Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man pä ena silian måste erkänna alt folkmängden har varit i tilltagande, så är det likväl visst, att landet eger tillfälle att lemna sysselsättning åt en ännu talrikare befolkning, än den Sverige för närvar, eger; men dertill fordras, att jordbrukaren och hemmansegaren skall förstå sitt interesse att samla och begagna allt hvad jorden alstrar brukbart.
Om man samlar frnkterne af vilda träd såsom ek, bok, lönn, och bringar dem lill produkter eller födoämnen eller färgämnen och dylika nyttiga ändamål, så äro vi icke så olyckliga som man förespeglar.
Jag tror att; vi, med Guds hjelp, nu kunna hoppas och med full förtröstan vänta att, långt ifrån att tillskapa sådana lagar, vi hädanefter skola afskaffa dem som äro hinderliga för nyttig sysselsättning och arbetsförtjenst, hvarförutan man icke kan hoppas välstånd hos allmogen.
Gif honom arbete och afsättning på sitt arbete, så skall han icke blott få födan för sin familj, utan äfven kunna serskildt lemna ifrån sig penningar att användas för en framtid, då sjukdom inträffar och hindrar honom ifrån alt förtjena sitt uppehälle.
Jag anhåller att mitt yttrande mätte få medfölja motionen till Utsk.
Jag afstyrker bifall till motionärens framställning sådan som 1 H. 12 178 Den 14 December. den nu är.
Jag inser mycket väl den goda syftningen uti motionen, men motionären saknar, i min tanka, den erfarenhet, hvarigenom lian kunnat inse hvaruti det skadliga i var ekonomiska lagstiftning ligger.
Om det är med verklig glädje som hvar oell en af oss äldre se yngre ledamöter egna sig till sådana arbeten sorn den ifrågavar. motionen innefattar, så är det äfven, å andra sidan, förenligt med, nästan oskiljaktigt ifrån den redbarhet, som hvarje medlem af detta hus bär inom sig, att uttrycka sin öfvertygelse om ett ämne som är af den beskaffenhet, som det ifrågavar., då man har någon praktisk erfarenhet af saken.
Det är på grund af det sisla slutet af motionen som jag uppehåller 11. o. Ad. några få ögonblick för att yttra, alt dä jag anser kommunal-slyrelsen, i den inskränkthet den nu har hos oss, innefattande endast socknarnas angelägenheter, vara ganska nyttig, så skulle jag deremot tro, att den utsträckning motionären velat gifva den är ett mistag.
Jag är långt ifrån all vilja stämpla detta misstag med så skarpa nyancer, som den siste värde talaren.
Jag skall inskränka mig till ett yttrande, som en ledamot förut haft, hvilket rör det praktiska af saken, nemi. att till förslagets utförande nödvändigt erfordras penningar.
När man såsom Landsh. har haft dylika ärenden om hand, sä har man, enl. hvad säkerligen hvar och en här närvar., som haft dylika updrag, kan intyga, vunnit erfarenhet om, huru svårt det är, att få auktoriteter samlade, emedan de äro hindrade dels af enskildta göromål, dels af lojhet för allmänna ärenden, Synnerligast om det kostar penningar.
Skulle nu kommunalstyrelsen så utvidgas som motionären föreslagit, så skulle det kosta än mera, och jag får förklara, att den lilla erfarenhet, jag har haft i den vägen, ger mig ingen förhoppning att det skulle lyckas.
Jag förbigår helt och hållet sjelfva sättet och föremålet för en sådan Länsnämnds verksamhet.
En föregule talare har utvecklat nästan allt hvad derom kan sägas; men skadlighefeu deraf i flera fidi vill jag visa.
Jag tror att af alla våra tjenstemanna-befattningar i civil väg skall det icke finnas någon som ännu i denna stund är bättre i tillfälle att känna rikets behofver än en Landsh.
Att bredvid honom sätta en sådan Länsnämnd, kan väl synas vid hastigt påseende vara något stort, något nyttigt och fosterlänskt; men jag är öfverlygad om, att detta skulle, långt ifrån att förstärka en kunnig, duglig och driftig Landsh:s verksamhet, tvärt om förlama den; ty derigenom skola nödvändigt en mängd konsiderationer upkomma.
Gifvet är, att till förslagets utförande skulle erfordras penningar; men om dessa kunde erhållas, så skulle jag heldre vilja använda dem till förbättrande af lönerna för de tjenster, som nu finnas och som i sin helhet verkligen måste antagas såsom ändamålsenliga, då jag tror att penningarna skulle vara vida bättre använda.
