Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anmärker derföre såsom en brist uti den af Utsk. föreslagna stadga, att icke motiver och allmänna föreskrifter någonstädes linnas concentrerede, utan spridda öfver hela författningen, och inblandade uti del reglementarisk», hvarigenom en väsendtlig del lätt undfaller dem, som blott periodiskt och med långa mellantider se bevilln.- stadgan, inen likväl då hafva åliggande att den på ära'och samvete tillämpa.
IJti en io:de art. hade man funnit sammanfördt det rent reglementariska rörande mantals- och skattskrifning, B e v i 11 n i n g s - c o 111 i t é e r n e s organisation och arbetsordning, med utsatt definition för hvarje sorts comité', i hvad densamma specielt ålåge.
Ett dylikt program — om jag så må uttrycka mig — lior jag vore ganska ändamålsenligt, emedan säkraste sättet alt icke misstaga sig, är alltid att bestämdt kaana hvad man har att göra.
En litte art. hade afhandla!: huru förhållas må vid ändrings sökande, samt besvär; — och en i2te art.: om u p p b ö r d , afkortning och redogörelse.
Jag bestrider alldeles, att en författning, genom den uppställning och indelning jag ml haft äran detaljera, komme att sakna sammanhållning och lättfaltlighet; deremot är jag jemte mångfalldigt flera öfvertygad, att Utsk. medelst epitetet "saknad sammanhållning och lättfattlighet,” ganska träffande rubricerat 18 55 års bevilln.stadga och med denna likartade.
Såsom bevis, efter mina åsigler, på orätt applicerad sammanhållning, anmärker jag vidare: att Utsk. uti sitt förslag på ett ställe sammandragit de förhållanden, som föranleda till undantag och lindring i bevillning.
Delta hade lätt undvikits, om Utsk. systematiskt indelat den föreslagna stadgan; ty hvad är väl naturligare och lättare, än att, Den 59 Maj, S81 t. cx. på den art., som bestämmer personlig skydds-afgift, jemväl finna utförda de cathegorier, sorn derifrån fä njuta undanlag? — o. s. v. artikel efter annan.
Så har äfven af enskild motionär blifvit projecterodt, men Ulsk.
Ilar funnit betänkligt derpå fästa afseende.
IV11 åter, som Utsk. föreslagit, får man vid debiteringen för en mängd personer skilja emellan de olika casus, som uppräknas i slutet af stadgan, der somliga äro undantagna från hevilla, efter usta art., — andra från beviiln. efter både Usta och 2:dru art:na, •— andra åter från beviiln efter blott 2:dra art., — och tillse hvilket eller hvilka för hvarje fall äro tillämpliga.
Vid de fall Utsk. ansett vissa öfverträdelse!’ al hevilla.- stadgan böra hafva böter till påföljd, handlar Ulsk. efter ett alldeles motsatt sysleme med det nyssnämnda, rörande undantag och lindring i bevillning.
Der tillut jag mig anmärka orätt applicerad sammanhållning, — bär åter mäste jag anmärka orätt applicerad spridning, emedan böterna finnas utsatta än bär än der i förslaget.
Såsom utgörande stadgans juridiska element, väsendtligen ålskiljdt från beskatlnings-lagen, hvilken beviiln.stadgan egentligen må omfatta, hade, på sätt samme motionär föreslagit, böterna bort upptagas på ett ställe, i en selie, och sådant af mer än ett skal.
Pag. 2 i betänk, yttrar Utsk., alt det af en enskild motionär ingifna project lill beviiln.stadga ”egentligen utgör "en omarbetning af i835 års författning, utan att likväl innehålla några nya eller förändrade grunder för bevillnin”gens utgörande."
Motionären bar icke ntgifvit sitt project för annat än hvad det är, ty han benämner det sjelf i sin motion, — hvilken sannolikt kommit Utsk. tillhanda — en omarbetning af 1B35 års stadga.
