Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det nuvarande godtyckliga förhållandet är en orättvisa icke blott mot Staten, utan äfven för den enskilde, då en ärlig bouppteckningsförrättare upptager egendomen tili dess verkliga värde och en annan åsätter ett allt för lågt sådant.
För erhållande af den ändring häruti, som motionären afsett, anhåller jag fortfarande, att punkten måtte återremitteras.
Då taxeringsmännen, utan att vara bundna af en egendoms köpevärde, nästa år kunna ändra dess taxeringsvärde till hvad de anse vara det rätta, har jag icke funnit någon betänklighet vid att nu antaga detta värde till grund.
För undvikande af flera olika propos:r, afstår jag från mitt förra yr - Den 16 Mars. 367 kande och förenar mig i anhållan att punkten måtte till Utsk:t återremitteras.
Utan att vilja bestrida behofvet af någon kontroll vid bouppteckningar, synes det mig dock mindre egentligt, att fastigheter skola upptagas efter deras taxeringsvärden, då någon norm för värdet å annan egendom, såsom guld och silfver m. m., icke finnes.
Föröfrigt synes_ det mig mindre lämpligt, då 9 kap. 1 § Ä. B. omtalar huru bouppteckning skall ske, att i stämpelförlattningen intaga ytterligare bestämmelser derom.
Jag kan af dessa skäl icke biträda motio ren; men kan Utsk:t af densamma taga sig anledning att föreslå en särskild förordning i samma syftning, så vill jag icke motsätta mig punktens återremitterande, ehuru jag på förhand tror mig böra uttala min farhåga för vanskligheten af en sådan lagstiftning.
Hr. von Koch, Nils Samuel:
Lika med den siste värde talaren tror äfven jag det kanske vara nödvändigt, att i detta hänseende ett särskildt stadgande utgifves, hvartill denna författning får hänvisa.
Samme talare har sagt, att man icke kan komma till fullständig kontroll, då någon norm för värdet å annan egendom än fastighet icke finnes.
Jag vet icke, om man kan utsträcka denna motion derhän att föreslå en författning, som afser annat än fastighet; men då den stora nedsättningen i stämpelpappers-afgiften å bouppteckningar vid sista riksdag skedde med afseende på de höjda taxeringsvärdena och under förutsättning att dessa skulle följas, vore det önskligt alt förutsättningen nu ock förverkligades, så mycket mer som, på sätt flere föregående talare påpekat, en orättvisa skulle uppstå genom olika förfarande.
Beträffande hvad Frih. v.
Schulzenheim yttrat, att taxeringen i hans ort är ojemn, så beklagar jagom så skulle vara; men i så fall är tillfälle att deri göra ändring nästa år, innan denna författning tillämpas.
Derjemte vill jag fästa Frih. v. Schulzenheim» uppmärksamhet derpå, att stäinpelpappers-afgiften utgår endast af boets behållning och sedan efterlefvande makas giftorätt blifvit afdragen; så att, om boet är skuldsatt, blir afgiften så mycket mindre.
Det finnes icke någon skatt, som icke i och för sig är ett ondt och medför lidande.
Man eger således, vid åläggande af skatt, endast att söka välja den som medför minsta qvantum derutaf.
Ibland dem har man nästan alltid räknat en måttlig afgift å nettobehållning i sterbhus efter förmögnare personer.
Obenägenheten att betala skatt är ej heller vanligen så stor, då personer få ärfva.
Då något nu måste göras, men jag nu så mycket mindre kan instämma i Preste-St:s beslut, som jag icke haft tillfälle att granska detsamma, och det är af vigt att redaktionen icke blir tvetydig, hvaraf vi nyligen sett obehagliga följder; så anhåller jag, att punkten måtte till [Jtsk:t återremitteras. 368 Den 16 Mars.
Hr Lagerbjelke:
Sedan så många talare yrkat återre rniss af punkten till Utskrt, får älven jag deruti instämma.
Den likhet, som i denna motion är afsedd, kan svårligen åstadkommas, då taxeringsvärdena i olika orter och socknar äro så högst olika.
Någon kontroll i afseende på lösegendoms värdering kan icke ega runi; utan denna måste ankomma på värderingsmännens samvetsgrannhet; och då så är, finner jag icke nödvändigheten af att bestämma en särskild norm, hvarefter den fasta egendomens värde skulle upptagas; utan må man låta äfven denna bero på gode männen; och det är dessutom icke meningen, och vore icke heller någon vinst för Staten, att af fattiga sterbhus utpressa högsta möjliga belopp.
