Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Örn deremot framskridande näringars utvidgande gör det nödvändigt för näringsidkaren alt utvidga sin fakrikation, att fabricera en större mängd af varor, så är det klart och tydligt, att han behöfver en större arbetskraft och kan sysselsätta flera personer, att förtjensten blir mera delad, och att bättre pris erliålles, hvilket jag anser vara en vinst för hvarje individ, då han får sina lefnadsbehof för det bästa möjliga pris.
Sedan lärer del ej kunna förnekas, att det är nyttigt för näringarna i allmänhet, om de kunna få hvarandras tillverkningar för billigt pris.
Delta är framför allt vigtig t i afseende på jernhandteringen; det finnes icke någon näring i landet, som icke nr i behof af jern.
Jag anser det således vara nyttigt för näringarna i allmänhet, att jernpriserna icke äro alltför höga.
Visserligen erkänner jag, att då man går öfver ifrån ett systeme till ett annat, der - D c n i G N o v c m b c r f. m. 31 vid fordras försigtighet, och att det ej hör ske brådstörtande.
Jag tror likväl, alt denna öfvergång ifrån förbud till en med hög skyddstull belagd export verkligen utan fara kan göras.
IJet blir då tillfälle för de närvar, stångjernsverksägarne att under den tid, som tullen ar hög, hvilket försvårar exporten, rätta sina åtgärder derefter, att mera veltenskapligt behandla fabrikationen och således komma till en mindre arbetslön för tillverkningen.
I allmänhet får roan val medgifva, att så länge icke någon sporre hos den ena eller andra fabrikanten väcker omtanka att kunna för bättre pris tillverka sin vara och bringa den till bättre qvalitet, så länge man med lättja och mindre omtanka kan förvärfva rikedom och sitt dagliga uppehälle; så ar man mindre angelägen alt söka begagna den gåfva menniskan fått alt göra nyttiga upptäckter och alt i vetenskaplig väg kunna latta förvärfvande! af hvad som belröfves.
Man har äfven emot den åsigt, som jag hyser, nemi. en friare handel med tackjern, hemtat skäl af skogarnes tillstånd.
De värde talare, som ifra för näringsförbuds-syslcmets bibehållande, hafva medgifvit, alt det syslcme för skogarnes behandling, som nu äger rum, icke han vara det rätta, emedan nu den största vårdslöshet uti skogshushållningen i allmänhet förefinnes.
Jag tror, att om ett friare syslcme i detta afseende infördes, så skulle för framtiden större skogsliilgång för jernfabrikationen beredas; man skulle då komma till omtanka för skogens bibehållande, den skulle blifva mera värd och den skulle vårdas bättre.
Föröfrigt får jag hemställa, huruvida det står tillsammans med en förståndig så val enskild som allmän hushållning, att, då man har stora skatter nedlagda i sina berg, man skall vara så rädd om dessa skatter, alt man af en stor del icke skulle hafva någon revenu.
Jag skulle tro, att ju hastigare man kan förvandla det döda capitalet till ett räntebärande, dess bättre är det.
Om jag har ett capital och skrinlägger det, så blir vinsten deraf ingen, och det vore då ganska illa för— valtadt.
Äfvenså, om vi af en otidig rädsla för att våra malmer skola tryta, gömma så länge derpå, att vi icke deraf kunna hafva någon betydlig fördel, så tror jag sådant vore en ganska dålig calcul.
Jag hoppas, alt vid eftervin nandel af de skäl, som jag anfört, åtminstone något vacklande skall åstadkommas uti principen att tack jernsexport för landet vore förderflig.
Hvad äter angår den föreslagna friare smidesrättigheten för bergsmän, så skulle jag tro, alt de gerna skulle gifva efter denna dem erbjudna rättighet, om de finge tillåtelse att fritt handla med sitt tackjern både inrikes och utrikes.
Jag tror äfven, att om några restrictioner skulle ske, hvilket af åtskilliga talare blifvit ansedt bedröfligt, så borde bergsmännen ej äga en fullkomligt oinskränkt rättighet att förädla sin vara.
Jag tror, att denna restriclion skulle vara Den 16
N o v c tn b e r f. ni. mycket förståndigare, än alt föi bjuda dem utrikes försälja sitt tackjern.
Jag anser nemi., att uti de orter, der tarkjernstillverkningen nu bedrifves med uteslutande af stångjernslillverkning, det vore äfventyrlig! att der ännu mera anlita skogarna, genom tillåte lse alt i sådana orter afven tillverka stångjern, hvarigenom brist i en framtid möjligen skulle kunna uppstå för tackjärnstillverkningen.
