Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det rättseende, den fosterlands - känsla, som Konungens nådiga proposition rörande tryckfriheten inmanar j energien och förelysande kortheten i desi sammanfattning; och icke minst, nödwändighekcn at! ämnet Utan längsamhet cugöres, bjuder mig titt att bifalla owilkorligt de 4 första § § af ConstitutionsUtskottetS betänkande, samt art anhälla det Here Landt-Marskalkcn nu räckes göra proposition dera, Zerr Den 26 Iunil- 78? Zerr Landt-Marstalkon tillkäimagaf, att sedan sä iäirgt pä liven more lidit, och utom dek nu förewarande ämrick, åtskilliga andra äterstode, hade han genom anstag till kl- 4 i dag eftermiddag, söranstalrat om förläggning af detta plenum.
Arr HaZerdisIm- ?ekr, anförde skrifteligen lill proiocollet följande Wälborne Herr Landt-Marskalk, Höglofliqe Ridderskap och Adel! Da Constiturions--Utskot ers afgifne förstig» lill förändring nti den af Kongl. Maj:r och Riksens Ständer wid 1829 och i8lo arens Riksdag antagne och såsom grundlag stadfästade tryckfrihetslag, nu förekommer till granskning, lärer olwif» welagkigt första frägan blifwa om detta föeflag
Lr i den ordning Regeringsformen af den 6 Ianii 1829 förestrrfwer, ttll afgörande förberedt- Constitutions-Utskonet wid rirtinia Riksdagen är r8io har i delta ämne lill Riksens Ständer afgistvit dest betänkande, hwilker i anledning af gjordt anmärkningar uti Riks-Sländen, bliswit kill Utskottet äterremitkeradt, hwarwid tillika Kongs. Maj.tS äädiga proposition angående tryckfrsb terr är worde» till Utskottet fvrwisad.
Ständer hafwa wal ännu icke stadgat det sätt, hwarpa 5S § af Regeringsformen bör till grundlagöfräqor» afgörande anmändaS- men bristen af ett sävank stadgande k»n, åtminstone esler min östvektygelse» icke leda kill Len slutföljd? att de anmärkningar wid grundlagen, soni, wid företagande af en hwrlande fraga om ändunq, deruti göras, skola derigenom» Ak de wid ert ladant tillfälle framföras, erhäll» egm - 788 Den 26 Juni!. egenskapen af lagligen beredde frågor; twärkom bör hwarje annan anmärkning, än den, som bestämdt är ställd emot ConstitUlions-Utskotkets hwilande förflag, anses säjom innefattande en ny fräga, hwil« ken i stöd af Regeringsformens 8i § dör behandlas; och detta gäller sä mycket mer i afseende pä Kongl. Maj:ts nädiga propostkion, som samma 8l § af Regeringsformen innehåller följande ord:tlff« styrkor Utskottet hwad Ronungen föreflagithwile frägan till nästs Riksdag- LonstlturionS-Utskottet har således icke iakttagik Regeringsformens föreskrifter, dä det till Riksens SränderS pröfning aflemnat ett förslag till ändring uti tryckfrihetslagen, hwaruti flera uti Utskottets förra betänkande icke uptagne frägor förekomma, uran att hafwa ulredt, hwilka desta till nästkommande Ständers afgörande hwilande frägor äro, och hwarigeuom Utskottet, hwilket lika litet som ensMdte Riksdagsmän äger, att, emot 51 H af Rikcdags-Ordnin» gen, i ett memorial sammanblanda siere ämnen, afgifwit ett betänkande, som icke utan grundlagens kränkande kan till alla delar bifallas.
