Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 104. i frågan dels om rättighet till enskilda theatrars inrättande, dels ock om upphörande af de afgifter till K. theaterns och Hofcapellets pensionscassor, som för representationer i landsorterna erläggas; N:o io5. i anledn. af vackt motion om åtskilliga förändringar och rättelser i afseende på allmänna undervisningsväsendet m. m.; N:o 106. 1 anledn. ef väckt fråga om upphäfvande af allt tvång i afseende på skyldigheten att till vissa bruk försälja eller lefverera kol; N:o 107. i anledn. af väckt motion 0111 beliofvet af förändrade stadganden i afseende på tullafgifterna å från Finland och Ryssland till Sverige inkommande varor; N:o 108. i anledn. af väckt fråga om inrättande af en skola i staden Borgholm; N:o 109. i anledn. af väckt motion om inrättande af en apologistskola i Borås; N:o 110. i anledn. af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på skeppsägares åliggande att uttaga s. k. fribref och Turkiska pass; N:o ni. i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, ronde ett på R.
St:s begäran utarbetadt förslag till en låneinrättning för bergsmanshandteringen i Riket; N:o 112. i anledn. af väckt motion om belåningsrätt uti publika fonder å torkad spannmål; N:o 115. i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af de inom Riket på åtskilliga ställen vidtagna spärrningsanstalter mot cholerafarsoten. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 1 på dagen.
Onsdagen den 3 September i834-.
Företog R. o. Ad. val af directörer och suppleanter vid lånecontoren i Götheborg och Malmö; och befunnos vid valförrättningens slut hafva blifvit utsedda tili Directör vid lånecontoret i Götheborg: Öfversten och Ridd. af fL SvärdsOrd.
C. Hjärne 19 röster; Suppleant: ÖfverstcLieuten. och R. af K.
Sv.Ord.
Claes Virgin 22 röster; Den 3 September. 3i Directör vid lånecontoret i Malmö:
Majoren och Ridd. af K.
Sv:Ord.
Königsfelt 22 röster; Suppleant:
Kammarjunkaren Carl af Klinteberg 21 röster.
Justerades 9 prot.utdr. för den 1 dennes.
Justerades pleniprot:n för den 3i sisth Juli f. och e. nr.
Landtm, tillkännagaf, att Frih. Hermelin, Au g., Hr von Sydow, Axel Reinh., samt Frih. von Liewen, Gust.
Rutger, anmält sig ej längre kunna fortfara med de dem lemnade befattningar, den förste som ledamot i BancoUtsk., den andre sorn ledamot i LagUtsk. och den tredje som ledamot af förstärkta StatsCtsk.
, utan anhållit om 11. o. Ad:s tillstånd att få dessa befattningar sig afsäga, med bibehållande af riksdagsmannarätten.
Bifölls. H. Ex. anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen utse en ledamot i BancoUtsk. efter Frih.
Hermelin och en ledamot i LagUtsk. efter Hr v. Sydow.
Då det i egenskap af ordförande uti Oecon.Utsk. åligger mig att tillse, det arbetet fortgår med den skyndsamhet, sora vederbör, anser jag mig, under anmälan, att en i Utsk. invald ledamot, Gr.
Mörner, ännu ingen gång bevistat Utsk:s sammankomster, skyldig att anhålla, det en annan ledamot måtte blifva utsedd i hans ställe.
I anledn. häraf anmodade II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, äfven Hrr Electorer att utse en ledamot i Oecon.Utsk. efter Gr. Mörner, Carl Göran.
Vid förnyad föredragning af Constit.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda memor.
N:o 3o, ang:de Hr C. M. Crusenstolpes anmärkntsanledn. emot Statsministrarna, Statsrådet samt Föredragande, blef samma memor. lagdt till handlingarna.
