Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
samt att bark aldrig stannar pä botten af elfyen och att icke det ringaste af bark finnes pä laxens och sikens lekställen der det är jemn strid ström och ren grusbotten blandad med små sten. “
Härvid är bifogadt följande märkliga intyg:
“ Att Nils Petter Holmlund och Carl Gustaf Hansson i Med - leby af Skellefteå socken, som underskrifvit förestående bevis, äro den förre förestandare för tiskodlingsanstalten i Médle och den senare tiskerifillsyningsman, betygar.
Skellefteå den 1 juni 1S78.
Ma rist cdt.
Kommunalnämndens ordförande. “
Äro salimda klagoskrifterna vexlande, sa är deremot kammarkollegiums utlåtande evigt enahanda: Nej, nej / nej, Widegrm ville det ej!, och så anser afven K.
Maj: t allan rättfärdighet vara uppfyld.
Liksom vi väga föreställa oss.
att äfven de af våra läsare.
som ej äro på något sätt parter i ämnet, med intresse följt vår exposé af detta i högsta grad märkliga mål — lika öfvertygade äro vi att de utanför saken stående skulle tröttna om vi i vidsträcktare mån begagnade oss af den så utomordentligt rikhaltiga tillgängen på handlingar i målet.
Vi skola derför nu blott ytterligare anföra följande tvänne besvärsskrifter, som stå i sammanhang med nyss anförda, under edlig forpligtelse afgifna intyg i rak strid med Widegrens utlåtande.L
Undertecknade få härmed i djupaste underdånighet anföra besvär öfver kammarkollegii den 5 sistlidne februari meddelade utslag, ii varigenom kollegium lemnat utan afseende de besvär vi Degerfors socknemän jemte andra anfört d.eröfver att Eders Kongl.
Maj: ts Befallningshafvande i Vesterbottens län påbjudit barkning af det timmer, som finge flottas uti Umans och Vindels vattendrag samt Umeå elf.
Såsom motiv för sitt beslut har kollegium yttrat, det kla-ganderna icke anfört skäl, som kan verka ändring i öfverklagade utslaget.
Om uti de anförda besvären icke nog starkt betonats de skäl, som funnos till hands och kunnat åberopas mot det utfärdade påbudet, berodde sådant icke deraf, att skälen i och för sig voro svaga, utan derpå, att vi af lätt förklarligt undseende för en myndighet, med hvilken vi hafva mycket att skaffa, ansågo oss böra så hofsamt som möjligt gå till väga i denna fråga, rörande hvilken vi hoppas, att herr landshöfdingen skulle inse sitt misstag, då detsamma påpekades, och sjelf bidraga till ett önskvärdt beslut.
Ålagd att efter förutgången fullständig utredning fatta nytt beslut, har länsstyrelsen, med åsidosättande af den i Eders Kongl.
Maj: ts nådiga resolution gifna tydliga och oförtydbara bestämmelsen, att utredningen skulle bestå dels i vederbörande sakegares hörande, dels uti “ erforderlig undersökning rörande de på frågans bedömande inverkande omständigheter “, trott sig kunna meddela det i fråga varande påbudet efter ett par utan vidare undersökning hållna sammanträden, dertill vederbörande kallats “ för att höras, afgifva yttrande och meddela upplysningar. “ Någon undersökning har aldrig skett, icke ens någon åtgärd der för vidtagits.
Vi äro i tillfälle bifoga ett exemplar af den till sammanträdena utfärdade kungörelse, intagen uti Umebladet för den 30 juli 1875.
Uti denna kungörelse omnämnes alldeles riktigt den procedur, som Eders Kongl.
Maj: t föreskrifvit, och vi, som icke kunnat ana annat än att det bort vara länsstyrelsen angeläget att på ett noggrant sätt fullgöra de nådiga föreskrifterna, tilläto *
10oss den förmodan, att fullständig undersökning skulle följa sedan vederbörande lemnat sina yttranden och upplysningar samt att dessa skulle läggas till grund för undersökningen.
