Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genealogierna ådagalägga, att fadren till fn 11— magtens utgifvare haft tvenne äldre bröder, om hvilka ina H. 19 J x'lG Dtn 24 F e b r 11 a r i i, gen annan upplysning vunnits, än att enkan Fröman i sitt betyg sagt, att den ena blifvit död i Askersund, men icke, om han efterlemnat barn; och det synes mig således påtagligt, att det skulle kunna hända, att under Riksdagens lopp en äldre ättemän eller rätta hufvudmannen kom, men funne sig obehörigen utestängd.
Min tanka är derföre, att, då saken ännu är i samma outredda skick, som vid andra anteckningen föranledde till afslag å Hr Kuylcnstjernas begäran, Hr Gr. o. Landtm, endast behöfver förklara, att, som det ej blifvit styrkt, att fulhnagten är af behörig man utfärdad, anser Hr Gr. o.
Landtm, frågan böra förfalla.
Någon proposition till bifall eller afslag tror jag deremot icke kunna ske; ty, i händelse af bifall, skulle Ridd.-Ordn. uppenbarligen vara öfverträdd.
Som mig synes, liar R. o. Ad. redan fattat beslut i frågan, och det enda, hvarom nu tvistas, är, huruvida den framställda propositionen allmänt gillas, eller af några ledamöter anses hafva varit af sådan beskaffenhet, alt den bort vara annorlunda.
För min del tror jag, att propositionen varit enlig med grundlagen; ty enligt 23 §.
Riksd.-Ordn. åligger det Landtm, att ställa sig grundlagarna till efterrättelse, men i i5 §.
Ridd.-Ordn. har det blifvit öfverlemnadt ät Ståndet att afgöra frågor af ifrågavarande beskaffenhet, och den denna § har således gjort ett undantag från den allmänna regeln, att det skall på Landtm, bero att bestämma, örn en proposition är laglig eller icke.
Mig synes det således vara klart, att både Hr Gr. o.
Landtm, bort framställa proposition i det nu föredragna ämnet, och att R. o. Ad. ägt full frihet att besvara propositionen med ja eller nej.
Jag har emedlertid ej kunnat finna annat, än att R. o. Ad. denna gången besvarat framställningen med ett enhälligt nej; och jag tror, att man dervid kunde låta bero, ehuru jag för min del, lika med Frih. Boye, skulle önskat, att ordet ”lagliga”, i afseende på bevisen, blifvit förändrade till tillräckliga.
Alla andra mål afgöras i Stånden först efter frågornas hänskjutande till Utskott och sedan dessa utredt dem, samt derom framställt en egen mening till Ståndens antagande; men så har det icke tillgått här, utan Ridd.-Utsk. har blott genom dess ordförande gjort en anmälan om förhållandet, utan att uppställa något förslag till beslut.
Olämpligheten af det stadgande i Ridd.-Ordn., hvilket föranledt ett sådant förfarande, bevisas bäst af den onyttiga discussion, som nu är för handen och som synes än längre vilja fortfara.
Jag skulle för min del anse lämpligast, att Ståndet aldrig sysselsatte sig med pröfningen af dylika bevis, som nu äro i fråga.
Sådant tillhör i början af Riksdagen Ridd.-Direct. och under k
Den 24 Februarii. >47 Riksdagen Ridd.-Utsk.
När begge dessa myndigheter nu yttrat sig öfver samma fråga på samma sätt, synes mig, att R. o. Ad. kunde låta dervid bero.
Men då Ridd.-Ordn. tillåter, att frågor om pollettutdelningen få dragas inför Ståndet, som äger att dem afgöra, är det icke Landtm, utan Ståndet, som derom skall säga sin mening, och för att utröna den, inser jag ingen annan utväg, än att Hr Gr. o. Landtm, derom frågar Ståndet; hvilket också har skett.
Målets behandling tyckes mig således vara alldeles riktig.
