Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tham gjort om en icke redlig Föredragande, Iioppas jag, att en sådan Föredragande mera sällan förekommer, än behofvet att förhöja tullen å en t. ex. för vårt eget behof nödvändig rudimaterie, som annars från oss utföres.
I afseende å procenten af förhöjningen, hafva många yrkat 33f procent.
Åkerhjelm har deremot en gång önskat 5o procent.
Jag frångår derföre den med mindre erfarenhet yrkade lägre procenten, och antager Friherre Åkerhjelms förslag, för hvilket jag naturligtvis mäste äga mera förtroende.
Jag högaktar Friherre Åkerhjelms modesti, som frångått sitt eget förslag, men jag måste dock mera lita på hans erfarenhet, än på dem, som blott efter theorier afhandla ämnet.
Jag yrkar derföre, att tullen mätte kunna förhöjas till 5o procent; och endast i händelse denna latitud ej skulle kunna erhållas, förenar jag mig med dem, som yrkat 33jprocent.
Här har blifvit åberopadt exempel från fordna tider, och yttrande af Grefve Liljencrantz.
Jag ber att få förbigå detta exempel, ty den tidens hela tull-organisation var icke förmånlig.
Ständerna önskade sig en annan organisation, och jag tror, att då man hade skada af den förra, man haft nytta af den senare.
Jag vill således ej återgå till exempel, som för landet medförde skada.
Hvad åter angår tyd - Den 28 October e. ni.
3*9 lisbeten eller otydligheten af PresteSlåndets heslut; så har jag fått bevis, alt det icke lärer vara rätt tydligt, då Hans Excellence Herr Grefve Mörner ansett Ståndets mening vara, att tullen ej kunde höjas utöfver 33* procent af varans värde.
Åkerhjelm åter hår trott, alt PresteStåndet menade 33^ procent af den i Taxan utsatta tullen.
Det är då förlåtligt, att jag funnit ProtocollsUtdraget otydligt.
I de flesta fall förenar jag mig i de af GeneralTullStyrelsen uppgifna förslag, men jag kan icke förena mig i så höga tullafgifter, som Tullstyrelsen föreslagit.
För många varor har Tullstyrelsen yrkat 5o procents tull, men vi hafva inom Utskottet ansett den såsom mycket för hög, eller detsamma som förbud, om icke värre; lika litet som Utskottet velat förbjuda några artiklar, lika litet har Utskottet trott sig böra fastställa så höga tullafgifter.
Utskottet har derföre minskat dessa till 33f- procent, och ansett denna tull höra vara den högsta.
Då jag således utgått från denna synpunkt, kan jag ej ingå på Friherre Åkerhjelms förslag, att Kongl. Maj:t må äga rättighet öka 33 j- procent af den fastställde tullen.
Tullen skulle derigenom blifva så hög, att tullförsnillning icke skulle kunna förekommas.
Jag yrkar heldre bibehållandet af förbuds-systemet, ty det kan lättare utrotas, än höga tullar kunna nedsättas.
Då det tillkommer 3?.o
Den 28 Octo ber e. m. 9, Ridderskapet och Adela att höja tullen för hvar och en särskild artikel, och således att bestämma det maximum, hvaröfver man icke vill, att tullen skall stiga, om icke för reciprocitets-system med utländska Magter; så tycker jag, att man har vunnit allt, som kan vinnas, hvarföre jag tillstyrker bifall till Utskottets förslag.
Någon har anmärkt, att förslaget skall vara otydligt, och vill jag visserligen medgifva alla de redactionsförändringar, sorn kunna anses nyttiga, blott sjelfva tankan får qvarstå.
Man kunde således uti 11 :te Grunden istället för orden: "bereda en för Svenska handeln förmånlig ”reciprocitet,” sätta vidtaga en förSvenska handeln nödvändig reciprocitet; äfvensom man skulle kunna borttaga orden: samt för befrämjande häraf &c. Med dessa förändringar tror jag, att Grunden skall blifva tydlig.
