Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle önska, att ett sådant tillägg blefve gjordt, och jag har anledn. förmoda att det blir inlaget i de andra Stånden, men då man här yrkat återremiss så vill jag deruti instämma.
Hr Ca r 1 h e i m - Gy 11 en sk jö 1 d:
Med afseende på Hr Ter smedens sista anförande vill jag endast tillägga, att jag är ledsen om jag missförstått honom.
Han har naturligtvis rätt att förklara sina ord, och jag får dervid förblifva, men Hr Tersmeden bar också missförstått mig, då han säger att jag åberopat endast Preussen, Ungern och Polen. K. o.
Ad. torde erinra sig alt jag åberopat ej blott Tyskland, Polen och Ungern, utan äfven Frankrike och flera andra länder.
Hvad Frankrike beträffar, sades vid ett af de af mig omnämnda landtbruksmöten, utan gensägelse af någon mötets ledamot, att följden af parcellerings-systemet är ganska olycksbringande, bland annat derföre, att de personer, som först utbryta smålotter, ofta endast för en kort tid kunna berga sig, och sedan falla i händerna på kapitalister och ockrare, hvilka låna dem penningar eller köpa deras små jordstycken, lemnande dem väl såsom brukare der, men i en belägenhet sämre än slafvens eller den lifegnes.
Del är icke här stället att vidlyftigt debattera detta ämne, af en jemförelsevis så ringa anledn. som den närv:de.
Jag vill derföre nu ej längre fördröja öfverläggningen, men fortfar att, på grund af hvad jag haft äran yttra, yrka afslag å förevtde punkt i Betänk.
Efter härmed fulländad öfverläggning, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på denna punkt blifvit yrkadt, dels bifall, dels återremiss och dels afslag; samt att Frih.
Tersmeden yrkat återremiss endast å sednare delen af Utsk:s förslag till förändring af ifrågav:de 3:dje §, innehållande: »under besittning på viss tid, som dock ej får sträcka sig öfver 50 år, må jemväl uplåtas minst ett halft tunnland jord i en lott», samt ansett förev:de punkt i öfrigt böra bifallas.
Enl. min tanke kommer troligen Hr Gr. o. Landtm, att till
Ståndets afgörande öfverlemna hvilket som skall blifva kontrapropos.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att vid sådant förhållande någon delning sf punkten vid proposmes framställande ej erfordras, och då, efter sedermera först till bifall, sedan till afslag och derefter till återremiss framställda propos:r, som alla besvarades med blandade
Ja och Nej, proposm lill afslag å denna punkt förnyades, Den 5 Augusti. 71 Frih. Alströmer, Jonas, anförde skriftligen:
Innan jag yttrar mig i sak må i förbigående nämnas, att Lagoch Ekon.Ulsk:n förbisett, att min motion om hemmansklyfningen hufvudsakligen angick besutenheten i Dalarne.
Då nu likväl så många andra fästat Utsk:ns upmärksamhet vid denna bebjertansvärda sak, att den lyckligtvis icke blifvit alldeles åsidosatt, vill jag lemna detta förbiseende utan vidare anmärkn. och öfvergå till föremålet för närv:de öfverläggning.
Vid en Riksdag då så mycket blifvit ordadt om kärleken till fädernejorden och vigten af att understödja och bevara denna, med afseende på börd, bör det ej förefalla besynnerligt om man gören reklamation för denna rättmätiga känsla och förundrar sig öfver att den föraktas, då den, bunden af fattigdomen, blifvit tvungen att inskränka sig till och fästa sig vid ett visst minimum af jord.
De sammansatta Lag- och Ekon.Utsk:n hafva visserligen respekterat den, då de, i sitt Betänk.
N:o 28, nedsatt föreskrifterna för besutenhet i Dalarne till två kor och fyra får, och medgifvit de vid storskiftena å karta utmärkte obesutna jordlotter att icke emot ägarens vilja vara lösen underkastade.
Men detta är likväl något helt och hållet godtyckligt.
Respekteras kärleken till fädernejorden och rättigheten att besitta sin på god tro och således ärligen åtkomna bostad här på jorden för den ene, så bjuda både rättvisa och billighet att sådant respekteras äfven för den andre, vare sig att han äger mera eller mindre.
Lagstiftaren kan ej, utan att göra sig skyldig till väld, godtycke och mannamån, säga: du har några qvadratalnar jord för litet, eller, du har kommit i besittning deraf några dagar för sent för att jag skulle kunna erkänna din kanske tjugu-åriga besittning såsom rättmätig och respektera din kärlek till denna fädernelorfva.
