Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt ber jag, att i ais. på bataljons-läkarne få uplysa, att bland de lägenheter, som lemna afkastning till bildande af de ifrågavarande öfverskotts-medlen eller oek af regementena på annat sätt disponeras, ingå ursprungliga indelningar, så väl för de kompani-biltskärer, kvilkas plats på regementets stat ai' de nya bataljons-läkarne intogs, som för de »u mera försvunna bataljons-predikanterna, hvilkas indragna boställen anvisades till aflönande af de liktidigt med detta försvinnande tillkomne bataljons-läkarne.
I följd af livad jag nu i korthet anfört, har jag äran föreslå, att K.
St:r måtte besluta: l:o att de vid sista Riksdag provisioneit fastställde löneförhöjuingarue för Arméens läkare måtte, i öfverensstämmelse med K.
Propos., på ordinarie stat upföras, hvarigenom högsta läkare-lönen på stat blefve vid Arméen 2,000 rdr, d. v. s. 209 rdr mindre än innehafvarne af andra gradens tjenster i Rikets embetsverk upbära; 2:o att alla vid ständiga garnisons-korpser anställde ordinarie läkare måtte, i öfverenstämmelse med hvad Läkarevårds-komitéen förslagit och K.
SundhetsKolIegium tillstyrkt, utöfver den på stat upförde lönen, erhålla: regements-läkarne 400 rdr och bataljons-läkarne 300 rdr; hvilket skulle vålla en statsutgift af 8,200 rdr att fördela på 25 garnisons-läkare, af hvilka 10 vid sista Riksdag provisioneit erhöilo särskildt tjenstgörings-arvode, dervid likväl det abnorma förhållandet inträdde, att regements-läkaren vid n. m. H. M.
Konungens värfvade Husar-regemente, éom jemte regements-läkaretjensten bestrider den speciela sjukvården för en tredubbel styrka mot hvar och en af sina bataljons-läkare, ensam af alla landsortens regements-läkare vid värfvad trupp, nr i saknad af slikt arvode, under det att samtlige hans hataljons-lnkare, oaktadt Den 1 December e. m. 121 deras jemförelsevis mindre trögna tjenstgöring, upbära ett sådant; 3:o att Arméens läkare må vid kommenderingar erhålla lika dagtraktamente med de regementets eller korpsens officerare, hvilka med dem ega lika grad, samt att inqvarterings-penningarne må efter lika grund de garnisonerande läkarne tilldelas; 4:o att pensionsförhållandena för Arméens läkare må, med hänseende till pensionsålder och pensionsbelopp, fastställas, särskildt för värfvade och särskildt för indelta Arméen, till fullkomlig likhet med hvad för officerare af lika grad vid sista Riksdag bestämdes; och 5:o att indelta Arméens bataljons-läkare icke längre må varda uteslutne från delaktighet i de öfverskottsmedei, sorn bland regementets eller korpsens alla öfrige tjenstemän, ända ned till korporalen, utdelas, och hvilken lönetillökning det torde vara så mycket lättare att bevilja, som den rättvisa åtgärden icke vållar någon ökad statsutgift., men tilläfventyrs kan innebära en lockelse för unga läkare att inträda i Arméen, hvarigenom de talrika vakanserna inom bataljons-läkaregraderna komme att i någon mån minskas.
Jag anhåller vördsamt, att denna min i Arméens, mera än i läkarnes intresse, väckta motion måtte till Höglofl.
StatsUtsk:t varda remitterad.
En utaf Gr. Kalling, Carl Gustaf, inlemnad motion uplästes och hade följande lydelse:
St:r hittills alltid hedrat utmärkta mäns minne genom att betrygga deras efterkommande från nöd, har jag ansett mig böra fästa npmärksamheten på den betryckta ställning, hvaruti den åldriga dottern efter en af 1788 års krigs utmärktaste män sig befinner.
