Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Adelborg har anfört, att om man beräknar alla Stockholms skolsalars kubik-innehåll och fördelar detsamma på den skolbesökandé ungdomen, så skulle endast 80 å 90 kubikfot luft belöpa sig på hvarje gosse.
Så illa torde det dock icke i allmänhet stå till.
Jag känner imedlertid speciell en högre lärdomsskola i hufvudstaden, der förhållandet visserligen icke är bättre utan snarare sämre än det,upgifna.
Denna skola beslår af 4 klasser.
I den första klassen är lärjungarnes antal merändels 60 å 65.
Måttet af det skolrum, hvari denna klass är inrymd, kan jag ej med bestämdhet upgifva, men hvad jag tryggt, kan säga är, alt detsamma i förhållande till lärjungarnes antal icke är i någon mån rymligare än den 2:dra klassens skolrum.
Detta sednare är 12 alnar långt, 7 alnar bredt och 5 alnar högt.
Antalet af lärjungar, som under skoltimmarne der vistas, utgör för det närvar:de 40, men var föll. hösttermin 43.
Reducerar man nyssnämnde mått till kubikfot, så belöper sig, då skolbarnens antal är 40, utrymmet för hvart och ett af dem till 84 kubikfot.
När man består fången och sjuklingen 1,000 och soldater för natten 600 kubiksfots utrymme, så finner man lätt huru otillräcklig den luftqvantitet måste vara, som uti ifrågavaride skola bestås hvarje skolgosse.
Vid beräkningen af dessa 84 kubikfot har man icke afdragit den rymd, som uptages af kakelugn, katheder, bord och bänkar, samt gossarnes egna kroppar.
Den ringa luftmassan sora Den 24 April. 361 finnes i rummet, är dessutom icke allenast positivt otillräcklig, den göres ock qvalitativt otjenlig derigenom att något yttre rum, der gossarne, efter vandring i regn och smuts, kunna uphänga sina ytterplagg, ej finnes, utan barnen mäste antingen sitta med de våla rockarne på sig eller hänga dem kring väggarne, eller lägga dem uti hög i någoti vrå af rummet.
Hvad skolrummets anordning i öfrigt beträffar, så är densamma! lika ändamålsvidrig.
Af de mått å andra klassens skolrum jag nfas upgifvit, finna Hrr:ne, att arealen på golfvet för hvarje gosse, icke skall utgöra mera än ungefär 2 qvadratalnar, men om man /äfdrager den plats, som bord och bänkar m. m. intaga, så reduceras delta utrymme till icke fullt 1^- qvadrataln.
Rummens inredning lemnar lika mycken anledn. till anmärkn:r, som dess brist på luft och utrymme.
Visserligen synes det vara mindre anledn. att påräkna synnerligt deltagande för inredningens lämplighet hos R. o. Ad.-s ledamöter, hvilka sjelfve med så beundransvärdt tålamod, claris majorum exemplis, fördraga alla olägenheterna af eget sessionsrums obeqväma anordning.
Men om äfven R. o. Ad. för egen del, under sina sammankomster, sjelfmant afsäger sig alla de anspråk på beqvämlighet och comfort, hvilka de öfriga RiksSt:n under den sednare tiden förut för sig icke dragit i betänkande att göra gällande, vågar jag dock hoppas att denna sjelfförsakelse icke hindrar det höglofl.
Ståndet att nitälska för en bättre inredning af skolrummen.
Skolbarnen placeras vanligen, om icke allmänt, på smala bänkar utan ryggstöd, och sitta icke sällan derå så sammanpackade, från vägg lill vägg, alt sedan en gosse stigit upp för att upläsa sin lexa, så kan han icke åter intaga sin plats med mindre än att alla kamraterna resa sig upp och sedan sälta sig på samma gång.
Att delta icke är nyttigt, utan ur alla synpunkter otjenlig!, skadligt, behöfver icke bevis.
