Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man klagar icke, förr än skadan är skedd och konkursen gjord och man med detsamma uptäcker, att den ifrågavande personen icke kan föra bok och räkning.
Dessutom bör man, så mycket som möjligt är, akta sig, att icke besvära Konungen med sådane småsakers afgörande, som denna.
Om man, vid alla tillfällen, iakttoge detta försigtighetsmått, så skulle Const.Utsk. icke behöfva framkomma med förslag till en serskild RegeringsRätl, hvarigenom ärendena dragas från Konungen.
Orsaken hvarföre jag anser de af Utsk, föreslagna ordalagen böra ändras, är den att, såsom Gr.
Lagerbjelke anmärkt, desamma äro så beskaffade, att en person, som redan varit af vederböride lärare, äfven vid högre läroverk, examinerad, likväl kan föranlåtas underkasta sig nytt förhör, om han vill i handelsyrket inträda.
Då denna olägenhet kan förekommas genom ordalagens ändring, hvarföre skulle man då icke bevilja den återremiss, hvarom Hr Flach anhållit och hvilken jag äfven önskar att R. o. Ad. måtte bifalla.
Den 27 September f. m. 333 Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Sora jag redan till räckligt ordat i denna fråga, vill jag icke mycket förlänga diskussionen, utan endast i afseende på sjelfva saken nämna, att, enl. mitt förmenande, äro alla éxamens-prof i och för rättigheten alt drifva en näring olämpliga, hvarföre jag äfven yrkar afslag å Utsk:s förslag i denna del.
Men jag har egentligen begärt ordet för att motsätta mig den af flere talare här yrkade återremiss, hvilken en ledamot, som i denna fråga tillhör samma parti som jag, äfven medgifvit.
Hvartill en sådan återremiss skall tjena, då Riksdagen är så långt framskriden, kan jag icke fatta, isynnerhet när frågan är af den enkla beskaffenhet, att den genast kan afgöras.
Jag förenar mig således med de ledamöter, hvilka hafva yrkat afslag.
Om återremiss skulle beviljas endast för all få tillagd en sådan mellanmening, sorn jag, med anledn. af Gr.
Lagerbjelkes anroätkn., tog mig friheten i början af diskussionen föreslå, så vill jag icke motsätta mig densamma, men eljest synes den mig öfverflödig.
Ifall man efter orden ”skrifva läsligt och räkna” tillägger ”så vidt prof förut icke blifvit aflagdt, eller offentlig examen blifvit genomgången” eller något dylikt, som utmärker att sökanden innehar de kunskapsprof, som här äro föreskrifna, så vore ju saken hjelpt.
Sådant har skett flere gånger förut under denna Riksdag och jag inser icke hvarföre en sådan obetydlighet skulle föranleda en återremiss.
Hr Munck, Carl:
Af den diskussion, som i Utsk. förevar öfver detta ämne, blef jag icke öfvertygad om nödvändigheten af den ifrågavande förändringen, men då ledaraöterne i Utsk. voro serdeles enträgna och då icke nekas kan alt missbruk egt rum, så ansåg jag mig icke böra motsätta mig förslaget.
Men jag tager mig friheten fästa R. o. Ad:s upmärksamhet deruppå, att när vi komma till den 6:te §:n, så finna vi, att ingen förändring i kunskaps-profs afläggande för landthandlande blifvit föreslagen.
Om nu R. o. Ad. bifaller förevar:de hemställan, skulle äfven landthandlande blifva skyldige, att inför fullmäktig från handelsförening undergå det ifrågavar:de profvet.
Som jag anser detta högst olämpligt, skulle jag helst önska, att punkten blefve afslagen, men om detta icke bifalles, har jag ingenting emot en återremiss, hvarigenom Utsk. blifver i tillfälle att befria landthandlande från skyldigheten alt undergå prof inför fullmägtig från handelsförening.