Jag tror, att det måhända vore betänkligare att tillåta detta, än alt tillåta utförsel af tackjern, emedan till tackjernets beredan-> de ålgar mycket mindre kol, än som erfordras för tillverkning af stångjern.
Det högsta, som jag anser det enskildta intresset hos stångjernstillverkarne här kunna göra anspråk på, vore att få förbehålla sig alt ifrån masugnarna för framtiden kunna påräkna ett lika qvantum tackjern, som det, hvarpå deras bruk nu äro grundade.
Längre anser jag för min del icke, att de i något fall böla kunna sträcka sina pretentioner.
Jag tror äfven, alt till en början tackjernstillverkarne skulle kunna i någon mån tillfredsställas, om de fingo rättighet att exportera eller inom landet försälja det tackjern, som de, utöfver den inhemska slångjernstillverkr,ingens nuvar. behof, kunde tillverka.
Det är väl bra hardt, att, sedan jag nedlagt arbete och kostnad på tillverkningen af en vara, jag skall af en annan Corporation inom samhället kunna tvingas alt nedlägga min vara i ett magazin och ej äga rättighet att föryttra densamma, förrän denna corporations medlemmar behaga köpa den till det pris de sjelfve beslamma.
Jag kan icke föreställa mig, alt någon den ringaste grad af rättvisa finnes i ett sådant förhållande.
Jag tror afven, att den vinst, som tackjernsblåsaren har på sin näring, är ganska obetydlig, och att densamma uppkommer endast derigenom, att allmogen här i landet ganska litet värderar sitt arbete.
Jag tror, att om den värderade sitt arbete så högt, som det med rätta borde uppskattas; så skulle dervid ganska liten vinst för taekjernstillverkarne uppkomma.
Jag har sjelf erfarenhet deraf, så att jag derom är fullt och fast öfvertygad.
Jag får på de grunder jag nu anfört, i likhet med hvad jag uti en reservation vid det nu snart inkommande betänk. ang:de tuilbevillningen gjort, yrka, att taekjernsexport må tillåtas mot 5o proc. tull.
Huruvida detla ärende nu lätteligen är under behandling på grund af Ekon.Utsk:s betänk.
, eller huruvida det egentligen först bort komma i fråga på grund af hevilla.Utsk:s betänk., torde ännu vara en oafgjord fråga; dock lärer principen förut hafva varit, att denna fråga först blifvit afhandlad vid öfverläggningen oin Bevilln.Utsk:s betänk, rörtde tuilbevillningen.
Jag yrkar återremiss af ifrågavar. betänk., med anhållan att hvad jag nu anfört måtte, vid ärendets återupptagande inom Utsk., tagas i öfvervägande.
Ur Den 16 November f. m. 33 Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
En värd ledamot af Utsk. har behagat upptaga och lemna uppmärksamhet åt åtskilligt, som jng yttrat.
Jag har i största korthet sökt sammanfatta mina anmärkn:r, och måhända har denna korthet föranledt att jag blifvit missförstådd.
Det är egentligen i 2 punkter, som jag anser mig böra närmare förklara min mening.
Den värde ledamoten anmärkte, alt jag hade förmenat, att här i Sverige skulle skogarne aftaga lika fort som i England, och han tycktes tro, att mitt omnämnande af detta förhållande i England skulle vara en anspelning på att förhållandet här skulle kunna blifva detsamma.
Så har det likväl icke varit.
Jag har vidrört detta förhållande, blott för att styrka min mening, att måhända i Sverige en tillverkning af åtta hundra tusen skeppund skulle kunna uppstå och derefter i en ej aflägsen tid nedgå till halfparten deraf.
Längre har jag icke gatt.
Den värde ledamoten har äfven trott, att jag ansåg, det Svenska skogarne kommit till maximum af förbrukning.
Jag har ej uttryckt mig så, utan blott sagt, att jag ansåg, att de kommit nära detta maximum.
Han har åberopat ett förbud, som utfärdades på 1780-talet; men dervid är likväl att anmärka, att det var visst mycket förmånligt för stångjernsmidet att få förbud för alla andra menniskor i Riket, än de som då hade bruk, att få anlägga sådana veik, och att en sådan ansökning hos K.