Jag skulle derföre önska, att, antingen man vill begagna ordet lagligen eller tillräckligen, man måste anse det vara tillräckligen ordadt i detta obetydliga ämne, och tillåta Ståndet att öfvergå till vigtigare föremål, sorn påkalla dess uppmärksamhet.
Jag uppstår blott för att besvara Hr v.
Hartmansdorffs anförande, att frågan icke skulle vara af Ridd.-Utsk. utredd och att Utsk. icke skulle deröfver hafva yttrat någon egen tanka.
Om den värde talaren med uppmärksamhet läser i5 §, finner han, att anmälan i Ståndet endast äger rum, när pollet blifvit vägrad.
Det är således här klart, att när frågan, till följd af gjord anmälan, blifvit hänskjuten till Ståndet, har Utsk. vägrat pollettens utdelande och således yttrat sig.
Frågan är för öfrigt såsom prejudicat vigtig; ty i detta särskilda fall, der inga bevis äro företedda, lärer det ej vara något tvifvel underkastadt, hvad som är att göra.
Rätta grunden för vägran af den begärda pollettens utdelande synes mig icke böra fästas vid de företedda betygens otillräcklighet, utan helt enkelt stödjas på 7 §. i Ridd.-Ordn., hvilken omnämner de personer, som från rättighet till säte och stämma å Riddarhuset äro uteslutne, och deribland i 7:de classen upptager Adelsman, hvars ättledning från stamfadren ej af Riddarhusets genealogiska tabeller tydligen utvisas, eller, der dessa befinnas bristfälliga, sådan ättledning ej styrka gitter.
När 1111 de geneologiska tabellerna icke styrka, huruvida Hr Kuylenstjernas fullmagt är af rätter man utfärdad, torde allt afseende på de företedda betygen vara främmande för frågans bedömande, samt R. o. Ad. ensamt, på grund af 7 §, böra fatta sitt beslut till afslag å Hr Kuylenstjernas anhållan örn pollet.
Strömfelt, Hans Fredr.:
Jag vill blott, i anledning af Hr v.
Hartmansdorffs anmärkning, att Ridd.-Utsk. jcke inkommit med något betänkande i ämnet, erinra, att i5 § Ridd.-Ordn. uttryckligen föreskrifver, att förhållandet endast bör genom Utsk:s Ordförande anmälas.
Redan före den af Hr Bråkenhjelm i48 Den 24 Februarii. började discussionen yttrade jag samma åsigt, som han framställt och hvilken jag ännu vidhåller; men då Hr Gr. o. Landtm, ansåg sig oförhindrad att framställa proposition, hade jag icke ämnat dervid göra någon anmärkning, om jag icke ansett frågan, såsom prejudicat, af vigt. i5 §. har, efter min tanka, icke afseende på andra fall, än sådana, der föreskrifterna i öfrigt kunna anses icke vara fullt tydliga, såsom t. ex. händelsen var med frågan om dorchimont vid sista Riksdag.
Men här är icke fråga om något sådant, utan frågan är: skall R. o. Ad. ett enda ögonblick hafva magt att utdela pollet på en fullrnagt, utgifven af en ättemän i 3:dje led?
Jag hemställer, hvartill sådant skulle leda.
Om R. o. Ad. nu besvarar Hr Gr. o. Landtnäs proposition med ja, skulle det ju kunna hända, att farbrodren kom i morgon och säde: huru håfven j kunnat utdela pollet åt en annan?
Jag tror således icke, att sådana frågor, som ej äro någon tvetydighet underkastade, kunna, enligt 15 §, underställas Ståndets pröfning.
Jag skall likväl nu icke vidare deltaga i denna discussion.
Den siste talaren har glömt, ptt vi just i besvarandet af propositionen äro i tillfälle att mota den scrupel, han framställt.
Det är visserligen lätt att först gifva lagstadgandet en tydning, som det icke innehåller, och sedan döma till fördel för sina egna åsigter; men då i5 §. ger R. o. Ad. ovilkorlig rätt att afgöra frågan, måste väl äfven rättighet vara gifven att afgöra den med såväl ja som nej.
