Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan således icke inse, att, åtminstone för niirv:de, några skäl finnas för Hr Montgomerys förslag, att från de officerare, som nu tillsammans studera vid Marieberg, afskilja några, och såmedelst förflytta en del af det högre läroverket till Carlberg, hvilket, såsom lätt inses, skulle leda till kostnader, utan att, efter hvad jag kan finna, medföra någon den ringaste fördel.
Ett sådant förslag har jag icke heller någonsin hört omtalas och befarar, att dess framställande härleder sig från bristande kännedom om de förhållanden, som Hr Montgomery velat reformera.
Då motionären, såsom förut är nämndt, på ett ställe yttrar, att Krigsskolan på Carlberg borde förvandlas till ett läroverk, likt det å Marieberg, och på ett annat ställe talar om den högre militära läroanstalten på Carlberg, så är det för mig ej rätt klart, hvar motionären tänkt sig den egentliga krigsskolan böra vara — jag menar sjelfva linie-officers-skolan, hvilken ju, i förhållande till det högre läroverket, sjelf är ett elementar-läroverk.
Motionären yttrar, att de nödvändigaste theoretiska krigsvetenskaperna borde vid universiteterna meddelas åt de studerande, som hade håg och lust att dem inhemta.
Emot detta förslag har jag ingenting att invända, såvida nemi. det icke är meningen, att äf ven till universitetet förlägga den egentliga krigs-skolan, hvilken sednare åtgärd jag deremot af flera skäl måste afstyrka.
En sådan förändrings första åtgärd skulle naturligtvis blifva att frånskilja hela sjökrigs-skolan, som derefter skulle särskildt organiseras, medtagande sin behöriga del af statsanslaget, för hvars återstående del ett militär-läroverk vid hvartdera universitetet derefter skulle inrättas.
Vid en krigs-skola måste, såvida den skall duga till någonting, icke blott den theoretiska, utan äfven den praktiska skick ligheten främjas.
Den sednare fordrar ändamålsenligt anordnade öfningar af många slag.
Flera af dessa blifva, under nuv:de förhållanden, billigare genom hufvudstadens granskap, än om de skulle utföras längre derifrån.
Skulle nu erforderligt antal lärare, jemte all för öfuingarne nödig atiralj, förläggas till hvartdera universitetet, samt den theoretiska och praktiska undervisningen der meddelas lika fullständigt, som vid Statens nuv:de officers-bildnings-anstalt, så är jag förvissad att motionärens förslag skulle för Staten medföra ökade, i st. f. minskade, utgifter.
Bland fördelarne af en särskild krigs-skola, i st. f. officers-bildningens förläggande till universiteterna, torde dessutom böra nämnas: att undervisningen, genom hufvudstadens större tillgång på skickliga militär-lärare, blifver bättre, fullständigare och lättare kontrollerad; att ynglingarne tidigare och Den 3 Deeember e. m. tattare viinjas vid deri militära ordningen; att föräldrar med mora tillförsigt kunna lemna sina söner till upfostran långt från hemmet, då de veta, att dessa komma att lefva under ständig tillsyn, hvarjemte fördelarne af den fullkomliga likbeten i behandling, beklädnad och ett tarfligt lefnadssätt ej heller böra förbises.
Skulle motionärens mening åter vara, att krigs-skolan borde fortfarande förblifva der den nu är, kan naturligtvis ifrågasättas, huruvida skolans nuv:de organisation är ändamålsenlig, eller om någon förändring deruti bör ega rum.
Då motionären yttrar, att Callberg borde uphöra att vara en elementar-läroanstalt, och kunde förenas med Marieberg, vill jag blott erinra, att likasom Marieberg är och alltid varit en militärisk högskola, måste äfven Krigsskolan å Carlberg vara ett militäriskt elementarläroverk — och att, då dessa begge olika slag af läroverk afse helt olika ändamål, olika elever och olika förmågor, samt kursen vid det lägre eller elementar-läroverket naturligtvis måste föregå den derefter följande kursen vid det högre, någon förening af dessa läroverk ej kan komma i fråga.
Detta inses af enhvar, som gjort sig någon reda för. huru de militära bildningsanstalterna äro och måste vara inrättade, ej mindre hos oss, än i andra länder.
