Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag är fullkomligt öfvertygad, att K.
M. belönar förtjensten, så vill jag till och med sålunda förändra min motion, att, utan föreslående af en bestämd summa, med fullt förtroende öfverlemna till K.
M:s nåd och rättvisa, alt bevilja det pensionsbelopp, som kan tilldelas en åldrig och sjuklig häradshöfding vid afskedstagande!.
Har han under sin tjenstetid gjoi t sig förtjent af uppmärksamhet, så gör jag mig försäkrad om, att han ej lemnäs ulan tillräckligt årligt underhåll för sin återstående lifstid, allenast R.
St. anvisa till K.
M. nödiga statsmedel till besagda ändamål.
Med begäran att min motion måtte komma under ytterligare öfverläggning uti H. StatsUtsk., anhålles vördsamt att StalsUtskrs betänk, blifver återremitterad!.
Jag erkänner visserligen, att målet, i närvar, stund, ej fått den utredning att StatsUtsk. kunnat uppgöra något förslag, och jag erkänner således riktigheten af StalsUtskrs åtgärd att icke nu befatta sig med uppgörande af något reglemente eller förslag i detta afseende.
Men deremot skulle jag anse oriktigt att, genom bifall till StalsUtskrs utlåt.J, alldeles afskala frågan för denna gång.
St. i stället skulle besluta, att lill K.
M. ingå med underd. anhållan, att intill nästa riksdag sådana upplysningar, som fordras för alt kunna uppgöra ett pensionsförslag, måtte varda infordrade af K. M., hvarefter Ständelne vid en kommande riksdag kunde i saken erhålla nå - Do ii 18 Juli.
99 dig framställning af K. M.; så hoppas jag, alt något godt skulle kunna uträttas.
Om det derjemte kunde lyckas att förändra aflöningssättet för domare, så att expedilions-lösen, i stallet att tillfalla domaren, lades på chartan och inginge till statsverket; så borde man så mycket hellre vara beredd på pensioners anskaffande åt ålderstigna häradshöfdingar som ville afgå.
Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, till StatsUtsk., på det en sådan förändring, som jag nu framställt, måtte kunna föranledas.
Intill dess häradshöfdingarnes lönevillkor kunna ställas på bestämd lönefot, och sportel-inkomsterna af papperslösen upphöra, hvaraf nyttan dock kan vara ganska problematisk, emedan ärendena då kunde komma att ligga nere, enär häradshöfdingarne icke hade någon större inkomst i följd af deras handläggning, i stället att ärendena nu fortskyndas derigenom att häradshöfdingarnes inkomster äro beroende deraf, — intilldess, säger jag, en sådan förändring funnits lämplig, kan jag ej finna något skäl, hvarföre man skulle: tänka på en pensions-stats reglerande för häradshöfdingarna, helst de äga de bästa lönevillkor bland Rikets embetsman i allmänhet och tillfälle att vid hög ålder, emot afstående af en del till vicarie, ändå hafva nog öfver.
Om förändring i aflöningssättet kommer alt äga rum, så foijer också af sig sjelf, alt vid pensions-regleringen de måste ingå såsom delägare i civil-statens pensiorts-cassa och betala i mån af den lön de åtnjuta och den pension, hvartill de blifva berättigade.
Jag uppkallades egentligen af Frih.
Cederströms i en mellanmening framställda yttrande, att det vore problematiskt, huruvida det vore nyttigt att förvandla expeditions-lösen till ständig lön, enar ärendena kunde i följd deraf komma att ligga nere, emedan domarens fördel att få uppbära expeditions-lösen nu påskyndade ärendena och föranledde alt parterne icke lingö vänta på expeditionerna.
Det har förut på detta rum blifvit klart och vidlyftigt framstäldt, att just motsatsen af hvad Frih.
