Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke dela denna åsigt, ty om mau tager i betraktande vigten af ett sådant arbete, och om man tillika noga öfverväger hvilken mängd af mål, sorn taga Departtls-Chefens tid i anspråk, tror jag, att arbetet snarare skall vinna derpå, ali personer endast och allenast deråt få egna sin tid, och jag kan således icke inse annat, åu att det länder DeparlttChefen till förtjenst, att hafva åt andra personer öfverlemna!, att under hans ledning utarbeta ett dylikt förslag.
Vidare har Hr Ribbing ansett såsom anmärkningsvärd! den del af reservationen, som står att läsa pag. 80 och 81, och som angår det af Regeringen fattade beslut, i fråga om förändrade grunder i afseende på hemmansklvfningen.
Dä den värde talaren snart sagdt uttryckt sin förvåning deröfver, att ehuru 2:ne Stånd biträdt denna anmärkn., densamma af Disk. icke blifvit uplagen, får jag upsifva skälen hvarföre jag icke gillat den.
Frågan angick en ganska vigtig princip, ty den vidrörde en, enl. min tanka, i grundlagen K.
M. förvarad rättighet, att stifta grundlagar.
Då det ifrågavartde ärendet hade af R.
Sits Ekon.Disk. blifvit behandladt, och till K.
M. medelst underd. skrifvelse öfverlemnadt, anser jag det hafva varit ett sådant mål hvarom 89 § Reg.Ftn handlar; och alt K.
M. till följd af den rättighet denna § Honom tillägger, ulgaf ifrågavartde författning, kan jag icke inse vara oriktigt, utan jag är af den tanken, att de som förmena Regeringen en sådan rättighet, och vilja hänföra denna del af den ekonomiska lagstiftningen under civillags natur, söka åstadkomma en inskränkning i K.
M:s rättigheter.
Om den andra delen af frågan, nemi. huruvida de gjorda förändringarne kunna anses mer eller mindre hehöfliga, gagneliga och ändamålsenliga, kunna meningarne vara delade.
För min del vill jag icke längre uptaga R. o. Ad:s tid, utan slutar med den förklaring, som jag i början af mitt yttrande afgaf, att jag förenar mig med Hr Tersmeden.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, all han, då den af Hr Ribbing uplästa delen af en reservation, samt del derjemte afgifna yttrande gifvit anledn. till vidrörande af frågor, som icke förekomma i Const.- Utskrs förevar:de Mera., nu och innan ytterligare någon ledamot erhölle ordet, ansåge sig böra erinra om innehållet af 90 § Reg.- Ftn, som förbjöde, att frågor om Erabetsmäns och Tjenstemäns till- och afsättande, Regerings- och Docnare-roakternes beslut, resolutioner och utslag, enskilda Medborgares och Korporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning må uti något annat fall eller på något annat sätt, än grundlagen bokstafligen (öreskrifver, komma under R.
Sits öfverläggningar och pröfning; hvarföre Hr Gr. o. Laudina, finge anhålla, att de ledamöter, som hegart ordet, måtte, såvidt möjligt, undvika att anföra 7* 100 Den 5 Juli e. ni. något annat än livad som nu utgjorde föremål för R. o. Ad:s pröfning.
Hr Cederschiöld: Rob. Theophron:
Jag har begärt ordet i .anledn. af den anmärkn., som Frih.
Rehbinder framställt emot mitt yttrande öfver den punkt, hvilken jag förklarat mig hafva ansett vara den vigtigaste af dem alla, nemi. om LandsSekretms och Lands-Kamrer:ns serskilde yttranden skola få åtfölja de Ullåt:n, K.
Befh:de till K. M. ingifva.
I afseende på denna fråga har det synts mig, att de Konungens Rådgifvare, hvilka på detta rum upträdt till försvar, hafva uttalat den åsigt, att här endast varit fråga om att pröfva den speciella casus, som af Utsk. blifvit behadlad, men icke om godkännandet af sjelfva den allmänna principen — att nemi. bemälde embetsmäns yttranden ej skulle få till K.