Då det ingalunda är qvinnor förmenadt, att drifva handel, skulle de vara skyldige att framträda inför, samt examiueras af de ifrågavande examens-kommissionerna.
Jag hemställer huruvida sådant vore lämpligt.
Då återrremiss nu är begärd, och jag icke kan förmoda annat än att åtminstone en af dem, som framställt ett sådant yrkande, derigenom önskar få saken förfallen, synes det mig vara bättre, att genom eli afslag på en gång göra af med saken. 334 Den 27 September f. m.
Den 6:te §:n innehåller: ”Beträffande behörigheten till sådan handelsfrihet och vilkoren derför, gälle hvad uti §.
1 med hänsigt till handel i stad föreskrifvet är, dock att härvid burskap icke må erfordras;”
Månne det icke är nödigt, att den, som drifver handel på landel, också förstår alt föra bok och räkning?
Troligen ntborgas äfven der varor såsom i städerne.
Men om man anser någon rättelse eller olikhet böra iakttagas i afseende på förhöret, torde det väl vara skäl, att, på sätt Hr Munck föreslagit, återförvisa denna punkt.
Hr Gr. o. Landtm, framstälde härefter propos., först till bifall, hvarvid ropades Nej, sedan lill återremiss, hvarvid ropades starka
Nej, blandade med Ja, och slutligen till afslag å Utsk:s i förevar:de punkt gjorda förslag, hvarvid svaren utföllo med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; samt förklarade sedermera, alt han funnit den sist framslälda proposm besvarad med öfvervägande Ja.
Efter härvid af Hr Flach begärd votering, uplåstes till justering och godkändes följande votens-propos.
Den som afslår Allm. Besv.- och Ekon.Ulsk:s förslag om ändring i litt.
a. af l:sta §:n i 1S46 års Handels-Ordning, röstar Ja; den del ej vill, röstar JNej; vinner Nej, anser B. o. Ad. de emot nämnde förslag gjorde anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande.
Nej — 12. ( §. 3. Morn. 4.
Ulsk:s afstyrkande yttrande, i fråga om utbyte af de i detta mom. förekommande ord ”i stad eller å landet” emot orden ”på grund af Fabriks- och Handlverks-Ordningen,” bifölls; men, i Iråga om det af Utsk. tillstyrkta tillägg vid detta morn., yttrade Gr.
Till ifrågavar:de undantags-stadgande har jag svårt att finna något egentligt skäl.
Om de varor, som försäljas, hitkomma från Norrland eller andra orter, må vara likgiltigt, ty de böra i alla afseenden vara underkastade enahanda vilkor.
Men då det ibland ifrägavar:de handlande finnes sådane, som hålla bod, synes mig mindre rättvist att de skola drifva en sådan rörelse, utan alla afgifters erläggande.
Raab och Frih. Tersmeden.
En sådan rättighet, som här för Norrländska handlande är föreslagen, existerar verkligen lill följd af Kongl, Den 27 Se p t e m b e r f. m. 335 Förordm elen 5 Juni 1824, men då densamma afviker från HandelsOrd:n, ansåg man alt äfven i denna sednare en bestämmelse af sådan syftning, som 1824 års Förord, innehåller, borde inflyta.
Delta är anledningen till det af Utsk. afgifna förslag, hvilket man ansåg vara så mycket mer af behofvet påkalladt, som det visat sig dels alt den af mig nyss åberopade författning af 1824 fallit uti glömska hos de polismyndigheter, hvilka densamma tillämpa, dels att de Norrländska handlande' blifvit af nyssnämnda myndighet antastade samt fällde.
Då man klagat häröfver och sökt ändring hos Hof-Rätten, har visserligen polisens beslut blifvit uphäfdt, men då det utgör en tillfällighet, att klagan öfver ett dylikt beslut fullföljes, önskade jag att ifrågavar:de tillägg bltjfve i HandelsOrdningeu infört.
Den fråga, som nu blifvit oss förelagd, är redan och det ganska nyligen afgjord, nemi. genom K. M:s Nåd.
