Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 31, i ani. af gjorda framställningar om eftergift af Kronans rätt till danaarf, fallne efter åtskilliga personer.
Ulsk:ts hemställan bifölls.
Anhållande om ursäkt för det jag upptager R. o. Ad:ns tid med ett ämne, som kanske mången anser vara af ringa betydelse, beder jag få fästa uppmärsamhet vid detta danaarfs-betänkande, emedan det gäller en princip-fråga, huruvida R.
St:r böra utan egentliga skäl afstå från de inkomster, som med rätta tillkommer staten.
Denna princip-fråga har äfven vid föregående riksdagar varit behandlad, och R.
St:r hafva då, på K.
M:ts framställning och hufvudsakligen af skäl, att det var fråga blott om obetydliga belopp samt att bevekande omständigheter anförts, ej sällan afstått sin rätt.
Den hemställan, Stats-Utsk:t afiåtit, har tillkommit med endast en ringa röstpluralitet och mot densamma hafva ledamöter från alla Stånden reserverat sig, anseende, i likhet med Utsk:safdelningen, att det tillstyrkta beslutet icke öfverensstämde med statens fördel.
När frågan var före på afdelningen, gjorde sig den åsigt gällande, att afstående af Kronans rätt icke borde ega rum i annat fall, än att beloppet vore obetydligt, att särdeles bevekande omständigheter förefunnos och att Kronans rätt till arfvet vore klar och fullt bestämd.
Vidare ansåg afdelningen, att danaarf icke borde efterskänkas åt kommuner för uppfyllande af sådana behof, som dessa voro pligtiga att sjelfva bestrida.
Utsk:t deremot har gått en annan väg och, utan att följa någon bestämd H. II.
15 226 Den 31 Januari f. na. princip, beslutat om de gjorda framställningarne om eftergift af Kronans rätt.
Hvad den nu förev:de punkten beträffar, har Utsk:t för sitt beslut anfört tvenne skäl:
Lo att likartade eftergifter vid föregående riksdagar egt rum, och 2:o att den person, efter hvilken arfvet fallit, i 20 år varit skollärare i församlingen och der samlat sin förmögenhet.
Beträffande det första skälet, att staten förut gjort eftergifter, torde hvar och en inse dess haltlöshet, och som det andra skälet i och för sig icke torde förtjena något afseende, synes det beslut, hvari Utsk:t stadnat, halva tillkommit utan några egentliga motiver.
Då härtill kommer, att
Kronans rätt till ifrågav:de arf icke ännu är afgjord, enär den tid, inom hvilken lagen tillerkänner okända arfvingar rätt att anmäla sig för arfvets åtnjutande, icke ännu förflutit, yrkar jag att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:ts Betänk, i denna del.
Om detta yrkande bifalles, borde motiveringen ändras i öfverensstämmelse med Utsk:s-afdelningens förslag, hvilket var af följande lydelse: »Ehuru B.
St:r vid föreg:de riksdagar till förmån för dylika ändamål flera gånger eftergifvit
Kronans rätt till danaarf efter åtskilliga personer, kan Utsk:t dock icke af denna omständighet hemta giltig anledning för understöjande af motionärens framställning.
Då en sådan eftergift af Kronans rätt, som med motionen åsyftas, enligt Utsk:ts åsigt, ej bör ega rum, om icke särdeles bevekande omständigheter äro för handen, och ingalunda till sådana föremål som ifrågavrde, dem det författningsenligt åligger vederbörande kommuner att bekosta, finnér Utsk:t, utan att i ringaste mån underskatta folkskoleväsendets värde och nyttan af den förbättring derutinnan, som i nämnde församlingar må hafva blifvit vidtagen, sig likväl förhindradt tillstyrka motionens bifallande äfven af det skäl, att ännu icke visat sig hvad rätt Kronan må ega till omförmälda qvarlåtenskap, hvarpå okända arfvingar tilläfventyrs kunna göra anspråk, och Utsk-.t får derföre hemställa, att motionärens framställning må, åtminstone för närvarande, lemnäs utan afseende.» Hr Fåhraeus, Olof Immanuel:
Eftergift af danaarf är ett undantag från bestämd lag.