Ej bättre är det förhållande, att barnen i skolrummet ofta icke äga ens ett lämpligt bord att skrifva på; och ännu mindre finnes för hvart och ett af dem en låda alt deri inlägga skrifböcker, lador m. m. dylikt.
Nu hoplägges allt detta i ett enda skåp, och då gossarne behöfva sina böcker och tador, skall den s. k. ordningsmannen utlemna dem.
Men huru går det härvid till?
Jo sålunda, att sedan ordningsmannen öpnat skåpdörren, rusa alla gossarne på en gång till samt rifvas och slitas om skåpets innehåll, till dess hvar och en får sitt.
Kan sådant hos ungdomen inprägla sinne för ordning och skick?
Ej nog att slitningen och förstörelsen af skolböcker på detta sätt är mångdubbel emot hvad den borde vara till kännbar kostnad för mindre bemedlade föräldrar, hvad värre är; barnen, hvilka i skolan borde vänjas vid alt med aktsamhet vårda sina och andras tillhörigheter, upfostras på sådant sätt lill slarf och oordentlighet och behålla fallenheten derför allt framgent.
Hvad jag om en skola exempelvis anfört, gäller icke ensamt för denna, ty om den än, genom lokalens och inredningens dåliga skick, utmärker sig framför de flesta andra, så är dock förhållandet i många andra skolor i Riket föga mindre beklagansvårdt.
Jag känner visserligen, att nu gällande skolordning föreskrifver, att skol-lokalerna böra på ett för deras ändamål tjenligt sätt inrättas, men denna föreskrift har svårligen kunnat tillämpas i många af de äldre skolhusen, som vid skolordningens utfärdande redan funnos; att förhållandet är bättre vid de sednare tider tillkomna, såsom t. ex. i Skara och Westerås, samt ännu mera blifver det vid de under denna Riksdag föreslagna i Wexiö och Wisby, torde få antagas såsom säkert; men jag tviflar dock, att man vid upgörande af planerne till dessa nybyggnader följt några bestämda grunder för beräkningen af utrymmet, relativt till det pratsumliva antalet lärjungar, och ännu mera, alt man dervid afsett erforderlig luftV vexling.
En väckelse till vederbörande skolstyrelser derom, att ändamålsenliga luftvexlingsanstalter blifva i skolorna anbragta, samt att ett visst minimum af utrymme blifver för hvarje lärjunge att tillgå, synes således af behofvet påkallad, isynnerhet som våra arkitekter vid byggnaders npförande ofta tyckas fästa mera afseende på byggnadens yttre prydlighet, än inre beqvämlighet och motsvarighet mot ändamålet, och framför allt icke draga försorg om erforderlig luftvexling.
Likaledes erfordras föreskrifter om skolrummets behöriga inredning.
Den siste värde talaren ansåg det vara olämpligt att ingå till K.
M. med en underd. skrifvelse i detta ämne och yttrade, att sådant vore att onödigtvis besvära K1 M. och dessutom skulle väcka missnöje hos kommunerna, hvilka underhålla skolorna.
Hvad det första skälet beträffar, så vågar jag nästan tro, att K.
M. med välbehag emottager en opinionsyttring från R.
St., hvarigenom
Konungen från folkombudens sida finge ett stöd för vidtagande af åtgärder, hvilkas nödvändighet K.
M. icke kan undgå att inse.
Vidkommande åter det missnöje, som förmodas blifva en följd af bestämda föreskrifters meddelande, rör:da skol-lokalernas anordning m. m., kan detsamma, enl. min öfvertygelse, blifva hvarken allmänt eller af lång varaktighet.
Det är ju egentligen familjefäderne inom församlingen, som bidraga lill skolornas inrättande och underhåll.
Hvad kan för dem väl vara mera tillfredsställande än att finna, det deras barn kunna begagna sig af undervisningen i skolan, utan att derigenom utsättas för inflytelser, menligt verkande på barnens hälsa.
