Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf och då, efter Utskottets tanka, den omständighet att en obillig strafflag, i anseende till denna dess beskaffenhet, af Do>- tuaren icke tillämpas, destomindre kan min* LägXJtskottets Betänkande®, 339 &Va nödvändigheten af dess upphäfvande, Som hvarje Lag måste vara byggd på rättsenliga grunder, och endast, då högsta nödvändigheten sådant påkallar, får från dem afvika, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka si att det för nri ifrågavarande förseelse utsatte straff af Sex pär spö varder afskaffadt och att i stället hofer med penningar må derföre stadgas, hvilka böter torde böra bestämmas till Sex R:dr,' såsom, efter laglig förvändlingsgrund, svarande emot nyssberörde spöstraff, samt att, Vid bristande tillgång hos den sakfällde, böterne finge till fängelse vid vatten och bröd förvandlas.
Deremot anser Utskottet Hållkarl* för* Iiållande, då han med ovett en Resande ofredar, icke kunna med lika mildhet bedömas.
Denna förbrytelse år både till
Sin grund och möjliga följder af mera straffvård beskaffenhet, enär den utmärker öfverdåd eller ondska, och kan, om den ej genom ett stadgadt strängt ansvar förekommes, leda till sådane utbrott å Hållkarlens sida, hvilka göra ingrepp i det skydd den Resande måste för sin person kunna af Lagen påräkna* Utskottet här derföre icke funnit skål vara för handen till ändring af det i sednare Momentet af 14 §. i Kongl.
Förklaringen den ii December 1766 å berörde förbrytelse stadgade straff af Tio pär Spö, då den första gången löröfyas, sexton pär för andra gången, 34» Lag Utskoittts Betånkanden. samt arbete vid smedja å fästning om Hållkarl tredje gången gör sig dertill skyldig.
Hvad sluteligen angar frågan om forum, der åtal uti desse
Mål bör anhångigt göras; så emedan Hållkarls ifrågavarande förgripelser hafva ett nära inflytande på ordningens bibehållande vid Gåstgifverierne, hvaröfver Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ega inseende, samt, af berörde skäl, äfven fordra skyndsam beifran och rättelse ; ty och då dessutom lärer lunna antagas, att de ganska sällan äro at det invecklade förhållande, att, till sanningens utletande, vidlyftig undersökning erfordras, men, i sådan händelse, hinder icke är för Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, att vid vederbörlig
Domstol låta ransakning anställa; har Utskottet ej ansett sig böra tillstyrka ändring uti hvad Kongl. Brefven den 31 Maji 1763 och den 12 Januarii 1776 innehålla, angående Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes pröfningsrätt uti omförmåldte
Mål; hvarjemte, i anledning af de misstag
Motionairen gjort vid sine uppgifter i denne del af motionen, Utskottet trott sig böra erinra, att Lagens allmänna föreskrift om bevisning, i fall den brottsliges eget erkännande saknas, äfven gälla för de mål, uti hvilka Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande eger dömma, samt att 8 §• af förstnämnde Kongl. Bref innehåller, det Besvär öfver Kongl. Majrts Befallningshafvandes Utslag få i HolRätten anföras, i hvilken Lagutskottets Betänkandets. händelse Utslag, som, stadgar kroppsplikt, förut ej går i verkställighet.
Detta, tillika med några Ledamöters särskilda mening, varder till Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning vördsammeligen öfverlemriadt.
Stockholm den g:de Maji 1823.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Höglo fl. Ständers Lagutskott den 24 April 1S23. S. D.
Föredrogs RiksdagsFullmägtigen Eric Brobergs, från Södermanlands Lån, af Hederv. BondeStåndet remitterade Memorial, angående förändring i straffet för Hållkarl, som fordrar drickspenningar eljer med otidighet bemöter Resande j i anledning hvaraf Utskottet beslöt det utlåtande, som innefattas i Betänkandet N:o 7g.