Friherre Cederström har sagt, att det icke vore hans mening, att Kongl. Maj:t skulle erhålla en obegränsad rätt att höja tullen; StatsUtskottet har redan gjort sina beräkningar på den inflytande tullens belopp.
BevillningsUtskottet har varit skyldigt att rätta sig derefter, och så handla, att den påräknade summan ingår.
Jag tror, att Utskottet bordt kunna träffa det rätta med den ledning Utskottet haft af i8a5, 1826 och 1827 årens Tulltaxor, samt af General-TullStyrelsens meddelade förslag.
Jag tillstyrker bifall å u:te Grunden med de Den 28 October e. m. 321 de redactionsförändringar, som kunna anses nödige.
Mina åsigter äro lika med de värde Ledamöters, sorn yrkat, att Kongl. Maj:t i reciprocitetsväg må äga rättighet att höja tullen 33f procent.
Jag stadgar detta mitt omdöme på det handelsförhållande Sverige ager med England, der trädvaror äro belagda med så hög tull, att den endast för 100 plankor utgör 19 pund Sterling; det vore äfven möjligt, att Sverige blottställdes för ändå sämre vilkor, om tullen för trädvaror från Canada i England nedsattes.
Det skulle då mycket facilitera möjligheten, att erhålla bättre vilkor för Svenska trädhandeln, om Kongl. Maj:t vid underhandlingen med Engelska Cabinetlet skulle kunna ifrågasätta alt höja tullen på de från England till Sverige ankommande varor.
Detta har jag blott nämnt såsom exempel, icke som skulle det derföre hända.
Jag är öfvertygad, att Kongl. Majrt bör äga rätt att höja tullen, och då jag ej finnér detta uttryckt i Utskottets förslag, kan jag således ej tillstyrka bifall å detsamma.
Jag förenar mig med Herr Tham, att bereda bör ändras till vidtaga; men som förslaget ändå icke blir tydligt, föreslår jag, att tillägga orden: samt att i reciprocitetsväg med 33 \ procent &c. Om vi besluta detta, tror jag icke, alt vi handla i strid 47 H. 21 322 Den 28 O c t o b e r e. m. mot Svenska Folkets urgamla rätt att sig sjelf beskatta, desto heldre, som det öfverensstiimmer med det beslut Rikets Ständer år 1 815 fattade.
Jag vågar sålunda begära proposition å det af mig nu föreslagne tillägg.
Då jag 1818 var Ledamot i ConstitutionsUtskottet, anmärkte jag, i milt särskilta votum rörande Representationsförändringen, såsom den nästan hufvudsakligaste brist i vår RegeringsForm, att Lagstiftande Magten i anseende till de långa intervaller mellan Riksdagarne var nrståndsalt, att, såsom sig borde, utöfva sin magt, och jag anförde som exempel just tullbestämningen.
Detta oaktadt, anser jag oss böra följa Grundlagarne, såsom de nu befinnas.
Af denna tanka var jag äfven vid sista Riksdag, då jag bär ensam talade emot den nu åter framställda propositionen om rättighet för Kongl. Maj:t att höja tullen, och jag besvarade den nästan ensam med nej, samt efter itererade förebråelser af så kallade oppositionsmän för det jag begärde votering, vann densamma med 6 rösters pluralitet.
Jag missräknade mig då icke på pluraliletens nit för Grundlagens helgd.
Jag förenar mig derföre med dem, som anse frågan nu vara om ingenting mindre, än om Svenska Folkets urgamla rätt, alt sig sjelf beskatta, skall utöfvas af Rikets Ständer, eller af Kongl. Den 28 October e. m. 323 Ma j:t.
Vid sista Riksdag öfverlemna des till Kongl. Maj:t utöfvandet af Ständernes rättighet, att efter godtfinnande nedsätta tullen, icke att jemka den, ty då skulle Kongl. Maj:t äfven få lioja den.
Denna rättighet, att nedsätta den, må åt Kongl.