Naturligtvis skulle vi, om vi kunnat förmoda annat, hafva påyrkat att ärendet blifvit föremål för häradssynerätt.
Att Konungens Befallningshafvande underskattat vigten och betydelsen af det påbud, som blifvit ifrågasatt, är alldeles uppenbart; men detta framgår tydligast af en jemförelse mellan ofvan-nämda kungörelse och en annan kungörelse, förekommande på andra spalten af åberopade Umebladet / Så hölls i Byske sockenstuga sammanträde rörande timmerbarkningen den 31 augusti kl.
11 f. m. och samma dag kl. 1 e. m. rådplägning med kommunalnämnd m. fl.
o. s. v. eller med andra ord: Konungens Befallningshafvande synes hafva på förhand bestämt att yttranderätten vid sammanträdena skulle begränsas, eftersom till den talrika befolkningens hörande blott anslogs i Byske två timmar, i Skellefteå tre timmar *, i Richleå tre timmar, i Såfvar två timmar och i Nordmaling tre timmar.
Att ett sådant förfaringssätt kan stå väl tillsammans med föreskriften om “ erforderlig undersökning rörande de på frågans bedömande inverkande omständigheter “ tillåta vi oss så mycket hellre betvifla, som här gälde att afgöra huruvida trävarurörelsen skulle åläggas kostnader, hvilka det vattendrag nu öfverklagade utslaget afser, med all säkerhet belöper sig till 70 å 80,000 kronor årligen och för hela länet, utan fara för misstag, kan beräknas till en fjerdedels million.
* Rörande mötet i Skellefteå sockenstuga är särskildt att märka en vanstäld uppgift, hvarvid vederbörande lagt vigt.
Det heter nämligen i protokollet: ” hvarförutom hemman segaren Berglund i Ur svik en uppgaf, att bark åtföljer timret ända ned till elfvens utlopp och der lägger sig å botten; hvil-ket kapten Markstedt äfven medgaf. ”
Yerkliga förhållandet härvid är, att då Konungens Bef.-hdes utslag om barkningsskyldigheten senare gången öfverklagades hos Kongl.
Kammar » kollegium, insändes äfven ett intyg derom, att Berglunds uttalade åsigt om saken var, att en mängd bark åtföljde timret till de timmermagasin vid sågverken som voro belägna på ömse sidor om elfvens utlopp och att ” der timret blef liggande någon längre tid, någon mindre del bark vid stränderna sjönk till botten, ” och detta yttrande har blifvit så vaustäldt som här är visadt.kunna ej frigöra oss från den tanken, att Konungens Befallnings-hafvande med en allt utom prisvärd likgiltighet behandlat denna fråga.
Antager man, att med de hållna sammanträdena verkligen afsetts att lemna samtliga sakegare tillfälle att yttra sig i ämnet, rqåste vi såsom Högst eget anse, att samtliga sakegare från Umeå, Vännäs och Degerfors socknar blifvit inlysta till landskan-sliet i Umeå, hvilket är så trångt, att ej ens femtedelen, knappast tiondedelen af de kallade kunnat der inrymmas, om de äfven gjort sig uppoffringen af en resa, som för många uppgått till 10 ä 12 mil från hemmet.
Icke heller lärer det få anses välbetänkt att utlysa ett dylikt sammanträde till den 11 september, då till följd af trängande landtmannaarbeten det allra största antalet af sakegare varit förhindrade att lemna sina hem samt blifvit satta i det obehagliga valet mellan att helt och hållet från sammanträdet uteblifva eller ock låta sig genom ombud representeras.
En under sådana förhållanden åvägabragt utredning af frågan lärer för öfrigt kunna så mycket mindre anses tillfredsställande, som Eders Kongl.
Maj: t, då ärendet förra gången återförvisades, anbefalde ej allenast sakegarnes hörande, utan jemväl erforderlig undersökning.
