Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmäcktige sorn ifrå< desse effterskr:ne Sockner i Österdalerne och Bergzlagen nembligh:
Tulina, Gagnef, Leksan, Rettwik , Ål, Biursås , Swier-dsiöö, Wijka, Torssånger,. Skedwij, och Finstadh Fierdingh ulhi Hedemora Sockn, till denne Rijkzdagh hafwe förskickede warit t, hafwe oss underdånligen tillkännegifwedt, att oansedt de effter huart fullgiärdzhemen oller 16 Spannelandh, effter den Contract, som (högloflig uthi åminnellsse) wår ffere Her Fader medh dem giordt bäfwer åhrligen hafwe uthgiordt a4 slijger kohl för alle deres uthlagor så wäl owisse sorn wisse Pertzeler; Så ha Iwer dock likwäl på någre år, derutöhfwer af dem fordrelz fy re
Sti jger kohl för de Giärder som af andre landzändar till Krigzfollksehs uppehälle hafwe bewiiliede waredt; hwilkedt dem tycke falle sigh för swart, och derföre ödhmiukeligen begährade, att de wedh föreskr:ne Contract sigh hålla, och för bette 4 stijger okrafde blifwa mätte.
Huilken deres ödhmiuke begäran wij medh wårt Elskelige Rijkz
Rådh håfve uthi betänckiande taget, och effter wij hafwe hefunnedt att förde 24 slijgar lijthed förslå emoth de uthlagor som andre wäre undersålher uthi wisse och owissa Pertzeler uth^ giöra, hafwe wij skudt till heffe Socknars Fullmäcktiges betänckiande, hvad de wille påöka till för:de stijgar kohl; Så hafwe de sigh godhwilleligen och unjlerdånligen tillbudet att de wele hereff^er åhrligen ulhgiöra Ses och Tiugu 38 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N.o 7.-/0. stijgar kohl af hwart heelgiärdz hemman, anten hjälper och owisse perzeler ulhi andre Landzändar pålägges eller eij.
Så hafwe wij sådant deres underdånige lilibudh nådigest låtit oss behage och effterlåthet att de hereffter wed föreskrifna Uthlagor alltijdh blifva skole, och när de samme kohl såsom förb:t är uthgiordt bafve, skole inga hielper af dem fordrade warde ehuad nampn de och bäfwe kunne, uthan Elfzborgzlösen allene, så länge den opå står och hewilliat är.
Såsom och dedh timber som de äro wänne att hielpe till Kopparbergzgrufwa och de tu lass Mallm som Undersåterne i Tuna uthan broon, Skedwi] Sockn och Dalsby ocb Finstadh fierdinger uthaf ålider hafwe waredt wäne åhrligen i Eesebergzgrufwa bryta och föra till Säthers hytta.
Dernästh hafwa de och bewiliiadt att hvart mantaal eller hionelagh skole åhrligen wedh Kopparbärget oplåte oss till kiöps en Stigh kohl effler gamble måledt, den wij dem der strax medh rede penningar wele betala låthe, och gifwa dem 3 mark för Stijgen.
Och till dedh ytersta hafva de och godwilligen uthiofvadt, att huar bonde uthi tilkommande Sommar will hielpe oss tu dagzwerkie till alt afrymma Jorden ur Kopparbergz grufva.
Förbiude fördenskull wår Ståthållare Fogder och Befallningzmän dem medh någre fleere uthlagerän såsom bemrt är uthi någon måtto att beswäre nu eller i framtijden.
Der huar i sin sladh weet att sigh effterrette.
Likheten med det i Kongl. Riks-Arcbivet förvarade Registratur intygar JV. TV. Forsslund„
Förste Expeditions-Secreterare och Actuarie. Af Riksdagsfullmägtigen Boethius: ”Då oaktadt återremissen från alla fyra Riks-Slånden af Utskottets Betänkande N:o tog, rörande detta ämne, ifrågavarande
Utlåtande utgår från samma aristocratiska grundsatser och åsyftar en lika kränkning af Bergs-allmogens rätt, som nämnde Betänkande, nödgas jag äfven nu anmäla min reservation emot Utskottets beslut.