— Framlidne GeneralLöjtnanten och StorkorsKiddaren M. V. Pauli bidrog under detta krig hufvudsakligen till segern vid Valkialla och slog rvssarne som ensam befälhafvare vid Keltis baracker.
Hans dotter, Fröken Sophia Pauli, nu 71 år gammal, har derföre rätt till fäderneslandets erkänsla, och det är på grund af denna rätt, som jag nu vågar hos R.
St:r för henne anhålla om en pension af 400 rdr rmt.
Uplästes en utaf
Hr von Celsing, Lars Gust af, inlemnad, så lydande motion:
Bland de vigtigare åtgärderne för jordbrukets befrämjande kan utan tvifvel räknas de af Staten åren 1846 och 1847 inrättade stamholliinderier.
— Då man saknade bestämd erfarenhet om hvilka 122
Den 1 December e. m. kreatursracer kunde för de olika delarne af vårt land vara de lämpligaste, införskrefvos och upställdes flere racer, och en plan upgjordes att småningom loise alla län i Riket med stamholländerier, hvart och ett af den race, som erfarenheten visat vara för orten tjenligast.
— De sjukdomar, af hvil ka boskapen pä flera utrikes orter angrepos, med deraf följande införselsförhud, har dock hittills fördröjt utförandet af denna plan. —- Först på de sista åren har starnholländeri-styreisen lyckats tillvägabringa upstälinndet af åtskilliga nya stamholländerier, samt ansett sig kunna våga, att Irån utlandet inköpa de tjurar, hvaraf Statens holläuderier länge varit i behof, — Tiden synes nu vara inne att åter uptaga den hvilande planen att förse alla länen med stamholländerier af ädel race, och starnholländeri-styreisen har hos K.
M. för detta ändamål gjort underd. framställning om propos. till R.
St:r om anslag af dertill nödige medel, en åtgärd så mycket mera af beliofvet påkallad, sorn de medel, hvilka I.
11. stå till stamholländeri-styrelsens förfogande, endast kunna bereda upställuing af ytterligare thue holläuderier, hvilka äro afsedda att inköpas nästa år, hvarefter inga tillgångar återstå att fortsätta den påbörjade verksamheten under nästa statsreglerings-period.
Starnholländeri-styreisen har derföre, på grunder, som synas mig fullkomligen giltiga, hos K.
M. begärt framställning om ett anslag af 30,000 rdr om året eller 90,000 för hela nästkommande statsreglerings-period, hvarigenom innan dess slut skulle kunna upställas 6 å 7 nya stamholländerier, och antalet af dessa inrättningar, med inberäkniug af de redan existerande, upgå till 16 eller 18 st., af hvilkas afveltillgång för upställande af stamhjordar i de län, som då ännu kunde vara deraf i saknad, lätteligen kan beredas och den vackra samt för Rikets boskapsskötsel vigtiga plaueu sålunda utföras.
Uti K. M:s härom till R.
St:r aflåma nåd.
Propos. äro dock för detta ändamål endast 10,000 rdr om året, eller 30,000 för hela 8tatsregleringsperiodeu begärda,-— ett belopp, hvars otillräcklighet är lätt att inse, och med hvilket den upgjorda planen skulle fordra en tid af 12 till 15 år för att kunna bringas till verkställighet.
Med åberopande af de skäl, som starnholländeri-styreisen anfört, dels i sin underdåniga skrifvelse till K.
M af d. 19 sisth Sept., dels äfven i sin till chefen för K. CivilDepartit under d. 5 sisth Okt. ingifne promemoria, får jag derföre föreslå, det R.
St;r ville, för ofvan omförmälte ändamål, till stamholländeri-styrelsens disposition ställa en årlig anslagssumma af 30,000 rdr rint att under uäsla statsreglering^ period utgå.
Hr Kuylenstjerna, Carl, hade ingifvit en motion, som uplästes och hade följande lydelse:
I ani. af den betryckta penuingeställningeu på landet och Ben 1 Itjecember e. m. 133 omöjligheten att mot lista inteckning i jordegendom erhålla lån, får jag äran föreslå, att, om It.
