Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan denna upplysning vunnits, så har man trott, att det åtminstone kunde anstå till en tid, då staten hade bättre tillgångar för att understödja fullbordandet af denna hamnbyggnad.
Hr v. Rosen har visserligen sagt, att Cimbritshamns samhälle icke har någon del i den olycka som skett.
Det medgifver jag visserligen, men icke heller staten har någon del deruti, och hvad det beträffar att arbetet verkställes af statens tjenstemän, så är det pä stadens anmodan, som arbetet har af en sådan person blifvit verkställdt, så att jag icke tror det vara på sådan grund, som staden kan hafva någon serskild pretention på att iståndsättandet bör ske på statens bekostnad; synnerligen som staden Cimbritshamn förut fått ganska betydliga bidrag till sin 42 Den 14 Juni f. m. hamn.
Jag får derföre för min del anhålla om bifall till StatsUtsk:s förslag.
Med fästadt afseende på Frih.
Tersmedens anförande, får jag lemna den upplysning, att ingen hamnbyggnad, till hvilken staten gifver anslag eller lån, får byggas på annat sätt, än att styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader gör upp förslag och ritningar, som af K. M. godkännas.
Efter denna ritning och plan skall byggnaden sedan verkställas och derifrån får ingen afvikelse ske på annat sätt, än, efter hemställan af styrelsen för väg- och vattenbyggnader, med K.
M:s nåd. bifall.
Detta säger jag, för att än ytterligare framställa, att om det har varit något fel i byggnaden, som har förorsakat omkuilrifuingen, så är staden dertill helt och hållet oskyldig.
Staden har visserligen begärt att en hamn skulle byggas, hvilket af K.
M. blifvit bifallet och styrelsen för väg- och vattenbyggnader har uppgifvit förslag till en plan derför.
Staden har äfven t. o. m. velat hafva en och annan ändring deruti, men styrelsen har afböjt det och K.
M. har gillat hvad styrelsen derutinnan beslutat.
Till livad jag förut yttrat, får jag lägga att
Cimbritshamns belägenhet är i detta fall så mycket mer att behjerta, som staden, i enlighet med det kontrakt, hvilket blifvit uppgjordt, om detta icke fullgöres, blifver ovilkorligen skyldig att genast återbetala länet till staten.
Jag förutser att det aldrig kan ske utan excecutiv auction och jag kan icke fatta huru staden kan fortfara att vara stad, om detta anslag då skall återbetalas.
Jag tror att ombudet för Cimbritshamns stad kommer att, i fall detta anslag icke beviljas, väcka motion om stt få staden frikallad tills vidare ifrån denna återbetalning, intilldess det blifver möjligt att fortsätta hamnbyggnaden, ty sedan -|:delar, och kanske den dyraste delen af hamnbyggnaden, som var den yttersta, ramlat omkull, så är det omöjligt för staden, att hetala det nya arbetet, då den icke kunnat betala det gamla.
Jag får blott fästa uppmärksamheten på den belägenhet, hvaruti detta samhälle är försatt derigenom, att det, af nit för det allmänna, ehuru äfven till dess egen nytta, hvilket jag visserligen icke vill bestrida, har gjort ett så stort företag utöfver dess krafter.
Det är hårdt om samhället skall brytas sönder genom ett sådant företag, som skulle hafva blifvit lika vigtigt för staten i allmänhet, som för Cimbritshamns stad.
Det är, nemi. tillräckligen kändt, att denna hamn är behöflig för hela orten, emedan på hela kusten icke linnes någon annan att inlöpa i vid kommande storm.
I brist på en sådan nödhamn måste fartygen nu uppsöka Bornholm och Artöarne, i fall de icke väga att gå söder om Skåne.
Man halder sett, under långliga tider, skeppsvrak ligga, såsom en vedettkedja för dem, som icke kunna hinna till kusten.
