Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är utan allt tvifvel, att rättigheten är ingen, men billigheten synes tala för att denne gamle man icke skiljes från de öf riga, Den 23 Januari e. m. riga, sorn fått denna fördel sig tillerkänd.
Det synes mig att Utsk. härtill haft goda skäl, hvarföre jag för min del får hemställa, om icke R. o. Ad. skulle finna, att uren sådan synpunkt bifall till Utsk:s förslag bör äga rum, dels för personens skull, och isynnerhet såsom en uppmuntran för personer, som liela sin tid egnat sig åt ett It.
Sits verk.
Jag får således vördsamt tillstyrka bifall å betänkandet.
Den omständighet en värd talare omnämnt, såsom varande emot Bancocomrnissarien Thurdfjell för alt komma i åtnjutande af samma rättighet, som de öfrige 5 bancocommissarierne, att nemi. han sökt och tillträdt sin tjenst sedan den nya organisationen af banken var gjord, kan visserligen synas ligga emot honom och har troligen äfven synts honom sjelf göra det, hvilket förmodligen varit en orsak, hvarföre han icke iakttagit rättigheten att, enligt den i reservationen omnämnda 44 §:n bancoreglementet, till BancoUtsk. inkomma med ansökning om denna löneförhöjning; men, om detta varit en återhållande orsak för honom sjelf att bevaka sin rätt, tror jag likvisst, att då 5 andra af hans kamrater passat på att bevaka deras rätt och i följd deraf fått den sökta lönetillökningen, samt då upplyst är att göromålen äro lika trägna för honom som för de öfriga commissarierna, hvilket inhemtas af betänk., som innehåller att ehuru i depositions-afdelningen, der Commissarien Thurdfjell varit tjenstgörande, göromålen i allmänhet blifvit förminskade, kunna de likväl, i anseende till indragning af 2tne commissarie!' derstädes, anses lika trägna för de öfriga trenne, som för hvar och en annan af verkets öfriga commissarier; så kan, ehuru hans rättighet är bunden genom reglementets föreskrift i 44 §:n» motionsrältigheten icke anses bunden, utan har motionären haft rättighet att inkomma med det förslag han gjort, och äro It.
St. alldeles icke genom några reglementariska föreskrifter förhindrade alt taga saken i öfvervägande, hvarvid jag tror att rättvisa och billighet böra göra sig gällande; och då rättvisa samt billighet tala för att Bancocommissalien Thurdfjell må komma i åtnjutande af samma förmån, som blifvit tillagd de öfriga 5 yngre bancocommissarierne, får jag vördsamt tillstyrka bifall till BancoUtskts förslag.
Jag är till större delen förekommen af den värda ledamot, som sist yttrat sig.
Jag vill blott anmärka att, ehuru Bancocomrnissarien Thurdfjell blifvit till sin syssla utnämnd efter den nya organisationen afbancoverket, så är dock sysslan i detta ögonblick densamma och icke annorlunda än den förut varit, men med mindre lön.
Det finnes således samma orsak eller samma anledn. af de reglementariska föreskrifterna för denna retroactiva beräkning, 19 H. 4® 3?8
Den s3 J a 11 u a v i e. m. som för den som blifvit beviljad de öfriga 5 commissarierna.
Jag slutar med alt toga mig friheten göra H.
Slåndet uppmärksamt derpå, att man kanske icke bör blottställa denne gamle tjensteman för den chikan, att sättas i en annan cathegori än hans embetsbroder, för 200 r:drs skull.
Jag fruktar alt ett misstag af Hr Bråkenhjelm är begånget, då han talat om den mindre lön, som den ifrågavar. bancocommissarien skulle åtnjuta.
Han liar icke någon mindre lön, och derom är ej fråga, utan frågan är 0111 en relroaetiv ersättning för den tid, då alla commissarierne hade en mindre lön, än de nu hafva, och hvilken ersättning en del af dem erhållit för en tid, då den ifrågavar.
Bancocommissarien
Thurdfjell ännu icke var utnämnd till sin nuvar. tjenstebefattning.
För närvar, äro deras löner lika stora, och det är icke fråga om något olika förhållande för framtiden.
Till de herrar ledamöter, som med uppmärksamhet afhört milt anförande, öfverlemna!' jag att dömma på hvilken sida misstaget är.
Jag har icke talat om någon olikhet i nuvar. löner, utan jag har talat om den mindre lön, som fanns före löneregleringen, och den högre lön, som nu är bestämd.