För den händelse åter, att motionären med det nyssnämnda yttrandet om
Carlbergs uphörande att vara elementar-läroanstalt, möjligen velat uttrycka den åsigt, att de humanistiska läroämnena borde från undervisningen derstädes uteslutas, och att de inträdande eleverna borde vara äldre, anhåller jag få nämna några ord om den förändring, sorn, i detta afs:de, vid läroverket är tillämnad, samt om de giltiga skäl, hvarföre densamma ännu ej kunnat verkställas.
Redan länge hade man vid KrigsAkad:n önskat, att de fleste ynglingars beredelse till inträde vid detta läroverk måtte kunna ega rum vid Statens allmänna skolor.
Med den organisation, som dessa före 1849 egde, var likväl detta, såsom lätt inses, omöjligt, emedan dessa skolors lärjungar, som användt mycken tid på sådana ämnen, hvilka vid inträdet till Carlberg ej kommo i fråga, skulle blifvit alltför gamla, om de qvarblifvit i de allmänna läroverken, intilldess de der äfven hunnit iuhemta nödiga insigter i alla för inträdet vid krigsskolan erforderliga kunskapsämnen.
Sålunda kunde t. ex. en till intagning på gymnasium färdig lärjunge, vanligen icke ens inträda i krigsskolans l:a klass, för hvilket inträde hans kunskaper i Latin och Grekiskan voro obehöfliga, men hans insigter i lefvande språk deremot underhaltiga.
Följden var, att ynglingen, som bestämt sig för militär-ståndet, tidigt lemnade de allmänna läroverken, för att på enskild väg beredas till intäde i krigsskolan vid lämplig ålder.
Detta medförde många och väsendtliga olägenheter.
Den privata undervisningen dels vårdslösades deja brådstörtades ofta alltför mycket.
Grundligheten blef naturligtvis derefter.
Äfven de privata militärskolor, som efter 1835 upstodo, sågo sig nödsakade att inrätta serskilda förberedande klasser för humaniora.
Redan länge hade en förändrad organisation af Rikets elementar - Den 3 December e. fn.
•21 läroverk varit omtalad och väntad, då, genom det bekanta 1849 års cirkulär, K.
M:t förordnade om verkställande i vissa delar af en tidsenlig förändring af dessa läroverk.
Några månader derefter, eller i början af 1850, indrogs dåv:de l:a klassen vid Carlberg.
Dervid stadgades bland annat, att yngling, som vid inträdesexamens Biläggande blott egde de kunskaper, som fordrades för intagning i 2:a (numera kallad l:a) klassen, ej skulle få vara äldre än 16 år, hvaremot, om hans vid examen ådagalagda kunskaper berättigade till inträde i högre klass för ett eller flera ämnen, detta skulle räknas honom till godo med afs:de på åldern, på det sätt, att hvarje ämne, hvaruti han aflagt godkänd examen till högre klass, skulle anses motsvara ett visst antal månader, hvarmed hans ålder således fick öfverstiga 16 år.
Denna förändring skedde i förmodan, att ynglingar numera skulle kunna vid de allmänna läroverken beredas till inträde vid krigsskolan, utan behof af privatskolors mellankomst.
Ehuru syftet med denna åtgärd var ganska riktigt, företogs förändringen eller indragningen dock i min tanke för tidigt.
1849 års cirkulär anbefallde visserligen en ny organisation, men innehöll lik viii blott grunddragen dertill.
För att kunna tillvägabringa ett sådant samband emellan elementar-läroverket och krigsskolan, som i de flesta andra länder eger rum, måste inträdesfordringarne vid den sednare jemkas så, att de motsvara kunskapsfordringarne vid afgången från någon viss klass inom det förra.
Detta kan åter ej ske förr än vid elementar-läroverken, genom erfarenhet, är fullkomligt utrönt och bestämdt l:o kurserne i de olika läroämnena inom hvarje klass (under förutsättning att en viss tid för klassens genomgående är föreskrifven) och 2:o lärjungarnes medelålder inom hvarje klass.
Dessa upgifter, nödvändiga att erhålla, på det inträdesfordringarne vid krigsskolan måtte komma att motsvara en lämplig inträdesålder, kunde likväl icke från läroverken i allmänhet lemnäs, förr än dessa genom en ny skolstadga blifvit fullständigt organiserade, läsningen inom de särskilda klasserna ordnad och tillräcklig erfarenhet i ofvanberörde hänseende hunnit inhemtas.
Utan afvaktan häraf, var emellertid l:a klassen vid Carlberg redan indragen, inträdesfordringarne i följd häraf betydligt höjda och behofvet af privat-uudervisning för beredelsen till inträdet med deraf följande, ofvan antydda olägenheter alltså nu ökade i stället för minskade.