Bref till KommersKolhm, af år 1853.
Stockholms handelsförening- hade till K.
M:t ingått med förfrågan, huru den, Norrländska handlande i Stockholm medgifna rättighet borde förstås. K. M. förklarade, i anledning deraf, att någon förändring i HandelsOrd:n icke skulle ega rum, till följe af den fordna rättighet, som varit Norrländska allmogen förunnad.
Saken är således afgjord och HandelsOrd:n skall i hela sin vidd tillämpas så väl på Norrlänningar som på alla andra.
Att nu R.
St. ett år efter det K.
M:t pröfvat och afgjordt frågan, skulle, utan att något serskildt skäl blifvit förebragdt, ingå med en underd. skrifvelse, hvari R.
St. anhålla att den Norrländska handlande allmogen skulle få företräde framför den öfriga allmogen i hela riket samt varda befriad från de i HandelsOrd:n föreskrifna stadganden, kan jag för min del icke finna skäligt och rättvist.
Mig synes det rättaste vara, att den Norrländska allmogen i första hand sjelf vände sig tilt K.
M:t med en underd. anhållan i ämnet, men att R.
St., utan att något behof till ett undantags-stadgande är visadt, skulle till K.
M:t ingå med den föreslagna underd. skrifvelsen, kan jag icke gilla, hvarföre jag också förenar mig med Gr.
Mörner i dess begäran om afslag å denna punkt.
Den ledamot, som begärde bifall till Utsk:s Betänk., har dervid yttrat, alt då Norrländska allmogen blefve, tvertemol tydlig lag, lidande, borde man afvärja sådant genom en förändring i författningen.
Men denna allmänna åsigt är alldeles stridande, icke allenast emot min tanke om det rätta, utan äfven emot Ståndets, hvilket vid den nyss hållna voteringen på ett ovedersägligt sätt visade sig.
När lagar och författningar finnas, som äro rigtiga lill syftningen och tydliga till ordalagen, äger man ju alt göra dem åtlydda.
Deras tillämpning kan rättas och förbättras på laglig väg, om- fel deruti förekomma; men ingen onödig förändring uti sjelfva lagarne bör derföre vidtagas.
Följaktligen instämmer jag med de ledamöter, som på föregående och denna punkt yrkat afslag. 336
Den 27 September f. m.
Jag anhåller endast alt få nämna att jag icke bilrädt det af Disk. i denna punkt framställda förslag, ehuru jag icke ansett det löna mödan att emot detsamma mig reservera, till följe hvaraf jag också instämmer med de talare, som yrka afslag å förevande punkt.
Jag fruktår Frill.
Cederström missförstått mig, då han yttrade, att jag sagt ali det vore en i lagen grundad rättighet, som nu vore i fråga.
Så är icke förhållandet, utan det är i den af mig åberopade författning, som denna rättighet existerar.
Jag skulle kunna upläsa ett af Svea Hof-Rätt utgifvet utslag, som, i strid med polisens beslut, tillägger handlande ifrågavar:de rättighet, men som jag icke för närvande har detta utslag tillhands, har jag skickat bud till EkonomiUtsk. efter det, och, om diskussionen fortfar till dess utslaget hinner hit förskaffas, skall jag hafva äran upläsa detsamma.
Hr Gr. o. Landtm:s först till bifall å Utsk:s förevande tillstyrkande framställda propus, besvarades med Nej, hvarefter detsamma af R. o. Ad. afslogs. §. 3 mom. 2.
Hr Hesselgren hafva haft ganska rätt.
Följden af ntivande HandelsFörordning är den, att handelsrättigheten blifvit utminuterad oell att, i stället för betydliga bodar, så ser man nu å Munkbron, Kornhamn eller hvar, som helst, en mängd småhandlande, som under bar himmel eller tak af lärft utbjuda sina varor.