Att den i detta, liksom i det förra Betänkandet, föreslagna skillnad emellan Lands-lag och Bergs-lag, hvarigenom det förra fått sig tillagde åtskilliga det sednare ej förunnade förmoner, är i högsta grad rättsförnärmande, måste inses och medgifvas af hvar och en, som ej önskar och på grund Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlels Betänkande, iV.O 39 deraf ej anser det vara billigt, att, för befrämjandet af bans eget interesse, bela medborgare-classer skola hållas i betryck, och mången medlem af dessa bringas lill undergång.
Och föreföll det mig så mycket mera oväntadt, att Utskottet skulle förnya detta förslag, som, så vidt jag minnes, inom alla Stånden ansedde och rättsinnade talare yrkat upphörande af ifrågavarande skillnad.
Ett försök i dylik rigtning mot Bruksegare i Bergslagen, då af Bergs-Collegium föreslogs oinskränkt frihet för aila landslagsbruken, men å förra stället endast för dem, som egde privilegium å 45° SkU. smide, misslyckades af den anledning, att Kongl.
Maj t, inseende obilligheten deri, meddelade lika eller 33 i/3:dels procents förhöjning åt bruken både inom och utom Bergslag.
En lika rättvisa, hoppas jag, skall äfven i framtiden skydda bergslags-orterna från förtryck och tilldela deni samma rättighet, som invånarne i andra trakter af Riket ega att fritt disponera sin egendom, utan att behöfva öfverlåta till andra medborgare-classer större eller mindre del af den behållning deras arbete inbringar.
För åren från och med 1841 till och med i85o har Utskottet från åtnjutandet af den föreslagna friheten uteslutit alla de invånare i Bergslagen, som ej redan ega bruk, och för första hälften af denna tidrymd de bruksegare, hvilkas bruk ej äro grundade på egna skogs-lillgångar eller förenade med hylta, der blåsningen under de senaste tio åren uppgått till minst 2,5oo SkU. årligen.
Sålunda har det ej stannat vid den uppgjorda gränseskillnaden emellan landslag och bergslag, utan hafva derjemte egarne af de större bruken på sistnämnde ställe blifvit gynnade framför egarne af de mindre, och bergsmännen, förmodligen derföre att de ej tillhöra ståndspersons-classen, utan blott beslå af simpel allmoge, blifvit från all smidesrätt uteslutne.
Afsigten härmed är synbarligen den, att Brukspa tronerne må hinna under denna tidrymd slå under sig allt smide, så att någon skog, hvarmed smide kan bedrifvas, sedermera ej må för bergsmännen återslå.
Det torde derföre här vara nödigt erinra, alt alla de motioner, som föranledt detta utlåtande, haft till hufvudföremål en utvidgad frihet för bergsmännen, och att Utskottet således, för bi-afsigters skull, gått på sidan om ämnet, då det tillstyrkt för andra medborgare-classer hvad det afslagit, så vidt frågan rörer de förre eller bergsmännen.
Äfven innehåller Utlåtandet en föreskrift, som ej förefanns i förra Betänkandet, eller att i landslagen ej får anläggas nytt smide inom två mil från förut privilegieradt stångjernsbruk.
Denna inskränkning, afseende alt, så vidt sig göra låter, skydda de redan privilegierade bruken från all medtäflan, är äfven rättsvidrig och innebär ett stol t förnärmande af deras rätt, 40 AUm, Besv<- och 'Ek&n.-Uiskolkts Betänkande, 1tf.-o tJfo. hvilka inom det utstakade afståndet ega skogsfillgång samt' passande ställa för anläggning af bruk, men blott för närhetens skull till de privilegierade konjmo att blifva mera vanlottade, än de från bruken mera aflägset boende.