Bland dessa olägenheter var den numera betydligt ökade kostnaden för den längre förberedande undervisningens erhållande ej den minsta.
Talrika improbationer vid inträdes-examina och minskadt antal elever voro följderna deraf.
Andtligen utfärdades 1856 en ny stadga för
Rikets elementarläroverk för att tjena till efterrättelse från oell med höstterminen det följande året.
Uti ett d. 10 Juni 1857 till K.
M. stäldt memorial yttrade Krigsskolans styrelse, med anledn. af andra deruti förekommande frågor, att »tiden snart vore inne att underställa K.
M:s pröfning ett vid läroverket länge påtänkt förslag i afs:de på tillvägabringandet af ett sådant samband emellan Statens Krigsskola och de öfriga elementar-läroverken, som emellan dessa allmänna bildnings anstalter kunde och borde ega rum.
Om nemi., 222 Den 3 December e. m. genom en lämplig jemkning af kunskapsfordringarne, dessa, vid inträdet till Krigsskolan, kunde blifva desamma, som vid afgången från någon viss klass inom de allmänna elementar-läroverken, skulle bland flere fördelar äfven den vinnas, att en yngling vid hvarje af nyssnämnde läroverk kunde beredas till inträde vid Krigsskolan, och således ej behöfde bestämma sitt vitae genus förr än vid afgången från det ena läroverket till det andra, emedan ingen tidigare anordning af särskild undervisning i och för beredelsen till inträde vid Krigsskolan då behöfde ske.
I sammanhang härmed skulle äfven blifva nödigt att föreslå förändrade bestämmelser i afs:de på inträdande ynglingars ålder m. m.»
Då detta memorial till K.
M. ingafs redan innan den nya skolstadgan ens börjat vid läroverken tillämpas, synes åtminstone att intet obehörigt dröjsmål i detta afs:de vid Krigsskolan egde rum.
De allmänna läroverken började nu, från och med hösten 1857, att arbeta efter den nya skolstadgan.
Denna åtföljdes visserligen af s. k. »läs-ordningar», men dessa skulle, såsom naturligt var, blott tjena till ledning, hvarefter, med beräkning af 1 års tid för hvarje klass, förslag till lärotidens fördelning och till pensa i de inom hvarje klass förekommande läroämnena skulle af läroverkens rektorer och lärare upgöras.
En på tillräcklig erfarenhet grundad pröfning af dessa förslager, så att de derefter skulle kunna utbytas emot definitiva bestämmelser, fordrade naturligtvis tid.
Emedlertid hade denna stadga knappt hunnit att ens under 1 läsetermin pröfvas, förrän allvarliga anledningar förekommo till den förmodan, att den ej skulle blifva af lång varaktighet.
Förhandlingarne i afside härå vid sednaste Riksdag äro kända.
Efter dennas slut nedsattes, såsom kändt är, en komité för att granska berörda stadga och utarbeta förslag till förändring deraf i åtskilliga delar.
Resultatet häraf var den nyaste skolstadgan, som under loppet af nu förflutna sommar utkommit, och denna hösttermin börjat tillämpas.
Den är i flera afsiden skiljaktig ifrån den förra, och afviker i väsendtlig mån från 1856 års stadga i afside på läroämnenas fördelning på de särskilda klasserna.
Man befinner sig alltså, i visst hänseende, nu på samma punkt, som för 3 år sedan, då tillämpningen af 1856 års stadga nyss var börjad.
I förhoppning att den sednast utfärdade skolordningen nu blifver beståndande, afvaktas blott den tid då klass-kurserna i de olika läroämnena vid elementar-läroverken hunnit blifva, på grund af tillräcklig erfarenhet, så bestämda, att ändringar deruti ej äro att befara.
Härtill fordras, efter hvad man sagt mig, väl 1 ålV2 år.
Så snart man upnått detta mål, komma, såsom förut är nämndt, kunskapsfordringarne för inträde vid Krigsskolan att förändras på det sätt, att de fullkomligt motsvara fordringarna vid afgången från den klass i allmänna elementar läroverket, der ynglingarne befinna sig vid en medelålder af 17 år.
Af denna Krigsskolans kombination med de allmänna läroverken hoppas man vinna flera fördelar, som tiden ej medgifver att här närmare utveckla.