— Hvad Utsk. yttrar, att projeclel ”icke innehåller några nya elier förändrade grun"der, " så tillåter jag mig fråga: då motionären föreslagit, att personliga skyddsafgiflen, i stället för att utgå efter fyllda 17, icke borde utgöras förr än efter fyllda 18 år, så af m a 11 sorn af qvinna, —är icke sådant ny och förändrad grund?
Då motionären föreslagit, alt bevillning af löner borde bestämmas efter procent-beräkning och icke efter den något för summariska latta 1835 års författning innehåller, — är icke sådant en ganska väsendtlig förändiing i grunderna för bevillningens utgörande?
Då motionären föreslagit, att åbyggnader, qvarnar och sågar, som endast begagnas för husbehof, icke borde beräknas vid landtegendoms värdering lill beviiln., — är icke sådant både ny och förundrad grund för bevillningens utgörande?
Då motionären föreslagit, att brandförsäkrings-summan icke borde utgöra norm för sladsegendoins anseende till beviiln., — är icke äfven sådant både ny och förändrad grund för bevillnings utgörande?
Utskottet finner ''betänkligt’’ att fästa afseende å förbemälda project, innan närmare kännedom af de förändra - Den ag Ma j. de förr skrifterna hunnit inhemtas och verkan deraf utrönas, och afstyrker derföre dess antagande; —ja, delta är ofelbart; ty så länge afstyrkandet blifver verkande, uppstår, genom det bekanta förhållandet emellan orsak och verkan, det både inhemtandel af en närmare kännedom om de förändrade föreskrifterna och utrönandet af deras verkan städse uteblifva.
Motionären har, vid författandet af sitt project, varit så aflagsnad från tron på dess ofelbarhet, — jag förklarar det bestämdt, — att han med mycket nöje, och under iakttagande af en fullkomlig anonymitet, skulle hafva afstått projeclet lill hvilken annan, som ägt vilja oell förmåga att göra det gällande; men helst skulle han hafva sett, att det hade framkallat ett bättre, den gamla stadgan af år i835 alldeles olikt.
Han skulle måhända vid detta tillfälle hafva iakttagit en fullkomlig tystnad, om icke de sällsamt vallia fraser, hvarmed projectet blifvit afspisadt, hade upplyst författaren om nödvändigheten alt, närmare än Utsk. behagat göra, afslöja sitt arbete, i ändamål alt framställa dess beståndsdelar till ett allmännare omdöme.
Till detta motiv, för att hafva brutit tystnaden, får jag lägga ett annat, hvilket torde bättre senteras än det här uttryckes: samma sak, som, utgången från en yngre person uti en mindre bemärkt ställning och med erfarenhet i förhållande dertill, passerar utan att ådraga sig särdeles uppmärksamhet, — den stämplas helt annorlunda, antager en helt annan karakter, då den utgått från en äldre person, påen mer framstående plats och med presumerad erfarenhet.
Jag anhåller om ålerremiss af Bevilln.Utsk:s betänk.
AT:o 12, isynnerhet derföre, att Utsk. må komma i tillfälle att begrunda, huruvida icke Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskrs medverkan är af nöden lör en form- och rättsenlig behandling af förslaget till ny bevilln. stadga i de delar, som föreskrifva åligganden för och användandet af Konungens embets- och tjenstemän, — äfvensom vid de andra fall, der stadgan utsätter sira ff-bestäm mel ser — jag menar böter, emedan dylika föreskrifter och laijsladganden hvarken torde ingå uti eller åtfölja rättigheten ”att sig sjelf beskatta. ” Bevilln.Utskts enda tillgörande härvid är, att ’’upp”gilva de allmänna grunderna för dea blifvande bevillnin”gen” och ''författa förslag till hevi liningens utgörande.” Sålunda finnas delta Utskts tillgöranden utstakade uti 5J, 70, 71 §§:ne fteg.Ftn , samt 3i §:n Riksd.Ordningen.
Hr Bergenstråle, Glaes Gabriel:
Jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet, äfvensom Bevil In.