Hvad beträffar det vilkor för smidesrällen, alt de Bergslagen förunnade friheter skola upphöra, får jag erinra, att dessa mer än uppvägas af den dryga tionde-tackjerns-afgiften, samt ärp oskiljagtiga från fullgörandet af hytteblåsningarne.
Så snart dessa upphöra, upphöra äfven friheterna, men kunna derförinnan, eller så länge vilkoret för desammas åtnjutande uppfylles, hvarken lagligen eller ens med sken af någon billighet bergsmännen beröfvas.
Af denna orsak blef ock en, utaf Herr von Troil om dessa friheters borttagande väckt motion äf både Utskott och RiksStånden afslagen.
Jag kan sålunda ej anse nämnde vilkor för annat än ett hinder, sorn man vill uppkasta mot möjligheten för bergsmännen att någonsin komma i åtnjutande af någon utvidgning i deras genom skrå-tvånget inskränkta näringsfrihet, I öfrigt åberopar jag, så val i detta sorn öfriga hänseenden, min emot Betänkandet N:o 109 afgifna reservation.
På nu angifne grunder yrkar jag följande ändringan i Utskottets Bitänkande ; irsta punkten: 1 mom. erhåller följande lydelse: a) medgifves full och obegränsad vågforings-rätt för allt det stång- oek manufactur-jern, som kan tillverkas vid nu tillåtne härdar inom både landslag och bergslag,; 3 mom. förändras sålunda? b') nya stångjernshärdar få med oinskränkt spidesrätt anläggas., med d®t vilkor att1 i hyttelag, sorn vill af denna frihet sig begagna, minst trefjerdedélar bland delegarne sig derom förena; 2:dra punkten; i litt. n) bortgå orden; "utom ofvannä.nanåe Täckjerns-bergdag”; Litt b utgår; 3:dje punkten Borttages alldeles.
Utskottets yttrande angående frågan om rättighet till fri tackjernsutförsel, lärer densamma, då Bonde-Ståndet tillstyrkt, men öfrige
Stånden afslagit en sådan rättighet, ej, på sätt Utskottet yttrar, vara afgjortl, innan den blifvit, i likhet ined öfriga frågor' af beviilningsnatur, angående hvilka Stånden fattat olika beslut, i Förstärkt Utskott behandlad^ N:# i4r - Allm. Besv.- och Ekon.-VLskoltets Utlåtande, N.-o iJfn. 41 N:o 141.
Ank. till Exp. Utsk. den i4 Mars i84r, kl. i e. i®.
Utlåtande j i anledning af åter remiss å Betänkandet N:o 116.
Efter anmärkningar vid Utskottets under ofvanstående N:r afgifna Betänkande om upphörande af dubbla årsberäkningen vid befordran till eccb»iastika Embeten och Tjenster, hafva Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet återremitterat detta Betänkande, hvilket deremot är af Borgareoch Bonde-Stånden bifallet.
De förslag, som Utskottet i detta ämne framställt, hafva ansetts endast ofullkomligt motsvara det dermed åsyftade ändamålet och icke undanrödja anledningarne lill rättvis klagan öfver det förfång, som, genom nu gällande befordrings-lagar, tillskyndas det i församlingarne tjenstgörande Presterskapet.
De vilkor, Utskottet förenat med förslaget om upphörande af den förhöjda årsberäkningen för ecclesiastike Tjenstemän, som icke höra till läroverken, skola icke kunna gillas, utan borde berörde förmon vid sådane tjenster ovilkorligen helt och hållet afskaffas, då en del af dem lemna sina innehafvare löneförmoner, som åtminstone jemförelsevis motsvara mödan och arbetet, några kunna utan svårighet förenas med andra ordinarie tjenster, och andra åter kunna helt och hållet indragas, utan ringaste förlust för samhället eller kyrkan, så att det förmodades, vid noggrann pröfning, visa sig, att högst få af dessa tjenster, som icke äro förenade med tillräckliga löneförmoner, behöfde bibehållas, och för dem borde Rikets Ständer bevilja ökade anslag och vid denna Riksdag antingen förslagsvis anvisa medel, eller ock anhålla, alt Kongl. Majit, efter föregången pröfning af hit hörande- förhållanden, vid nästa Riksdag härom aflåta Nådig Proposition med bestämd uppgift om behofven.
