Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller få uplysa, att i Norska lagen, ang:de bränvinsbränningen af år 1851 stadgas: ”att den som företager sådan bränvinsbränning eller omdistillering, som till följd af denna lag är otillåtlig, straffas första gången med böter från 10 till 100 speciedaler och sedermera för hvarje gång från 20 till 200 speciedaler, eller fängelse vid vatten och bröd; hvaraf sig visar, att den af Utsk. föreslagne latitud icke är större, än den våra bröder Norrmän antagit, och jag ser således ingen orimlighet i Utsk:s förslag, utan finnér det tvärtom vara ganska tjenligt, hvarföre jag instämmer i Hr von Hartmansdorff åsigt.
Jag godkänner således förslaget och anhåller, att R. o. Ad. måtte göra detsamma. o Hr Akerman:
Då jag i milt förra yttrande nämnde, att den ifrågavar:de Förordn., innan den utfärdas, blir, efter Högsta Domstolens hörande, af K.
M. granskad och rättad, har jag härmed ingalunda haft för afsigt, att inlåta mig i någon strid med dem, hvilka påstå, att denna lagstiftning tillkommer ensamt K. M., och jag vill lika litet sorn någon annan af de värde talarne öfverlemna eller bortskänka någon af R.
St:s konstitutionella rättigheter.
Som jag emedlertid redan nämnt, alt jag icke anser K. M. hafva
Sig den ekonomiska lagstiftningen ensam förbehållen, och således icke heller äger att ensam bestämma urbota bestraffningar, och jag är öfvertygad, att K.
M. icke godkänner de föreslagna urbota bestraffningarne, sedan Högsta
Domstolen blifvit hörd, har jag ansett mig kunna, utan att på något sätt efterskänka någon R.
St:s konstitutionella rättigheter förutsätta, att K.
M. på egen hand skulle i denna lagstiftningsfråga kunna komma till rälta.
Norska lagstift ningen till stöd för Utsk:s ifrågavande förslag.
Häremot vill jag anmärka, alt
Norska lagen i allmänhet är bygd på latituder, och att detta varit skälet, hvarföre sådane influtit uti bränvinslagen i Norrige.
Dessutom bör man ihågkomma, att böterne i Norrige äro från 10 till 100 speeier, men Utsk. har deremot föreslagit böter från 50 till 1,000 R:dr eller jemt 100 proc. högre.
Hr Gr. o. Landtnäs härefter först till bifall och sedan lill återremiss i förevända § framstälde propos:r, besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. behagade’ bifalla denna §, samt efter denna propos:s besvarande med starka
Nej förklarade att han funnit
Ad. npskjöt återstående pröfningen af förevar:de ärende till eftermiddagens plenum, och åtskiljdes kl. £ till 4 e. m.
In fidem protocolli, , Albert Munck.
Den 29 April e. m. 607 Lördagen den 29 April 1854.
Plenum kl. ‘6 e. m.
Fortsattes pröfningen af Serskildta Utsk:s vid dess Betänk.
M 8 fogade Förslag till förordning, ang:de vilkoren för bränvinstillverkning. §§ 62, 63, 64, 65 och 66.
Dessa §§ blefvo af R. o. Ad. bifallne. § 67. Frih.
Denna § innehåller straff bestämmelse för oloflig distillering af bränvin, och då R. o. Ad. förut återremillerat den 20:de §, som rörer vilkoren för bränvinsdistillering, torde äfven den nu föredragne 67 § böra återremitteras, för att sättas i sammanhang med den 20:de. R. o. Ad. fann, afl, lill följd af R. o. Ad:s beslut om återremitterande af 20 §, äfven nu förevande 67 § borde återremitteras. §§ 68, till och med 97.
Ad. bifallne. §§ 98.
Denna § innefattar utan tvifvel en stor fördel för egare af enkla redskap, men jag tager mig friheten fästa upmärksamheten å tvenne omständigheter, hvilka måhända förtjena att tagas i betraktande.
Den ena består deruti, huruvida meningen kan vara, att hvar och en, som eger gammal för bjuden redskap, skall få densamma med 10 proc. förhöjning inlöst, äfven om han sedermera med förändrad redskap ämnar fortsätta bränvinsbränning.
Ar detta hans mening, synes mig Staten icke böra bevilja honom den här i §:n medgifna förmån, utan äger han för sådant ändamål vända sig till kopparslagaren, hvarföre jag för min del anser, att endast de, som förklarat sig beredvilliga att nedlägga handteringen, borde få rättighet att tillgodonjuta den ifrågavaride inlösningen.