St:r besluta uptaga ett utländskt lån för jernvägsbyggnaderna, detta lån måtte uptagas så stort att med öfverskottet kunde inköpas de hypothehsförenings-obligatiouer, som äro osålda, cirka 20 milkr, af redan kontraherade utländska lån.
Hypotheksföreningarne skulle med detsamma förbjudas uptaga några nya lån utan särskild sanktion af Regeringen.
Härigenom vanns: 1:0.
Att hypotheksföreningarne kunde utbetala de lån, för hvilka siikerhetshandlingar redan ligga i deras vård i afvaktan på liqvid, upgående till minst 10 milhr.
— Rörelsen i landet vore dermed underhjelpt och konkurser, utmätningar m. m. kunde förekommas. 2:o.
Skulle hypotheksföreningarne icke, genom att underbjuda hvarandra på Hamburgs börs, skada sin och Sveriges kredit och nödgas indraga penningar till låg kurs 3:0.
Skulle statslånet lättare upgöras, om ingen konkurrans egde rum med hypotheksföreningarne. 4:o.
Skulle, genom det betydligt ökade rörelsekapitalet i landet, det inrikes fondsystemet lättare komma till stård, hvilket un der nuv:de förhållande är föga troligt, då kapitalisterna hafva mera fördel af att placera sina penningar mot inteckning i fast egendom till 6 % ränta, än att köpa 4 % obligationer, oupsägbara. 5:o. Om Banken, som inköpt hypotheksföreningarnes obliga tioner till samma pris, som statslånet kostar, icke på 2 å 3 år utbjöd dessa obligationer, skulle de ovilkorligen stiga och då kunna säljas med fördel för banken och de derföre indragna penningarne kunde användas till jernvägsbvggnader under nästa statsregleringsperiod, då förmodligen Staten i alla fäll måste uptaga ett nytt lån.
Staten kommer, genom att uptaga det ena mindre lånet efter det andra, i samma predikament, som hypotheksföreningarne, nemi. att med små lån öka den redan allt för långa börslistan på Svenska lån, hvilket man med skäl ansett hafva skadat Svenska krediten i Tyskland.
Farhågan att hypotheksföreningens obligationer skola falla mera än statsobligationer i följd af politiska förhållanden, är ogrundad och erfarenheten har t. o. m. visat motsatsen så val å Svenska som Preussiska papper.
Svenska hypotheksföreningens obligationer nu stå lågt, är att de ouphörligt från flera föreningar hafva utbjudits och mindre poster af än den ena än den andra blifvit sålda till lägre och lägre kurs.
Dock hafva de aldrig varit så sågt nere, som jernvägslånets under en kort period, och de skulle ofelbart stiga, om samma maniementer användes med dem, som med jern vägs-obligationerna.
Afven denna motion bordlädes. 121 Den 1 December e. m.
Hr Stuart, Carl Gustaf, hade iulemnat följande, uu upliista motion:
Då den summa af 500 rdr bko, som under 1853 och 1854 års
Riksdag anslogs för kompletteringen och förökandet af det inom R.
St:rs hus inrättade arkiv af tryckta riksdagshandlingar och lörfattnings-samlingar, blifvit till hela sitt belopp för dermed alsedt ändamfd användt, och då nämnde arkiv, som f. n. består af närmare 2,500 band, måste, så vida syftemålet med detsammas inrättande skall äfven hädanefter kunna vinnas, ytterligare kompletteras och utvidgas genom fortsatta inköp af dertill hörande böcker och skrifter, sora arkivet icke utan särskild kostnad kan erhålla, får jag, som, alltsedan detta arkiv inrättades, haft mig updraget bestyret med dylika böckers anskaffning, vördsamt föreslå: att till bestridande af ytterligare kostnader för ifrågav:de arkivs komplettering och förökande samt de lör samma arkivs räkning erhållna eller anskaffade böckers och kartors inbinduing och ordnande in. m. måtte anvisas och ställas till Hrr Fullims i Riksg.Kont. disposition ett belopp af 800 rdr rint, eller att, ifall sådant anses lämpligare och ändamålsenligare.
