Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När deremot ett bestämdt antal är salt på U, så kan den ringa skillnad, som möjligen uppkommer myntstyckena emellan, icke vara af någon betydenhet, ty hvarje särskildt myntstycke gäller efter sin pregel.
Hvad halten beträffar, så häfver del sig ej så lätt alt, äfven oaktadt den noggrannaste omröring i smältan, undvika det ju icke den ena myntpiecen blifver något finare i silfret än den andra.
Emedlertid, dä Utsk. icke velat framlägga något i detta afseende, och då det således skulle blifva en häraf föranledd ny motion, som skulle komma i fråga, så skulle jag för min del afstyrka R. o. Ad. att för det närvarande taga något annat beslut härutinnan, än det som Utsk. föreslagit och som grundar sig på nu gällande förordningar.
I afseende på den anmärkn., som är gjord ang:de remedium, anhåller jag fä erinra, det jag redan förra gången, då frågan förevarar, nämnde, att det fans 2:nc slags remedia, nemi. på hallen och på viglen af myntet.
Remedium på halten måste naturligtvis vara lika för alla silfvermynt-valeurer, i följd af det stadgandet, som säger, att allt silfver skall vara 12-lödigt.
I afseende jå halten göres under myntningen 3:ne prof, nemi. då tillblandningen är gjord och den undergått smältning, lages deraf Usta profvet.
Sedermera ut - 448 D«n 23 Novemi)er e. m. gjutes samma smältning i s. k. tenar, hvarvid prof tagas såväl af den första, som af den sista utgjutningen.
Desse s. k. tenar utvalsas sedermera till den t jocklek, som myntvaleuren skall hafva, hvarefter af desamma stycken för mynten ulklippas, hvilka kallas plattar, och sorn alla, hvar och en för sig, vägas, hvarvid den, som befinces vara något öfver eller under, casseras.
Då sålunda hvarje platt, är vägd, lägges 2 S sädane plattar tillsammans, hvilka 2 få skola väga j proc. öfver vigten, för att kunna bibehålla sig i mynlprocessen.
Desse plattar äro svarta och måste, innan de preglas, hvilsjudas, hvilket åter sker i utspädd svafvelsyra, da den närmast ytan sittande kopparn upplöses och plalien blifver hvit.
Hvad vid denna procedur kan förloras i vigt, är icke något annat än koppar; sjelfva platten bibehåller i alla fall sin silfverha11 och är till och med haltigare än dea förut var.
Då myntet sedan är pregladt, lages af partiel 3 prof, hvilka probcras i afseende på halten; det är nemi. klart, alt man icke kan taga prof på hvarje picce, dä hvar och en sådan skulle förstöras.
Della remedium på hallen är öfver eller under per få.
I afseende på vigten åter läggas så många myntstycken tillsamman, alt de utgöra 2 få, och då de tillsammans hälla det för hvarje valeur bestämde remedium af en mark öfver eller under, så anses myntet för rikligt.
Att taga detta remedium för hvarje piece särskildt, skulle blifva ganska svårt, ty det kan ej blifva samma remedium på piecerne som på 2:ne marker.
Pä ett riksdalersstycke skulle remedium således komma att utgöra mark, och på ^ r:dr Toljno o. s. v. Det skulle vara myckel lina vågar, pä hvilka man kunde utröna dessa små vigtdelar.
Man har visserligen probervågar, men på dem kunna ej stora myntstycken vägas.
Om man t. ex. skulle vilja probera en ducat, så enär remedium på densamma utgör 12^0oo elt tät skulle på en våg, som tål ducaten, blifva ganska svårt att utröna ett sådant remedium, äfvensom delta skulle gå så långsamt, att man knappast skulle hinna probera 10 ducater i timmen.
Väger man ducaterne på en våg, som icke är sä lin, så kunna de alllförväl anses fullhaltiga hvar och en för sig, men om man sedan lägger dem tillsammans och väger dem, så kan det i alla fall blifva någon skillnad på hela marken, och den måste hålla sig inom det vigt-remedium, som är omtaladt.