Harvid yttrade Herr Grefven och Ordföranden följande skil jagtiga mening:
Jag är ense med Utskottets öfrige Ledamöter i fråga 0111 Konungens Befallningshafvandes Domsrätt ofver Hålikarlars förbrytelser emot Resande, spöstraffets upphörande för Hållkarl, som af Resande fordrar drickspenninger, samt de för denna förbrytelse af Utskottet föreslagne böter och förvandlingen deraf; men då vigten för det allmänna, att åt den Resande bereda en obehindrad framfart, i förening med det beroende, hvari den Resande i och för LagUtskottets Betnnhanäetsi fortkomsten från GåstgiTvaregården, star hos Hålikarlen, efter min tanka, äro örsakerne, hvarföre Hållkarls förbrytelse emot Resande bör hårdare straffas ån vanligt, och hvarföre ett från det vänliga afvikande, skyndsammare Rättegångssätt i dylika frågor med rätta är föreskrifvet, inser jag icke hvarföre spöstraffet skulle qvarstå för Hållkarl, sorn ofredar Resande med ovett,, sedan Utskottet föreslagit, att det måtte försvinna för Hållkarl» som fordrar drickspenningar, det vill säga, som med pockande begär detn.
Denria sednare förbrytelse anser jag vara åtminstone lika angelägen att förekomma, som den förra, och att således, då spöstraff för drickspenningars fordrande anses böra upphöra, det äfven bör försvinna för den andra förbrytelsen.
Derföre och då likväl den Resandes förhållande till Hållkarlen, samt vården om ordning på Gäsgifvaregårdarne fordrar, att Hållkarl, som ofredar den Resande med ovett, bör allvarligen nåpsas, tillstyrker jag för min del, att, med afskaffande af spöstraffet i detta fall, enahanda ansvar ma stadgas för denna förbrytelse, sorn det Utskottet föreslagit för Hållkarl, som af Resande fordrar drickspenningar.
Uti detta yttrande instämde Herr Borgmästaren Cederborg; hvaremot Herr Häradshöfdingen Ribbing reserverade sig emot Utskottets Betänkande, och ansåg, pä de af Lagutskottet vid förra Riksdagen anförde skål, att vid nu gällande stadgan* jLdgUtskottets EetånhnndefC 343 3en borde förblifva, heldre ån att antaga Ö«n föresiagne ändringen.
Ex Protocolio, i Joll. Jac. Kleman.
Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmågtigen Lars Lidmans, från Östergöthland, Memorial, angående föresiagne stadganden i afseende på Testamentens bevittnande och bevakning.
BondeStåndet bar, genom ProtocollsUtdrag af den ix sistiidne Martu, till Lagutskottet öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullmågtigen, från Östergöthland, Lars Lidman, deruti Föreslås, att, då hittills, Testamentens bestånd i hänseende till deras bevittnande och bevakning berott på Domarens pröfning, hädanefter må stadgas: 1:0 Att Testamenten, hvilka Motionairen anser böra ega trovärdighet utan Rättegångs anställande , icke få bevittnas af andre än Gode män, emedan 16 Cap 1 §.
ArfdaBalken, i likhet med hvad Lagen stadgar vid alle andre juridiska solenniteter. 344 LagUtskotttts
Betänkande»,. eäriant bestämdt föreskrifver, samt att föl» jegieligen Qvinnor, omyndige Pdanspersoner, och andre, som enligt 17 Cap. Rätteg..