Förra delen af befallningen har Ko-.
nungens Befallningshafvande stält sig till efterrättelse, ehuru på ett otillfredsställande sätt, men den senare delen eller undersökningen har Konungens Befallningshafvande helt och hållet ignorerat.
Något hinder synes ej heller hafva mött att hålla särskilda sammanträden inom de olika kommunernas område.
Vi hafva ofvan antydt, att, enligt vårt förmenande, Konungens Befallningshafvande underskattat frågans vigt ooh betydelse.
Att den likväl har sitt stora värde, tro vi öss äfven hafva visat, då, enligt lindrig beräkning, kostnaden för nu i fråga varande vattendrag komme att uppgå till 70 å 80,000 kronor för år.
Konungens Befallningshafvande synes antaga, att de flottande, som genom viten äro tvingade, skola bekosta barkningen; men vi våga hysa en annan åsigt.
Sågverks-egaren, som hotas af vitet, nödgas naturligtvis söka skydd mot detsamma, och detta skydd finner han lättast, om han icke uppköper annat än barkadt virke.
Det är således skogsegaren, somfår vidkännas kostnaden för barkningen, ty det är föga antagligt, att verksegaren skall vilja genom förhöjdt pris för en försämrad vara ersätta det i och för barkningen nödvändiga arbete.
Skogs * styrelsen, som i dylika fall torde få betraktas såsom auktoritet, yttrar nämligen, att timret genom barkningen icke erhåller någon “ afsevärd skada “, hvilket yttrande torde kunna omskrifvas sålunda, att det under inga ' förhållanden till sina egenskaper förbättras.
Om nu priset på en vara betingas af tillgång, efterfrågan och varans beskaffenhet, så blifver uppenbart, att verksegarne ej skola
finna sig uti att betala högre pris för en vara, som har alla ut-sigter alt försämras.
Äfven en annan sak torde böra observeras.
Redan nu möter svårighet för staten att försälja de alster, som från kronopar-ker utstämplas, och exempel saknas icke derpå, att på vissa trakter flera års utstämpling står oafverkad.
Anledningen härtill är att vederbörande icke antagit de vid auktionen gjorda anbud, hvilka ansetts allt för låga.
Skall nu köparen af kronans virke tillförbindas bekosta barkning, blifva naturligtvis anbuden så myckel lägre, som kostnaden för den förut okända barkningen, och då man måste antaga, att den en gång omfattade åsigten om skogsvärdet bibehålles, komma anbuden på starkare skäl än förut att förkastas ..
Härpå gör nu visserligen staten en förlust, hvilken dock är jemförelsevis ringa, men den egentliga förlusten drabbar befolkningen, som går miste om eljest påräknelig arbetsförtjenst vid afverkningen.
Att denna förlust eller minskning af arbetsförtjenst icke är obetydlig, torde bäst visa sig af erfarenheten från nyss tilländagångna vinter.
Att fiskerinäringen genom flottning af obarkadt timmer skulle lida sådant intrång och sådan skada, att deraf borde härledas ett förbud mot dylik flottning, hafva vi aldrig hört omtalas förrän genom fiskeriintendentens andragande i ämnet.
Tvärtom hafva vi erfarit, att fångsten af lax och andra ädlare fisksorter under de senare åren betydligt ökats.
Hvad fiskeriintendenten ordar om de sedan 1864 anstälda undersökningar rörande fiskeri-förhållandena uti de norrländska elfvame, torde vara allt för öf-verdrifvet och tåla vid jemkning, ty det är uppenbart, att om ennoggrann och fullt vetenskaplig undersökning skett, resultatet deraf icke kunnat utfalla i uppenbar strid mot förhållanden, dem man dagligen har för ögonen.
På grund af hvad vi nu haft nåden anföra och då den fråga, som utgör föremål för dessa besvär, är af allt för stor betydelse att afgöras efter den knapphändiga och ofullständiga utredning, som Konungens Befallningshafvande åstadkommit, få vi i underdånighet yrka, det täcktes Eders Kongl.