Jag får sluta mitt anförande med att förklara min aktning för det goda upsåtet, men tror förslaget vara i sin utsträckthet ett misstag och derföre icke utförbardt.
Hr Ekensteen, Joli. Fritz:
Jag har med serdeles inte - Den 14 December. 179 resse, nied innerligt deltagande afliört motionärens förslag örn Länsnämnders inrättande.
Det är en idée, sorn genomgått min hjerna i mer än 20 är.
Jag har trott mig finna i andra staters politiska organisationer just det felet vara radande, att alla maktens trådar sammandragas på en enda punkt.
Huru uplvst och kraftig en styrelse än må vara, sä kan ilen icke befatta sig med de aklraminsta detaljer.
Jag hade trott att s. k. Landl-Ständer skulle vara nyttiga ; men jag ansåg att eli förslag om deras införande icke kunde framföras utan i grundlagsenlig väg.
Nu ser jag alt Gr. af Ugglas har trott sig på denna väg kunna framställa det.
Jag hade tänkt göra det, men afstär nu, sedan jag finner förslaget i vida skickligare händer.
Jag vill blott anföra ett exempel, nemi. att Frankrikes nuvar. olycksaliga splittring är föranledd deraf, att alla maktens tömmar varit sammandragna i en enda hand.
Hvarföre hafva alla institutioner så lyckligt utvecklat sig i Norra Amerika, ett land så underligt sammansatt som det är?
Jo derföre att de hafva sina provincialsländer, sorn afgöra alla kommunala ärenden.
Hos oss mäste deremot styrelsen sysselsätta sig med dc minsta detaljfrågor för aflägsna provinser, såsom t. ex. Gottland, som ligger så isoleradt.
Jag tror att sådane frågor skulle afgöras mycket bättre genom Länsnämnder, än pä något annat sätt.
Den föreslagna Länsnämnden är en härlig institution.
Att den kan leda till missbruk så väl som allt annat; att den kan sätta sig upp emot våra Landshir och topprida dem, det. tror jag icke är så mycket att befara: ty jag hoppas, att våra Landsh:r äro sådana karlar att de förstå att hålla vederbör, på afstånd och då kunna de hafva nytta af dessa nämnder.
Som jag troligen ej är närvar, då den nu under öfverläggning varande motionen blifver remitterad till vederbörligt Utsk., så anhåller jag att äfven få yttra några ord före motionens remitterande.
Jag börjar med att hembära Gr. af Ugglas den försäkran att jag värderar ganska mycket hans förslag och igenkänner deri lie bästa afsigter; men det torde tillåtas mig, som har någon erfarenhet om tillämpningen af dylika författningar, efter jag en längre tid har varit Lundsli., att säga, att lör mig synes det som förslaget vore aldeles overkställbart.
Alt centralicera kommunalbestyren tror jag vara högst betänkligt.
Jag har nära 100 socknar inom det län, hvars styrelse är mig anförtrodd, och det är ändock icke något stort län; men jag är öfvertygad om, att på många ställen förbjuda likvid förhållanderna ärendernas behandling mod en sådan enhet, alt man skulle kunna besluta åtgärder eller företag, som kunna passa öfverallt.
Något äfvenlyrligt lärer det väl också vara att inrätta så beskaffade riksdagar och högst olämpligt blir det för Landsh. att der föra ordet af skäl som här redan är framställda, nemi. att det sätter honom i ilen obehagliga ställningen alt kunna blifva jäfvig; ty i första band måste det väl ändock vara meningen, att här skall kunna 12* 180 Dtn 14 December. med beklädande af det embete, honom blifvit änförtrodt, verka efter sin instruktion.
Men om delta förslag antages, så skulle han vid många tillfällen låka i kollision.
Gifvit är också att den nu föreslagne inrättningen icke skulle kunna aflöpa utan högst betydliga kostnader, och jag vet nogsamt, att alla sådana kostnader äro mycket svåra att kunna indrifva.
Mänga mindre detaljer kunde här vara alt vidröra, men jag förbigår dem för att icke uptaga för mycken tid.
Dessutom måste det för hvar och en, som handlagt göromål inom provinserna, vara nogsamt bekant, att (let är ganska svårt att kunna tillvägabringa de mindre kommunala bestyr, som nu komma i fråga.
De flesta hafva en stor ovilja emot att derför offra tid.
Alldeles icke vill någon offra penningar derför.
Om det finnes undantag i det fallet, så äro de så få, att de icke kunna antagas såsom regel.