Då så är, bör man väl tillse, att dessa undantag åtminstone grunda sig på någon viss allmängiltig regel, och då denna regel icke kan afse något annat än verkligen ömmande omständigheter, men sådana för nu ifrågav:de fall icke kunna åberopas, så instämmer jag med Hr Huss i hemställan om afslag å Utsk:ts förslag.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits ilrågav:de hemställan, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Den 31 Januari f. m. 227 3:dje punkten.
Klinckowström, Rudolf: Sedan R. o. Ad. på de af Hrr Huss och Fåhraeus anförda skäl afslagit Utsk:ts i punkten 2, med anledning af enskild motion, gjorda hemställan, anhåller jag att samma beslut måtte fattas i afseende å följande likartade punkter.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades.
Utsk:ts hemställan bifölls. 5:te punkten.
Under åberopande af de skäl, jag vid behandlingen af en föreg:de punkt anfört, får jag anhålla att R. o. Ad. ville afslå Utsk:ts ifrågav:de hemställan.
Rudolf:
De skäl, som vid mer än en föregående punkt blifvit anförda för afslag å hemställan om afstående af kronans rätt till danaarf, har jag trott mig böra lemna i sitt värde, och ingår nu icke vidare i pröfning af dem; men beträffande denna punkt, synes mig dock tydligt, att R. o. Ad. borde bifalla hvad fjtsk:t föreslagit.
Förhållandet är nemi., enligt hvad vi af Utlåt:t finna, sådant, att den i nu föredragna punkten omförmälda enka, enligt det under edlig förpligtelse afgifna skriftliga intyget af tvenne personer, tillkännagifvit sin yttersta vilja vara, att hennes qvarlåtenskap skulle tillfalla en i Södertelje befintlig flickskola, men hon, som förmodligen icke varit hemmastadd i de af lagen föreskrifna formaliteter, har icke vid testamentets upprättande iakttagit att båda vittnena voro samtidigt tillstädes, utan för hvardera af dem vid särskilda tillfällen tillkännagifvit besagda sin yttersta vilja; hvarefter hon aflidit, elterlemnande en behållning af 447 rdr 62 öre, som nu skulle utgöra danaarf.
Då man emellertid har all moralisk visshet om verkligheten och innehållet af hennes önskan, samt det afsedda ändamålet är godt och förtjent af understöd, och då dessutom beloppet, i jemförelse med statens förmögenhet, är ganska obetydligt, men kan vara af mycket gagn för ifrågav:de, i den lilla staden Södertelje anlagda och af alla, sorn jag hört, med loford omnämnda flickskola, vågar jag anhålla, att R. o.
Ad. täcktes bifalla Utsk:ts hemställan om danaarfvets afstående till förmån för detta goda ändamål.
Med anledning af de ömmande omständigheter, som af Frih.
Cederström blifvit anförda, anser jag mig böra instämma i yrkandet om bifall till Utsk:ts hemställan.
228 Den 31 Januari f. m.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till LJtsk:ts förev:de hemställan och dels alslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till samma hemställan, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte några ja, hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan blifvit förnyad samt besvarad med många ja jemte några nej.
På enahanda skäl, som vid den föregående punkten anfördes, får jag anhålla om afslag å denna punkt.
Utsk:t har för sin hemställan icke anfört andra skäl, än att de med frågan förbundna särskilda omständigheterna talade för att R.
St:r borde afstå sin rätt till det ifrågav:de arfvet.
Detta skäl anser jag dock här icke böra utöfva något inflytande; hvarför jag på förut omförmälda grunder yrkar afslag.
Hr T reffenberg, Curry:
Af en person, som intresserar sig för enskilda Barnhemmets i Upsala bestånd, har jag blifvit anmodad meddela R. o. Ad. de upplysningar, hvilka innehållas i följande af Barnhemmets kassaförvaltare aflemnade uppgift.
»Uti enskilda Barnhemmet i Upsala underhöllos sistlidet år 36 fattiga harn med kläder, föda och undervisning, så att barnen der till alla delar hade sitt hem.
Den intecknade skulden i Barnhemmets fastighet är 16,000 rdr och den löpande skulden 1884 rdr, således hela skulden nära 18,000 rdr.
Hvarje barn beräknas kosta inrättningen 143 rdr, men ersättningen al barnens målsmän är endast 60 rdr.
