Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer uti Utsk:s yttrande att: "Const.Ustk., som haft att granska de i Statsrådet sedan sislförjlutne Riksdags början intill narrande Riksmöte förda pral., har dervid varit i närmaste tillfälle, alt öfverskåda vidden och mångfalden af de göromål, sorn tillhöra ledamöterna af Konung ens Stadsråd, och att upfatta till hvilken grad vår samhälls författa., i olikhet mot förhållandet i andra konslitutionela samhällen, ökat tyngden af Konungens höga kall genom anspråket på Hans egna pröfning af en stor mängd olikartade tvistefrågor, ofta af den mörka och invecklade beskaffenhet, att deras utredning fordrar trägen möda hos embelsmannen, som har deras behandling sig updragen, och följaktligen äfven måtte vid föredragningen inför K. lVJ. för bibringande af den noggranna kännedom af ärendet, sorn dess pröfning nödvändigt förutsätter, i betydlig mån laga i anspråk den för de egentliga riksvårdande ärenderna erforderliga tid”.
Jag tror likväl icke att mångfalden och beskaffenheten af dessa göromål kunna rättfärdiga Utsk:s tillgörande att föreslå bildandet af ett nytt embetsverk med åtföljande löner och omkostnader.
Utsk. har såsom ett störande afbrott anfört de omsorger, som DeparUs-Cheferne måste egna åt besvärs-målen.
För min del kan jag icke instämma i denna åsigt för såvida den icke inskränker sig till behandlingen af sådana besvärsmål, som icke tillhöra Depart:s-Chefens eget departement.
De omsorger, som användas till pröfvande af de till hans eget departement hörande besvärs-mål, tror jag icke kunna fä namn af störande afbrott, men deremot ser jag flere sådane uti den nya institutionen, enär det har blifvit föreslaget att ärenderna skola till föredragning och afgörande inom Regerings-rätten förberedas uti det departement, till hvilket de höra.
Jag är fullt öfverlygad om att de störande afbrotten föga skola komma att förminskas, enär Depart:s-Cheferne icke lära underlåta att med all nödig upmärksamhet följa beredningen och utredningen af ärendena.
Det mest sönderbrytande i hela den 102 Den 12 J u I i f. m. nya institutionen ä'- likväl flet förhållandet, att
Depart:s-Chefen snarare är ställd under än bredvid densamma.
För min del skulle jag helldre hafva ställt honom öfver denna nva, institution.
Jag tror att den person, som skall bereda ärenderna, icke bör hafva bundna händer då fråga är om att rätta missbruk som vid tillämpningen visat sig.
Vid granskningen af de serskildta §§:ne förekommer det mig derjemte såsom en stor brist att uti 23;dje §:n Reg.F. sk lille stadgas, att ”Högsta Domstolens och Regeringsrättens beslut utfärdas i Konungens namn och med Dess höga underskrift eller under Dess sekret”.
Det förefaller mig besynnerligt alt beslut kunna i Konungens namn utfärdas, då lian icke sjelf uti dem deltagit.
1 den 24:de §:n stadgas: ”Till föredragning och afgörande i Regerings-rällen skola ärenderna beredas i det departement, hvartill de enl. den i 6:le §:n omförmälda fördelning höra”.
Jag skulle dock tro, att här hade bordt vara närmare bestämdt hvilken som skall vara föredragande i Regerings-R:n. Vidare säges i samma §: ”Dep ar t: s-Chef ege all i Regerings-R:n deltaga i öfverlaggningen, men icke i besluten, uti de mai som till hans Departement höra”.
Härom har jag redan yttrat mig.
En fördel, som (Ilsk. ansett skola medfölja den nya institutionen är den, att ”den skulle bereda en långvarigare sammanhållning af erfarenhet om lagstiftnings-grunderna, anledmrne till de serskildta förf alin: nes tillkomst, deras anda och mening och sältet för deras tilläpning”.