Uppå begäran af Frih:na von Schulzenheim, Da v., Cederström, Jac., samt Åkerhjelm, Gust. Fredr., Indes ånyo på bordet Constit.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda memorial:
N:o 3i. med förslag till ett grundlagsstadgande om lagtima riksdags återkomst på bestämd tid; N:o 32. med förslag till grundlagsbestämmelser, ang:de urtima riksdagar och dessas föremål. 3a Den 3 September.
Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. i dennes på hordet lagda ullåtm:
N:o 2^4- • anledn. af -vackt fråga om godtgörelse åt vissa academier och andra allmänna inrättningar för mistad rättighet alt uti XI.
St:s Bank al pari invexla silfver; N:o 236. i anledn af väckt fråga om anslag af allmän na medel för underhållandet af i stad för brott häktade personer, intilldess slutligt utslag fallit; N:o 237. i anledn. af K.
M:s nåd. remiss uppå Öfverste Lieuten. J. M. Nordencreutz^ enkas underd. ansökning att varda bibehållen vid de löneinkomster, mannen i lifstiden innehaft; N:o 238. i anledn. af väckt fråga om rättighet för indelta Armeens civila stat att, lika med den militära, njuta ersättning för utgifna accord; N:o 239. i fråga om hegardt statsanslag till en brobyggnad öfver sjön Nätaren i Jönköpings län; N:o 240. i anledn. af hegardt bidrag af statsmedlen för anläggningen af en bro och väg öfver de s. k.
Hammarsuddar och Edslandet; N:o 243 i anledn. af väckt motion om rättighet för åtskilliga hemmansinnehafvare inom Frötuna och Rådsmansö socknar att få lösa sina liemmansräntor efter ett visst stadgepris.
Företogs till pröfning StatsUtskrs d. r dennes på bordet lagda utlåt.
Nro 235 i anledn. af Prosten Åstrands motion örn bestämmande af viss tid, som landshöfding skall innehaft sitt embete, innan han kan erhålla landshöföinge-pension.
Frölich, Dav.r
Jag får för min del endast föreslå det amendement, att 10 år må bestämmas till den tid,enlandsliöfding bör hafva tjent, innan han tager afsked med till— godonjutande af pension.
Då det skulle kunna hända, att, i fall stadgandet godkändes, sådant Utsk. det föreslagit, en landshöfding, som varit förut tillförordnad, kunde få räkna detta tillgodo vid beräkningen af de 5 åren, och detta väl ej lärer vara Utskrs mening, får jag föreslå, att ordalydelsen må blifva sådan, att en landshöfding, som skall komma till åtnjutande af pension, bör hafva tjent i 5 år såsom ordinarie landshöfding.
Frödell gjorda anmärkning synes mig vara af den beskaffenhet, att betänk, mäste återgå.
Det är första gången saken ar före, och då måste anmärkningar, i fall de anses förtjena något afseende, föranleda till återremiss.
Hvad mig vidkommer, kan jag ej dela Gr.
Frölichs åsigt.
Hr Gr. torde med mig Den 3 September. 33 mig vara öfvertygad, att i allmänhet en landshöfding efter fyllda 60 års ålder sällan svarar emot hvad man af honom har att fordra.
Pension tillkommer honom ej förrän efter fyllda 65 år.
Jag skulle tro, att följden af det föreslagna correctivet ej Liefve annan, än att vi alltid finge landshöfdingar, som fyllt 65, kanske t. o. in. 70 år.
Jag tror, att länen deraf skulle hafva föga vinst.
Få tjenster fordra så mveken vigor som en landshofdingetjenst, och ehuru man ofta ser, att personer vid den åldern tro sig skickliga äfven i så critiska tider som nu och stå qvar för att erhålla pension, tror jag, att följden af ett sådant tillägg, att man ovilkorligen skulle hafva tjent i io år för att få pension, skulle blifva, att ingen finge afsked, förrän han närmade sig 80 år.
Det är redan mycket, att han ej kan gå bort vid 60 års ålder; ty vid Sedentära tjenster kan man ganska väl vara duglig efter den tiden, men i dem, som fordra full vigor, ar sådant undantag.
Hvad angar mitt föregående yttrande, måste jag instämma i hvad Frih.