Jag har för öfrigt åberopat egen erfarenhet derom, att kommuner utan missbelåtenhet emottaga de anvisningar, hvilka i ett eller annat afseende dem lemnäs.
Våra läns-lazaretter och kurhus, hvilkas underhåll åligger länens innevånare, sago för några decennier sedan helt annorlunda ut än nu.
De stora förbättringar dessa inrättningar i sednare tider undergått, kunna i väsendtlig mån tillskrifvas de råd och anvisningar, hvilka blifvit vederbörande lemnade, och hos dem alltid vunnit afseende, samt föranledt erforderliga åtgärder; men deremot, så vidt jag kunnat finna, aldrig blifvit med missnöje bemötte.
Beträffande folkskolorne, har en föregtde talare redan anmärkt, att flera serdeles vackra skolhus blifvit af församlingarne tipförda.
Afven jag har sett många sådana ganska prydliga byggnader; men jag nödgas anmärka, att detta vackra utseende egentligen endast sträcker sig till det yttre.
I Skåne träffar man t. ex. ofta skolhus Den 24 April. 363 upförda i Götisk stil hvilka taga sig ganska magnifikt ut för den vägfarande; men gör man sig den mödan att stiga in, skall man finna, att skolrummen så väl i afseende å det utrymme, hvilket der bestås skolbarnen, sorn i åtskilliga andra hänseenden ingalunda motsvara hvad man af den prydliga utsidan hämtat anleda, att vänta.
De, hvilka gjort så stora upoffringar för upförande af dessa kostbara skolbyggnader, skulle säkerligen villigt följt en på förhand meddelad föreskrift för deras ändamålsenliga inredning; och jag är fullt öfvertygad, att hela landet med tacksamhet skulle emottaga och j vid skolornas anordning gerna och med tillfredsställelse följa de / iföreskrifter eller anvisningar, som i sådant syfte utfärdades.
På det högsta beklagar jag derföre, alt 2:ne
Stånd redan afslagit detta Betänk.
, och att till följd deraf den vigtiga frågan för denna gång förfaller; men jag anhåller icke desto mindre, att R. o. Ad. behagade bifalla Betänk., på det att det höglofl.
Ståndets erkännande, att förbättringar i skol-lokalerna äro af behofvet påkallade, mätte sålunda varda uttryckt.
Hr von Kock, Nils Samuel, förklarade sig häruti instämma.
Efter det utförliga yttrande, R. o. Ad. nyss afhört, kan jag vara ganska kort, men Gr.
Mörners upträdande emot Betänk, har föranledt mig att begära ordet.
Den värde ledamoten har omtalat förhållandet på landet och yttrat, att der finnes vackra skolhus, hvarest allmogens barn icke skulle befinna sig illa och i allmänhet bättre än i hemmen.
Detta yttrande håller vid närmare påseende icke streck.
Sällan eller aldrig reser jag förbi ett skolhus på landet under den tid af dygnet, då undervisningen pågår, utan att besöka skolrummet.
Ett större antal barn äro församlade i ett rum, som vanligtvis endast är 16 alnar i fyrkant och 4 alnar högt.
Då barnen färdats dit på långa vägar ofta under regn och i smuts så befinnes luften qvalmig och förskämd och det är lätt begripligt huru ohelsosamt det är att under en längre lid af dagen i en sådan atmosfer sig uppehålla.
Jag har aldrig underlåtit att göra skolmästare upmärksamma på detta förhållande, hvilket likväl ej haft någon annan verkan, än att de vid min ankomst skynda sig att draga upp spjellet eller öppna dörr eller fenster.
Besöker man deremot bondstugorna, sådana de äro åtminstone i den skogsbygd der Gr.
Mörner och jag äro bosatte, så är det väl sant, att dessa stugor icke hafva något prydligt utseende, men brasan sprakar der från härden och genom den vida öpningen utdunsta de ångor, som kunna vara skadliga.