M. ingå — hvilken de ej tyckas gilla.
Rehbinder, som upträdt till försvar för Konungens Rådgifvare, har gått vida längre, ty han har sagt att Lands-Kamrer:ns yttranden aldrig borde få ingå till K. AI.
Jag tror att man i detta afseende kan tillämpa den gamla satsen: nog kunna vi försvara oss emot våra fiender, måtte Gud endast bevara oss för våra vänner.
Hr Frih:n har lill stöd för sin åsigt sagt, att LandsSekret:n och Lands-Kanirer:n kunna vara belåtne med att få sina reservationer intagna uti prot:n, hvaruti jag fullkomligt instämmer, ty derigenom äro de befriade från allt ansvar för sina åtgärder; men här är icke fråga derom, huruvida dessa embetsmän äro belåtne med att deras meningar intagas uti prot., utan frågan är deremot den, huruvida rikets sannskyldiga bästa kräfver, att LandsSekret:ns eller Lands-Kamrenns uti allmänt vigtiga ärender, med Landhöfd:ns ej öfverensstämmande åsigter, framkomma till K.
M;s kännedom eller icke.
Frihrn har vidare yttrat, att Lands-Ramrenn icke är Konungens Rådgifvare ; men jag hemställer om det icke är händelsen äfven med K.
Beflnde.
Han är ju icke Konungens rådgifvare, och således skulle Konungen icke heller behöfva inhemta hans tankar.
Frilen har föreställt sig, att Lands-Sekret:n och Lands-Kamrer:n kunna vilja briljera med sina yttranden.
Så mycket bättre i fall de äro något att briljera med.
Innehålla dessa yttranden någonting nyttigt, är det ju bra att det kommer till K.
M:s kännedom^; är detta åter icke förhållandet, läggas de till handlingarne.
Som jag förut nämnt, anser jag det af Hr Frihrn fällda yttrande: att LandsSekreHns och Lands-Kamrer:ns yttranden aldrig böra få ingå till K. AI., stå i uppenbar strid med rikets sannskyldiga nytta.
Enl. min tanka bör till K.
AI:s kännedom äfven komma de olika åsigter, som dessa embetsmän uttalat uti de af K.
Beflnde lill K. M. afgifne Utlåt:n.
Jag kan icke fatta, huru någon Landsh., som är mån om allmänt väl, skulle vilja förhindra något sådant.
Om jag egde det maktpåliggande förtroendet, att bekläda ett Landsh.- embete, skulle jag vara angelägen om att, i händelse en skiljaktighet upstod emellan mig och Lands-Kamrer:n, sådant alltid komme till K.
M:s kännedom, ty det kan icke för en Landshöfd.
Ben 5 Juli e. m.
101 vara förnärmande, om en åsigt, som strider emot hans egen, blifver gillad.
Jag kan icke öfvertyga mig derom, att det finnes någon Landsh., som är så inbillsk, att han tror att han icke kan misstaga sig i någon enda fråga, och funnes en sådan bland de 24, synes mig att vederbörrde borde taga i betraktande, huruvida icke en sä beskaffad förtroende-embetsman gifvit anledn. till att böra skiljas frän sitt embete.
Efter jag nu har ordet, anhåller jag att få yttra mig öfver en annan vigtig principfråga, nemi. huruvida Const.-Utsk. eger rättighet att göra anmärkmr vid de yttranden Stats-Råden afgifva, när K.
M. tillsätter embets- och tjenstemän.
Delta har af flere talare blifvit bestridt.
Jag förmodar att de hafva grundat sina påståenden å en förvillelse i afseende på innehållet af 90 § Reg.F., hvarest visserligen stadgas att ”under R.