Ehrenborgh anfört, att det bör föranleda till återremiss; det var också min afsigt, ehuru jag ej yrkade det, emedan jag tog det för en afgjord sak.
1 afseende på sjelfva saken medgifver jag, att Under den synpunkt, Frih.
Ehrenborgh betraktat den, hans skäl kunna vara af någon vigt; men jag skulle tro, att å en annan sida det lätt kunde inträffa, att Styrelsen tillsatte sådana personer, som redan hunnit den höga åldern, och att man sålunda kunde få landshöfdingar, hvilka under deras långa lifstid kunnat vara dugliga personer, men nu ej sysselsatte sig med annat än de oundgängligaste befattningarna vid tjensten, som bestridde den på detta sätt i 5 år och sedan i lugn åtnjöte pension kanske i io ä i5år.
Detta skulle leda till misshushållning med statens medel, och jag hemställer, om ej afsigten kunde vinnas på en annan väg, nemi. genom förcskrifvande af en viss ålder, efter hvilken man ej finge utnämnas till landshöfding.
Likväl ämnar jag ej göra motion derom hvarken nu eller framdeles; men jag anser ett sådant correetiv, som jag förelagit, vara nödvändigt.
Jag kan ej frångå min öfvertygelse, att man ej bör ställa så till, att män genom den lockande pensionen kan få landshöfdingecandidater om 60 års ålder.
Frih. Cederström, Jac.: R. o.
Ad. torde erinra sig, att landshöfdingarna voro undantagna från civilstatens pensionsreglei ing, och alt de ägde rättighet till hela lönen i pension, då de uppnått 70 års ålder.
Man fann nödigt ändra detta, emedan man icke ansåg tjenligt, att landshöfdingar i allmänhet boide lä vara qvar i tjenst till 70 årsålder.
En särskild fond anslogs till deras pensionerande i likhet med statssecreterare.
St. trodde, att äfven med denna nedi3 H. 5 34 Den i September. 0 sättning i inkomster skulle en person emellan 60 och 70 år, som vore mindre tjenlig till landshöfding, vara belåten, då representationsskyldigheten och embetsresorna upphört.
Detta var grunden för beslutet, och var äfven grunden för det beslut, som sedan fattades, att man vid 65 års ålder kunde få taga afsked med pension.
Att, som StatsUtsk. nu föreslagit, bestämma, alt, för att komma i åtnjutande af pension , man skall hafva i egenskap af landshöfding tjenstgjort minst 5 är före afskedstagande, synes mig förutsätta en farhåga, det K.
M. skulle nämna till landshöfdingar personer, som fyllt 60 års ålder.
Något sådant
Ur så ovanligt, att jag knappt tror något exempel derpå finnas i häfderna.
Konungen lärer väl ej söka ämnen till landshöfdingar bland dem, som träda ur den verksamma åldern, utan bland dem, som äga full vigor.
Jag tror således, att hvad StatsUtsk. välment föreslagit, långt ifrån att gagna, tjenar till intet.
Att, som Gr.
Frölich föreslagit, utsträcka stadgandet till 10 Ar, kunde leda till skada.
Om en person vid några och 5o års ålder, med full vigor, blir utsedd till landshöfding i ett län, der hans närvaro är nyttig och för hvilket han är den skickligaste, är det dock väl ej derföre sagdt, att han skall blifva lika tjenstbar till några och 60 års ålder.
Det är dock klart, att om denne embetsman fortfarande tjenal staten från 21 års ålder, har han tjenat nära 4o år, då afskedstagandet kommer i fråga och han är fullt pensionsberättigad.
Det vore besynnerligt, om vid de tjepster, der största verksamhet behöfves, man skulle hushålla med pensioner för möjligheten af knappt tänkbara missbruk.
En sådan hushållning anser jag illa beräknad.
Då utlåt, förmodligen kommer att återremitteras, anhåller jag, att detta yttrande må få åtfölja.