BancoUlsk:s utlåt.
JY:o 131 blef af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs BancoUtskts den 29 sisth Dec. på bordet lagda utlåt.
N:o i32, öfver väckta förslag, dels 0111 inrättande af lånecontor å Gottland, dels om meddelande af förskott till utlåning derstädes under vintermånaderna, och dels om ändring uti 229 §:n af sednaste bancoreglemente.
Hr von Hohenhausen, Michael S i 1 v i us:
Erkännande med tacksamhet den lättnad för afbetalningen af dis— contlånen, som BancoUtsk. tillstyrkt för låntagare på Gottland, under elen tid af året då communicationerna äro afbrutna, nödgas jag likväl begära återremiss af delta betank., hvilket jag har mig bekant vara återremitteradt åtminstone från Preste- och BorgareSlm samt kanske äfven från BondeSt.
, af den orsak att BancoUtsk. icke haft sig bekant eller icke erhållit fullständig upplysning om postgångsinrättningen på Gottland.
Med den förhåller sig så, alt antingen posteommunicationen öfver hafvet är afbruten eller icke, d. v. s. emellan Klintehamn och Bödahamn på Öland, så afgår posten hvarje postdag från Wisby till Klintehamn och der samlas postväskorna för att vid första tillfälle kunna afgå.
Är nu förhållandet sådant, att det antingen varit motvind eller att postjakten varit infrusen, men isen gått bort, så kan postjakten, då den åter kommer i gång, medtaga alla der samlade poster.
Inträffar åter det förhållande, sorn är vanligt vid afbrott i posteommunicationen, att endast en båt då och då kan öfverfara passen, så kan denna båt icke D e 11 a3 Ja n u a r i e. m. 379 medtaga mer än en, på sin liöjd två väskor, oell borde aldrig få medtaga mer än en enda, för den osäkra öfverfartens skull.
Vid ett sådant förhållande kan en båt komma öfver oell den andra blifva hindrad och qvarliggande.
Nu liar Utsk. tillstyrkt, alt ”under de tider, då postförbindelsen emellan Gottland och fasta landet af Sverige är afbruten, så att, enligt bevis af K.
General-postcontoret i Stockholm, icke någon ordentlig, på postverkets ansvar, penningebref medhafvande post, från Wisby afgången, bit ankommit, i a k t - toges” &c.
Om en erida båt öfverkouimit, så liar den fört en ordentlig post, och bar den då medfört ett penningebref, äro förmånerna inga för alla de öfriga, hvilkas bref icke kommit fram.
Jag får fördenskull begära en återremiss och fästa Utskts uppmärksamhet på den reservation, som bär blifvit bilögad af Hr Stuart, och i hvilken några andra ledamöter instämt, hvaruti tillslyrkes att, på sätt hittills varit vanligt, Bancodiscontens gäldenärer må, då postgången är hämmad, få inlemna sinn bref på iandscancelliet.
Likväl liar Utsk. velat befria deln , såsom skäligt varit, från den ränta de i alla fall varit skyldige alt betala för hela tiden, oaktadt penningarne varit aflemnade.
Penningarne ligga till ingen nytta för disconten på postcontoret i Wisby, dit de aflemn s fru 11 Iandscancelliet, och jemväl lill intet gagn för låntagaren.
När förhållandet är sådant, tror jag att det bästa och säkraste samt det hvarigenom man vore ifrån alla bekymmer, vore, om hvad i reservationen är föreslaget blefve antaget, hvilket jag får den äran uppläsa: ”Bancodiscontens gäldenärer på Gottland må från den i5
December det ena året till den i5 Mars del nästpåföljande, anses hafva behörigen verkställt sina liqvider med discontverket, då de å Iandscancelliet i Wisby aflemna till vederbör, tjensteman vid disconten ställda bref, innehållande de medel, hvilka för lånens slutliga inbetalning eller omsättande skola erläggas, äfvensom de i sistnämnda fall erforderliga handlingar; börande dock härvid ovillkorligen iakttagas, dels att den föreskrifna räntan samt den stadgade tiden för omsättningars meddelande beräknas lill och med 8:de dagen efter dessa brefs aflemnande å Iandscancelliet, dels ock att det för brefven belöpande postporto vid samma tillfälle särskildt godtgöres.
” Härvid får jag dock göra den anmärka., att tiden emellan den 15 December och den i5 Mars icke är den rätt valda, ty då postgången afbrytes genom is, är det icke exempel på att den åter blir öppen förr än vid slutet af April eller början af Maj Alltså skulle jag vilja föreslå, att, i stället för ifrån den i5 December till den i5 Mars, tiden måtte beräknas från den 1 Januari till den 1 Maj.