I motsatt fall fruktar jag, att §:n kan komma att gifva anledn. till mycket bedrägeri.
Man kan häremot invända, att, om mitt förslag antages, det skulle blifva svårt att kontrollera, hvilka sedermera vore till bränvinsbränning berättigade eller icke, men jag tror, att denna svårighet lätt skulle kunna häfvas derigenom, alt hos K:s Befhfde fördes en specifik förteckning å alla dem, hvilka 608 Den 29 April e. m. fått sina bränvinspannor af Staten inlösta.
Meningen med den ifragavande lagstiftningen är ju att minska de mindre pannornas antal och jag tror, att den af mig nu föreslagna utvägen skulle i betydlig mån dertill bidraga.
Den andra omständighet, som jag ansett böra upmärksammas, ligger uti föreskriften, att redskapsägare, som vilja sig af inlösningsförmåner begagna, skola inom tre månader från författningens utfärdande redskapen anmäla.
Jag befarar, att det torde blifva ganska svårt för mången landtman, att inom så kort tid bestämma sig för det hushållningssält han ämnar för framtiden följa.
Jag anhåller således, med åberopande af hvad jag förut anfört, att denna § måtte så till vida förändras, att endast de redskapsägare, hvilka för framtiden afsäga sig bränvinsbränning, få sina redskap af Staten inlösta, samt att de, hvilka häraf vilja sig begagna, skola anmäla redskapen inom en viss längre tid, som jag föreslår böra utsträckas till d. 1 Juli 1855.
Om denna tidpunkt blefve bestämd, skulle de fordna bränvinsbrännarne erhålla tillräckligt rådrum, att öfverväga det beslut de komme att fatta, hvaremot, om författningen utfärdades t. ex. under nästk.
Okt. månad, de redan i Jan. påföljande år måste bestämma sig, huruvida de vilja fortsätta bränvinstillverkningen eller icke.
Posse har föreslagit 2:ne förändringar uti förevarrde §.
Den ena består deruti, att ingen skulle få sin redskap inlöst, än den, som förbunde sig att hädanefter ej bränna bränvin.
Denna fråga har visserligen varit föremål för Utsk:s öfverläggning, men Utsk. förenade sig i den åsigt, att 2:ne vigtiga skäl talade emot ett dylikt stadgande.
Det ena skälet var, att dä bränvinsbrännarne hittills fått begagna ganska stora enkla redskap, men det numera blefve dem förbjudet att betjena sig af större pannor än dem, som hålla 20 k:r, sä skulle det vara obilligt att icke tillåta alla dem, hvilkas redskap sålunda måste lemnäs obegagnade, att få desamma af Statsverket inlösta.
Det andra vigtiga skälet bestod deruti, att man ansåg sig böra medelst utfästande af en hög löseskilling försöka indraga alla gamla redskap, så att den frestelse till lönnbränning, som, innehafvandet af bränvinsredskap kunde föranleda, måtte förekommas.
Erfarenheten i andra länder, har nemi. gifvit vid handen, att den största fara, man vid införandet af en inskränkande bränvinslagstiflning har alt emotse, är den lönnbränning, som kunde blifva en följd af den höga skatten och öfriga en öfverdrifven tillverkning hämmande föreskrifter.
Det är just för att söka förekomma denna fara, som Utsk. föreslagit, att Staten skulle vidkännas den upnffring, att inlösa de förut begagnade redskapen till ett pris, som öfverstege deras värde; och jag för min del anser detta förslag vara särdeles tjenligt, att i möjligaste måtto förekomma lönnbränning.
För det andra har Gr.
Posse föreslagit, att tiden, inom hvilken egare af enida redskap skola desamma till inlösen af Kronan anmäla, skulle utsträckas till den 1 Juli 1855.
Jag anser detta förslag
Den 29 April e. m 609 olämpligt, ty om man vill förmå allmogen att afhända sig de gamla redskapen och sålunda afstå från den skadliga näringens bedrifvande, bör man icke lemna allt för lång betänketid, ty derunder torde måhända det goda upsåtel öfvergifvas.
Jag anhåller, på grund af dessa skäl, att R. o.
Åd. måtte nu föredragne § godkänna.
Jemte det jag instämmer i den siste värde talarens yttrande, ber jag dessutom, att få fästa upmärksamheten deruppå, alt derest man antoge Gr.