Ingen af styrelsens ledamöter uppbär någon ersättning för sitt besvär, men den tjenande personalen inom Barnhemmet måste vara aflönad.
Ur räkenskaperna rätteligen utdraget, betygas.
Upsala, 30 Januari 1866.
P. E. Ågren, Barnhemmets kassaförvaltare.»
Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på bifall till Ulsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades. 7:de punkten.
På de af Stats-Utsk:tanförda skäl får jag anhålla om bifall till dess rörande denna punkt gjorda hemställan.
Öfverläggningen ansågs härmed slutad och Utsk:ts hemställan blef, uppå gjord propos., af R. o. Ad. bifallen.
Den 31 Jannsri e. ro. 229 8:de punkten.
På de grunder, som förut blifvit anförda angrde disposition af danaarf, får jag anhålla om afslag jemväl å denna punkt.
Med anledning deraf, att min vid början af detta plenum gjorda hemställan, ang:de gemensamma öfverläggningar inom Stånden för behandling af K. M:ts Propos. ang:de deri med Frankrike afslutade traktaten, blifvit bordlagd, får jag anhålla, att denna fråga mätte sättas främst på föredragningslistan vid nästa plenum.
Till detta förslag lemnade R. o.
Anmäldes och bordlädes Bevilln.-Utsk:ts Utlåt.
Propos. ang:de med Frankrike afslutade Han dels- och Sjöfartstraktater. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
Justerades profit för den 22 December sisth år.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 24 och 27 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 36, i ani. af väckta motioner rörande ej mindre 230 Dea 31 Januari e. in. Norrmans och Danskars, än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken.
Utskits första hemställan å sidan 5.
Utskits sednare hemställan å samma sida.
Inom Utsk:t har jag slutit mig till den reservation, som Hr von Ehrenheim afgifvit.
Den är helt kort och lyder sålunda: »Instämmande uti Utsk:ts yttrande, att Regeringen bör antagas vara bäst i tillfälle alt bedöma när i hvarje särskildt läll rätta ögonblicket är inne för öppnande af underhandlingar med främmande makter, rörande ömsesidig näringsfrihet, och att
Regeringen icke underlåter att af en sådan tidpunkt sig begagna, anser jag denna åsigt böra tillämpas äfven i afseende på Danmark och bör gälla jemväl i fråga om ölverenskommelser, som afse kompetens till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens m. fl.; hvadan jag emot Utskits tillstyrkanden, i hvad de röra Danmark, nödgas mig reservera.» Hvad Utsk:t yttrat i sin af oss återgifna och åberopade motivering af ifrågavarande punkt, är andraget till vederläggning af den ena motionärens, Hr von Köchs, yrkande, att man, borde bereda alla främmande nationer full näringsfrihet i Sverige; men, enligt Hr von Ehrenheims och min m. fl. ledamöters åsigt, gäller denna motivering äfven med afseende å Danmark.
Med Norge åter, hvarom var fråga i den nyss föredragna punkten, är förhållandet helt annorlunda, ty detta land har öfver 50 år haft med oss gemensam Konung, förenadt, såsom det är, med Sverige genom ett broderligt band, hvilket vi alla önska måtte allt lastare tillknytas, samt har med Sverige många gemensamma intressen.
Danmark deremot är endast en vår grannstat, hvilken vi gerna följa med våra varma välönskningar, men är en för sig sjelfständig stat, på hvars politik Sverige icke lagligen kan påräkna att utöfva något inflytande.
Jag inskränker mig alltså till att, på grund af livad antydt blifvit i de af mig nu endast i största korthet andragna förhållanden, anhålla om afslag på här föredragna punkt.
Hr von Geijer, Bror Bengt Gustaf: Emellan de närbeslägtade Svenska och Danska folken existerar redan en särdefes liflig trafik, som dag från dag tilltager i liflighet — ett förhållande, välbekant för enhvar, bosatt såsom jag i rikets sydligaste provins.
Att denna trafik länder båda folken till nytta och gagn, torde icke kunna bestridas.
Hvarje öfverenskommelse emellan Sverige och Danmark, som underlättar förbindelsen emellan dessa riken, vare sig i kommersiell eller industriell hänseende, helsar jag välkommen.
Den 31 Januari e. m. 231 Jag får på det varmaste förorda bifall till den förevarande andra punkten i Utsk:ts Betänk.