Alt vilja utröna eli sådant remedium pä de mindre silfvermynlen, vore alldeles omöjligt, emedan della remedium för de minsta myntstyckena skulle blifva ^V-Q0ne och de minsta myntvågarue vanligen knappast slä för jöivöö a*" en mark.
För öfrigt har det icke varit fråga om att förändra något i detta afseende, utan endast ali följa den förordning härom, som för närvar iir gällande; och i händelse Hr Cederschjöld skulle yrka någon förändring, så blifver delta en ny motion, och dä detta möjligen skulle medföra en förlust för statsverket, sä yrkar jag, att denna motion måtte remitteras till såväl SlatsUtsk. som BancoUlsk.
Den 23 November e. m. 449 Frih. Wrede, Fabian Jacob:
Jag kan visserligen icke neka, att den fråga, som af Hr Cederschjöld blifvit väckt, egentligen är en fråga, sorn icke bör utgöra föremål för Ståndets öfverläggning i sammanhang med det nu föredragna ämnet; men BancoUtsk. kan på sitt sätt, efter min öfvertygelse, sjelf anses hafva bragt saken å bane, dä del kommit in med bestämmelser i afseende på remedium i eli betänk., som icke utvisar någon nödvändighet alt dermed framkomma.
Dä BancoUtsk:s mening icke varit alt göra någon förändring i de gamla förhållandena, så inser jag icke eller hvarföre Utsk. framställt förnyadt förslag i afseende på remedium, sä framt det ej dermed åsyftat alt ytterligare fä bestämdt, det dea gamla författningen skulle fortfarande ordagrant förblifva sådan den hittills varit.
Men dä nu, såsom sagdt är, saken blifvit bragt å bane, kan jag icke underlåta yttra den öfvertygelse, att jag i sak hell och hållet öfverensstämmer med hvad Hr Cederschjöld yttrat.
Efter mitt begrepp, kan med remedium icke förstås något annat, än en tolererad frikallelse från det rätta af hvarje mynts vigt, grundad på den förutsatta omöjligheten att göra sjelfva myntstyckena af hvarje myntsort absolut lika det ena med det andra; ty om ordet remedium skulle tydas i motsatt bemärkelse, så skulle, under förutsättning att i en framlid myntningsoperalionen kunde till den grad fullkomnas, att man kunde göra myntet af hvad vigt man behagade, man, utan att på något sätt strida emot gällande författningar, kunna bestämdt göra hela massan af rikets mynt lägre eller högre.
Att meningen sålunda verkligen mäste vara, att remedium skall hafva afseendepä stycke och icke pä hela massan, måste tagas för gifvet, derföre att i händelse detta sednare begrepp af remedium skulle vara det rälta, så saknas det andra, emedan det dä otvifvelaktigt skulle vara myntverkets rättighet att utlemna riksdalrar, som kunde vara betydligt olika den ena den andra, blott icke sjelfva massan vore mindre än ro:,0o ;l* hvad den skulle vara.
Detta kan ej vara meningen, och på sätt Hr Westerstrand ganska rikligt omnämnt, går visserligen Myntverket, vid utrönandet af remedium, icke sä tillväga, ali man der väger en hel leverans, titan väger mynten i små partier, ju mindre ju bättre, för att komma sanningen sä nära sorn möjligt.
För öfrigt anser jag verkligen, att uttrycket såsom det bär står (och, jag medgifver det, äfven sådant det i myntlagen befiunes) innefattar en omening.
Här slår nemi. att remedium skall vara jo3„ö för hvarje U af eli myntstycke, som sjelf ej utgör mer än en liten bråkdel af ett É?, hvilket naturligtvis icke kunnat vara lagstiftarens mening.