Deri ligger likväl ingen våda, att ju icke den frånvarandes rätt skulle blifva iakttagen; ty när R. o. Ad., såsom jag förmodar, besvarat propositionen med nej, är denna rätt bevarad, och något annat beslut kan ju icke, efter den värda talarens egen tanka, här förutsättas.
Med den vändning discussionen tagit, synes här mindre vara fråga om sjelfva ämnets utredning, än att finna en laglig väg för att komma till det slut, hvarom alla tyckas vara ense, nemligen, att den begärda polletten icke bör utdelas.
Jag förbigår således att nu yttra mig om sjelfva hufvudsaken, eller huruvida pollet bör lemnäs, helst tillfälle dertill blir mig gifvet i besvarandet af Hr Gr. o.
Landtnäs proposition.
Jag vill nu blott, för att bidraga att leda frågan till ett slut, fästa uppmärksamheten derpå, att, då Hr Gr. o. Landtm, funnit sig oförhindrad att framställa proposition i ämnet, och grundlagen ingenstädes gifver R. o. Ad. någon rätt att tvinga Hr Gr. o. Landtm, till att vägra den, synes saken vara enkel och det åsyftade slutet bäst viunas derigenom, att Hr Gr. o. Landtm, täckes ånyo framställa den proposition, som redan blifvit gjord.
Jag vill blott tillägga några ord i anledning af hvad här blifvit yttradt om faran af det pre - Den 24 Fcfiruarii. judicat, att R. o.
Ad. skulle äga att fatta beslut i frågor, som endast bero på enkel tillämpning af redan gifna, klara föreskrifter. i5 §. af Ridd.-Ordn. innehåller, att hvar och en, hvars anhållan om inträdespollet icke blifvit beviljad, är berättigad att fä förhållandet anmäldt i först inträffande plenum inför Ståndet, på hvars slutliga afgörande frågan kommer att hero; och då här icke göres något undantag för de frågor, som kunna anses så tydliga, att de endast hero på enkel tillämpning af Ridd.-Ordn., måste meningen vara, att stadgandet bör gälla för alla händelser, så att, antingen Ridd.-Ordn. finnes tydligen bindande eller saken kan anses tvistig, sökanden ovillkorligen är berättigad att få förhållandet anmäldt, och Ståndet att slutligen afgöra frågan.
Landtm. yttrade, att H. Ex., i anledning af det tvifvelsmål, som af några ledamöter blifvit framkastadt, huruvida H. Ex. ägt rättighet att framställa den af H. Ex. nyss gjorda proposition, ansåg sig böra fästa uppmärksamheten å innehållet af i5§. Ridd.-Ordn., hvilken till R. o. Ad:s eget slutliga afgörande öfverlemnar frågor om rättighet att erhålla pollet till inträde å Riddarhuset.
I följd af denna § ansåg H. Ex., i sådana frågor som denna, allt, som icke directe berodde på tillämpning af grundlagarnas och Ridd.-Ordn:s föreskrifter, höra af R. o. Ad. pröfvas, och finge alltså, i afseende på giltigheten af det bevis, som af fullmagts-utgifvaren blifvit företedt till bestyrkande af dess rätt att utöfva hufvudmannaskapet för adliga ätten Starck, förnya sin förut gjorda proposition, om R. o. Ad. ansåg det af Ulrika Eleonora Fröman, född Starck, nu företedda betyg tillfyllestgörande bevisa, att bennes ena broder, Joli. Fredr.
Starck, antingen icke lefver eller är utrikes bosatt, och att den andra brödren, Ernst Wilh. Starck, är död.
I anledning häraf förklarade IJ.
Ex.Hr Gr. o. Landtm., att den af skogshushållaren O. R.
Starck utgifna fullmagt, till följd af 8 §.
Ridd.-Ordn., ej kunde godkännas.
