Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s Revisorer utöfva; för Kammarrättens ledamöter och cancelli åter deruti, att arbete och tjensteåliggande skulle minskas i ännu större grad, än förbättrade inkomstförhållanden vunnits, samt slutligen äfven för staten, alldenstund någon förökad utgift då icke erfordrades.
Ide'en i sig sjelf utvisar visserligen, att den goda viljan ej är förlägen om förslag; men att det ifrågavar. skulle leda till ett önskvärdt resultat, Den aG Maj e. m. aa3 det betviflar jag högeligen, ehuru man förespeglar, att om B..
St. afslå det för Kammarrätten nödiga anslaget, detta föi-slag kommer att ånyo upptagas och i verket sättas.
— Angående vidare den i nya regleringen revisionspersonalen tillslagna aflöning, är förhållandet sådant, att 6 revisorer hafva namn och lön som kammarskrifvare ä 4°° r:dr, 8 revisorer lönas med 600 r:dr och 8 revisorer med 800 r:dr hvardera.
Med afseende håde af behofvet och af motsvarande vilkor i andra verk tror jag icke, att man här varit för rund; tvärtom befinnes, att 6 revisorer i Kammarrätten, med kammarskrifvare-benämning, tjena för 4°° r:dr och 8 revisorer med 200 r:dr hvardera mindre än t. ex. revisorer i KrigsColkm, oaktadt revisionen i Kammarrätten handlägger målen i en högre instans och här det slutliga ansvaret.
Då detta likväl både är principvidrigt och innebär orättvisa, kan jag icke underlåta att häruti yrka skälig rättelse, så att revisionspersonalen i Kammarrätten måtte komma i åtnjutande af motsvarande iönevilkor med dess vederlikar i andra verk.
Utsk. har väl uppgifvit, att sportler och observationsprocent tillflyta personalen inom Kammarrätten.
Hvad sportlerna beträffar, äro de här, som på andra ställen, en cancelliets tillhörighet, ända till den grad utsträckt, att revisionspersonalen vid befordringar får skatta till cancelliet 7i Proc- den tillträdande lönen.
Med observationsprocenten åter är förhållandet sådant, att -ledel deraf tillfaller cancelliet, -|:del commissarien i contoret och -Jidelar revisorn.
Då nu i inkomstbetänk. observationsmedlen calculeras till 8000 r:dr, blifver den deraf belöpande proc. 2000 r:dr, hvaraf, efter uppgifna grunder, summan 1200 r:dr tillfaller anmärkningsförfattarne.
Förhållandet är vidare, att denna fördel egentligen och nästan helt och hållet stadnar i Landsbokscontoret, der hvad som anmärkes gemenligen utgår, hvilket icke är händelsen i de andra och särdeles Militärräkenskapscontoret, hvarest anmärkningarna mera åsyfta rättelse för det kommande, än någon särskild fördel för anmärkaren, och såsom bevis hvarå jag med säkerhet kan uppgifva, att i detta contor anmärkningsprocenten öfver hufvud icke tillskyndat personalen en inkomst öfver 3 ä 4 r:dr per man om året.
Men att vidtaga en förändring med amnärkningsproc:s fördelning, skulle jag icke anse rätt tjenligt, särdeles så länge revisorerna t. ex. vid Tullverket uppbära -feddar mera än revisorerna i Kammarrätten åtnjuta, eller i5 proc. af hvad som i anmärkningsväg inflyter, likasom i KrigsCollem 12 proc. bestås, utan att sådant inverkar på sjelfva lönerna o. s. v. Slutligen får jag framställa det allmänna omdöme, att jag skulle i afseende på statens reglerande anse den åsigt, som åsyftade att göra de civila institutionernas personal till folkets män, hellre än blott tjenares tjenare, vara den klokaste och bästa.
Om rättvisans skipare och civilstyrelsens Den aG
Maj c. m. organer hallas i skäligt oberoende till ställning och utkomst, tror jag, att medborgaren kan med ro lägga sig om aftonen och stiga upp utan bekymmer om morgonen.