Då alla I) en J December e. m. 223 ynglingar på detta sätt anvisas att gå den allmänna skolans väg, skall den före inträdet vid Krigsskolan lagda grunden blifva god och behofvet af tidigare privat-undervisning, för att beredas till detta inträde, alltmer försvinna, då bestämmelsen för militär-yrket ej beböfver ske förr än vid afgången från det ena läroverket till det andra.
Upskof med elevers antagande vid Krigsskolan till dess de genomgått liela elementar-läroverket, — som motionären antyder, — skulle medföra en alltför sen antagnings-ålder.
Enligt 1858 års upgifter, befunno sig lärjungarne vid Rikets 22 högre elementarläroverk vid en ålder, som inföll mellan medelgränserna 9 och 21 år.
Att nu intaga elever vid Krigsskolan från elementar-läroverkets högsta klass, skulle, då kursen vid förenämnde skola ej, af flera skäl, kan i medeltal beräknas till mindre än 3 år, medföra en alltför sen afgång till arméen, synnerligen nu, då andra ynglingar der redan vid 18 års ålder kunna såsom officerare vinna anställning.
En annan följd af motionärens förslag, som i ekonomiskt hänseende kan förtjena betänkas, är att, om eleverna skulle antagas vid en mera framskriden ålder, Staten derigenom blefve nödsakad uprätta en särskild Sjökrigsskola.
Ty sjöofficers-bildningen, med den dervid så oumbärligt nödvändiga praktiska öfningen under sjöexpeditioner, måste, såsom kändt är, börja vid tidigare ålder.
I sammanhang härmed, och då man här ifrågasatt lämpligheten af sjö- och land-kadetters gemensamma bildning under höst- och vintertiden, bör jag nämna, att då K.
M. för 6 år sedan updrog åt en af sjö-officerare sammansatt komité att företaga en närmare granskning af de för sjökrigs-undervisningen i vårt land gällande föreskrifter, denne af uplyste och sakkunnige män bildade komité, efter en noggrann pröfning af frågan om land- och sjökrigs-skolornas förening, ansåg fördelarne af en sådan förening, vara så öfvervägande, att de enhälligt tillstyrkte sjö- och land-kadetternas samfäldta upfostran vid samma läroverk.
Komiterade ansågo, att då sjökadetterna i alla fall vid första öppet vatten om våren nedresa till Carlskrona, för att tillbringa hela sommaren dels der, under deltagande i hvarjehanda tacklingsoch andra utrustnings-arbeten, dels ombord på exercisfartyget under öfnings-expeditionen, derifrån de först på hösten återkomma, de ganska väl kunna tillbringa den återstående delen af hösten samt vintern — eller den egentliga lästiden — vid Carlberg, der de erhålla särskild undervisning i de s. k. sjö-ämnena, men der deras undervisning i en del andra ämnen, gemensamt med de öfriga eleverne, medför en icke obetydlig besparing.
Det är ganska sannt, som här blifvit anfördt, att Norska Sjökadett-institutet är beläget i en sjöstad, men det är äfven sannt, att man härmed för närv:de är ganska missbelåten och är betänkt på skolans flyttande derifrån —• troligen till Christiania.
I sammanhang härmed har fråga äfven upstått om sjö- och landtkadett-skolornas förening.
En Norsk Sjöofficer har, med afseende härpå, nyligen vid Carlberg gjort sig underrättad om huru en sådan förening hos oss är tillvägabragd. 321 Den 3 December e. m.
Man liar här talat om Statens årliga bidrag till en kadett® bildning såsom ganska betydligt.
I Norge t. ex. betalar staten hvarje sjökadelts upfost.ran med 1,040 rdr rmt om året.
I Sverige bidrager Staten för närvide årligen med 322 rdr rmt till hvarje kadetts bildning.
Då, på sätt i det föregide blifvit nämndt, en temligen betydlig förändring af vår Krigsskola kommer att försiggå, så snart den nemi. kan företagas, i den ordning, som här blifvit antydt och som måste följas, då i följd häraf flera af Hr Montgomerys yrkanden äro obehöfliga och andra åter icke kunna såsom riktiga godkännas, anser jag den ifrågav:de motionen icke till någon 11.
St:rs åtgärd böra föranleda, och anhåller att dessa mina anmärkningar måtte med remissen till behörigt Utsk. få medfölja.
Många Ledamöter tillkiinnagåfvo sitt bifall härtill.
Jag skall ej länge nptaga R. o. Adis tid, men då detta ämne bragtes å bane, har jag ej kunnat underlåta att yttra mig heldst som jag är motionär i hufvudsakligen samma fråga.