Sedan beslutet nu är fattadt, måste jag reservera mig mot sättet för frågans behandling, hvaraf följden skall blifva, att de genealogiska tabellerna icke vidare komma att tjena till ledning vid polletutdelningen, utan att densamma skall bero af hvarjehanda bevis, hvilka R. o. Ad. när som helst kan förklara för tillfyllestgörande.
För min del tror jag ej, att det är Ståndet medgifvet att derhän utsträcka representationsrätten.
Det var blott för att reservera mig mot den framställda propositionen, som jag första gången uppträdde; och då häraf uppkommit en vidlyftig dis - Den 24 F e br u ar i i. cussion, anser jag mig böra förklara, att jag icke åsyftat annat, än en reservation, hvilken jag nu ber att få förnya.
Föredrogos ånyo och remitterades till Lag-Utsk. 2.'ne d. 20 dennes e. m. på bordet lagda motioner af Hr Bruncrona, Gust.
Adolph, den ena angående ändring af Concurs1 agens stadgande, rörande anmälan om intecknad skuld i anledning af årsstämning, och den andra, med förslag till föreskrifter för under-executorer i afseende på vården af utmätta medel.
Hr Gripenstedts, Jacob, d. 20 dennes e. m. på bordet lagda motion, med förslag till grunder för brännvinsbränningens utöfning och beskattning.
I den motion, som nu blifvit föredragen till remiss, har motionären föreslagit tvenne sins emellan alldeles stridiga utvägar att komma till målet, nemligen, att kannerymden för en del pannor borde nedsättas till 60, men för andra åter höjas ända till i5o k:r.
På Utsk. må det ankomma att pröfva företrädet emellan denna och min i samma ämne förut afgifna motion; men utan att således nu vidröra nyssnämnde omständighet, hvilken jag, intilldess tidpunkten är inne för B., o. Ad. att sjelf yttra sig i frågan, öfverlemnar till Utsk., ber jag att få fästa uppmärksamheten på en annan del af motionen, deruti föreslås, att tillverkarne skulle få med ed fästa sina uppgifter.
Allmänna lagen bjuder likväl, att ingen må svärja sig penningar till; och som man aldrig nog kan hushålla med edgångar, kan jag ej annat än på det högsta alstyrka detta förslag, samt väntar af Lag-Utsk., dit jag förmodar, att denna del af motionen bör remitteras, att Utsk. aldrig tillstyrker sådan åtgärd.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande får åtfölja motionen till Lag-Utskottet.
Hr Gripenstedts motion, tillika med Frih. Boyes nu afgifna yttrande, remitterades till Bevilln.-Utskottet.
Vid förnyad föredragning af Hr von Vickens, Joli. Henr., d. 20 dennes e. m. pä bordet lagda motion, att It.
St:s Bank må, efter börjad silfverutvexling, utgifva 2:ne slags sedlar m. m., blef densamma till Baneo-Utsk. remitterad.
Hr Rosenblad, Bernil., uppläste följande:
Jag skulle visserligen, lika med Hr Montgomerie, helst önska, att all lotteri-inkomst för Staten icke behöfde påräknas, äfvensom att derigenom all lotteri-spelsjuka kunde hos allmänheten förekommas; men då jag, under varande förhållanden, betviflar begge delarna, inskränker jag mina tillstyrkanden till de begge föremålen, att retelsen lill lotterispel genom Statslotteri inskränkes till de classer, hos hvilka Den 24 Februari i. utvägarna att tillfredsställa detta begär ändå alltid finnas öppna, och att fördelen af detta begär, så vidt möjligt, blifver endast för vårt egna Statsverk eller till lindring i de utskylder, Svenska folket eljest mäste underkasta sig.
Jag föreslår således: 1:0 att, från och med i835, vårt närvarande Nummerlotteri förvandlas till ett elasslotteri, hvars hela plan öfverlemnas åt K.
M. att låta utarbeta och bestämma, endast med vilkor, att lägsta insatsen blifver 2 R:dr B:co och att afkastningen kan beräknas ungefär lika med behållningen af närvarande Nummerlotteri (exempelvis bifogas en plan för Preussiska Glasslotteriet*); 2:0 att R.