Deremot är sakeu ganska tydlig och klar, om blott ordet per fl! utstrykes, då bestämmandet innefattar en verklig sanning och ett stadgande, som måste gifvas; ty utan alt förstå remedium per styck, existerar icke någon garanti, att icke den ena r:dr kan vara dubbelt så tung som den andra, hvilket icke kan vara meningen.
Jag kan således icke annat än till alla de4 H. 57 450 Den 23 November e. m. lar gilla dc anmärkn:r, som af Hr Cederschjöld blifvit gjorda, lemnande derhän, huruvida dc nu kunna till någon åtgärd föranleda.
Då jag nu har ordet, skall jag bedja få tillägga, att medan fråga nu är om skrot och korn, torde det vara nödvändigt att nu upptaga det af Hr Gripenstedt sednast gjorda förslag, att i afseende på det minsta föreslagna silfvermyntel kornet måtte bestämmas till 50 proc. samt skrotet blifva proportionerad! derefter.
Hr Westerstrand bar uti anmärkning mot milt yttrande underrättat oss huru vid myntningen tillgår, nemi. att något mera koppar tillsättes, än som vederbör i förhållande lill silfret i hvarje mynt, af hvilken koppar dock den del, som ligger närmast ytan af myntet, medelst svafvelsyra bortfrätes, på det alt glansen af detsamma må blifva desto vackrare; och har Hr Westerstrand tröstat oss dermed, att om pie een vägde mindre än den borde, så vore det derföre, alt för mycket koppar blifvit, genom ofvannämnda operation, ii ån densamma bortfrätt, .lag skulle likväl finna mig vida mera belåten, om myntet hade sin vederbörliga vigt, helst jag ej kan vara säker derpå, att ju icke från början något för litet silfver blifvit tillsatt.
Jag vill derför anse pregeln lika med controll på arbetadt silfver; men om vigten vill jag sjelf kunna förvissa mig.
För öfrigt har Hr Westerstrand sagt, alt det vore omöjligt att genom vägning af de särskilda myntpiecerna utröna huruvida de läge inom remedium, emedan skillnaden vore så liten.
Men det må blifva tvifiarens sak alt dertill skalfa sig tillräckligt fina vigter.
Mig tyckes derföre att lagen åtminstone icke bör i detta afseende lägga honom hinder i vägen.
IIr Westerstrand:
I afseende på den af Frih. Wrede gjorda anmärku., att det i betänk, läge en omening i uttrycket, att ”på 1 r:dr silfverstycket, deraf 25
För öfrigt får jag upplysa, att, enligt attest af myntproberaren, har, under tiden frän 1840 —1844, halten i medeltal af allt pregladt mynt öfverstigit med TTrJ oo:del på silfret och med T-0-ffff:delar på guldet; det har salunda på det hela ej varit någon underhalt.
Likaledes har å vigten varit 2-0-*D-ff under pä silfret, men -g-0'ö^ öfver pä guld.
Det är naturligt, att den, som myntar, lika litet kan bestämma om myntet blifver under eller öfver; man blandar icke mera koppar, än som fordras till lojeringen, nemi. till J silfver ± koppar: och då planarne utklippas, tagas de så fuilvigtiga, att de kunna tåla den redan omnämnda proceduren med svafvelsyra!!.
Då man har ett silfvermynt och vill Den 23 November e. m. 451 pröfva, huruvida det är fullvigtig!, så är naturligtvis den enkla operationen, alt i myntförordningen se efter, huru myckel detsamma hör väga,) hvarvid det visar sig, att t. ex. 1 r:ds-stycke skall väga af 2 få.
Vidare ser man efter huru stort remedium å samma mynt, som är tillåtet, och då befinnes, att detta utgör s6'6Ti.
Sålunda ligger i sjelfva begreppet om profvet af hvarje myntstyckes fullvigtighet, att remedium äfven skall tillämpas på hvarje piece, och att del remedium, som räknas skälpundvis i sig sjelf är en oformlighet, som endast kommer sig deraf, att det skulle vara allt för operöst att med sä tina vigter probera hvarje piece särskildt, i synnerhet de små.
