Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant vore, efter min förmening, äfven skadligt, emedan det upphäfde deras naturliga förbindelse att bidraga lill Statens upprätthållande, och äfventyrIigt, emedan det ledde till alltför stor olikhet i beskattningen jemförelsevis emot andra medborgare, som i förvarfs-v i 11 k or, lefnadssätt och flerahanda förhållanden stå föga högre än dagarbetare , t. ex. fiskare, gesäller, smärre handtverkare i städerna , lotsar, mätare, sjömän, gerningsmän på landet, skärkarlar och strandsittare, m. fl.
Dagarbetare vid bruk , verk och inrättningar äro ej sällan i bättre belägenhet än dessa och andra sjelfberoende arbetare både i städerna och på landet, deribland specielt flottkarlar vid de större flotlningslederna och andra dylika likaså.
Jag hemställer fördenskull detta allt till Utsk:s närmare öfvervägande, och yrkar emedlertid, att förslaget lill ny be v i 11 n. stadga måtte inrättas efter ofvanantydda grundsatser och i öfverensstämmelse med min motion, som afser en billig medelväg härutinnan. §§ 33 och 34.
Den reglementariska bestämmelsen, pag. 33, börjande med orden ”domare och executorer,” intill 33 §:ns slut , innefattar stadganden, som tydligen tillhöra dels den civila och dels den ekonomiska lagstiftningen. § 35.
Mig synes alt 1835 års bevilln.förordn. och de föregtde afhandlat ämnet för denna § från en vida rikligare sida, då der blifvit antaget och faslstäldt, att bevilln. af actie-bolag, med flera likartade inrättningar, borde utgöras med 5 proc. af den utdelning, som icke öfverstiger sex för hundrade och för hvad derutöfver utdelas med 10 proc.
Man kan så mycket mindre invända, att denna beskattning varit obillig eller ändamålsvidrig, som de flesta dylika inrättningar i Riket tillkommit just under den lid, 1835 års förordning haft gällande kraft: och den kan följaktligen icke antagas blifva det hädanefter, sedan de nya hypoteksföreningarna och privatbankerna numera haft rådrum att utvidga och stadga deras rörelse.
Verkan häraf är dessutom notorisk och synbart icke till delägarnes nackdel; och då många capitaler, undandragna låntagare i annan väg, emedlertid ingått till fond för sådana inrättningars rörelse, hvilkas allmänna nytta jag dock ej förnekar, lärer det vara och förblifva både rättvist, billigt och ändamålsenligt, att bevilln.foten, med afseende på ifrågavnr. inrättntr, oföiändrad bi be hålles, isynnerhet som flera af dem godtgöra sig räntan vid utlåningstillfället, oberäknadt andra väsendtliga fördelar, som till 7 H. 46 36i Den 39 Maj. skyndas dem i allmänhet, genom octrojen eller af Statsmakternas medgifvanden till deras uppkomst och verksamhet.
Jag påyrkar fördenskull bibehållandet af förra bevilin.* afgiften. S 36.
I bestämmelsen, att af fynd bevilin. skall erlägeas med 5 för hundrade af värdet, föreslår jag undantag för sådana fynd af gamla mynt, klenoder och andra ålderdoms minnesmärken, som inlösas af Kronan för Rikets antirjvitetssamlingar.
Dessutom är nödigt, att någonting stadgas om sättet huruledes bevilin.afgiften skall debileras och uppbäras för värdet af andra fynd.
Art. 3. §§ 37 och 38.
Åberopande Gr.
Posses reservation, pag. 26, samt Hrr Edenhjelms och af Schmidts reservationer, pag. 34, i Utsk:s betänk., yrkar jag vördsamt, att denna art. måtte från nya bevilin.stadgan uteslutas, såsom rättsvidrig och ändaraålslös, — rättsvidrig, emedan den ej grundar sig på något inkomstgifvande föremål, och sålunda afviken från sanna beskatlliingsprinciper, — och ändamålslös, emedan den ej förhindrar sträfvandet efter karakterer, der delta eljest skulle vara för handen efter individuell begrepp om saken, betraktad såsom ett lofligt mål, så länge grundlagar och borgerliga lagar ej förbjuda det.