Vill man gå den motsatta vägen, directe att medgifva tjenstemannens omedelbara beroende och afsättlighet, indirecte att så förknappa hans vilkor, att en någorlunda sjelfständig existans icke är möjlig; vill man dertill oafbrutet öka anslagen på 3:dje titeln, anslå fonder för obestämda ändamål, inrätta gensd’armerier o. s. v., så tror jag, att man är på den bana, som leder till, hvad man annorstädes sett, konstlade uppror med åtföljande blodscener och sköfling.
Jag anhåller om återremiss af betänk, och att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja.
Hr Stråle, Nils Wilh., hade inlemnat ett anförande, så lydande:
Utan att ingå i granskning af de skäl, på hvilka H. StatsUtsk. i allmänhet tillstyrkt nedsättning af de löner, K.
M. för embetsmännen i Konungens Cancelli i nåder föreslagit, har jag trott mig böra fästa uppmärksamheten deruppå, att ett annat förhållande torde äga rum i afseende på revisionssecret:nes löner, än öfriga ifråga var. embets- och tjenstemäns.
Det torde icke behöfva sägas, att på revisionssecret:s kunskaper och skicklighet till en betydlig del beror, med huru mycken skyndsamhet ärenderna kunna i Konungens Högsta Domstol förekomma och afgöras.
Man inser lätt, att en mindre redig föredragning eller mindre skicklighet i målens utarbetande skall föröka arbetet för Högsta
Domstolens ledamöter och vålla, att ett mindre antal årender kan handläggas på samma tid, som varit tillräcklig för ett vida större under en skickligare persons föredragning.
Då det numera är en bekymmersam visshet, att antalet af oafgjorda mål de sednare åren ökat sig, så att en ovanlig ansträngning erfordras, om icke detta onda skall allt mer och mer tilltaga, torde det vara af vigt, att alla möjliga utvägar vidtagas för att befordra ärendernas gång.
Skulle det visa sig, att, oaktadt allt an vändt bemödande af Högsta
Domstolen, det blefve omöjligt att återbringa saken i det skick, den bör vara, utan balancen af oafgjorda mål årligen okas, så att rättvisan i många fall kommer, så till sägande, att ligga nere, då fruktar jag, att olägenheter inträffa, hvilka ej kunna i penningar mätas och till hvilkas afhjelpande man får svårt att finna utvägar.
Det är för att söka i möjligaste måtto motverka ett sådant tillstånd, som jag tager mig den friheten yrka, att lönerna för revisionssecrehne måtte bestämmas till 2000 r:dr, på sätt K. M. föreslagit.
Den lilla tillökning i statsutgift, som härigenom uppkommer, blifver säkerligen i framtiden mångdubbelt ersatt.
Hr Dea a6 Maj e. ra.
Hr B er gen schjöld, Erik Joln, hade inlemnat följande skriftliga anförande:
Då nu till discussion förekommer StatsUtsk:s betänk., rör:de a:dra hufvudtiteln, anser jag mig icke kunna stillatigande förbigå, att StatsUtsk. dervid lemnat utan behörigt afseende K.
M:s nåd. propos. om ökadt lönanslag för Just.- Revisions-expeditionen.
Den personal, för hvilken efterprojectstat löner äro beräknade, är i sanning icke talrik.
Detta har StatsUtsk. medgifvit, och antalet är ock beräknadt på, att en mera sorgfri utkomst skulle kunna åtminstone i de högre tjenstegraderna beredas, då tjenstemännen egnade hela deras arbete åt ett enda verk.
Det kan således ej annat än förundra, att StatsUtsk. beräknar samma personal, utan att tillika considerera de vilkor, hvarigenom arbetets verk- • ställande af den blefve möjligt.