Ett sådant hufvudets, på kalla, döda theorier byggda, räsonnement är så totalt praktiskt hjertlöst, att, då lagen som ej är stiftad blott för theorien på papperet, utan för att praktiseras i verkligheten, måste tillämpas, skall det visa sig att theorien är påtagligen falsk.
Men detta må vara nog härom.
Det duger i sanning icke, att under hvad förnuftig förevändning som helst lägga händer på enkors och faderlösas egendom och beröfva dem deras bergning.
Man må huru mycket man vill förakta, förbise och åsidosätta Guds ord; man må stifta lagar tvärt emot detta ord; dess hotelser gå ovedersägligen lika visst i fullbordan som dess löften.
Man må triumphera öfver alt till en tid hafva kunnat med sitt förnuft trotsa detta heliga ord; donna triumph blir dyrköpt när förbannelsen börjar gå öfver hufvudet.
Få äro i detta ord så tillförsäkrade Guds synnerliga vård och beskydd som enkor och faderlösa.
Både gamla och nya Testamentet äro upfyllda med vittnesbörd derom.
Bland annat står der uttryckligen, att: »Herren skall stadfästa enkans gräns.»'
Äfven står der: »Enkans tårar flyta väl neder åt kindbenet, mende ropa upåt öfver honom, som dem utträngt hafva.»
Har nu Herren stadfästa! åt en enka en trång gräns, inom hvilken
Han beskyddat henne och låtit henne nära sig med de sina intill sin ålderdom, och en lagstiftare beslutar att hon skall 70 Den 5 Angusti. ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det ban ansåg
Jag skulle tro att Frih.
Tersmeden af står från sitt yrkande om bifall, emedan hans yrkande på återremiss af sednare punkten innefattades i min begäran af återremiss på begge punkterna.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att då votering blifvit begärd af Frih.
Tersmeden, som förut yrkat bifall till Utskrs tillstyrkande, så borde, derest nu äfven votering yrkades af Frih.
Alströmer, som begärt återremiss, R. o. Ad:ns mening i fråga om kontraproposir inhämtas.
Jag får hemställa till Hr Gr. o.
Landtm, huruvida icke återremiss kunde blifva kontrapropos.
Som ingen understödt mig i min begä ran om återremiss af sednare delen af denna punkt, så vill jag derifrån afstå.
Landtm, hemställde först om bifall och sedan om återremiss å förev:de punkt af R. o. Åd. antoges till kontrapropos. vid den begärda voteringen, ut fö 1 lo svaren med blandade
Ja och Nej, och efter det sedermera förstnämnda hemställan blifvit förnyad och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande.
Den som afslår den del af Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis Betänk.
N:o 27, hvari en underd. skrifvelse till K.
M. blifvit tillstyrkt, röstar Ja; den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, anser R. o.
Ad. de emot denna del af Betänk, gjorda anmärknir föranleda till återremiss.
Ja — 33.
De öfriga delarne af förev:de Betänk, blefvo utan discussion af R. o. Ad. bifallne.
Föredrogs ånyo Sammansatta Lag-samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s d. 29 och 30 sisth Juli på bordet lagda Betänk.
N:o 28, i ani. af väckt motion om ändring i K. Brefven d. 9 Febr. 1802 och 17 Aug. 1804, rörande besutenhet å hemman i Dalarne. 12 Den 5 Augusti. drifvas bart ifrån denna jord, ty den är för liten; eller, hon skulle ha kommit i besittning deraf några dagar förr än dessa många åren började, under hvilka hon har inbillat sig få sitta der i ro till sin död; så skola säkerligen de bittra tårar, som flyta nedåt den arma bortdrifna enkans och bennes barns kindben, ropa upåt öfver dem, som drifvit henne från hus och hem, från de af Herren åt henne stadfästade gränsorna och nu låta benne försmägta så godt som i landsflykt; ty — varén säkra—så skall hon känna det.
Och hvarföre öfvergår henne detta hårda straff?
Jo, emedan hon varit för fattig att äga tillräckligt mycket, och emedan hon varit för tacksam och belåten med detta lilla, hvarvid hon fästat sin jordiska trefnad, för att utan smärta kunna drifvas derifrån.
Men, Gud låter icke gäcka sig
Låta vi sådana lagar på nytt promulgeras i vårt land, så är förbannelsen ieke långt borta.
— I denna fråga skulle vi likväl icke en gång behöfva vända blicken på detta mera ömmande förhållande med enkor och barn.