Wid jenmförelfe emellan Utskottets nänvarande förslag och dest förra betänkande, sinner man de först wid denna Riksdag af Utskottet förestagna ändringar wara följande: i.o Stadgandet i i § 4 mom. oM Utgifwares af periodiska skrifter skyldighet, att anmäla sig hos Ho Cantzleren. 2:0
Det i i Z 6 »tom- för boktryckare förestcigne answar, lika med försalkaren, om namn, sedeln sinnes mi chalia or>gtig upgift eller författaren nian laga förfall frän swaromäl ureblifwer. 3:0
Fö-, Den 26 Imm. 78- z:o
Föreffrifttn ir § 8 mom. att wid börja» af rättegången om en under alak stälo skrift, namnsedeln skal! brytas. 4:0
Dek i z § 4 mom. om kungörandet af Handlingar som böra hemlige hallas, efter orden: böle han derför, föreflagne tillagg af orden: ek» ler mera efter hrottets beskaffenhet 5:0
Den i z § 12 mom. föreflagne tillägg?
ning om kroppsstraff Åläggande. 6:0
Den wid 4 § 4 mom. för Hof-Cantjleren föreflagne rättighet akt pliktfälla en boktryckare för uragtlatande af hwad tryckfrihetslagen i af, seende pä skrifters tryckande honom ålägger. 7:0 Uteslutandet i 4 Z 5 mom af ordet: endast 8:0 Stadgandet i 4 § 8 mom. om Hof-Cantzlerens rätt inställa utgifwandet af dagblad och pe, riodiska skrifter och utgifwarens beröfwande af tryckfrihetens begagnande för framtiden.
9:0 den i 4 § 12 mom. föreflagne utsträckning till g § 5 mom. af Hof-Cantjlerens rätt till qwarstads läggande ä utrikes ifrän inkommande och pä främmande sprak författad skrift.
Nu har jag bewist hwad jag sagt.
Jag will nu rigta Ridderffapets och Adelns upmärkfamhet pä den föreflagne tryckfriheks-förordningen såsom lag betracktad.
Owillkorlige fordringar hos en lag äro: att dest stadganden skola stödja sig pä allmänt giltiga rättsgrunder; att densamma mäste wara werkställbar; och att desi ordalydelse skall wara bestämd samt stilen den lagstiftande magten wärdig.
Men art 79* Den 2 6 Iunii» att det nu afgifne förflag saknar flera detze eaenskaper torde
Annas af följande anmärkningar:
Uti i § 4 mom. star, akt utgifware as periodisk skrifter skola anmäl- sig jemte titeln och tryckningsorten Ho6 äostLantzlerenz bör heta; anmäla sig samt upgifw- simftenS titel och tryckningsort: sanik längre ned i afseende pä ds före skrefne bewifenS meddelande: Zof-T-ntZlciLN skall, i stället för ZofCant^leren stör.
Harwid bör jemwäl någon rid stadaas inom hwilken det äskade hewiset skall af Hof-Cantzleren Meddelas, Dä man welat göra det till ett åliggande för Hof-Cantzlsrrn, att meddela bcwis öfwer den anmälandes frägd, borde
Man tillika hofwa öfwerwäs gat möjligheten för Hof-Canrzleren att känna alla SweriqeS, i belägenhet att utgifwa skrifter, tvarands iinnebyggare z men dä detta är uraktiäkit, kan det lätteligen hända, att Hof-Canrzleren blir älagd akt meddela benus öfwer en persons oskuld, som wcrkeligen lkan wara till nesligt brott fönvnnnen, och således antingen den brottslige akers» förlorade rältighetee oller en hög embetsman comprometkeras. i tz 6 moni., innefattande att borgcsmänney kunna äläggas författare-answar, förutsätter den möjlighet, atr en oflyidig kan straffas för den skylLiges brott.
Man kan icke, utan atk öfwerskrida Dränforne för Lomaremagtens rätt att bedöma en« jk.ldte personers gerningar, antaga, akt en löftes-- man, dä författaren rymmer, gjort sig till medwelande och delaktig i dest brott.
Om ett sadant medwelände och delaktighet tverkeligen kan bewisaSs rvore Den 26 Jun ii. 791 wore betz answars-skyldigyet deraf bestämd; men i annan händelse äger L.-.gstifkaren maen åtkomst till, eiler räll att bestraffa detz cnffildta öfwertygelse.
Hittills har någon borgen för en annans perjon icke efter wär lag warit tilläten med annat an löftesmanncns egendom och denna grundsats torde ej eller nu böra förnärmas.