Jag tror sålunda, att både det allmännas och ortens intresse är att fullborda denna hamnbyggnad, men jag förutsäger, att den aldrig kan fortsättas, om icke något blifver gjordt till iståndsättande af hvad som blifvit förstördt.
På dessa grunder yrkar jag ännu en gång återremiss af denna punkt till StatsUtsk.
Den skilnad emellan anslag och Den 14 Juni f. m. 43 lån, som Frih.
Tersmeden omförmält har icke undfallit mig.
Jag klandrar icke StatsUtsk. för att icke hafva tillstyrkt ytterligare anslag, men jag anser origtigt, att man, i st. f., att, såsom jag förra gången yttrade, fullborda hvad som ej är färdigt, börja med nya företag.
Mig synes bättre vara att med statsanslag eller lån, eller begge delarne gemensamt, fullända hvad man påbörjat, ty eljest går det så som Hr v. Rosen sagt, om de till Cimbritshamn redan använda medlen, de måste anses vara kastade i sjön.
Jag får sålunda förnya min anhållan om återremiss af denna punkt.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o.
Ad. bifölle Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan ropades nej, hvarefter R. o. Ad., uppå sedermera framställd propos. förklarade sig anse denna punkt böra, på grund af de deremot gjorde anmärkmne, återremitteras.
3:dje punkten, ang:de förstärkning af vägbrytaren vid fVisbyhamn samt grundläggning af 2:ne landt-armar derstädes.
Hr von Hohenhausen,' Mich.
Hamnbyggnaden vid Wisby företer ett af de mest svåra arbeten, som någorstädes här i landet blifvit foretagne, derigenom alt en vågbrytare af 400 alnars längd skulle byggas i öppna hafvet.
De dimensioner, som till denna vågbrytare blifvit af vederbörande uppgifne och hvarefter den blifvit vid byggnaden verkställd, har erfarenheten, under de starka stormarne visat vara mycket för svaga.
Detta är anledn:n dertill att vägbrytaren af stormen blef skadad och hela öfverbyggnaden omändakastades.
Rlir icke denna vågbrytare så förstärkt, att den kan motstå framtida stormar, så blir äfven den nuvarande hamnen derigenom förstörd.
St. hafva, efter hvad jag förmodar, i anledn. af en väckt motion af stadens riksdagsman i BorgareSt. beviljat ett lån af 25,000 r:dr, till uppmuddring af den gamla hamnen och förstärkning af vägbrytaren.
Stadens innevånares ekonomiska belägenhet, jag bör det på förhand nu säga, är af den beskaffenhet genom missgynsamma förhållanden, att det ser mörkt ut till att detta lån skall kunna begagnas; men om än det möjligen kan ske, så för öfrigt skulle det ingalunda förslå till vågbrytarens fullkomliga iståndsättande efter fastställd plan.
Beloppet hvartill hamnarmarne, hvilkas utförande kunna uppskjutas äro upptagne, synes af den i betänk, upptagna kalkylen.
Om jag minnes rätt så uppgick hela kostnadssumman efter prima planen för hamnbyggnaden till 119,000 r:dr, till hvilket belopp staden bidragit med 40,000 r:dr och derföre skuldsatt sig, utan att hafva ägt den lyckan, som Cimbritshamn att kringliggande ortens innevånare deltagit i kostnaden för arbetets verkställande.
Ställningen är derföre högst bekymmersam.
Kan icke denna vågbrytare provisionelt men tillräckligt förstärkas att under några år motstå stormvågen med de medel, som finnas qvar, och blifva öfrige sedan hamnen blifvit uppmuddrad, och om staden icke vågar skuldsätta sig vidare, så riskeras allt för samhällets bestånd i denna gamla stad. 1 alla fall, faller det 44 Den 14 Juni f. m. sig klart, att om icke någon försträckning nu fås, hvarigenom arbetet kan fullbordas, så kan icke det ännu qvax-stående länge ega bestånd, synnerligen sedan den öfverbyggnad, som blifvit gjord är förstörd och nedrasad inåt hamnen.