Det må derföre gerna vara Myntverket tillåtet att göra sin undersökning i större qvantileter, ty riktigheten deraf grundar sig pä den sannolikheten, alt lika många piecer, som äro under, motsvaras af dem som äro öfver, och all ett durchschnitt af remedia ungefär öfverensslämmer med det, som beliiper sig på hvarje myntstycke särskildt.
Men ä andra sidan mäste det nödvändigt äfven vara enskilds rätt, som innehar mynt, alt specifikt pröfva dess fullvigtighet, och om någon piece befinnes vara underhaltig, att få den utbytt på K.
Myntet.
I milt förslag har jag derföre icke ovilkorligen, sagt, alt remedium skall räknas skälpundsvis, utan blott bestämt detsamma i vissa w!ffl):delar öfver eller under, på det att. enskild rätt må vara bevarad, öfverlemnande för öfrigt åt Myntverket alt vid sina prof tillvägagå såsom lämpligast kan vara.
Då öfverläggningen härmed förklarades vara fulländad och ingen yrkat bifall till Utsk:s förslag, behagade H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm., med förklarande, alt Hr Gripensledts förslag instämde med hvad Hr Cederschjöld framställt, uppläsa det, under öfverläggningen rör:de utmyntningen af silfver, eller den sist pröfvade punkten, af Hr Gripenstedt i afseende på skrot och korn framställda förslag; och hemställde II.
Ex. derefter, om II. o. Ad. behagade afslå hvad Ulsk. i fråga om skrot och korn föreslagit samt deremot antaga Hr Gripensledts förslag i delta ämne.
Ilopades starka ja, blandade med nej, hvarpå II.
Ex. förklarade, det han upplällat delta svar såsom bifall lill den gjorde propos.
10:de punkten, ang:de koppar mynt sort erne.
I öfverensstämmelse med de beslut, som äro tagne ang:de myntets underafdelningar, hemställer jag, att de blifvande kopparmynten måtte utmyntas efter följande grunder, nemi. a) ett om 10 styfver; b) ett om 5 styfver; c) ett om 2 styfver; d) ett om 1 styfver; 452 Den 23 November e. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå Utsk;s förslag samt bifalla att, på sätt Hr Gripenstedt föreslagit, kopparmynlsorterne blifva: o) ett om 10 styfver; 6) ett om 5 styfver; c) ett om 2 styfver; d) ett om 1 styfver.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarjemte Hr Westerstrand anmälde sig och yttrade:
Då nu förändring af kopparmyntens valeur är i fråga, så måste man väl äfven utsätta, bnru många stycken af hvarje särskild valeur skola preglas af 1 Skffi". II.
Ex. Hr Gr. o. Land tm. erinrade, alt hvad Hr Westerstrand nu framställt, hade afseende på utmynlningen, hvilken fråga ännu icke blifvit föredragen, samt förnyade derefter den sednast gjorde propos., hvilken af R. o. Ad. bifölls. 11 :te punkten, ang:de utmijntiiingen af koppar.
Jag tager mig friheten att, i sammanhang med hvad jag nyss föreslog ang:de myntsorterna, hemställa, att vid utmynlningen följande grund måtte bestämmas:
Ett Skeppund koppar victualievigt utmyntas: i 10-styfversstyeken lill 900 kronor; i 5-slyfversstycken till 750 kronor; i 2-styfversstycken till 600 kronor; i styfversstycken till 600 kronor.
Om man jemför detta förslag med nuvar. myntförordning, så befiuncs, att ett- och tvåstyfversslyckcna blifva lika sorn hittills, alt 5-styfversstyckena skulle utmyntas i likhet med närvar, sk. r:gs, samt 10-styfverstyckena efter samma grund, sorn nuvar. 2 sk. b:co.
Dervid förekommer likväl den olikhet, som är obelydlig i sig sjelf, att jag föreslagil kopparens beräkning i victualievigt i st. för stapelstadsvigt.