Jag kan ej finna hvartill en återremiss skulle tjena, och får anhålla att punkten måtte bifallas.
Meningen är icke att utpressa den hög sta möjliga afgift, utan blott att uttaga afgiften så rättvist som möjligt.
Det är sannt att taxeringen kan vara olika; men lill något absolut rält kan man icke komma i beskattnings väg; och då allmän bevillning, kommunala afgifter och rättigheter, ja! sjelfva representationsrätten äro grundade på taxeringsvärdena, så kunna de väl äfven läggas till grund för bouppteckningar vid diT" tillfällen, då sådant icke frivilligt sker, utan någon gnidare vill tillskansa sig enskild fördel på de ärligas bekostnad.
Hvad beträffar att man ej kan uppställa någon regel för den lösa egendomens värdering, så vill jag anmärka, att fastighet vanligen är den största och vigtigaste delen af egendom, som ej utgöres af fordringar eller kontanter, deraf uppskattning ej sker, och det är mycket vunnet, om värdet derå alltid upptages efter samma norm.
En annan gång torde utväg finnas att få afgiften jemnare å lösegendom.
Jag kan ej finna de af Gr.
Sparre anförda skäl nog talande för att bifalla punkten, utan fortfar i mitt yrkande om dess återremiss.
Då under diskussionen de fleste talare, som förut yrkat afslag å punkten, ändrat sig derhän, att de begärt återremiss deraf, hvilket jag också finner lämpligt, så får jag förena rriig i anhållan att punkten måtte till Utsk:t återremitteras.
Äfven jag, som förut yrkat afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till motionen, förenar mig i anhållan att punkten måtte återremitteras.
Jag skall icke förlänga diskussionen, och vill endast påpeka, att alla talare, som begärt återremiss, erkänt, att taxeringsvärdena äro olika.
Att taga dessa till norm, ar således att bygga på falsk grund.
Jag vidhåller, hvad jag förut yrkat, bifall till Utsk:ts hemställan.
Den 16 Mars. 369 Frih. af Ugglas:
Jag har icke stor erfarenhet af, huru det tillgick vid bouppteckningar, innan den nya bevillningsförfattningen tillämpades; men jag tror, att fastigheten dä alltid upptogs till taxeringsvärdet.
Meningen nu är icke att uttaga det högsta möjliga belopp, utan att få en bestämd grund, hvarefter fastigheten skall värderas; och'det tror jag vara af stor nytta.
Ur Lagerbjelke:
Det förefaller mig eget, att man i så hög grad bestrider rättmätighetan af taxeringsvärdena såsom norm vid bouppteckningar, då de ligga till grund vid bevillning och kommunalafgifter, äfvensom vid köpe-, bytes- och gåfvobrefs beläggande med stämpelpapper.
Man har talat om orättvisa; det är just för att förekomma sådan, som en allmän norm vid bouppteckningar vore önsklig.
Frih. von Schulzenheim har anmärkt, att taxeringsvärdena äro för höga; men, såsom jag i min reservation anfört, komma de att undergå förnyad granskning och kunna ändras och riiltas, innan denna författning träder i verksamhet.
Då man talat så mycket om godtycket vid upptagande i bouppteckningar af fastigheters värden, så upprepar jag, alt någon regel icke kan gifvas för värdering af den lösa egendomen, och det är inkonseqvent och utan ändamål att, bestämma en grund, hvarefter den ena delen af egendomen skall värderas, då man icke kan göra det för den andra delen.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förevarande hemställan och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren likaledes ulföllo med många så väl ja som nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Uppsattes och justerades följande voterings-propos.: »Den som bifaller Bevilln.-Utsk:ts å sid. 8 af Betänk:t N:o 4 gjorda hemställan i afseende å stämpel för bouppteckningar, upptagande fast egendom, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Viuner nej, återremitterar B. o. Ad. denna hemställan.»
H. lil. 24 370 Den 16 Mars.
Utsk:ts tre hemställanden å sid. 9 med dertill hörande text.
Bifölls och godkändes. §§ 7 och 8.
Utsk:ts förslag hifölls.