Posses förslag, att endast den, som för framtiden afsade sig rättigheten att tillverka bränvin, skulle få till Slaten försälja sin redskap till det i §:n bestämda, förhöjda pris, skulle derigenom framkallas en serskild klass af lill bränvinsbränning disqualificerade personer, så att, då någon sedermera anmälte sig till näringens utöfvande, K:s Befh:de, innan tillstånds: esolulionen meddelades, måste förskaffa sig kännedom, icke allenast huruvida sökanden vore berättigad att idka fabriksrörelse, eller ägde serskildt skattlagd jord, utan äfven om han icke möjligtvis förut till Kronan försålt bränvinsredskap, hvilket ofta torde blifva ganska svårt att utröna.
Posses andra förslag vidkommer, synes mig såsom skulle detsamma hvila på ett misstag.
Den värde ledamoten tyckes nemi. hafva föreställt sig, att de 3:ne månaderna skola räknas från den dag, författningen promulgeras, men sådant är icke förhållandet, ty §:n säger uttryckligen, alt anmälningen skall ske ”inom 3 månader, efter del denna författning trädt i verkställighet.
” Således kommer tiden att räknas från den 1 Jan.
1855 och tilländalöper ej förr än den 1 derpåföljande April, så att den olägenhet, Gr.
Posse velat undanrödja, i sjelfva verket icke förefinnes.
Hr Hjärne, Harald: Gr. Lagerbjelke har redan anfört, hvad jag ämnat andraga, hvarföre jag inskränker mitt yttrande till att begära bifall till ifrågavar:de §.
Femte Bandet.
STOCKHOLM, Tryckte hos OliOF Grahn., 1824.
Tisdagen den 3 Junii.
FÖredrogos 9 nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne , samt den 30 sistledne
Maj eftermiddagen på bordet ligde Utlåtanden:
Från Stats- samt Allmänna Besvärs^ och EkonomiVt skotten:
Af dea ao sistledne Maji N o 176.
I anledning af väckt mötiöö om anslag af medel till en Myr» uttappnjng.
Om anslag af Allmänna medel till fullbordande af en väganläggning emellan Öfver- och Neder Calix Socknar inom Norrbottens Län.
Från Särskildta Utskottet', Af den 26 sistledne Maji Rörande utlemnande i Bokhandeln tf de exemplar sorn, sedan utdelning i RiksStånden skett, öfverblifva af Committerades till regie - 4 Den 3 Junii e, m. b ring af Rikets Styrelseverk afgifne , genom Serskildta Utskottets föranstaltande, tryckte , underdåniga Belänkande , med dertill hörande Handlingar.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 20 sistledne
Maj under N;o 96 afgifne, samt den 27 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, rörande väckt fråga om modification i Författningarne angående meddelandet af pass åt utländske män, sorn hit i riket söka inkomma.
Herr Anckarsvärd, August, uppläste följande:
Herr unn Wahrendorff, Marthin, anförde skrifteligen:
(Se Bilagan N o 2.)
Sedan jag till Större delen är förekommen af Herr Anckarsvärd och Herr von Wahrendorff, får jag endast vördsamt hemställa, om icke Riksens Ständer skulle finna anledning, att till Kongl.
Majit underdånigst öfverlemna deras önskan, att de i anseende till främlingar nu gällande Pass-författningar måtte varda återkallade , på det de hädanefter må emottagas och behandlas med samma välvilja och gäst - Den 3 J-unii e. m. 5 frihet, hvarföre Svenska Nationen fordom alltid gjort sig känd och som vi hos andra bildade Nationer ständigt röna.
Jag tillstyrker således återremiss af OcconomieUtskottets Betänkande.
Jag tror för min del, att
Utskottet helt och hållit misstagit sig i den princip, på hvilket Betänkandet är grundad!, att nemligen Riksens Ständer icke borde hos Konungen anhålla om ändring af en åtgärd, som ensamt beror af hans godtycke.
Just för det att denna åtgärd, betraktad icke från den Constitutionela sidan, titan från den Commerciela, beror af Konungens godtycke, är och måste den vara ett föremål för Riksens Ständers anhållan och önskan.
I annat fall och om Rikseos Ständer kunde sjelfve besluta, att den öfverklagade åtgärden skulle upphöra, så behöfde ej Riksens Ständer derom anhålla, utan blott besluta.