Alin öfvertygelse är den, att denna långvarigare sammanhållning af erfarenhet om lagstiftnings-grunderna har raan redan ganska tillräckligt derigenom att ärenderna vid serskildta departement behandlas.
Jag kan icke finna att någon större sammanhållning skulle vinnas på sätt Ulsk. föreslår, serdeles som icke alla Regerings-rältens ledamöter uti besluten deltaga, och man således skulle kunna tänka sig att besluten skulle kunna vara beroende af hvilka personer, som den dagen vore i Regerings-R:ns beslut dellagande.
Jag tror att Const.Utsk. skulle hafva kommit närmare det mål, hvaråt det syftar, och tillika åstadkommit större förbättring, om Utsk., i st. f. att inrätta Regerings-rätten, hade, med ledning af hvad Reg.F. antyder, ökat Statsråds personalen.
Delta har icke Utsk. ansett vara nödigt, hvilken åsigt jag icke tror mig vidare behöfva uptaga, utan får derföre endast anhålla, att Betänk., på grund af de anmärkn:r jag nu framställt, måtte blifva afslaget.
Alltsedan det lyckades 1840 års män att genomdrifva ombildningen af konseljen till det skick hvaruti den nu sig befinner, hvarigenom den förut befintliga stora fördelen uphörde, att de dårande Depart:s-Cheferna kunde inom det departement, för hvilket de voro Chefer, erhålla biträde vid föredragningen af en mängd besvärsmål och andra ärenden af mindre vigt som icke ansågos behöfva att af Chefen sjelf handläggas, och sedan genom denna ombildning hela denna föredragning blifvit öfverflyttad på en enda person, nemi. det Statsråd som innehar Den 12 Julif. ro. 193 innehar Chefsskapet för departementet, har med mycket skäl den klagan alltmer och mer försports, att desse Depart:s-Chefer blifvit till den grad öfverhopade med göromål, att det varit för dem nästan omöjligt att hinna bereda och inför Konungen föredraga desamma, såvidt man vill antaga alt beredningen af dessa ärenden skall ske med erforderlig noggranhet.
För afhjelpande af denna serdeles vigtiga olägenhet afgaf K.
M. redan vid 1840— 41 års Riksdag en Nåd. 1'ropos. om förstärkande af Högsta Domstolens ledamöter och om öfverflyttning till denna domstol af åtskilliga ärenden, sorn nu af Konungen uti Statsrådet afgöras; men detta förslag vann icke R.
St:rs samtycke.
Denna olägenhet har emellertid än ytterligare tilltagit, till följe af den ökade folkmängden och de ökade anspråk som till thronell frambäras, så att det vill synas, som skulle denna omständighet hafva föranledt nuvande Const.Utsk. att tänka på en ny utväg för att afhjelpa det onda.
Jag anser Ulsk. hafva i detta fall, hvad sjelfva bemödandet beträffar, ganska berömvärdt förfarit, men jag tror likväl att Utsk. icke har lyckats att på ett fullt tillfredsställande sätt lösa denna upgift.
Det första och största lyte, som jag tillägger den af Const.Utsk. föreslagna institutionen, är det, alt den är stridande emot det system, som genomgår vår Reg:sF.
Detta system innebär nemi. först och främst, att Konungen skall allena styra Riket på det sätt Grundlagen föreskrifver.
Han har således nu i sin hand, att, med hörande af Sina Rådgifvare, allena besluta i alla de fall, som icke hafva beskaffenheten af Justitiaeärenden, utan ingå till Konungen och af Honom i Statsrådet afgöras.
Nu har Const.Utsk. deremot föreslagit, att en RegeringsRätt skulle inrättas, hvilken skulle företaga dessa ärenden till pröfning, och, märkom noga! den skulle företaga pröfningen på det sätt, att Konungen icke ens skulle hafva någon rösträttighet inora denna myndighet, ehuru han likväl inom domaremaktens högsta instans eger tvenne röster.