Maj:t äfven nu öfverlemnas, men endast såsom en frivillig öfverlåtelse från Rikets Ständers sida.
TullbeVillningen är en högst betydlig och vigtig beskattning.
I Förenta Staterne utgör den Rikets betydligaste inkomst.
För öfrigt om vi blott betrakta den nu föreslagne tillåtelsen för Styrelsen, att förhöja tullen, från dess skadliga eller nyttiga inflytelse på handeln i allmänhet, så skall man finna, att det är af stor vigt, att handlande och fabrikanter äga någon säkerhet i sina beräkningar och speculationer, hvilket aldrig kan vinnas, om tullens höjande beror på Regeringens godtycke.
Jag erkänner visserligen, alt fall kunna inträffa, då en höjning eller jemkning af tullen kunde vara nyttig.
Men då i allt fall tullen af Rikets Ständer fastställes för hög, hvari nästan alla anmärkningar instämma, så skall det förhållande sällan inträffa, då höjning är af behofvet påkallad, om ej i reciprocitetsfall såsom Grefve Björnstjerna framställt.
Men huru än beslutet må fattas, yrkar jag, att redactionen af litte Grunden målte blifva sådan, att den till Kongl.
Maj:t Öfverlåtna magt, som der kommer att bestäm47 H. ai* 3a4 Den 28 October e. m. mas, endast får af Kongl. Maj:t utöfvas, sedan Vederbörande blifvit hörde.
I beslutet vid sista Riksdag iakttogs äfven detta.
Ridderskapet oell Adeln beslöt då, alt till Kongl. Majit öfverlåta, alt efter Vederbörandes hörande vidtaga nedsättning.
Jag anhåller således om proposition till bifall å inte Grunden med iakttagande deraf, att mot slutet måtte insättas det vilkor, att Vederbörande först blifva hörda.
Det har blifvit yttradt, att Rikets Ständer ej skulle äga rättighet till Kongl. Majit öfverlemna, att efter godtfinnande höja den af Rikets Ständer fastställde lull med 33f procent.
Jag vill i anledning deraf blott svara, att det vore besynnerligt, om Rikets Ständer åren 1809 och 1810, samt vid påföljande Riksdagar, ända till och med 1818, icke skulle hafva haft riktigt begrepp om Svenska Folkets rätt att sig sjelf beskatta.
Herr Tham har framställt behofvet af några redactionsförändriugar; för min del anser jag dem icke behöfliga.
Jag anhåller å nyo om proposition derpå, att till Kongl. Majit mätte öfverlemnas, att inom bestämdt maximum af 33|- procent förhöja tullen på alla inkommande varor.
En värd Talare tyckes tro, att jag velat förekomma Statsintradernas förhöjning.
Den 28 October e. m. 325 skulle gerna se, att man kunde uppfinna någon lätt och angenäm method att öka Stalsintraderne, utan att öka missnöjet; men jag vill förekomma, att skattebördorna ökas synnerligen på ett sätt, som GrundlagsStiftarne ansett olagligt.
Jag skulle äfven medgifva, att det ej kunde vara utan nytta, att Kongl. Maj:t ägde rättighet att höja tullen, så framt ej Tulltaxan redan blifvit så högt tilltagen, att ett maximum der är fastställd t, hvilket tål afprutning.
Herr Rosenschöld har redan anmärkt, att Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag beslöt, det Kongl.
Maj:t icke borde äga rättighet att höja tullen; det skulle således vara inconseqvent, om Ridderskapet och Adeln nu fattade ett alldeles motsatt beslut.
Jag förenar mig med Herr Rosenschöld i anhållan om proposition till bifall å Utskottets förslag.
Friherre Åkerhjelm: Herr
Tham har föreslagit deri ändring i redactionen, att i stället för ordet bereda en för Svenska handeln &c. borde införas ordet: vidtagaj och att i stället för förmånlig reciprocitet måtte sättas: nödvändig.