IJtskrs, på några anmärknrr, som jag trott mig böra afgifva vid i fråga var. betänk.
Hvad uppställningen beträffar, så är den lika med den, sorn vi finna uti 1835 års bevilln.författning.
Det torde knappt finnas någon författning, som har så stort
Den 59 Maj.
383 beliof af alt vara lättfattlig och tydlig i sin framställning, som bevilln.förordningen, emedan den rör hvarje individ i flerfalldiga afseenden.
För min del skulle jag tro, att denna författning kunde vinna mera korthet och tydlighet, otti de ämnen, densamma omfattar, blelvo mera bestämdt nlskiljda och föreskrifterna sammanförda på sina ställen, der de hafva mera sammanhang med hvarandra. — åled de alne föregående talarne förenar jag mig i det påstående, att från författningen bör uteslutas sådana ämnen och föreskrifter, sorn ligga utom Utskls och Ståndens rättighet att besluta, oberoende af den andra Statsmakten.
Skulle Utsk. finna nödigt att föreslå förändringar i sådana föreskrifter, så bör framställning derom ske särskildt, och Sländerne i öuskningsväg göra tind. framställning deiom till K M. Fiamst förekommer i betänk, personliga skyddsafgiflen, sorn Flsk. nedsatt från 44 24 sk- ^or mansperson, och från 22 till (2 sk för qvinnan.
Sedan Utsk. föreslagit, att daglönaie, eller sådane, som arbeta för dagspenning, skulle befrias från bevilln. efter 1:sta och 2:dra artina, äfvensom fattiga, svagsint» och bräckliga , med ett ord alla sådana, som man ej ansåg äga tillräcklig arbetsförmåga för alt kunna försörja sig sjelfva och de sina, — tror jag, alt skyddsafgiften, utan att förnärma billigheten, kunnat fortfarande bibehållas vid det hittills varande beloppet.
Vi äga 36o arbetsdagar om året.
Den hittills bestämda skyddsafgiflen svarar emot sine dagsverken.
Obilligt eller för mycket synes det icke vara hegardt, att en arbetsför person af 36o uppoffrar 2lne dagar eller TL^:del af arbetsfört jonsten för det skydd han njuter af Slaten.
Af 37 §:n synes, all Bevilln.Utsk. icke blott bibehållit den hittills gällande afgiften för karakters-fullmakter, utan äfven i vissa fall föreslagit en förhöjning deraf.
Jag tror, att den principen är ganska obestämd, huruvida det är lämpligt att lägga beskattning på karakters-fullmakter.
Embctsmännens löner äro i allmänhet otillräckliga.
Skall Regeringen icke äga i sin makt att utmärka och uppmuntra förtjensten?
Dessutom fruktar jag för, att man, genom denna beskattning, motarbetar det ändamål, man åsy7ftor, derföre att det blir ett band på den fattiga men ej på den rika.
Det synes således vara en falsk grund, hvarpå denna beskattning är byggd.
Uti 39 §111 omnämnes den omröstning, sorn vid mantalsoch skattskrifningarna skall äga rum, i händelse af skiljaktiga meningar.
I afseende härå förenar jag mig uti hvad förut blifvit yttradt, äfvensom uti reservanternes mening och anser en sådan föreskrift blott ledande till trassel och vidlyftighet.
Nauckhoff anser jag Landsh.- embetets ombud kunna undvaras.
Exemplen äio nemi. icke sällsynta, att sedan man med slöista svårighet funnit någon person inom skatlskrifningsortcn tjenlig för befattningen, så 384 Den 29 M a j. afsäger lian sig densamma, hvaraf följden blir den, att man, hellre än att välja en person, sorn ingenting kan verka, väljer ingen.
Skall ombudet bibehållas, så föreslår jag, att sådan omröstning, sorn jag redan omnämnt, ej må äga rum, utan bör landshöfdingens ombud , derest han finner att afseende icke göres på ineddelta upplysningar, sådant till ,prot. låta anteckna och aflemna utdrag deraf till Konungens Bef.- h;de, som pröfvar förhållandet.