Det är derföre för allmogens barns helsotillstånd ganska menligt att drifva dem ifrån deras väl icke prydligt inredda, men sunda hem till skolorna, för alt der sammanpackas och instängas i trånga rum och qväfvande luft.
Det lönar visserligen icke mödan att tala i detta ämne, sedan som vi veta, 2 Stånd redan ogillat Betänk., men då äfven inom detta RiksStånd olika tankar sig yppat, anser jag det icke vara öfverflödigt, att hvar och en, sorn inser frågans stora vigt, lemnar de t uplysningar, han deri äger.
Hvad skolrummen pä landet beträffar, så kan luftvexling derstädes befordras genom anbringande af luftrör och ventiler.
Men i afseende å skolhusen i städerna torde förbättringen ej kunna åstadkommas med mindre desamma i någon mån ombyggas och derföre vore det lämpligt att i berörde hänseende göra en underd. framställning hos K. M., hvilken med den omsorg för allmänna byggnader, Han ådagalagdt i afseende på cell - fängelserne, icke lärer underlåta att äfven tänka pä skolhusen, om R.
St._ derå fäster hans nåd. upmärksarahet.
Afven i Nya Elementarskolan här i Stockholm har man ansett sig nödsakad anbringa luftvexlingsrör, huru högt och rymligt än rummet är.
För några år sedan hade jag sjelf der en son, som ofta klagade öfver illamående och hufvudverk efter någon stunds vistande i skolrummet.
Jag vill hoppas att det nu är bättre i denna skola sedan en mor af omtanka för sina der varande barn lyckats åvägabringa förenämnde luftvexlingsaustalt, den jag fåfängt sökte åstadkomma.
Dessa korta uplysningar ber jag att få tillägga dem, som redan på ett så förtjenstfull! sätt blifvit afgifna, i förhoppning att de, om äfven i ringa mån, skola bidraga till det af mig önskade resultat, eller att R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar:de Betänk., måhända med den inskränkning, de föreg:de talarne yrkat.
Enl. mitt omdöme skulle jag tro, att hvar och en, äfven om han icke är läkare, vid ett närmare betraktande af förhållandet skall finna, att de bästa medlen för helsans bevarande består uti frisk luft och friskt valten, men ehuru dessa medikamenter erhållas gratis och äro lika tillgängliga för alla, visar oss likväl erfarenheten, alt man här i Sverige icke sätter något särdeles värde derå.
Detta är isynnerhet förhållandet med allmogen, hvilken anser det nästan vara ett straff att dricka vatten och föredrager det mest sura dricka framför friskt vatten.
Samma förhållande äger rum i afseende å frisk luft.
I bondstugorna på landet äro fenstren merändels mycket små och kunna ofta icke öppnas, hvarken sommar eller vinter.
Till enahanda grad sträcker sig väl icke ståndspersonernas farhåga för frisk luft, men likväl hafva de icke lärt sig att sätta tillräckligt värde derpå, hvilket synes deraf, att fenstren till de mera bemedlade samhällsklassernas boningsrum på många ställen om vintren icke eller kunna öpnas.
Under sådana förhållanden har det länge utgjort en liflig önskan hos mig, att åtminstone i afseende å skollokalerna föreskrifter aug:de beredande af tillbörlig luftvexling i rummen måtte meddelas, men jag hade aldrig kunnat tro, att förhållandet skulle vara sä bristfälligt i berörde hänseende, som nyss blifvit ådagalagdt af Sundhets-Colhii ordf:de.
Jag kan icke heller föreställa mig annat, än att R. o. Ad. skulle bifalla detta Betänk., men då 2:ne Stånd redan detsamma afslagit, kommer någon underd. skrifvelse i ämnet icke att till K. M. aflåtas, och jag anser mig derföre böra vid detta tillfälle uttrycka den önskan, att Kongl.
Sundhets-Colhm måtte känna sig af tjenstepligt upraanadt, att hos Konungen i underd:het göra en framställning af det öfvetklagade
Den 24 April. 365 förhållandet och föreslå de åtgärder, som i anledn. deraf anses böra vidtagas.