Skälet dertill är, att jag föreställer mig en reglering af myntväsendet enligt decimalsystemet alltid böra och skola ske i sammanhang med regleringen af mått, mål och vigt efter samma system.
Ett sådant förslag, för liera rikdagar sedan ingifvet af Ständerna, hvilar också hos Regeringen till afgörande, och det vigtslag, som der är antaget såsom grund för hela vigträkningen, är vär nuvar. victualievigt.
Under sådana förhållanden skulle jag tro, att det vore ganska oegentlig!, om man i myntförordningen begagnade någon annan vigt, än den som utgör grundtalet i den föreslagna vigtbestämmelsen, och derföre har jag vågat föreslå, att kopparen vid utmyntning bör beräknas efter victualie- och ej efter stapelstads-vigt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med afslag å Utsk:s förslag, behagade besluta, att, i öfverenstämmel - Den 23 November e. m. 453 se med hvad Hr Gripenstedt nu föreslagit, ett skeppund koppar vietualievigt borde utmyntas : i 10-styfversstycken till 900 kronor; i 5-slyfversstycken till 750 kronor; i 2-styfversstyeken till 600 kronor; i 1-styfversstycken till 600 kronor.
12:te punkten, innehållande hemställan i afseende derpå., att Kronans och öfriga publika verks äfvensom Bankens och Riksg.cont:s räkenskaper må komma att, så fort sig göra låter, förås efter den räkne-enhet, som nu af K. M. och B.
St. ant a ges. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt hemställt.
Dä nu föredrogs StatsUtskrs d. 20 dennes e. m. på bordet lagda utlät.
N:o 54, i anlcdn. af R.
Sirs åren 1841 och 1843 församlade Revisorers berättelser, ang:de samma år jverkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1838, 1839, 1840 och 1841, blef detta utlåt, ånyo bordlagdt, på begäran af Hr Aminoff, Joh. Fredr., och Hr Bildt, Knut.
Föredrogs ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde, d. 20 dennes e. m. på bordet lagde utlåtin: N:o 55, i anledn. af väckt fråga om afskrifning af Majo ren C. Wenus’s skuld till den fordna Spinn- och Correclionsiurättniugen i Stockholm; N:o 56 i anledn. af K.
M. nåd. skrifvelse ang:de ersättning till Elfkarleby gästgifveri-hemman i Upsala län för förlorad mark, i följd af väganläggning; N:o 57, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om upplåtande till Solna församling af en Carlbergs kungsgård tillhörande jordrymd; N:o 58, i anledn. af väckt motion om förändring af grun derne för fyr- och båkafgifters erläggande; N:o 59, i anledn. af K.
M. nåd. skrifvelse, ang:de nedsättning af arrendeafgiften för Motala kronofiske och mjölqvarn; samt N:o 60, i anledn. af väckt fråga om infriande eller afskrifning af K.
Krigscollegii Arlillcriafdeluings skulder i och för inköp af Mariebergs egendom.
Lades på bordet Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 11 , ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterne för tillämpningen deraf. 454 Den 27 Novemlier f. m.
Upplästes ankomne prot.utdr. från de öfriga RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 13 och l(i, från BorgarcSt. af d. 10, samt från BondeSt. af d. 9, 12, 16 och 20 dennes. II. B. o. Ad. åtskildes kl. 8 på aftonen.
In fidem protocolli, silbert Munck.
Onsdagen den 27 November 1844.
Justerades 2 prot.utdr. för den 23 dennes, hvaraf det ena för såväl för- som eftermiddagen och det andra för e. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att Hr Rääf, Leonard Fredr., jemte anmälan, att han, i anseende till enskilda angelägenheter, nödgades för längre tid lemna riksdagen, anhållit att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, blifva entledigad från sin befattning såsom ledamot af Consl.Utsk. R. o.