Gerna skulle jag se, om lönerna jemväl ökades för Hofrättsledamöterna; då deras vederlikar i administrativa verk äro deraf i åtnjutande, synes deras anspråk derpå icke öfverdrifvet.
Men af detta skäl följer väl derföre icke, att den af K.
M. för revisionssecreterare i nåder föreslagna löneförhöjning afslås, då fråga nu är att göra en ny reglering i Just.-expeditionen.
För nedsättning af de i öfrigt föreslagna lönebeloppen torde några gällande skäl icke heller finnas, särdeles då lön för exped.secreterare, med särskildt arfvode för föredragning, är af Utsk. föreslagen till lika belopp med hvad revisionssecreterare nu innehafva.
K. M:s nåd. propos. upptager en noga afvägd skillnad emellan tjenstegrad och löneförmåner, deri jag anser någon rubbning, utan att frångå princip, icke böra äga rum; och jag yrkar således vördsamt, att de föreslagna lönerna i alla tjenstegrader måtte i likhet med samma nåd. propos. bestämmas; anhållande, att dessa mina anmärkningar måtte vid blifvande återremiss få till StatsUtsk. åtfölja.
Hr Klingstedt, Gust. Fredr., hade ingifvit ett så lydande anförande: H.
StatsUtsk. har afstyrkt det af mig motionerade anslag af 333 r:dr 16 sk. b:co till Hr Direct.
Godlund för det vigtiga och hjelpsamma biträde, han lemnar Svenska allmänheten genom sin goda och väl använda e!ectricitets-inrättning, af det skäl att han ej är läkare, hvarjemte högbemälda Utsk. skall hafva indragit det under K.
SundbetsGollegii disposition ställda anslag af 600 r:dr b:co till belöning för den läkare, som allmänheten med electricitet biträdde.
Då det ej är att förmoda, att StatsUtsk. skulle hafva indragit det vid föregående riksdag gjorda anslag, om ändamålet dermed vunnits, men lika ostridigt är, att electriciteten är af största nytta för den lidande menskligheten, samt af de intyganden, som motionen åtföljt, upplyst blifvit, att nästan alla stadens läkare anvisat af sina patienter till elec7 H. 29 Dea a6 Maj e. m. tricitetens begagnande bos Hr Godlund, så synes StatsTJtsk. ej haft skäl att afstyrka anslaget till Godlund för det, att lian ej är läkare; ty såsom sådan vore han skyldig och nödsakad att med electricitet biträda sådana patienter, som deraf vore i behof, men nu kan han till mensklighetens skada, när lian vill, upphöra med den svåra och bekymrande sysselsättning att höra lidandes klaganden, och då förlorar det allmänna ett gifvet ställe, der electricitetens hjelp, utan hinder af läkare-sysselsättning, när som helst kan erhållas.
Månne det ej tillhör Svenska folkets yepresentanter att uppmuntra och understödja en dylik inrättning; och månne, då vid en föregående riksdag en nära dubbelt större summa kunde anslås, ej hälften deraf borde bibehållas, om också det förra anslagets ställande under SundhetsCollegii disposition förfelats?
Ty det som kunde anses nyttigt förra riksdagen, måtte nu ej kunna bedömas att vara utan allt värde.
Det är i hopp, att dessa skäl måtte verka till ett annat utlåt., som jag vördsamligen anhåller om återremiss af StatsTJtsk:s betänk.
I motsats med de flesta talare, som yttrat sig i denna fråga, får jag förklara, det jag anser mig böra gilla den sparsamhet, som Utsk. på de flesta ställen iakttagit.
Jag godkänner de motiver, som legat till grund för Utsk:s afstyrkande af de begärda tillökningarna, nemi. brist på tillgångar.
K. M. har äfven tillkännagifvit den princip, H.
M. ansett böra iakttagas, nemi. att statsregleringen kunde uppgöras inom för handen varande tillgångar, utan ökad bevillning.