Nämnde Co!l:m är bäst i tillfälle alt känna bristfälligheterna i berörde hänseende, och således mest kompetent alt bedöma hvad lill deras afhjelpande erfordras, hvarföre man har all anledn. att tro, det en framställning från det Kongl. Collegiet skulle af K.
M. behjerlas till lika eller måhända ännu större grad än en underd. skrifvelse från R.
Jag tillstyrker bifall till delta Betänk.
Dä nu öfverläggningen ansågs fulländad fraraslälde Hr Gr. o. Landtm., alt under densamma blifvit yrkadt, dels bifall och dels afslag å Utsk;s Betänk, dels ock af Hr Adelborg bifall å Betänk, med den förändring, alt i andra morna af Ulsk:s tillstyrkande uleslötos orden, ”samt all i motsatt fall förhållandet skall af skolstyrelsen till beifran hos vederbörande polismyndighet anmälas.”
Efter först till bifall å Betänk, framstäld, men med Nej besvarad propos., hemstäide Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla detsamma med den af Hr Adelborg föreslagna förändring, och ropades härvid Ja och Nej, hvarjemte Hr Cederschiöld anmälde sig och yttrade:
Om jag icke misstager mig, har Hr Ekströmer instämt uti Hr Adelborgs förslag, att slutmeningen af andra punkten skulle utgå, och i delta förslag får äfven jag instämma.
Propos. till afslag å Utskts Betänk, blef härefter framstäld och besvarad med starka Nej, jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo framstälde propos. lill bifall derå, med den af Hr Adelborg föreslagna förändring, samt efter denna propos:ns besvarande med starka Ja, jemte några Nej, förklarade att han nu funnit
Puke, Folke Magnus begärde votering.
Jfä 78, med den förändring, att i 2:dra mom. af hvad Utsk. tillstyrkt orden, ”samt alt, i motsatt fall, förhållandet skall af skolstyrelsen lill beifran hos vederbörande polismyndighet anmälas" uteslutas, röstar
Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. Utsk:s ifrågavar:de Betänk.
Nej — 16. 363 Den 24 April.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 12 och 15 sisll.
JYe 87, i anledn. af väckt motion om löneförhöjning för Presidenterne i vissa Rikets collegier.
Titeln på detta Utlät, är missledande.
Der säges, att motion blifvit väckt om löneförhöjning för Presidenterne i vissa Rikets collegier.
Men motionen afser icke någon löneförhöjning, utan en pensionsförhöjning, enär motionären yrkat, att af de taffelpenningar, som f. n. äro anslagne åt Presidenterne i Kammur-Coll:m, Slals-Kont., Coinmcrce-Colhna och Kammar-R:n, en så stor del skulle öfverlöras till den ordi- , narie lönen, att densamma blefve motsvarande den löne-inkomst, hvaraf så väl Just.-Rådén som Presidenterne i Rikets HofR:r, numera äro i åtnjutande, på del att nämnde Colini Presidenter mätte vid afskedstagande efter upnådd pensionsålder bekomma lika stor pension som Jusl.-Råden och HofR:s-Presidenterne.
Denna motion har af StatsUtsk. ansetts icke böra till någon R.
Stms åtgärd föranleda, på den grund ätt frågan om löneförbättring för nyssnämnde Verks
Presidenter icke borde serskildt behandlas, utan pröfvas i sammanhang med den påtänkta löneregleringen för Verkens öfriga personal.
Men äfven om en sådan reorganisation, hvilken under många år varit ifrågasatt, utan att man kommit till något resultat, omsider skulle blifva verksläld, är det klart, att embetsverken i alla fall skola hafva Chefer och då dessa Chefsplatser i allmänhet äro fullt lika vigtiga som andra, synes billigheten fordra, att deras innehafvare skola åtnjuta lika förmåner, om icke förr så åtminstone vid afskedstagande!.