Balk. anses vittnesgilde i vanlige Rättegångs» mål, likväl ej må såsom Gade
Män, tili Testamentsvittnen antagas. 2:o
Att då Domsluten funnits olika i frågor om Testamentens bestånd, hvilka varit bevittnade af personer, de der före Testator sflidit, utan att ffcrut vid
Domstol hafva edeligen bekräftadt deras intygande, samt tvistens utgång sålunda berott, likasom på ett Lotteri, fastän af Lagens Bud 5 ^vittne 2tne Gode Män at thet Testamente tå var gjordt etc,” skall följa, att lagen fordrat vittnens edeliga intygande vid Domstol, hvilket skall vara detsamma sorn att vittna, heldst underskrift å en attest, efter Lag icke gäller, utan att vara med Ed bekräftad; det matte alltså ett Testamente icke få gälla, sorn före bevakningen ej §r inför
Domstol af sine Gode Män, edeligen bestyrkt. 3:0
Att då lagen uti 18 Cap. GiftermBalk. stadgar; det hvar sorn något Testamente fått häfver, skall uppvisa det inför
Domaren och ingifva en rigtig afskrift, som atfvingarne tillställas skall; så bör Testarnenisiagare, antingen sjelf eller genom befullmågtigadt ombud sig infinna , och således tydeligen tillkännagifva sia vilja att begagna Testamentet; att Protocoli öfver Te. stamentsbevakning bör tydeligen upptaga, hvilken Testamentstagare, som bevakningen iegttagit, och försummelse att dervid in - LagVtskottets Bethnkandett. 345 Jemna afskrift af Testamentet, medföra påföljd att Testamentet ogillas, som hade det icke varit uppvisat, heldst arfvingarne icke kunna vara belåtne med en af okände per» söner bevittnad afskrift, som ej passerat
Domarens ögon, ej af honom kunnat till rigtigheten controlleras, eller till CommuEication påteckaas. 4:0
Att den som, inom Natt och år, sedan han genom Domaren fått kunskap om Testamente, underlåter detsamma klandra , bör icke allenast förlora all vidare rätt dertill, utan ock, jemlikt 15 Cap. ÄrfdaBalken all ratt till arf, i fall Testamentet genom en annan Asfvinges anställde klan. der blifver ogildt förklaradt, samt att, när lagen utan undantag förklarat ett Testamente för ogildt, detsamma icke till någon del må gälla, utan att tillfalla den som klandrat, och sålunda ensamt bevakat sia arfsrätt, emedan eljest Lagen skulle motsäga sig sjelf, alldeles obestyrkt och obevakade Testamenten ändå till någon del blifva gällande, och Lagens stadgande om arfvejord, mången eår,g kunna eiuderas, samt sådan jord gå från slägten, utan all Utväg för slägtinge att ens i Börd få lösa arfsandelar, hvartill klandiingsrätten blifvit antingen eftergifven eller försuten.
Hvad sålunda är vordet scfördt, har Lagutskottet tagit i öfvervägande; och hvad först angar frågan huruvida, med anledning af 16 Cap. 1 §, ÄrfdaBalk., som innehåller att 2:ne Gode Män skola bevittna Testamen - lagutskottets Betnttandtn',-' te, Qvinna och Omyndig böra anses obe« hörige, attona Testamente vittna; så emedan med det på åtskilliga stallen i Lagen nyttja» de ordet man, förstås både man och qvinna, och 17 Cap. Ratteg.Balk. angående laga Bevis , utan inskränkning berättigar qvinna, ej mindre än man, och, omyndig efter uppnådd 15 års ålder, att vittna i frågor af vida större vigt ån Testamenten; ty och då till Testamentens bevittnande icke erfordras andra egenskaper än vanlig minnesoch omdömesförmåga, har Lagutskottet icke funnit skäl, att tillstyrka den föreslag»e lagförklaring, hvarigenom Qvinna eller Omyndig skulle förklaras obehörige attona Testamenten vittna.
Att, efter hvad vidare blifvit föreslaget, Testamenten, för att blifva gällande, skulle i Testators lifstid inför
Domstol af vittnen edeligen styrkas, har Utskottet ansett strida emot den en och hvar lernnade frihet att, före sin död, utan andras vetskap, förordna om sin egendom, hvilket förordnande dessutom, intill Testators död, är underkastadt ändring och återkallelse} hvaremot och i den händelse ettdera eller begge Testamentsvittnen , döde före Testa» mentsgifvaren, och således innan de öfver bevittnandet kunna höras, den i 10 Cap. 7 §.