Man skulle således genom bifall lili Const.Utsk:s förslag fråntaga Konungen en Honom tillhörande rättighet och inskränka hans makt på ett sätt som, åtminstone såvidt jag vet, hittills varit okändt för Svenska folket.
Detta folk har haft och har ännu lyckligtvis den föreställningen, att det är hos deras Konung, hvilken de icke utan skäl kalla Landsfader, som de vilja nedlägga alla sina angelägenheter, och som de vilja skall pröfva deras besvär och taga del af deras bekymmer.
Nu skulle
Han, vid elt tillfälle då en Hans klagande undersåte nalkades Hans person för alt för Honom utgjuta sina bekymmer, nödgas svara: ”Jag har i detta fall icke någon pröf nings-rätt; det är Regerings-R:n som skall afgöra denna fråga och jag kan derpå ingenting inverka.
Jag kan således icke gifva någon tröst derigenom att jag granskar edia förhållanden och ser till om ni har fog till eder klagan eller icke”.
En sådan institution är ju rakt stridande emot den monarkiska principen i vårt samhälle.
Jag erkänner att man här har funnit en utväg, hvarigenom Depart:s-Chefernas öfverhopande göromål skulle för9 H. 13 Den 12 J u I i I m. minskas, men sådant borde kunna låta sig verkställa utan att sönderbryta det system, hvarpå vår Reg.F. hvilar.
Man kan ju ganska väl tänka sig att en Regerings-Rätt kunde inrättas med bibehållande åt Konungen af den rättighet, att, om Han så för godt finnér, derstädes intaga säte och stämma med samma rätt som uti Statsrådet.
Hetta är väl icke något som strider emot begreppet om pröfning i högsta instansen.
Vi hafva embetsverk uti instansen näst Konungen, hvilka äro så inrättade, att Chefen, då han är tillstädes, ensam eger beslutande rätt, hvaremot hans Kolleger, då han icke är närvande, utöfva denna rätt.
Man har icke funnit delta olämpligt, och jag kan således icke finna det ringaste skäl, hvarföre man icke här kunde införa samma ordning, på det att man måtte kunna bibehålla den grundsats orubbad, att det är Konungen som beslutar i nndersåtarnes alla angelägenheter med undantag af dem som tillhöra Justitire-ärenderna.
Jag finner således på denna grund en så vigtig betänklighet möta mot antagandet af den föreslagna institutionen, att jag anser den i sitt närvar :de skick böra förkastas.
Det andra lytet hvarmed jag anser denna institution vara behäftad, är den ofullständighet hvarmed Const.Utsk. gått tillväga vid bestämmandet af sättet för Regerings-R:ns verksamhet.
Väl säger Const.Utsk. att denna Regerings-Rätt skall ega att i Konungens namn pröfva och afgöra alla de besvärsmål, som icke tillkomma Högsta
Domstolens uptagande eller angå tillstättande af tjenster, men huru vid föredragningen skall tillgå, derom*säges icke ett ord.
Jag tror visserligen att man skall svara mig härpå, att den stadga, hvilken omförmäles skola i likhet med civillag stiftas, kommer att innehålla detalj-bestämmelser i delta hänseende; men det är arbetsordningen, som denna stadga bör innehålla, och ingalunda bestämmandet af en så vigtig fråga, som den, hvilken skall föredraga ärenderna och huru Regerings-R:n skall i anledn. deraf förfara.
Man har i förslaget infört det stadgande, att Departts-Cheferne skola få deltaga i öfverläggningen, men icke uti besluten.
Det förekommer mig som vore detta en abnormitet af ganska betänklig art.
Såvidt jag kan förstå, bör väl Depart:s-Chefen i denna sin egenskap ovilkorligen ega den bästa kännedom om beskaffenheten af alla de ärenden, som tillhöra hans Departement, och Jian bör väl då äfven vara berättigad att inverka på deras afgörande.