Jag förenar mig således med de värde Ledamöter, sorn begärt återremiss af Betänkandet, och serdeles på den grund, att Utskottet icke ansett behörigt, att Riksens
Ständer framkomma med någon underdånig önskan i ämnet.
Skulle Utskottet if några serskildta för oss obekanta och knappast gissbara politiska skäl, hafva kommit på det resultat, Betänkandet innefattar , så äger ock Styrelsen i sin makt att icke göra afseende å Riksens Ständers underdåniga önskningar, men dessa kunna i alla fall obehindradt framställas.
Friherre Cederström, Jacob', Jag ämnar vis - $ 6 Den 3 Junit c, m, serligen ej bestrida återremiss af Betänkandet, lå mycket mindre, sorn den Jemnar Utskottet tillfälle att besvara de nu gjorda anmärkning garne, Men i sjelfva saken ber jag att få ytt— - ra, att aldenstund Utskottet ej ansett sig äga den kännedom om Sveriges politiska förhållanden sorn Konungen, Utskottet sålunda ej funnit sig böra gå Honom i förväg med tillstyrkandet af en ändring af ifrågavarande författning, den landets ställning och politiska skäl möjeligen icke skulle medgifva, men som Kongl. Maj:t efter Utskottets öfvertygelse, skall sjelfmant vidtaga, så snart omständigheterne sådant tillåta.
Herr von Hartmansdorff.\ Åu?u4:
Då Herr von Wahrendorff väckte förevarande motion, instämde jag deruti, och anförde åtskilige facta såsom bevis på olägenheterna af närvarande Pass-författningar i anseende till främlingar.
Hvar och en som tjent vid Kongl.
Maj ts Beskickningar hos utländska Hof. eller på andra »tällén utom riket, haft att göra med utfärdan* det af pass, och erfarit de svårigheter och hinder, som utländingar derigenom underkastas, bör känna sig uppfordrad , att söka afhjelpa dem, och befria osg ifrån den afvoghet , sorn dr ho» främlingar måste föranleda.
Herr von Wahrendorff har tillräckligen utvecklat skälen för »in motion , och de öfrige som talat för den, hafva äfven anfört flere giltiga anlednin< gar till bifall derå.
Jag vill ännu tillägga en, I den mot utländingar gällande Pass-författningen är det bestämdt, hvilka Nationers med - Ben 3 Junit ,e. m. 7 lemmar som Sro privilegierade att med mindre svårighet få inträda öfver Svenska gränsen, och hvilka icke utan serskildt tillstånd kunna i riket inlåtas.
Menniskor äro således för deras passage till Sverige behandlade lika som vissa oprivilegierade varor och Fartyg i förhållande till andra.
Om jag ej bedrager mig, så äro Preusiska men icke Danska Undersåtare privilegierade till inträde i Sverige.
Skulle det nu hända att en Dansk vore stadd i resesällskap med en Preusare och anlände till Svenska området, så finge Preusaren komma in, men resekamraten nödgas stanna vid gränsen.
Man kan lätteligen finna, huru sådant skulle anses.
Vid det tillfälle då denna fråga första gången förevar, omtalade jag en Holländsk Köpman, som ämnade sig från Norrige in i Sverige och som, ehuru han var försedd med RiksStåthål larens pass, likväl blef af Svenska Gränsposteringen tillbakavisad.
Till prof på huru sådane händelser upptagas, kan anlöras, att denne utländning förklarade , sig vilja hot sin Regering anmäla klagomål öfver det behandlingssätt han fått röna Friherr» Cederström har sagt, det OeconomicUtskottet icke ansett rigtigt vara, ett i detta fall anmäla någon underdånig önskan hos Kongl. Majit, emedan Pass-författningar om utländningar voro grundadepå politiskt förhållanden, sorn ensamt för Kongl. Maj:t voro bekanta.
Jag erkänner vigten af detta skäl, men jag förmodar också, att det endast är, derigenom att olägenbeterne af vid - 8 Den 3 Junti e. m. tagne författningar göras genom folkets röst för Styrelsen bekanta, som hon säkrast underrättas om behofvet att jemka eller upphäfva dem.
Hvartill skulle väl en NationalRepresentation tjena, om den icke hade för ändamål, att till Konungen framföra Nationens tänkesätt och önskningar, så väl som hennes beslut?
Jag inser icke eller att något anstötligt kan ligga deruti, att hos Kongl. Majit framställa en underdånig anhållan i berörde fall.