Äfven för lärarne vid de allmänna undervisningsverken borde den ökade årsberäkningen alldeles upphöra, såsom menlig både för läroverken och församlingarne.
Utskottet hade härom bordt uttala hvad rätt är, utan att återhållas af frågan om de närvarande lönerne, helst den frikostighet, som Rikets Ständer både vid föregående Riksdagar och isynnerhet vid denna, visat emot läroverken, bonde ingifva .grundad förhoppning att, hvad som erfordras för att aflöna duglige perse
Prot. 1840 och 1841- 8 Sami. 34-de Haft. 6 42 Allm. Besv.- och Ekon.-ZJt skottets Vilat unde, N.-o i4t• ner, sorn egna tid och krafter åt lärarekallet, skulle äfven kommande Ständer bevilja, om det afgörande steget vore taget.
Ständer borde åtminstone vidblifva det vid sista Riksdagen fattade beslutet, i stället att, på sätt Utskottet skall föreslagit, medgifva undantag och inskränkningar, hvilka, om de antagas annorlunda än för närvarande förhållande, skulle innebära upphäfvande af hvad Rikets Ständer förut i detta ämne hos Kongl. Maj:t i underdånighet yrkat.
Lärarnes löner skola också vara högre, än de af Utskottet äro uppgifne och förmenas icke vara så otillräckliga, som Utskottet antagit, serdeles då de jemföras med det i församlingarne tjenstgörande Presterskapets vilkor, hvarom äro åberopade speciella uppgifter, efter sisth års Bevillnings-taxering, för flerfaldige Lärare- och Prestbefattningar inom Carlstads Stift.
Inom detta Stift skall också den förhöjda årsberäkningen företrädesvis verka menligt, då Stiftet innehåller endast 38 Pastorat, deraf ilott 7 af 3:dje classen, men der finnas 25 befattningar, som medföra dubbel årsberäkning, och antalet af befordringssökande prester, som icke tillgodonjuta sådan beräkning, uppgår till i3o, så att, äfven om endast enkla år beräknas för förslag till 3:dje classens Pastorat, utsigten till befordran derigenom skall vara föga förbättrad.
Vid återremissen af Utskottets Betänkande, har Preste-Ståndet till Utskottet jemväl öfverlemnat en af Herr Doctor Wieslander den 29 Februari nästlidne år väckt motion om förnyande af Rikets Ständers den 2g September 1834 till Kongl. Majit aflåtne underdåniga Skrifvelse i förevarande ämne, hvilken motion förut varit öfverlemnad till Lag-afdelningen afPresteStåndets enskildta Utskott.
Vid besvarandet af hvad sålunda blifvit, inom de Resp. Riks-Stånden, yttradt, i anledning af det afgifna Betänkandet, får Utskottet först upptaga anmärkningen, att de framställde förslagen skulle leda till upphäfvande af hvad Rikets Ständer i detta ämne förut hos Kongl. Majit i underdånighet yrkat.