Jag åter anser ordet förskaffa vara egentligare än ordet vidtaga, och att det för öfrigt kan vara lika godt, om man nyttjar ordet nödvändig eller förmånlig, emedan dessa ord äro vid detta tillfälle af enahanda betydelse.
Herr Tham har sagt, att
Utskottet föreslagit en skyddstull af 33 3- procent, då deremot General - 3a6 Den 28 October e. m.
Tullstyrelsen föreslagit 5o procent.
Så är äfven förhållandet, men GeneralTullStyielsen hade beräknat sina lull värden lägre, och Utskottet har deremot beräknat sina högre, hvarigenom 33f procent af Utskottets tullvärden bereda nära motsvarande afgift, som de af GeneralTullStyrelsen föreslagne 5o procent.
Skillnaden är således högst obetydlig, och jag instämmer i nedsättandet af skyddstullen till 33y procent.
Efter mitt begrepp tror jag, alt discussionen angår en punkt, vid hvilken vi fästa större vigt än som behöfves.
Ty om det beslut nu fattas, att Kongl. Majrt äger böja tullen 33fprocent, beror dock detta på, hurudan Tulltaxan sedermera bestämmes; emedan, om vi nedsätta alla värden uti densamma, göra vi beslutet om den Kongl.
Maj:t lemnade rättighet alt förhöja, kraftlöst, och det lärer väl icke vara meningen.
Hvad åter angår det här omtuldta reciprocitetsförhållaude, tror jag det strider mot eget interesse, att bry sig om detta förhållande.
Ty om ett land onödigtvis höjer alla tullafgifter, vore det att straffa egna undersåtare för ett annat lands oklokhet, om man genast i reciprocitelsväg höjde tullen.
Jag tror derföre, att hela ii:te Grunden kunde vara alldeles borta; men då jag inser, att man nu lika sorn 1823 vill afgöra densamma, har jag ingenting emot, att man bifaller Den 28 O c t o b e r e. m. denna oskyldiga punkt.
Lika med Fiiherre Åkerhjelm anser jag de af Herr Tham föreslagne redactionsförändi ingar ej vara lämpliga.
Jag förenar mig äfven med Herr Rosenschöld, att man slutligen hör tillägga vilkoret om Vederbörandes hörande.
Sedan jag sålunda redovisat för mina allmänna åsigter, torde jag i öfrigt få yttra, att hela denna discussion om rättighet för Kongl. Maj:t att höja tullen 33 f procent kommer af misstag om hvad en Tulltaxa borde vara.
Utskottet säger: ”att då Rikets Höglofl.
Stän”dev uti den Tulltaxa, som nu kommer att ”utfärdas, icke kunna bestämma annan tull ”å varor, än den, sorn efter närvarande om”ständigheter bäst försäkrar Statens inkomst &c.” Tulltaxan borde icke vara sådan, utan blott en tariff på maximum af alla tull värden, med rättighet för Kongl. Maj:t att genom nedsättningar bestämma de rälta värdena.
Taxan skulle då icke, såsom Utskottet i sina grunder föreslagit, blifva densamma, utan Styrelsen skulle utsätta värdena i Taxan efter tidsförhållanderne.
Då kunde reciprocitetsförhållanderne iakttagas, och föranleda till större skiljakligheter än 33f procent.
Jag vågar äfven fästa uppmärksamheten derpå, alt de i början af 11 :te Grunden förekommande orden: som rm kommer att utfärdasj böra förändras, och hemställer, att Grundens början må erhålla följande lydelse: att då Rikets Ständer uti den Tulltaxa, som nu af dem 328 Den 28 Octo ber e. m. aflemnas, icke ansett sig kunna annorlunda bestämma tullen å varor, än såsom ett maximum af hvad de efter närvarande förhållanden, i egenskap af tullbevillning, åtaga sig, &e. Herr Tham:
Jag öfverlemna!’ till Rid-, derskapet och Adeln, att redigera 1 i:te Grunden, såsom det behagas; blott den mening bibehålles, alt detta är den högsta tull, som Rikets Ständer antaga, och att annan förändring dervid ej må göras, än att Konungen kan nedsätta denna tull, men ej lioja densamma, utom i reciprocitets-förhallanden.