Hrr Fullm. måtte berättigas att låta bestrida de för meranämnda arkiv erforderliga utgifter på samma sätt och med enahanda redovisnings-skyldighet, som de kostnader, hvilka äro förenade med vidmakthållandet och kompletteringen af möblerna och de öfriga inventarierna inom R.
Stms hus.
Hr af Sillén, Abraham Wilhelm, hade inlemnat 3 motioner af följande innehåll: 1:0.
Det är kändt, att af R.
St:r vid sisth Riksdag åtgärder vidtogos, att i vidsträcktare mån, än dittills skett, understödja och upmuntra inhemska konstnärer.
I sådant afseende beviljades nemi. ett icke obetydligt anslag till inköp af Svenske konstnärers arbeten.
Detta anslag afsåg dock egentligen konstalster af berömde mälare och bildhuggare.
Andra konstgrenar finnas emellertid, hvilka hafva utmärkta idkare inom vårt land.
Bland de främste af desse konstnärer må nämnas Lithografen Carl Johan Billmark, hvilken under en längre följd af år i Paris utöfvat sin konst, samt der lithografierat och låtit trycka åtskilliga, till hemlandet sedermera öfversända, större plancheverk, vittnande om ej mindre en outtröttlig verksamhet, än de rika konstnärsgåfvor, hvarmed han af naturen blifvit utrustad.
Haus nu under händer varande arbete: »Sverige, aquarell, lithografier och tontryck», deraf flera häften hitkoramit, det sednaste i dessa dagar, visar en fulländning i denna konstgenre, som svårligen torde kunna öfvertriiflfas.
Detta hans arbete är ock i hög grad egnadt att ingifva utläridningen ett fördelaktigt begrepp om vårt land och dess historiska minnen.
— Men hvad
Den 1 December e. m. l?ft Billmark på silia arbeten skördat, icke är det ekonomisk vinst, ty, oaktadt den största sparsamhet, befii.ner han sig fortfarande i samma obemedlade ställning, som deu, hvaruti han började sin konstnärsbana.
Såsom jag specielt känner och med siffror kan ådagalägga, njuter Billmark af inkomsten utaf ifrågavide arbete en ganska ringa behållning, emedan mer än 2/3 deraf åtgå till kommissioliärsarfvode, tryckning, stenar, papper, transport, assurans m. m., hvartill kommer dels kostnaderne för de resor, som han ett och annat år, för sitt arbetes fullföljande, måste företaga till fäderneslandet, dels de utgifter, som Billmark nu mera finge vidkännas derigenom, att han, hvilkens syn genom det ansträngande arbetet blifvit betydligt försvagad, funnit sig föranlåten, att, för möjligheten att kunna fortsätta sitt arbete, anlita särskildt biträde för vissa underordnade detaljer deraf.
Under sådana förhållanden, och i betraktande deraf, att
Billmark hittills icke fått åtnjuta något understöd af Staten, vare sig såsom resestipendium eller i annan form, tager jag mig friheten föreslå, att, till bidrag för fortsättande af hans ofvaunämnde lithografiska plancheverlt, R.
St:r måtte bevilja ett extra anslag för nästa statsregleringsperiod af 800 eller 1,000 rdr rint årligen; anhållandes jag om remiss af denna min motion till StatsUtsk:t. 2:0.
Då f d.
Intendenten vid Allmänna Barnhuset härstädes, Hr Theodor Sandström, för 6 år sedan atled, lemnade han sin enka med tvenne små barn, af hvilka det ena är sjukligt, i fattigdom och nöd.