Vi veta att under den tid som den s. k. allmänna beredningen fanns, så föredrog Stats-Sekret:rne de mål, som de funno vara af större vigt, uti denna allmänna beredning, der de hade säte och stämma samt yttrade sig till prot. lika väl som någon annan dess ledamot.
Jag kan icke finna hvarföre man skall göra någon afvikelse ifrån denna, såsom mig synes, högst nödvändiga orduing.
Om Depart:sChefen, hvars lättnad i arbetet här hufvudsakligen åsyftas, likväl anser ett och annat, eller kanske en mängd besvärsmål vara af den vigt att han, för vinnande af konseqvens i Författnmes tillämpning, sjelf vill föredraga desamma för den myndighet, som eger att i sista instansen besluta, bör han då icke dertill hafva Den 12 Juli f. m. 195 rättighet?
Skall lian sitta som en siffra i Regerings-R:n för alt afhöra ledamöternes tanka och med dem endast öfverlägga om hvad som kan vara rätt eller icke; skall han, utan att deruti få deltaga, se huru en votering der eger runi, i hvilken hans röst, om den hade fått afgifvas, skulle hafva gifvit utslag i den riktning han anser vara den rätta?
Skall han val kunna se detta med likgiltighet?
Jag tviflar derpå.
Således, långt ifrån att, på sätt Const.Utsk. föreslagit, anse Departrs-Cheferne böra skiljas från all befattning med de s. k. besvärs-målen, anser jag det vara af yttersta vigt, att åt dem bibehålla rättigheten att handlägga och föredraga dessa mål samt att uti besluten deltaga.
Sedermera må det på dem sjelfva ankomma, att åt de embetsman, som de vilja begagna till sina biträden vid ärendernas föredragning inom Regerings-R:n, öfverlemna de ärenden som de sjelfva icke medhinna eller anse sig lämpligen kunna skilja ifrån sin egen handläggning.
På detta sätt allenast kan enhet uti ärendernas behandling bibehållas, ty, man må säga hvad man vill, så måste man ändock till undantagen räkna sådana utomordentliga snillen, som med den största lätthet inhemta författmnes innehåll, formerna för ärendernas behandling och, med ett ord, på kort tid bildas till Statsmän.
Statsmän hildas för det mesta säkrast derigenom, att de sjelfva handlägga en mängd ärenden och således pä detta sätt vinna en praktisk kännedom om huru de författmr, hvilkas utfärdande de hafva tillstyrkt Konungen, blifva tillämpade.
De uptäcka derigenom hvilka brister i författmne föreiinnas och sättet för deras afhjelpande.
Genom denna rättighet för Departts-Cheferne att föredraga, af hvilken jag icke tror dem skola underlåta att begagna sig, står för dem alltid en väg öppen att vinna praktisk erfarenhet, hvilket tillfälle, enl. förslagets nuvande lydelse, skulle gå för dem alldeles förloradt.
Jag återgår nu till det första lytet förslaget eger.
Man vet att Konungen i sin konselj är allena beslutande.
I denna sin egenskap år han, åtminstone i konseljen, öfver lagen.
Han kan således med stöd af Sin grundlagsenliga makt, vid pröfningen af ett besvärsmål, för tillfället afvika frän gällande författn:r och efter sig företeende omständigheter besluta.
De Hrr, som framställt förslaget, skola, om de behaga genomläsa K. M:s Nåd.
Skrivelser till Kammar-R:n under loppet af åtskilliga år, deraf inhemta, huruledes det understundom inträffat, att K.
M. uti besvärsmål, som blifvit till Regeringen fullföljde, yttrat sig på ungefär följande sätt: ”Vid pröfningen af detta mål hafva WI väl funnit Edert Utslag vara lagligen grundadt, men, med afseende på för tillfället inträffande omständigheter, håfve WI funnit skäl att så eller så besluta”.