Maj ¡t med undanrödjande af myndigheternas öfverklagade utslag, visa ärendet åter till Konungens Befallningshafvande, som, sedan fullständig undersökning egt rum, må ega ärendet å nyo likmätigt pröfva.
Juni 1878.
* (172 namn.
I djupaste underdånighet få vi härmed öfverklaga bilagde af kongl.
kammarkollegium meddelade utslag, angående barkning af timmer.
' Till en början få vi i underdånighet hemställa, huruvida de myndigheter, som i saken sig yttrat, kunna anses hafva varit behörige att utfärda de vitesförbud, som utslaget omförmäler.
Frågan, huruvida obarkadt timmer, som flottas i elfvar och mindre vattendrag, skadar fisket och det till sådan betydenhet, att lagen måste träda emellan för att skydda fiskeriegares rätt, torde enligt vår uppfattning, utgöra ett ämne, som bör vara föremål antingen för den lagstiftande maktens öfverläggning.
och beslut eller ock för lagskipningen i vanlig domstolsväg.
Någon bestämd lag i förevarande ärende synes .oss icke förefinnas, men om vi genom flottning af obarkadt timmer verkligen
* • gjort eller göra skada för fiskeriegare eller andra, så hemställa vi underdånigst, huruvida icke en dylik skadeersättningsfråga under alla förhållanden bör, då talan derom väckes, upptagas och afgöras af vanlig domstol.
Vi kunna sålunda icke anse oss öf-vertygade derom, att administrativ myndighet i förevarande fall varit behörig att döma i frågan, huru vida barkadt timmer, som flottas i elfvar och mindre vattendrag, medför skada för fisket, helst som någon enskild part i berörda hänseende icke emot ossväckt något påstående utan endast vid sammanträde under år 1870 i fråga ora öfverenskommelse angående vilkoren och sattet för fiskets bedrifvande uttalat den åsigt, att virke, som flottades i vattendrag, bör barkas.
Att meningarna i sjelfva saken kunna vara mycket delade, bevisar sig bäst af Kongl.
kammarkollegii härhos fogade utslag angående barkning af timmer, som flottas i Kåge elf af Vester-bottens län.
Jemväl anhålla vi underdånigst att få åberopa bilagde attester från en mängd hemmans- och fiskeriegare vid Skellefteå elf äfvensom intyg derom, att Medle fiskodlingsanstalt i närheten af Skellefteå elf icke tagit någon skada af obark&amp;dt timmers flott * ning i samma elf.
För öfrigt och då Eders Kongl.
Maj: t under år 1874 återförvisat saken för erforderlig undersökning rörande de på frågans bedömande inverkande omständigheter, samt på det att för hyarje
• särskildt vattendrag eller sjö vederbörande sakegare skulle lem-nas tillfälle att sig yttra, men en sådan undersökning, för såvidt ' den afser vattendragen eller sjöarna, oss veterligt, icke egt rum, samt hvarken Jörns, Malå, Sorsele, Arjeploug ' s eller Arvidsjaur * s socknar, hvilka ligga vid vattendrag, som tillhöra Skellefteå elf, icke blifvit, för så vidt vi känna, i ärendet hörde, kunna vi icke finna annat, än att ärendet icke blifvit fullständigt utredt, och att fördenskull, om saken emot vår mening tillhör administrativ myndighet, densamma bör ännu en gång till Konungens Befallningshafvande återförvisas.
Till slut be vi i djupaste underdånighet att få fästa Eders Kongl.