Utsk. har föreslagit, att Beredn.- och Taxer.-comite'erna skulle sammanslås.
Jag anser det vara väl, om så kunde ske.
Deras göromål äro nästan enahanda, och erfarenheten har bevittnat, att det är öfverflödigt att hafva båda.
Härvid får jag likväl göra tvänne’ anmärknir, af hvilka den ena angår taxer;s-förrättningen och den andra kronofogdarna.
Taxer.-förrättningarna hafva hittills skett på det sätt, att hvarje Beredn.-comité omfattat ett pastorat och Taxer.- comiteen ett härad.
Derigenom att taxeringen skett häradsvis, har landshöfdingen varit i tillfälle att fullgöra sitt åliggande att första året be v i lin. författningen tillämpas öfvervara Taxer.-comiteerna och leda besluten till enhet uti principerna.
En sådan ledning har varit ganska nödvändig och torde, efter comiteernas sammanslående, blifva ytterst behöflig.
Då nu comiteerne sammanslås, torde Taxer.-corniteernas antal förmodligen icke blifva färre, än pastoratens inom länet, med få undantag, åtminstone i Jönköpings län, der befolkningen är tunnsådd och districten vidsträckta; och Taxer.-comiteernas antal inom det länet blefve således 63; och följaktligen blefve det omöjligt för landshöfdingen alt vara närvar, dervid.
Hvad åter angår kronofogdarnes åliggande att vid dessa comiteer tillstädesvara, så skulle t. ex. inom Wassbo härad, soln består af 27 socknar, indelta uti 12 pastorat, och hvarest Taxer.-comiteernas antal således blefve 12, kronofogden, sorn måste använda åtminstone en dag för hvarje comité, nödgas vara borta, rese- ocii helgedagar inberäknade, åtminstone 16 dagar från kronofogdecontoret; hvilket åter icke later sig göra, så framt tjernsten skall oafbrutet fortgå, ty hans tjensteålågganden på contoret äro för rnångfaildiga, för att han skulle kunna vara frånvar. under så lång lid.
Enl. 5o och 72 §§:na är det uppdraget åt Taxer.- comiteerna, att, när behofvet det fordrar, med iakttagande deraf att, hemmanen icke uppskattas under deras rätta värde, göra nedsättning förnämligast till jemkning i värdet hemman emellan, äfvensom, i händelse en socken, härad eller län skulle af en sådan nedsättning, efter comiteernas pröfning, vara i behof.
Huru skola comitier, som bestämma taxertn pasloratvis, kunna bedomina förhållandet emellan häraderna eller länen, när de icke känna, huru minimi-tabellen utfaller inom de orter, med hvilka jemkning skulle ske.
Den 29 M a j. 385 Sådant lian endast bedömmas af Pröfnings-comite'en, sedan den bekommit taxeringsverket för liela länet.
Föreskriften i delta fall är följaktligen otydlig och skulle kunna förleda Taxer.-cornilsen till nedsättningar, som corniteen icke skulle kunna säga sig grunda på verkliga skäl eller öfvertygelse att handla fullkomligen rätt.
Stadgandet bör således endast innehålla föreskrift om T fl
x e r. - c o m i t e'e n s åliggande' att lill prot. anteckna dess åsigt om förefnnnet behof af nedsätlning för ena eller andra fastigheten, hvilken åsigt öfverlemnas till bedömmande af Pröfn.-comite'en vid jemförelse af taxer.längderna från de öfriga Taxer.-comite'erna. 78 §:u berättigar Taxer.-comite'en att meddela rättelse, derest någon blifvit skattskrifven, som, i anseende lill sin belägenhet, bort fran utskylder frikallas, eller tvertom någon utan laga skäl blifvit från skatt utesluten.
Här ar således ett undantag gjordt från den allmänna regeln lili 124 §:u, enligt hvilken hvarken Taxer.- eller Profil.-cornilsen äger meddela ändring uti debiteringen.