I öfrigt förenar jag mig i det af Herr Hjerta framställde redactionsförslag.
Jag tror, att meningarne bäst jemkas, om inan borttager orden: samt för befrämjande häraf öfverlåta, och tillsätter rättigheten , att, i afseende på reciprocitetsförhållanden med Utländska Magtar, höja tullen*.
Hvad jag ville föreslå, som äfven skulle leda till minsta möjliga rubbning i nuvarande redaction, vore följande tillägg: samt att, i reciprocitetsfall, äfven förhöja densamma.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Herr Hjerta, och får blott, med afseende på den siste värde Talarens yttrande, erinra, att reciprociteten stundom kan lända till skada för ett land; Do ii 28 Octo ber c. 111. ty om man i reciprocitet.?väg skulle lioja tullen allt för högt, skulle tullinkomsterne minskas, och reciprociteten hlolt blifva fördelaktig för tullförsnillaren.
För öfrigt då meningen väl är, att Ständerne i förevarande Taxa skola utsätta den högsta tull, de anse lämplig och vilja åtaga sig, synes mig allt öfverlemnande åt Konungen, att ytterligare höja densamma, vara rakt stridande mot ändamålet.
Jag har den sällsynta lyckan att kunna förena mig med Herr Hjerta; ty äfven jag anser likgiltigt, om man lemnar Konungen rättighet, alt höja tullen 33f procent öfver Taxan, eller om man nu genast höjer sjelfva Taxan för hvarje artikel i samma mån.
Lika med Herr Hjerta finner jag det derföre böra uttryckas, att Taxan utgör maximum af den tullbevillning
Ständerne vilja sig åtaga; i hvilket afseende jag tror den lämpligaste redactionen kunna blifva följande:
Då Rikets Ständer uti den Tulltaxa, som nu i underdånighet öjverlemnas, icke kunna bestämma tullen annorlunda, än såsom ett maximum af den tull bevillning Ständerne intill nästa Riksdag sig åtaga; men det på Kongl. Maj:t endast ankommer &c., på sätt Utskottets förslag vidare innehåller.
Härigenom har man uttryckt, att Taxan endast är ett maximum af Tullbevillningen, och att del står Konungen fritt, ali efter 33o Don 28 Octo b cr t', m, omständigheterna deruti göra nedsättning.
Jag tror ock det vara nödvändigt att bibehålla mellanmeningen örn reciprocitetsförhållanderne, och jag instämmer med Friherre Åkerhjelm deruti, att ordet förmånlig här är det tjenligaste.
Jag får likväl förklara, alt jag icke vid reci|>rocileten fäster den vigt, att jag med Grefve Björnstjerna tror, att man derigenom skulle kunna tvinga andra länder till förändrade handelssystemer i afseende på oss.
Jag har blott uti den härom influtna meningen sett en önskan antydd, att Regeringen måtte fortgå på den redan beträdda banan, hvarigenom den förvärfvat sig det största anspråk på Nationens tacksamhet för de hittills afslutade handelstractater, hvilka beredt en reciprocitet, som varit af vigt derföre, att den salt Svenska handelsflaggan i skydd af tractaters helgd, byggda på den sanna men ofta misskända grundsatisen af ömsesidigt intresse, hvilket jag för min del anser vara handelsförvaltningens största förtjenst, sedan sista Riksdag.
Men jag tror icke, att någon förhöjning i tullen för delta ändamål är nödvändig, ehuru jag icke eller med Herr Hjerta anser, att stränghet i reciprocitetsväg, utöfvad mot någon enda Magt, skulle drabba eget land med förlust, då den blott vore öfvergåcnde — en erinran lill denna Magt, att ej, jemte vårt, skada sitteget intresse.