Maj: t uppmärksamhet derå, att myndigheternas beslut,
derest detsamma fastställas, skulle djupt ingripa i sågverksindustrien och, så vidt yi förstå, Jielt och hållet tillintetgöra densamma af det skäl, att sågverksegame icke skulle kunna konkurrera med exportörer af bjelkar och sparrar; att emellertid dylikt virke endast inbringar för landet hälften af hvad sågadt virke tillför detsamma; att, om sågverksrörelsen förstöres, en otalig mängd arbetare utan tvifvel blifva sysslolösa och utarmade, samt att statenoch kommunen skola gå förlustige de rikliga kontributioner, sona sågverken nu betala.
På grund af hvad vi sålunda och förut anfört, samt då den bark, som under flottning lossnar från sågtimret, bevisligen ej läg * ger sig på elfvarnes botten, få vi underdånigst yrka, att Eders Kongl.
Maj: t måtte upphäfya öfverklagade utslaget och antingen förklara de myndigheter, som i saken dömt, hafva varit obehörige att med frågan sig befatta, eller ock återförvisa ärendet för ny behandling till Kongl.
Maj: ts Befallningshafvande eller ändtligen ■ogilla det af myndigheterna stadgade vitesförbudet.
Den 28 juni 18781 Norsjö socknemän och Skellefteå socknemän genom ombud.
Häruti instämma underdånigst
A. Markstedt &amp; Söner.
Utan att alls fasta sig vid hvad klagandena anfört * falde nu K. Mnj: t följande resolution.
Köngl.
Maj: ts nådiga resolution * uppå de särskilda besvär dels sågverksegarne A. Markstedt &amp; Söner, dels Norsjö och Skellefteå socknemän i und.
anfört öfver K.
Maj: ts och rikets kam-markollegii den 5 sistlidne februari meddelade utslag angående skyldighet att barka såg- och bygnadstimmer, som flottas i Skellefteå elf inom Vesterbottens län; uti hvilket mål förekommit:
att, sedan vid de sammanträden med fiskedelegare, som af K.
M: ts Bfh: de i nämda län under september månad 1870 hållits i skilda, delar af länet, i och för åvägabringande af sådan öf-verenskommelse angående vilkoren och sättet för fiskets bedrif-vande, som omförmäles i 3 kap. 22 § af Kongl.
fiskeristadgan den 29 juni 1852, den åsigt nästan enhälligt yttrats, att virke, som flottades i vattendragen, borde barkas innan det dit nedfördes, emedan erfarenheten ådagalagt de menliga följderna, i synnerhet för fiske efter lax, af att flotta obarkadt virke, samt K.
M: ts Bftr.de af sådan anledning särskildt låtit vid utlysta kommunal * och sockenstämmor i ärendet böra ej mindre fiskedelegare
* Flera ungefär lika lydande resolutioner utfärdades samtidigt rörande andra klagande.och fiskeriidkare, än ock vattenverks-, strand- och jordegare samt andra personer, som idkade flottning i vattendrag och strömmar hvarvid de flesta kommuner yrkat, att allt virke, som flottades i sjöar och vattendrag, skulle barkas, innan det dit nedlades, livar-emot en del kommuner ansett barkningen af flottningsvirke icke vara erforderlig, K.
M: ts Bfh: de genom utlag den 7 februari 1871 förklarat, att som de menliga följderna för fisket af obarkadt virkes flottande blifvit vid ofvannämda sammanträden vitsordade,, samt en mängd jord- och strandegare vid ärendets föredragning ' i allmän stämma jemväl fästat uppmärksamhet å den skada, som affall af bark från flottningsvirke förorsakade å lågt belägna egor, hvilket förhållande vore allmänt kändt och mången gång öfver-klagadt, alltså och emedan flertalet af länets kommuner yttrat sig för bifall till förslaget angående omförmälda timmerbarkningr hvilken påtagligen skulle medföra fördel för fiskeidkare och strandegare vid de vattendrag, der virke flottades, samt så béskäffad barkning af flottningsvirke med fördel verkstäldes i en del andra län, pröfvade K.