Jag anhåller att dessa anm arki i: r mätte få medfölja till det Utsk., som kommer att behandla frågan, och uprepar ännu en gång min anhållan, att motionären icke uti detta anförande må se någon slags ovilja å min sida utan endast betänkligheter, framkallade af en tämmeligen läng erfarenhet.
Det är mycket vågadt att upträda i ett ämne, der så många äldre och erfarne män talat, de der bättre känna förhållandet, men Gr. af Ugglas har i sitt anförande uttalat en stor sanning, och för denna sannings skull, skulle jag icke gerna vilja liga, utan underkastar mig heldre ett hårdare omdöme, för att söka bidraga till att denna sanning må blifva segrande.
Jag vågar icke inlåta mig i den frågan, huruvida ett förslag, sådant som det Gr. af Ugglas framställt, kan realiseras, men det är mig en pligt att bekräfta hvad Hr Gr:n nämnt om de fattiga och deras ställning inom kommunerna.
Såsom tjenstgörande prest inom hufvudsladen och såsom uppfödd på landet och äfven delhafvande sett åtskilliga förhållanden med de fattiga, har jag kommit till den erfarenhet, att det icke är något sällsynt fall att en fattig skickas ifrån den ena församlingen till den andra, utan att hvarken kyrkoböcker eller prester kunna upgifva om han tillhör den ena eller andra församlingen.
Detta föranleder ett skjutsande fram och tillbaka af den fattige, som kanske ofta icke har något annat brott än att han är fattig.
Det åligger visserligen församlingarne att söka få utredt hvilken församling han tillhör och när man fått reda derpå, så bör den församlingen tillse att han blir försörjd; men om man icke skulle få reda på den församling, till hvilken han hör, hvilken skall då skaffa honom föda eller arbete?
I sådana fall vore det af högsta vigt att en sådan Läns-nämnd funnes, sorn kunde i första hand draga försorg om den olycklige.
Cederström nämnde, att Sverige kan för sina fattige bereda arbete på landtbruk.
Jag betviflar icke detta, men det finnes församlingar, som äro så fattige, att de knappast förmå att hjelpa sina fattige utan att deraf nedtyngas.
Genom en sådan Läns-nämnd, som här blifvit föreslagen, kunde då beredas utvägar till de fattiges underhåll på arbetshus o. s. v. Den 14 December. 181 Sedan jag yttrat dessa ord, får jag bedja R. o. Ad. om ursägt, alt jag vågade, så ovand talare som jag är, inlåta mig i diskussion, men jag kunde icke tiga, förrän jag hemburit motionären min tacksamhet för det han åtminstone ledt tanken på möjligheten af en sådan nämnds stiftande, älven om den icke skulle kunna åstadkommas helt och hållet på det sätt han föreslagit.
Fl. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade att ifrågavar. motion enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet.
Då jag anser alt man, serdeles i dessa tider bör fästa serdeles upmärksamhet på den ekonomiska lagstiftningen och allt som rör komunal-bestyren samt kan befrämja uplysning och bildning, så tager jag mig friheten att väcka -följande motion:
Hr Liljenstolpe följande motion:
Det är öfverflödigt att inom detta Fl.
Stånd vidlyftigt omtala nyttan af allmän bildning.
Adel har alltid verkat derför.
Jag är således förvissad derom, att hvarje förslag, som leder till ett dylikt ändamål, skaij mötas af R. o.
Ad:s ynnestfulla välvilja.
Det torde ock derföre vara tillräckligt nämna, att anledn., hvarföre jag nu vågar taga H.
Ståndets upmärksamhet och betjenande i anspråk är behofvet af Socken-bibliotheker.
Nyttan af dylika, så att säga fasta läse-lillfällen för menigheten på landet, synes mig vara ännu större uti vårt land med dess glesa befolkning och färre städer, än uti de flera länder, hvarest sådana redan finnas; och der en större folklikhet samt vida kortare afstånd emellan städerne, ojemförligt underlättar möjligheten att erhålla böcker.
Yi veta nogsamt huru böckers dyrhet, i förening med deras svåra anskaffande, serdeles vintertiden, göra för den vettgiriga landsbyggden ankomsten af äfven den obetydligaste litterära produkt till en angenäm tilldragelse.
Och hurusom för allmogen sällan någon bildande läsning kan erhållas annat, än den, som hemtas från några religiösa böcker, anteckningarne vid slutet af almanachan och tilläfventyrs af någon marknadsprodukt.