Tvifvelsmål kan ock möta derom , huruvida ämnet verkligen ingår i Svenska folkets sjelfbeskaltningsrält.
Art. 4. §§ 3g till och med 48.
Alt förordna om sättet för mantals- och skattskrifningen, med ledning af äldre och nyare gällande beskallnirigsgrunder, samt af R.
St:s beslut angtde bevillnma m. m., hav varit, är och förblifver ostridigt en regerings-åtgärd, tillhörande Konungens ekonomiska lagstiftningsmakt, hvilket afven uppenbart bevisas af allm. författnm om mantals-och skattskrifning, utfärdad af K.
M. den 3o Sept. 1812, utan Ständernes medverkan.
Lagstiftningen härom bestämmer dessutom ang:de vissa andra medborgerliga förhållanden, än beskattningen, ordnade genom utkomna särskilda allm. lagar och K. författningar, deri lagbuden antaga persons mantalsskrifning till grund för bestämmelsen örn hans rätta hemvist samt deraf beroende rättigheter och skyldigheter inom hemorten eller communen, — om behörig domstol i rättagångstvister och andra frågor; för möjligheten att rösta i commtinal-angelägenheter, att erhålla resepassoch vandringsbetyg från hemorten, om och när så behöfves; att uppehålla sig inom viss commun och der vid behof njuta fattig - Den ig
Maj 363 vård, samt mera dylikt. ■—■ Mantalsskrifningsförrällningen är föl ja k ll igen särdeles vigtig för ordningens vidmakthållande i landet, och hvarje motsägelse i föreskrifterna ang:de delta ämne mycket äfventyrlig för landets allmänna hästa.
Det måste således anses vara ganska olämpligt, åtminstone om R.
St. nu skulle, enligt Bevilln.TJtskrs förslag, vidtaga förändringar uti sättet och villkoren för mantalsoch sknttskrifningen, med hvad dit hörer; och för min del anser jag det äfven vara vådligt att göra denna förrättning, som länge och med säkerhet hufvudsakligen hvilat på häradsskt ifvarens tjenste-ansvar, att tillämpa skrifningen efter lagens afsigt och bokstaf, till mål för skiljaktiga meningar inom en beslutande comité'.
Erfarenheten bör hafva nogsamt undervisat hvar och en, som någon gång bevistat mantals- och skattskrifningarna, huru angeläget det är, att häradsskrifvaren härvid får uppfylla sin pligt, utan obehörig inverkan af församlingens innevånare, hvilka vanligen äro benägne att från mantal inom församlingen alldeles utesluta sådana fattiga personer, som begått brott, äro kända för vanart, eller endast äro i den ställning, att de förmodas kunna falla församlingens fattigvård till last;och benägenheten härtill skulle få alltför fria tyglar, om den — hvilket kan förutsättas — blefve understödd af tvänne vid förrättningen röstägande församlingsboer.
Man klagar nu öfver mängden af lösdrifvare, som ej tillhöra någon viss församling.
Man skulle innan kort få se dem fördubblade, eller tvådubblade, ifall sådan anstalt vidtoges, som här ifrågakommit.
Mycket mera skulle vara att deremot invända; meri som hela ämnet är af egenskap att inbegripas under Konungens grundlagliga lagstiftningsrätt, kan jag ej behöfva att vara vidlyftigare i den speciella bevisningen, utan åberopar jag vördsamt, med hänsigt pä föreslagna 4-^e art:n af nya bevilln.stadgan, mitt uti inledningen till delta anförande framställda yrkande.
Hrr Gr. Jac. Hamiltons, Frih. Oxenstjernas, Frih. Åkerlijelms, Frih. von Knorrings och Hr Edenhjelms, samt Kyrkoherden Bergwalls, Prosten Sundelii och Prosten Gahnes, jemte Hrr Norins, Westmans och Rydins inom Utsk. gjorda reservationer, pag. 26 af betänk., äfvensom Gr. Posses, pag. 28, äro att hänföra till vissa delar af detta maktpåliggande ämne. §§ 4g lill och med 86. 87 till och med m, samt 124, 125, 126 och 127.