M: ts Bfh: de skäligt stadga och förordna, att såg-och bygnadstimmer, som inom länet flottades i vattendrag och sjöar, skulle, innan det dit nedlades, vara barkad t vid vite af 50 öre för hvarje timmer, som obarkadt för nämnda ändamål nedfördes i vattendrag eller sjö;
att, med anledning af häröfver hos kammarkollegiet anförda, särskilda besvär, bemälda kollegium, efter det utom öfrige vederbörande jemväl fiskeriintendenten och skogsstyrelsen sig yttratr enligt utslag den 12 september 1872 ansett de anförda besvären icke kunna verka ändring i K.
M: ts Bfh: des ofvanberörda utslag;
att, sedan särskilda und.
besvär häröfver blifvit hos KongL Maj: t anförda samt fiskeriintendenten och skogsstyrelsen förnyade utlåtanden i ämnet afgifvit, Kongl.
Maj: t medelst nådig resolution den 13 november 1874 förklarat, att enär frågan, huru vida der som inom Yesterbottens län idkade flottning, borde vara underkastade skyldighet att, innan såg- och bygnadstimmer för flottning i vattnet nedlades, detsamma af barka eller icke, vore bero-ende af de särskilda förhållandena inom hvarje vattendrag eller sjö, samt således icke kunde pröfvas och afgöras, förrän full-ständig utredning härom åstadkommits, Kongl.
Maj: t funne godt att, med undanrödjande af K.
M: ts Bfh: de och kammarkollegiets ofvannämda beslut, visa ärendet åter till K.
M: ts Bfh: de, somr sedan för hvarje vattendrag eller sjö vederbörande sakegare lem * nats tillfälle att sig yttra samt erforderlig undersökning rörande de på frågans bedömande inverkande omständigheter egt rum, hade att särskildt för hvarje vattendrag eller sjö i förevarande hänseende meddela erforderliga laglikmätiga bestämmelser utan hinder af förra beslutet;
att vid det sammanträde, sorti i följd häraf och efter derom utfärdad kungörelse den 2 september 1875 i Skellefteå sockenstuga hållits inför K.
M: ts Bfh: de i kronofogden E.
J. Sparrmans närvaro med fiske-, jord- och strandegare äfvensom sågverks-egare och andra personer, som idkade flottning af skogsalster uti Skellefteå elf med dertill hörande vattendrag, blifvit upplyst: att i Skellefteå elf ej funnes något kronofiske, men väl en mängd skattefisken, tillhörande de byar&gt; som lågo vid elfven emellan dess utlopp och Krångforsen omkring fyra mil derifrån, för hvilka fisken, der hufvudsakligast lax och sik fångades, skatt erlades till kronan, hvarförutom i elfven fiskades laxöring, harr, aborre, gädda och något ål; att tillgången å lax och sik betydligt minskats under de sista 10 å 15 åren; att barkafifall från sågtimmer till en del stannade i elfven, men att största delen lade sig å stränderna och förorsakade skada å de vid elfven belägna ängarne, i synnerhet som flottningen vissa år fortginge hela sommaren; att strand-egame ej alltid erhölle ersättning af de flottande för dylik skada; att i Skellefteå elf och dertill hörande sjöame Norsjö, Qvammamr Mensträsk, Långträsk, Bastuträsk och Månsträsk årligen flottades i medeltal omkring 200,000 k 300,000 sågtimmer samt 30,000 ä 40,000 sparrar och bjelkar, äfvensom omkring 2Ö0 bygnads-timmer; samt att kostnaden för barkning af ett sågtimmer ansågs uppgå till omkring 20 öre, hvarefter kronofogden Sparrman, som upplyste att en stor del af stränderna kring elfvens öfre lopp voro af krononatur, å kronans vägnar yrkat, att barkning af såg-och bygnadstimmer, som inom länet flottades uti i fråga varande elf, måtte påbjudas, enär utredt vore, att barkafifall af timmergjorde skada både å fisket i elfven och å egoma invid densamma, samt de vid vattendragen belägna hemmanen blifvit vid deras «kattläggning beräknade till inkomst af fiske, hvilken inkomst i följd af barkafifallet försämrats och förminskats;
att K.