St. hos K. M. i und. anhålla om upplifvande af förbuden mot allt offentligt utbjudande och kungörande af lottsedlar å utländska lotterier, varulotterier, eller hvilka lotterier sorn helst, hvilka ej erhållit K.
M:s särskilda Nåd. tillstånd.
Då jag icke tillstyrkt — hvad i de flesta länder äger rum — ett absolut förbud vid höga vitén mot allt köp eller försäljning af utländska eller icke privilegierade inländska lotteriers sedlar, jag anser, att en inqvisitorisk undersökning, om någon i enskild väg lagt sig till en utländsk lottsedel, hvarken är instämmande med vårt statsskick eller behöflig, endast man aflägsnar de offentliga retelserna; och då jag likaledes anser de små lotterier, sorn, inskränkande sig till enskilda förtroliga kretsar, afhålla sig från offentligheten, vara för oskyldiga att behöfva förbjudas, så torde man finna, att jag snarare tillstyrkt inskränkning än utvidgning i 1772 års, mig veterligen, aldrig upphäfda, ehuru i förgätenhet komna förbud mot alla lotterier, utom ad pios eller publicos usus, och hvaraf jag bifogar afskrift.
Likaledes torde jag knappt behöfva erinra, med hvilken oförskämd tilltagsenhet utländska, inom egen ort ilia crediterade lotterier, eller andra speculanter pä vår allmänhets spelsjuka, hos oss upprättat offentliga contor till försäljning af deras lottsedlar.
Såsom en liten teckning torde jag efter ett flerårigt vistande i Tyskland, hvarifrån speculationerna på vår enfald i den vägen utgått, få omnämna, att derstädes äga få andra lotterier än dét K.
Preussiska fullt förtroende i afseende på sättet att bestämma lyckans utslag; att i detta hänseende särdeles de uti de fria Riksstäderna upprättade och till enskild person förpaktade lotterier äro underkastade misstroende, isynnerhet de Frankfurtska, dock äfven de Hamburgska; att de Österrikiska egendomslotterierna, ehuru ingen misstanka kan falla på utgångens redlighet, då de stå under Kejserlig tillsyn, äga tvenne mer än *) Berörde, pä Tyska språket tryckta, plan för K.
Preussiska Classlottcriet åtföljde Hr Rosenblads motion vid dess remitterande till Stats-Utskottet.
Den ^4 Februari i. vanliga olägenheter för spelarna, först att mot få betydliga vinster innehålla en förfärlig mängd niter, och sedan, att den, som vinner hufvudvinsten — egendomen, — för att bunna begagna denna, mäste erhålla jus indigenatus, o. s. v., hvilket ej är lätt, samt således vanligen nöja sig med en ringa utlösen.
Jag har varit vidlyftig, men jag hoppas, att det må ursägtas, då ändamålet varit att fästa vår lagstiftnings uppmärksamhet på behofvet att skydda vår godtrogna allmänhet mot vinningslystna utländningar.
Att saken icke ar utan vigt; att måhända under sednare tiderna till dem och, fastän i mindre scala, till några snikna landsmän utgått i lotteriskatt mer än till vårt eget Statsverk, torde äfven bevisas af de aftagande afkastningarna af vårt Nummerlotteri, ehuru visst icke spelsjukan altagit, eller delta lotteris plan blifvit mera gynnsam för de spelande.
Det torde vara mig tillåtet att omnämna en anekdot om stora Hamburgska lotteriet.
Detta är förpaktadt åt Judar, som förbehållit sig, att alla vinster å lotter, som icke presenterats inom viss tid efter dragningen, blifva för deras räkning.
Nu bruka de — som troligen mångå med mig inom detta Stånd erfarit — att med ledning af Idof- och Statscalendrar skicka omkring sina lotter i bref till personer, bosatta i både Sverige och andra länder.