Ad. biföll denna anhållan, till följd hvaraf H. Ex. anmodade Hrr Electorer att vid deras nästa sammanträde välja en ledamot af Consl.Utsk. i Hr Rääfs ställe.
Upplästes till justering Exp.Utsk:s under N:o 32 afgifne förslag till und. skrifvelse till K. M., ang:de upplåtande af en jordrymd till byggnadsplats för nya Observatorium i Upsala.
Jag anhåller att få vela, huruvida det står i början af ingressen, att ifrågavar. jord var under Kammarcollegii disposition.
Det lärer vara kändt, att detta icke är förhållandet.
I an lerin, häraf erinrade II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att den uppgift, hvaremot Frih. Palmstjerna gjort anmärka., var i skrifvelseförslaget intagen, icke såsom ett yttrande af R.
St., utan endast såsom ett af Universitetets Canceller anmäldt förhållande.
Jag hemställer, huruvida man i den underd. skrifvelsen behöfver inrymma allt hvad sorn förut är uti handlingarne intaget.
Månne del icke vore lämpligast, att Den 27 November f. m. 455 det misstag, som insmugit sig i handlingarne, uteslöts i den und. skrifvelsen.
Ifråga var. misstag har in flutit i skrifvelseförslaget, emedan, så vidt möjligt är, deruti, enligt praxis, innehållet af alla hufvudhandiingar böra refereras, och Utsk. har derföre icke ansett sig kunna utesluta Cancellerens utlät., ehuru deruti förefinnes ifrågavar. misstag, hvilket deremot blifvit af Utsk. rättadt på alla ställen, der skrifvelse förslaget talar i R.
St. namn.
Skulle R. o.
Ad. besluta, att man vid detta tillfälle bör gå ifrån den vanliga coutumen och endast intaga uti skrifvelsen hvad som egentligen innefattar R.
St:s beslut, så går det visserligen an; men del beror då pä R. o. Ad. att derom besluta; Utsk. har icke tilltrott sig att pä eget bevåg kunna vidtaga denna åtgärd.
Jag har haft tillfälle att se expeditionen, och ur densamma är visserligen uteslutet hvad som i Utsk:s rccit blifvit anfördt, nemi. att den ifrågavar. jorden varit under Kammarcollegii disposition; men detta står deremot qvar uti ingressen, som innehåller recit örn Konungens propos., grundad pä Cancellerens uppgift.
Nu hade visserligen expeditionen kunnat så uppsättas, att der hade stätt, alt ”den i K. M:s propos., enligt Cancellerens uppgift, under Kammarcollegii disposition varande jord;” och att sedermera infördes, alt ”denna Kronan immediate behållna jord” etc. ”Finna R.
St. skäl att till evärdelig ägo ät Academien anvisa, hvilket R.
St. ansett sig i und. böra för K. M. tillkännagifva.”
Uti sak gör del ingenting.
Det Ii vilar på ett missförstånd hos K. M:s Bef:h:de och hos Cancellers-embelet i Upsala; men om expeditionen undergår den af mig föreslagne förändring, sä tror jag den kan expedieras, utan att i framtiden åstadkomma förvillelse.
Jag hemställer, huruvida icke dessa ord, som genom missförstånd tillkommit, kunde uteslutas, så alt den und. skrifvelsen finge följande lydelse: ”Sedan H. K. H. Cancellereu för Upsala Universitet, jemte und. anmälan, alt lill plats för den nya observatoriibyggnad, som komme att vid nämnde Universitet uppföras, blifvit utsedd den vid Fjerdingslullen längs efter vestra Ladugalan belägna del af det s. k.
Staby gärde, äfvensom att af berörde jordrymd en areal af 2:ne tunnland vore genom E. K.
M:s och Rikets Kammarcollegii arrendecontract, som år 1S70 ginge lill ända, åt enskild person öfverlåten,” o. s. v. Då tror jag, att meningen vore helt och hållet bibehållen, men den genom ett misstag tillkomna ordställningen vore utesluten, utan någon förändring i sjelfva saken.