Guds ord förkunnar ett så bestämdt »ve» öfver sjelfva den här ifrågav:de saken, utan särskilda biomständigheter, att jag trotsar någon lagstiftare att kunna jäfva detsamma.
Guds ord säger: »Ve den som sitt gods formerar med annans mans gods; huru länge vill det vara?» — »Ve dem som draga det ena huset intill det andra och komma den ena åkern intill den andra.» Propheten Esaias förkunnar, att sådant är för Herran Zebaoths öron; och tillägger: »Hvad gäller om de många hus icke skola öde varda, och de stora och sköna utan inbyggare?
Det är säkert, att ingen som löser en obesuten jordlott, gör det utan vinningsbegär, och utan att detta får öfverrösta kärleken till och barmhertigbeten med den der stackars fattige, som äger för litet.
Statens operation härvid är således att fresta den rikes vinningsbegär och drifva honom till kärlekslöshet och obarmhertighet.
Guds ord är i sanning icke förgäfves skrifvit.
Må nu R.
St:r för framtiden begränsa eganderätlen huru som helst, så måste likväl närv:de innehafvare af obesulne jordlotter för sin lifstid få sitta i oqvald besittning deraf; och snikna grannars vinningsbegär icke legaliseras af statsmakterna till den fattiges förtryck.
Det af Utskrn gjorda förslaget må dock för min del förblifva oförändradt, blott det tillägg dertill göres, som jag här får vördsamt föreslå, att:
Närv:de innehafvare af obesutne, efter storskiftena afskiljde jordlotter, må under deras lifstid dem behålla.
Gode män sätte sedan värde derå, och den löse som rätt dertill häfver.
Nu löses ej, träde då den, som lösen få skulle, till, jorden och sitte oqvald i sin lifstid.
Efter hvarje innehafvares död gånge som nu sagdt är.
Säljes sådan jord, må den äfven lösas till betingad köpeskilling.
Det vill synas som vore det förslag, som Sammansatta Utskm framställt, mindre välbetänkt och behöfligt.
Af handlingarne synes, att den fråga hvarom här talas redan är under K.
M:s pröfning, och det torde derföre vara mindre Den 5 Augusti. 71 lämpligt att påminna K.
M. att behjerta dessa olägenheter.
Men, säger man, Utsk:n hafva föreslagit ett sätt att afhjelpa dem.
Detta svar är mycket sannt, men Utskrn hafva icke visat att olägenheterna verkligen blifva afhjelpta genom antagande af detta förslag.
Utslen hafva föreslagit en förminskning af den areal som fordras för en besutenhet, men man kan icke af förslaget se, att de omnämnda olägenheterna derigenom afhjelpas, och ännu mindre kan man vara säker på att någon rubbning icke derigenom skall upkomma i det nu färdiga storskiftet.
Utslen säger, att man tror sig hafva funnit, att någon särdeles rubbning icke derigenom skall åstadkommas.
Denna tro må förtjena afseende, men icke kati man säga att saken dermed är fullkomligt bevisad.
Under sådana förhållanden, då saken redan är under K.
M:s pröfning, då det icke är visadt att genom Utslcns förslag några verkliga fördelar blifva beredda, och då man icke kan vara säker på att storskiftes verket blir orubbadt, så anhåller jag om afslag å detta Utskms förslag.
Olägenheterna af en fortsatt tillämp ning af K.
Brefven 1853 och 1855 äro så kända, och inom Utsk. med så mörka, men beklagligtvis så sanna färgor skildrade, att jag anser det lagstiftningens målsmän ej längre böra fortgå på denna bana.
Utsk. har med afseende på sättet för dessa olägenheters afhjelpande varit ganska villrådigt.
Det har i första rummet fäst upmärksambeten på hurusom de vilkor, som fordras för en besutenhet i Dalarne, äro nog dryga jemförda med de vilkor som fordras i öfriga delar af landet.
Utsk. har likväl, med fästadt afseende på hvad en föreg:de talare nämnt, noga tagit i betraktande huruvida utförandet af förslaget i någon mån skulle rubba storskiftesverket.
Utsk. har för sådant ändamål rådfrågat den person, som var mest kompetent att häruti gifva uplysning, och då hans tanka i ämnet fullkomligt öfverensstämde med det af motionären upgifna sättet för tillvägabringande af en ändamålsenlig lagstiftning, så tvekade icke Utsk., på sätt här skett, tillstyrka R.