M. hade till påföljd 1000 r:drs vite för den, som sökte smidesrätt; men att, då Regeringen beviljade Bruks-societeten detta riks-privilegium, så skedde det med det villkor, att det skulle få fortfara så länge handelns ställning i Europa var uti sitt nuvarande skick; och huru länge en handels ställning bibehåller sig i Europa, det kan man lemna derhän.
Detta stadgande var således ej bindande.
En annan värd talare har yttrat sig emot en fri tackjerns-export.
Jag har förut haft tillfälle yttra mig om detta ämne, och det anstår ej mig att nu åter yttra mig derom, utan jag är öfvertygad om att, när detta ämne återkommer till Utsk., de inkast, som här blifvit gjorda, komma att besvaras; hvarföre jag nu endast önskar ålerremiss till Utskottet.
Hr Le f ren, Joli.
Alt jag icke ämnar yttra mig uti det hufvudsakliga af frågan, torde falla af sig sjelft, dä jag icke kan äga tillräcklig kännedom om dessa förhallanden i deras innersta delar.
Jag har begärt ordet, för att yttra mig om några allmänna satser, som här förekommit.
Utsk. har framställt den allmänna satsen, att om man vill inom bergslag förvärfva sig smidesrätt, sä bör man upphöra alt begagna sig af sina bergslagspiivilegier.
Denna grund17 H. 5 34 Dtn 16 November f. m. sats delar jag fullkomligt, och jag tackar Utsk. som uttalat en så riktig grundsats i våra kinkiga tider, då man yrkar blott på sina rättigheter, men glömmer de skyldigheter, på grund af hvilka man har dessa rättigheter.
Bergsmanshemmanen hafva icke uppkommit på annat sätt än genom skogsdelningar.
Statens ödemarker hafva blifvit förvandlade till bergslager, under de villkor, som författningarne innehålla och stadga.
Sedermera hafva bergsmansbemmanen fått full äganderätt genom skatteköpsförordningen; men då deras rättigheter sålunda blifvit utvidgade, böra väl deras skyldigheter icke destomindre qvarstå.
Nu vill man likväl advocera sig ifrån en sådan skyldighet, fastän rättigheterne stå qvar.
Utsk. har likväl ej godkänt detta, och jag håller Utsk. räkning derför.
Man har äfven framställt en annan sats, som blifvit understödd af Hr af Uhr, men hvilken jag tager mig friheten att motsäga, nemi. att 0111 skogarne utan alla controller öfverlåtas till den enskilde alt dermed hushålla, så skola de blifva bättre skötta m. m.
Första gången jag var riksdagsman, framställdes denna sats med mycken ifver och mycken framgång.
Framgången blef likväl ej fullständig förr än vid 182S års riksdag, då beslutet fattades om åtskilliga skogars frigifvande.
Då sades, alt man ej skulle få se annat än grönska och herrlighet i Svea land.
Mine herrar! hvar äro ekskogarne? der de varit, der hafva de blifvit afröjde, men detta är icke nog; hvar finnas då de herrliga skogsplanteringarne som utlåfvades?
På ställen i Westergöthland, der skogarne borde val frodas, der såldes de stora skogarne till enskild ägo, och året derpå fanns flygsanden i dagen.
Så har det gått i vårt och på samma sätt äfven i andra länder.
I norra Tyskland hade man ett ordnadt skogssysteme, och skogarne voro der ställda under forst-styreiser; man skrek derstädes, att skogarne skulle ställas under enskild ägo, för att derigenom blifva buttre vårdade, — och den förträffliga skogen finnes icke mer.
Denna sats är lika kal, som de backar, på hvilka skogen har stått.
Jag inlåter mig ej i dessa ärenden, men motsätter mig blott dessa nakna satser, emedan de i min öfvertygelse ej kunna åstadkomma något godt för landet.
Då detta betänk, utan tvifvel blir återremitleradt, och sedan tvänne ledamöter, Hrr Lagerhjelm och af Uhr så fullständigt yttrat sig i ämnet, så anhåller jag endast, då jag delar desse herrars tanke, att dermed få förena mig.
Dervid uther jag mig att för min del blott få tillägga, att jag skulle önska, att
Utsk. stannade med sitt reglementerande efter f örloppet af de nästkommande fem åren, och att det sedermera kunde få bero på blifvande lagstiftare att reglementera för tiden emellan 1845 och i85o.
Jag tror, att man vunne derpå, om man Den 16 November f. m. 35 nöjde sig med att utsträcka dessa bestämmelser till och med år i845, och att man då ytterligare får afgöra hvilka åtgärder, som sedermera härutinnan kunna erfordras, och hvilka i min tanke icke nu böra a priori bestämmas.