St:rs eller deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning, må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embets- och tjenstemäns till- och afsättande”, men här har icke varit fråga om till- eller afsättning af någon embetsman, utan endast om de grunder, den princip, Regeringen följt vid befordringar, och härom torde väl Const.- Utsk. hafva rättighet att yllva sig.
Om ett allmänt ryckte vore gängse derom, att chefen för ett förvaltande embetsverk vid tjensters tillsättande, icke gjorde afseende på skicklighet och förtjenst utan att han, deremot, antog såsom princip, all den som betalte mest borde befordras, hemställer jag om det icke vore Depart:sChefens ovilkorliga pligt, att utreda, huruvida ett sådant ryckte egde grund.
I fall ett enahanda rykte kommit i omlopp, om någon af Konungens Rådgifvare, måste det vara Const.-Utsk:s ovilkorliga skyldighet att tillse, huru härmed sig förhåller, samt om den princip, som grundlagen i afseende på tjenslers tillsättande bestämmer, icke blifvit följd, derom göra anmälan hos R.
Här har förekommit en annan vigtig princip-fråga, hvilken man äfven bestridt, nemi. att det skulle vara tillåtet alt afgifva reservationer emot de Betänkm, som från Const.-Utsk. till R.
St:r inkomma.
Jag delar icke denna åsigt, ty mig vetterligt finnes icke uti grundlagen något förbud emot reservationers angifvande vid Consl:-Utsk:s eller något annat Utsk:s beslut.
Jag kan icke finna någon rimlig grund, hvarföre en med pluraliteten inom Const.-Utsk. olika tänkande ledamot, icke skulle få begagna sig af en rättighet, som icke är ledamöter uti andra Utsk. betagen.
Man säger visserligen, att en reservation i denna fråga icke kan leda till någon R.
St:rs åtgärd, och att den således icke skulle tjena till någonting.
Jag för min del kan icke inse rigtighelen af denna åsigt, ty äfven om pluraliteten i Const.
Utsk. icke skulle vilja godkänna anmärkmr, som minoriteten ansågo vara giundade, böra de likaväl komma lill principalernas, eller R.
Sl:rs kännedom, och om R.
St:r finna dessa anmärknn1 ega skäl för sig, måtte väl R.
St:r ega rättighet, att för erhållande af fullständiga upplysningar, återremittera desamma.
Jag mäste således för 102 Den 5 Juli e. m. min del protestera emot en så beskaffad åsigt som den, hvilken här velat göra sig gällande.
Man har på förmiddagen vädjat till R. o. Ad:s värdighet och ridderlighet — hvilken vid behandlingen af sådana frågor, som denna, hos Ståndet förut gjort sig gällande — och man tyckes derigenom hafva åsyftat, att snart sagdt utan discussion, lägga Betänk, till handlingarne under förklarande af dess ogillande, men sedan Konungens Rådgifvare här på ett Sätt, hvarför jag öppet får uttrycka min aktning, försvarat sina åsigter, och då discussionen öfver de af Utsk. framställda anmärkn:r blifvit på ett serdeles lugnt och hofsamt sätt förd, kan jag icke föreställa mig annat än, alt det för Konungens Rådgifvare skall vara kärkommet, att genom discussionerna inom Riks-St:n, erhålla en ledning för bedömandet af de åsigter som inom representationen göra sig gällande, samt att de i en framlid skola i enlighet dermed, antingen förändra hittills följda grundsatser eller ock, om de icke anse sig kunna derifrån göra någon afvikelse, lemna den plats, å hvilken de icke kunna motsvara det allmännas förtroende.
Äfven har man yrkat, att Betänk, skulle med ogillande läggas till handlingarne.
Jag har, förklarat att jag anser ett sådant förfarande icke öfverensstämma med grundlagens mening och anda.
Flere sedermera upträdande talare hafva'förfäktat samma åsigt och fästat upraärksamhet deruppå, att om det skulle läggas till handlingarne med ogillande, kunde det också läggas till handlingarne med gillande, hvilket vore en besynnerlighet.