Jag erkänner visserligen behofvet (och uti några fall ett trängande behof) af tillökning i lönevilkoren för en del af de tjenstemän, för hvilka löneförbättringar nu äro begärda; men jag tror icke, att genom de föreslagna tillökningarna af några iooo r:dr för hvarje embetsverk behofven kunna afhjelpas.
Dertill fordras mera genomgripande reformer i vårt civila administrationssätt, äfvensom verksamma förändringar uti det hittills brukliga arbetsoch expeditionssättet.
När man besinnar de dagligen växande göromålen inom nästan alla grenar af förvaltningen, de lasstals sig ökande pappersmassorna, hvilka uppfylla embetsrummen, så att der, snart nog, knappt är någon plats öfrig för embetsmanua-personalen, så torde hvar och en inse nödvändigheten att påtänka ett annat, mera förenkladt arbets- och expeditionssätt än det nuvarande, så att göromålen må kunna i någon betydligare mån förminskas.
Jag vet icke, om det finnes något land, hvarest, i förhållande till folkmängden, skrifves så mycket som i Sverige, och jag vet icke, hvarföre ej vi kunna förskaffa oss lika enkla administrationsformer som andra länder hafva.
Jag tror icke, att det vore olämpligt, om R.
St. härpå fästade K.
Om lönanslagen skola fylla ändamålen, bör rättigheten att uppbära lön vara oskiljaktigt förenad med Den 3C
Maj c. m. skyldigheten att göra tjenst.
Nu finnas deremot embetsman, som under decennier icke skö'tt de tjenster, de innehafva.
De, som verkligen förrätta dessa tjenster, äro då naturligtvis vanlottade, såsom beröfvade de af staten för desamma anslagna löneförmåner.
Detta kan väl icke för närvar, helt och hållet aflijelpas; men det är nödvändigt att vidtaga förberedande åtgärder till undvikande af sådana missförhållanden för framtiden.
Jag anhåller att få förklara, det jag instämmer uti Hr Gr.
Hamiltons och Hr Petréa reservationer i afseende på Utskrs svar å K.
M:s förslag, ang:de upphörandet af sportler inom K. Cancelliet.
Härjemte ber jag att få fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet såväl derå, att de tjenstemän, hvilka flyttas på indragningsstat, böra tillförbindas göra tjenst, då sådant påkallas, som att deras löner böra minskas eller upphöra i den mån, de kunna erhålla annan lön på allmän stat.
Utsk. har föreslagit lön för en ny notarie i Statscont., hvilken jemväl skulle tjenstgöra såsom prot-föralide för magasinsärenderna.
Skall detta anslag bifallas, så bör magasinsärendernas aflöningsstat minskas med det derå uppförda notarie-arfvode.
Hvad K. BergsCoIlmi vidkommer, instämmer jag i den af Hrr Petre' och Waern samt Frih.
Tersmeden emot Utskts yttrande afgifna, så lydande reservation: ”Sorn K.
BergsCollegii göromål redan äro mycket inskränkta, och öfvergången till nu under beredning varande friare system för bergshandteringens idkande nödvändigt måste reducera detta CoUim till den obetydlighet, att detsamma icke i framtiden kan bestå såsom särskildt embetsverk, anser jag StatsUtsk. hafva ägt anledning tillstyrka It.
St. att i und. anhålla, det K. M., vid härefter i BergsColhm inträffande ledigheter, täcktes endast medelst constitutorial tillsätta de embeten och tjenster, hvilka icke genast kunna indragas.”
Jag anser mig kunna fästa destomera vigt vid detta yttrande, som detsamma är afgifvet af 3:ne bland vårt lands betydligare bruksidkare, och anhåller, att Utsk. måtte understödja deras förslag.
Slutligen får jag anhålla, att Utsk., i fall det icke skulle vidhålla dess uti betänk.
N:o 78, angtde besparingarna, meddelade utlåt., måtte föreslå, att de uppkommande besparingarna å de s. k. förslagsanslagen hädanefter likasom hitintills må hållas Riksg.cont. tillhanda.