Jag tror, att man derigenom skulle undvika flera svårigheter, som under tiden kunde uppkomma, och isynnerhet skulle man då ej behöfva onödigtvis uppskrämma vissa intressen.
Jag tror visserligen icke för min del, att förändringen vore vådlig, äfven med det af Utsk. föreslagna reglementets utsträckning till år i85o; men jag tror, att ingenting vunnes dermed, utan att man kunde inskränka sina föreskrifter till år i845.
Hvad beträffar den stora stridsfrågan om export af tackjern, så förenar jag mig i allo uti hvad Utsk. derutinnan har framställt.
Jag anser denna framställning så val grundad på både statsekonomiska och rättsgrunder, att jag dervid har föga eller intet att tillägga.
Emot hvad en värd talare, Hr Ribbing, har anfört, får jag blott invända, att hvad jernhandteringen beträffar, så är det verkligen icke möjligt nu för tiden att genom lättja och försummelse derpå blifva rik ; det tror jag, att en hvar, sorn sjelf handlägger denna näring, snart skall öfvertyga sig om.
Den farhåga, som samme värde talare äfven yttrat, att vi försumma att taga ur våra grufvor så mycket de kunna gifva, delar jag icke heller.
När vi veta, alt ett qvantum af omkring 65o,ooo skeppund stångjern tillverkas, och när man dertill lägger hvad som åtgår för gjulerierna; sääl- det sannolikt, att man calculationsvis kan beräkna att 1 millioner skeppund malm årligen uppbrytas ur våra grufvor.
Jag tror verkligen, att detta qvantum är så stort för de armar, som dervid kunna användas, att man ej bör frukta, att någon försummelse dervid äger rum, och jag önskar lifligt, att dessa 2 millioner skeppund malm i evärdeliga tider kunde fourneras ur våra grufvor, af hvilka en del redan torde vara på undergång i så måtto, att malmen der upphört att finnas; och en annan del börjar blifva så litet vinstgifvande, genom det betydliga djup, hvarifrån malmen måste hemtas, att man ej behöfver hysa den ringaste farhåga för att någon försummelse äger rum i detta afseende, och att man ej tager så mycket ur våra grufvor, som man kan taga derifrån.
Att för öfrigt skydda stångjernstillverkningen genom en hög exporttull på tackjernet, skulle jag för min de! anse såsom en verklig inconseqvens.
Då må så gerna förbudet qvarstå.
Jag får i denna punkt förena mig med Utsk., men instämmer i öfrigt med dem, som begärt ålerremiss.
Utan tvifvel blifver återremiss af detta betänk, beviljad, och jag motsätter mig ej heller en sådan, emedan jag tror det kunna vara ganska nyttigt, att Utsk. får i ett sammanhang öfverväga alla de särskilda an - 36 Den 16 November f. m. märkmr, som inom RiksSt:n emot detta betänk, blifvit afgifna.
Jag anhåller likväl, att Utsk. ville uppfatta meningen med återremissen vara den jag nyss uppgifvit, och ej anse densamma innebära ett ogillande i allmänhet af den åsigt Utsk. framställt.
Jag tror tvertom, att grundsatsen af smideshandteringens efter hand fullkomliga frigifvande högligen gillas af en ganska stor del bland RiksSttns ledamöter.
Hus, som visserligen med rätta anses såsom en auctoritet i allt hvad lill jernhandteringen hörer, liar uttalat sin förundran deröfver, att Utsk. i detta ämne gjort sig besvär att utarbeta ett eget förslag och icke tillstyrkt något af hvad som blifvit framstäidt af sakkunnige eomiterade och godkändt af Bruks-societeten.
Jag får dervid taga mig friheten erinra, ali Brukssocieteten, ehuru stor auctoritet den också må vara, likväl ej i min tanke uti denna fråga bör åberopas.
Denna fråga rör nemi. både stångjernstillverkningen, tackjernstillverkningen och koltillverkningen.
Brukssocieteten representerar blott den första af dessa näringar, och man kan således icke billigtvis begära, att den skall vårda något mer än detta intresse; och det vore orätt, om Utsk. föreslog R.
St. att endast lemna uppmärksamhet åt hvad sorn för en del af näringen i sin helhet är gagneligt.