Lagen fordrar ej blott att del föreskrifna straffet warder werkstäldt; den fordrar äswen, att det aiägges den werkelige förbrytaren och ingen annan.
Detzntom innefattar Uttrycket: om författuren
Utan laga förfall ute» blifwer, möjligheten att, bä författaren, utcblifwen uran laga förfall, med ijenlige medel hämtas Lill Rätten och sakfälles, löftesmännen tillika genom författarens tredskande bliswa förwunue, au dela hans öde.
I samma moment bör äswen ordet: hcms, neml. namn och hemwist, hwilket genom ordställningen betecknar boktryckarens, förändras till författarens.
Uti 1 tz 9 mom. torde orden: bedrägligt titelblad finnas wara högst obestämde.
Dermed skulle kunna förstas hwarje skrift, hwars innehall icke finnes innefatta allt hwad titeln synrs lofwa och denna utsträckning torde wara för wida. i Z 12 mom.
Rättigheten art i tidningarnr införa kungörelse om böckers hällande till salu, är mig wetkerligen icke inskränkt till witze personer, utan u.sträckt till alla; och jag kan således icke första, huru Utskottet deruti welat bestämma skyldigheten för bokförsäljare att anmäla sig hos HofCantzleren.
En sadan anmälan tyckes jemwäl blif ws - 792 Den 26 Juni!. wa utan ändamål, om t. ex. en handlande i klädständ skulle hos Hof-Cantzleren anmäla, att han riägon qammal bok till salu häller.
Uti 4 Z 4 mom. äro 4 och 9 mom. af i § orätt citerade, i stället för Z och ;o mom.
Dä Hof.Canrzleren uti detta moment sätt sig tillagd rättighet till böters aläggande, borde man äfwen hafwa föreffrifmit, art Hof - §anrz!ercn skall, efter den tilltalades hörande, i laglig wäg meddela ticstag och lemna hänwiöning till beswärs anförande.
Dä Uti 5 mom. 4 § af Utskottets förslag order: endast laknäs, som i tryckfrihetslagen finnes, borde Utskottet tillika hafwa borttagit he ka denna mening, ty en förolämoad medborgares rätt art tilltala dem, som honom förolämpat, är salom oskiljaktig fran begrepet om samhälle, genom gnindlagen och mär allmänna lag rillräckeligen bestämd, utan att behöfwa genom nya författningar stadgas. 4 Z 8 m.-»m.
Dä Urstoktek wclat tillerkänna Hal Camzleren rättighet akt indraga dagblad och Penodilka skrifter, har Urskorlet selat emot grund» prmcioen för medborgerliga rättigheter, enär dek genom ett sädgnt indragande fiankännt författare» frihet till dy!>ka skritters uigiswanoe i framtiden»
De rättigheter samhällsfördraget tillägger medborgaren kunna icke honom fränkännas förr än de blifwit mitzbrukade, men detta mihbruk bör i laglig wäg bewisas och icke hgyH pa godtycko» Genom dek föreflagna stadgandet har man således ej allenast beröfwak en person rättigheten arr endast Den s6 Imri. 793 efter last kunna döm..s, utan ock förenat i en hand hä-e domare och »verkställande magterne 5 § 8 mom.
Sedan en författares skuld eller oskuld blifwit genom den föresiagne jury pröswad, kan icke något widare bedömande deras äga rum och böra således i detta moment orden: pröfke och afgöre domaren alldeles ulga- Jcmwal bör stadgas, at. dä mäler underställer Hof-Ratten, denfamma endast äger att pröswa om straffel ar en, ligt med lag.
Desta anmärkningar föranleda, efter min kanka, betänkandets återremitterande till toral omarbetning.
Wid detta tillfälle anser jag min owilkorliga plikt fordra, att enkelt och sannk uttrycka min en-> skildta öswertygelse rörande den princip, som sam» hällsfördraget innehåller för frie medborgares räck, Ntt fritt yttra sina landar.
Hivarie lag är en inskränkning pä menniskans fria krafters bruk, nödwändig för samma frihet.