Detta slags handlande i städerna hvilka den nya författningen tillskapat, motsvara backstugusittare pä landet.
På förenämnde platser är derföre stundom så trångt, att åkande, äfven om de köra i gående, svårligen kunna komma fram.
Jag hörer nu en ledamot anmäla sig, hvilken förmodligen kommer att upträda mot mig.
Dessförinnan vill jag, vidhållande mitt yrkande, blott tillägga att det menliga förhållande, jag omnämnt, ännu icke hunnit göra skada nog, för att föranleda en sådan återgång, som jordens styckande, hvilket redan genom den upkomna mängden af backstugusittare förmått Konung och Ständer att vara betänkta på en författnings utfärdande deremot.
Handelns utminutering, som synes mig vara i sin mon lika skadlig, skall ofelbart leda lill samma slut.
Då det är tillåtet för fattigt folk att genom eget arbete försörja sig, samt att tillverka varor, måste det äfven vara tillåtet att, sedan varorna äro förfärdigade, desamma försälja.
Här är nu likväl fråga om att förbjuda en person, hvilken gör dylika tillverkningar i ganska liten skala, att få afyttra sina varor på det ställe, der sådant för honom sjelf medför minsta kostnad samt afbräck i hans förtjenst.
Ett sådant förbjudande innefattar i sjelfva verket ingenting annat, än ett förhindrande att tillverka varorna, ty huru kan man begära, att den, som säljer på torgen, skall icke allenast bestå sig det Den 27 September f. m. 337 det förlag, sorn erfordras för varornas tillverkning, utan också vidkännas de kostnader, sora äro förenade med hållande af verklig salubod.
Om han äfven skulle vara i stånd härtill, så blefve hans varor dyrare, till skada icke allenast för honora sjelf, utan äfven för de personer, som köpa dera.
Hvad åter beträffar det af Hr von Hartmansdorff anförda skälet att rörelsen på torgen skulle blifva så stark, att hvarken gående elier farande skulle kunna komma fram, så ser jag ingen lämpligare utväg, än att torgen göras- större, ty icke lärer det väl falla någon in och påstå, att om rörelsen upfyller hamnar och torg, är det rörelsen, sorn skall inskränkas, och icke hamnarne samt Torgen, hvilka skola utvidgas.
Jag anhåller vördsamt om bifall till punkten.
Propos. lill bifall å Utsk:s i ämnet afgifna afstyrkande yttrande blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt han funnit
Ja öfvervägande. §:n 6 inom. 7. Hr von Hartmansdorff:
Ifrågavar:de motionärer åsyfta att inskränka antalet af landthandlare.
Denna åsvftniug synes mig lika god, som den att inskränka deras antal, hvilka idka handel i städerna.
Landlhandlarne hafva gjort mycken skada, såsom hränvins ut prånglare och i flera andra hänseenden; ty de hafva utbredt yppighet hos allmogen, och derigenom skadat mångfaldigt.
Denna ntminulering af handeln på landet, jag vill icke säga åsyftar, men föranleder likväl dertill, att man får backstugnsiltande Köpmän äfven där.
Således öfverensslämmer det ena förhållandet med det andra; och man förfar följdrigligt då man på detta sätt öfverdrifver handeln.
Enär R. o. Ad. godkäunt sådan öfverdrift i afseende på stadshandeln, befarar jag att
Ståndet på enahanda sätt förfarer med landthandeln.
Men då jag icke kan gilla en sådan åsigt, önskar jag likväl att punkten måtte återförvisas.
Det förhåller sig visserligen så, att en af de motionärer, hvars förslag blifvit uti ifrågavande punkt besvaradt, har yrkat en inskränkning af handelsrättigheten på landet eller att afståhdet från stad, hvarinom landthandel ej må idkas, måtte utsträckas lill 5 i st. för 3 mil, men 2:ne andre Riksdagsmän, G.