Jag tror derföre, att Utsk. gjort bättre, då det föreslagit hvad det för sin del ansett lämpligt; Brukssocieteten yrkar full frihet för stångjernstillverkaren.
Detta är visserligen något, sorn bör understödjas, men då mäste väl också denne afstå ifrån den rättighet han hittills haft att lägga band på andra medborgare och följaktligen blifva fri ifrån det tvång, som han hittills ulöfvat emot både tackjernstillverkaren och koltillverkaren.
Hvad den sistnämnde angår, så finner man lätt, alt han icke kan få någon verkligen fri disposition öfrer sin vara, förrän rättigheten att consumera densamma blir fri; ty hvad betyder rättigheten att sälja til! hvem som helst, om endast några få äga rättighet att köpa och använda varan; och detta inträffar ju, om inom den omkrets kolen kunna transporteras, smidesrätten uteslutande tillhör en eller några få privilegierade.
Tackjernstillverkarens skyldigheter åter, hvaröfver han nu en lång tid klagat, hafva visserligen tillkommit på ett rättsenligare sätt, än det tvång, som blifvit koltillverkaren ålagdt; ty tack jernstillverkaren står i contractförhållande till Staten, han har af Staten fått ganska betyd liga fördelar emot de pligter, som på andra sidan blifvit honom ålagda; och då han nu klagar öfver de in skränkningar och de skyldigheter, som han måste vidkännas, så tillstyrker jag för min del högeligen, att han väl måtte befrias ifrån dessa band, men alt lian å andra sidan äfven må tillförbindas att afstå från deti ersättning, han nu för dessa inskränkningar åtnjuter.
Detta upphörande på samma gång af bergsmannaprivilegierna och den blåsningsskyIdig— Den 16 November f. m. 37 het, som bergsmännen, emot åtnjutande af privilegierna, varit underkastade, instämmer fullkomligt med en motion, sorn jag vid riksdagens början afgaf, och jag får hembära Utsk. min tacksamhetsgärd derföre att Utsk. i detta betänk godkänt hiifvudsyftningen deraf, oaktadt Utsk. i ett särskildt utlåt, yttrat, att det ej kunde godkänna motionen.
Detta ar en biomständighet, hvarpå jag ej fäster afseende, blott sjelfva saken går fram.
Jag får dock anmärka, alt den sak man åsyftar skulle helt och hållet tillintetgöras, om man fordrade, att hvarenda hytteägare inom bergslagen skulle samtycka lill förändringen.
Jag kan ej föreställa mig en bergslag annorlunda än såsom ett annat bolag, hvilket contraherar med Staten; och inom alla bolag, så vidt jag känner, är det stadgadt, att en viss pluralitet, större eller mindre, äger rättighet alt ändra bolagsreglorna ända derhän, att den kan besluta sjelfva bolagets upplösning.
Om man antog inom ett bolag, som består af ett stort antal ledamöter, att till hvarje förändring skulle erfordras en fullkomlig enhällighet i öfverensstämmelse med det gamla Polska liberum veto, så vore det alldeles detsamma, som att förbjuda alla förändringar.
Om man ansåge en enkel pluralitet vara alltför liten, så kunde man ju bestämma en något större, t. ex. •|:delar af de röstägandes antal.
Detta är den enda hufvudsakliga förändring i Utsk:s betänk., som jag för min del tillåter mig att yrka.
Jag har i sjelfva ämnet ingenting att anföra, men i afseende på Hr Lefre'ns yttrande rör:de ekskogarna och den fråga han deruti framställt: hvar äro nu våra ekskogar?
har jag ansett mig pligtig att upplysa, att de ris- och vrak-ekar, som blifvit borthuggna sedan dispositionsrätten öfver ekskogen blifvit fri, hafva lemnat luft åt den unga skogen.
Den värde talaren behöfver blott titta omkring sig i de landsorter, der ekar ' växa, för att öfvertyga sig om, ifall han vill nyttja sina ögon, att plantorna af nu uppväxande ekar lofva för framliden duglig ekskog, i stället för de ris- och vrak-ekar, som förut funnos.
Hr Hammarhjelm, Garl Fredr.:
Innan discussionen slutas, anhåller jag att få förena mig med Hr Lagerhjelm och Hr af Uhr uti de anmärkn:r rör:de de allmänna grunderna för detta betänk'., som af dem blifvit framställda; och ber att
Ulsk. vill laga i synnerligt betraktande det förslag, som af den sistnämnda blifvit gjordt.