Men denna inskränkning, werksiäid i den ädla afsigt, att ät menniskans krafter bereda den kraftfullaste och hastigaste »Utveckling, kan ej gä längre än Statens beställd fordrar det.
Här upkommer en strid emellan säkerheten ä ena och friheten a andra sidan.
Denna strid emellan inskränkning och frihet fortfar sä länge samhället warar, och der sätt hwarpä denna strid j hwarje samhälles grundlagar sinnes uplöst, uttrycker ben grad af politisk culkur, pä hwUken nationen star.
Den grundprincip för hesta lagar, som af de flesta odlade nationers sam - 794 Den 26 Iunii.
Häsls»inrätttiing uppenbarar fig, innehäller huswubsakligen fri anwändning af krafter, sä längt den samma icke inskränker andras frihet- Ester öfwerllkrtdande af denna gräns upkommer först lagen.
War grundlag uvpenbarar samma princip lik, 16 tz: konungen bör - ingen förderfwa eller förderfwa lata til lif, ära, personlig frihet och walfärd, utan han lagligen förwunnen och dömd är m- m- ^ägon jkillnad emellan phyfiska och intellectuella krafters bruk i delta afseende lärer säfängl eftersökas, och om historien framställer dem, finnas alltid andra orsaker, som fullständigare förklara desta fenomen.
Denna öfwcrläggning sm lagarnes och frihetens inbördes förhållande är allmän och gäller följaktcligen äfwen om den lag, som wisar friheten i tankans uttryck.
Tryckfrihcts-lagens högsta grundsats mäste således bkifwa: att denna lag icke förr wisar sig än friheten blifwit mistbrukad.
De aktningswärda medborgare, som skapat den grundlag, hwarefter Swerige öfwer Z är blifwit styrdl, hafwa klart insett denna sanning, och 86 § i Regeringsformen blef deraf en följd.
Alt det öcriga af Tryckfrihetslagen mäste endast uttrycka förhållandet cmelmellan polismagten, rättegången och der oeconomiffa, som sliter rättsfrågor emellan Författare, Förläggare och Boktryckare i sädane fall, som detta serskildta ämne ger anledning till.
Såsom'en följd häraf yrkar jag, att 86 Z.
r Regeringsformen bibehälles oförändrad, och gtt LonstitutionS-Utffottet i sammanhang med henna § utarbetar sadane färändringariTryck'- fri - Den 26 Junti. /ss frihetS-lagen, hrvarigenom densamma, rätt handhafd bibehåller borgerliga friheten i för» ening med allmän och enffUd säkerhet.
Slurcligen önskar jag att wiShekens klara blick och lugna mod marte stämpla wara öfwerläggningar; <y de röra nationens heligaste rättigheter.
Den kontsynle tror ej att wära bestut werka pa efterkommandes tiPänd af sällhet eiler livande; den rroc att alr är följd af ögonblickets tillfälligheter.
Men, mine Herrar! sanningen är ewig, och den kyrrrsynres tanka dör med honom.
Historien är en sträng domare och skall med skarp blick se tilbaka pa en rid, som fördröjt nationens odling, och sörgäfwes tror man sig dold af förgängelsen. äerr LpalttLncreuNr, Xrviä, upläste ett fä lydande dictamen: Walborne Herr Landt-Marfkalk!
Ridderskap och Adel! ^ryckfriheien utgör lyckligtwis en af Sweriges grundlagar, och är Utan twifwel den, som bast fi-all kunna bibehålla alla de andra, och genom en klok utöfning, genom lifwande af national-kraslcrna» genom uppenbarande af skadliga missbruk och misstag stärka
Sta ens bestånd.
All rent af omstöpa
Den, more akt skaka hela Statsbyggnaden, sa dyrt inköpt med sä mänga och stora uposfcinqar.
Att för enskildt» interesten eller felaktiga, origtiga intryck inskränka Tryckfrihetens sanna ych i sjelfwg order liggande esprit, more arr wäldföra menniskany heligaste rättigheter, menniskgnS lyckliga hopp om högre och ädlare ändamål, än ögonblickets.