Hvad jag nu haft äran anföra anhåller jag måtte få afgå till BancoUtsk., under tillstyrkan att della betänk, från R. o. Ad. likasom från de öfriga Stånden måtte blifva återremitteradt. 38o Den a3 Januari e. m.
Ulan att vilja motsätta mig den återremiss, som chefen för öns styrelse tillstyrkt af detta betänk., hvarigenom vissn fördelar blifvit tillerkända de låntagare i Allm.
Disconten, sorn äro innevånare på ön Gottland, får jag likväl tillkännagifva, att i Utsk. har denna fråga varit ganska vidlyftigt och, såsom mig synes, mycket grundligt behandlad af sjelfva de Gottländningar, som i TJtsk. äro ledamöter.
Det är nemi. en ledamot af PresteSt., som haft detta mål enkom onder sin bearbetning och förklarat på öns innevånares vägnar, att han ansåg dera böra vara särdeles väl belåtne med den af Utsk. föreslagna åtgärden.
Skulle någon ytterligare fördel kunna beredas, på sätt som nu blifvit ifrågastäldt, så har jag visst icke något deremot.
Jag har blott velat tillkännagifva, att Utsk. sökt begagna alla möjliga utvägar, som stått i dess makt, och bland andra isynnerhet rådfrågat de riksdagsmän, sora sjelfve varit från Gottland.
Att svårigheterna icke äro afhjelpta på det sätt som den upplästa reservationen innehåller, det har blifvit tydligen både på afdelningen och i Utskrs plenum ådagalagdt, isynnerhet af Prosten Lyth frän Gottland; men kan någon annan åtgärd vidtagas, så vore det väl.
Hr Stuart, Carl Guslaf:
Med anledn. af hvadden siste talaren anförde, tager jag mig friheten meddela en mig lemnad upplysning, att just den af honom åberopade ledamot af PresteSt. inom sitt Stånd yrkat återremiss af betänk., och lika med Hr von Hohenhausen ansett det förslag, som min reservation innehåller, vara fördelaktigare och mera verkställbart, än det som i Utsk:s betänk, är upptaget.
Då Hr von Hohenhausen uppläst slutet af min reservation, så anhåller jag att få uppläsa början deraf, hvilken lyder sålunda: ”Lika ined BmcoUtsk:s pluralitet erkänner äfven jag billigheten och behofvet af ett särskildt stadgande i afseende på Gottlands innevånare meddelade disconllåns inbetalning eller omsättning, under den tid af året, då postgången emellan denna ö och fasta landet är afbruten.
Men jag anser likväl icke det, i sådant afseende, af Utsk. tillstyrkta förslag fullt ändamålsenligt och lämpligt.
Utan medgifvande! af det härigenom färeslagna s. k. jernbref för discontens gäldenärer tinder berörde lid, och utan föreskrifvandet af skyldigheten för dem alt bibehålla sina räntebärande lån under en längre tiderymd, än de möjligen sjelfve önska och med fördel kunna dem begagna, föreställer jag mig, att det åsyftade ändamålet kan beredas på ett vida enklare satt, sorn derjemte skulle befria bemälde låntagare, ej mindre från bevisningsskyldigheten, i fråga om postgångens fullkomliga afbrott, än från nödvändigheten att genast efter detta albrotts upphörande anskaffa de för discontliqvidernes fullgörande erforderliga medel.
Jag föreslår således att i öf - Den 23 Januari e. m. 381 verensstämmelse med livad, ang:de handlingar i rättegångsmål, genom K. brefvet den 8 Dec. 1748 är föreskrifvet, och på sätt sedan år 1829 för bibehållandet af rättigheten till discontlåns omsättning, varit stadgadt, Bancodiscontens gäldenärer på Gottland må” &c. såsom Hr von Hohenhausen redan inför R. o. Ad. uppläst.
För öfrigt får' jag, till bemötande af Hr Bråkenhjelms anrnärkn., att delta förslag ej vore antagligt, emedan penningarne i sådant fall skulle komma att dragas ur allmänna rörelsen på ön, fästa uppmärksamheten derpå, att genom den rättighet, sorn skulle medgifvas Gottlands innevånare, att företrädesvis, under loppet af November och December månader, erhålla sina lån från disontverket utassignerade, böra de befarade olägenheterne af den minskning i rörelsecapilal på ön vara i det närmaste undanröjda, så vidt de k unna föranledas genom inbetalning af förfallna discontlån under den tid, då communicationen med fasta landet är afbruten.