Och det är med afseende å hans allmänt erkända förtjenster i nämnde egenskap, som jag vågar föreslå, att R.
St:r må bevilja enkan och barnen ett årligt understöd af 500 rdr rint; anhållandes jag om remiss af denna motiou till StatsUtsk:t. 3:0.
Sorn bekant är, har en strid länge fortfarit inom den pedagogiska verlden mellan den klassiska och den reala bildningens förfäktare.
Man har, genom dessa begge bildningsliniers förening vid läroverken, sökt bilägga striden.
Röster hafva från flera håll höjt sig mot denna sammanslagning, och man har anfört flera, på erfarenhet grundade, skäl, såsom lärjungarnes splittring i för mångå lexlag, och i följd deraf en lika skadlig splittring af lärarnes krafter och verksamhet, hvarigenom endera linien måste blifva styfmoderligt behandlad, och slutligen skollokalernas otillräcklighet, i fall de olika klasserna af de begge linierna skulle skiljas i olika rum.
Många hafva derföre ansett lämpligare att skilja de begge linierna i olika läroverk, men detta har äfven sina stora olägenheter i ett fattigt och glest befolkadt land.
Men i hufvudstaden, der läroverken ligga helt nära hvarandra, och der desamma redan förut, genom sin organisation bilda ett slags undantag från hvad, som är gällande i det öfriga Riket, der möta ej samma svårigheter.
Önskligt vore derföre, att Stockholms fyra femklassiga elementar - 1-26 D en 1 D ecembe r e. m. läroverk så ordnades, att Klara oell Maria blefve uteslutande klassiska skolor, samt Jakobs och Katarina uteslutande reala.
Huru litet lärjungarne i dessa läroverk begagnat sig af den hittills medgifna valfrihet, synes af följande, mig meddelade, upgifter på antalet af de lärjungar, som vid de begge förstnämnda läroverken begärt dispens från de klassiska språken, och de, som vid de begge sistnämnde begagnat sig af rättigheten att studera desamma, alltsedan vårterminen 1850, då denna rättighet beviljades apologistakolorna.
Vår- terminen.
Klara.
Jakob. Katarina.
Lärjun- garnes antal.
Icke Latin- läsare.
Lärjmi- garues antal.
Icke Latin- läsare. 1850 218 1 128 2 144 14 1 12 3 1851 221 2 147 — 143 7 132 7 1852 215 2 143 — 138 8 134 13 1853 205 — 153 — 163 — 157 — 1854 206 — 153 — 158 9 184 18 1855 204 — 169 — 164 13 189 13 1856 208 — 170 3 142 13 163 7 1857 213 — 172 2 136 13 154 15 1858 208 2 172 8 120 6 160 15 1859 211 5 197 — 133 9 192 20
Man har äfven uplyst mig om, att från Jakobs skola under nämnde tid endast tre lärjungar afgått till gymnasium.
Någon skada skulle således ej upstå genom denna reform af de omnämnda läroverken.
Nyttan deraf vore deremot flerfaldig, hvaribland främst bör anmärkas, att fyra af de utaf K. M. i uåder föreslagna lärareplatserna skulle kunna indragas, och de öfriga lärarnes verksamhet koncentreras i en rigtning, utan att man behöfver frukta en styfmoderlig behandling af någondera linien, hvilket under nuvar:de förhållanden skall bli fallet med den, som innesluter minoriteten.
M an skall kanske invända, att detta förslag går ut på att återbringa dessa läroverk till hvad de voro före 1850, och således innebär ett tillbakaskridande i bildningen.
Men liksom bildningen i vår tid gör framsteg med hvarje decennium, så måste äfven undervisningen följa med både i afseende på metbod och omfattning.
De klassiska läroverken skola bestå, sfi länge Staten behöfver embetsman med grundlig lärdom, och så länge menniskor finnas med intresse för ett vetande, som ej inbringar materiel valuta.