Bjerkander och Jöns Persson hafva motionerat i en alldeles motsatt syftning, enär den förra har yrkat, att afståndet för landthandelns idkande mätte bestämmas till 2 mil från närmaste stad, samt den sednare, att delta afstånd måtte inskränkas till 1^ mil.
Således tror jag att Utsk. gått en medelväg, då det afslagit både den enas och den andras yrkande, HVad beträffar landthandeln i allmänhet, så erkänner jag visserligen att den genom bränvinsutprånglandet gjort mycket ondt, men den saken kan hjelpas på annat sätt, än genom inskränkning i antalet af landthandlande.
Att stadshandlanderne vilja hafva bort sina medtäflare på landet, förundrar mig icke, men då landthandlarne synes mig hafva verkat mera godt än ondt, böra de enligt min tanka icke till antalet inskränkas.
Jag yrkar bifall. 12 H. 22 338 Den 27 September f. m.
Jag har verkligen uti denna fråga låtit, som man säger, kyrkan stå midt uti hyn.'
Den ena motionären har yrkat att afståndet från stad, hvarinom landthandel ej må idkas, måtte utsträckas till 5 i st. för 3 mil, den andra åter alt delta afstånd endast mätte bestämmas till 1^ eller 2 mil.
Jag tror att begge motionärerna haft orätt.
Den som bor på 3:ne mil från en stad, kan lätteligen derifrån erhålla sina förnödenheter, den åter som har sin bostad på ett längre afstånd, bör på närmare håll än 3 mil kunna erhålla dem.
M:t stadfäster den af R.
St. beslutade författning, rörande bränvins utminutering och försäljning, och genom hvilken s. k. utminuteringsslällen, der bränvin kan få köpas, blifvit inrättade, så tror jag all landthandel!], i afseende på ntprångling af bränvin, icke kan komma att utöfva någon skada; deremot tror jag att nyttan af landthandel torde vara af de flesta insedd, ty de af allmogen, som bo långt frän staden och icke hafva råd att köpa förnödenheterne i större skala, utan endast litet om sender, kunna nu på nära håll erhålla desamma, utan att behöfva upoffra flera dagar pä resan till och från staden.
Jag anhåller således vördsamt om propos. på bifall å Utsk:s hemställan i förevar:de punkt.
Då Frih. Raab, sedan jag anmält mig, erinrat om den irring Hr von Hartmansdorff begått, när han yttrade att molionärerne åsyftat inskränkning i landtmannahandeln, vill jag endast tillägga, att, enl. min tanka, Utsk. verkligen gått en medelväg, då det föreslagit att nu gällande stadganden måtte bibehållas.
1 afseende på bränvins-utminulerings-rättigheten har Utsk. ganska rigtigt anmärkt, alt det är ett stadgande, som kommer alt bero på Särskildta Utsk:s behandling.
Jag anhåller derföre om bifall till Utsk;s hemställan.
Hr, von Hartmansdorff:
Jag har ganska riktigt genomläst Betänk, och äfven denna punkt.
Alt jag nämnde motionärer i st. f. motionären var ett felagtigt uttryck.
Men jag gör alldeles icke afseende på motionärernas antal; ty ora vi skulle taga såsom ex. bränvinsfrågan, hvilken jag olyckligtvis kom att omnämna, så finna vi att de flesta motionerna i den sednare saken voro just från det Stånd, som, då fråga blef om bränvins beskattning, visat sig vara gensträfvigast.
Genom min ämbets-utöfning i Kammar-Rätten, har jag erfarit huru halade landlhandlarne äro.
Mål förekomma icke sällan, där desse klaga öfver, att de blifva för hårdt beskattade, och efter hvad handlingarne visa, är det ock sannt.
De till KaromarRätten afgifna förklaringarne antyda att taxerings-kommitéerna på landet anse landthandlare såsom skadedjur och söka att, då socknarne ej lyckas, genom Iandshöfdinge-embetels åtgärd, blifva från dem befriade, beskatta dem så högt, att de förlora lusten lill bosättning på landet.