Då 107:de §:n Reg.F. innehåller: ”skulle Const.-Utsk. anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfva!, ege då Utsk. att sådant tillkännagifva för R.
St:r, hvilka, om de finna rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, alt Han ville ur Statsrådet och ifrån embetet skilja-den eller dem, emot hvilka anmärkn. blifvit gjord synes mig R.
Skr icke hafva annat att göra än att bedöma, huruvida dr af Const.-Utsk. framställda anmärkntrne äro af beskaffenhet, att rikets väl kräfver, att en anmälan bör göras eller icke, men då ingen af de talare, som här yttrat sig, påyrkat en sådan anmälan och då icke heller jag hyser den åsigten, får jag tillstyrka, att Betänk, mätte läggas lill handlingarne med förklarande, att R. o. Ad. icke finner Rikets väl kräfva, att, på grund af de framställda anmärknrne, göra en så beskaffad anmälan som den, hvartill 107:de §:n Reg.F. berättigar.
I afseende på granskningen af de uti Statsrådet förda prof. har Reg.F. uti den 107:de §:n utstakat, hvilka serskilda åliggande, som tillkomma Const.-Utsk., det heter nemi. ”Skulle Const.-Utsk. anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem uti deras rådslag om allmänna mått och sfeg, icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och Den 5 Juli e. m. 103 drift sitt förtroende-embete utöfvat, ega då Utsk. att sådant tillkännagifva för R.
St:r”.
Detta är hvad sorn tillkomrner Const-Utsk., och Utsk. har vid denna Riksdag sökt genom det Mern., som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, fullgöra detta åliggande.
Man har klandrat Utsk., derföre att det enl. denna § uptagit åtskilliga rådslag genom hvilka, jemlikt Utsk:s förmenande, Konungens Rådgifvare skulle hafva brutit emot grundlagen, och man har sagt, att dessa förbrytelser icke borde behandlas efter 107:de utan efter 10ö:te §:n.
Dervid har man likväl förbisett dels att, om en grundlags-öfverträdelse verkligen egt rum, sådant jemväl kan anses ådagalägga bristande skicklighet hos en Rådgifvare, dels alt uti ansvarighets- lagen för Statsrådets ledamöter, på flere ställen står, alt just sådane öfverträdelse!' skola behandlas efter 107:de §:n.
Utsk. har således enl. min tanka förfarit ganska rätt, då Utsk., ifall en grundlags-öfverträdelse vid de ifrågavande tillfällena verkligen egt rum, tillämpat den 107:de §:n och icke den I06:te.
Vidare har man sagt, att Utsk. i st. f. det sätt, hvarpå Utsk. gått tillväga vid upställningen af detta Betänk., borde hafva framkommit med en allmän tafla öfver hvad som vid rådsbordet sig tilldragit.
Emot denna anmärkt!, har Utsk. — såsom det vill synas mig — ett ganska godt stöd och försvar i grundlagens ofta åberopade 107:de §.
Hvad Utsk. ansett vara af Statsrådet ätgjordt såsom stridande emot Rikets sannskyldiga nytta, det har Utsk. i 18 punkter anmärkt.
Huruvida åter Utsk. haft rätt deruti att dessa 18 punkter ådagalägga, att Rikets sannskyldiga nytta icke blifvit iakttagen, eller att Statsrådets ledamöter icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt embete utöfvat, derom har jag, med undantag af en enda punkt, varit af skiljaktig tanke med Utsk.
Då jag uti de Betänk, åtföljande reservationerna, framställt mina åsigter i ämnet, vill jag icke uptaga R. o. Ad:s tid med att uprepa hvad Ståndet redan känner, utan anhåller endast att, med anledn. af den discussion, som här förevarit, få med några ord beröra 2, 4, 8 och 11 punkterne.