Då äfven jag tror, att anmärkningarna komma att föranleda återremiss, tager jag mig den friheten föreslå, att för landshöfdingar borde göras den exception mot andra embetsmän, att de borde äga rättighet att taga afsked vid 60 års ålder med åtnjutande af full pension, om de, såsom Gr.
Frölich yrkat, i sådan egenskap tjent i 10 år.
Om någon gång ett län har haft den lyckan att hafva en landshöfding, sorn efter 60 års ålder och kanske ända till 70 varit fullt verksam att uppfylla sitt läns fordringar, hörer sådant till undantagen.
Det är få menniskor, som vid så sen ålder äga erforderlig kraft till så besvärliga platser.
När man på en sådan plats tjenat 10 år, anser jag, att man vid fyllda 60 år bör få lemna den med pension, då andra embetsmän, som hafva hela sin verksamhet på embetsstolen, få åtnjuta en sådan förmån vid 65 års ålder.
Äfven detta yttrande anhåller jag måtte få åtfölja återremissen.
Jag uppstår endast för att förena mig i det yttrande, Frih.
Ehrenborgh afgifvit.
.Tåg skulle härvid, Den 3 September. i» såsom svar på hvad Frih.
Ehrenborgh och Frih.
Cederström anfört, endast vilja tillagga, att jag ej anser någon föreskrift om Konungens rätt att afskeda landshöfdingar nödig, ty denna rätt äger han genom grundlagen; frågan är blott, huruvida Han vill begagna den, då Han finner, att en landshöfding ej fullgör sina åligganden så, som han borde.
N:o 235 återremitterades.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarna StatsXJtsk:s d. i dennes på bordet lagda utlåt:n: N:o 2/jii. i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 174 i fråga om anslag till orthopediska institutet; N:o 244- i frågan om afskrifning af en i saltpeterfondens räkenskaper balancerad summa, utgifven såsom lån till Carl Gustaf stads gevärsfactori.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskts d. 1 dennes pf\ bordet lagda utlåt.
IV:o 242, rörtde erhållen återremiss åUtsk:s betänk.
N:o 5y i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse 01,n ytterligare statsanslag för Arme'ens Pensionscassa m. m.,blef sistnämnde betänk.
N:o 5y af R. o.
Till pröfning företogs StatsUtskts d. 1 dennes på bordet lagda utlåt.
Nto 24S, i anledn. af Gr. Posses, Arv., motion, innefattande det alternativa förslag, att antingen ett lån af 200,000 rtdr måtte beviljas Götha canalbolag, eller ock att anslaget till Flottan linge ökas med 12,000 rtdr årligen, i ändamål att
Motala mechaniska verkstad skulle öfvértagas till begagnande för Flottans behof.
Ehrenborgh, C asp. Wilh. t Jag tager mig friheten uppträda för att tillkännagifva, attoni hagat företaga detta utlåt, i sammanhag med den motion, jag väckt om sättet att förstärka g:de liufvudtiteln, hade ett annat resultat kunnat uppkomma.
Jag är öfvertygad, att under närvar, förhållanden min röst ej är tillräcklig för att tillvägabringa, hvad jag önskar till understöd för sådana näringsföretag, som det ifrågavar.; men jag ät ock öfvertygad, att den tid skall komma, då man åt förslaget gör rät tysa.
Jag tror, att detta föremål vore ett af dem, sona borde och kunde understödjas, om man ginge tillväga på e.tt ändamålsenligt sätt.
Jag hemställer derföre, om ej detta» utlåt, kunde få återremitteras till StatsUtsk. för att kornidia i betraktande, sedan Utsk. upptagit den motion, jag väckte 0111 g:de
Imf* vudtilelns förvandlande till ett fondsystem,- Jag är öfvertygad, att vid denna riksdag denna min mption ej af StatsUtsk. eller R.
St. vinner bifall; men jag önskade åtminstone, att den nu förevar, frågan måtte stå (öppen, tills R.
St. afslagit ett sådant förslag.