Utsk:ts yttrande å sid. 1, angående de mindre redaktionsjemkningarne.
I den nya författningen förekomma åt skilliga redaktionsförändringar, hvilka icke äro särskildt motiverade, nemi.: å sid. 17 § 5, der i stället för »Styrelsen för Statens jernvägar» och »Konsistorier» blifvit insatt: »Styrelserne för Statens jernvägar» och »Konsistorierne»; å sid. 19 § 6, der orden »Testamentariska förordnanden om fast egendom; se köpebref» äro tillsatta, en följd af B. o. Adrns nyss fattade beslut; å sid. 20 § 7, der i mom. om skuldebref efter ordet »kapitalvärde» orden »för hvilket inteckning eller betalning sökes» blifvit tillsatta, hvarjemte i slutet af samma mom. blifvit tillagdt: »äfvensom när dessa handlingar i konkurs bevakas»; och slutligen har Utsk:t, föreslagit att de i sista punkten förekommande orden: »Rikets Ständer» måtte utbytas inot ordet »Riksdagen»; och vågar jag hemställa att dessa förändringar måtte bifallas.
Efter härmed slutad öfverläggning blefvo de ifråga vide redaktionsjemkningarne af R. o.
Föredrogs ånyo och bifölls Bevilln.-Utsk:ts den 3 och 10 dennes bordlagda Betänk.
N:o 5, ang. kurhusafgiftens utgörande.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Bevillu.- l!tsk:ts den 3 och 10 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 6, i ani. af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla brefportot, dels afgiften för sluten rekommendation m. m.
Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Då R. o. Ad. beslu tat att punktvis genomgå detta Betänk., måste jag hålla mig till den nu föredragna punkten.
Såsom motionär ber jag dock att få hänvisa till en annan punkt, eller den sista, då min framställning om nedsättning i afgiften skett i sammanhang med förslag till nedsättning af vigten för enkelt porto från 4 till 3 ort.
Meningen med min motion har varit alt åstadkomma en lättnad för så väl korrespondenter som posttjenstemännen, genom att bespara dem den ofta återkommande vexlingen af penningar, för att erhålla den ojernna afgift, som nu är bestämd för brelporto, samt att i detta, liksom alla andra förhållanden, Den 16 Mars. 371 införa dicimalsystemet, men ej att tillskynda staten en förlust, hvilket vore oklokt, helst nedsättningen ifrån 12 till 10 öre, eller 2 öre, för korrespondenten vore en alltför ringa vinst, emot den förlust, som skulle tillskyndas K.
Postverket, särdeles i början af förändringens införande, eller 200,000 rdr, dertill äfven jag insåg att förlusten skulle blifva, ifall korrespondensen ej antoges komma alt ökas, särdeles uti framtiden, till följd af den af mig föreslagna nedsättningen.
1 stället för förluster, är jag fullt förvissad att vinst skulle härigenom uppkomma likasom uti England var förhållandet med den sednast skedda postportonedsättningen, isynnerhet till följd af portovigtens minskning från 4 till 3 ort.
Utsk:t har endast talat om den nedsättning i inkomster, som skulle drabba Staten genom det nedsatta brefportot, men ej beräknat den vinst, som skulle uppkomma genom nedsättningen i vigt, hvarigenom de många bref, som nu, vägande 1^ lod, blott betalas med enkel porto eller 12 öre, då skulle komma att draga dubbelt porto.
Jag vågar derföre anhålla att man vid denna punkt äfven fäster afseende vid den sista punkten i Betänk:t; ty den ena kan icke, enligt min afsigt med de uti motionen afsedda nedsättningarna, bifallas utan i sammanhang med den andra; hvarföre jag naturligtvis vördsamt anhåller om bifall till mina framställningar uti begge afseenden och följaktligen om afslag å Utsk:ts förslag härutinnan.
Hr von Kraemer, Anders Hobert:
Den föreslagna förändringen med afseende å nedsättning af det enkla brefportot, synes ej hafva tillkommit i en fördelaktig stund.
Det skulle nemi. medföra en icke obetydlig minskning i Postverkets inkomster, — någonting, som just i näv:de tid alldeles ej är önskvärdt, då Postverket just nu är inbegripet i ett prisvärdt sträfvande, att med stora kostnader förbättra sina fortskaffningsmedel.
