Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag vid Revisorernas Berättelser tog mig friheten göra några anmärkningar, var det Ren 25 Juni i f. m. 165 1 det hopp och i den mening, att SfatsUtskottet skulle täckas dervid fästa någon uppmark^ samhet; Utskottet yttrar äfven uti sitt Betänkande, att ett sådant lärer vara att förvänta i anseende till mine gjorde anmärkningar.
Jag tager mig härvid friheten anmärka, det jag icke inser, hvarföre icke desse mine anmärkning gar kunnat upptagas och behandlas i ett sammanhang, då flere punkter just voro de samma , som nu varit föremål för Utskottets granskning och jag hemställer vördsammeligen om icke, i händelse af återremiss utaf Betänkandet, mine anmärkningar då kunde få förekomma i ett sammanhang vid den förnyade föredragningen af ämnet.
Herr af Wingårdh, Johani Mot StatsUtskottets anmälan rörande mitt tilltalande för oredoviste Magazinslnrättningens medel, har jag naturligtvis ingenting att invända.
Tror mig dock nu böra tillkännagifva, att redan för flere månader sedan, den yrkade redovisningen utgjorde ett föremål för anbefalld laga undersökning i orten och att målet är anhängig* uti Kongl. Svea HofRätt, der förmodeligen upplysning skall vinnas, huruvida ett otillbörligt förtroende å min sida ägt rum till personer, som ej med ärendet haft att göra.
Vid den i orten hällne undersökningen, är äfven af rätta personen erkandt, Nto 5. 166, Den 2f Junti f, nu att redogörelsen var i anledning af underly-, dande tjenstemän* aflemnade uppgifter och iörklaringar , färdig och upprättad, ehuru den icke kunnat tillrättask-tias, sedan personen sorn skolat besörja expeditionen , under fidén, blifvit1 tilltalad för hvarjehanda andrr tjenstefel.
Det missödet att kanske fä gälda en underlydandes tillgrepp, motser jag med så myc* ket lugn man kan, då välfärden är i fråga;, in en jsg hoppas att mina domare äfvensom StatsUtskottets Herrar Ledamöter icke skola finna skäl till anmärkningar träffande den, för hvarje rättskaffens man dyrbaraste egendomen., hedern, N;:o 6.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Högloft.
StatsUtskottet anser den afslutade.
Eldqvarns handeln för Allmärna Maguns Inrättningen i visst afseende menlig; StatsUtskottet befarar, ej utan temmelig visshet, som orden lyda: att Eidqvarnsköpet kommer att åtföljas af mer eller mindre dryga förlufter.
Utskottet tadlar nuvarande Magasins Directio.- nens underlåtenhet, atti likhet med Magasins:
Directionem år 1817, då Eldqvarnen utbjöds till lägre pris än för hvilket det nu blifvit in, köpt, hos Kongl.
Maj;t anmäla de skadliga, följder, sorn en slik handel, skulle för AU* manna Magazmslnrättningen tillvägabringa, Den 2 5 Junit', f. mi Deffa oaktadt anser StatiUtskotfe^ sig sakna tillräcklig anledning, att hänföra Eldqvarnshandeln till sa beskaffade åtgärder, soot kanna frräjva en /brängare beijran och deiuisd förknippade ansvarighets påståenden.
Och såsom orsak hvarföre de af Utskottet uppställda stränga premisser sakna en moU svarande slutsats, uppger Utskottet, att framlidne Herr Presidenten Friherre Edelcran'z’s arfvingar väckt anspråk uppå en, för uppfinningen af den vid Eldqvarnen anbragte torkjnrättning, efter dess utmärkta egenskap och gsgneliga följder afpassad belöning, samt att de i följd af det afslutade köpet, afstått från sina anspråk, Ridderskapet och Adeln torde finna burn litet premisserneoch slutsatsen motsvara hvarandra, och då jag för min del finner vådligt att:
Ridderskapet och Adeln af en så beskaffad logik låter sig i sina handlingar bestämmas, anhåller jag att få uppgifva de skäl, sora synas snig påkalla Betänkandets remitterande.
Jag bestrider icke Friherre Edeicrantzs& arfvingar den förmån, att komma i åtnjutande af en belöning, som för uppfinningen af torkinrättningen, kan anses blifva passande.