Heldre än att förspilla den stora summa, som R.
St. förut anslagit till detta företag och heldre än att se ett helt samhälles skeppsfart förstörd, som den skulle blifva, om dess hamn genom förstörelsen af de nyss uppförda byggnaderne gjordes obrukbar, heldre, säger jag, borde man väl, oaktadt de små tillgångar, som finnas, anse det välbetänkt att bevilja det anslag som erfordras, nemi. 57,000 till vågbrytarens iståndsättande.
De omnämnda hamnarmarne må gerna tills vidare sättas åsido, men om åtminstone vågbrytaren blefve iståndsatt, så vore den gamla hamnen i säkerhet, derförutan kan den icke skyddas.
Om vågbrytaren förstöres helt och hållet af stormarne, så uppkommer derigenom i en framtid, då man ville hjelpa det gamla Wisby en mångdubbel kostnad blott i och för upptagning från sjöbotten af de utrasade stenmassorne.
Jag skulle felat emot min pligt, både såsom embetsman och riksdagsman om jag icke rent ut hade sagt det fruktansvärdt sannolika af hvad ske kan. för alt icke säga af hvad ske skall, och kan på grund deraf icke annat än vördsamt föreslå beviljandet af 57,000 r:dr för hamnbyggnaden i Wisby, till följd hvaraf jag anhåller att detta betänk, måtte återremitteras.
I enlighet med den princip Statslltsk., enl. dess ordf:s inför det II.
Ståndet nyss anförde tillkännagifvande, har antagit, så kunde StatsUtsk. icke tillstyrka annat än afslag till ifrågavar. punkt; men dä på grund af 56 § Riksd.- Ordn:n en ledamot af Rorg.St. begärt, just för det angelägna ändamålet af vågbrytares uppförande, ett lönebidrag af 25,000 r:dr, så har Statslltsk., i ani. deraf, afgifvit särskildt tillstyrkande ntlåt. under N:o 195, hvilket redan i ett föregående plenum lärer vara af R. o. Ad. bifallet.
Det af Hr von Hohenhausen omtalade angelägna ärendet är således af Ståndet, i den mån förberördt är, vordet behjertadt.
Kan det väl vid sådant;förhållande med skäl förväntas, att
Ståndet skulle ytterligare bevilja för samma ändamål ett lill ännu vida högre belopp ifrågasatt anslag, utan återbetalningsskyldighet ?
Häruppå skulle i min tanka, vara så mycket svårare att ingå som StatsUtsk. lärer förskaffat sig upplysningar af chefen för styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader, hvilka gifvit vid handen, att det är egentligen berörde vågbrytare, som för hamnbyggnadens bestånd företrädesvis och verkligen är behöflig; hvaremot den öfriga delen af arbetet, kan utan fara för det helas tillvaro; tills vidare anstå.
Jag tror således, att, med afseende jemväl på statsverkets knappa tillgångar numera, och med hänsigt till det understöd, som för ändamålet redan lemnats, och hvarmed motionären synts anse det angelägna ärendet väsentligen befrämjadt, när beklagligen statsmedlen ej äro i det blomstrande läge att medgifva annan utväg, R. o.
Ad. torde lämpligast förfara genom att stadna vid det beslut Utsk. föreslagit; och får jag alltså vördsammast tillstyrka att bifall måtte lemnäs till ifrågavar. punkt af Ulsk:s nu föredragne betänk.
Den 14 Juni f. m. 45 Hr von Hohenhausen: Frih.
Cederström har för ögonen, hvad som af Styrelsen för väg- och vattenbyggnader blifvit yttrat, och hvarutur han anfört att det är egentligen för vägbrytarens återställande, som medel 1111 äro af behofvet påkallade, men gör Frilen sig det lilla besväret att subtrahera så finnér Frilen att det är 84,625 r:dr, som anses behöfliga till förstärkning af vågbrytaren samt grundläggning af 2:ne landtarmar derstädes och dessa armars kostnad är 27,000 r:dr.