Visserligen har en föregående talare anfört, att nämnda nedsättning ej skulle komma att vålla någon minskning i Postverkets inkomster, emedan brefvigten för enkelt porto samtidigt skulle förändras från 4 till 3 ort.
Att Postverket derigenom skulle hållas skadeslöst är möjligt.
Båda förändringarna skulle väl dock egentligen vara afsedda att befordra den brefskrifvande allmänhetens fördel, förmodar jag.
Men då får jag bekänna, att sättet är eget.
Vid behandling af detta ärende i Berilln.-Utsk:ts 3:dje afdelning för 2:ne riksdagar sedan, då postvigten skulle från den gamla lodbestämningen utsättasiden nya ortvigten, verkställdes undersökningar angående de olika papperssorternas vigt, både skrif- och postpapper, hel- och halfark, bref med och utan kuvert, [med och utan sigill o. s. v., och man fann, att det mycket ofta skulle komma att inträffa, att bref i vigt öfverstege 3 ort; då den gamla vigten var 1^-lod, som motsvarar 3^ ort, så ansågs redan derföre vida mera skäl att bestämma nya brefvigten till 4 ort än till 3 ort, hvartill kommer att brefskrifvare!) skulle annars ständigt sväfva i ovisshet om han borde belägga brefvet med ett eller två postmär - 372 Den 10 Mars. ken.
Den siste talaren liar ju sjelf erknnnt, att vid en brefvigt al 3 ort en mängd bref skulle komma att bli taxerade såsom dubbla.
1 stället för att såsom nu få betala silt bref med ett enkelt 12 öres porto, skulle således korrespondenten få betala det med två af de nya 10-öresportona eller med 20 öre.
Jag tror han betackar sig för denna fördel.
Då Utsk:ts Betänk, i denna punkt (l:a) redan lärer vara af tre
Stånd bilället, inser jag nogsamt gagnlösheten af att hos det Höglofl.
Ståndet söka bifall till min framställning.
Jag har derföre vid detta tillfälle begärt ordet, endast med anledning deraf, att Hr von Kraemer missförstått ändamålet med min motion, och trott det vara att tillskynda brefskrifvare!! en direkt fördel.
Så är dock ej förhållandet, utan jag har med motionen afsett att tillvägabringa en lättnad i räkenskapsföringen inom postverket derigenom, att decimalsystemet kunde följas genom postportots nedsättande till 10 öre o. s. v. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef Utsk:ts hemställan af K. o. Ad. bifallen.
Utsk:ts hemställan öfverst å sid. 4.
Enar Wilhelm: l)å UtsLt föreslagit en nedsättning i afgilten för sluten rekommendation, synes det mig vara större skäl att bestämma denna afgift till 25 öre än till 24, enär den förra afgiften är i öfverensstämmelse med decimalsystemet.
Jag inser väl, att anledningen hvarför man valt 24 öre är, att det skall motsvara två enkla portosatser, och man således kan sätta tvenne dylika postmärken på brefvet.
Men som man vid alsändande af rekoirimenderadt bref antingen sjelf måste gå till postkontoret eller dit sända en pålitlig person, enär man måste hafva qvitto, så möter alltid svårigheten att kunna kontant liqvidera 24 öre.
Då nu, såsom sannolikt är, det enkla postportot i en snar framtid kommer att nedsättas till 10 öre, så äro 10 öre och 25 öre tvenne myntsorter, hvilka stå i full öfverensstämmelse med decimalsystemet.
På grund häraf anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag, med den ändring, att afgiften för sluten rekommendation bestämmes till 25 öre i stället för 24.
Härvidlag inträffar det ovanliga förhållande, att jag måste yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Naturligtvis hade det varit min önskan, att decimalsystemet iakttagits äfven vid sluten rekommendation, men då den föregående punkten blifvit bifallen, och det enkla postportot således bibehållits oförändrad!; så anser jag det vara mera skäl att bestämma afgiften för sluten rekommendation till 21 öre, eller två enkla Den 16 Mars. 373 portosatser, än tilt 25 öre, synnerligast som vi hafva postmärken A förstnämnda värde.
Det är visserligen sanni, att man vid afsändande af ett rekommenderadt bref måste antingen gå sjelf eller sända en pålitlig person till postkontoret, enär man skall hafva qvitto; men det är dock en fördel att kunna sätta postmärke på brefvet och icke behöfva betala kontant.