Men innan någon belöning kan af Riksens Ständer tillerkännas arfvingame, eller innan Rikets Ständer fatta ett beslut, som på vigst sätt ssnctionerar deri 4enj redan tilldelade belöningen, bösa vål i68 Den ’i5 Junii f. m.
Ständerne veta, om Friherre Edelcranfz sjelf genom utlofvadt premium, ägt någon rättighet sstt fordra belöning, eller om han, i händelse icke något premium varit utsatt, sjelf i lifstiden gjort anspråk på belöning.
Har ej något premium varit utsatt, så torde Friherre Edelcrantz’s anspråk, hvilka från honom gått i arf uppå aflägsna slägtingar, för hans namns äras skull föras under titel af kostnadsersättning.
En man, hvilken för sitt snille och sine kunskap a blifvit upphöjd tili Adelig och Friherrlig värdighet, blifvit President för ett af Rikets Collegier, blifvit Cominendeur af Kongl. Maj:ts Nordstjerne Orden, hvilken såsom medlem af alla lärda och vittra Academier och såsom Directeur af LandtbruksAcademien, var i tillfälle att verka mera till allmänt gagn än mången annan, och således ofelbart ansåg sig högre dertill förpliktad än mången annan, kan väl begära att hans kostnad må honom godtgöra!!, men ej att han må hugnas med uppfinnarelön; och ej heller lärer det passa att en sådan mans namn ställes i bredd "med en Herr von Siemen’s Det finns ingen mera som bär Efihrrre Edelcrantz’s namn.
Såsom medlem af Ridd.erskapet och Adeln anhåller jsg om Betänkandets återremitterande och får jag, i händelse att detta beviljas, för Utskottet framställa den önskan, att arfvingames anspråk, i händelse de icke grunda sig på ett utlofvadt premium och således på ett ingånget Contract, måtte Den 25 Junii f. m. till Ständernes beslut framställas, under titel af anspråk på kostnadsersättning.
Men U'sko^tets uppmärksamhet får jag derjemte underställa, om denna utbetalning, vare sig i följd att rättmätiga anspråk , på grund af contract eller b ott en på grund af billighet beviljad kostnadsersättning, rätteligen bör kunna förås Magazirislnrättningen till last; om den icke snarare bör föras på 9.de Hufvudtiteln, och Magazinslnrättningen från denna titel för kostnadsbeioppet godtgöras.
Så har ju Utskottet i den anmärkta frågan, om den Magazirislnrättningen tillhörande köp - pär, som blifvit b. gagnad till taktäckning af Hennes Kongl. Höghet prinsessans Palats, ansett enligt med ordning, att Magazinslnrättningen skulle få kopparens värde af en annan in« komsttitel sig godtgjord.
Skulle Utskottet finna denna anmärkning grundad och rättelse i följd deraf nödig, så torde också Utskottet vara betänkt uppå, att från ett förnyadt Betänkande antingen utesluta, de, i det nu afgifne, uppställda premisser, ellei också af dem draga en annan slutsats, än Utskottet gjort.
Jag är icke böjd för stränga räfster.
Besluta Rikets Ständer att Spannemåls Magazinslnrättningen skall upphöra, hvartill mer än mångå bevekelseskäl finnas, så blir det icke mig emot om dst förflutna glömme*.
Men skall Inrättningen fortfara, så tror jag det ic - 170 lien 25 Junit f. nti ke vara ratt gjort, att på en gång tadla och ursägta.
Jag ser ingen annan garanti för en framtida bättre Styrelse, än att så beskaffade åtgärder, dem Utskottet, såsom orden lyda, anser kunna kräfva en strängare beifran och dermed förknippade ansvarighets påståenden, också verkligen varda beifrade.
Vid den mängd af mål, som StatsUtskottet har att handlägga, har det lätteligen kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, stt den form som detta mål erhållit, mer än sjelfva beslutet skulle kunna tillvägabringa för Nationen icke mindre dryga utgifter, än Utskottet ansett E!dqvarnsköpet kunna tillvägabringa dryga förlufter för Magazinslnrättningen; och det är /not formen egenteligen, som min anmärkning för denna gång är riktad.