I hänseende till dessa §§:r, handlande om Taxer.comite'er på landet och i städerna samt deras sammansättning, verkningskrets och göromål, och om ändringssökande i taxerings-och debiteringsmål samt besvär öfver ådömda böter, 364 Den ag Maj. äger den allm. anmärkn. rum, att de delvis innehålla föreskrifter, som tillhöra den ekonomiska lagstiftningen, oell måhända äfven civil—lagstiftningen; och för sådana delar åberopar jag vördsamt hvad derom redan är framstaldt och påyrkadt uti inledningen till detta mitt anförande.
Dessutom får jag särskildt tillägga, vid pag. 4o. § 5o.
Hit kan specielt hänföras hvad jag före detta upplyst och anmärkt om den gamla minimi-tariffens felaktighet och otillämplighet, samt om nödvändigheten af, att den noga granskas och ändamålsenligt förändras, innan den varder fastställd till efterrättelse vid blifvande taxeringar.
Pag. 4o och 4r. §§ 51 , 52, 53 och 54.
Uti ingendera af dessa är uttryckligen sagdt, att Taxerings-comite'erna på landet skola organiseras pastoratsvis; men detta tyckes dock vara meningen, enär 54 $:n uppställer såsom undantag: ”vilja flera pastorater förena sig om en Taxer.comite', vare ”sådant tillåtet.”
Då Beredn.comite'erna på landet upphöra, och beredningsså väl som taxerings-ålgärderna öfverlemnas åt en enda Corporation , under namn af Taxer.comite', är det visserligen nödigt, att taxer.districterna, sorn hittills vanligen utgjorts af hela fögderier, och i Elfsborgs län t. ex. varit sex, hädanefter blifva vida flera.
Men, pastorat är i allmänhet ej något lämpligt taxer.district, i hänseende till en del pasloraters jemförelsevis ringa omfång och folkmängd, samt svårigheten att der finna behörigen qvalificerade taxeringsman.
Pastoraterna äroock i vissa län så många, att taxeringsarbetet skulle blifva alltför osäkert och taxer.handlingarna alltför vidlyftiga, om hvarje pastorat begärde egen Taxer.- comite', hvilket åter är att förmoda, om och när sådant skulle tillåtas.
För alt göra detta åskådligt, får jag nämna, att i Elfsborgs län finnas pastorater, dels mycket stora, dels ganska små.
Häraderna äro deremot aderton, af hvilka 5 innehålla hvardera allenast ett pastorat, men de öfriga 2, 3 och flera ända till 8 pastorater; varande fördenskull länsmansdistricterna härefter lämpade, så att de, 25 till antalet, med afseende på localförhållanden svara emot ett, två eller flera pastorater; och häri har man således en tjenlig grund för länets indelande i taxgr.districter.
Jag föreslår, af sådana orsaker, att Konungens Bef:h:de måtte bemyndigas indela länet i så stora och många taxer.disti icter, som för taxer.arbetets tillbörliga handhafvande erfordras och localaomständigheter i öfrigt medgifva, då jag föreser, att de skulle uti Elfsborgs län blifva 25, förutan städernas 5, tillhopa 3o, hvilket redan är mycket, men likväl mer än hälften mindre, än om hvart pastorat på landet och hvar stad skulle få särskild Taxer.comite'. pag. 57. § 1 13.
Erinras alt om taxer.districtcrna indelas efter hvad här ofvan är föreslaget, kan den åsyftade Den 29 Ma j. 365 nyttiga ordningen för ledamöters inkallande i Profil.cornilsen någorlunda väl ernås, annars blott ofullkomligt, pag. 5q. § 121.
Som allm. bevillntn i det liela lärer blifva betydligt nedsatt till belopp, men vederbör, tjenstemäns kostnader oell besvär i och för taxering , debitering, uppbörd och redovisning, blifva lika stora som förut, om ej betydligt större, i följd af taxer.districternas ökade antal ; så hemställer jag, alt Bevilln.Utsk. mätte föreslå R.