Tan<- hastS fria mundtliga meddelande ar wildens rättig - 796
Den 26 Irmii.
Het, kcmkans fria skristliga eller tryckkg meddelande är den odlade menniskans.
Alt inskränka detta med» delande inom wista former, är för Slaksförhällan? det nödwändigt, men att göra det strängt eller ensidigt är orätkwist, och skall altid förfela Skålens hufwud ändamäl dest bestånd och sällhet.
Man wägar åberopa religionen, såsom ett be. skydd för twänget Religionen, denna salla, lyckliggörande inspiration, ost skänkt af ett högre »väsende, för alt mildra wära bekymmer, för att höjs ost till ett högre ändamäl, än det blott materiella» Bestar da wäl religionen af en blind förtröstan pä ett oundwikligt öde eller af elt rent Hjertligt öf. wertygadt hopp om en hög syftning?
Oaskar man twänget, för att altid fjettra religionen under fördomarnas despotism? och huru skola wi komma till ett afgörande resultat af dest gudomliga sanningar, till en säll bildning af inspirationen, uran att sjelsswaldet, lättsinnigheten och »sedligheten pä den ena sidan fa wisa sina altid wanmäktiga försök akt kullkasta religions-sanningarna, samt den egennyttig» uträkningen pä den andra göra sina försök, akt sangsta menskligheten wid mörkret och fördomarnas oundwikeliga ode?
Är ej tryckfriheten etr medel, alt kringsprida en allmän kännedom oin begge desta ytterligheter och derigenom ästadkomma en helsosam kännedom och utöfning af det sanna och rätla?
Osedliga handlingar, begängna Voldt och i tysthet, wäck» alltid mera efterföljd, än om de utställas för allmänhetens bedömmande.
Lasten, fräckt sedd och uppenbarad, wäcker altid afsky; tyst och boldt ulöfwad retar den sinligheken och ökar lär - Dm 26 Iumi- 797 tärjungarnes antal. — WZgar någon, som lägger handen pä hjertat, och fördomsfritt granskär sin sa wäl rheoreuska som prakkiffa erfarenhet, bestrida denna sanning?
Man har sä ofta uprepat klagan om religio.
Hens förfall, om atheismens tilltagande och kringspridandei Jag frägar deremot: har någonsin pä jorden funnits en warelse, sofi» icke haft åtminstone en dunkel aning om ett högre wäsende? eller skola wi kalla alla dem acheistcr, som ej under samma form, som wi, dyrka Gud?
Nej, för ark förblinda hopen, hafwa lättsinnigheken och den egennyrriga fördomen skrikit om Guds förnekare, da religionens sanna utöfning i stället med hwarje ar wunnik siera anhängare-
Under en stadgadlagbun» den tryckfrihet skola besia anhängare beständigt ökas, enär brottsliga försök wäl göras akt förwända religionens esprit, men besia försök altid skola mötaS af grundliga och öfwcrtygande motskäl, som ännu mera skola höja religions sanningarnas tvärve.
Man har äfwen fruktar, att ett lands sä wäl yttre som inre lugn och sjelfständighet skall sta i sara under cN fri utöfning af tryckfriheten.
Jag mäste upriktigt bekänna, att jag ej förstör denna fruktan.
Om ett land, med den local som Swerige, will förswara sig, will bibehålla sin existens, sa skall ingen kraft i weridén wara mäktig, ali förstöra den, äfwen om tryckfriheten icke wore lagbunden.
En granne, stende eller wän, som will ost ondt eller will werka pä ost, skall altid finna medel dertill, uran att söka dem i nägot obetydligt dagblad.
Prerexler för wald eller orättwisa saknas aldrig 7S8 Den 26 Iunir. alarig för . den, som will utöfwa den och en Nation, som katt wisa sa mycken bercdwillighet mot sin Regerings landsnyttiga afsigter, som den Swensta, stall aldrig under en lagbunden frihet, undec en stor och älskad Regems styrelse, någonsin kunna besegras.