Bilagor till PleniProtocollet för den 25 Ju ni i, eftermiddagen.
N:o i* Herr Rofenblad, Bernhard:
Hvarje grundligt och rättvist tänkande Riksdagsman lärer icke behöfva mycken öf - Den 2 ‘j Junii e, m. verläggningstid för stt finna den nu förevarande frågan angående inlösning och uppgifvande af S.äteriers och Frälsejords hittills åtXiiutne rättigheter vara lika litet angelägen, sora nyttig och väl passande vid en Riksdag, der d.t aldrabetydhgast och Svenska Folkets heder och välgång både inom och utom
Riket mäst pårörande äthne, d i angående stadga i niyntväsendet icke ännu hunnit efgöras, o gtadt all vår Nådige Konungs dera riktade riksvårdande omsorg och flere vördnadsvärde Herrar och Mäns använde långvariga möda.
M d all billig aktning för andras tankefrihet och. yttrande rätt, kan jag icke finna någon allmän eller ens S.tåndsfördel af denna frågas bifallande, ty den af Frälsefriheterne följande skillnad i Kronans räkenskaper är såsom af ålder stadgad och vanlig, så obetydlig, att Kronobetjeningen nu har deraf föga arbete , men skulle deremot få gtt högst betydligt af förslägerna till nämöde friheters inlösande.
Både äldre och nyare erfarenhet bar stadgat den politiska sats, att hvad soia länge befunnits rättvist, billigt och oskadligt, icke'1 böt utan fle starkaste nya och tydliga skäl förändras, och sådane finnas inga för denna frågas bejakande.
Frälsefrihetern» äro stadgade och försäkrade, uti hvarje Svensk
Konungaförsäkran utgifven under de sednast förlidna 300 åren och Högstsalig Konung Gustaf lilis SäkerhetsAct stadgade under dea för Frälsejordens j innehafvare mäst ogunstig* ställning tydeligt, att
Frälsejorden icke skulle förändra gin natur och hittills, varande skattläggning.
Samma slutföljd bpq - 172 Den 2 5 -Tunn e. m. äfven billigt och rimligtvis fattas af flera §.§ i vår nu varande RegeringsForm» Enär Hedervärda BondeStåndet så länge njutit den fördel att få för 6 års räniebelopp lösa Kronans hemman till ärftelig skattejord, den största, som blifvit förunnad någon Svensk medborgartklass, så bör det icke* och alle förståndige män kurn?
na ic&e missunna Frälsejordens inneha!vare deras ännu ägande, af dem eller deras Förfäder dyrt förvärfvade få rättigheter», Ännu mindre borde förmodas, att någon eminent och erfaren nian af HögVÖrdiga Rresterskapet, som val bör känna hvad ali slags mera och mindre väl grundad opinionshäfd verkat och ännu mera framdeles kan verka å all medborgerlig och således äfven haas egen ställning, tillstyrka arbets- och kostsamma nyheter, sorn* utan båtnad för någon, röra rätt granlaga Siånds, äganderätts och i visst afseende pri vilegiiförhållaoden.
Vid Urtima Riksdagen i Örebro år i8to, gjorde en Riksdagsman af Hedervärda BondeStåndet en efter ali sanno3* likhet väl grundad motion, angående upphäf* vandet af skillnaden i Kyrkoutskylder emellan förmedlade och oförmedlade hemman, hvars rättvisa är så mycket tydligare, som Kyfkooch Prästegårdsbygitnaden icke kunna äga rätt till större utskylder i tillbörlig proportion, än Konungens och Rikets behofver, men Hög» vördige PresteStåndet lärer, ehuru denria fråga föga eller icke rörde dess embetsrättigheter, hvilka böra bero af hemmannens beskaffenhet till skörd och kreatur, derå med del t det evasiva svar, att bifall härtill icke kunde gif— Den 2.'
Jtinii e. m. 173 vas förr, än den ofta vid vära Riksmöten omtade och nästan beslutne allmänna hc-mmansrelningen i Riket blifvit fullbordad och det häruti ännu bristande, lagger o'elbart ännu större hinder i vägen för Fräisefriheternas inlösande.
Således tyckes vara lika rättvist, so ii! rådeligt, att denna inlösningsfråga får förtälja.