Ar det nu bättre alt folket derstädes söker genom sjelfhämd göra sig af med dem, än att lagstiftningen förekommer den skada och det missbruk, dessa handlande förorsaka.
Ben 27 September f. m. 33a Gr.
Äfven den, sora erkänner oell anser alt landthandel kan göra godt, mäste dock medgifva, att densamma blifvit i icke obetydlig grad missbrukad, men sädane missbruks motarbetande har icke utgjort föremål för Utsk:s förslag.
Deremot hafva R.
St. så väl vid (öreg:de, som innevande
Riksdag vidtagit ganska riktiga åtgärder i detta hänseende.
Då det uti Handels-Ordnm förut stadgades, alt hvar och en person, som egde de i förordnm npgifne qvalifikationer, hade ovilkorlig rättighet, att å landet idka handel, så blef vid sednaste
Riksdagen den förändring uti stadgandet vidtagen, ätt då en ansökning om handels utöfvande å landet gjordes, skulle det derjemte bero på K. M:s Befhtde alt, efter församlingarnes hörande, efter omständigheterna besluta, hvarigenom således den absoluta rättigheten till handels idkande å landet uphörde.
St. hafva vid denna Riksdag afgjort, att bränvinsförsäljning icke får ega rum i förening med handel, äfvensom att bränvin icke får gratis uti handelsbod utbjudas.
Då genom dessa beslut den af landthandeln förorsakade största skadan blifvit i väsendtligaste mån undanröjd, och då de af motionärerne framställda förslagen icke skulle, enl. min tanke, leda till ett nyttigt resultat, anhåller jag vördsamt, alt R. o- Ad. behagade bifalla Ulsk:s förslag.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förevartde hemställan, ropades starka Ja, jemte ett eller annat Nej; hvarpå Hr Gr. o.
Ånyo föredrogs SlatsUtsk:s den 23 och 25 dennes på bordet lagda Utlåt. 291, i anledn. af väckt motion om förändrade stadgauden, ang:de
Hypolheks-föreningarnes obligationers upköpande af Riksg:s-kont:t.
Som R. o. Ad. vid upläsningen nyss hört, år jag motionär i frågan, men då Riksdagen nti lider lill slutet, vill jag icke besvära med en återremiss, utan blott närmare utveckla skälen för min motion.
Det förhåller sig nemi. sä, ätt enl. den för Fullm:ge i Riksg:s-kont. utfärdade instruktion, ega Fullm:ge alt genom upköpande af räntebärande obligationer göra fruktbärande de kapitaler, som finnas i dess vård.
Detta hafva Fullm:ge visserligen gjort till fördel för det allmänna, men Fullm:ge hafva vid upköpandet fordrat såsom vilkor, att obligationerna skola vara förfallna inom 1 ä 6 månader eller också den serskilda förbindelse afgifvas, att, ehuru obligationerne icke äro enl. sin ordalydelse på en sådan lid förfallne, de likväl skulle kunna inom en dylik liderymd infrias.
Men då grunden för Hypotheksförenings-inrätlningarne icke är att söka skaffa sådana lån, som inom en kort tid skola återbetalas, utan lån, som blifva under en längre följd af år stående, måste äfven de ntgifne obligationerna löpa för en längre tid och icke kunoa vid anfordran eller inom en kort tid upsägas.
Det är ju derföre klart, att de obligationer, som Hypo - 340 Den 27 September f. m. theks-föreningarne utfärda, icke kunna vara till betalning förfallne en eller sex raänader efter deras ingifvande.
Sä vida icke dessa föreningar skola tvingas, att ifrån utlandet hemta sina resurser, är det af vigt, att de kunna få obligationerne löpande inom landet.
För ett sådant ändamåls vinnande vore ingenting bättre, än att Riksgtskont. upköpte dessa obligationer i enlighet med deras verkliga lydelse, och hvarigenom med ett ord obligationerna upfyllde de med dem i allmänhet åsyftade ändamål.