ÄtfdaBalk. af nya Förslaget meddeldte föreskrift om Testators skyldighet, att andre Testamentsvittnen anskaffa, vål synts Utskottet iämpelig; men torde, efter Utskottets tanka icke förr än i ett sammanhang med Lagutskottet!
Betänkanden. 347 hvad berörde Lagförslag , angående Testamenten ytterligare stadgar» böra antagas.
Att den afskrift af Testamente, som arfvingarne skall tillställas, förut bör vara för Domaren uppvist, äfvensom påföljden, derest vid Testamentsbevakning, bestyrkt afskrift icke tillika till
Domstolen ingifves, är redan i ig Cap. I §.
ÅrfdaBalk. föreskrifva; hvarföre något ytterligare stadgande derom icke synes nödigt; och hvad sluteligea angår den händelse, då ej alla arfvingar klandra Testamente, den af dem, som anställt klandret, ther thet gillas, derigenom skulle tillfalla jemväl sine medarfvas rätt, och Testamentet i hela sin vidd upphäfvas; så anser Lagutskottet, att arfvinge icke bör »kunna genom klander bereda sig sörre rätt i den testamenterade Egendomen, ån han efter Testator bordt ärfva, heldst Lagen uti 18 Cap. 4. §.
Ärfda.Balk. tillåter medarfva, att samtycka Testamente, hvilket i sådant fall
,ej får af fjermare arfvinge klandras, hvadan och då arfvinges laga lösningsrätt till borrtgifven Ärfd eller Bördköpt Jord, härigenom honom icke betages, Utskottet ansett sig icke kunna de föreslagna Lagföråndringarne med något förord beledsaga; hvilket dock Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning vördsammeligen hemställes, Stockholm den 9 Maji 1823, 248 Lagutskottet; Bttinkandtn.
Betänkande, i anledning af Kongl. Maj-.ts
Nådiga proposition angående förändring i 1 Cap. 1 och 10 §, §.
Rättegångs Balken, Samteiige Respective RiksStåndén hafva till Lagutskottet remitterat en så lydande Kongl. Majrts nådiga Propositions
(Se irsta Samlingen.)
Lagutskottet fått emottaga de uti Kongl. Maj:ts StatsRåd, samt Högste
Domstolen i ämnet haline Protocoller.
I sammanhang med denna Kongl.
Majrts nådiga proposition, har Utskottet äfven ansett lämpligt upptaga till pröfning RiksdagsFuilmägtigen Eric Johanssons, från Vest er Nors land, af Hederv.
BondeStåndet hit remitterade förslag; att Ledamöterna i HäradsNämnden, hädanefter må väljas för hvarje Socken uti allman Sockenstämma, på lika sätt som vid val af Electorer till Riksdagamanna-va! förfares.
Maj:ts nådiga proposition i frågan om val ef Nämndemän, ansar Lagutskottet vara stödd på den rättvisa gruodsatts, att, då Nämnden utgör folkets del i Lagskipning©!), äfven på dess fria val bör ankomma, att Nämndemän tillsätta, utan att HäradsRitten sig dermed må befatta, i andra, äa de uti Kongl.
Maj;ts nådiga pro - Lagutskottets Betanktndcn.
34g position anmärkte fall, då antingen ffåga uppstår om den persons behörighet, som blifvit vald, eller ock klagan fores, att vid valet oordenteligen tillgått; i öfrigt och då detta val beror på personligt förtroende, anser Utskottet, i enlighet med hvad Kongl.
Ma j:ts nådiga proposition innehåller, personligheten äfven böra blifva rä ia grunden för röstberäkningen emellan de valbara, hvadan Utskottet ej kan tillstyrka att hemmantalet, på sätt Eric Johansson föreslagit, dervid kommer i fråga Andra delea af Kong!.
Maj:ts nådiga proposition,,rörande Extra INämndemåns tillkallande, då behof deraf inträffar, anser Utskottet jemväl uppfylla ändamålet, att vid sådane tillfallen undanrödja hinder och omgångar.