St:r, att i underd. skrifvelse hos K.
M. anhålla om en sådan lagförändring som den ifrågav:de.
Jag tror, att de betänkligheter Gr.
Lagerbjelke yttrat till någon dol kunna anses häfda, och anhåller om bifall till förslaget.
Det ämne som nu är föremål för R. o. Ad:ns pröfning är onekligen ett af de mest bekymmersamma, och visar mer än tillräckligt hvart den obegränsade hemmansklyfningen leder.
Från urminnes tid hade inom Dalarne den sed varit herrskande, att jorden delades mellan barnen vid arfskifte, i olikhet med närgränsande provinser, t. ex. Helsingland och Gestrikland, der den sed utbildat sig, att ett af barnen förblef vid hemmanet och de andra förskaffade sig afsöndrade lägenheter eller s. k. torp, hvilka i sin ordning upodlades till fullständiga possessioner.
I Dalarne åter klyfdes sjelfva hemmanet, och denna klyfning gick slutligen till den ytterlighet, alt mot slutet af förra och början af 74 Den 5 A ugusti. detta århundrade jorden var så sönderstyckad i små jordbitar, att der fanns jordremsor af icke mer än 1 alns bredd, så att vid slottern, egaren icke kunde fullt slå ut med sin lie.
Davide Landsbin, Frih. af Nordin gick in till K.
M. med en framställning af detta eländiga förhållande, och följden deraf blef storskiftet, hvilket alltsedan har fortgått.
Dess syfte är hufvudsakligen att sammanlägga de små jordlotterna till smärre besutenheter; men redan då var hemmansklyfningen gången så långt, att om man också sammanlade en stor mängd personers jordlotter, så upgick det ändå icke till en besutenhet.
Denna bestämdes här, på samma sätt som i det öfriga Riket, så stor, att på densamma skulle kunna födas 1 häst 3 ä 4 kor och getter.
Om nu en person innehade flera smärre lotter, hvilka likväl icke upgingo till en besutenhet, så sammanlades flera sådane delar och deraf bildades en besutenhet, med föreskrift att en af delägarne i den sålunda tillkomna besutenheten hade rättighet att, såvida icke inom 20 år de särskilda delarne genom arf eller köp sammanfallit, utlösa de öfriga.
Nu har 20 år förflutet sedan storskiftet blef verkställdt, och denna lösningsrätt har börjat göra sig gällande; derigenom hafva flera familjer blifvit skiljda från sin lilla jordlägenhet och ställda på bar backe.
I anledn. af framställningar i delta afseende, dels inom provinsen, dels från statistiska kontoret, har K. M. anmodat K. M:s Befhide att afgifva sitt utlåt., huru med denna sak skall kunna arrangeras, så att man får ändamålet med storskiftesverket upfyldt utan att bereda innebafvarne af dessa jordlotter alltför stora olägenheter.
Ett sådant utlåt, är redan för längesedan af K.
M:s Befb.-de afgifvet och har blifvit remitteradt till KammarColhm, som deröfver skall afgifva sitt Utlåt.
Nu kan det icke nekas, att då, genom den tilltagande befolkningen i Dalarne, de hushåll som innehafva jorden äro vida flera, inom många socknar nära en half gång till så många som der finnas besutenheter, så skulle genom en sträng tillämpning af lagen om lösnings-rätt en alltför stor mängd bushåll blifva drifna från hus och hem.
A andra sidan skulle möjligen ett fullkomligt uphäfvande af besutenhets-principen inverka menligt på hela storskiftesverket, och de betydliga kostnader som derpå blifvit nedlagda skulle blifva utan frukt.
Vid sådant förhållande kan det icke nekas, att skäl finnes för den framställning som blifvit gjord af en representant från Dalarne, och jag skulle således icke hafva något egentligt emot om en framställning i detta afseende till K.
Af. afgåfves.
Det kan likväl icke nekas, att en sådan framställning, som här blifvit föreslagen, med en vilkorlig, önskan från Ständernas sida, att vilkoren för en besutenhet skulle nedsättas till hälften, innefattar ett bedömande af denna fråga som, enl. min tanke, icke bör afgifvas utom af vederbörande myndigheter och af personer på stället, som om dessa förhållanden äga närmare kännedom.
Enl. min mening borde R.
St:r inskränka sig till, att till K.
M. afgifva en framställning, dels i ändamål att något påskynda ärendet, hvilket länge varit under handläggning, dels i ändamål att hemställa, huruvida icke K. AI. täcktes tillse huru de omnämnda olägenheterna skulle kunna Den 5 Augusti. 75 afhjelpas.