Hvad först beträffar den formella delen af frågan, hvilken af en värd reservant blifvit berörd, eller huruvida det skulle vara lämpligt att representatio nen inginge till K.
M:t med en underdånig hemställan i detta ämne, då, enligt reservantens åsigt, K.
M:t vore bäst i tillfälle att bedöma, när, i hvarje särskildt fall, rätta ögonblicket vore inne lör öppnande af underhandlingar med främmande makter, rörande ömsesidig näringsfrihet, så kan ju denna hans åsigt tillämpas på alla underdåniga skrifvelser, som innefatta ett önskningsmåi.
Det anförda skälet kan mycket fördelaktigt begagnas under en diskussion, då man ogillar sjelfva saken och således äfven vill undanskjuta hvarje framställning, som kan befrämja densamma; men R. o. Ad. har ju vid flera tillfällen godkännt det förfaringssätt, att, då R. o. Ad. hyst den åsigten, att en viss fråga borde utredas, uti en underd. skrifvelse till K.
M:t anhålla om en sådan utredning.
Om jag icke alltför mycket missminner mig, yttrade en Konungens rådgifvare i plenum sistkne Lördag, då fråga var derom, att landtränterierna borde få deponera sina innestående medel i enskilda bankerna, att det vore af största vigt för K.
M:t att få inhemta representationens tankar i de ämnen, som den önskade få utredda, och att K.
M:t derigenom finge anledning att åt frågan lemna en noggrannare och grundligare pröfning.
Detta angående de skäl, som af den värde reservanten blifvit framställda mot en underd. skrifvelses aflåtande till K. M:t i detta ämne.
Hvad åter sjelfva sakfrågan angår, eller huruvida det skulle vara lämpligt att i Sverige inrymma samma näringsfrihet åt Dansk man som åt Svensk, så får jag bekänna, att jag trott det vara lämpligt af det skäl, att jag under långa tider, vid denna riksdag, vid föregående riksdagar samt man och man emellan hört så mycket klagomål öfver, huru kapitalfattiga vi äro, huru ringa arbetsskicklighet vi ega och huru omöjligt det är för oss att konkurrera med främmande nationer.
Under sådana förhållanden skulle det förefalla mig besynnerligt, om man afvisade de krafter, genom hvilka vår industri skulle kunna höjas, något som endast en nation med materielt öfverflöd skulle kunna göra.
Man kan visserligen säga, att den nya näringsförfattningen medgifver Danskar, likasom andra utländningar, näringsfrihet i Sverige; men denna frihet är dock förenad med inskränkningar, som kunna inverka hämmande på lusten hos främlingar att hit öfverflytta.
Då jag i detta förslag icke kan se annat än en uppmaning till Sveriges och Danmarks näringsidkare, att göra sig de fördelar, hvartdera landet erbjuder, tillgodo, får jag för min del anhålla om bifall till Utskds förslag i denna del.
Efter min uppfattning måste såsom allmän grundsats antagas, att R.
St:r icke böra ingå till 232 Den 31 Januari e. m. K.
M:t med underd. framställningar i andra fall än, då behofvet ovilkorligen fordrar ändring eller jemkning i gifna föreskrifter eller då man, genom utverkande af nya stadganden, tror sig kunna vinna något för fäderneslandet stort eller nyttigt mål.
Om denna grundsats, såsom jag för visso tror, är gällande i afseende å frågor, som röra våra inre förhållanden, huru mycket varsammare böra vi icke vara med de framställningar, som röra förhållandet till utländska makter, helst jag lör min del ännu icke fått den frågan riktigt besvarad, huruvida det kan anses ligga inom R.
St:rs befogenhet, att i dylika frågor taga initiativet.
Men detta hör icke hit, och jag vill derlöre inskränka mig till att yttra några ord i det ämne, som nu utgör föremål för vår öfverläggning, nemi. alt tillse, huruvida det är behöfligt och nyttigt, att vidtaga den åtgärd, som af Utsk:t blifvit föreslagen och af flere talare här förordats.
För mig är det tydligt och klart, att Danmark är i förhållande till oss »utlando och att således hvad som gäller för utländska makter i allmänhet, det gäller och bör gälla äfven för Danmark.