Om man icke minskar laffelpenningarne och med ett motsvarande belopp höjer sjelfva lönen, skall följden naturligtvis blifva den, alt Colkii Presidenterne, äfven efter pensionsålderns upnående, tjena qvar så länge de förmå, hvaruppå Staten i allmänhet ingenting vinner.
Vi veta, att man annars är angelägen om att alla Statens embetsman, såväl militära som civila, skola sättas i tillfälle att kunna laga afsked, då de hunnit till en viss ålder.
I Frankrike är det föreskrifvet, att alla embetsman, som upnått en bestämd ålder, måste taga afsked och i Danmark har Konungen i sitt förslag till ny Grundlag, nyligen föreslagit, att denna ålder skulle bestämmas till 65 år.
Jag tror icke att det är för de allmänna ärendenas behandling nyttigt, att Presidenter skola förmås att ända till 70 lefnadsår och derutöfver, qvarblifva i Rikets tjenst, utan anser, att man genom tillräckliga pensioner bör sätta dera i tillfälle att taga afsked från tjenster, hvilkas tillbörliga skötande öfverstiga deras genom ålderdomen förminskade krafter.
Det är ur sådan synpunkt, som jag ville hemställa till R. o. Ad. huruvida det icke vore lämpligt att återremittera detta Utlåt, lill StatsUtsk. med anhållan, att Utsk. ville föreslå hvad motionären åsyftat, nemi. att minska taffelpenningarne för ifrågavande 4 Presidenter och öka deras löner med det minskade beloppet, så alt sjelfva lönerna blefvo lika stora som Just.-Rådens och HofR:s-Presidenternas.
Ett sådant förfarande skulle endast öka Indragningsstatens utgifter med circa 2,000
R:dr och att denna stat dertill har Den 24 April. 367 råd, veta vi deraf, alt StatsUtsk., vid behandlingen af 9:de Hufvudtiteln, tillkännagifvit, alt ntgifterne å denna litel f. n. äro 23,000
R:dr mindre än vid förra Riksdagen.
Hr Pri ntzensköld, Carl:
Få motioner torde under denna Riksdag blifvit väckta, hvilka hafva mera billighet för sig än den nu ifrägavar:de.
Såsom den föreg:de talaren redan erinrat, har motionären ingalunda åsyftat att öka Statsverkets utgifter genom förhöjning af de 4 President-lönerna, utan endast föreslagit, alt hälften af den löneinkomst, som benämnes taffelpenningar, skulle inberåknas i sjelfva lönen och jemte denna upföras på ordinarie stat, så att, då Colhii-Presidenterna taga afsked, deras löner på indragningsstat skola utgå med 4,000 R:dr l):ko eller till lika belopp med Jnst.-Rådens och HofR:s-Presidenternas.
Jag tror, att de skäl, motionären för en sådan förändring anfört, äro sä välgrundade, att de torde hos StatsUtsk. vinna afseende.
Skulle man vilja updraga en jemförelse emellan de åligganden, som tillkomma Colkii Presidenlerne, och dem, som tillhöra HofR:s-Presidenterna, så skulle, jag nästan tro, att de förre hafva en vida trägnare tjenstebefattning än - de sednare, ty Collina äro så inrättade, att Presidenterna merändels måste vara närvarande, för alt den division, som arbetar för dagen, skall vara domför.
Härutaf följer att
Presidenterna måste alla sessinnsdagar vara i Collina tillstädes, hvilket deremot icke är förhållandet i HofRma, emedan hvarje division derstädes är fullkomligt domför, utan att Presidenten behöfver vara närvande och deltaga i divisionens öfverläggningar och beslut.
Hvad serskildt beträffar det Collina, hvars President är min Chef, sä anser jag mig böra nämna, att det måhända icke finnes någon President, hvars lid, lill följe af den ordning, som inom Collegiet råder, tages så mycket i anspråk, som den ifrågavaride Presidentens, enär han, hvarje arbetsdag nödgas att i Collegiet vara tillstädes, hvaraf det blifver en gifven följd, att krafterna på detta sätt fortare medtagas, än om han finge efter beqvämlighet förvalta sitt embete.