Men att nu, på sätt Utsk. gjort, rent af förklara, att man bör nedsätta besutenheten till hälften, det anser jag ännu vara för tidigt för representationen att vidtaga.
Det är sannt, att, på sätt Utsk. yttrat, Chefen för Landtmäteriet förklarat sig anse att det icke skulle komma att menligt inverka på storskiftet, men jag känner icke huruvida han, hvilken som landtmätare haft sin befattning i södra delen af Riket, om storskiftesverket har nog fullständig kännedom för att att kunna deröfver afgifva ett Utlåt, med den sakkännedom som är erforderlig för att representationen derpå skall kunna grunda sitt omdöme.
Jag tror således att Utsk. i detta afseende gått längre än det bordt, men om R. o. Ad. vill, på sålt här blifvit föreslaget, återremittera ärendet, för att taga denna sak i öfvervägande, så vill jag icke motsätta mig det, ehuru jag är öfvertygad, att med den impuls som frågan redan nu fått det icke skall dröja länge, innan K. M., i den ordning saken blifvit anhängiggjord, meddelar Utlåt, i saken.
Hr Sparre:
För min del får jag säga, att jag icke kan inse hvad det vore för nytta med en sådan skrifvelse till K.
M. som den siste värde talaren föreslagit.
Om K. M. skulle anse Utsk:s förslag i någon mån vara menligt för storskiftesverket, så är naturligtvis K.
M. oförhindrad att afslå detsamma och vidtaga andra åtgärder.
Sparres förslag kan jag på intet vis understödja, utan fortfar med min anhållan om bifall till Betänk.
En föreg:de talare har tydligen utveck lat, att man icke har någon säkerhet för att de olägenheter, som i förev:de fall finnas, skulle afhjelpas genom antagande af Utsk:s förslag.
På samma sätt är äfven ådagalagdt att man icke kan vara säker, det icke storskiftesverket genom antagande af samma förslag rubbas.
Man kan således icke säga, att det i Utsk:s förslag ligger några fördelar.
Återstår då frågan: huruvida man genom antagande af samma förslag skulle kunna på ett lämpligt sätt påminna K.
M. att afgöra frågan; ty Ulsk:s förslag i och för sig är icke något att rekommendera.
Men i allmänhet är det icke så lämpligt, och detta Stånd har aldrig dertill visat sig benäget, att i oträngda mål påminna K.
M. om hvad han bör göra.
En påminnelse i denna fråga är så mycket mindre af nöden, som K.
M. sjelf befallt undersökningar, med ledning af hvilka K.
M. kommer att afgöra frågan.
Då jag således icke heller med afseende på behöfligheten af en påminnelse kan anse Utsk:s förslag nyttigt, så måste jag vidhålla mitt förra yrkande, och anhåller om afslag å Relänk.
Till svar på den värde talare som ansett, att det icke finnes någon skillnad mellan mitt och Utsk:s förslag, får jag förklara att skillnaden ligger deri, att jag anser det R.
St:r aldrig böra ingå till K.
M. med begäran om något, hvars verkställbarhet, lämplighet eller ändamålsenlighet icke är fullt säker.
St:r endast insett olägenheterna af en bestående författn., 76
Den 5 Augusti. utan att kunna utfinna på hvad väg de med säkerhet kunna afhjelpas, så tillkommer det icke representationen att obetänksamt framställa ett förslag, om hvars lämplighet man icke är förvissad, men deremot kan representationen mycket val hos K.
M. begära vidtagande af lämpliga åtgärder.
Detta utgör skillnaden mellan mitt och Utsk:s förslag.
„ Frih.
I den händelse R. o. Ad. skulle vilja förena sig om det af mig framställda förslag, så vill jag förena mig med Gr.
Sparre och yrka återremiss, emedan mitt förslag möjligen då kunde inflyta i den skrifvelse som kunde komma att afgifvas till K. M. Gr. Lagerbjelke:
Sparre så tydligt ådagalagt, att förslaget icke på något sätt kan anses vara moget; att man icke med säkerhet kan veta, huruvida de öfverklagade olägenheterna verkligen derigenom afhjelpas, eller om icke rubbningar i storskiftesverket deraf kunna föranledas, så kan man naturligtvis icke tänka på att antaga detsamma.
Hvad åter angår det andra förslaget, enl. hvilket man uti en skrifvelse skulle anhålla, att K.