Uti 116 §:n år föreskrifvet, att den klagande skall, före kl. 12 den dagen PrÖfn.-comite'en sammanträder, dit ingifva sina besvär.
Att besvären kunna få inlemnas så sent sorn kl. 12 på dagen motarbetar Pröfn.-cornite'eus skyndsamhet med arbetet; ty om alla besvärsmålen inkommo först kl. 12, skulle det kunna hända, att ej alla målen medhinnas inom den tid, comite'en bestämt för sitt sammanträde.
Besvären böra derföre vara inlemnade före den timme, Pröf.-comite'en skall sammanträda; men bäst vore, om de inlemmades lill Konungens Bef:h:de 3 å | dagar före comite'ens sammankomst.
Landshöfdingen vore då i tillfälle alt kunna genomse klagomålen och låta ärendet framkomma till corniteen i utredt skick
Dessutom gifver §:ns lydelse atiledn. till den förmodan, att alla klagomål skola anföras hos Pröfn.-comite'en; men så är icke förhållandet, emedan besvär öfver debiteringen anföras hos landshöfdingen och klagomål öfver taxeringen hos Pröfn -cornite'en; hvilken skilnad bör tydliuttryckas i §:n.
Uti 124 §:n är en förklaring gifven öfver hvad som menas med debitering, livar och en som handlagt uppbördsfrågor vet visserligen hvad som förstås dermed; men enahanda är ej förhållandet med dem, som första gången deltaga uti dessa förrättningar, eller de beskattade i allmänhet, hvarföre Utsk. bör mera bestämdt uttrycka hvad sora förstås med debitering.
Enligt i2Ö §:n får endast den skaltskyldige anföra besvär öfver Pröfn.-comite'ens beslut uti de i samma § nämnda hänseenden.
Denna princip finner jag vådlig, icke blott för Kronans rätt, utan äfven för den rätt, som bör ske hvarje individ.
Olika principer för tolkningen af bevilln.författningen skulle kunna inrota sig lili olika län, deruti någon rättelse till vinnande af enhet icke skulle kunna erhållas, 7 H- 49 386 -D t n ag M a j. om blott ilen enskilde ägde litt t i g lie t att besvara sig lili de afseenden, hvarom §:n handlar.
Jag kan således icke annat än tillstyrka, att klagan, såsom tillförene, må kulina få anföras äfven livad Kronans rätt rörer.
Uti i43 §:n liar Utsk. föreslagit befrielse från skyddsafgiften för deni som bereda sig lill nattvarden, äfven örn de fyllt 18 år.
Denna grundsats nödgas jag ogilla, emedan den skulle leda dertill, att allmogen, sorn vanligtvis ser noga på utgifterna, icke skulle låta sina barn beredas till nattvarden, förrän de voro på igtde året.
Jag hemställer, om en sådau princip är moralisk, religiös eller nyttig.
Vanligtvis begå de nattvarden, när de äro på i6:de året.
Nu skulle de komma att dröja 3:ue år.
Det band, man med så mycket skäl anser sig lägga på ynglingen genom den ceremonien, skulle föidröjas i 3:ne år.
I händelse af återremiss, som jag yrkar, anhåller jag, alt dessa anmäi kn;r måtte få åtfölja.
Jag anser det vara omöjligt att sammanfatta en lie v i fin. förordning så, alt alla kunna vara nöjda dermed.
Mot den nu föreslagna äger jag anmärkn:r både mot reductionen och vidlyftigbeten, ty den kunde vara tydligare och åtminstone -£:del kortare.
Jag vill dock endast fästa mig vid de otydligheter, jag deruti förnummit; och jag börjar då med 22 §:n, som stadgar en afgift af 10 sk. för hvarje rustijenstmark för frälse-egendomar.
Jag anser tydligare böra bestämmas hvad sorn menas med denna mark; hvarföre denna afgift skall debiteras och i hvad mynt den skall beräknas, helst den är af grundskatts natur, och borde derföre aldrig finnas i bevilln.förordna.