Hvad tidpunkten beträffar, under hvilken brefven böra få på landscancelliet inlemnas, så anser jag mig i detta fall kunna och böra helt och hållet förlita mig på den upplysning, som Hr von Hohenhausen lemnat; dock får jag tillkännagifva, att hvad jag i detta afseende föreslagit, harleder sig från ett år i83g inträffadt allmänt kändt förhållande, nemi. att en af statsrevisorerne från Gottland var under loppet af December månad, i anseende till afbruten eommunication, hindrad att under vintern återvända till ön.
Jag tillstyrker således återremiss af förevar, betänkande.
Frih. Gederström, Jacob: T öfverensstämmelse med hvad Hr von Hohenhausen yttrat, begär äfven jag återremiss af detta betänkande.
Det är likväl några anmärkntr alt ytterligare fästa vid detta ämne.
Det af reservanten Hr Stuart åberopade 1748 års K. bref, hvarigenom i rättegångsmål part äger rättighet att inom hälften af besvärstiden inlemna sina besvär på landscancelliel och då bibehålla sina fatalier, ulan afseende på tiden då besvären inkomma, är naturligtvis icke fullt tillämpligt på det sätt, som blifvit föreslaget, att nemi. endast 8 dagar borde få återstå af förfallotiden, då brefven inlemnas; ty i öfverensstämmelse med detta K. bref borde brefven, inom hälften af respit-månaderna eller inom en månad förrän lånen slutligen förfallit, vara inlemnade på landscancelliel.
Då icke frågan kan vara att tillställa ett vingleri med medel, som tillhöra Bancodisconten, utan endast att underlätta inbetalningen eller omsättningen för den ordentliga låntagaren, under den tid då communicationen är afbruten; så följer af sig sjelft, alt den utväg att få insätta omsättningsbeloppet med dertill hörande handlingar eller hela länet, om det skall inbetalas, tillika med derå upplupen ränta, är den fördel, som lofligen och lämpligen bör tilldelas provinsen.
Jag skulle derföre 33a Den 23 Januari c. m, tro, att oiu nian vill bifalla respit-månadernes begagnande, minus 8 dagar, såsom Hr Stuart föreslagit, så må man icke åberopa 1748 års K. bref, utan är det lämpligt att specielti afseende på disconllån stadga, att från den 1 Januari till den 1 Maj, sorn är den egentliga tiden, då communicationen är afbi ilten , ehuruväl så väl år 1809 sorn år 1829 communicationen blef afbruten den i5 December, skall det vara låntagares på Gottland rättighet att 8 dagar förr än den sista förfallotiden lilländalöper, insätta sina afbetalningar och låneliandlingar på laudscancelliet och derigenom vara bibehå 11 - ne vid rättigheten till lånens omsättning.
Jag begär återremiss af detta betänkande.
Jag känner icke den nämnde ledamotens af PresleSt. yttranden i dess eget Stånd.
Jag vet blott hvad ' han yttrade i BancoUtsk., och Hr Stuart torde lika med mig komma ihåg, att han alldeles icke fann sig belåten med Hr Stuarts reservation eller de utvägar, sorn deruti blifvit föreslagna.
Han har från räkenskapsafdelningen haft sig tillsända och genomarbetat handlingarna i målet samt för afdelningen förklarat sig belåten med förslaget.
BancoUtsk:s utlåt.
N:o i32 återremitterades.
Företogs till pröfning LagUtskts den 3o sisth December på bordet lagda utlåt.
N:o 171, öfver gjorda anmärk n:r vid Utsk:s betänk.
N:o 122, i anledn. af väckt fråga om upphäfvaude eller ändring af K. förorda, den 9 Maj i835, ang:de hvad iakttagas bör vid handel örn lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., upplästes Gr.
Mörner anfort, anhåller jag vördsamt om bifall till Utsk:s betänk.
, med de redactionsförändringar, som han uppgifvit för första och andra momenterna.
Hvad åter tredje mom. angår, så önskar jag, lika med reservanten, Hr Gyllenskjöld, alt frågan om edgånd deri måtte utgå.