Alltså återstår ett kostnadsbelopp för väg- ' brytaren, såsom jag nämnt, af 57,000 r:dr, utom att jag för uppgift i rundt tal icke nämnt de 625 r:dr som dertill hörde.
Det andra som Frih.
Cederström anmärkt, har äfven jag här redan yttrat mig om:
Det förhåller sig sä, såsom jag redan sagt, att jag betviflar det stadens innevånare våga alt vidare skuldsätta sig, då de redan äro så skuldsatte, för delta företag utan något det ringaste biträde ifrån landet deromkring, nemi. till ett belopp af 40,000 r:dr b:co.
Det första af Frilnns yttranden innehöll en princip, som StatsUtsk. fattat men jag kan aldrig inse, att någon annan princip kan vara rigtig, än den, att sköta hvarje sak efter sitt rätta förhållande i och för sig sjelft och med afseende pä det hela och derefter bedöma den.
Skola penningar lemnäs, så antingen de utgå såsom lån eller såsom anslag, mäste de dock anskaffas.
Lånet blir då ställdt pä återbetalning på längre tid, men medlen anskaffas dock ifrån statsverket.
Här är förhållandet, att genom län mäktar staden icke att bygga denna vågbrylare och om den icke fullbordas, så blir, förr eller sednare, icke allenast densamma förstörd, utan äfven den innanför liggande hamnen; man kunde då på den af Hr Frih:n anförda princip för SlatsUlsk:s och R.
St:s beteende i denna fråga, olyckligtvis se tillämpad! det kända resultatet i ett annat land, af del bekanta yrkandet: ”plutöt perissent lous nos colonnies qu’un seul de nos principes”.
Jag tror visserligen alt detta anslag för Wisby hamns iståndsättande är af mera vigt, än anslaget för Cimbritshamn, hvilket Ståndet redan återremitterat, men här är ett förhållande, som enl. hvad jag skulle tro, gör det något svårt för delta Stånd, att bevilja det begärda anslaget sedan Ståndet såsom jag har förnummit, vid ett föregående plenum, då jag icke var närvarande, har bifallit StatsUtsk:s utlåt.
N:o 195 ang. ett lån af 25000 r:dr till samma ändamål.
Jag tror att det rätta hade varit att detta betänk, icke hade föredragits förr än i sammanhang med det nu föredragne utlät, eller också förekommit efteråt.
Emedlertid är det inom SlatsUtsk. upplyst, att med dessa 25,000 r:dr skall vågbrytaren kunna så förstärkas att det icke vore någon fara för dess ytterligare förstörande, d. v. s. att byggnader under vattnet skulle med dessa medel kunna verkställas, hvaremot sjelfva öfverbyggnaden finge uppskjutas till framtiden.
När man då, med det anslag, som är beviljadt, och som är begärt af stadens representant, som naturligtvis i första rummet sökt alt befrämja stadens fördelar; när detta nu är af StatsUtsk. tillstyrkt och af detta Stånd bifallit, så tror jag att man kan vara förvissad om, att hvad som återstår af den gamla hamnbygg - 46 Den 14 Juni f. m. naden icke vore utsatt för någon ytterligare skada af storm.
Såsom förut är nämndt så har det blifvit upplyst, att genom dessa medel, byggnaden under vattnet skulle sättas i fallfärdigt skick.
Det är gifvet att öfverbyggnaden naturligtvis icke förstärker den byggnad som är under vattnet hvars varaktighet således icke är af öfverbyggnaden beroende, ehuru naturligtvis hamnen af densamma skyddas emot stormar.
Öfverbyggnaden är således icke af den vigt, att icke den kan till en lämpligare tid uppskjutas och, såsom jag nyss tog mig friheten nämna, sedan R. o. Ad. bifallit StatsUtsk:s betänk.