I afseende på 2:dra punkten, ang:de utbyte af praebendepastorat under Biskopsstolen i Kalmar, har man sagt, att genom Presterskapets privilegier äro Biskopar, Superintendenter, Conrektorer ra. fl., tillförsäkrade att för alltid och oförändradt fä bibehålla dem tilldelade praebenden.
Om dessa privilegier skola liksom grundlagen, ovilkorligen efter ordalydelsen tolkas, skulle den gjorda anmärkn.-n hafva mycket skäl för sig, men vid privilegiers tolkning bör vanlig lag-tvdning få gälla.
Vid den tid då privilegierna skrefvos, brukade man, i st. för att säga PresteSt., upräkna alla de delar hvaraf Ståndet bestod.
Så är äfven förhållandet med denna §.
När man ville säga, att PresteSt:s inkomster skulle detsamma oförryckt bibehållas, har man sagt att Biskopar, Superintendenter m. fl. skola sina praebenden oförändradt behålla.
Om den af mig först omnämnde tolkningen skulle gälla, kunde någon jemnkning i Presterskapets löneinkomster icke ega rum, utan alla 4 RiksStms sammanstämmande beslut, en så - 104 Dien 5 Juli e. m. dan orimlig tolkning har likväl aldrig vunnit burskap, utan den tolkningen, hvilken jag i andra rummet sökte framställa, har alltid » varit den som gjort sig gällande, hvarpå oek åtskilliga exempel blifvit under f. m. plenum anförde.
Jag kan således icke finna att den § i privilegierna, som blifvit åberopad såsom af Konungens Rådgifvare öfverträdd, verkligen blifvit det.
Rörande den 4:de punkten, angide aflöning åt Landsh. v. Troil, hvilken såsom t. f. upbar ett arfvode, lill beloppet motsvarande bela den enl. stat åt ordinarie Landsh. anslagne lön, men derjemte bibehöll de löneförmåner, som åtföljde hans militära befattning, endast med undantag af ,';:del, som borde till vikarien afstås, har en ledamot yttrat, att Chefen för Civil-Depart:tet icke kunde göras ansvarig, för hvad som kunde uti saken från Landlförsvars- Depart:let åtgöras.
Mig vill likväl synas, att ärenderna icke blifvit väl beredde, om de icke före föredragningen blifvit sedde från alla håll, och uplysningar infordrade frän det StatsDeparl.
, dit ärendet möjligen äfven kunnat höra.
Att den Konungens Rådgifvare, mot hvilken anmärknm blifvit riktad, varit och är af denna tanka, synes deraf, att han vid föredragning, rör:de tillförordnandet af en Landsh. tili ett annat län, ganska riktigt ihågkom, att den föreslagne personen upbar lön uti Utrikes Depart:tet.
INägon ursägt kan således icke förebäras, och örn den antoges, kastades skulden pä Chefen för LandtförsvarsDepartitet, som äfven, såvidt jag kan erinra mig, var uti konseljen närvande, och som då hade hort påminna om hvad som kunde vara att anmärka.
Hvad angår 8:de punkten ronde ackords ersättning till Landshin i Götheborgs och Röhus län, är det gifvet att då K. M., med begagnande af de till Landshir i allmänhet anslagna löneförmåner, är 1837 kunde upgöra reglering af Landsh.-lönerna, egde ju K.
M. rättighet att disponera dessa medel till Landshines aflöning.
Nu var genom denna reglering så bestämdt, alt Landshin i Götheborg skulle från sin lön afsätta en viss summa till andra Landslnrs aflöning.
Emellertid visade det sig, att den del af Landhins i Götheborg löneinkomster, hvilken var afsedd att användas till förökning af andra Landshirs löner, i tidernas längd upsleg till ett högre belopp, än hvad som för nyssnämnde ändamål var bestämdt att afsättas.
Efter nu K.
M. hade under
Sin disposition Landshines löner i allmänhet, mäste han väl kunna använda detta lilla öfverskott.