Momentet lyder nu på följande sätt: ”1 rättegång ang:de gilltigheten af köpeafhandling om lös egendom, i de fall, som nu nämnda äro, må köparens och säljarens erkännande deraf icke till förringande af fordringsägares rätt göra tillfyllest, utan skall annan laga bevisning om köpets verklighet erfordras, eller köparen med sin ed fylla alt afhandlingen icke till annans förfång är diktad.”
De sednare orden önskar jag måtte utgå, och att det följaktligen måtte hela: ”utan skall annan laga bevisning om köpets verklighet erfordras, men i saknad deraf, det föregifna köpet ej utgöra hinder för egendomens utmätande.”
Om i många fall edens missbruk äfven - Den 23 Januari e. m. 333 tyras, der lian såsom bevisning begagnas, så fruktar jag att i della fall en förderflig frestelse är lill befarandes.
Af sådant skäl får jag vördsamt tillstyrka, att de ifrågavar. orden måtte uteslutas.
Jag hemställer vördsamt till de lagkunniga om följande ord i Gr.
Mörners reservation, hvilken nu är i fråga att blifva R. o. Ad:s beslut, kunna anses riktiga.
Förslaget börjar så här:
"Au anmäler vid utmål n i tigs l i 11
Fä 1 let gäldenären att godset hörer annan till; då skall, der skäl till det jäf förekomma, godset ock med qvarstad beläggas."
Ända hittills tycker jag alt det är rätt, men sedan står:
"och gäldenären derom den uppgifne ägaren underrätta.”
Jag hemställer om ej gäldenären här bör utbytas emot executionsbetjenten eller dep, som verkställer utmätningen.
Hr P r i n t z e n s k ö 1 d , Carl:
Jag instämmer så mycket hellre i den siste värde talarens yttrande om utbyte af ordet gäldenären emot vederbörande utmätningsförrättare eller executionsverkställare, som det icke finnes någon slags tid bestämd för gäldenären, att underrätta den uppgifna ägaren om qvarstadsförrältningen, hvarigenom möjligen kunde hända, att han, lill sin egen fördel, kunde så länge utdraga på tiden, alt den fordringsägare, som sökt utmätning på hans egendom, derigenom kom att lida förfång.
För min del kan jag icke, såvida Gr.
Mörners reservation skall antagas, ingå på det förslag, som här är gjordt, att ordet gäldenären skulle utbytas emot executionsbetjenlen.
Här är det just fråga om att gäldenären skall vara skyldig underrätta ägaren.
Om de herrar, som gjort denna anmärkn., läst Gr.
Mörners anmärkn. vid första morn., så hade de funnit alt der står, att stämning bör uttagas inom 3 månader, och således kan jag icke se, alt det är någon anledn., som egentligen talar för redactionsföiändring härutinnan.
Först och framst vet jag icke huru executionsbet jenten skall kunna underrätta ägaren, såvida han icke bestämdt känner denna ägare, och då han endast har att rätta sig efter den uppgift, som lemnäs honom af gäldenären samt denne kan möjligen vilja missleda honom, så kan ingen underrättelse af honom meddelas med mindre gäldenärens uppgift är sanningsenlig, och i delta fall torde executionsbetjenlen oftast ej hafva samma tillfälle sorn gäldenäien att communicera sig med den uppgifna ägaren.
Delta af Gr.
Mörner föreslagna stadgande är just gjordt, för att, då gäldenären föreger att någon annan än han sjelf är ägare lill godset, han skall vara skyldig att sjelf underrätta den föregifna ägaren deiom, hvilket han, som jag nyssnämnt, bäst är i tillfälle till.
Detta är ungefärligen lika med hvad Utsk. föreslagit, likväl med någon förändring, emedan Gr, Mörner gifvit borgenären sjelf 384 Ben s3 Januari e. m. rättighet att underlätta den uppgifna ägaren om utmätningsåtgärden, för den händelse att gäldenären ej skulle göra det, på det borgenären i alla fall må komma i tillfälle att inom någon kortare tid göia sin rätt gällande.
I händelse gäldenären icke fullgör det åliggande, som här honom tillägges, så kan deraf möjligen uppkomma den följd, att rätte ägaren till dessa lösören blir okunnig om förhållandet.
Med hvad skäl stadgar man fatalier, om det icke skall blifva möjligt för den, hvilken de angå, att bevaka sin rätt?
Här har man gjort ett stadgande, hvarigenom det kan blifva omöjligt för den rätta ägaren, med bästa vilja, att bevaka sin rätt, — kan sådant.vara rätt?
Här kan naturligtvis icke rätte ägaren, eller någon annan ägare, än den sorn besitter godset, blifva känd, med mindre gäldenären angifver honom.