Regenten är sä wäl kill person som kill hellsten af sin post i samhället altid fredad och läker i en fri Stat med lagbunden tryckfrihet.
Han åtnjuter der, om han förtjena, : vet, altid mera aktning och förtroende, och lär tidigare att känna ett nrisinöje. om ett sadant stickle upkomma.
Delta mitznöje kan han da förekomma och tilintetgöra, innan dek annu hunnit organisera sig til en för hr.n^ exiilens farlig plan.
Förhällandet är twärtom i en stat, der rrycktwang sinnes, och wi behöfwe endast påminna ost wär egen historia för att beirnna rigtigheten häraf.
Man har äberopat
Frankrikes exemp l såsom c>t bewis emot hwad jag yttrat men lätom ost ihågkomma, att ingen damm kan hindra de» ström, som as owilkorUga naturlagar mäste framstörta, och att Tryckfnhclen i F ankrike ej war en orsak til folkyra», ulan att denna sednare deremot war en orsak til den förras yra och statliga förfall.
Och hwatz Lewisar dens ciucloritek som sträfwade til inflytelse under alla de stiften som Fransta revolutionen 'inder en yrande gäng framwlsade, och hwilkett person, ledd af blotta erfarenheten, säkert gick wisare, men ocksä harmfullare derifrån, än han, retad af Statens olyckor, dit anträdde sin bana?
Sstan jag nu framställt stalén för min önsta», om Den"26
Juni!» 799 vm en sä liket -som möjligt inskränkt tryckfrihet, äterstär för mig ait granska Constilntions-UtskottetS nn afgifna betänkande, och ffall detta ske med all' den upriglighet, svin är min Riksdagemanna pligt, och alltid tillhör en redlig, för sitt fosterlands wäk nitälskande medborgare.
Constitutions^
Utskottet har 1 sitt betänkande ej upsyllt allt hwad man af detsamma kunnat fördra.
Utskotten aro i förhällande till Riksens Stander, hwad Stats-Räd och wista embetöwcrk äro lill Hans Kongl. Maj:t.
De äro inrättade att bereda mälen, att »plysa alla de saker, som eljest under en öfwerlaggning bland en folkmasta, läkt kunde öfwerhaikaS, och Eonstitulions-Utfkottek hade ej bordt kunna förbigå fyftemälet med 2 mom. 8? § Negerittgsformen och tillsammans behandla Kongl. Majus nådiga proposition och den nyprojecterads tryckfrihetslagen.
Jag kan omöjligen finna annat, än att det, enligt samma §, anstalt CoiisiilutionsUrskottet, att till Riksens Ständer afgifwa ett särskildt utlärande om samma proposition.
Men att inblanda dest innehall, eller ens derä göra någor afseende wid uprättandet af det nya projeclet, skall säkert alkid kunna betraktas såsom en underlåtenhet, hälst ingen § i Regerinsformen ger anledning till något sädank, om än Kongl. Majus nädigg pro. position innehållit alldeles detsamma, som förut warit af Utskottet föresiaget.
För öfrigt tror jag, att Utskottet bordt producera sina anmärkningar och nya redactioner i form af ett betänkande, ej i form af en ny lag.
I 8oo Den 26 Juni!.
I afseende pä dagblad och periodiska skriftee fär jag i allo åberopa, hwad jag i mitl memorial af den r Junii haft äran anmärka, sann dessutom göra följande erittdringar emot Constiturions-Utfkotters föreslagna förändringar af flera Z.
Z;s momenter. gide niom. as r § täl den tilläqgningen, om det skal bibehälläs, att Hof-Canlzleren wid ett högt answar, mäste aläggas inom witz tid utfärda filt betyg, och art han wid lika högt answar ej sär förwägra detsamma ät den, som lill dagblads eller periodiska skristerS utgifwande flg anmäler, sä wida ej sökanden för nesligt brott blifwit dömd eller förklarad owärdig föra andras talan, sllrfä-- stes icke ett sädank answar, sä kan en egenmyndig Hof-Cantzler, efter eget behag neka sitt betyg, och således bli en despot för tryckfriheten.