Under sådana förhållanden kan raan väl icke klandra Konungens Rådgifvare, derföre att dessa medel icke blifvit använde till förökning af de andra Landshines löner, till hvilkas förbättring det icke varit afsedt, utan att de tillstyrkte, att bemäldte öfverskott måtte tilldelas Landshin i Götheborg.
Uti llite punkten har man klandrat Chefen för Civil-Departitet, derföre att han skulle hafva genom sitt rådslag sökt undanhålla K.
M. kännedomen, omen Lands-Kamrenres reservation emot vederbönde Landshis underd. förslag, till återbesättande af en ledig tjenst.
I förbigående får jag fästa upmärksamhet
Den 5 Juli e. m. 105 deruppå, att K. M. i alla händelser fått denna reservation
Sig föredragen, så att icke någon undauhållning af sjelfva saken kunde ifrågakomma.
Här är således endast fråga om formen.
Dä Landshm, i st. f. att inför embetet låta förslaget uprättas, ensam detsamma upsatt samt sedermera befallt Lands-Kamerin detsamma contrasignera, hade denna sednare, i fall han ansåg Landsh.n hafva orätt förfarit, kunnat till prot. afgifva sin reservation samt till och med, om han ansett behölligt, anmäla saken inför Just.-Kansleren.
Sä gjorde han dock icke, utan saken har tillfälligtvis blifvit föremål för pröfning hos K. M., som förklarade, att Lands-Kamer:n, i läll han hade något att emot K:s Befindes beslut erinra, egde att i sådant afseende lill Landskansli-prot. sin reservation afgifva.
Nu hade, på sätt jag nyss yttrade, Lands-Kamer:n ganska väl kunnat, och äfven bordt nedlägga sin reservation, samt anhålla att, då K:s Befindes skrifvelse till K. M. afgick, prot.-utdr. i afseende på hans reservation måtte fä densamma bifogad.
Så gjorde dock icke LandsKamer:n utan han anhöll att, då K:s Beflnde insände sin underd. skrifvelse, en serskild skrifvelse från Lands-Kamer:n äfven måtte på samma gång få till K.
M. ingå, men då K:s Beflnde ansåg sådant vara oformligt, anförde Lands-Kamerin häröfver underd. besvär hos K. M. Pä tillstyrkan af Föredraganden ansåg StatsRådet K:s Beflnde, angide insändandet af en sådan Lands-Kamer:s serskilda skrifvelse, hafva rätt förfarit, och jag kan icke finna annat än att Konungens Rådgifvare härutinnan hafva fullkomligt rätt. R. o. Ad. behagade således finna att det icke var fråga om, huruvida Lands-Kamer:s reservation skulle blifva för K.
M. känd eller icke, ulan endast fråga om det vore formenligt, att då Landshm till K.
M.afgaf en underd. skrifvelse, Lands-Kamenn också afgaf en underd. skrifvelse, hvarigenom K.
M. erhöll icke mindre än 2:ne skrifvelse!- i samma ämne från Landsh.-Embetet.
Alt sä äfven förut varit praxis, och att Rådgifvarne vid detta måls afgörande handlat riktigt, tror jag svårligen kan förnekas.
Då den siste värde talaren yttrat sig öfver Const.Utskis rättighet att göra anmärknir öfver befordringsfrågor, anhåller jag all med några ord få nämna, huru jag betraklar saken.
Utsk. eger, enl. min (anka, obestridligen rätt, att för R.
St:r tillkännagifva om Utsk. anser, att befordringslagarne blifvit förbisedda, eller Reg.Fins stadgande i detta afseende för nära trädt, men bland de* befordringsgrunder, som nämnde grundlag innefattar, är äfven den om skicklighet.
Bedömandet af skickligheten åter beror på det subjektiva omdömet, oell kan icke bestämmas endast pä grund af objektiva skäl.