För realskolornas bestånd har man en säker borgen i de nästan dagliga uptäckter, som göras inora naturvetenskapernas och industriens områden, hvilka förutsätta en stegrad bildning hos dem, hvilka vilja egna sig åt dessa yrken.
Man behöfver således ej frukta, att nämnde läroverk, genom denna föreslagna ändring, skulle blifva hvad de voro, innan läroverksreformen med allvar påbegyntes.
Jag får derföre vördsammast föreslå, att af hufvudstadens fyra femklassiga läroverk tvenne, nemi.
Klara och Maria, blifva uteslutande lärdomsskolor, Den 1 December e m. m samt de tvenne öfriga.
Jakob och Katarina, uteslutande realskolor.
De utaf Hr af Sillén afgifne motionerne remitterades, de två förstnämnde till StatsUtsk:t„ och dea siste till Allm. Besv.- och Eko».Utsk:t.
Uplästes en at Frih. Wrede, Fabian, inlemnad, så lydande motion:
Tili R, St:rs behjertande vågar jag förnya en redan vid förra Iiiksdagen framstalld, men då ej bitallen vördsam anhållan, att It.
St. måtte bevilja en nu mera till åren kommen, i ytterst torftiga och betryckta omständigheter försatt man, som utan eget förvållande, genom omständigheter, som af honom icke kunde förutses, blifvit beröfvad en betydlig del af den lilla inkomst, han påräknat till uppehälle för sig och en talrik familj, någon ersättning för denna opåräknade förlust.
Dalarö skans räknades bland Rikets fästningar, fauns på K.
Svea Artilleri-regites stat upfördt ett litet arfvode af 50 rdr bko, att af Reg:tsCbefen disponeras till arfvode för läkarevårdens bestridande vid det på nämnde fästning förlagda detachement af regitet, och under 11 års tid upbars detta arfvode af dea tillförordnade Garnisonsläkare!!, Doctor P. G. Broman, som med viisoidadt nit upfylide alla till denna befattning hörande åligganden.
Ehuru liten denna inkomst i sjelfva verket var, utgjorde den dock
Doktor Bromans förnämsta och nästan enda bestämdt påräkneliga.
M;t år 1855 i nåd. täcktes besluta, att Dalarö skulle uphöra att vara fästning, och det der förlagda detachementet i följe deraf förflyttades till Waxholm, mäste naturligtvis Bromans befattning uphöra.
Alla öfriga vid fästningen anställda tjenstemän fiugo då författningsenligt behålla sina innehafvande löneinkomster på indragniugsstat; endast Broman kunde ej komma i åtnjutande af en sådan földel, enär lian icke innehade någon tjenst på stat.
Att under sådana förhållanden Broman icke har några lagliga anspråk att åberopa är tydligt.
Billighetsäkäl synas mig dock icke utan skäl kunna framställas till hans fördel.
Men äfven dessa vill jag ställa i andra rummet, och i det första deremot åberopa de ömmande omständigheter, uti hvilka han blifvit försatt genom den omnämde förändringen.
Det är nu på dessa skäl jag vördsamt hos R.
St:r får anhålla, att Doktor Broman måtte för siu återstående lifstid få sig tillagd en årlig pension af 75 rdr rint, svarande mot den förlust af påräknad inkomst, som genom fästningens upphörande tillskyndats honom.
Doktor Bromans tjensteförteckuing och tjenstgöringsintyg bifogas härjemte.
Remitterades till StalsUtskit.
Hr Carlheim-G yllens kjöld, Henrik Adolf Oscar, afgaf följande motion: 128 Den 1 December e. rn.
Enligt K. M:ts d. 21 sistl.
Okf. aflåtna nåd. propos. til! R.
St;r (n:o 38), ang:de dels ändring i gällande bestämmelser om ausvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare oell deras religionsöfning, skal) det, om K.
St:r bifalla hvad K.
M:t i sådant hänseende föreslagit, framdeles varda Kristna trosbekännare af annan lära, än den rena Evangeliska, tillåtet att, med K.