Nu frågar jag Eder, Mine Hrr! kan Regerings-R:n tillåta sig att förfara på detta sätt?
Jag svarar härpå: nej.
Denna Rätt skulle, likasom Konungens Högsta Domstol, noggrannt hålla sig till författmne, och om ett sådant beslut, som drt jag nyss närande, skulle kunna tiIIvägabringas, så vore det endast i nåde-väg, derigenom att den af Regerings-R:n af 13 * 196
Den 12 Juli f. m. gjorda frågan kom till Konungen genom ansökning, och jag vet icke hvarföre man skulle ställa så till, att Konungen komme att utöfva sin jus agratiandi annorlunda än i den mening vår allmänna lag stadgar.
Då han tili eger rättighet att, såsom domareregeln säger, ”laga efter läglighet,” så bör man väl icke söka borttaga denna rättighet ifrån en, såsom Svenska folket alltid hoppas alt han skall vara, mild, god och rättrådig Konung.
Ett lyte, som jag icke heller kan undgå att emot förslaget anmärka, består uti de obestämda qvalifikationer, som skulle af Reg.-R:ns ledamöter fordras.
Const.-Utsk. har visserligen föreslagit att dessa qvalificationer skulle blifva lika med dem, hvilka uti 4:de § R.
F. stadgas för de män som Konungen eger att välja till sina rådgifvare.
Jag högaktar visserligen Const.-Utsk. derföre att det ansett andra vilkor för de män, som skola inträda i Reg.-R:n, icke vara behöllige än de som för inträde uti StatsRådet äro föreskrifne, men jag måste såsom en ganska vigtig omständighet anmärka att K:ns Rådgifvare äro amovibla, så att Konungen, om Han finner deni icke ega de egenskaper som han hade väntat, eger rättighet att skilja dem ifrån embetet och välja andra, som bättre skola motsvara Hans förtroende.
Deremot skulle de män, hvilka Konungen utnämner till ledamöter af denna Reg.-Rätt, vara inamovibla, och således hafva lika fast fot inom Reg.-R:n, sorn Justitiae-Råden inom Iv:ns Högsta Domstol.
För att. kunna erhålla en plats, som icke är amovibel, hafva lagstiftarne städse antagit såsom en grundsats, att vissa bestämda qvalifikalioner skulle finnas, och atl en person, för att kunna till den eller den platsen befordras, skall hafva fullgjort de prajstanda, sorn man anser lil göra ett bevis på att han kan på ett ändamålsenligt sätt fylla den plats, hvartill han befordras.
Genom det allmänna stadgande, som man här vill påRegeringsRätlens ledamöter tillämpa, skulle det egna förhållande kunna inträffa, alt man skulle kunna blifva Regerins-Råd, och sålunda fatta beslut i Kins namn, utan att man vore qvalificerad till att blifva e. o. Kanslist uti ett embets-verk.
Kan väl sådant vara konseqvent eller förenligt med systemet?
Jag anser hvarje inamovibel embetsman ovilkorligen böra vara dokumenterad på ett sådant sätt, och hans duglighet både i theoretiskt och praktiskt hänseende så konstaterad, att man deruti kan hafva en fullständig garanti för, alt, (ehuru misstag möjligen ega rum) han på ett värdigt, ändamålsenligt och för Konungen hedrande sätt kan fylla den plats, hvartill Konungen lemnar honom sitt förtroende.
Saknaden af sådana vilkor kan leda derhän, att denna institution genom hvarjehanda inträffande omständigheter och under tidernas längd kan sjunka i anseende, och möjligen i allmänna opinionen komma att anses på långt när icke uppfylla det ändamål, för hvilket den blifvit inrättad.
Så inträffade det med Allmänna Beredningen, hvilken, ehuru, enligt min tanke, af mycket gagn vid besvärsinålens handläggning, likväl förlorade det förtroende den hade bordt ega af skäl, som icke hade bordt finnas, men sorn likväl i verkligheten funnos.