Jag begär, att detta mitt yttrande må åtfölja återremissen.
Jag har blott begärt ordet för att förena mig uti den reservation, Hr Gr.
Hamilton emot detta betänk, afgifvit; och jag anhåller, att denna unn förklaring må få åtfölja återremissen.
Hr v on Hartmansdorff:
Hr Klingstedt har uti dess nu upplästa anförande yrkat, att StatsUtsk. måtte anslå 333 r:dr 16 sk. åt Hr Godlund, på det han må fortfarande betjena allmänheten med sin electricitetsmachin.
Då Utsk. ansett den, som hittills begagnats under vård af en vetenskap - Den a6 Maj e. m. ligt bildad läkare, icke böra vidare än för några år få njata statsanslag, torde det vara olämpligt att. begära något dylikt för Hr Godlund, hvilken ingen sådan bildning ådagalagt.
Det är icke obekant, att dylika cur-anstalter gemenligen inbringa betydliga inkomster åt ägaren och således bärn sig sjelfva, enar han icke, såsom Doctor Säve, bör betjena allmänheten kostnadsfritt.
Hr Godlund har dessutom icke saknat uppmuntran från det allmännas sida.
Dels har han erhållit en belöningsmedalj, dels blifvit hugnad med titel af cecon.directör, endast i och för de förtjenster han ådagalagt genom practiserandet med den omförmälda electricitetsmachinen; ty uti ceconomisk väg hade han ej, såsom jag vill minnas, andra förtjenster att åberopa, än att han under i8a3 års riksdag varit extra vaktmästare i Oecon.- Utskottet.
N.‘o 80 återremitterades. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 11 på aftonen.
In fidem protocolli, jF. O.
Tisdagen den 27 Maj i834< Plenum kl. 9 f. m.
Justerades ett prot.utdr. för d. a6 dennes e. m.
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 21 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 81, ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens 3:dje hufvudtitel.
Ex. Hr Gr. Brahe, Magn., uppläste följande:
Ingen kan med större ledsnad än jag uppträda i afsigt att tala för ökade anslag; men då detta, såsom nu, sker i öfverensstämmelse med min embetspligt och min öfvertygelse, blir obehaget deraf inildradt.
Enligt hvad jag förut haft äran nämna, äro de anslag, Regeringen lör 3:dje hufvudtiteln begärt, de minsta, hvarmed den ansett sig kunna vara belåten.
De åter, som jag på ifråga var. titel föreslagit, öfverstiga vida det i K. propos:n upptagna belopp.
Hufvudändamålen för de begärda tillökningarna äro: härens organisation i öfverensstämmelse med de framsteg, krigskonsten gjort, och lämpad efter fordringarna för ett allvarsamt försvar; personalens inom armeen utbildande för krigsyrket, möjligheten af densamrnas utkomst och deraf följande nit för tjensten; materiellens tillökning och förbättring samt befästningars anläggande, der Den 17
Maj f. m. 219 sådana äro nödiga; med ett ord, fors vars vasen dets fullkomnande, och således stadfästandet af vårt oberoende af främmande magter.
Detta vigtiga ändamål kan ej vara likgiltigt för någon Svensk.
Det är alltför nära förenadt med det enskilda interessét, med en stadgad samhällsordning, med hederskänslan och med den stolthet, sorn tillhör en frisinnad nation.
Att betvifla möjligheten eller misstro uppriktigheten och sannfärdigheten häraf vore att medgifva, hvad man någon gång velat påstå, att nemi. vi endast lefva i våra minnen, och att nationen icke mera, såsom fordom, är i stånd alt utveckla samma kraft, samma bestämdhet i vilja att bibehålla sitt från oberoendet härflytånde anseende och äfven att i kritiska ögonblick förvärfva ökad aktning och ryktbarhet.