Jag tror det verkligen vara betänkligt alt för närvar, öka slångjernssmidet i Riket till den höjd, som skulle blifva en följd af Utsk:s förslag, om det i sin helhet blefve verkstäldt, då man allmänt känner, alt på de två eller tre sista ärenden Amerikanska jernhandeln har betydligt aftagit, och då det verkligen är osäkert, huru snart man kan vänta att den skall gifva lika förmånlig afsättning som förut. 38 Den 16 November f. m.
Beträffande kolhandelns frigifvande, tror jag, att Utsk. något tidigt framkommit med sitt förslag, och att det dermed gerna kunnat anstå intill nästa riksdag, ithy att K.
M. har uti en nåd. kungörelse af den 8 Nov. >838 anbefallt, att kolcommissioner skola nedsättas i alla bergslager.
Dessa pågå nu som bäst, och hos dessa kolcommissioner kommer en hvar inom bergslagsorterna att uppgifva sina önskningar i denna fråga.
Jag tror derföre, att det vid nästa riksdag blir bästa tillfälle att afgöra denna sak, sedan man genom kolcommissionernas utlåtanden fått kännedom af hvad orternas innevånare sjelfve önska i denna del.
Jag har blott begärt ordet för att förena mig i den åsigt, som Ur Lefren yttrat, i afseende på hvilka följderna skulle blifva ifall bergslagernas skogar lemnades åt den enskildes fria disposition.
Cederström har yttrat, att om man ville titta omkring sig i de landsorter, der ekar nu växa, skulle man få se huru lofvande de stå för framtiden, (det vill säga om etthundrade år).
Jag vill medgifva, att der ekar nu växa, kunna de stå ganska lofvande för framtiden, men hemställer dock till den värda talaren, om man ej får titta temmeligen långt omkring sig; ty det lär vara på ganska få ställen hvarest ekar för det närvar, växa.
Frodas ekplanteringajna på alla ställen såsom på Bispmotala, torde dock det framtida gagn man kan vänta af dem blifva ganska klent.
N.o 109 återremitterades.
Ånyo föredrogos och lades till handlingarna förstärkta StatsUtsk:s den 17 sisth Oct. på bordet lagda memorialer:
N:o 339, ang:de anställd omröstning öfver åtskilliga till statsregleringen hörande frågor; N:o 34o, ang:de verkställd omröstning i anledn. afRiksSt:ns olika beslut, i fråga örn löneersättning till adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt; N:o 34t, ang:de verkställd omröstning, i anledning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut i fråga om beräkningen af statsverkets inkomster; N:o 342, angtde verkställd omröstning, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut ronde förlängning å arrendet af Edeby hemman; N:o 343, angtde verkställd omröstning, i följd af RiksStms olika beslut rör:de sökt prolongation å arrendet af Söderby hemman; N:o 344?
anglde verkställd omröstning, i följd af RiksSt;ns skiljaktiga beslut, ronde sökt prolongation å arrendet af Barkarby kronohemman.
Den 16 November f. m. 39 Föredrogs ånyo BancoUtskis den 19 sistl.
Oct. på bordet lagda mera.
N:o 100 till PresteSt., med anmälan af dess fattade skiljaktiga beslut, i anledn. af Utsk:s utlåt:n N:is 21 och 65.
Hr Frib. o. Landtm, yltrade, att, dådetta mern. vore stäldt till PresteSt., R. o.
Ad. för sin del torde finna, att det icke erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Gederström, Jacob: Af Hr Bolméers reservation synes, att uppfattningen af PresteSt:s beslut kan vara tvifvel underkastadt.
Det hade således varit nyttigt, om R. o. Ad. hade fått tillfälle att afhöra PresteSt:s prot.utdr. rörtde så väl det första betänk, som det sednare; ty icke går det an, att BancoUtsk. får anse PresteSt. oberättigadt att, på grund af återremissen, jemka sitt förut fattade beslut, hvarigenom förhållandet skulle blifva motsatsen emot hvad Utsk. uppgifvit, eller att tvänne Stånd stannat emot två, ifall Borgare- och BondeStin varit ense om samma tanke.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt detta mern. blott innehölle en hemställan till PresteSt., på det nämnda
Stånd måtte blifva i tillfälle att meddela Utsk., huruvida Ståndet ansåge saken på samma sätt, som Utsk. här tillkännagifva; men deruti funnes ej någon hemställan eller något förslag till fattande af beslut i frågan, hvarföre Hr Landtm, för sin del trodde, att den kännedom, som Frih.