Yi hafva å ena sidan sett, att Konungen hittills, utan rättighet att för - Den 28 Octo b er e. m. 33 r lioja tullen, kunnat tillvägabringa ganska välgörande resultater af reciprocitetssystemet, och man känner äfven följderna af det länge fortsatta fiendtliga systemet emellan England och Frankrike, nemligen alt de Franska vinerna consumeras i England vida mindre än de Portugisiska.
Jag skulle verkligen önska, i afseende på Frankrike, ty hvad England beträffar, kunna icke till följd af redan ingångna tractater dess varor påläggas högre tull än andra länders; men i afseende på Frankrike skulle jag verkligen önska, att vi vid Tulltaxans bestämmande hade de
Franska vinerna i åtanka lill någon likhet med den tull, hvarmed Frankrike belägger vårt jern.— Jag slutar med att upprepa, det jag förenar mig med Herr Hjerta, men anhåller om proposition å den redaction jag föreslagit, såsom mera bestämd.
Jemte det jag får gifva tillkänna, att jag inom Utskottet röstat för bifall till Konungens Nådiga Proposition, ehuru jag icke genom någon reservation sökt göra min mening gällande, har jag nu egentligen begärt ordet, för att upplysa ett missförstånd, som uppkommit under discussionen, och föranledt yttranden, så väl af Herr Munck af Rosenschöld som Herr Hjerta.
Dessa Herrar hafva nemligen trott, alt Tulltaxan vore utsatt i vissa procent af varans värde, och 33a Den 28 O c l o b e r e, tn. alt tullen således skulle ändra sig efter värdet.
År i8a3 sattes Taxan i procent af värdet, och då funnos artiklar, som buro en maximi-lull af ända till 200 procent.
Under sådane förhållanden var del obehöfligt, att lemna Konungen rättighet till förhöjning; ty vid ett dylikt orimligt maximum kunde blott nedsättning komma i fråga.
Men erfarenheten visade, att man icke med säkerhet kunde beräkna tullen efter procent, emedan många missbruk deraf uppkommo, och delta föranledde Konungen att år 1826 låta omarbeta Tulltaxan, samt sätta fix tult å hvarje artikel efter mått, mål och vigt.
Denna grundsatts har Utskottet nu äfven följt, och i dess närvarande förslag finnes således icke, såsom förut, något correctif mot tullens olämplighet vid varors stigande och fallande i pris.
Konungen nödgades efter sista Riksdagen nedsätta tullen på 3S artiklar, till följd af deras betydligt fallna pris, och följden blef större förtullning och ökade inkomster.
Men detsamma kan Ilända i motsatt förhållande, eller alt varor stiga till ett vida högre pris än Taxan utsätter, hvarigenom ett missförhållande uppstår mellan varans värde och tullen, hvilket af Ständerne aldrig varit afsedt.
Herr Hjerta har sagt, alt Tulltaxan endast åsyftade alt bestämma ett maximum för Tullbevillningen; men jag får fästa uppmärksamheten derpå, alt ett af Tulltaxans hufvudföremål jemväl ur, att lemna behörigt
Den 28 October c. m. skydd åt inhemska näringarne.
Delta skydd har man i allmänhet ansett böra vara 33-fprocent af varans värde efter nuvarande förhållanden; men supponeradt, att varan stiger 100 procent i pris, så blifver tullen endast 16‘f procent; och om man derjemte besinnar, att en främmande Magt för samma vara möjligen kan anslå i6f procent i export-premier, för att hos oss undergräfva en näring, så frågar jag, om det är billigt att neka Konungen rättigheten, att under sådane förhållanden höja tullen för denna vara.
Då erfarenheten således visat, att jemkningar i Tulltaxan emellan Riksdagarne erfordras, och Konungen hittills använt den rättighet han i detta afseende haft, till en bestämd nytta för landet, tvekar jag icke, att tillstyrka bifall till Konungens Nådiga Proposition.
Om detta icke sker, tror jag, att stora vådor äro att befara, särdeles i afseende på det system man här på förmiddagen antagit; ty sedan alla varor blifvit tillåtna till införsel, ligger enda correctivet i tullens höjande efter omständigheterne.