Och enär äganderätten till Krono, skattehemmanen i Riket utgör förnämsta grunden för BondeStåndes val- och represcntationsrättighet vid våra Riksdagar, så skulle igeoom tillkomsten af ett nytt
Kronoskatte med lika mycken naturlig och billig rättighet de mäst vidt utseende och tili gina följder osäkra forändringsfrågor komma å bane.
Herr Rothlieb, Axel: Höglofl.
Economi- och BesvärslJtskottet har i dess Betänkande af grundade skäl föreslagit, det Städerne ej böra bränna annorlundare än efter innehafvande jord och icke efter personal.
Den utvidgade bränvinsrättighet som Städerne hittills åtnjutit, den nemligen att bränna efter personalen, och som öfvergått ända derhän, att flera städer, genom sammansättningar, Fabriksmässigt idkadt bränvinsbränniog, har för landet och jordbruket medfört en högst menlig verkan och ofta hindradt Landtmannen från föryttrandet af sin vahra, till det mäst nedsatta pris.
Den 25 Junii e. ni. jedés efter min tanka både billigt och rätt vist att jorden kommer i åtnjutande af ds fördelar sorn jordbruket bör tillkomma; om ock Stä~ derne måste köpa säd och spanmål till deras bränneners bedrifvande af jordbrukaren, så förlorar likväl den senare vinsten af rudimateriens förädlande, och på sådan grund tillstyrker jag, det bränvinsbrännäng för Städerné ina äga rum, enligt Utskottets Betänkande efter jord, men ej efter personalen.
Men görti troligen tvist och mångfalldiga förklaringar skulle uppkomma, om skillnad göres emellan ägande och donerad jord, på sätt Utskottet föreslagit, så tili förekommande af stridighet i detta ämne, får jag ödmjukast tillstyrka det Städerne måtte upplåtas rättigheten att bränna för all deras innehafvande jord till de-t belopp efter hemmantal och derå åsatt värde, i samma mohn de deltagit i afgift till SaltpeterFonden eller årlig Saltpeterskatt och i öfrigt efter lika method sorn föreslagits för landet.
Jag kan ej finna annat, än att detta är förenadt med högsta rättvisa, då derigenom de Städer, som innehafva betydligare jord och hvars hudvudyrke eller egenteligä näringsgren är jordbruk, få i mohn deraf begagna bränvinsbränningsxättigheten, då deremot de Städer, som hafva ringa eller snart sagt ingen jord och hvars nädngar bestå i handel och andra rörelser, ej biiligtvis kunna göra anspråk på en dem ej tillkommande rättighet.
Skulls ej detta förslag antagas, så tillstyrker jag att hvarje jordinnehafvare i Städerne matte få biänna för innehafvande jord efter uppskatt - Den 25 Junii a. in. 17# hlhgsvärdet och ingen skillnad göras å ägande elier donerad jord.
I händelse af återremiss, anhåller jag ödmjukast det denna min anmärkning måtte få åtfölja.
N:d 3.
Grefve Härd , Carl Gu/lajt
Så länge Författningar grundas, icke på allmänna principer utan på godtycke eller ögonblickets opinion, måste det inträffa, sorni fråga om husbehofs bränvinsbränningen blifvit öfverklagadt, att nemligen Författningarne derom nästan vid hvarje Riksdag undergått förändring.
De mångfalldiga, mot hvarannan stridande motioner, som i ämnet vid denna Riksdag blifvit väckte, de olika meningar, 60m inom Allmänna Besvärs-och Oeconomie Utskot. tet blifvit yttrade, och de motsägelser sorti sjelfva Beiänkandet innefattar, bevisa, att äfven saken nu blifvit ensidigt betragtad, att man uppsökt de grunder, som synts bäst passa för de resultat, man önskade , i stället för att af allmänna grunder härleda resultatet.