Jag vet icke någon annan skilnad emellan kronoskatte- och frälseskatte-jord, än att den ena betalar till Staten och den andra till frälseagaren.
Äfven heter det, att denna afgift icke äger rum för sätes- och ladugårdar, samt de till Danviks hospital hörande frälsehemman.
Af hvad skäl det sednare undantaget skulle äga rum, har Utsk. icke uppgifvit.
Enligt 21 §:n beräknas frälseräntor till afgift lika med fastighet, hvilken afgift bör erläggas af ägaren till frälseränta!).
Dermed tyckes frälseagaren hafva betalt sin bevillning, hvilken ungefär svarar emot omnämnda mark-afgift, som jag tror ursprungligen var ämnad som bevillning af frälseräntor.
Mea skall efter 22 §:n den så kallade rustijenst-marken utgöras, så bör 21 §:n försvinna, ty begge dessa afgifler lyckas icke böra komma i fråga.
Skall jordägaren betala den, måste han förundra sig öfver, att äfven i bevillningsväg få sig grundskatter påförda, hvarföre jag anser att alla frälsehemman, som uppställa soldat eller rustar, böra behandlas lika med frälsehemman under Danviks hospital.
Att de s. k. inkräktade provinserna Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län betalte denna afgift, innan de rustade, kunde vara billigt, Den ag Maj.
387 men selinn de åtagit sig rotering, böra åtminstone de roterade varn frun denna rustningsmark befriade.
Uti 3q §:.1 3 inom. beter det, att 0111 Kronans rätt skulle genom någon af comiteVn beslutad åtgärd förnärmas, så åligger del mantals- och skaltskrifvaren att sig deremot till prot. reservera, hvilken reservation underställes Konungens Bef:h:des pröfning, på det att, om skäl förefinnas, rättelse må kunna meddelas.
Jag kan icke inse, huru Kronans rätt skulle komma att förloras, då ingen beskattning der förekommer, då fråga endast är att skattskrifva personer; men om något Kronan förnäi mande dervid kunde ifrågakomma, så finnes ju Konungens 13ef:h:des ombud tillstädes att iakttaga Kronans rätt.
Jag kail icke föreställa mig, alt detta ombud sitter der blott såsom en nolla , utan måste detta ombud äga rättighet att på stället afgöra sådana mindre maktpåliggande frågor. 48 5:n handlar om mantalslängdernas granskning å sockenstämmorna.
Det kan hända, att en redan skallskrifven person, för fattigdom eller annan orsak , nödgas lemna sitt hemman och jordbruk; och derföre anser jag vid jj:ns slut böra göras följande tillägg: ”Flyttar åbo nästpåföljande far”dag lian det ställe, hvarest han som hemmansbrukare eller '"torpare blifvit skattskrifves må sådant vid sockenstämman "anmälas lill ändring jemte stället, dit han flyttat och antagit annat jordbruk.
Har han för fattigdom ej mäktat antaga annat jordbruk, anses han då såsom backstugusittare.’’
Denna § står i sammanhang medi 38 och 13g §§:na, till hvilka jag framdeles kommer. 5i J:n talar 0111 huru ledamöter till Taxerings-comite'er skola väljas och luiru mångå de böra vara, nemi. högst 12 oell minst 8.
Denna alternativa föreskrift kan gifva anledn. lill disput om antalet, hvarföre detsamma bör vara bestämdt och torde lämpligast kunna antagas till 12. 5 3 §:n är ett appendix till den föregående och innehåller, allom i något pastorat besuttne män 3f adel, ståndspersoner och bönder icke skulle finnas till det antal, sorn erfordras, bristen må ersättas med personer, som äro eller varit i K. M:s och Kronans tjenst.
Emedlertid antyder detta stadgande, alt man, derest tillgång på andra finnes, icke får välja personer, som varit i K.