Med den närmare kännedom, jag eger om nämnde Akad., vågar jag påstå, att en allt, för ensidig bildning der gör sig gällande.
Jag upprepar hvad en värd ledamot af detta hus vid en föreg:de Riksdag anfört, att samma bufvudprincip ligger till grund för denna stiftelses organisation, som för de i Katholska länderna, såsom Kyrkostaten, Spanien m. fl. varande s. k.
Abbé-skolorna, der ynglingen redan från de spädaste åren bildas för det presterliga kallet och genast vid inträdet iklädes den presterliga drägten.
En gång uptagen i dessas sköte, är det för honom omöjligt att förändra sitt lefnadsyrke.
.lag hemställer till Eder, mine Hrr, om icke det ligger något onaturligt deruti, att barnet, utan någon slags erfarenhet af lifvet, skall kunna, ej mindre i afseende på den militära än den presterliga lefnadsbanan, sjelf bestämma sitt val?
Hvad beträffar de serskilda läroanstalterna för officers-kandidater, så anser jag, att den officer, som först vistats vid något af Rikets Universiteter och sedan genomgått en militärisk tillämpningsskola, är fullt ut lika skicklig, om ej skickligare än den, som endast genomgått Akad. vid Carlberg.
För icke lång tid tillbaka hörde man öfverallt klagas öfver den ensidiga bildning, som egde rum vid Carlberg, samt den stora okunnighet, som rådde i en mängd väsendtligt ämnen, som ynglingen, utgången från Akad. eller skolan, vid Carlberg måste hafva inhemtat kännedom om.
Ingen kan bestrida att icke kadetten eger en betydligt öfverträffande skicklighet i de rent praktiska militärölningarne, såsom vapenföring, gymnastik, bajonettfäktning m. m., men att han eger en utvecklad humanistik bildning, det vågar jag förneka.
Jag tror, att den mest naturliga gången i allmänhet vore den, att uplostran börjades vid skolorna, fortsattes vidare vid universiteten och först sedan, om militäryrket tilläfventyrs blifvit valdt till vitae genus, fulländades vid en högre militärisk tillämpningsanstalt.
Det läroverk, som vi f. n. ega af detta slag, uemt. Marieberg, Den 3 December e. m.
Marieberg, upfyller, enl. milt förmenande, ej till fullo sitt ändamål, alldenstund det är för långt afskiljdt från någon närmare beröring med hufvudstadeu och i allmänhet det allmänna lifvet, hvarigenom, till lölje af dess enstaka läge och de unga officerarnes inkassernering derstädes, en alltför stor ensidig riktning derutaf blir en följd.
Men jag vågar hysa den förhoppning, att, då i en ej allt för långt aflägsen framtid Universitetet! blifva förflyttade till Stockholm, militärvetenskapen säkerligen kommer att framgå parallelt med alla andra vetenskaper samt att det ensidiga och skråmessiga i krigsyrket helt och hållet kommer att försvinna.
Härunder hade åtskilliga gånger ropats på propos.
Hr Cederschiöld, Gustaf; Jag har begärt ordet, hufvudsakligen för att få yttra några ord om den sednare delen af motionen eller om den, som åsyftar militärlärares anställande vid läroverken.
Vid fråga om upfostran måste man noga tillse att den icke blifver ensidig.
Del är nu för tiden så vanligt att man helt och hållet förbiser nödvändigheten af den fysiska utvecklingen hos barnet.
Denna är dock lika vigtig, som den psychiska.
Anden kan icke arbeta utan sina fysiska organer.
Aro dessa slöa och outvecklade, måste äfven den andliga verksamheten blifva otillfredsställande.
Ett gammalt ordspråk säger med full befogenhet: »Sanus animus in sånö corpore».
Genom upfostran bör raan söka åstadkomma en harmonisk utveckling af alla menniskans egenskaper.
Något visst anlag får icke utvecklas på alla de öfrigas bekostnad.
Skolorna oöra således afse icke allenast den intellektuella utbildningen, utan äfven den moraliska och den fysiska.
I sistnämnda afs:de har man eck i sednare tider förordat gymnastiken.
Men efter min öfvertygelse är det icke nog med den gymnastik, som sker inora lyckta dörrar.
Ynglingen bör äfven hafva gymnastiska öfuingar i fria luften.
Och i sådant afs:de torde militäriska öfningar vara särdeles lämpliga.