Detta har äfven jag önskat, samt i min motion jemväl föreslagit att Fullmtge i Riksg:s-Kont. borde inköpa de obligationer, som gå med lägsta kurs, äfven om de voro ställde på utländskt språk.
Då StalsUtsk. icke funnit skäl att understödja min motion, vill jag icke, då Riksdagen är sä nära sitt slut, försöka vinna det af mig åsyftade ändamålet, utan må det, som jag tagit mig friheten anföra, anses såsom en reservation.
Den behållning, som Riksgts Kontoret eger, alt genom tipköp af räntebärande obligationer göra fruktbar, är icke af den beskaffenhet, alt den för en längre tid skall blifva qvarliggande i Kon(:s kassa, utan den är afsedd till kontant bestridande af de Kont:s utgifter i ett eller annat hänseende, som f. u. icke utgå.
I st. f. alt dessa penningar skola under liden ligga i Ranken, upköpes för dem obligationer, dels för att skaffa Kont. någon räntevinst, dels ock väsendtligen, för det alt medlen icke mätte dragas ur allmänna rörelsen.
Vid sådant förhållande kan Riksg:s-Kont. endast upköpa sådana papper, hvilka lätt och hastigt kunna realiseras.
Vore handeln med obligationerne allmän, så låter det sig visst göra för Riksg:s-Kont. att upköpa dej utländsk myntsort utgifne hypotheks-obligationerna, hvilka äro oupsägbara, men då så f. n. icke är förhållandet, kan Kont. icke, med säkerhet att få dem snart realiserade, uphandla dessa papper, ulan att vedervåga att derigenom lida icke obetydlig förlust.
Af sådan anledn. hafva Fullmtge, ehuru
Reglementet icke lägger hinder i vägen för ett sådant köp, ansett sig detsamma icke böra verkställa.
Skulle Kont., emot all förmodan, erhålla en behållning, hvilken icke på en längre lid behöfde användas, så skulle Fullmtge kunna verkställa sådane köp af obligationer, som Frih.
Raab förordar, men eljest icke, såsom jag nyss nämnde, utan att förlust kommer vedervågas.
St. beslutade fondsystemet kommer till stånd, upkommer af sig sjelft en sådan handel, sorn Frih.
Raab åsyftat, utan att R.
St. behöfva vidkännas den förlust, som f. n. lätt kan ådragas genom de å Tyska språket och i Tyskt mynt utgifne obligationerne.
Delta fondsystem eger ett stort företräde framför de nyssnämnde Tyska papperen, emedan de äro ställde i Svensk myntsort, lill följd hvaraf det också går lättare, att med dem få en sådan handel i gång.
Då obligationerne äro ställde å utländskt mynt, måste handeln med dem ega rum i större poster, hvaremot då fråga är om inländskt mynt, en handel äfven för smärre poster kan upkomma.
Hvad nu beträffar de i Svensk myntsort löpande, redan befintliga obligationerna, så hafva, på sätt jag förut nämnt, Fullmtge, Den 27 September f. m. 341 vid upköp af dem, nödgats, liksom i afseende på de utländska, tillse att Fullmtge alltid kunna vara säkra, att, när så behöfves, återfå de för dem utgifne penningar.
Dessa obligationer gå nu icke till större belopp i den allmänna handeln, och komma svårligen att göra det förr, än kapital-rabatt blifver införd.
De gå nu alltid al pari och med 6 månaders upsägningstid, men denna upsägoing kan icke ske annat än vid Direktionernas qvarlals-samraankomster.
Om nu Fullmtge skola underkasta sig detta stadgande, måste
Fullmtge före hvarje qvartals-sammanträde först eftertänka om för möjligen inträffande behof man icke behöfver upsäga obligationer till kanske icke så obetydliga belopp, för att icke intill tiden för nästa upsägningstid komma i förlägenhet.