Socken-bibliothekers anskaffande torde vara enda sättet att afhjelpa denna brist.
Genom dessa skulle tillfällen sjelfmant erbjudas den melodi mer om läsning och uplysning sig vinläggande redbara Sveriges allmoge, att utveckla sina naturliga goda anlag genom lämpliga och nyttiga böckers undervisande innehåll; sådant som för närvar. knappast står den lill buds att för penningar kunna köpa sig.
Vid den splittrade åsigt, som i de politiska frågorna eger rum, förena sig likväl alla i den meningen, ali man aldrig kan göra tillräckligt för folkets uplysning.
Vår tid har fått ett nytt element i denna väg: tidningarna.
De torde likväl icke utgöra det lämpligaste medlet att sprida bildningen bland alla klasser.
De förutsätta en föregående bildning, om de skola läsas utan att framkalla ytlighet; och tidnings-litteraturen behåller alltid denna halfhet, sorn bevisar behofvet af en sådan föregående, hos läsaren ofta icke förefunnen, grad af bildning. 182 Den 14 December.
Vi egde fordom en solidare litteratur.
Den har blifvit allt mer och mer uudanträngd af tidnings-lilteraturen; och om vi ej kunna neka, alt denna sednare upfyller sitt ändamål, då den kommer den sjelfständigt tänkande och bildade tillgodo, måste det dock medgifvas, att denna litteratur sällan verkar nyttigt för den stora mängden, som läser den utan att ega den underbyggnad, som erfordras för ett val, samt ett sjelfständigt omdöme öfver det som läses?
För ali återförskaffa bok-litteraturen och dess begagnande en öfvervigt öfver läsandet af tidningar, erfordras att föranleda en lit teratur af förstnämnda slaget ; och detta torde ej vara så svårt, som man föreställer sig.
Det beror nemi. pä möjligheten att afsätta goda och grundliga böcker.
Mången talang som nu måste afhålla sig frän författareskap, emedan förläggaren mindre söker grundliga produktioner, än sådana, som latt spridas bland ett till smaken något mattadt puhlikum, skulle vända sin upmärksamhet åt allvarliga ämnen, ifall förläggare funno sådana alhandlingar kunna påräkna afsättning: och den skulle de till en del finna uti Sockenbibliotheker.
Efter Finska traktatens uphäfvande 1844, hafva vi förlorat en god afsättnings-orl för vår grundligare och undervisande litteratur, enär en lull-afgift af 20 procent ä böcker, tillagd det vanliga 15 proc. försäljnings-arfvodet, — gjort bok-försändning (ill Finland nästan omöjlig.
Genom denna förändring i bokhandels-förhällandena, hvarigenom afsättnings möjlighet för dylika böcker med minst en fjerdedel förminskats har följden visat sig pä beskaffenheten af vära utkommande bokförlager och således vår litteratur.
Jag vågar anhålla om II.
Ståndets synnerliga upmärksamhet på detta missförhållande, hvars följder lätt undfalla den ytlige betraktaren ; och vördsamt anser jag mig, på grund af hvad jag haft äran i det föregående framhålla, böra till H. o. Ad:s behjertande, och såsom en medverkan derjemte till vår litteraturs uphjelpande genom beredande af afsättning ät grundligare bokhandels-produkter, än för det närvar., öfverlemna förslaget om Socken-bibliuthekers anskaffande, äfven med upoffring af statsmedel, helst ingen upoffring torde anses stor nog för befrämjandet af folkets uplysning, säkrast underlättad genom grundlig, undervisande läsning.
Det är svårt att tänka sig en skola på landet utan bibliothek.
Läraren sjelf skall, detta förutan, efter några års förlopp, och sedan hans lilla examens-kunskapsförråd blifvit utlömdt, nedsjunka till liknöjdhet för vetande och uplysning, en liknöjdhet som, utan tvifvel, skulle högst menligt inverka på hans lärjungar; och för dessa, äfvensom för de äldre, vore tillgången till en boksamling ovärderligt gagnande.
Tidskriften
Läsning för folket, Familjeboken af Carlén och Mörnerska Soldatbladet eller läsning för Soldater, skulle, ibland de fä populära skrifter, som för närvar, finnas, pryda sin plats uti dessa Socken-bibliotheker.
Anslåendet till detta ändamål af några skillingar utaf Folkskoleafgiften skulle för framtiden bilda en icke obetydlig tillgång för dessa Socken-bibliothekers underhållande, sedan ett statsanslag lijelpt saken lill första utförandet; och, serdeles som dylika Socken-biblio - Den 14 December.
