Remisser.
Skulle denna ganska arkdryga samling icke alldeles kunna bortlåmnas?
Då de, som egentligen köpa Bihanget till RiksStåndens Protocoll, åro Riksdagsmän, hvilka bekomma dessa Berättelser särskildt tryckte förut, så torde de fleste finna det mindre behagligt att köpa in det, hvad de redan åga.
Åtminstone år det stridande mot den gamla godkände hushållsregeln, att icke göra orri precist detsamma hvad man gjort förut, allraminst når det förordsakar dubbel kostnad.
Hvad åter RikjjStåndens
ProtocollsUtdrag
Den 5 Martii, innefattande Remisser angår, bekänner jag uppriktigt att att jag icke kan inse hvad nytta och nöje dessa magra upprepanden af ett och detsamma skola bereda.
Att S änden sinsemellan böra underrätta hvarandra, till hvilket Utskott hvarje särskildt
Stånd remitterat förekommande mål, år naturligt, men tryckta tillsammans i bok,; kunna af dem omöjligen uppstå annat ån den vid all låsning odrågligaste egenskap, nemligen tavtologie.
Troligen år det också denna, sorn vållat att, det annars i sig sjelft så vigtiga Bibanget blir så föga låst; ty denna tavtologi uppkommer äfven af vissa andra egenheter vid den nu Öiliga Redactionen.
Så t. ex. bruka vissa Utskott, i synnerhet år detta inom StatsUtskottet, nästan alltid vanligt, att, då de hafva att afgifva utlåtanden öfver någon Konungens Nådiga Proposition, först införa denna samma Proposition in extenso, och enligt den nu brukliga Redactionen af Bihanget, tryckes den efter tillika med Utlåtandet i de samlingar, som innehålla Utskottens Betånkanderi.
Men då första samlingen innehåller Konungens Nådiga Propositioner, så blir följden af nämnde bruk,, att ett och detsamma tryckes, omedelbart på samma tid tvänne gånger.
Vidare, så händer det ganska ofta att tvenne eller till och med alla Stånden öfver en och samina sak fatta samma beslut.
Enligt nu gällande bruk, skola alltså, i g:de samlingen, hvilken innehåller Riks St andem ProtocollsVtdrag, sorn innefatta Beslut, dessa omtryckas två, tre ända till fyra gånger tätt efter hvarandra, ungefärligen affattade i samma' ordalag.
Så t, ex. i Bihanget för denna Riks - Den 5 Mav lii. 333 dag, låses Hedervärda BondeStåndets beslut om tryckningen af Protocollen, straxt efter Vållofl.
Borgare Ståndets ProtocollsUtdrag, på hvilket det förra icke allenast grundar sig, utan ord för ord upprepar.
Den sorn vill studera Bihanget, får således vid bladets omvändande läsa otn igen på sednare sidan, hvad han nyss låste på den förra.
Jag föreslår således 1} att den nu i ordningen 2 'dra Afdelningen af Bihanget, för framtiden, alldeles måtte försvinna 3 2) att då i ett Utskotts Utlåtande, en Konungens Nådiga Proposition införes, endast Rubriken, i deri tryckta samlingen af Utskottets Betänkande, måtte referas, men i stället för sjelfva texten blott derunder orden: se 1 :a Samlingen, och derefter Utskottets yttrande Öfver frågan; 5) att då flere Stånd Öfver ett förekommande mål stannat i samma beslut, ProtocollsUtdraget derom måtte in extenso anföras från det Stånd, som sig först yttrat öfver frågan, men i afseende på de öfiiga blott en angifvelse, att de öfver ämnet fattat lika beslut, t. ex. om Öfver ett mål Högloflige Ridderskapet och Adeln först stadgat sin tanke, och sedan något af de öfrige afgjort målet på samma sått, så i stället för att aftrycka detta Stånds ProtocullsUtdrag, föreslår jag att man nyttjade denna formel, t. ex. ”Hedervärda BondeSlåndet.
S, D. Föredrogs det och det målet.
Se ofvanföre.” Skulle Höglofl, Ridderskapet och Adeln 554 Den 3 Martti, tycka sig i dessa mina förslag finna några skål och anledningar, vågar jag anhålla, att detta mitt Memorial måtte till Riksens Stånders Expeditionsutskott blifva remitteradt, och af detta Utskott, som närmast år i tillfälle att pröfva halten af mina anmärkningar, ett utlåtande öfver dem, med project till jemkad Redaction af Bihanget infordras, som i fall RiksStånden det godkänner, för nästa Riksdag blefve gällande, N:o 9< Herr Hammar schjöld, Lorenzo'.
Inför Höglofl.^Ridderskapet och Adeln vågar jag ödmjukast hemställa, om det ej skulle synas tjenligt att upphäfva den så kallade CanzliStyrelsen: en inrättning, alldeles öfverflödig, då hvarje Expeditionschef sjelf inom sina underlydande expeditioner kan hålla den ordning och besörja de angelägenheter, hvilka nu, med förökad omgång af CanzliStyrelsen skola behandlas.
Dessutom skulle upphåfvandet af denna inrättning visserligen genast, men ännu mera framdeles bereda en inskränkning och förminsk. ning i Statsutgifterna.