Ut6kottet synes utgå från den princip, att bränvinsbränningen är för jordbrukets uppkomst nödvändig, men drager deraf den vidsträckta slutföljd, att denna näring bör uteslutande af jordbrukare få utöfvas, då likväl in - 176
Den 25 Juni i e. m, tet annat deraf härflyter, än att jordbrukaren icke bör betagas rättigheten att tillverka bränvin- Formonen för jordbruket af bränvinsbränningen består, dels i deo hjelp vid utfodringen, sorn af dranketi kan hämtas, dels i den besparing i transport , som uppkotntnsr derigenom , att jordbrukets productioner bringas till en mindre volym, ock denna förmon tillflyter jordbruket , om än bran vinsbränningen får af andra än jordbrukare utöfvas-
En annan sak är den förmon, sorn jordbrukaren kan hämta utaf bränvinsb-'änningens utöfning såsom monopoiium, hvarigenom hsn sättes i tillfälle att stegra priset å tillverkningen utöfver hvad det naturligen borde vara
Men en förmon för vissa, grundad på inskränkning i concurence, står likväl tillsammans med de liberala grundsatser, som nu yrkas, och genom hvilkas kloka tillämpning endast nationens trefnad och välstånd skal! beredas.
Från den framställde grundsatsen afviker Utskottet, då det förklarar sig icke kunna ti 11> styrka, att Torpare skola få bränna, och, såsom skäl för denna afvikelse, anförer den förmodan, att Torpare sällan producera mera spannemål, än de sjeifve behöfva, och att deras jordbruk, mindre än hemmansbiukarens, skulie vara i behof af det understöd vid utfordringen, som bränvinsbränningen lemnar.
Utskottet erkänner likväl, att Torp finnas, som äga större åkerbruk , än hemmansdelar; och dä detta icke kan bestridas, lärer det vara o rätt, Den a5 funt'i é. m» fratt* att i afseende pä Torpare ensamt vilja tillämpa en serskild princip, att nemligen rättigheten att br-änna bränvin, skulle grundas pi öfverskott af spannemål, en princip, sorn inskränker den förut antagna, och som, allmänt, tillämpad, skulle utesluta en mängd hemmansbrukare från rättigheten att bränna.
Lika origtig synes mig den meningen vara, att en Torpare mindre skulle behöfva dranken till hjelp vid utfordringen, då det är naturligt, att den, som af en mindre jordrymd skall hämta sitt upphälle , måste använda större delen af sin jord till sädesproduetion, och således skall mera vara i behof af annat födoämne för sine kreatur, än hö- och halmfodret.
Utskottet tillstyrker den inskränkning t rättigheten för Städemes innevånare att brantt* bränvin, att sådan rättighet endast skulle få utöfvas för den jord, som tillhör dem med fri dispositionsrätt.
Då Utskottet förut upplyst, att icke ali den jord, Städerne innehafva, är dem med vilkor donerad , och att af den vilkorligt donerade jorden, endast 2:ne Kappeland af hvarje tunneland äro bestämd* till odling af Lin, Hampa m. m-, synes denna in~ skräkniog vara så obetydelig , att den knappt
Skulle löna mödan af en undersökning, hvilken jord skulle vara undantagen.
Då för öf-* ligt på landet pannerynidén beror af hemmans-taxeringsvärde, och deri äfven ingår vär3 det af Trädgårdar, kostbar åbyggnad , oskatt - Sil till Ridd. o. Ad.
Pr. V. Band. 12 *?
D*n a5 Junit, e. m. lagde Qvarnar, Sågar, Tegelbruk m m. synes det högst obilligt, att vilja bestämma Städernes bränningsrättighet efter värdet endast af den jord, som till sädesproduction får användas.
I afseende på Bruk, Qvarnar, Sågar m. m. uppstår en skillnad emellan desse Verk, då de finnas anlagde å något visst hemmansägor, och då de utgöra lägenheter för sig.
Jag fin* ner intet skäl, att betaga de senare rättigheten att bränna, i synnerhet Qvarnar, hvilkas afkastning är spannemål, och denna oftast ge* nom blandning otjenlig till annat än bränvinsbränning.
Om man skulle i allmänhet anse den inskränkning nödig, att icke större pannor få nyttjas, än om 90 kannors rymd , lärer dock intet skal finnas, att inskränka pannornas antal till blott 2:ne.
Då hemmansvärde tages till grund för pannerymden , värdet åter hufvudsaklig-n och allmännast bestämmes efter spannemalsproductionen , är det orimligt, att vid ett hemman, som afkastar 2000 tunnor säd, icke skall fä tillverkas mera bränvin, än vid ett, som afkastar 4 a 500.