183 (liek pä några ställen redan finnas, är jag fullt öfvertygad derom, alt genom socknarna sjelfva bibliotheken snart blefve riktade, blott någon början.dertill vore gjord.
Ja, mangen enskild inom socknen skulle finna sin glädje och ära uti att på delta sätt kunna befrämja allmänt väl.
Om sjelfva förslaget antages, torde R.
St. hos K. M. i underdånighet förorda utarbetandet af en stadga för dessa Socken-bibliothek, så väl i afseende på val vid arbetenas anskaffande, som ock vården om hvarje blifvande boksamling; hvarvid jag endast lager mig friheten nämna; att många vilkor för dessa Sockeäf-bibliolhekers möjlighet redan förefinnas, emedan man har lokal dertill uti hvarje fast folkskola; bibliothekarie i den vid skolan anstälde läraren; och inspectores i pastor och sockennämnd.
Jag får fördenskull förnya min vördsamma anhållan: del li. K. o.
Ad. behagade med ynnest omfatta denna, efter mitt förmenande, vigtiga fråga; och först, genom remiss lill vederbörligt Utskott, densammas framgång förbereda.
Den upmärksamhet hvarmed R. o. Ad. följer allt hvad som rör rikets grundförfattningar, förvissar mig om dess tålamod dä jag, under några ögonblick, vill uptaga tiden med hvad som rör sjelfva grundvalen hvarpå alla Stater och deras författningar ytterst hvila.
Att, under närvar, tid, vi derpå behöfva fästa vår upmärksamhet synes bland annat af en handling, den första som jag vid min ankomst till riksdagen här fick emottaga, nemi.
Tabell-commissionens sista 5-årsberältelse örn rikets folkmängd.
Denna handling, innehållande egentligen siffror, synes således icke kunna med några ord öfvertyga men dessa siffror såsom åtskilligt annat stelt och oböjligt tala dock med en styrka, en bestämdhet som icke låter jäfva sig.
Vi finna der, bland annat efter siffrornas summering å Tab. N:o 30 pag. 03 följande anfördt: ”1 mot”sats till hvad, såsom lyckosamt i afseende på folkmängdens tillväxt, här förut i underdånighet kunnat framläggas, innefattar
Ta”bellen likväl derjemte bedröfliga bevis på den osedlighet, lättsinnighet och allt mer ökade pauperisme, som under dessa 75 år i ”beständig tillväxt, omsider så tagit öfver hand att lika snara som ”allvarsamma botemedel, i den mån de ännu äro möjliga synes ”vara oundgänligen af nöden för rikets framtida bästa, i hvil”ken afsigt följande lika periodiskt författade summariska samman”drag som det föregående, nu i underdånighet här intages;”
Och hvad visar då delta sammandrag?
jo, hvad som i texten efter detsamma lyder sålunda.
”Häraf följer beklagligen, att under dessa 75 år de oäkta emot ”de äkta födde barnens antal, så ansenligen ökats, att nära nog i ”hela riket hvart 12:te, (säger hvart 12:te) men i Stockholm ”hvart annat är oäkta, då vid början af 1770-talet endast i hela ”riket hvart 35:te och i Stockholm hvart 6:te födt barn så räknades. och detta oansedt att ingångne äktenskaperne, (änskönt i Stock - 184 Den 14 December. ”holm med 600 förminskade) i liela liket under tiden befinnas ”fördubblade”.
Men märkvärdigast liksom fruktansvärdast förefaller dock att sjelfva tillökningen med hvarje är skett i progression och tilltagit så ansenligen att på blott de sista 5 åren livart 16:de barn blifvit oäkta då under de näst föreg-.de 5 åren det stadnade vid hvart 20:de allt pä landsbygden ensamt räknadt (pag. 16).
Så visar ett exempel huru det står till bland Svenska folket hvad angar dem som födas till verlden, hit oss taga ett annat inom den flock, som öfvergifva henne: det heter då, pag. 66 och 67, bland annat om sjelfmördarena att deras antal i hela riket mer än fyrdubbla! sig och i Slockholm ensamt till tiodubbelt ökat sig emot beloppet för 75 år tillbaka.
Ar det dä af svält som man ledsnar vid lifvet eller behöfver röfva det frän andra, ty på samma sida står ock att andra mord finnes 3-dabblade?
ja, men icke af brist på lekamlig föda, den räcker så väl till att gemenligen ett öfverskott årligen förbrännes; det måtte då vara själen som det brister näring eller förmåga att den emottaga, i sanning en bedröfligare tid än tinder Christoffer af Beijerns; men emellertid huru och hvarest taga bröd ?