M:ts nåd. tillåtelse, förena sig i församling, samt hvarje sådan nybildad församling ega rätt till fri religionsöfning inom de af lag och sedlighet bestämda gränser, samt vara oförhindrad att sjelf kalla prest eller lärare.
Man vet, att de vida flesta, som från vår kyrka affaliit, gjort det icke på grund af skiljaktighet i läran, utan derföre, att de antingen trott sig inom
Statskyrkan sakna tillräcklig själavård och derföre önskat få sjelfva välja sig lärare, som bättre motsvarade deras behof eller anspråk i berörde afseende, eller icke funnit sig tillfredsställda med den inom Statskyrkan antagna ritual, hvilken de ansett icke med kyrkans bekännelse fullt öfverensstämma; samt att främmande trosbekännare, fintligt begagnande denna, på divergens i läran icke grundade missbelåtenhet, lyckats intala de missnöjde, att utgå ur statskyrkan och småningom omfatta en eller annan afvikelse i lärobegreppet, hvarigenom desse, från början företrädesvis lutherske, ändtligen kommit att äfven räknas bland främmande trosbekännare.
Om nu, såsom jag för min del önskar, den K. Propos. af B.
St:r bifalles, så blifver uppenbarligen frestelsen att utträda ur statskyrkan och tillgodonjuta den större frihet, som åt de seperata församlingarne blefve medgifven, ganska stor.
Ett fält att minska denna frestelse och att åt vår kyrka bevara alla dem, hvilka, vidhållande dess lära, dock uti tördriugarne på en rätt själavård och kyrkotukt, eller i afseende å oväsendtliga kyrkobruk, skilja sig från hvad inom statskyrkans församlingar i allmänhet erbjudes, anser jag skulle finnas deruti, att K. M:t på 11.
St:s anhållan och således enligt deras och särskildt Högv.
PresteSt:ts önskan täcktes, efter pröfning af omständigheterna i hvarje särskilt fall, tillåta evangeliskt-lutherskt Kristne, i tillräckligt antal för att lämpligen utgöra församling, att bilda sådana, oberoende af sockenområdet, men förbundne att till sine sockneprester utgifva stadgade afgifter, och lydande till alla delar, lika med territorial-församlingarne, under domkapitlet i det stift, inom hvilket hvarje församlings kyrka vore belägen.
Eöredömen för sådana, i viss mån fria, församlingar behöfver man icke söka fjerran.
Det finnes i Stockholm ensamt ej mindre än 17 stycken sådana, nemi.: K.
Hof-församiingen och Garnisonsförsaralingarne under eget, K.
Hofkonsistorium; Tyska och Finska församlingarne, räknade till första klassens pastorat, samt åtta s. k. »stadens mindre församlingar,» under Stockholms 6tads Konsistorium.
Likartade, icke territoriella församlingar finnas i Götheborg, Norrköping, Malmö och flerstädes.
Dermed jemförliga äro alla slotts-, regements- och bruksförsamlingar.
Medlemmarne af dessa församlingar äro fria från alia afgifter till sina sockneprester.
En slik befrielse vill jag icke föreslå, dels på det Den 1 December e. m. 129 det icke denna matte blifva för någon en anledning att tillböra annan, än sockneförsamlingen, dels emedan dymedelst en ganska betydlig minskning skulle kunna upkomma i det ordinarie presterskapets inkomster, hvarigenom det kunde blifva för detsamma ännu omöjligare, än det mångenstädes är, att rätt bestrida sina socknemäns andliga vård.
Att den frihet till särskilda församlingars bildande, hvilken jag förordar, mycket väl står tillsammans med, och — jag vågar säga det — är ett kraftigt stöd för en statskyrka, skönjes bäst i England, der den länge varit utöfvad, och hvarest icke sällan träffas flera af läget oberoende församlingar inom etc enda pastorat.