N:o 195, så ser jag icke huru R. o. Ad. med bibehållen konseqvens skulle kunna återremittera denna 3:dje punkt i utlåt.
N:o 194.
Då jag anser det vara ganska angeläget för mig att här få uttala bestämdt hurudant förhållandet är, för att i en framtid hafva fredat mig ifrån förebråelsen, att icke hafva detsamma klart ådagalagt, så vill jag nu i afseende på hvad Frih.
Tersmeden anfört, nämna att, den förstärkning under vattnet, som Frihm omtalat, rörer icke en total förstärkning, under vattnet långs heta vågbrytaren, än mindre den förstärkning som påbyggnaden öfver hela vågbrytaren skulle gifva, utan endast tillbyggnad under vattnet å den nordvestra delen deraf, som hittills visat sig vara den del af vågbrytaren som mest våldsamt och förstörande angripits af nordvestliga stormarne.
För resten får jag upplysa att vågbrytaren sådan den nu är, redan gifver skydd utom under vestliga stormar för de fartyg som ankra bakom densamma; men en öfverbyggnad å densamma skulle gifva, icke blott skydd, emot vågornas skvalp, som icke är af så stor vigt, utan jemväl, hvad som är vida angelägnare, gifva kraft och styrka åt underbyggnaden, genom sin öfverläggande tyngd.
För öfrigt får jag anmärka att vattnets största kraft till förstörelse ■ icke, såsom många tro, ensamt ligger i anfallsvågen utan än mera i äggen, d. v. s. när den drager sig tillbaka äfvensom då den störtar sig öfver vågbrytaren och går inåt hamnen, dervid vågen har med sig en rifvande kraft, hvilken förorsakar stor om icke största skadan.
Om man nu under några år skulle lyckas att genom den omförmälta partiela förstärkningen å den nordliga delen af vågbrytaren, bibehålla densamma, derigenom att inga häftiga orkaner under denna lid inträffade, så blefve vågbrytaren ändock af vanliga stormar mer eller mindre skadad, och dess framtida bestånd kan icke vinnas med mindre än att den fullbordas.
Hvad åter Frihm anmärkt i afseende på det förra förslaget som är bifallet, om de 25,000 r:drnes försträckning så väl till förstärkning af vågbrytaren på den del deraf som nu är i fråga, som till uppmuddring af hamnen, så erkänner jag, att det varit rättast och förmånligast att begära, att få den frågan hvilande intilldess detta betänk, inkom.
Detta försummade jag likväl då, emedan jag icke hade utfått det förstnämnde betänk, och det redan hade blifvit af R. o. Ad. bifallet.
Jag önskar likväl, att om olyckligtvis orkaner komma att inträffa, som förstöra den ännu återstående delen nemi. undervattens byggnader, af vågbrytaren, det icke då må förebäras att R.
St. icke blifvit upplyste om den våda, som hamnbyggnaden Den 14 Juni f. m. 47 kunde komma att löpa genom uraktlåtande af medels anslående till denna byggnads fullständiga iståndsättande.
Jag önskar att hvad jag nu anfört måtte komma till StatsUtsk:s vidare öfvervägande och det är af detta skäl, som jag vågar anhålla, om återremiss af hetänk. synnerligen som detta betänk, tyckes, äfven för öfrigt blifva åter remitteradt.
Jag tillåter mig icke att ingå i något närmare bedömande af frågan, hvartill jag saknar erforderlig sakkännedom, utan vill blott hålla mig till denna sats, som jag redan yttrat, nemi., att om den ifrågavar., till läns beviljade summan, icke är tillräcklig, såsom Hr v.
Hohenhausen intygat, så blefve ju staden derigenom ytterligare skuldsatt utan att något gagn i sjelfva verket för staden uppkomme.
Jag anhåller således att H. o.
Ad. måtte återremittera äfven denna punkt, på det att saken måtte blifva tagen i öfvervägande tillsammans med andra anslag af enahanda beskaffenhet.