Jag vill, att »rian åtminstone skall 36
Den 3 September. försöka, om ej Representationen skulle finna, att, davi från alla håll hotas af mindre god skörd och af alla de olyckor, som kunna drabba ett land, man bör hvälfva en del af bördorna från nutiden på efterkommande.
Jag anhåller om återremiss af utlåt.
Skulle den ej beviljas, anhåller jag endast att få nedlägga min reservation deremot i prot.; ty jag tror, att så beskaffade medel af R.
St. kunna utfinnas, hvarigenom gagneliga och för landet välgörande inrättningar kunna understödjas.
Jag finner, att Frih, Ehren^ borgh har så mycket skäl för sin begäran om återremiss, att jag deruti instämmer.
Utan tvifvel måste detta ämne sta i sammanhang med den motion, han väckte rör;de g:de hufvudtiteln.
Frih. har nämnt, att man borde tillse, om man ej kunde hvälfva bördor från samtiden till efterverlden.
Jag skulle hemställa, om denna sats i allmänhet nu bör til— llämpas ; om det vore så rättsenligt och så ceconomiskt rätt, i fall det kunde ske.
Jag skulle tro, att endast sådana bördor böra drabba efterkommande, af hvilka de kunna draga motsvarande fördelar.
Jag tror likväl, att om sådana företag;, sorn det ifrågavar., understödjas, är det arbetadt för efterkommande, i fall de anses nyttiga, och i sådant fall finner jag lämpligt, att efterkommande draga en del af bördorna.
Just nu kunde det möjligen vara nyttigt att äga en fond till biträde åt näringarna, till förekommande af de olyckor, som genom de okloka spärrningarna ägt rum och kunnat äga rum, trots auetoriteterna.
Något kunde måhända hjeJpas genom sådana för näringarna använda medel.
Jag vill således hafva frågan öppen, och instämmer alisa i begäran om återremiss.
Då jag väckt den motion, som gifvit anledn. till utlåt., hade jag måhända bort vara den, hvilken först yrkat återremiss; men jäg vågade ej hoppas framgång för en sådan begäran, och har derföre iakttagit tystnad.
Sedan jag likväl nu af tvenne ledamöter hört yrkas återremiss piå skäl, sorn synas mig högst vigtiga, ber jag att få förena mig med Frih. Ehrenborgh och, likasom hail, anhålla, att utlåt, mätte återförvisas, StalsUtskts tjttlåt, N:o 248 återremitterades, Ånyo föredra,gs och bifölls StatsUtskrs d. 1 dennes på bordet lagda utlåjt.
N:o 9.4g, i anledn, af K.
M:s till Utsk, afiåtna nåd. propus., ang:de rättighet för Götha kanalbolag att i Riksg cont, lyfta medel till anskaffande af ångbogseringsfartyg. j i Föredrogos åriyö oell biföjlos BancoUtskts d, j dennes på bordet lagda monier, och betänkm:
Den 3 September. 37 N:o 3i. ang:de tractamente åt en prot.förande samt särskildt renskrifniqgsarfvode åt en caneellist; N:o 33 äng;de understöd af Bancofullinägtiges dispositionsräkning IN:o 2 för Enkan H, G. de Mare med 7 minderåriga barn; N:o 34. i anledn. af de vackla frågor om ytterligare utvägars beredande till underlättande af förslitna småsedlars utbyte i landsorterna.
BaneoUlsk:s d. i dennes på bordet lagda memor.
N:o 32 ang:de anskaffandet af en militärpost till bevakning vid Malmö lånecontor.
Det i fråga var. ämnet synes mig af beskaffenhet att icke kunna blifva föremål för en Jagstiftningså' ;ird.
Bankens lånecontor en post, så måtte det vara B incostyrelsen öppet att reqvirera den, och jag sätter icke i fråga, att icke Bancostyrelsen beviljar densamma.
Men då det ar alldeles olämpligt, att detta ämne skulle blifva en fråga för B., St:s afgörande, måste jag anhålla om afslag å memor.