Vare det långt från mig att i något afseende dela dessa tänkesätt, eller att af den ringa bevågenhet, hvarmed StatsUtsk. omfattat de angelägenheter, som röra förs vars väsendet, draga den slutsats, att detsamma nu mindre än fordom utgör föremål för den upplystes och den sanna fosterlandsvännens största uppmärksamhet.
Jag vill på sin höjd tro, att den pluralitet, som i nämnde Utsk. medverkat till resultatet, endast förbisett det allmännas sanna interesse, och hoppas i följd deraf, att detta förbiseende skall af nationens öfriga representanter, af de Högh Stånden i möjligaste måtto rättas.
Uti hvad sora rör aflöningen af personalen oell dennas högst nödiga öfning, m. m., för hvilka årliga anslag äro begärda, förekomma såsom af StatsUtsk. afstyrkta: 1:0
De un der lön en för Presidenten uti K.
K rigsColltm begripna 3o4 t:r spannmål.
Presidentsbefattningen uti ett embetsverk, hvars göromål äro så magtpåliggande och af så vidt omfattande natur som bemälde Collegii, kan icke annat än i hög grad medföra ansvar och arbete för innehafvare!) af densamma.
Lö-. ren bör således vara i förhållande dertill och i öfverensstämmelse med öfriga Presidenters.
Då nu dessa under sina löner äga spannmål, bör väl Presidenten i KrigsColkm ej vara den förutan, eller, om man anser, att spannmålsberäk-1 ningen i allmänhet småningom bör upphöra och således icke heller inbegripas uti ifrågavar. lön, torde väl åtminstone en ersättning, svarande emot det belopp, hvartill förhöjningen uppgår, derför böra beredas.
KrigsColltm har förut ägt 6 civila ledamöter å stat.
Committeracle för verkets organisation funno 5 civila ledamöter nödiga, hvaremot vice ordförande-platsen indrogs; men K.
M. inskränkte antalet till 4> emot det att de, för betydligen tillökta och trägna göromål, skulle erhålla nu ifrågaställda arfvoden.
Dessa arfvoden lära icke egentligen kunna anses gravera statsverket, ej heller cassafonderna, hvarifrån de utgå, emedan de tagas af sådana räntemedel, hvilka inflyta genom cassornas omsorgsfulla förvaltning samt utgå för a3o Den a6
Maj f. ra. cassornas ändamål, då de utgöra aflöning för bestyren med dertill hörande ärenden.
Indragning af dessa arfvoden måtte icke utgöra föremål för Utsk:s behandling, då staten, hvarå de äro utförda, är af K. M. i Kader fastställd och Constit.- Utsk. vid det fattade nåd. beslutet icke funnit anledn. till anmärkning, samt för utgiften något anslag icke behöfver af R.
å 3:dje hufvudtiteln anvisas.
Detsamma gäller ock angtde spannmålsberäkningen under lönerna, hvilka för öfrigt äro lika med hvad E. St. för K.
Statscont:s personal godkänt och anvisat.
St. icke billigtvis kunna göra afseende å ett så ringa tillskott som 497 r*dr för ett RiksCollegii ändamålsenliga organisation och aflöning, torde alla anmärkningar vid nya staten böra förfalla. a: o Topographiska Corpsen.
Ändamålet med denna corps’ organisation har varit en närmare förening emellan armeen och densamma, på det att det topographiska yrket ej måtte isoleradt från krigskonstens öfriga delar behandlas.
Omkring 100 officerare utur särskilda vapen hafva redan vid nämnde corps inhemtat såväl under fred som hufvudsakligen under krig högst nyttiga och oumbärliga insigter.
Corpsen vinner en personal, som i krigskonstens practiska delar, i det mechaniska af tjenstens detailler äger vana och insigter, oumbärliga vid den stabstjenst, som under krig åligger densamma; armeen deremot en inom befälet jemnt underhållen färdighet i det topographiska yrket.