St. alt bevilja, i stället för 1 proc. såsom hittills, 1^ eller 1^ proc. af hela länets bevilln.summa , till kostnadsersättningar och till uppmuntran för samma tjenstemän , isynnerhet som skjuts- och tractamenlskostnaden för ledamöter i Pröfn.- comiteer kommer att uppgå till högre belopp än förr, i män af deras ökade antal. pag. 61 och 62. §§ ii5 och 126.
De här föreslagna stadganden , som skulle tillintetgöra den hittills erkända rättigheten för Kronans ombud, att äfven genom besvärs anförande öfver Pröfn.comite'ens beslut bevaka slatscassans rätt och fördel ined afseende på egentliga taxer.frågor, äro, efter min förmening, både principlösa och äfventyrliga.
Väl är det sannt, att taxer.åtgärder, sedan de af Pröfn.comité blifvit fastställda, sällan kunna, om de än af Kronans ombud anses oriktiga, lagligen klandras, i brist af bevisning.
Men 0111 utvägen en gång beredes de taxerande corporalionerna alt för deras orter förminska bevillnln , emot R.
Sits afsigt och bevilln.förordning bokstaf, t. ex. att nedsätta hemmansvärdet i massa, ulan behöriga skäl, samt till och med under miniini-tarilfen, alt på lika sätt sänka annat uppskattningsvärde å egendom, att ytterligare nedsätta borgerskapets bevillning för rörelsen, eller annorledes; så är äfven fara värdi, att tillfället ej alltid lemnäs obegagnadt.
Äldre tilldragelser med afseende på uppskattningsvärdet å hemman och det ännu tillvarande missförhållandet deri, Rikets län emellan, antyda öppet hvad man derom bör tro.
— Dessutom, och detta förtjena!- noga öfvervägas, hafva Taxerings- och Pröfnings-comiteerna icke befattat sig ensamt med den egentliga taxeringen.
De hafva jemväl granskat och förändiat, och stundom nedsat eller underkändt debiterade afgifter, samt lära ej underlåta att göra detsamma hädanefter.
Skulle då öfver Pröfn.coiniteens beslut, i dessa fall, besvär af Kronans ombud ej heller få anföras?
Af Utskts förslag hemtar jag svaret nej; och motsägelsen emellan 124 ocl1 l25 §§:na blifver derigenom uppenbar.
— Får vidare Kammarrätten icke heller upptaga och afgöra anmärkningar, som vid revision af räkenskaperna knnna förekomma mot debitering af bevillningsmedlen, när så är, att Pröfn.comité behandlat debite1 ings-åtgärderna ?
— Äfven härpå måste svaret blifva nekande; och något hvar bör således kunna inse hvarthän detta allt slutligen skall leda.
Jag yrkar fördenskull på ändring i Ulskts förslag lill 366 Do II 29 M a j. 17.5 §:n, så att besvärsrätt må tillkomma så val Kronans ombud, som den skattskyldige, äfvensom på en härmed instämmande förändring i 126 §:ns redaclion. Art. 5. §§ 128 till och med 1^0, samt i41 och 142; äfvensom 151, iD2 och i53.
Nästan i större mått, än annorstädes, gäller härvid den erinran, att föreslagna bestämmelserna ingripa i den civila och ekonomiska lagstiftningen, emedan här talas om tjenstemäns ansvar såsom för tjenstefel, m. m. d.; åberopande jag fördenskull vördsamt , med hänsigt härpå , mitt uti inledningen till delta anförande redan framställda yrkande. 55 145 till och med i5o.
Om undantag och lindring i bevillntn, torde, såsom innefattande bestämmelser angille sjelfva beskaltningsgrunderna och tillämpningen deraf för vissa fall , böra ingå i de artlr af stadgan, derutinnan afgifterna, för hvilka undantag och lindring medgifves , varda bestämda, eller ock införas under en särskild art. näst derefter.
För öfrigt anmärkas, vid 5 i45. 2:0 Personer, hvilka angifvit nyttiga uppfinningar, för den belöning som i sådant afseende åtnjutes.