A:o 32 blef af R. o. Ad. afslaget.
Ånyo föredrogs BancoUtsk:s d. l dennes på bordet lagda betänk.
N:o 35 i anledn. af Hr Rydins, G. G., motion angrde ytterligare stadganden i afseende på granskningen och cassation af förslitna sedlar.
Hr Stuart, Cart Gust.:
St. beslutat, att samma sedlar fortfarande skola utgffvas som hittills — ett beslut, till hvars fattande jag icke bidragit —, anser jag det äfven vara Representationens skyldighet att söka förekomma, att icke genom obestämdhet i cassations- och approbationsgrunderna för förslitna sedlar några förluster uppkomma, hvilka vanligen träffa den mindre förmögna delen af medborgare.
De nuvar, föreskrifterna om approbation af Bankens småsedlar äro, efter min öfvertygelse, så tvetydiga, att de klagomål, som ofta förspörjas öfver deras tillämpning, icke sakna grund.
Föreskrifterna innehålla, att nedra högra fjerdedelen, eller den delen, som innehåller namnen och fina trycket, anses utgöra sedelns hufvudsakliga del, och att, då denna dels riktighet är ostridig, sedeln bör till fulla beloppet iqlösas.
Men i en annan af dessa föreskrifter stadgas, att afven i fall denna fjerdedel är ofullständig i så målto, att något felas af fina trycket eller namnet, skall sedeln, om de öfriga delarna äro sammanhängande eller åtminstone inga andra delar af sedeln felas , inlösas till fulla beloppet.
Detta har stundom ej allenast förorsakat osäkerhet i fråga om sedelcassationer, utan ock en missbelåtenhet och ett missnöje, som temligen allmänt försports öfver de T 38
Den 3 September. beslut, hvilka af de penningeför val tande verken i detta afseende fattats.
I afseende på riksgrssedlarna gälla samma föreskrifter som om Lccosedlarna.
Fråga är äfven väckt om förenkling af grunderna och ett närmare bestämmande af föreskrifterna för cassation af riksgrssedlarna, hvilken är till StatsUtsk. remitterad.
Då jag förmodar, att hädanefter som hittills enahanda föreskrifter i afseende på cassation af förslitna sedlar bör vara gällande för Banken och Riksg:scont., och på det att ej R. o. Ad. måtte betaga sig rättigheten att pröfva det förslag i detta afseende, som man lärer hafva att invänta från StatsUtsk., anhåller jag om återremiss af detta betänk.
För min del utbeder jag mig dessutom att få fästa uppmärksamheten på den grund, jag anser vara den enda riktiga i afseende på sedelcassationen, den nemi., att Banken, hvilken ej lider någon förlust genom sina sedlar, inlöser dem alla.
Det måtte cj stå tillsammans med någon rättsgrund, att
Banken skall kunna vinna derigenom, att ett sämre papper begagnas till dess sedlar.
Så vidt Banken ej underkastas äfventyr att tvenne gånger inlösa samma sedel, anser jag den skyldig att inlösa alla sedlar, som uppvisas, ehuru usla de än må vara.
Jag anhåller om återremiss och att dessa anmärkningar må få den åtfölja.
N:o 35 återremitterades.
Till pröfning företogs Oecon.Utsk:s d. i dennes på bordet lagda utlåt, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af de inom Riket på åtskilliga ställen vidtagna spärrningsanstalter mot cholerafarsoten.
Horn har uti sin reservation utvecklat, att denna motion icke är af allmän beskaffenhet, och att den således icke behöft remitteras till Utsk.
Jag anhåller att härvid få förklara, att orsaken, hvarföre jag anhöll om remiss, var den, att då motionen af mig här muntligen väcktes, voro R. o. Ad:s närvar, ledamöter så få, att man ansåg en större del af Ståndet böra få tillfälle att yttra sig i ämnet.
Motionen lades derföre på bordet, och vid dess förnyade föredragning ansåg man dess remitterande till Utsk. skola närmast leda till målet.