M: ts Bfh: de deruppå genom utslag den 8 november 1875 sig utlåtit, att alldenstund ej allenast vid omförmälda sammanträde i Skellefteå sockenstuga blifvit upplyst, att bark från sågtimmer dels stannade i vattendraget och dels lade sig å strän -- dema och på ängame åstadkomme skada * äfvensom att fångsten af lax och annan fisk i elfven på senare åren betydligt minskats, utan ock fiskeriintendenten på anförda skäl ansett förbud emot flottning af obarkadt timmer inom Vesterbottens län vara af be-hofvet påkalladt och böra tillämpas, så framt icke fiskerierna der skulle allt mer och mer undergräfvas och frukterna i högst väsentlig mån förminskas af de åtgärder till fiskeriernas upphjelpande, som under de sista åren blifvit vidtagna; för den skull och som skogsstyrelsen, jemte förklarande att hufvudfrågan i förevarande mål syntes röra kostnaden för verkställande af barkningen, ansett densamma • icke medföra någon afsevärd skada i afseende å timrets beskaffenhet och dessutom underlätta virkesutdrifningen och minska svårigheten att särskilja timret efter sågverkens olika timmermärken, samt i detta afseende för öfrigt förekomme, att sågtimmer, som under de senare åren flottats så väl i vattendrag uti flera andra län, som ock i Vesterbottens län inom Wilhelmina och Dorothea socknar samt att i Lögdeå och Leduå vattendrag, från hvilka timret nedkommer till Hyngelsböle, Olofsfors ’ och Rundvikens särskilda sågverk, varit barkadt, emedan sådant befunnits fördelaktigt inverka på timrets beskaffenhet och underlätta flottningen; alltså och emedan vid ofvanberörda år 1870 hållna sammanträden i särskilda delar af länet de menliga följderna för fiske i allmänhet af obarkadt virkes flottande blifvit af fiskeidkame framhållna och de vid Skellefteå elf belägna hemman blifvit för fiske skattlagda, pröfvade K.
M: ts Bfh: de, som an-såge barkningen kunna åstadkommas för 14 ä 20 öre per tim-
* Se i det föregående huru härmed rätteligen förhöll sig.mer, skäligt stadga och förordna, ått såg- och bygnadstimmer, som inom länet flottades i Skellefteå elf med dess bifloder och de sjöar, den genomlöpte, skulle innan det dit nedfördes, vara barkadt vid vite af femtio öre för hvarje timmer, som obarkadt för nämda ändamål dit nedfördes;
att särskilda besvär häröfver hos Kammarkollegiet anförts, hvarvid den invändning framstälts, att sådan undersökning ej skulle egt rum, som anbefalts i ofvanberörda nådiga resolution, enär personer, boende vid de vattendrag och sjöar, som hade gemenskap med eller utlopp i Skellefteå elf inom Norrbottens län, ej blifvit hörde; samt
att kammarkollegiet, efter det kronofogden Sparrman sig förklarat samt K.
M: ts Bfh: de och kammaradvokatfiekalsembetet med utlåtanden äfvensom fiskeriintendenten med yttrande till kollegiet inkommit, genom nu öfverklagade utslag af den 5 februari detta år sig utlåtit, att hvad först anginge invändningen, att de 9 vid åtskilliga vattendrag, som stode i sammanhang med Skellefteå elf, men till en del sträckte sig äfven till Norrbottens län, boende personer icke .skulle blifvit.
i ärendet hörde, så enär så val vederbörande fiske-, jord- och strandegare, som sågverksegare och andra personer, hvilka verkstälde flottning i vattendraget, blifvit genom utfärdade och i Vesterbottens läns kyrkor upplästa samt
i dess tidningar intagna kungörelser kallade till det sammanträde, som K.