Den 13 Juli f. m. 197
På grund af de skäl jag nu anfört, får jag vördsamt anhålla att R. o. Ad. ville, såsom sin gemensamma tanke, förklara, att, om än det förslag till ändring af grundlagarne som här blifvit afgifvet är välvilligt och godt i afseende på dess syftning, så är det likväl i sitt närvarande skick oantagligt.
I likhet med de 2:ne föreg:de talarne finner äfven jag detta förslag vara behäftadt med åtskilliga fel.
Hufvudfelet är, enligt min åsigt, det, att man afsett, att, sedan Konungen och R.
St. beslutat om hvilka mål skulle till Reg.-R:ns verksamhet öfverlemnas, och hvilka skulle fortfarande i Stats-Rådet afgöras, så skulle Konungen icke hafva dep aldra ringaste rätt, att uti de Reg.-R:n behållna mål hafva någon röst.
Detta hade enligt min tanke kunnat på 2:ne sätt afhjelpas; antingen om man förbehållit Konungen rättighet att, då han så för godt finner, tillsäga att vissa mål skola ifrån Reg.- R:n öfverlemnas till konseljen, eller om Konungen, då Han så behagade, egde att intaga säte och stämma i Reg.-R:n, vid hvilka tillfällen han skulle vara ensam beslutande.
Något sådant stadgande har likväl Konst.-Utsk. icke föreslagit, och jag är ledsen deråt.
Jag förutser att denna anmärkn. kommer att mötas dermed, att det vore under Reg.-R:ns värdighet att endast handlägga sådana mål, som Regeringen funno för godt att till densamma öfverlemna; men jag kan icke anse detta svar tillfredsställande.
Ett annat fel uti detta förslag ligger uti 23:dje §:s stadgande att ”Reg.-R:ns beslut utfärdas i luns namn och med Dess Höga underskrift eller under Dess sekret.”
Att en Rätt, som icke får hugnas af K:ns närvaro, och der Konungen icke har den aldra ringaste beslutande-rätt, skulle kunna utfärda beslut i K:ns namn och med Hans höga underskrif, anser jag vara aldeles omöjligt.
Enligt min tanke bonte man här hafva stadgat alt, i afseende på Reg.-R:n, så utfärdas dess beslut endast under K:ns sekret.
En annan anmäkn. måste jag äfven göra emot stadgandet i 24:de § att: "
Dcpar tern: ts-Chef ege alt i Regerings-Rällen deltaga i öfverläggningen, men icke i besluten, uti de mål, som till hans DepartcmU höra."
Om Deparlem:ts-Chefen endast får deltaga uti öfverläggningen, men icke uti besluten, så fruktar jag att han i allmänhet ganska litet kommer att begagna denna rättighet.
Det hade då varit bättre att lemna honom röst-rätt och votum decisivum, och det förundrar mig verkligen att Konst.-Utsk. icke vidtagit denna åtgärd.
Man har äfven såsom ett fel anmärkt att
Konungen icke blifvit förbehållen 2:ne röster uti Reg.-R:n, men derpå kan jag icke ingå, ty att förbehålla Konungen endast 2:ne röster uti mål der Ilan förut haft ensam beslutande-rätt, och der han alltid borde hafva den, kan jag icke finna passande.
Hr Stjerngranats yttnde, att det hade varit bättre om man utnämnt flere StadsRåd och till dem öfverlemnat de ärender, som nu skulle 198 Den 12 Juli f. m. af Reg.-R:n behandlas, så tror jag detta vara ganska riktigt, och att det skulle hafva varit högst nyttigt, men som frågan nu står fruktar jag att det icke kan blifva R.
St:s beslut och vid sådant förhållande tror jag det icke vara möjligt att åstadkomma en återremiss, innefattande en R. o. Ad. tanke i sådan syftning.