Cederström antagit, måste i följd af nuvar. löningssätt inträffa, ifall man beräknar egennyttan; ty domaren erhåller, för hvarje gång han uppskjuter ett mål, lika mycket i utslagslösen, sorn då han afgör detsamma, och således om lian.uppskjuter det io gånger eller till och med 20 gånger, hvarpå ej saknas exempel, uppbär han 10 eller 20 gånger större lösen , än han erhåller om saken första gången afgöies.
Det är nu alltid vanligt, och jag vet dervid endast få undantag, att då ett mål skall uppskjutas, det sker ifrån ena tinget till det andra.
Det är deremot ganska möjligt att uppskjuta ett mål från den ena dagen under tinget till en annan.
Derigenom minskar domaren sin expeditions-lösen, men fortskyndur målet och rättvisans tillgodonjutande.
Vid sådant 100 Den 18 Juli. förhållande anser jag orät! att lemna sådana framställningar, som Frih.
Cederström nyss gjörl, oemotsagda och låta dem vinna stadga, hvarföre jag ej stillatigande kunnat afhöra dem.
Jag får för öfrigt i sjelfva saken förena mig i hvad Hr von Hartmansdorff andragit, och vill dertill lägga, att, om de ifrågaställa pensionerna skola motsvara deras ändamål, måste de blifva någorlunda lämpade efter domarens lön, hvilken, såsom vi alla veta, hufvudsakligen utgöres af expeditions-lösen.
Om nu, i fråga om borttagande af denna lösen och utsättande i stället af ordin.-lön från statsverket, det blir nödvändigt, att en sådan undersökning inom hvarje domsaga sker, hvaraf man finner huru stor lön hvarje domare har; så blir denna undersökning äfven nyttig och nödig för det förslag
Hr von Röök framställt, såvida pensionerna, såsom jag förmodar ändamålet vara, skola bestämmas icke lika för alla domare, utan efter hvars och ens tjenstebefattning och så att de någorlunda motsvara inkomsterna.
Jag instämmer således i den mening Hr von Hartmansdorff yttrat, att tjenligast vore att hänskjuta saken till en närmare undersökning och derom göra tind. framställning hos K. M.; hvarföre jag också tror, att denna fråga, då den såsom jag hoppas blir återremitterad, kan af StatsUtsk. behandlas i sammanhang med den, såvidt jag vet, ännu oafgjorda frågan om expeditions-lösens förvandling till ständig lön för domare, hvilken jag tror äfven remitterades lill StalsUtskottet. H. Ex.” Hr Gr. Posse, Arvid:
Jag bestrider visserligen icke motionärens framställning om behofvet af pensioner för häradshöfdingar, emedan det visserligen är påtagligt, att personer, som hafva så vigtiga embeten, som de ifrågavar.
, icke böra blifva af brist på rättighet till pension nödsakade att fortfara med embetsutöfningen långt utöfver den tid, deras ålder och deraf beroende själsförmögenheter rätteligen medgifva; men jag tror också, att, i det skick frågan nu befinner sig, icke några sådana pensioner kunna bestämmas; ty på sätt den siste talaren yttrat och äfven Utsk. framställt, måste pensionerna vara beroende af löneinkomsterna.
Dessa gro till beloppet ganska obestämda, och att bestämma pensionerna efter hvad häradshöfdingarne på ordin. -stat åtnjuta, kan icke komma i fråga, då de icke hafva mer än 75 rjdrs lön.
Cederströms anmärkn.
, att det vore problematiskt, huruvida expeditionslösens borttagande vore nyttigt, så kan jag icke deri instämma; fy lika med Hr Ribbing är jag fullt öfvertygad derom, att ingenting skulle mer bidraga till ärendenas skyndsammare behandling och äfven till ordning i lagskipningen, än om dessa sportlar upphörde och i stället bestämda löner så väl för häradshöfdingarna som för domare i allmänhet infördes.
Den 18 Juli. 101 Jag Bor vid detta tillfälle icke underlåta att upplysa, alt denna fråga ej blifvit af Regeringen lémond å sido, ty Just.- ministern har redan K.
M:s befallning, att i detta hänseende söka alla de upplysningar, som fordras för alt uppgöra ett fullständigt förslag.