Det beror ju alltid på Konungen att pröfva hvad afseende den må förtjena- Skall författningen i all dess stränghet bibehållas, så synes billigheten åtminstone kräfva , att denna stränghet utöfvas lika mot alla främlingar: icke såsom nu, endast mot några vissa, emedan ett sådant förhållande måste leda till obehagliga jemförelser , ofördelsgtiga omdömen och afvoga tänkesätt hos utländningar.
Jag förenar mig derföre med de värde Ledamöter, sorn begärt atarremiss af OeconomieUtskoUets Betänkande.
Uppå derefter af Herr Grefven och Laiidimarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att OeconomieUtskottets ifrågavarande Utlåtande, på grund af de der - vid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisa.
Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets den 23 sistledne
Maj aflåtne samt den 30 i samma månad eftermiddagen på bor; Den 3 Junii e. ni. 9 det lagde Memorial, innefattande Utlåtande öfver Ridderskapets och Adelns återremiss af Utskottets förslag till Riksens Stånders underdåniga skrifvelse N:o 43, angående prestanda till Bruken af Åboerne å de Hemman , sorn Bruksidkare till Skatte inlöst j fann Ridderskapct och Adeln för godt, att , enär berörde förslag redan blifvit af de öfrige Irenne RiksSiåndcn godkändt, för dess del dervid låta bero.
Upplästes till justering och godkändes ExpeditionsUtskottets insända Förslag till Riksens Ständers underdåniga adress till Hennes Kongl. Höghet Kron-Prinsessan, med lyckönskning öfver Hennes Kongl. Höghets ankomst till Sverige.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besväis- och OeconomieUtskottets den 20 sistledne
Maj under N:o 97 afgifne, samt den 27 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de hos Fråste- och BorgareStånden gjorde anmärkningar vid Utskottets den 8 sistledne April meddeldte Betänkande, angående tidens förlängande för de allmänna utskyldernes erläggande; fann Ridderskapet och Adeln att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskap.et och Adeln 'bifalli*, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. 10 Dtn 3 Junii e. m.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs och O-conomicUtskottets den 2^ sistledne
Maj under N;o 98 afgifne samt den 27 i aamma månad eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, angående användandet af den till Städerne donerade jord.
Grefve Hård, Cort Gurtaf, hade inlemnat ett Memorial^ hvilket upplästes, så lydande:
(Se Bilagan N:o 3.) Friherre Boije t Ludvig:
Om det vöre möjligt, att återföra alla förhållanden till hvad de fordom varit så skulle påminnelsen om första bestämmelsen af Städernas jord vara nyttig; men nu ser jag rätt ingen nytta dermed.
I tidens lopp har äganderätten öfvergått till helt andre personer, än Borgare; och i många Städer äges jorden af Enkor efter Adelsmän och Ståndspersoner.
Dessa hafva aldrig afvetat, att deras jord i forntiden varit donerad, eller med hvad vilkor det skedt.
De veta blott, att de betalt deras jord , som de naturligtvis anse för deras välfångna egendom, att använda på det för dem mäst tjenliga sätt.
Att nu deri, emot dem göra en rubbning, vore efter min tanka icke rätt, och följden vore då, att Stadsjordeos användande skulle blifva olika i deras ägo, och olika i Borgarnes; hvilket också vore betinkeligt.
Herr Berghman, Amiroiim Magnus:
Redan Den 3 Junii e. m, I ( vid 1809 2rs Riksdag hade jag äran vacka motion derom, att den jord. som af åtskilige framfarne Konungar blifvit till Släderne donerad, skulle efter dess destination användas till plantering af Tobak, Lin och Medicinalväxter.
Men saken kom aldrig fram.
Jag yrkade densamme vid J815 års Riksdag med lika liten succés.
Nu hör jag att frågan åter är å bane.
Jag kan icke förmå mig med Friherre Boije derom, att något undantag i afseende på Stadsjordens begagnande skulle äga rum, för de i Städerne inflyttade Ståndspersoner, ty den som bosätter sig i en Stad bör, som jag förmodar, veta, hvilka förmoner och onera medfölja hans egendom.
Jag yrkar derför® att Städerne utan undantag, mätte åläggas att upphöra med allt åkerbruk och all Boskapsskötsel, så vida ej fordret köpes af Undtmannen.
De fläste af våra Städer äro nu förvandlade till Köpingar eller Byar med ordentligt åkerbruk; men sådant kan aldrig vara rätt; ty hvad agrement skall lindtmannen hafva af Städerne, om dessa sjelfva kunna sälja Spannemål? antingen böra de sysselsätta sig ensamt med Han* del och handtverk eller ock blifva i alla afseenden lika med landtbrukare i allmänhet.