Om 1111 Konungens Rådgifvare förklara, alt den och den personen har på grund af skicklighet blifvit utnämnd framför en annan, och det sedan faller Const.Utsk. in att tycka, det någon annan möjligen varit skickligare samt bordt hafva kommit i åtanka,- sä kan sådant icke blifva föremål för någon anmärkn , då den icke kan stödjas på några yttre objektiva skäl.
Således anser jag en sådan anmärkn. vara alldeles obefogad. 100 Den 5 Juli e. m.
Samme talare har här framställt den åsigt, att han ansett reservationer mot sådane beslut, deruti Utsk. varit af den tanka, att anledn. till anmärkn. icke förefunnes, vara ganska befogade och kunna föranleda till åtgärd från R.
St:rs sida* I detta afseende måste jag vara af motsatt tanka med honom.
För det första innehålla såväl Reg.F:ns 86 § som Tryckfrihets-Förordnm, att StalsRåds-prot:n äro hemliga handlingar, och dessa kunna således icke vara kända af Slåndenas ledamöter utom Const.Utsk:s. Då Const.Utsk. ensamt känner dessa handlingar, som genom Utsk:s försorg komma under R.
St:rs pröfning, är det omöjligt för R.
St:r att ingå uti någon granskning om riktigheten af de upgifter, som från dessa prot:r blifvit hemtade.
När Const.Utsk. förklarat, att Utsk. ansett att ingenting af dessa handlingar forsenar att komma till R.
Stms kännedom, erhålla de också aldrig någon kunskap om dem.
På grund af Reg.F:ns och Tryckfrihets-Förordn:ns af mig nyss omnämnde föreskrifter, kan det således icke vara någon reservant tillåtet, att pä något sätt i sin reservation andraga sådant, som han endast ur StatsRåds-prot. kunnat hemta.
Sådant har icke heller förhållandet varit med den vid detta Betänk, fogade reservation, uti hvilken de flesta af Borgareoch BondeStds ledamöter inom Utsk. instämt, ty den innehåller endast en mängd upgifter, hvilka icke äro hemtade ur StatsRåds-prot:na utan ur offentliga handlingar, som för hvem som helst äro tillgängliga.
Ehuru således uti denna reservation icke förekommer något, som grundlagen förbjuder alt meddela allmänheten, utan endast resonnementer om allmänt kända handlingar, om hvilka så väl den ena som den andra kan yttra sig, så kan densamma likväl icke föranleda till något beslut uti Ståndens plena, ty då 107 § innehåller: — — — ”ege då Utsk. att sådant tillkännagifva för R.
St:'r, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkn. blifvit gjord,” så synes det att det är endast till följd af en anmälan från Const.Utsk., som en underd. skrifvelse kan komma att ega rum.
Ett annat skäl förefinnes hvarföre dessa reservationer äro otjenliga.
Vid afgifvandet af andra Betänk., talar först majoriteten, och minoriteten sedan majoritetens skäl blifvit anförde.
Om majoriteten icke har tillräckligt utvecklat sina skäl, utan minoritetens äro mera talande, får majoriteten, som först har yttrat sig, skylla sig sjelf.
Så är icke förhållandet med de af Const.Utsk. fattade beslut, att ingen åtgärd bör vidtagas, ty i sådana fall har majoriteten aldrig yttrat sig inför R.
Om nu reservationerna innehålla någonting uti en fråga, der majoriteten ansett, att anmärkn. icke bör ega rum, samt detta innehåll blifvit hemtadt ur StatsRåds-prot:na, skall det blifva alldeles omöjligt att kontrollera, huruvida upgifterna äro riktiga eller icke.
Och om dessa reservationer äfven endast uptaga sådant, som för allmänheten är kändt, komma reservanterne likväl i tillfälle att ensamne uttala det, utan ali majoriteten har gifvit något skäl
Den 5 Juli e. m. för Utsk:s beslut, att ej fästa afseende på aumärkn.