Hr Gr. o. Land tm:s härefter till bifall å Utsk:s yttrande i denna punkt gjorda propos. besvarades med starka nej, jemte åtskilliga ja; hvaremot R. o. Ad., uppå sedermera framställd propos., förklarade sig anse de gjorda anmärkmne föranleda till återremiss.
4:de punkten, ang:de amortering af ett för Linköpings hamnbyggnad, och stångåns upprensning upptaget lån; 5:te punkten, ang:de rötning af segelleden i stångån emellan Linköpings hamn och sjön Roxen; och 6:te punkten, ang:de anläggning af en rörlig jernbro öfver sundet vid Askersund. R. o. Ad. biföll hvad
Utsk. i dessa punkter hemställt och yttradt. 7:de punkten.
Litt. A., ang:de förbättring af hamnen vid Westerås stad.
Jag vill visst icke motsätta mig att staden Westerås må erhålla understöd för verkställande af sitt harnnförbättringsföretag, men jag ser icke tillräckligt skäl att härvid gä till så högt belopp som hvad Utsk. förordat, nemi. 20,300 r:dr då det ursprungliga förslaget, är ställdt på ett anslag af 13,000 r:dr.
Hvad grund har man väl att öfverskrida nämnde summa ?
Att Westerås hamn kan vara i behof af utvidgning och förbättring vill jag, gerna, såsom nämndt är, på uppgifvit sätt och med afseende å den kringliggande ortens behof af lättad omsättning för sina produkter, taga för gifvet och emot det mindre beloppet gör jag sålunda också ingen invändning, utan endast emot beviljandet af det högre.
Emedlertid anhåller jag vördsammast, för nämnde ändamål, det R. o. Ad. behagade återremittera ifrågavar. punkt.
Vid flera andra tillfällen har StatsUtsk. afstyrkt anslag till redan påbegyndte hamnarbeten, angående hvilka, likväl bordt tagas i betraktande, att derstädes liggande fartyg äro i fara under stormar.
StatsUtsk. har emed - 48 Den 14 Juni f. m. lertid af brist på medel nödgats afstyrka anslag till fullbordande af dessa hamnar.
Det må visserligen vara sanning att det icke är hegardt något anslag, utan endast ett lån för hamnbyggnaden i Westerås och att staten således skulle endast såsom mäklare uppträda; för min del skulle jag likväl tro, att staten icke bör uppträda såsom mäklare, eller sjelf upplaga lån för att sedan utlemna medel, vid andra tillfällen än dä det företag som skulle understödas är af någon större vigt för det allmänna, hvilket deremot icke tyckes vara händelsen med de föreslagna arbetena uti Westerås hamn, då der hvarken finnes något påbörjadt arbete som, för alt större förluster icke skola inträffa, mäste fortsättas, utan att staden sjelf sådantförmår och fartyg uti hamnen icke äro utsatte för stormar.
Om Westerås stad vill hafva några arbeten till särskild beqvämlighet eller prydlighet så bör sådant åligga staden sjelf utan statens mellankomst.
Jag vägar derföre vördsammast anhålla om återremiss på denna punkt, på det att man icke af hrist pä medel måtte nödgas neka understöd till vigtigare företag under det man understöder aliandra långt mindre angelägna.
För de
Hrr, som i likhet med den siste värde talaren, önskade att i och för konseqvensens skull, denna punkt måtte blifva återremitterad, på det att R. o. Ad. icke måtte bifalla detta anslag då StatsUtsk. ansett sig böra afstyrka dylika bidrag för hamnbyggnaden i Cimbritshamn, för dessa
Hrr mätte deraf blifva en naturlig följd, att de, pä grund af de skäl, som Gr.
Lagerbjelke anfört, mäste tillstyrka afslag på alla längre fram i betänk. förekommande anslag af enahanda beskaffenhet.