Meningen kari väl här ej vara, att den årliga inkomst , en person, som i något industriell yrke eller eljest uppfunnit nyttiga förbättringar, derpå han, enligt härom utfärdade allm. författnlr, erhållit s. k. patent eller privilegium exclusivum lill uppfinningens begagnande för sig allena under viss tid, af sådan uppfinning tillgodonjuter gagn i eget yrke, eller genom upplåtelse åt andra, mot ersättning, — skall undantagas från bevilln., ett undantagande, som dessutom i allmänhet icke kan äga rum, utan att medföra osäkerhet och missbruk vid uttaxerande af 2:dra art:ns bevillning.
Erfarenheten har dock visat, att den likartade bestämmelsen i i835 års bevilln.stadga blifvit någon gång så förstådd, hvarom äfven, sedan Pröfnings-comite' meddelat rättelse, fråga är, genom und. besvär, dragen under K*.
Jag föreställer mig jemväl, att befrielsen efter föreslagna redactionen af i45 5:n 2 mom. icke afser annan belöning för nyttiga uppfinningar, än den, som för en gång utgår antingen af Statens allm. medel, eller från andra publika fonder; anseende jag fördenskull, att nämnda redaclion bör förtydligas, med tillägget: för den belöning af allmänna medel, som i sådant afseende åtnjutes. § 149.
Bevilln.Ulsk. bar här föreslagit att bibehålla iunevånarne i Borås stad än ytterligare vid den befrielse
Den »9 Maj. 36j ifrån och lindring lili bevilln:n, förre Ständer elem beviljat i och för de staden åren 1822 och 1827 åfvergångna eldsvådor; inen märkvärdigt 110g liar Utsk. icke i silt förslag upptagit innevänarne uli Wenersborg såsom föitjente af en slik K. St:s välvilja, hvartill Utsk. i betänk., pag. 26, anfört såsom motiv: ”att Utsk. inhemtat, att Wenersborgs ”stad, som utom allmänna låneunderstöd, efter eldsvådan ’’(i834 nemi.) erhållit betydliga enskildt» bidrag, numera ”kan anses hafva återvunnit den förkofran, att någon fortfarande befrielse från eller lindring uti bevillnln icke skäligen ”bör äga rum.” Hvarest, eller af hvilka tillförlitliga handlingar, Utsk. skulle hafva inhemtat detta ljusa begrepp om stadens så hastiga förkofran, hvilket, 0111 det vore grundad!, äfven vore särdeles glädjande, kan jag ej utleta eller ens gissa.
Det må då tillåtas mig anse föreställningen derom såsom en fördom, bibringad Utsk. af några, som sett, och andra, som hört omtalas, att staden kunnat, förmedelst de erhållna understöden, för det mesta uppbyggas ånyo, efter en förbättrad plan och någorlunda väl.
Byggnaderna hafva dock ej blifvit färdiga, förrän under de 2:11c sistförfluten åren, och många äro det ej ännu; hvaraf följer, att den af i835 års
Ständer staden tillerkända hevilla frihet för husen icke lillgodokominit ägarne längre, än dels två och dels allenast ett år.
Hvad stadens förespeglade förkofran i öfrigt angår, så kan väl helt naturligt förklaras hvarföre, sedan efter lörsta årets förlopp handel, handtverk och näringar kunnat åter bedrifvas i uppförda provisionella byggnader, rörelsen, underhållen af de betydliga capitaler, som satts i omlopp för byggnadsarbetena, varit någorlunda jemn; men detta penningens lifligare omlopp i orten är nu slut.
Innevånarnes redbara välstånd har emedlertid förminskats, genom ansträngningarna vid stadens återuppbyggande, och vanmakten lärer snart visa sig alldeles i motsats till förment förkofran, nar de upplånta capitalerna skola återbetalas, dels med ränta och amortissement till Riksg.cont., dels på vanligt sätt till enskilda långifvare, isynnerhet 0111 staden skulle af K. II.
St. behandlas så hardt, sorn dels Bevilln.Utsk. sökt åstadkomma i denna fråga, dels StatsUtsk. lärer beslutat tillstyrka i en annan för staden högst vigtig fråga.
Jag anser mig kunna med någon sakkännedom bedomina närvar, tillståndet i Wenersborg, så väl som ulsigterna derstädes för den närmaste framtiden.