Denna fördel vinnes genom rekommendations-afgiftens bestämmande till ett belopp som utgör en jemn mångfald •— här en fördubbling — af det vanliga postportot, eller 24 öre.
Som hvar och en vet, har det under sednare tider ej varit ovanligt, att bref, som innehållit en mindre penningesumma, och hvilka afsändaren derför ej velat rekommendera, hafva kommit bort.
Naturligtvis skulle en större säkerhet i detta hänseende uppstå derigenom, att afgiften nedsattes, enär den slutna rekommendationen mera allmänt komme att användas; och detta skulle älven vålla, att någon förlust genom nämnda nedsättning ej tillskyndades postverket.
Jag yrkar bifall lill Utsk:ts förslag.
Jag är lill hufvudsaklig del förekommen af de tvenne siste talarne och ber att nu endast få nämna, att vid behandling af denna punkt inom Utsk:t, var det mycket fråga om, huruvida man borde bestämma afgiften till 24 eller 25 öre.
Hade postverkets tillgångar medgilvil nedsättning till 10 öre af det enkla postportot, hvilket jag skulle önskat, så hade det naturligtvis varit konseqvent att tillämpa decimalsystemet äfven vid ifrågavarande afgift, och bestämma den till 25 öre; men då detta icke lät sig göra, fann Utsk:t beqvämast och mest systematiskt att bestämma denna afgift till två enkla portosatser.
Jag har begärt ordet, icke för att med Hr Nordenfelt tvista om ett öre, utan för att fästa uppmärksamheten derpå, att Hr Nordenfelt sjelf genom sin framställning ådagalagt, att det icke är förenadt med någon olägenhet alt bestämma ifrågavarande afgift till 24 öre, ty om jag sänder en pålitlig person med brefvet till postkontoret och lemnar honom 25 öre, så torde han svårligen hafva så svaga krafter, att han icke orkar hära hem det öre, som lemnäs honom tillbaka.
Den fördelen att man skall kunna belägga brefvet med två frimärken, anser jag dock icke mycket värd, vid det förhållande att man i alla händelser måste sända en pålitlig person till postkontoret för att utbekomma qvitto Jag yrkar bifall till Utskds förslag.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till 374 Den 10 Mars.
Utsk:ts hemställan oförändrad och dels bifall till densamma med förändring af summan 24 öre till 25 öre, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades ja. fjtsk:ts hemställan medlerst å sid. 4.
Då jag lyckats få algiften lör sluten rekommendation nedsatt till 24 öre, är jag derför mycket tacksam; men jag får bekänna, att jag ännu mera skulle önskat att vinna bifall till min motion om borttagande af registrering af bref.
I min tanke är föreskriften om registrering rent ut sagdt origtig, enär den lätt leder till lagöfverträdelser.
Man narrar derigenom brefskrifvaren att betala 12 öre i registreringsafgift, i den förhoppning att brefvet rigtigt skall komma adressaten till banda; men det enda ändamål, lian derigenom vinner, är att han är säker om, att brefvet framkommit till det postkontor, derifrån det afgår.
Nu kan det lätt hända att en mindre ärlig person infinner sig på postkontoret och studerar kartan samt deraf inhemtar, att åtskilliga registrerade bref anländt, äfvensom till hvem de äro adresserade.
Som registrering snarast fäster uppmärksamheten derpå, att brefvet innehåller penningar, ehuru en mindre summa, än att afsändaren velat rekommendera det, är det naturligtvis för den nämnda personen en stor frestelse att gå till postluckan och begära ut dessa bref, hvilket icke kan förvägras honom.
Utsk:t antager äfven sjellt att registrering ej kommer att synnerligen mycket användas, för den händelse den föreslagna nedsättningen i rekommendationsalgiften vinner R.
St:rs bifall; hvartill tjenar således registreringen?
Enligt hvad jag förnummit, tillfaller registrerings-afgiften postens tjenstemän såsom sportler; densamma utgör således ej någon inkomstkälla för K.
Postverket, hvadan afgiften af denna anledning skulle kunna anses böra fortfara; och icke kan det väl vara skäl att bibehålla en åtgärd, som i och för sig är origtig, blott för det densamma utgör så att säga en löne-tillökning uti en del posttjenstemäns ringa lönevilkor.