Utsk:t har till svar på en af Hr von Koch väckt motion, hvilken har till syfte, »att genom fördrag med andra nationer söka utverka, att Svensk man, hvilken i främmande landet får vistas, der, i afseende å rätt att idka handel, handtverk eller annat yrke samt således jemväl rätt att i sjötjenst antagas, må tillerkännas samma friheter och förmåner med det landets egna innevånare, emot det att här i riket från sådant land kommen person, hvilken erhållit K.
M:ts tillstånd att i riket vistas, tillförsäkras enahanda frihet som Svensk man i afseende å rätt att idka handel, handtverk eller annat yrke, och således jemväl att i sjötjenst antagas» — till svar på denna motion, som var utsträckt till alla främmande nationer, har, säger jag, Utsk:t yttrat, »att, på sätt Hr von Koch föreslagit, inleda underhandlingar för att afsluta traktater med alla främmande nationer rörande ömsesidig näringsfrihet, torde icke lämpligen af R.
Shr kunna begäras af Regeringen, hvilken bör antagas icke allenast vara bäst i tillfälle att bedöma, när, i hvarje särskildt fall, rätta ögonblicket är inne för öppnande af dylika underhandlingar med en främmande makt, utan äfven icke underlåta att det begagna.»
Härmed har Utsk:t, efter mitt sätt att se saken, tydligen besvarat frågan om behofvet af ifrågavtde skrifvelse till K. M:t.
Härefter återstår att tillse, om det skulle vara nyttigt att medgifva
Danskar den föreslagna näringsfriheten.
Enligt min tanke skulle det vara nyttigt, om Sverige saknade skickliga arbetare och handtverkare och derföre behöfde från utlandet hemta, om jag så må säga, förgångsmän åt våra egna handtverkare.
Jag vill visst icke förringa
Danska näringsidkarne, men jag betviflar och tror mig hafva rätt att betvifla, att dessa
Danska män kunna vara förgångsmän för oss; ty, om så vore förhållandet, lider det intet tvifvel, att de ledamöter af Ekon.-Utsk:t, som så varmt intresserat sig för dem, skulle hafva framdragit detta skäl och icke med tystnad förbigått det.
Jag vågar således tro, Den 31 Januari e. m. 233 att, om vi skulle behöfva förgångsman för våra handtverk, så vore det icke skäl att inskränka den föreslagna näringsfriheten endast till Danmark, utan borde vi då heldre bifalla Hr von Köchs motion, som utsträcker denna frihet till hela verlden.
Då jag således icke kan anse behofvet af handtverksidkare utgöra skälet till Utsk:ts hemställan, måste jag söka andra skäl, med hvilka Utsk:t, om jag så får uttrycka mig, icke velat komma fram och som legat till grund för det beslut, hvartill Utsk:t kommit.
Dessa skäl återfinnas verkligen också i en af de motioner, som legat till grund för beslutet i denna punkt, och äro de s. k. statsskälen, som fordra, att beslägtade nationer skola växa tillsammans till ett kött och blod.
Förutom detta, hvilket är hufvudskälet, yttras vidare i motionen, att allt, som kan bidraga till att lära dessa nationer betrakta hvarandra såsom ett folk, egande ett gemensamt hem att försvara, också bör främjas.
Men då jag nu, för min del, icke önskar att vinna ett sådant mål, vet jag icke, hvarföre jag skulle understödja det, som skulle närma oss dertill.
Detta är anledningen, hvarför jag med min röst voterat mot antagandet inom Utskit af denna punkt och jemväl nu yrkar afslag å densamma.
Efter min uppfattning böra frågor, som angå rikets förhållanden till andra makter, af representationen behandlas med särdeles försigtighet och sådana steg undvikas, hvarigenom Regeringens frihet vid en underhandling kan minskas.
Redan häruti ser jag ett skäl emot Utskits förslag i denna punkt; men ett ytterligare, mera afgörande, finnes och har af Utskit blifvit omförmäldt, nemi. att den Danska Regeringen redan gjort en framställning i det syfte, som Utskit föreslagit, och att den Svenska Regeringen afböjt denna framställning derföre att förhållanderna först borde ordnas med Norge, en åsigt, som Utskit äfven tillstyrkt R.
Stir att yttra.
När frågan sålunda redan varit föremål för K.
Mits uppmärksamhet och K.