Således och då det är allmänt kändt, att
Regeringen är öfverhopad af en mängd göromål, som till en stor del äro obetydliga och icke borde af Regeringen behandlas, så vill jag för att förekomma ett större ondt heldre hafva detta förslag än intet.
Derföre, och ehuru jag i många delar är med detta förslag mycket missbelåten, är jag likväl tacksam emot Konst.-Utsk. derföre att det har dermed framkommit.
Regeringsmakten skulle genom detta förslags antagande blifva till en viss grad paralyserad, men jag tror att den för uärvar:de är det i ännu högre grad, då den måste sysselsätta sig med en mängd småsaker, som hindrar den ifrån att söka ett vigtigare mål för sin verksamhet.
För att förekomma att detta förhållande icke längre måtte fortgå, tager jag mig friheten att anhålla om propos. derå, att delta förslag måtte blifva hvilande till nästa riksdag, då det blir tillfälle att närmare betänka detsamma.
Jag anser mig böra någorledes fullständigt yttra mina tankar om detta ämne, samt anhåller derföre att R. o. Ad. måtte ursäkta om jag kommer att upprepa ett eller annat af de skäl föregående talare redan anfört mot detta förslags duglighet och antaglighet.
Första frågan är naturligtvis den, huruvida någon minskning i de ärenden, hvilkas afgörande för närvande tillhör Konungen, verkligen behöfves?
Denna fråga besvarar jag, för min del, visserligen med
Ja, men egentligen med afseende på Stats-Rådets ledamöter, förnämligast Dep.-Cheferne.
Nästa frågan blifver den: är det af Utsk:t föreslagna sättet att införa ändring, antagligt eller icke?
Jag tror det ej vara lämpligt och vill framlägga mina skäl.
Första och väsendtligaste skälet är den inskränkning i Konungamakten, som derigenom skulle uppkomma och redan af andra talare blifvit omförmäld.
Ehuru Svenska folket med Konungen delar den allmänna lagens stiftande: så har det likväl velat att
Han skall deltaga icke blott i lagens skipande och den tolkning deraf, som dymedelst dagligen förekommer, utan äfven enl. 21 § R.F. i de förklaringar öfver lagens _rälta mening, hvilka domare och embetsmän kunna begära.
Är Konungen icke tillstädes i Högste Domstolen, hvarest sådana förklaringar böra afgifvas: sä skola Hans 2:ne röster likväl inhemtas och be räknas.
Han begärt att frän sin domare-befattning befrias, hafva dock Ständerna vägrat deras samtycke dertill, emedan Svensken från uråldriga tider önskat, att hans angelägenheter måtte i alla hänseenden slutligen pröfvas, icke af Herrarne, icke af mångväldet, utan af Konungen.
I fråga om den ekonomiska lagstiftningen deremot är Konungen enväldig och påbjuder der Författningar, utan Ständernas deltagande.
Är det då lämp - Deli 12 Juli f. m. ligt att afgörandet af tvister om dessa författningars råtta förstånd och mening, om missbruk dervid eller misstydning deraf, icke skulle tillhöra den, som stiftat lagen, Konungen, utan öfverlemnas åt en serskild myndighet, i hvilken Han ej har inträde eller, frånvarande, äger någon röst, såsom i fråga om lagförklaringar, utan där Reg.-R:n skulle kunna, Honom ohördan, tillämpa ekonomiska författningar, stridande mot hans, lagstiftarens, mening?
Om Konungen icke skall pröfva besvärsmål i förvaltnings-ärenden: så kommer
Han med detsamma att förlora kännedom icke allenast om bristerna eller fördelarne i den ekonomiska lagstiftningen, den Han sjelf allena skall rätta och förbättra, utan äfven om felen eller förtjensterna hos de embetsman, hvilka skola dithörande författningar tillämpa.
Om den ene eller andre är försumlig eller vrångvis, hvilket ofta nog i besvärsmål rödjes: så vet Konungen intet derom, utan de kunskaper