Jag tror icke, att det endast är i reciprocitetsfall, som förhöjning af tull kan komma i fråga, och jag vill derpå anföra ett exempel.
Ehuru tackjern blifvit belagdt med en betydlig utförseltull, skulle det likväl kunna hända, att vårt Svenska tackjern med vinst kunde utföras, äfven Den 28 October e. m. till de länder, med hvilka vi icke slå i reciprocitetsför hål lande, såsom Frankrike med flere; men i sådane fall blir det angeläget, alt Regeringen, om den förmärker, att detta vigtiga råämne saknas för våra egna näringar, kan hindra utförseln deraf genom ökad tull, såvida förbudsprincipen bortgår.
Jag har anfört delta blott exempelvis; flera dylika fall kunna uppstå.
Ilvad redactionen beträffar, skulle jag tro, att
Grunden borde erhålla en sådan lydelse, att man i början sätter:
Uti den Tulltaxa, som nu föreslås, i stället för del af Utskottet nyttjade uttrycket: som nu kommer att utfärdas; att i mellanmeningen ordet bereda utbytes emot förskaffa, emedan det förra endast utmärker en preparatorisk åtgärd, dä deremot det senare jemväl utmärker en till resultat fullbragt handling; samt ändteligen att i slutet af Grunden ett tillägg införes, hvarigenom Konungen berättigas, att jemväl förhöja tullen till den procent, som Rikets Ständer kunna finna lämpligt att utsätta.
Jag anhåller derföre om proposition å den redaction af n:te Grunden jag nu framställt.
Jag kan icke underlåta, att, i anledning af Herr af 13i 11 berghs anförande, yttra några ord till rättfärdigande af 1823 års Bevillningsutskott, och den då upprättade Tulltaxan.
Herr af Billbergh har sagt, att denna Taxa stadgade en oriin - Den 2S O c to ber e. ni. 335 lig tull af ioo till 200 procent af varans värde; men jag her den värde Ledamoten omläsa i8a3 års Tulltaxa, oell jag tror, att lian skall finna, det alla artiklar, hvilka der voro åsatte en tull af ioo procent, voro sådane, som ännu äro till införsel förbjudna, det vill säga tackjern, spannemål, kläde, med mera, och denna höga tull sattes just derföre att man icke ansåg nyttigt, det dessa artiklar infördes, ehuru man icke ville förbjuda dem; men de äro ännu förbjudne.
Bland de artiklar, hvarå Konungen mellan Riksdagen nedsatt tullen, finnes ingen, sorn bade ioo procents tull sig åsatt; de äro sådane colonialvaror, som alltid varit till införsel tillåtna, såsom caffe, bomullsgarn och dylikt, och sådane exempel bevisa icke Herr af Billberghs satts- Jag får föröfrigt anmärka, att en sådan förhöjning i tullen, som man här vill öfverlemna åt Konungen, skulle alltför mycket hindra köpmännen i sina speculationer; ty huru är det tänkbart, att de skola våga contractera med utlänningen om varor, och utskicka sina fartyg för att afhämta dem, då de alltid skulle vara osäkra, huruvida icke tullen, innan de åter kommit hem, blifvit så förhöjd, att de skulle vara ruinerade på speculalioiien.
Jag kan således ej finna annat, än att en sådan tillåtelse till förhöjning i tullen skulle vara ganska skadlig; och jag ber om förlåtelse alt jag är nog envis, att icke utan votering medgifva bortskänkandet af Stan - 336 Den 28 Oc tober e. m.
Jernes beskattningsrätt och Köpmännens bestäad.
Jag yrkar bifall till Utskottets förslag, men medgifver gerna hvilken redactionsförändring som helst, blott meningen icke borttages; det vill säga, att rättigheten till jemkningar i Tulltaxan inskränkes endast med afseende på reciprocitetsförhållanden med utländska Magter.