Mis och Kronans tjenst, äfven om de hafva egendom och äro besuttne; åtminstone är detta stadgande tvetydigt och kan gifva anledning till missförstånd.
Någon skilnad bör således icke göras emellan personer, som varit i Kronans tjenst och som icke varit det, när de äro besuttne.
Saknas tillgång på adel och ståndspersoner, väljas bönder.
Om detta sednare stadgas i 52 §:n, kan gerna 53 §:n utgå.
Enligt 54 §:n äga flera pastorat förena sig om en Taxerings-comite'.
Mig synes såsom princip böra antagas, alt då pastoratet består af minst 100 hemman, bör det hafva sin 388 Den ag M a j. egen Tnxerings-comite', emedan göromål icke komma alt saknas, då nian skall bereda och taxera på en gång.
Består åter pastorat af mindre än 100 hemman, bör det äga att förena sig med ett annat pastorat om en Taxerings-comite'.
Bedömmandet deraf synes mig lämpligast böra bero af kronofogdens och häradsskrifvarens gemensamma pröfning.
Den uti 5y §:n stadgade plikten af 3 r:dr 16 sk. för den, som afsäger sig erhållet förtroende att vara ledamot i Taxei ings-comite, eller utan anmält förfall från comite'en uteblifver, bör, 0111 ej försvinna, åtminstone nedsättas, samt skyldigheten för den invalde eller ulan anmäldt förfall uleblifne ali ersätta i hans ställe tillkallad persons rese- och tractamentskostnad, helt och hållet borttagas, såsom i högsta grad obillig.
Jag fruktar alt Utsk. varit alltför frikostigt lili bestämmandet af plikt, Iv den förekommer snart sagdl i hvarje §.
1 den uteblifnes ställe tillkallas vanligen någon närboende, särdeles som comite'en icke lärer hafva tid alt efterskicka någon aflägse boende, och något dogtrnctamenle eller rese-ersättning kan säl ej komma i fråga för den, sorn bor i granskapet.
Enligt 68 §:n skulle åbyggnadernas beskaffenhet lagas i betraktande vid beskattningen.
Detta anser jag icke lämpligt, med mindre desamma äro uthyrda, emedan man i annat fall skulle förqväfva lusten att uppföra prydliga och beqväma hus och boningar.
I stället för all således beskatta denna håg, borde man snarare uppmuntra densamma genom nedsatt bevillning för den, sorn ville förbinda sig att bygga och bättra åbyggnader i någon viss föreskrifven ordning.
I öfverensstämmelse härmed yrkar jag rättelse uti denna §, hvilken rättelse jemväl bör iakttagas uti 71 §:n.
Vid slutet af 131 §:n anser jag följande tillägg böra äga rum, nemi.: — ''från hvilken han ej får afvika, enär husbonde äger lätt alt på ett ställe skattskrifva allt sitt tjenstefolk, vare sig gifta eller ogifta, som han begagnar vid ''sitt samfäldta åkerbruk, om också flera samgrarisande hem"maii derunder finnas sammanslagna och bebyggda.” Härigenom tror jag till en del skall förekommas att tillskapa inkomster för Kronan, som icke äro enliga med andan af författningen.
Uti' 138 §:n heter det, alt husbonde häftar för dess landlbönders, torpares och å ägorna bosatte arbetares kronoutskylder vid bristande tillgång, dock alt för de sistnämnda denna ansvarighet icke äger rum, så framt med intyg genom sockenstämmo-prot., eller eljest, behörigen kan styrkas, att jordägaren af deni icke njutit en mot utskylderna svarande tjenstbarhet; och uti 13g §:n är deremot föreslaget, att 0111 tjenstehjon, landtbönder, torpare och arbetsfolk flytta eller byta bostad, sedan skattskrifningen är verkställd, skall väl förre husbonden vidkännas det förut stadgade ansvaret för deras kronoutskylder, men äga rättighet att för Den 29 Ma j. 38g desamma njuta ersättning of dem, som sedermera under året emottagit dessa personel'.