För min del skulle jag deremot tro, att med de grunder som StatsUtsk. i ett sednare på bordet hvilande betänk, framlagt, rör:de sättet och vilkoren för återbetalningen af de lån som Utsk. trott sig kunna för allmänna arbeten föreslå, kan och bör staten verkligen uppträda såsom mäklare, der vigtiga hamnanläggningar äro i fråga.
De af R. o.
Ad:s ledamöter, som behaga taga kännedom af det på bordet hvilande betänk. finna deraf, att ingen räntefrihet skulle beviljas, samt att StatsUtsk. föreslagit att årligen 6 proc:s ränta måtte betalas för lånen, hvaraf 4 proc:t må beräknas såsom ränta å capitalet och 2 proc:t såsom amortissement.
I’å dessa vilkor bör i min tanka riksg:s-kont. ingenting förlora vid upptagandet af penningarne och skulle äfven riksg:s-kont. få betala något mera, så torde likväl, då ett vigtigt ändamål dermed afses, man icke böra sätta i fråga att pä sådant sätt gagna det allmänna.
Deremot är det ganska gifvet, att kommunerne sjelfva hafva mycket svårare att skaffa sig sädane lån.
På dessa grunder har StatsUtsk. trott sig, så väl för Westerås stad som äfven för flere andra, längre fram i betänk, förekommande, hamnanläggningar, böra tillstyrka nödiga lånebiträden.
Här har af flere talare blifvit yttrat, att hamnen i Westerås icke är af den vigt för det allmänna, att denna hamn borde företrädesvis erhålla underhåll ifrån staten.
Jag har nyss tagit mig friheten tillkännagifva, att detta understöd endast skulle komma att bestå - Den 14 Juni f. m. 49 stå deruti, att Staten såsom en medlare eller mäklare anskaffade penningar, men att
Staten för öfrigt icke kommer att derpå göra någon uppoffring.
Hvad beträffar hamnbyggnaden i Westerås, så torde en hvar som känner den lifliga trafik, som eger rum emellan denna stad och hufvudstaden lätlligen inse behofvet af förbättring å den dervarande ganska illa försedda hamnen; och till svar på den af Frih.
Cederström gjorda anmärknm att läneanslaget borde nedsättas till 13,500 r:dr, ber jag endast att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att i hamnbyggnadsväg uträttar man icke serdeles mycket för 13, eller till och med 20,000 r:dr, och jag får således för min del hemställa om Hr Gr. och Landtnäs propos. till bifall på Utsk:s förslag.
Med anledn. af Frih. Cederströms anmärkn., att det låneunderstöd StalsUtsk. tillstyrkt i och för hamnbyggnaden vid Westerås, eller 20,000 r:dr b:co, är högre än den summa motionären begärt eller 13,200 r:dr, anser jag mig böra fästa den värde talarens uppmärksamhet deruppå, att motionären begärt ett statsanslag ulan återbetalning sskyldighet, och att, om ett sådant blifvit tillstyrkt, vilkoret för dess erhållande måste blifva att stadens innevånare skola ikläda sig betalningsskyldighet för hvad som brister i kostnadsförslaget, uppgående till något öfver 20,000 r:dr.
Då nu StatsUtsk., på anförde skäl, icke ansett sig kunna tillstyrka statsanslag, utan endast län, och de vilkor sednaste Ständer bestämt för desse, eller 5 års räntefrihet och derefter 8 proc:s årlig afbetalning, hvaraf 2 proc. ränta, blifvit, enligt Utsk:s förslag, vida mindre förmånlige för låntagaren, derigenom, att ingen räntefrihet är beviljad, och att, af de 6 proc. som årligen skola erläggas, 4 proc. räknas sorn ränta och endast 2 procent kapital-afbetalning, synes ingen oformlighet deri vara begången, att det föreslagne lånet motsvarar kostnadsförslaget, helst statsverket, under vanliga förhållanden åtminstone, icke derpå bör kunna blifva lidande, men en fördel beredes Westerås stads innevånare till utförande af ett allmänt nyttigt arbetsföretag.