Om det nu skulle vara i gäldenärens intresse att icke angifva ägaren, så blir naturligtvis godset utmätt.
Skulle återigen gäldenären angifva en sådan person, så blir det efter detta förslag ägarens rättighet att inom 3:ne månader efter af gäldenären erhållen underrättelse om qvarstaden instämma borgenären, om han vill göra någon rätt till godset gällande, och borgenären har samma rätt sig förbehållen, om han vill fullfölja sitt anspråk.
Ägaren kan således ej blifva sin rätt förlustig, såvida han har med en redlig gäldenär att göra.
Har han åter med en oredlig gäldenär att göra, så hjelper hvarken det ena eller andra stadgandet, ty då lärer ingen komma att få veta hvem som är rätte ägaren.
Cederström, Ja co b :
Mig synes att Gr.
Mörners reservation skäligen upplyser de olika ställningar, hvaruti de olika förhållandena kunna uppkomma.
Gäldenären kan blifva oförmögen att skaffa ägaren underrättelse om utmätningen, i händelse han blir bysatt, och många andra tillfälligheter kunna dertill föranleda, han kan t. ex. sjukna.
Det finnes andra tillfällen, då borgenären sjelf känner den ifrågavar. afhandlingen, derigenom alt den blifvit antecknad och anmäld hos Konungens I3ef:li:de.
I sådant fall är borgenären sjelf i tillfälle att stämma ägaren till den lösa egendomen.
I annat fall bör väl naturligtvis gäldenären, som uppgifver ägaren, vara skyldig att directe underrätta honom om hvad som vid utmätningen har förefallit, oell då inträffar hvad man afsett till förekommande af bedrägliga afhandlingar; ty i båda fallen blir den uppgifne eller föregifne ägaren nödsakad att på stämning inställa sig inför rätta och visa att afhandlingen är grundad på verklighet och icke är en fingerad afhandling.
Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff och begär bifall till det förslag Gr.
Mörner i sin reservation framställt.
Hvad åter angår frågan om att borttaga - Den 23 Januari e. m. 385 laga orden ''angående edgång i detla fall,” så har jag ej heller något ait deremot invända.
Jag vill blott tänka mig möjligheten deraf, att gäldenäien vore glömsk, för att uppgifva ett tillfälle, då den rätte ägaren oskyldigtvis kan gå sin talan förlustig.
Jag tror, att de talare, sorn redan yttrat sig, tillräckligen visat riktigheten af de uttryck, som Gr.
Mörner begagnat.
Ordet executionsbet jent hörer i alla fall icke till vår lagstil, och skulle, såsom jag tror, i detla afseende vara dubbelt olämpligt.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. be hagade bifalla Utsk:s förslag.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga Utsk:s förslag med de förändringar Gr.
Mörner i sin reservation föreslagit och med uteslutande utur 4:de mom. af orden: eller köparen med sin ed fylla, att a Iliand lingen icke till annans förfång är d i k t a d. Ropades ja.
Då nu ånyo föredrogs LagUtsk:s den 3o sist!.
JN:o 172, i anledn. af väckt motion, dels om upphäfvande af K. förbudet mot dueller och slagsmål af den 22 Aug.
1682 och alla dermed sammanhang ägande författningar, dels ock om ändring af 24 cap. 11 §:n Missg-b:n, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Besvärs- och EkomXJtsk:s den 3o sisth Dec. på bordet lagda betänk.
!N:o 26, i anledn. af väckt fråga om förändring i tiden för vägla g - ningen.
N a tick ho f f, J o h.
Hr Bergenstråles motion innehöll, alt, med upplifvande af föreskriften, det grus och vägfyllning skall vara framfördt före liden till väglagningcn. mätte stadgas; 1:0 att väglagningen skall verkställas om hösten, på den tid, som, efter särskilda localer, af Konungens Bef:h:de inom hvarje län utsattes, samt vägarne sedermera bättras, när omständigheterna det fordra.
Efter utförligt ordande om väglagningens företagande, då våren börjar, komma Utsk:n till den slutsats, "att anledningarne lill den klagan motionärerne föra öfver liden för vägarnes lagning och gräsning, icke äro att söka i gällande författningar, utan ideras tillämpande; hvadan någon åtgärd å lagstiftningens sida icke kan erfordras, helst 1818 års författning tillåter Konungens Bef:h:de att, der allmänna vägarnes islånd 19 H. 49 386