Utom den hurtighet och raskhet, som derigenom utvecklas, blir ynglingen dessutom vand vid ordning och disciplin, — en vana, sora kommer honom till gagn, ehvad lefnadsyrke, han än må välja.
Genom införande af exercis och militäröfuiugar vid Rikets elementarläroverk vunnes icke blott den indviduella fördelen afen frisk fysik; äfven ett allmänt och nationelt ändamål kunde derigenom befordras.
Jernför man Sverige med dess grannar, finner man genast dess underlägsenhet i militäriskt hänseende, — en naturlig följjJ af dess fåtaliga befolkning.
Under sådana förhållanden måste man vara betänkt på medel att i nödens stund kunna motstå anfall af en öfvermäktig granne.
Sådant kan omöjligen ske genom att endast föröka den stående arméen.
Afven om landet derpå använde alla sina tillgångar, skulle dock arméen blifva otillräcklig.
Andra medel måste således utfinnas.
Nationalbeväpning blir det yttersta, hvarpå vi kunna grunda vårt hopp att i nödens stund försvara vår sjelfständighet. H. II. 15 Deri 3 December e. m.
Men om en landstorm sammankallas utan föregången beredelse eller utan att förut ega militärisk öfning, kommer den att framstå endast såsom en rå oell oordnad massa, hvilken blifver ett lätt offer för en disciplinerad fiende.
Denna brist skulle i väsendtlig mån afhjelpas, om alla ynglingar, som genomgått elementarläroverken, derunder fått njuta undervisning i excercis och andra militäriska öfningar.
Dessa ynglingar skulle då vid en landstorms upbådande lämpligen kunna användas till underbefäl.
Och hvad i detta hänseende kunde hos dem brista, skulle genom en ganska kort öfning inhemtas.
Genom militäröfniugars införande vid Rikets elementarläroverk vunnes dessutom den stora fördelen att man redan från barndomen blefve förtrogen med den föreställningen att enhvar vore pligtig med lif och blod försvara ett älskadt fosterland.
Denna sats skulle läras icke blott såsom en vacker, men betydelselös sentens, utan såsom en grundsats, för hvars realiserande man dagligen öfvade sig och sökte förvärfva sig skicklighet, De öfningar, som nu ega rum med beväringsmanskapet, skulle få en vida större betydelse, än hvad de under närv:de förhållanden ega, om ett stort antal af bevaringsynglingarne redan förut, genom en långvarig öfning vid skolorna, hade skicklighet i exercis och manöver.
Härtill kommer ytterligare den omständighet, att militärexercis lättare lä res af gossen, än af ynglingen.
I vårt nationallynne ligger en afgjord böjelse för det krigiska.
Detta uppenbarar sig redan uti gossarnes lekar, af hvilka de krigiska äro de, som omfattas med det lifligaste intresset.
Och det finnes väl knappast någon enda af eder, Mina Hrr, som icke i sin barndom deltagit i dylika lekar.
De anlag, som sålunda finnas hos en hvar Svensk gosse, behöfde blott ledas af en lärare, för att utvecklas till en skicklighet, som i lärans stund kunde blifva ett värn för fäderneslandets sjelfständighet.
Jag för min del kan icke annat än på det högsta förorda förslaget och upmana Utsk:t att betrakta frågan från den dubbla synpunkten, — individens utveckling och det allmännas försvar.
Det är med särdeles tillfredsställelse jag afhört det sakrika yttrande, Guvernören vid KrigsAkademien nyss afgifvit.
Hr Thulstrup har förklarat det vara Styrelsens öfver KrigsAkademien afsigt, att, så snart förhållanderna sådant medgåfvo, indraga de lägre klasserna; men att, förr än den nya Skol lagen visat sina resultater, sådant icke kunde ske.
Äfven åsyftades att organisera KrigsAkademien i öfverensstämmelse med elementarläroverken, så att man ifrån de sednare kunde förflyttas till den förra.
Efter ett sådant förklarande tyckes det af motionären önskade mål hafva allt möjligt hopp om framgång.
En sådan organisering af KrigsAkademien är jemväl af vigt derföre, att den verkligen blefve en specialskola, i st. f. att den, under nuv:de förhållanden, nästan hufvudsakligen varit en elementarskola, der de första grunderna uti humaniora skolat inhemtas.
— En följd af da gamle elementarskolornas ändamålslösa organisering, har varit att icke blott Carlberg, utan äfven andra tillämpnings-skolor förfelat sitt mål.