En del skicka betalning för lotterna; några återsända dem; de flesta fästa intet afseende på anbuden, utan att dock göra sig kostnaden att återsända lotterna.
Nu har man velat anmärka, att vanligen de största vinsterna fallit på dessa lotter (sorn spelat för collectörernes räkning:), ehuru de alltid äro försedda med sina präktiga deviser och uppgift, hvart de skolat gå.
Bär om året hände, att högsta vinsten (jag tror ■{■ million mark) föll på en sådan lott, som blifvit skickad till Sachsen.
Innehafvaren fick se det i en tidning, skyndade sig att i antidateradt bref skicka coilectören liqvid för lottsedeln och presenterade denna till lyftande af vinsten.
Man bestred detta pä grund af icke ingången betalning; men som lottsedeln var riktig och lydde på innehafvaren, måste coilectören, med stor uppoffring, förlika sig med denne.
Derefter skicka de också ej mera lotter utan promesser, för hvilka, jemte penningar, man får lotter.
Jag vill endast tillägga, alt numera hafva Hamburgska och Danska lotterierna offentliga försäljningscontor i Stockholm, och att försöken att genom lotteri här försälja Hamburgska diversehaudlares öfverblifna förråd af diverse luxusvaror tyckes hafva haft en framgång, som skulle i en framtid kunna tillintetgöra all loflig och beskattad inhemsk näring i samma väg, och dessutom gifva denna slags import en fart, som visserligen öfverstiger den största anhängares af ett liberalt handelssystem både väntan och önskan.
Den 24 Februarii. i53 Bilaga. K. M:s Nåd. förbud emot meuble- och varu-lotteriers inrättande här i Riket af d. 18 Junii 1772.
Hos Oss hafva R.
St. i und. förmält, det de icke utan särdeles missnöje måst erfara, hurusom, oaktadt genom K. Brefvet af d. 3o Junii 1739 hälsosamligen, det ingen hädanefter må inrätta lotteri till enskild förmon, utan att lotterier endast till pios usus och publici nytta skulle tillåtas, äfvensom ock genom K. Rescriptet af d. 7 Nov. 1750 ytterligare vid 200 d:r s:mt blifvit förbudit, att utom dem, som då redan privilegierade voro, inrätta och verkställa lotterier, af hvad namn de vara måge, hvarunder äfven begripes jouvel-, silfver-, meuble-, varors och flera lotterier af dylik beskaffenhet, hvilket allt Vårt SlottsCancelli här i staden genom publication af d. 1 Jan. 175r till und. efterlefnad allmänligen kungjordt; så har icke dess mindre verkställigheten och handhafvandet af denna så nyttiga som nödiga författning tid efter annan i flera delar kommit att hvila och åsidosättas, och emedan varulotterier isynnerhet medföra skadliga och förderfliga verkningar, dels i anseende till en alldeles oskälig vinning för deras inrättare, dels en obetänksam ungdoms förledande till otidiga penningeutgifter, i hopp om betydlig vinst, samt tidens förspillande, dels ock saknad för Borgerskapet och handtverkerierna i städerna på jemn och nödig afsättning af deras arbeten och tillverkningar, m. m.; ty finne Vi Oss, i anledning så väl häraf som R.
St:s und. tillstyrkande, föranlåtne att härmed alldeles vidare förbjuda dessa förut afskaffade såväl sorn dylika meuble- och varulotterier, utan undantag af ort och ställe, ehvarhälst de kunna inrättas och hållas, och det vid ett mot förra författningarna fördubbladt vite af 400 d:r s:mt, jemte stadgande, att den eller de, som antingen hos oss eller R.
St:r våga derom någon ansökning göra, böra derföre böta 2000 d:r sant, på det allt vidare oskick i denna del hädanefter må förekommas och städernes borgerskap vid de dem i lagärna utstakade rättigheter och förmåner oförkränkt varda bibehållna.