Efler denna korta inledn. och för att i hvad på mig ankommer, ehuru naturligtvis i fråga om ett så stort ändamål, krafterue kännas alltför svaga, lemna eli bidrag till minskning af det onda, anhåller jag att för R. o. Ad. få framställa en motion af följande lydelse :
Under föreg:de riksdagar och äfven under den sistförflulne har jag inför H. R. o.
Ad. föredragit hvad som, framför allt annat jag ansett röra samhällets ”dyrbaraste angelägenhet:” vården om Gudaläran och undervisningen i riket och sökt ådagalägga alt hvad gällande lag derom föreskrifvit kanske icke alltid blifvit så iakttagit som vederbordt; men då fråga egentligen bör vara om huru härmed skall kunna blifva bättre, så må jag icke åter uprepa hvad jag då anfört, som eljest återfinnes i detta RiksStånds prot. pag. 232—242 2:dra delen för år 1848.
Man har i alla tider funnit att för vinnande af ändamålet med lagars stiftande, tillsyn å deras efterlefnad varit nödvändig; derom yttrar ock, i afseende på våra kyrko- och undei visnings-författningar, en ledamot af 1823 års komité för organisation af Rikets Styrelseverk följande: ”Biskopas och Consistoriel' sorn inom sliffen skola vaka öfver lärans renhet och rigtiga meddelande, kyrkotukt, läroverk och fromma stiftelser samt öfver förvaltningen af de ansenliga bidrag Sveriges Sl:r och Stora Konungar till Ecclesiastika ändamål anslagit äro sjelfva utan upsigt.
Om de försumma sina skyldigheter i dessa afseenden, om de hvarken hålla prestmöten eller visitatiouer, om prester som sjelfve gjort konkurs få fortfara att utöfva deras ämbete, att befatta sig med kyrkornes medel och den genom presterskapets händer ingångna upbörden, om läroverkens bok-, mynt- och konst-samlingar vanvårdas: så är der ingen högre embetsmyndighet, som det egentligen åligger att bry sig derom.
Frän Just.-Canzl:sEmb:ts tillsyn äro de ecclesiastika ärenderne nog aflägsna.
De få Den ii Decem !jer.
185 exempel som lära gifvas att lian gjort åtal i sådane mål tyckes bevisa det.
Formliga berättelser om hvad som förefaller i stiftens kyrko- och läro-vård eller medels förvaltning afgifves ej i Ecclesiastik-expedm.
Det är följaktligen tillfälligt om Stats-sekret. vet hvad som i stiftens angelägenheter förefaller och uträttas, hvilka ecclesiastika tillgångar som finnas och huru de användas.
I somliga stift vela Consistorierne det icke sjelfve; ty etc;”
Men ändå längre tillbaka nemi. jemnt 200:de år förut insågos dessa brister af den Store Gustaf Adolph och hans Riks-canzler Axel Oxenstjerna som år 1(123 utfärdade en instruktion för ett general-consistorium som skulle bestå af 6 andlige och (5 verldsliga ledamöter, hvilka skulle öfverse kyrko-ordningen samt, när den af K.
M. blifvit gillad, vaka öfver dess efterlefnad och tillika hafva inseende öfver allt klerkeri i riket, öfver akademier och skolor, öfver hospital och barnhus m. m.
Consistorium
Generale skulle ock årligen förordna några af sitt medel eller andra att visitera alla skolor i riket och der tillika med stiftets Biskop hålla examen pubiicum; och dessutom skulle detta Ecclesiastik-colleglnm, som det ock kallades, hafva en egen fiskal, som årligen borde undersöka alla Consistorii göromål ; men då förslaget till detta Colleginih motarbetades af Biskoparne, så att det, oaktadt 3:ne gånger framställdt i en för dem allt antagligare form, icke ändock kunde genomdrifvas, så och fastän Konungen, missnöjd häröfver, förklarade, att han svor; det Biskoparne, om de något syndade eller otillbörligt kommitterade skulle de föras inför K.
Hof-rätten och der plikta för gerning sino; och den stränge Carl den XI 1687 utfärdade den ännu gällande Kyrkolagen, uteblef den behöfliga tillsynen och Kyrkolagens eller Kyrkoordn:s stadganden stadnade pä papperet, så som jag vid sista riksdag under ett noggrannt uprepande af detsamma sökte bevisa.