För ledningen häraf har en chefsplats inom corpsen varit nödig, och man kan icke med billighet invända, att en major, som för Fältmätningscorpsen förut bestods, derför är tillräcklig, emedan chefen under krig skall förrätta en Gen.- qvartermästares högst vigtiga åligganden, hvarför den skicklighet, som dertill erfordras, måste belönas, och han icke heller i fred kan saina det inflytande och de personliga förhållanden, som för utöfningen af befattningen i allmänhet erfordras.
Det för uppnåendet af dessa ändamål erforderliga obetydliga anslag torde ej böra af R.
St. nekas, så mycket mindre som, om vid en reorganisation afseende bör fästas å principen, att besparingar å ett håll böra lemna tillgångar till utgifter å ett annat, den visserligen här blifvit tillämpad, emedan vid reorganisationen af denna corps hela underlieutenantsgraden blifvit indragen.
Jag vågar således hoppas, att reorganisationen, hvarigenom en minskad spannmålsberäkning af 80 t:r uppkommit, men för hvilken en tillökning i contant erfordras, uppgående inberäknadt de i5o r:dr, StatsUtsk. för en renritare ansett böra bifallas, till 1697 r:dr, må genom detta begärda anslags beviljande vinna fullbordan. 3:o Hvad Gardesreg:ternas interimsstater beträffar, har jag redan uti mitt anförande d. ,17 sisth Mars Den 27 Maj f. m. vördsamt tillkännagifvit mina åsigter uti detta ämne och de skäl, som föranledt de ökade anslagen.
Jag får endast tillägga, att man ej, enligt min öfvertygelse, utan den största orättvisa kan fråntaga dem ett tillskott, som ingen med billighet kan anse vara för högt beräknadt, och att, då ordning och ändamål i hvarje del måste utgöra hufvudföremål för R.
St:s upplysta omtanka, sådant likväl icke skulle vinnas, om ett återgående ovilkorligen ägde rum, emedan regtterna, som nu erhållit en ändamålsenlig organisation, desorganiserades.
Man har visserligen någon gång, och sednast vid denna riksdag, velat påstå, att härvarande garnisonsreg:ter kunde indragas; men har man dervid besinnat, att Stockholm ej allenast är Rikets hufvudstad, utan ock gränsestad, samt att dess belägenhet i militäriskt hänseende äfven i öfrigt icke nog kan tagas i beräkning; alt banken, archiver, en mängd allmänna cassör och verk, samlingar och förråd der äro förvarade; alt allt, hvad Sverige i financielt, vetenskapligt samt militäriskt afseende äger dyrbarast, der finnes förenadt, förutom publika byggnader, ansenlig privatförmögenhet, enskilda anläggningar samt dyrbara fabriker?
Har man verkligen påmint sig allt detta, så måste man äfven medgifva, att Stockholm, som tillika är stor handelsstad, der icke sällan ett betydligt antal främmande matroser finnas samlade, för sin säkerhet och trygghet erfordrar en betydlig garnison.
Då nu denna garnison, äfven fulltalig, är ansenligen mindre till antalet, än de främlingar, här ofta finnas, samt alltid jemnförelsevis mycket mindre än andra hufvudstäders, och då, genom soldatens utsättande i ett hårdt clirnat t. o. m. hvar 4^de dag öfver 8 timmar om dygnet för köld och oväders åverkan, hvarifrån den sjuklighet, som i allmänhet råder inom Stockholms garnison till stor del härflyter, den tjenstgörande styrkan således äfven minskas, har behofvet af en ökad garnisonsstyrka i hufvudstaden icke ensamt af dess civila styrelse, utan äfven enskildt af dess invånare vid flera tillfällen varit framstäldt.
Styrkan har ock i förra tider, icke ensamt under K.
Gustaf III, utan äfven under Förmyndare- och efterföljande Regering varit vida större.
Man måste följaktligen såväl af alla dessa skäl, som af de i mitt förenämnda anförande afgifna yttranden i detta ämne, medgifva nödvändigheten häraf, och således omöjligheten af garnisonens minskande och än mindre indragande.