Utskottet har icke åsyftat ett sådant upphäfvande och tror sig icke eller hafva genom Betänkandet gifvit anledning dertill, då Utskottet, långt ifrån att sätta i fråga någon förändring af hvad Rikets Ständer vid sista Riksdagen, genom underdånig skrifvelse den 29 September 1834» föreslagit» uttryckligen förklarat, att de nu framställda förslag äro föranledde af Utskottets föreställning, att den allmänna reglering, hvarom berörde underdåniga Skrifvelse handlar, svårligen under närvarande förhållanden och tilläfventyrs icke förr än efter en längre tid kan åstadkommas, och att emedlertid, intilldess en sådan reglering kan försiggå, det i Församlingen tjenstgörande
Presterskapets billiga klagan och rättvisan af den åsyftade förän - 'Allm. Besv.- och Ekon .-Ut skottets Utlåtande, JN.-O 141* dringen fordra, att genast företages åtminstone en jemkning och inskränkning, som utgör en öfvergång tili den mera fulländade ordning, som för framtiden sökes. Då Utskottet, genom den föreslagna underdåniga hemställan om upphörande af ökad årsberäkning för presterliga befattningar , som icke böra till undervisnings-verken, gifvit anledning till undanlag, der det för en eller annan af dessa befattningar kan finnas oundvikligen nödvändigt, att denna förmon bibehålles, har Utskottet dermed ingalunda afsett de fall, då man uti lönevilkorens otillräcklighet vill söka försvar för den högre årsberäkningen.
Utskottet instämmer fullkomligt i hvad, som blifvit yttradt, att flere af de ifrågavarande befattningarne redan äro tillräckligt aflönle, åtminstone i förhållande till dermed förenadt arbete; att några kunna utan svårighet förenas med andra ordinarie tjenster, eller helt och hållet indragas, och att de, för hvilka, efter en sådan reglering, en lönetillökning kan finnas nödig, såsom ersättning för förlusten af den högre årsberäkningen, troligen blifva så få, att denna tillökning icke torde väcka serdeles bekymmer; men det finnes dock, på sätt som under discussionen inom RiksSlånden jemväl blifvit erinradt, några presterliga befattningar af den beskaffenhet, alt, ehvad löneförmoner som dermed förenas, de omöjligen kunna under en längre tid af en och samme person bestridas.
Dessa äro egentligen missionärs-tjenster, jemte ett och annat med dem jemförligt Kyrkolierde-embete i orter, der den presterliga tjenstgöringen fordrar en ansträngning, som endast för en inskränkt tid och under den friskare mannaåldren kan uthärdas.
Det är för dessa, och endast för dem, som Utskottet ansett det ifrågasatta undantaget böra ega rum, då det måste vara oundvikligt, att dessa tjensters innehafvare, antingen genom ökad årsberäkning, eller genom försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring, tryggas emot farhågan att nödgas qvarstanna vid sådane ansträngande befattningar längre, än de uthärda att dem rätt handhafva.
Emedlertid , för att tydligare uttrycka detta syftemål, får Utskottet, med frångående af sitt förra förslag i denna del, tillstyrka en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att, oberoende af hvad förordnande, som kan meddelas, i afseende på tjensteårsberäkningen för lärare vid de allmänna undervisningsverken, den förhöjda arsberäkningen för andra ecclesiastik-befattningar må , så fort som möjligt är, utan rubbning af nuvarande innehafvares rätt, upphöra, utom för de befattningar, der den presterliga tjenstgöringen fordrar sådan ansträngning, att, ehvad löneförmoner, som dermed förenas, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlet$ Utlåtande, N.-o tfa. de icke kunna, under en längre lid följd , af en och samme person behörigen bestridas, och för hvilka den förhöjda årsberäkningen således synes böra bibehållas, om icke det dermed åsyftade ändamålet heldre kan vinnas genom deras innehafvare gifven försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring.
De uppgifter om löne-anslagen för Lärarne vid Elementar-Läroverken, aom Betänkandet innehåller, äro, enligt hvad Utskottet jemväl an tyd t, lierntade från de af Kongl. Maj:t fastställde Aflönings-staterne.
Utskottet kan icke vara i tillfälle att tillförlitligt utreda orsaken till skiljagtigheten emellan desse anslag och de högre lönebelopp, som, enligt uppgift, skola åtnjutas af en del Lärare.