Utskottet tillstyrker alltså vördsammeligen Riksens Höglofl.
Ständer att antaga det af Kongl.
Maj:t i nåder gjorde förslag, till en förändrad lydelse af i och 10 (j. uti I Cap. Rätteg.Balk.; dock ankommer detta på Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning.
Stockholm den 24 Maji 1823.
Utdrag af Protocollet, hållet bos Riksens Höglofl.
Ständers Lagutskott den 24 Maji 1823. S. D.
Justerades LagUiskottets Betänkande tilo 77, i anledning af Kongl. Majtta 350 Lagutskottet: Bctånkandctt.
Kådiga Proposition, om en förändrad redaction af i och Io 5 §. i Cap Rättegångs* Balken, hvarvid Herr Häradshöfdingen Ribbing upplåste följande skiljaktiga yttrande. ■”Häradshöfding har förr ensam till* satt
Nämnd och folket hafva ej haft del deruti.
Då Nämnden likväl ej ensamt ut« gör
Domarens biträde vid ransaknicgar, värderingar och dylika tillfallen, utan jemväl, i egenskap af Domare, är folkets del i Lagskipniagen, tyckes billigheten fordra, att äfven folket får deltaga i Nämndemansval; men likasom det möjligen tillförne någon gång kunnat hända, att Häradshöfd inge, med obegränsad räst att kalla Nämndeman, dervid mera afsett att denne varit ödmjuk och eftergifven, än sjelftänkande och samvetsgrann, likaså val skulle allt framgent kunna handa, att en församling, med rätt att bestämdt nämna den man, sora skulle sitta I, Batteri, dervid mera afsåg Lagklokhet och skicklighet i konsten att processa, än fredsam redlighet.
Till atfc förekomma missbruk, ej allenast de som händt, utan äfven de som kunna hända, torde icke finnas något bättre än inskränkning af så val
Domarens som folkets inrådan i detta fall5 det sker efter miu tanka bäst då af g:ne a Socknen föreslagna, Katten utser en till Nämndeman.
Ex ProtocoIIo, Joh, Juc\ Kleman.
Lagil t slott ett Betänktinden. 35J N:o 28.
Ankom d.
II Junii 1823* Betänkande, i anledning af RiksdagsFulhnågtigen Olof Månssons,från Blekinge, Memorial, om utmätte Fastigheters försäljande endast i Uppslag.
BiksdagsFulImägtigen Oiof Månsson, från Blekinge Län, bar, uti ett af Hederv.
BondeStåndet till Lagutskottet remitterade Memorial, yrkat den ändring uti hvad Kongl.
Förordningen den 17 Februarii 1748 och dea 4.
Martil 1752 stadga rörande Fast Egendems utmätning och försäljning
, Ett dy* like Utmätnings A uctioner endast matte förråttas uti Uppslag.
Stadgandet uti berörde Författningar, att utmätt fastighet skall försäljas uti Upp-och Afslag, har Mofionsiren förment sakna all grund af nytta och rimlighet , enär det skall utesluta Auctionens egentliga ändamål, taflan och försäljning till högsta pris, och detta försäljningssått, svårligen begripligt för den enfaldige, ofta skall bedraga den mest erfarne, utan att annu hafva medfört ringaste nytta, om icke vid de tillfällen, då köparen genom auetionssättet blifvit narrad att betala vida öfver hvad hans vid anbudets görande, trott sig erbjuda.
Lagutskottet, som tagit detta Memorial uti öfvervägande, kan icke dela de Isigter RiksdagsFullmägtigen Olof Månsson deruti framställt.