Elfecten af remissen har nu blifvit synbar.
Utsk. har inkommit med ett utlåt., som kunde vara föremål för en bitter critik, om det icke vore bäst i dessa tider att så litet som möjligt förbittra sig öfver något.
Jag öfverlemnar motionen i R. o. Ad:s händer, under förklarande, att jag icke yrkar återremiss af Utsk:s utlåt., hvilket jag dock finner så beskaffadt, att jag anser
Ståndet till det minsta böra förklara sitt ogillande deraf.
Frölich väckte den motion, som Oecon.Utsk. nu besvarat, begärde jag densamma på bordet, på det R. o. Ad. mera fulltaligt måtte ut - Den 3 September. 3g trycka sin öfvertygelse deröfver.
Motionen blef i påföljande plenum remitterad till Utsk., hvaremot jag icke hade att påminna; men ganska oväntadt förefaller mig det sätt, hvarpå Utskts utlåt, är uppstaldt och Utsk besvarat motionen.
Det goda, som åsyftades med motionen, har Utsk. helt och hållet sönderbrutit.
Man behöfver icke sträcka sin forskning långt lör att inse egentliga motivet för Gr.
Fruktan och rädsla hafva spridt sig öfverallt.
Våra författningar om hämmande af smittosamma sjukdomar äro stränga.
Frölich önskade en opinionsyttring för att något contrebalaneera den fruktan, som fått insteg i mängdens sinnen.
Så fattade jag motionen.
Jag ansåg opinionsyttringen omöjligt kunna skada, emedan det beslut, den skalle åsyfta, i allt fall berodde af K. M:s vishet.
Jag torde nu få gå till betänk, och visa, huru Utsk. upptagit denna motion.
Utsk. har afslagit densamma, och det enda egentliga skäl härför, som jag linner i Utskts utlåt , är, att Utsk. ännu icke funnit det vara tillförlitligen afgjordt, huruvida sjukdomen är af smittosam beskaffenhet eller icke.
Jag kan icke afgöra, om den är det eller icke.
Detta är en sak, hvaröfver motsatta åsigter uppstått, Jag lemnar både deri ena och andra sidans åsigter å sido; måhända vetenskapsmän framdeles kunna afgöra tvisten.
Men om den är smittosam eller icke, kan ej höra till saken.
Jag tror, att hvarje iner eller mindre gångbar sjukdom kan anses smittosam, och jag sätter denna i samma kategori.
Men jag ser hvilka olyckor kunna uppkomma genom spärrningarna.
Vi hafva utaf tidningarna sett, huru spärrningar på åtskilliga itällen blifvit anbefalda.
Man erinre sig, att nästan alla Mälarestränderna äro angripna af farsoten, och att, änskönt nästan alla dervid belägna städer äro smittade, quarantainesanstalter likväl anläggas emellan dessa städer.
Förhållandet kan ju dä icke blifva annat, än att dessa quarantainesanstalter helt och hållet förfela andamålet och verka mera skada än gagn, synnerligast så beskaffade, som jag tror mig med säkerhet känna, att quarantainesanstalterna äro, der nemi. flera personer församlas i ett och samma rum, hvaraf följden måste blifva, att, om sjukdomen utbrister i dessa quarantainesanstalter, alla der befintliga personer blifva smittade.
En annan olägenhet häraf är den brist af läkare på landsbygden, som man något hvar torde hafva sig bekant.
Men 0111 dessa observationsquarantainer skola bibehållas, måste en läkare stationeras vid hvar och en sådan, hvarigenom likväl möjligheten för den kringliggande trakten att erhålla läkarebiträde försvåras i anseende till den allmänna bristen på läkare.
För att således bilda en i allt fall otillräcklig quarantainesinrättning, betager man en större del af populationen möjligheten att erhålla läkarebiträde.
Äfven under denna synpunkt har det visat sig för mig, att dessa quarantainesanslalter, som egentligen icke äro annat än spärrningsanstalter, I 4 o