Ehuru jag visserligen ej liar något emot Hr Rosenblads förslag att nuvarande Lotteriet förvandlas till Classlotteri, tror jag likväl, att intet lotteri bör drifvas för Statens räkning.
Jag hoppas också, att de inkomster, som af en sådan inrättning äro att påräkna, kunna på ett Staten och Nationen värdigare sätt anskaffas.
Såvida icke alla slag af lotteri-inrättningar kunna hos oss upphäfvas, hvilket, ehuru jag för min del skulle önska det, likväl icke är troligt, delar jag de åsigter, Hr Rosenblad framställt. 2 IL 20 154 Den 24 Februarii.
Jag får derjemte, såsom ytterligare bevis på den tilltagsenhet, hvarmed de utländska lotterierna söka påtruga oss sina lottsedlar, omnämna, att både jag och Biskopen i Wisby förlidet år blefvo, uti bref från Hamburgska Classlotteriet, undfägnade med sådana lottsedlar.
Stränga åtgärder synas derföre böra vidtagas, för att hindra våra penningars bortslösande på ett sådant sätt, och för att göra ett slut på denna skadliga export till de utländska lotterierna.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar få åtfölja Ilr Rosenblads motion till vederbörligt Utskott.
Hr Rosenblads anförande, tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden, lades på bordet.
Lades till handlingarna BancoUtsk:s d. 20 dennes e. m. på bordet lagda memorial, med öfverlemnande af Bancofullmägtiges berättelse till Utsk. år 1834-- Gr. Löwenhjelm, Gust., uppläste följande:
Jag uppstiger i egenskap af förespråkare åt de ädla lernningarna af vår f. d. Finska Arme'.
De klaga icke; de njuta tacksamt hvad dem anslaget blifvit; de kiagade icke, när detta anslogs.
De sågo vårt Statsvei-ks tillstånd och uppskattade billigt de hinder, våra Ständers goda vilja mötte i dåvarande conjuncturens trångmål.
Möjligheten att på denna sidan Östersjön lifnära sig, var dem nog.
Mina ord till deras fördel i dag skulle icke af dem godkännas, om jag klandrade, hvad efter kriget i anseende till dem beslöts.
Våra Ständer, som väl icke ville med snödhet afvisa deras rörande sträfvan att få förblifva Svenskar, borde icke heller och kunde icke, under våra egna dåvarande financiella bekymmer, än ytterligare och genom materiella fördelar locka dem att afslå de mångdubbla, lefnadslånga fördelar, dem på andra sidan hafvet tiilhandahöllos.
Finska Officerarna insågo detta då; de inse det än och — jag upprepar det — de klaga icke, men — de lida.
Expectance-löner anslogos; men de beräknades till ungefärliga hälften af vår, notoriskt så knappa, värfvade löningsstat, och än knappare hafva dessa expectancelöner genom myntförsämringen blifvit.
Derjemte öppnades dem visserligen våra leder, i mån af de vacancer, som utom Regementerna kunde tillsättas; men, mina Herrar, eder är nogsamt bekant, huru svårt, i oeconomiskt afseende, inträdet i vår indelta Arme' är för en Officerare, som icke från första graden tjenar sig upp, då han icke är bemedlad, och då han, såsom främling, icke kan äga credit och saknar biträde af slägt eller vänner.
De nu, så lyckligen för framtiden, undanröjda accordsinrättningar utgöra blott ett af de mångå Den q4 Fcbruarii. i55 förhållanden, som för en Officerare i denna belägenhet bilda behof af capitaler.
Sålunda har handt, att en del Finska Officerare ej mägtade inträda på ordinarie stat, och att andra, oförmögna att med den alldeles otillräckliga lönen uppfylla en kostsam tjenstgörings fordringar, samt än oförmögnare att accordera sig fram, och sålunda beröfvade all annan utsigt än skuldsättning och på denna följande catastroph, träda utur tjenst.
Dessa, som nu af vår Stat äga intet — jag säger alldeles ingenting —, utgöra enda föremålen för min närvarande motion.