Jag vågar vördsamt hemställa, om icke, genom den uteslutning, som Frih.
Palmstjerna föreslagit, meningen blefve ganska ofullständig, emedan Cancellereu dä skulle hafva förmält endast all jorden vore af K.
Kammarcoll. utarrenderad, men alldeles icke af hvad natur den är.
Förhål - 456
Den 27 November f. m. landet är, att lägenheten är vanlig kronojord.
Jag vågar derföre vördsamt hemställa, huruvida ieke, i händelse R. o. Ad. anser det nödigt att utesluta recilen af hvad Cancelleren sagt, början af den underd. skrifvelsen kunde få följande ordalydelse: ”Uti nåd. propos. af d. 5 sistl.
Aug. har E. K. M. föreslagit R.
St. att, lill begagnande såsom tomt för en beslutad ny observaloriibyggnad, må åt Upsala Universitet upplåtas så stor rymd af den K. M. oell Kronan tillhöriga del af det vid Upsala Fjerdingstull belägna s. k.
Staby gärde, som för nämnde ändamål vore erforderlig,” o. s. v. Detta är visserligen icke öfverensstämmande med den vanliga formen för sådana skrifvelsers uppsättande, men vill man följa den vanliga formen, så tror jag att det inlemnade förslaget lill underd. skrifvelse bör blifva oförändradt. II.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att då det uttryck, emot hvilket aumärkn. blifvit gjord, var begagnadt endast uti den recit, som upptog den frän Universitetets Canceller inkomne anmälan, och således icke influtit såsom ett R.
St:s yttrande, H.
Ex. finge hemställa, om R. o. Ad. behagade godkänna det upplästa förslaget till und. skrifvelse.
Ropades ja och nej.
Frih. von Döbeln, Napoleon, som härvid anmälde sig, erhöll ordet, men blef, efter det han börjat uppläsa ett anförande, som icke rörde det ifrågavar. ämnet, afbruten af H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., med erinran, att endast den förevar, justeringen nu finge blifva föremål för yttrande; hvarefter IL Ex, hemställde, om R. o. Ad. godkände det upplästa skrilvelseförslaget, med den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förändring.
Ropades äfven ja och nej.
Det blir väl angeläget, att om ex peditionen antages med den förändring, som Gr.
Lagerbjelke föreslagit, deruti kommer att införas tunnland och kappland af den ifrågavar. jordrymden, ty eljest kommer slutet af expeditionen, som omtalar tunnland och kappland, alt stå alldeles oinoliveradt.
Arealen bör väl upplagas så väl i K. M:s begäran, som R.
St:s svar.
Den af Frih.
Cederström gjorde an märkn.
, att mitt förslag bort upptaga storleken af den jordrymd, som är föreslagen alt upplåtas, anser jag olämplig, emedan denna i sjelfva moliverna längre fram i skrifvelsen är utsatt.
Förnyad propos., till godkännande af Exp.Utsk:s förslag till und. skrifvelse i ämnet, blef härefter framställd och af R. o. Ad. med ja besvarad.
Upplästes till justering och godkändes följande från Exp.- Utsk. inkomne förslag till tind. skrifvelser lill K. M., nemi.: lN:o Den 27 November f. m. 457 N:o 33, ang:de afsöndring från f. d. öfversteboställe! vid Dalreg:tet
Näs kungsgård af 2:ne dithörande ålfisken; N:o 34, ang:de Kamercraren E. M. Dahlerus och Krigsrådet A. L.
Hauffman medgifven befrielse från dem ålagd ersältnings-skyldighet såsom controllanler af förre Krigscasseuren S. H.
Brattströms uppbörd; N:o 35, ang:de förtydligande af K. brefvet d. 25 Sept. 1777; samt N:o 36, ang:de skyldighet för häradsskrifvare och kronofogdar att debitera, uppbära och redovisa brandslodsmedel.