Rättare synes det mig åtminstone att upphäfva deri obehöriga föreskriften och, i stället för dessa sportel-inkomster, gifva de, hvilka deraf gå i mistning, en motsvarande löneersättning.
På grund häraf anhåller jag om afslag å Utsk:ts hemställan i denna punkt och bifall till min motion.
De åsigter, som rörande denna punkt blifvit af den siste talaren förläktade, kan jag icke dela.
Jag har icke kunnat göra det för mig klart, att registrering af bref innebär någonting origtigt.
Den är fullkomligt frivillig, och mången gång kan den vara af stor nytta.
Det finnes kanske ingen ibland oss, som icke begagnat detta säkerhetsmått, när han afsändt vigtiga handlingar eller något angeläget bref, med afseen - Den 16 Mar».
375 de hvarå det varit af vigt att kunna styrka, att de blifvit från postkontoret afsände.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsktls förevarande hemställan, dels ock afslag derå samt antagande af Hr Liljenstolpes i ämnet väckta förslag, framställ des propos. på bifall till CJtskits hemställan och besvarades medja.
Utskds hemställan nederst å sid. 4.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts d. 28 sisth Febr. och 3 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 15, med förslag till ändring i vissa delar af föreskrifterna ang. metalliska kassan m. m. l:sta—8:de punkterna.
Utsk:ts förslag biföllos. 9:Je punkten.
Jag har visserligen icke någon egentlig anmärkning att framställa med afseende å förevarande punkt, men jag har svårt att fatta, hvilken förde), den föreslagna förändringen skulle kunna medföra; och så vidt jag kan läsa Svenska språket rätt, finnes rakt ingen mening i Utsk:ts motivering.
Utsk:t har föreslagit bibehållande af paragrafen i dess helhet med undantag af sista punkten, så lydande: »beroende det af Fullmägtige att bestämma, huruvida silfver och guld under den i allmänhet bestämda lägsta halt må emottagas.»
Såsom motiv för uteslutande af denna mening anföres: »Då allt det silfver och guld, som på grund af K.
Myntverkets attester emottages, beräknas till beloppet i fint, har det synts Fullmägtige, det stadgandet i 13:de § att silfrets och guldets halt kan föranleda till vägradt inköp deraf icke tillhöra Banken, utan K.
Myntverket,» samt att Fullmägtige på grund häraf hemställt om uteslutande af den nämnda punkten.
Ar nu meningen med den vidtagna förändringen, att Myntverket skall ega rätt alt besluta, huruvida silfver eller guld under den i allmänhet bestämda lägsta halt skall af Banken emottagas, så får jag bekänna, att en dylik föreskrift ej synes mig lämplig, då enligt min tanke
Fullmägtige dock alltid ega rätt och pligt att häröfver besluta, och Myntverkets enda åliggande i detta hänseende är att upplysa Fullmägtige, huruvida den erbjudna valutan verkligen innehåller det silfver- eller guldvärde, som blifvit uppgifvet.
Mig vill det således förefalla, att den löreslagna förändringen ej medför nå - 376
Den 16 Mars. gon fördel, liten väl en olägenhet; och då jag anser, alt äfven om den sista meningen borttages, qvarstår dock rättighet oell pligt för Fullmägtige att pröfva, huruvida och til! hvad belopp en erbjuden valuta bör inlösas, får jag hemställa, att R. o. Ad., med alslag å Utsk:ts förslag, måtte besluta bibehållandet af ifrågavarande §, såsom den för närvarande lyder.
Jag medger visserligen, att §:n mer än väl kunnat förblifva oförändrad, meri den förslagna förändringen innebär dock ett förtydligande med afseende å den pröfning af erbjudna valutor, som åligger Myntverket.
I sjelfva verket är det Myntverket som bestämmer, huruvida inlösen skall ega rum eller icke, ty det är klart, att
Fullmägtige i detta hänseende måste rätta sina åtgärder öfter de utlåtanden, som al Myntverket afgifvas; och Fullmägtige hafva ej genom den föreslagna förändringen afsagt sig någon rättighet i ifrågavarande hänseende.
Ehuru jag således medger, att §:n kunnat utan fara förblifva oförändrad, får jag dock yrka bifall till Utsk:ts hemställan.