Det ena får branna för hela sitt värde, det andra blott för fjerdedelen deraf.
Verk är förmonligare, än med mindre; men om detta förhållande ägde rum den tid, då temporaira förbud
Dea 25 Junti e. m. 179 gjorda denea handtering; mera lönande, och det i moa af möjligheten att under den tillåtna tiden tillverka större qvantum, tror jag likväl icke att det nu inträffar, utan torde den, som nu bränner med en 20 kannors panna, kunna sälja sin tillverkning till samma pris, som den, som begagnar en eller flera 90 kannors, äfven om beskattningen vore beräknad lika för hvarje kanna af pannerymden , ente dan sjelfva inrättningen och dess drifvande är kostsammare i samma mohn tillverkningen är större och skyndsammare kan verkställas.
Ef. ter nu gällande författning inträffar, att ett hemman, fördehdt emellan 20 Åboer, får bran na med pannor om sammanlagdt 4C0 kannors rymd, dä ett annat med större afkastning, i en agares hand, endast får bränna med 180 kannors rymd.
Hvad jag nu anfort, torde bevisa, att Utskottets Betänkande icke grundar sig på någon, helt utförd princip, utan att de serskilda Stadganden, sorn blifvit föreslagne, äro sig emellan stridiga.
För min del anser jag bränvinsbränningen böra få fritt utöfvas af den som är bofast, eller att med dispositionen af hvarje fastighet följde rättigheten att tillverka bränvin, så att ägare eller arrendator af fastighet på landet, Boställsinnehafvare, ägare eller arrendtor af tomt eller jord i Staden vore berättigad, att efter värdet af hvarje hemman m. m., utöfva denna näring; att, sedan panne - Den 25 Junti e, m. rymden för hvarje hemman, lägenhet eller tomt vOre gifven, ägare, arrendatorer eller boställsinnehafvare finge begagna denna pannerytnd, sammanslagen eller i flere delar, dock ej med panna öfver 90 kannor, att han finge ut. öfva bränningen sjelf helt och hållet , eller fösdela den mellan sig och underhafvande och hyresmän, efter eget godtfinnande, dock att icke det ena hemmanets brännirsgsrättighet finge utöfvss på dtt andras område, utom där flera hemman voro i sambruk, eller med egen a vel brukades, icke heller flere ägares tomter och jord samfält beräknas.
I afseende på beskattningen, hvilken fråga|likväl ej 'orde böra nu komma under afgörande, anser jag den grund böra följas, att kannetalet lika beskattas, så att t. ex. 5 pannor om 16 kanror beräknas lika med en panna om 80 kannor, eller att åtminstone den progressiva förhöjningen blir högst obetydelig, Frågan om försäljning i större eller mindre qvantutH bör vara lätt afgjord.
Den, som får tillverka sa litet som helst, måste ock få försälja så litet som hälst.
Mnn har aldrig hört omtalas att icke Bruksägare få sälja 1 skålp. jern, eller Klädesfabrikant gtdels aln kläde; jag inser således icke, af hvad skäl en btänsvinstillverkare skulle förbjudas att sälj* en jungfru bränvin.
De mångfaldiga och olika medel, sorn blifvit använda att inskränka tillverkning och consnmtion af bränvin , har ingenting utiättat.
Annu har icke tillgång
Den 25 Junti e. m» saknats för den, sora haft medel att köpa för, och annu har ingen sakaat tillfälle art öfverlasta sig, sora dertill hatt håg. jag anhåller om återremiss af Utskottats Betänkande, derföre att jag anser detsamma icke böra gillas och icke hellar den nu gällande författningen böra fortfara; men jag gör det utan hopp om den ändring jag önskar.
HÖrsamste Memorial?
Genom Pro.ocollsUtdrag af den t i i denna månad har Höglofl Ridderskapet och Adeln behagat till RiddarhusUtskottets
Utlåtande remittera en af Herr Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus, samma dag gjord hemställan, om icke, sedan tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocollur tor innevarande Riksdag, nu mer» kommit 3 månader efter, det vore bättre, att dela tryckningsarbetet sålunda, att Mars, April och Maj månaders P^otocoller trycktes långsammare; men att deremot början genast gjordes med att trycka Juoii månads Protocoller.