I någon nion torde förhöjningen härleda sig från inkomster, som Lärarne åtnjuta, utan att de äro i Staten beräknade, men Utskottet anser dock sannolikt, att skiljagtigheten till största delen är en följd deraf, att de här framdragne exemplen blifvit hemtade från äldre Aflönings-stater, som endast gälla för nuvarande löntagare, och dessa exempel höra till de fall, då, enligt hvad Utskottet i Betänkandet anmärkt, lönerne blifvit genom den nya regleringen minskade, i stället att en tillökning varit med regleringen i allmänhet åsyftad.
Emedlertid hyser Utskottet fortfarande den öfvertygelse!), att löne-anslagen , sådane de nu äro fastställde, icke kunna anses motsvara de skäliga anspråken på tillräcklig nikomst vid en mera framskriden ålder under en mödosam och ansvarsfull tjenstgöring, och att dessutom, så länge det icke gifves tillfälle för den ålderstigne och för undervisningen icke nog kraftfulle
Läraren att afträda från sitt kall, med bibehållande af lönen, äro hvarken Lärarens framtida bergning eller läroverkets bestånd tillräckligt tryggade.
Då Lärarne, till följd af deras så beskaffade ställning, med få undantag, alltid måste, äfven om den förhöjda årsberäkningen upphörer, räkna på presterlig befordran lör bergning på ålderdomen, blefve följden af dröjsmålet med deras befordran den dubbla olägenheten, att de, med en inskränkt förmåga för lärarekallet, måstr en längre tid qvarstanna dervid, och alt de vid inträdet på den egentliga presterliga banan, till följd af en redan långt framskriden ålder, äro vanmägtige lill den äfven för detta kall nödvändiga verksamheten, så att kyrkan, lika mycket som läroverken, skulle få vidkännas den menliga verkan af förändringen.
Af hvad, som blifvit anfördt om förhållandet inom Carlstads Stift serskilt, kan icke hemtas någon grund för de allmänna bestämmelserne, och icke eller kunna, i ett ämne sådant som detta, några serskilda stadganden derefter lämpas.
De för detta Stift öfverklagade olägenheterne synas dess - Allm. Besv.- och Ekon.-Uu/wltets Utlåtande, N:0 fjfx, 45 utom i väsendtlig mon bero på classificationen af Pastoraten, och då denna ankommer på Consistorium och Preslerskapet inom Stiftet, lärer någon svårighet icke möta för den förändring , som i detta afseende kan finnas nödig.
Sora den af Herr Doctor Wieslander väckte, nu först till Utskottet öfverlemnade, motion, är af enahanda syftning och stöder sig på samma grunder, som de förut frun Bonde-Ståndet till Utskottet remitterade motiolierne, erfordras icke deröfver något serskildt utlåtande, utan får Utskottet, i afseende derpå, åberopa, hvad om ämnet i allmänhet är anfördt; och sorn Utskottet, på grund af skäl, som nu och i det förut afgifne Betänkandet äro framstäfde, anser sig icke för närvarande kunna tillstyrka den förhöjda årsbeiäkningens upphörande för Lärarne vid allmänna undervisnings-verken , eller vidare rubbning af hittills gällande bestämmelser, än den, Utskottet redan föreslagit, får Utskottet anmäla, att Utskottet i denna del vidblifver, hvad det redan afgifne Betänkandet innehåller.
Reservation af Prosten Lalin, som ansåg tiden nu vara inne till upphäfvande af den för det obefordrade
Presterskapet tryckande dubbla tjenstårsberäkningen, förnämligast på den grund, att Skol-Lärarnes löner blifvit förhöjda till nära nog likhet med Comministrars och vice Pastorers.
Ank. till Exp. Utsk. den i4 Mars 1841, kl. 1 c. m.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet JS:o 11g, angående stapelstads-rättjör köpingen Döderhultsvik.