Utskottet anser ändamå - 352 LagUtskottets Betihikandett, let att, vid försäljning af utmätt fastighet, få densamma till hogsta möjliga pris försåld, till ej mindre Gäldenårens ån Borgenärens fördel säkrast ernås, genom det stadgade försälja ingfsättet genom upp- och afslag, enar, vid detta försåljningssätt, den ena speculanten icke kan utröna hvad summa den andre föresatt sig att bjuda, och således heldre betalar Egendomens rätta värde, ån under afbidan på sfslsgssummans ytterligare nedsättning, äfventyrar, att en annan bjudare kommer honom i förväg; och då skälig anledning så mycket mindre förekommer till de olägenheter, hvilka, af svårigheten att begripa detta försäljniogssätt velat hårledas, som vid hvarje sådant auctionstilifälle, det, enligt Författningarne, åligger Auci ion »Förrätta ren, att före utropet meddela noga och tydelig upplysning om såttet och rätta förloppet vid Fastighetsförsäljning genom tipp- och afslag; ty finner
Lagutskottet icke skäl att tillstyrka det med motionen afsedde upphåfvande af detta föisäljningssätt; men på detsamma må göras för allmänheten än mera färdigt, har
Ursköttet trott sig böra föreslå ett sådant stadgande: att, enär vid UtmätningsAuctioa å Fastighet, UppslagsSumman, i brist at flere öfverbud, blifvit fastställd, bör afsiagssumman tilläggas och sammantsgoe summan derefter afslagsvis utropas tills någon bjuder mitt, eller densamma nedgått till det förut i uppslag fastställde beloppet j äfvensom La^Utikottttt Bttånkandcn. 353 äfvensom Utskottet ansett, att i det fall, då så väl Gäldenär som samtlige Borgenärer, och alla de, hvilkas rätt ken vara i fråga, enhälligt öfverenskomma, att utmätt Fastighet endast i Uppslag må försäljas, sådant då, utan hinder af hvad i allmänhet ar stadgadt, må vara tillåtet.
Detta, tillika med någre Ledamöters särskildta mening, hemställes dock vörd* samligen Riksens Höglofl.
Ständers vidare piölning.
Stockholm den 28 Maji 1823- Utdrag af Protocollct, hållet hos Riksens Höglofl.
Ständers Lagutskott den 28 Maji 1823. S. D. Vid justering af LagUtskotfets Betänkande N:o 78, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Olof Månssons, från Blekingen, Memorial, om utmätt Fastighetsförsåljning endast i uppslag, uppläste Herr Borgmästaren Arvidsson följande särskildta yttrandet ’’Det är verkligen anmärkningsvärd! och tyckes mig böra behjerta», att försäljningssättet genom Upp- och Afslag, ehuru redan år 1748 stadgadt, och således gammalt nog, ringa hunnit blifva kändt och begripligt af menige man.
Jag har verkligen flerårig erfarenhet, deraf, att så val i Staden som å Landet, då Fastighet skolat utmätningsvis borta nelion eras, Auctionistea ej utaa Lagö t skott it s Retiinkanden. 23 354 tdgUtskotttts Betänkande«. synnerlig m8da, kunnat göra betydelsen af Upp- och Afslag begripligt för de fleste Speculanter; och merendels har iian likväl, vid hvarje fällning i afslagssummari, måst särskildt nämna huru mycket den, sammanlagd med uppslagsbeloppet, utgjordt.
Jag bar också erfarenhet deraf, att mångå genom detta auctionssätt blifvit, utan att förstå det, förledde att betala mera ån både de åmnat och egendomen varit vård, samt att tvister om sådane inrop uppkommit och ofta länge drif vits, till ej mindre Köpares och Säljares och äfven Fordringsägares, för hvars skull Fastigheten blifvit såld, känbara förlust.
Jag finner icke eller någon rimlig grund for ifrågavarande auctionsfätt.
Andamålet med Auction reåste vara, altför Egendomen få så hög betalning, som möj«. ligt är i förhållande till dess värde.
Detta ändamål synes mig fullkomligen vinnas genom uppslaget eller högsta anbudet.