Det förra är i sanning äfventyrlig!, och de sednare mörka; åberopande jag vördsamt, till stöd för min mening härom, närlagda promemoria, N:o 3 , för uppgifternas riktighet, för hvilken jag ansvarar; och hoppas jag på grund af detta allt, att Bevilln.Utsk. skall, efter närmare öfvervägande af ämnet, finna sig befogadt föreslå bibehållandet äfven för Wenersborg, intill nasta riksdag, af deli 368 Den 29 Maj. befrielse från eller lindring uti bevilln.afgifterna, 1835 års Ständer staden för tiden hittills beviljat.
Hr Prosten Östermans oell Riksdagsfullm.
Lars Larssons inom Utsk. gjorda reservationer, pag. 36 och 56 af betänk., varda dessutom vördsamt åberopade.
Slutligen har, uti 168 §:n af 1835 års Levilln.stadga, funnits någon tvetydighet i hänseende till medgifna befrielsen från hevilln. för tomter, hus och byggnader i Iäorås och Wenersborg, hvilket föranledt dertill, att Taxer.comiteen på förstnämnda ställe tillämpat stadgandet äfven för alla på stadens grund eller å stadens ägo-område belägna hus och byggnader, men Taxer.comileen i Wenersborg sträckt tillämpningen allenast till de inom sjelfva staden varande tomter, hus och byggnader, såsom efter min tanke rätteligen vara bör.
Pröfn.comiteen har väl gjort förändring i det för Borås följda tillämpningssättet, men, såsom jag vill minnas, äro besvär anförda öfver detta Pröfn.comite'ens beslut. —-
För att nu förtydliga stadgandet än mera, hemställer jag, alt i 149 §:n af nya bevilln stadgan befrielsen i ofvanberörda fall måtte bestämmas för alla inom stadens staket eller vall belägna tomter, hus och byggnader, både i Borås och Wenersborg.
Förmodande, alt H. R. o.
Ad. anser dessa mina anmärka:!- föranleda till återremiss af Utsk:s betänk, och förslag, hvilket jag äfven vördsamt påyrkar, anhåller jag tillika, att mitt anförande måtte få medfölja återremissen.
Bilaga N:o 1.
Exempel på det missförhållande i beskattning efter atdra arftn i 1835 års bevilln.stadga, som för närvar, äger rum med afseende på taxeringen i städerna.
Bevilln.afgift för behållen inkomst af handelsrörelse.
År 1S3S voro nemi., enligt officiella uppgifter : 16 handlande och 2 betjente!- i Alingsås stad taxerade för behållen inkomst, efter 2tdra art., med tillhopa r:dr 128: — 12 handl, med 7 handisbetjenter i Askersund till 135: 170: — 108: 24. 126: — 85: — 70: — 4o: — 87: — 94: 24. i4o: — 1 1 handl. 16 — 12 — i Borgholm J5 7 — 8 — i Cimbritshamn 55 7 — 12 — i Eksjö >5 6 — 8 — i Engelholm 5 5 11 — 11 — i Falköping 55 4 — 1 — i Grenna 55 9 — 3 — i Hjo 55 22 — 3 — i Kongelf 55 24 — 3 — i Laholm 57 Den 29 M .1 j. 11 hand!. med 6 handlsbe!jentor i Lindesberg till 85: — 6 — .5 — i Mariefred »> 65: — 1 1 — 5 — i Marstrand Y> 97; l6- »8 -r-, 11 — i Norrtelje 77 i 26: — 11 7 — i Piteå 77 1 37: 24. 2 4 — i Sigtuna 77 20: — 2 1 — i Skanör 22: — 11 6 — i Skara 77 79: — 7 —f 10 i Skenninge 77 80: — 8 6 — i Sköfde 77 90: 24. 4 7 — i Strengnäs 77 81: — 25 12 — i Strömstad 77 .84: - 8 1 1 — i Södertelje 77 76: — 3 5 — i Thorslia Ila 17 74: 32. 5 1 — i Trosa 17 53: 24. 7 5 — i Waxholm 77 81: 24- ■ 4 5 — i Wim,melby 77 r 13: — 8 — i Oregrund 77 80: — «4 6 — i Östersund 7? 81: — 9 — 6 — i Östhammar 77 68: — 3 18 st. 189 st. r:dr 2879:
— Då rann iiu för ofvanuppräknade 3i af Piikets minsta släder afräknar från taxerade bevillnln efter 2:dra arlin livad sora af summan, 287g r:dr, belöper för 189 handelsbeljenler med per medium 2| rtdrs afgift för hvardera, eller tillhopa 472 r:dr 24 sk., och sedan fördelar återstoden 2406 r:dr 24 sk. emellan 3i8 handlande, blifver resultatet särdeles anmärkningsvärd!, nemi.: att uttaxerade bevilln.afgiften för bandel och rörelse icke uppgår öfverhufvud till mer än 7 r:dr 27 sk. 1 rist. å dem hvardera, svarande icke fullt emot i5i-§ r:dr behållen inkomst för hvar och en; hvilket sednare belopp uppenbarligen ej till tredjedelen betäcker deras och hushålls årliga lefnadskostnad , nb. de mindre bemedlades, oafsedt den omständighet, alt en eller annan af samtliga dessa handlande vanligen tinnes hafva samlat någon förmögenhet, när handelsyrket öfvergifves eller upphör.