Emot 6 mom. af samma Z får jag afwe» åberopa min i mitt förra memorial yttrade öftvertygclse om obilligheten, att de 2:11? män, som bewituak att författaren egenhändigt skck'w>t sikt namn i namnsedeln, skola stända författare answar, i fall författaren, man laga förfall, frän swaromälct uteblifwer.
Sä som sivar pä denna obillighet fäc jag endast göra den frägan: skulle der wäl wara Lllltat, att wittnen, som sert ett mord begäs, som kunna nawngifwa mördaren, men ej deltagir i gerningen, skola nndergä dennes straff, i fall han ej kunde ertappas?
En lag, som statuerade fädant, skulle snart nplöla hela samhället.
Man anser kanske exemplet wäl högt tilltagit, men jag fär begära, atr man mä pammna sig, akt bade mördaren
Den 24 Juni!. sch författaren fia under criminal-lagen, och att man sä osta jemnfört detza begge personer i afseende pä dek personliga förolämpandet. 8 Mom. af samma § utstakar, art äklagaren ware förfallen kill ivo R:vre böter, om domaren wid rättegångens slut skulle pröfwa, att äklagaren i otränadk mäk anställt rättegången.
Jag förestår den tillökningen i detta moment, att samma domare mä pröfwa, hwad swaranden bör njuta i ersättning för dec lidande han genom rättegången sätt widkännag, och hwilken äklagaren bör kännas skyldig till swabandcn erlägga.
Den stora magi, som blifwit senni ad i Hof^antzlerns hand, skall ej kunna annat, än pä längd undergrafwa tryckfrihetens werkliga existens.
Det blefwe för widlöfrigk, akt genomgå och upräkua alla de fast, der Constitukions-sllskortet ökat denna magt, -och hwilken jag önskade mätte reduceras till sin förra alltför tillräckliga storlek.
I alla fast anser jag dek högst nödwändigt, atk Hof-Cantzlern Klagges strängt answar, i fast han a»-gripik någon, söm sedan befunnes oskyldig, i fast han kilan sedan uptäckta skäl belagt en skrift med qwarstad, i fall ha» nekat sitt betyg om anmälan till skrifters nkgifwande m. m. samt att Hof-Cantzlern alltid älägges answara för sins ombuds göromål, pä det ej dcsie personer, som i de smärre städerna säkert utgöras af mindre skicklige män, genom okunnighet ester elakhet hwar pä sikt ställe bli despoter.
Mit ogillande af dck nya 3 mom. af 4 § . - får Zörfisi Del- N.'<- Zr, §22 Den 26 Jun». fär jag härmedelst högtidligt tillkannagifwa, med önskan, att det helt och hällit ater malte Utgä, Hot-Canrzlereiis rättighet, att kunna inställa ett hell dagblads urgifwande för det att en liten kanske högst obetydlig, brottslig artikel i en af dest trum. ror blifwit införd, ar i min tanka obillig ___ och kan iemnföraö med obilligheten af ett stadgande, som förbjöd andra menniskor att gä, för det att en person gående rakat sparka en annan.
Destulom är denna Hof-Cantjlerns magt Mycket för stor, ty att lemna en enda embetsman rättigheten, att efter behag granska, bcdömma och enligt 4 mom. af a § genast pliktfälla ett dagblad eller periodisk skrift, star ej att förena med en lagbunden frihet
Under ert sadant förhållande skall tryckfriheten också snack endast finnas pä papperet, ej i werkligheten.
1UoM allt delta har Constiiutions Utskottet äfmen förestagit, att det mäankomma pa Hans Kongl. Maj:tS nädigg förordnande, huruwida mgifwaren af ett indragit dagblad mä nägot annat framdeles tikgifma.
En dagbl^ds-uigisware skulle således till följe häraf bli den enda medborgare i Staten, som genom lag lunde fräntagas rättigheten ellet möjligheten, akt sörbaura sig.
Titt hrvad för ett olyckligt resultat för en Stak skola ej sadana stadgande» leda?