Då faller det också af sig sjelft, att han måste tröttna tidigare än eljest och att han vid uphunnen ålder af 65 år väl behöfver hvila.
Men då han icke är så väl aflönad som HofRis-Presidenterna, utan på indragningsstat erhåller en pension, som, ehuru den för mängden af tjenstemän skulle vara ganska betydlig, likväl för en så hög embetsman ingalunda kan anses ens tillräcklig, så synes mig rättvisa och billighet oeftergifligen fordra, alt Staten vidtager en sådan förändring i afseende å hans ställning, alt han vid afskedstagande kommer i åtnjutande af en större pension, än den, hvartill han under nuvaride förhållande vore berättigad.
Jag kan således icke annat än, lika med den siste värde talaren yrka åler rentiss af detta Utlåt., i den förhoppning, att StatsUtsk. skall fästa afseende å de omständigheter, hvilka så väl i motionen som nu å detta rum blifvit andragne, samt föreslå den ifrågavaride förändringen i Presidenternas löneinkomster, och detta så mycket heldre, som förändringen ej leder till någon annan förökning af statens utgifter, 5n att dessa Presidenter vid afskedstagande! efter uphunnen pensionsålder erhålla 500 R:dr b:ko mera än förut.
Om, såsom del vill synas af Ulsk:s Utlåt., fråga här vore att förhöja beloppet af de 4 Colbii-Presidenternas löneförmåner, skulle jag lika med Ulsk. anse att dermed borde anstå intilldess frågan om dessa Colius lönereglering till afgörande förekommer; men då, på sätt föreg:de talare redan anmärkt, motionären icke ifrågasatt någon sådan förhöjning, utan endast öfverflyttande af 500 R:dr b:ko från laffelpenningarne till lönen, så synes det åtminstone för mig som skulle intet hinder möta afgörandet af denna fråga oberoende af Collmas lönereglering.
Huruvida skäl må förefinnas alt bifalla motionärens förslag eller ej, synes mig bero derpå, om det kan anses vara för det allmänna fördelaktigt, att Colbii-Presidenlerne tjena qvar äfven efter det de upnått pensionsåldern, eller om icke tverlom ett sådant förhållande för det allmänna är menligare i afseende å Colini Presidenterne än å HofRätts-Presidenterna.
Enl. min tanka är det lättare för HofRälts-Presidenten att qvarblifva i tjensten till en hög ålder än för Colhii-Presidenten, ty, på sätt den sisté värde talaren uplyst, fortgå ärendena i HofRm obehindradt äfven om dess President icke är närvar:de, då deremot i Colhna Presidenterna måste öfvervara rådslagen och besluten, emedan bans röst är påräknad.
Dertill kommer att Colhii-Presidenten icke, såsom HofRätts-Presidenlcn, åtnjuter semester utan måste tjenstgöra hela året om.
Den Colhii-President, som utan tvifvel är den mest nitiska ledamoten af detta Stånd, måste aflöna en tjensteman i Kammarlhn, på det att han mätte kunna npfylla sitt Riksdagsmanna-kall och bekläda sin plats i det Ulsk., hvartill R. o. Ad. honom kallat.
Då nu förhållandet är sådant, att Colhii-Presidenten är af tjenste-åligganden mera betungad än HofRätts-Presidenten, så synes del mig hvarken vara billigt elter med Statens sanna fördel förenligt, att den förre, i olikhet med den sednare, måste för att icke vidkännas en alltför kännbar minskning i inkomster, fortfara att tjenstgöra, sedan han öfverskridit pensionsåldern.
Jag har förskaffat mig uplysning ang.-de de nuvar:de ColhiiPresidenlernas ålder och tjenstetid och är förhållandet härmed följande :