Om löner för häradshöfdingarna bestämmas, så tror jag, att då den lämpliga tid inträder alt medgifva pensionerna för dessa embetsman.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å utlåt.
N.’o 198.
Ropades starka ja, blandade med många nej, i anledn. hvaraf Hr Landtm, förklarade sig hafva funnit att ja öfverrösta! nej.
Upplästes till justering och godkändes följande voter:spvoposition :
Den som bifaller StatsUtskls utlåt.
N:o 198, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid nämnda utlåt, gjorda anmärknrr föranleda dess återremitterande.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3J3.
Föredrogs ånyo StatsUtskls utlåt.
N:o 19g, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt.
N:o 42 > ang:de Landtstatens lönereglering.
Frågan om landtsta tens lönereglering, tillhörande andra hufvudtiteln, står i oski i jaktligt sammanhang med den allm. statsregleringen.
Att nu utbryta denna del af statsregleringen och behandla den särskildt, anser jag oformligt och orätt.
Jag får derföre vördsamt anhålla, att detta StatsUtsk:s betänk.
N:o 199 måtte blifva hvilande, intilldess statsregleringen förekommer, och då inbegripas uti föredragningen af den punkt på a:dra hufvudtiteln, som afhandla!’ landtstaten, hvarigenom man bättre än nu kan blifva i tillfälle att pröfva ärendet och att afslå eller bifalla hvad Utsk. föreslagit.
Hr von Hartmansdorff, Atig.:
På samma grunder, som jag tillstyrkt dylika åtgärder i andra mål af nästan enahanda beskaffenhet, anser jag mig nu böra biträda den mening Frih.
Nauckhoff framställt. R. o. Ad. beslöt, alt SlatsUtsk-.s utlåt.
N:o 199 icke bör företagas till pröfning, förrän R. o. Ad. pröfvar utgifterna under aldra hufvudtiteln. 102 Den 18 Juli.
Vid förnyad föredragning
Indes lil handlingarna StalsUtskls den 11 dennes på hordet lagda meni.
Nio 200, i anleda. af återremiss å utlåt.
Då nu ånyo föredrogs
Besvärs- och Ekon.Utskls betänk.
Nio 5, i anledn. af dels K.
NI Is nåd. propos röride allm. sladganden och anslag till folkundervisningens befrämjande, och dels åtskilliga inom RiksStin i ämnet väckta motioner, blef det ånyo lagdt på bordet af Frih. Cederström, Thure, Hr Westfelt, Nils, Hr Hallenborg, Carl Joli., 111. fl. ledamöter.
Hr Ribbing, Bengtl Då jag härmedelst hos Hr Frih. o. Landtm, anhåller om permission på 3 veckors lid, räknade från den 22 i denna månad, för alt afresa från riksdagsorten, anhåller jag tillika, då jag ej får tid att öfvervara discussionen öfver det nu föredragna betänk., att få göra några koria anmärknir mot detsamma. § 1, 2 mom. innehåller, ”att minst en fast skola bör finnas i hvarje pastorat och ställas under inseende af kyrkoherden och skoldirectionen." § g deremot lyder sålunda 1 — ”Utskotten hafva vali 1 §in 2 punkten föreslagit, att minst en fast skola bör finnas i hvarje pastorat; men Ulskm hafva icke heller förbisett möjligheten, att i ett pastorat, som bestode af 2;ne eller flera socknar, eller ock endast utgjorde en enda socken af betydlig vidd, den varande eller blifvande fasta skolan kunde befinnas så aflägsen från åtskilliga byar, hemman, torp och lägenheter, alt många ortens barn skulle i afståndet möta hinder för skolans begagnande; Utskm få derföre hemställa: ilo att i dylika inträffande händelser, ambulatoriska skolor varda inrättade.”
Jag finnér, då jag jemför dessa §§, någon tvetydlighet kunna uppstå, huruvida det må vara tillåtet att endast få hafva ambulatoriska skolor i någon socken.