M. ville taga dessa olägenheter i betraktande och söka afhjelpa desamma, så är det omöjligt för mig att inse, hvad sorn med detta förslag skulle åstadkommas; ty K.
M. vet redan att dessa olägenheter finnas, och då K.
M. befallt anställande af undersökningar i detta afseende, så lärer väl R.
St:r icke tvifla på, att det är K.
M:s mening att söka afhjelpa dessa olägenheter så snart undersökningarne blifvit afslutade.
Jag hemställer derföre, om icke förslaget är obehöfligt, och om det icke vore lämpligast att afslå Retänk,, hvarom jag redan en gång vördsamt anhållit.
Jag kan icke inse olämpligheten af ett sådant förslag; ty den ena statsmakten bör väl äga rätt att medelst ett förslag gifva den andra statsmakten sina önskningar tillkänna, och på sådan grund fortsätter jag med min anhållan om återremiss i syftning af Gr.
De härefter först till bifall, sedan till afslag och sedermera till återremiss å förev:de Betänk, framställda propos:ne besvarades alla med blandade
Ja och Nej, hvarpå förnyad propos. till afslag derå framställdes, och, sedan härvid svaren utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Alströmer begärde votering.
Dplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.:
Den som afslår Sammansatta Lag-samt Allm. Besv.-o. Ekon.- Utsk:s Betänk.
N:o 28, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; De il 8 Augusti. 77 vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde Betänk, gjorda anmärkn:r föranleda till återremiss.
Föredrogs och remitterades till Exped.Utsk.
Hr Lilljehöölts, Carl Berthild, d. 30 sisth Juli på bordet lagda motion, att, sedan R. o. Ad. äfvensom Preste- och BondeSt:n bifallit hvad StatsUtsk. uti dess Utlåt.
N:o 80 föreslagit rörande löneförhöjning för innevar:de år åt Underofficerare m. fl. tillhörande Arméens och Flottans corpser och stater, underd. skrifvelse om hvad R.
St:r uti ifrågav:de fall beslutat, måtte, oberoende af den öfriga statslegleringen, tili K. M. aflåtas, på det personalen, som blifvit tilldelad löneförhöjningar, må deraf så fort. som möjligt komma i åtnjutande.
Föredrogos och biföllos StatsUtsIcs nedannämnde d. 30 sisth Juli på bordet lagde Utlåt:n: N:o 98, i ani. af väckt motion, ang:de utförandet på enskild bekostnad af vissa delar utaf stam-jernbanorne; och N:o 99, i ani. af ItiksdagsFullmäktigen Pehl Östmans motion rörande de för Statens jernvägsbyggnader erforderliga medel.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, StatsUtskis d. 30 sisth Juli på bordet lagda Utlåt.
N:o 100, ang:de anslag eller lån till en central-verkslad för tillverkningen af den vid Statens jernvägsbanor nödvändiga materiel.
Hr Stjernsvärds, Gust. Mauritz, d. 1 dennes f. m. på bordet lagda förslag att R. o. Ad. måtte, i öfverensstämmelse med dess d. 4 sisth April fattade beslut, till K.
M. ingå med en underd. skrifvelse om KrigsHofRms omorganisation.
Den åtgärd motionären föreslagit är åtminstone högst ovanlig.
I en fråga af den allmänna beskaffenhet, som organisationen af KrigsHofR:n, kan det aldrig vara lämpligt att ett Stånd ingår tili K. JH, med en skrifvelse af motsatt innehåll mot Ständernas skrifvelse.
Det är sanning på sätt den siste tala ren anmärkt, att denna åtgärd är ovanlig, men den är likväl långt från att vara utan exempel.
Då i en fråga sorn ansetts företrädesvis röra något Stånd, de öfriga Stånden fattat ett med detta Stånd olika beslut, så har det icke sällan händt att detta Stånd till K.
M. aflåtit en underd. skrifvelse.
En stor del af R. o. Ad:ns medlemmar höra till krigsslåndet, och jag är öfverlygad, att en 78 Den 5 Augnst!. opposition uttalad af detta Stånd icke skulle undgå att utöfva inflytande på pröfningen af denna fråga.
Krigsbefälet är icke särskildt representeradt, men då, som nämndt är, R. o. Ad. bland sig räknar många dess medlemmar, så kan man antaga att dess mening i denna fråga är lika med R. o.
Ad:ns.
Vid sådant förhållande anser jag bifall till Hr Stjernsvärds förslag icke vara olämpligt, särdeles som en stor del bland Arméens medlemmar anse det R.