Men i förra fallet bör den Städerna tillhöriga jord användas till dess ändamål, utan undantag för någre visse personer.
Friherre Cederflråm% Jacob:
Det lärer för .i modeligen icke vara någon anledning, att förändra det stadgande, som bestämmer huru Stade - 12 Den 3 Junii e. m, jord skall odlas, antingen Ståndspersoner eller andre äga den ; och någon återremiss af Betänkandet' torde således icke i detta afseende böra komma i fråga.
OeconomieUtskottets Betänkande innefattar tillstyrkande af rent afslag å Grefve Cronstedt* motion, och Utskottet har i detsamma 6ökt åt Städernes innevånare bibehålla den rätt, Friherre Boije fördem nu yrkat.
Utskottet har dock gjort sig all möj - lig möda för att utforska, huruvida några författningar äro tillfinnandes, sorn bestämdt säga, att donerad Stadsjord skall användas till ett eller snnat gifvit ändamål.
Meri som denna forskning varit förgäfves, och det ändå kunde vara en möjlighet, att något stadgande af förberörde beskaffenhet existerar, har den frasén i Utskottets Betänkande influtit, att Utskottet icke kunde på annat sätt tillstyrka något åläggande för Städerne att plantera Hampa, Lin ni. m., än att detta borde verkställas å den jord, som till dylikt ändamål blifvit donerad.
Om Högloflige Ridderskapet och Adeln emedlertid skulle finnna en återremiss af Betänkandet vara af nörlén, skall jag visserligen icke söka bestrida den.
Herr Grejven och Landt Mar skalken hemställde^ om Ridderskapet och Adeln ansåg OeconomieUfskottets ifrågavarande Utlåtande böra , i anledning af de dervid gjord* anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Den 3 Junii e, m, 13 Föredrogs å nyo StataUtskottefs den 20 Bistledne Maji under N:o 167 afgifne samt den 23 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver Kongl. Majtts Nådiga Remiss i frågan om Statens Ordinarie Räntors utgörande i Skåne och Blekinge samt Bohus Län Friherre Stjerncrona, David; uppläste följande:
(Se Bilagan N:o 4.) Friherre af Nordin, Carl Johan'.
Billigheten påkallar visserligen, att någon jemkning sker med desse räntor.
Detta är på den ena sidan; men på den andra lärer väl ägande-rättens helgd fordra, att man med försigtighet går tillväga.
StatsUtskottet har tagit till grund 1766 års Ständers beslut; deruti är stadgadt, att räntegifvarne skola bibehållas vid deras rätt att räntorne med penningar lösa.
Detta beslut blef af Konungen sanctioner^dt genom dess Nådiga skrifvelse, samma år, till Kongl. KammarCollegium.
Om Riksens Ständer icke anse sådane åtgärder äga den helgd, att de icke kunna rubbas, utan rätegifvarnes hörande, så kan jag åtminstone icke inse hvaruti säkerheten ligger för någon att blifva bibehållen vid sine lagligen förvärfvade rättigheter.
Det är på denna grund som jag anser, att vederbörande böra höras, innan man fattar ett definitift beslut, hvaraf deras ve eller väl så väsendteligen beror.
StatsUtskottet har visserligen icke saknat upplysningar i ämnet, Det har haft icke blott I M Ben $ Junii, Krigs- octi KammarCollegiernes Betänkande af år i8»8, utan ock de yttranden Kongl. Majtt i anledning af sednaste Riksens Ständers beslut» sedermera infordrat} men Utskottet har dock ej tilltrott sig att tillstyrka upphäfvande af det nu antagne satt för räntornes utgörande» utan att innehafvarne af hemmanen fått anföra till deras försvar, hvad de anse billigt och rätt.
På denna grund förmodar jag ej att, om ock återremiss skulle beslutas, StatsUtskottet kan tillstyrka annat, än hvad det nu framställdt.
Herr Dankvardt, Magnus Georg, anförde skrifteligens (Se Bilagan N:o 5.) Herr von Hartmansdorff, Auguft: Herr
Dankvardt har mera fullständigt, än jag kunnat göra, framställt hvad jag hade ämnat yttra.
Jag inser ej eller hvarföre Utskottet ieke utlåtit sig öfver hufvudfrågan, utan uppskjutit den till en kommande Riksdag.