Nämnde Betänkande, som Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Yälloflige Borgare-Ståndet bifallit, har deremot blifvit återremitteradt af de öfrige båda Rrks-Ståliden, med hufvudsakligast följande anmärkningar: 46 Allm. Btsv.- oeh Ekon.-Utskoltels Utlåtande, N.-o lfa. a) inom Högvördiga Pr este-Ståndet, af Herrar Prosten Sandberg, Prosten Ahlqvist och Prosten Hallström, med hvilken sistnämnde Herr Prosten Östberg sig iörenat: att en motsägelse skall förefinnas i Betänkandet, så vida, som å ett ställe antydes, att obetydlig vinning, om icke snarare förlust, skulle för Tullverket uppstå genom beviljande för Döderhultsvik af ifrågavarande rättighet; och å ett annat ställe åter, att medgifvandet af denna rätt skulle undergräfva beståndet för städerne Calmar och Westervik; att Handels-Societelens i Calmar uppgifter derom, att ingen eller ganska ringa tillgång på friskt vatten vid Döderhultsvik finnes och att farleden dit vore trång och farlig, ej öfverensstämde med förhållandet, enär klagomål i förra fallet aldrig försports , och den servare omständighet bäst vederlädes medelst anförande af exempel derå, att vid Döderhultsvik blifvit nära land lastade fartyg så djupgående, att de icke kunnat föras genom Calmar-sundet, ulan måst ledas öster om Öland; att det icke syntes rätt, att, under allt ordande om närings- och handels-frihets förträfflighet, man oupphörligen tillbakahöll den ena ortens uppkomst endast derföre, att en annan satte sig deremot; och att blotta afståndet från Westervik och Calmar, utgörande 16 mil, borde visa behöfligheten af en mellanliggande afsältningsorts tillvaro.
På grund af detta allt och med redogörande af enahanda förhållanden i afseende å köpingens läge, dess befolkning och liandels-rörelse, med de, hvilka i motionen blifvit såsom skäl anförde, hafva bemälde Herrar Ledamöter, af hvilka Prosten Sandberg i öfrigt instämt i ene motionärens, Måns Månssons, vid Betänkandet fogade reservation, samfäldt yrkat en tillstyrkan af Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t läcktes, genom kunnig och oväldig person, låta undersöka ställets belägenhet och öfriga local-förhållanden, för att derefter fatta Nådigt beslut til! ortens och den kringliggande landsbygdens trefnad och förkofran; och b) inom Hedervärda Bonde-Ståndet, dels af Riksdags-fullmägligen Måns Mänsson och andre motionären Johannes Andersson, hvilka, under hänvisning till nyss omnämnde reservation, och ånyo upprepande af de väsendtligasle deri ådagalagde förhållanden, uttalat deras ogillande af den löslighet, hvarmed de ansett Utskottet hafva behandlat frågan, samt den trovärdighet, Utskottet egnat åt utlåtanden, utgångne, antingen från de aucloriteter, hvars eget intresse påtagligen vore att se frågan undertryckt, eller från sådane eorporationer, hvilka, just genom deras sätt att behandla frågan, ådagalagt bristande kännedom om de af dem bedömde förhållanden; då det deremot synts hafva varit rättare att lemna tillit till bestämda uppgifter, utgående rAllm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N;o i4$. 47 från Ledamöter inom Representationen och garanterade genom dessas monliet om sitt anseende; i anledning af hvilket allt Måns Månsson och Johannes Andersson hemställt, att, derest Utskottet af de upplysningar, som blifvit meddelade, sedan frågan förra gången pröfvades, icke skulle finna skäl att nu tillstyrka stapelstads-rättens beviljande, Utskottet åtminstone måtte föreslå en noggran undersökning, till utrönande om behöfligheten och lämpligheten af en slik rättighet för den ifrågavarande köpingen; — dels ock af Petter Persson i Ädelforss och Nils Magnusson från Calmar