Bju» daren kan då, lika fort sorn anbuden göras, uppfatta huru mycket han bjudit och följden af hans täflan med en annan Speculant; men deremot, då afslaget pågår, kan han icke göra sig minsta begrepp om huruvida någon annan med honom söker vidare täfla j äfvensom Uppslagssumman merendels vida mindre förut uppdrifves, emedan Speculanterae nogsamt föreställa sig, att sådant icke tjenar dem till något.
Då fördenskull
Fastigheters försäljning fean ske med lika om icke med större fördel för egaren, utan bibehållande af det inkrånglade bjudningssät - lagVtskotttts EttdtikandeH, tet af Upp- och Afslag, drager jag ej i betänkande att bifalla motionen, och det så mycket mindre, som LagCommitteen icke eller i sitt förslag bibehållit dét.3’ Härmed förenade sig RiksdagsFullmågtigarne Pehr Andersson, Anders Larsson och Börje Börjesson.
Ex Protocollo, Jok, Jac* Kleman* N:o 79.
Betänkande, i anledning af RiksdagsFulhnagtigen Nils Pehr Ssons, från Malmöhus Lån, Memorial om vättighet för Fordringsägare att sjelfve välja Ut matnings mån* Rik sdagsFuIlmägt igen för Malmöhus Län, Nils Pehrsson, har, uti ett till Hederv.
BomieStåndet ingifvet, till Lagutskottet remitteradt Memorial, andragit: att ehuru KronoBefallningsmännen äro ålagde, att senast inom trenne Månader, räknade från den dag de till verkställighet emottagit Utslag, till fordringsegaren redovisa utsökte fordringen, så vida tillgång icke saknats, eller laga hinder för verkställigheten tnött, skall KronoBetjeuingen likväl icke sakna 356 LngUtskotttts Bttfitikanien, utvägar, att, i flere ir, under hvarjehanda förevändningar, innehålla betydliga penningesummor, i synnerhet för dea enfaldigare delen af fordringsegare, till dessas stora skada och förlust; af hvilken anledning Nils Pehrsson anhållit, att den eller de fordringsegare, som hädanefter finna sig föranlåtne hos Konungens Befallningshafvande eller Domstolen i Orten anhålla om handräckning till utbekommande af fordringar , må ega, att uti Ansökningen föreslå någon för skicklighet känd person, som i Utslaget borde blifva uppdragen, i brist af godvillig betalning, hos Gäldenären uttaga dea utsökte fordringen, om han sig sådant åtaga ville} men, i annor händelse, skulle, efter vanligheten, KronoBefallningsmannen åläggas verkställigheten.
Detta Memorial, hvarmed RiksdagsFullmågtigen Pehr Jönsson, från Christianstads Län, sig förenat, har Lagutskottet öfvervägat tillika med de af RiksdagsFullmägtigarne Nils Håkansson, från Christianstads, och Nils Håhansson, från Kronoberg* Län, till Hederv.
BondeStåndets Protocoll gjorde anmärkningar, och dervid funnit, att, enligt gällande ExecutionsStadgar, åligger det Kronofogdarne å Landet, hvar i sitt Fögderi, att ej allenast besörja utmätningars verkställande och redovisande med ali erforderlig skyndsamhet, utan äfven dervid, förfara så, att Gåldenärs rätt ej för nära trädes, och detta allt vid äfventyr, dels af ökade-ersättning, dels särskild ansvarighet LagUtikottct:
Betänkande», 35j för tjenstefel, om något i desse <Jeras åligganden åsidosattes, hvarjemte det likaledes vid ansvar tillhör dem, att öfver Utmåtningsärendernes behandling föra
Diarier och dem qvartaliter insända till Konungens Befallningshafvande , som, vid granskning deraf, hafva att tillse, huruvida Kronofogdarne deras skyldigheter fullgjort; och år det hvarje Utmätningssökande tillåtet, att, när som heldst, undfå del af desse Diarier, i hvad de angå hans ärende, hvarefter han har sig öppet, att, om han finner sig vara i sin ratt förnärmad, genom Utmätningsmannens förhållande, å vederbörlig
Ort söka rättelse.
Härigenom anser