Cornmerce-collegii berättelse om Sveriges handel och sjöfart år 1838, från hvilken jag tagit uppgifterna här ofvan, kan henitas grund till sådana jemförelse!' äfven för öfriga städer i Pviket, alla bevisande med få undantag, att af städernas handelsrörelse bevilln:n i sjelfva verket ej utgår med mera än tredjedelen, kanske någon gång men högst med hälften af hvad som, efter bevilln.stadgans bestämmelser, borde utgöras.
Förhållandet härutinnan i hänseende till fabriks-, manufactur- och handtverkeri-rörelsen, är måhända något olika ; dock torde äfven den i allmänhet nu icke draga mer än högst hälften af den inkomst-bevilln., som rätte 7 H. 47 D* ii Qt) M u j. iigen borde utgå.
Emot sådana missförhållanden, hvilka, med tillhjelp af de handlingar och upplysningar, Bevilln.- Utsk. har alt tillgå, kunna i det hela genomskådas, måste val således något correctiv äfven höra uppställas uti nya hevilla. stadgan.
Man kan invända, hvad jag vill medgifva, att, oaktadt de missbruk, som salunda i allmänhet hittills ägt rum, flere handlande och andre med borgerlig rörelse dock blifvit rätteligen taxerade till jemförelsevis ganska högt belopp för hvar och en; men detta hörer till undantagen och undanrödjer således icke behofvet af ökad control! å taxeringarna.
Bila».!
N.o 2.
Uppgift öfver hemmantalet i Rikets samtliga län , med jemförelse dels af antagna minimi-niedelvärdet å hemman inom hvarje län, efter den vid 183.5 års hevilla.stadga fogade tariff derå, och dels af det vid 1836 års taxeringar uppskattade hemmans-medel värdet.
Hemmantal.
Stockholms län .... 4°4° Upsala 3548 Westerås 2873 Nyköpings 3307 Linköpings 5443 Jönköpings 38cj 1 Wexiö 2823 Calmar län, med Öland . 3366 Wisby län eller Gottland 1097 Carlskrona eller Blekinge togo Christianstads .... 2988 Malmöhus 8791 Halmstads 2909 Götheborgs och Bohus . 2874 Wenersborgs eller Elfsborgs 4 '9° Mariestads eller Skaraborgs 4892 Örebro eller Nerikes . . 2724 Carlstads eller Wermlands 1726 Fahlu eli.
Kopparbergs 1806 Gefle eller Gefleborgs . 2107 Hernösands eller Wester Norrlands 1602 Jemtlands 919 Umeå eller Westerbottens 809 Piteå eller Norrbottens . 62$ Medelvärde efter minimi-ta litlen.
4o5g r:dr 3 192 3685 3445 384o 2356 2770 4143 a.jgi 6818 3735 5° ‘9 23l i 3i 98 3°79 3820 3oig 820 I 3743 2*52 99 59 99, 99 99 5? 59 59 V 59 99 99 59 99 99 99 99 3824 „ 1409 „ 1817 „ '95i „ iS36 ars uppskattade medelvärde.