Mit dervid visat sig hafva samma uppfattning deraf, som
Ständerna genom i frågavide beslut skulle uttala, kan jag omöjligt inse, att aflåtandet af en skrifvelse är påkalladt eller ens lämpligt, .lag anhåller om afslag å denna punkt.
Jag har begärt ordet i anledning af hvad en talare här bredvid mig nyss yttrat.
Han förklarade nemi., att det förnämsta skälet, hvarföre han motsatte sig bifall till Utskits hemställan, var det, att motionärerna i denna fråga (de äro endast tvenne, Uhr och jag) åsyftat, jag tror han säde, att göra Danskar och Svenskar »till samma kött och blod», och att således motionerna voro väckta i Skandinavisk rigtning.
Mot denna uppfattning af min motion får jag bestämdt reservera mig.
Mina tänkesätt förbjuda mig att väcka några förslag i politiskt-skandinavisk rigtning]; ty jag älskar hvarken någon Skandinavisk annexation eller någon amalgamation.
Min motion är, såsom R. o. Ad. täcktes finna, endast en fort - 234 Den 31 Januari e. m. sättning af hvad jag alltid yrkat, eller utvidgad näringsfrihet för utländningar.
En motion i detta syfte afgafs vid 1860 års riksdag och föranledde då en underd. skrifvelse från R.
St:r, till hvilket resultat äfven jag i min ringa mån bidrog, med anhållan att K.
M:t ville tillse, i hvad mån utvidgade rättigheter i afseende å handel och näringar kunde beviljas utländningar.
Denna skrifvelse remitterades af K. M:t till Kommers-Coll., men föranledde der så vidlyftiga undersökningar om hvilka lagbestämmelser ännu voro gällande lör utländska män, att något svar å denna remiss ännu ej hunnit inkomma vid början af 1862 års riksdag.
Vid sistnämnda riksdag föreslog jag dels utvidgad näringsfrihet för Svenskar, dels borttagande af alla för utländningar stadgade inskränkningar i afseende å rätt att idka handel och näringar.
Följden häraf blef, som vi alla veta, Kongl. Förordn. den 18 Juni 1864, hvars 25—31 §§ innehålla de för utländningar gällande bestämmelser.
Jag anser det vara rätt, att inga utländningar lå nedsätta sig i landet utan Konungens tillstånd; men när man rnedgifvit dem rätt att inkomma i Sverige, inser jag ej hvarföre de icke också borde erhålla full frihet att försörja sig bäst de kunna.
Det är visserligen sannt, att de hinder, som deremot möta, numera icke äro synnerligen stora; men det återstår dock tvenne, nemi. dels en temligen godtycklig pröfning af Konungens Bef:de och dels föreskriften, att utländsk man måste, hvad ej Svensk behöfver, ställa borgen för utskylder till staten och kommunen under tre år.
Jag tror ej att man genast bör inleda hit inkomna utländningar i det Kongl. Svenska borgenssystemet, helst som det ofta torde blifva svårt för främlingar att anskaffa dylik borgen.
Min åsigt om det olämpliga i dessa restriktioner har löranledt mitt förslag, att R.
St:r ville hos K. M:t anhålla, att han måtte genom underhandlingar med främmande makter söka utverka, att Svensk man i ett främmande land måtte i afseende å rätt att idka handel eller annan näring tillförsäkras samma rätt som landets egna innevånare, mot vilkor af reciprocitet.
Jag har således i denna min motion sett saken från en ganska allmän synpunkt.
Visserligen har jag gjort tvenne undantag, nend. angående Norge och Danmark; men mina skäl dertill hafva varit, hvad först Norge beträffar, att jag anser att man bör så snart som möjligt bereda enahanda rättigheter i afseende å handel etc. för de båda folken, helst då, enligt den nyligen afslutade Franska traktaten, Fransk undersåte nu torde i vissa afseenden hafva bättre rätt än Svensk i Norge och än Norsk i Sverige.
Orsaken, hvarföre jag gjort ett undantag för Danmark, har varit det, att jag, ehuru icke politisk-skandinav, är social-skandinav, att jag tror att då 2:ne folk hafva samma ursprung, samma seder, samma språk, samma religion, man bör sträfva att undanrödja alla hinder för liflig samfärdsel dem emellan, äfven om ej man önskar se dem förenade under samma Konung.