Jag skulle likväl önska, att 1 §:n kunde så förstås, att detta vore tillåtet.
Det finnes socknar med så liten befolkning på en stor areal, att en fast skola der skulle tjena till intet, och utgifterna för dess anläggande skulle vara bortkastade penningar, då derigenom ingen väsendtlig nytta kunde åstadkommas.
Jag anser derföre, att det borde tydligen uttryckas, att vid sådana omständigheter, som de af mig nu uppgifna, endast ambulatoriska skolor böra inrättas; men på det att icke en sådan föreskrift måtte missbrukas, så att endast en ambulatorisk skola inrättades der en fast verkligen kunde finnas, anser jag äfven nödig controll deremot böra äga rum, nemi. den alt undersökning af domcapitlet och Konungens Befihide först anställes, innan tillstånd lemnäs en sådan socken att slippa bekosta en fast skolas anläggande.
Vidare stadgas uti 1 §:n 4 moni., att undervisningen i de fasta skolorna bör gifvas minst 8 månader om året.
Der - Den 18 Juli. io3 vid får jag endast åberopa Hr Ribbings, Arvid, reservation vid denna punkt.
Den lyder sålunda: ”Utsk:n vilja hafva åtta månaders oafbruten lärotid; jag blott sex, och hvarannan dag deraf för gossar, hvarannan för flickor.” ”Mina skäl äro: ”1:0
Under en tid af året, December och Januari, är antingen mörka dagar, kallt väder, slaskigt väglag; under en annan, såsom Maj, Juli, Augusti och September, planterings- och skördetid, då barnen, såsom vid potatessättning och upptagning m. m., behöfvas bemma.” ”2:0
Barnen orka icke att gå hvarje dag till skolan, då vägen är läng.” "3;o Då de hvarannan dag få torka sina kläder och skodon, bevara de bättre helsa och bibehålla munterhet.
Man må icke förgäta, att gångstigarna ofta, äfven under torka, leda genom sumpiga trakter och vad.” ”4:o
Barnen skiljas icke alldeles från hemmet, då de under fyra dagar i veckan äro bland föräldrar och syskon och få blanda uppläsning med husliga göromål.” ”5:o
Det är mindre våda för osedlighet, då ungdom af olika kön ej sammanföras vid skolan, under vandringarna dit och på hviloställen.’’’ ”6:0
Skolbarnens antal blir troligen större och de flyttbara skolornas behöflighet mindre, när barnen icke så ofta behöfva alt gå en lång skolväg.
Samma skolhus och skolmaterialier blifva ock tillräcklig för ett dubbelt antal barn, nar könen åtskiljas.” ”7:0 Erfarenheten har ådagalagt användbarheten af hvarannandags-läsning i den förträffliga folkskolan å Gr.
Hamiltons egendom Lyckås i Jönköpings län.” Härvid får jag nämna, alt jag af egen erfarenhet vitsordar hvad som står i denna reservation.
Jag har sjelf sett huru de af reservanten nämnda omständigheter lägga hinder i vägen för en folkskolas framgång, nemi. den årstid då vägarna äro dåliga, afståndets längd, o. s. v. Då jag förmodar att betänk, blir återremitteradt, så anhåller jag att få fästa Utsk:s uppmärksamhet på hvad denne reservant här anfört.
Uti 2:dra §:n, der fråga är om biträde af statsmedel till uppbyggande af skolhus, föreskrifves det, att icke något sådant tillskott får äga rum, såvida ej församlingen först vidtagit ”sådana åtgärder, sorn kunde styrka, att den vore allvarligt betänkt på skolhusets uppbyggande och skolans organisering. ”—
Denna princip är visserligen ganska riktig, men det finnes socknar, som äro så fattiga, att, utan tillskott af Slaten, någon början till skolas inrättande ej kan göras.
Jag skulle derföre föreslå, att så mycken lindring i detta afseende måtte äga rum, att församlingarne mot D v n i S Juli. godkänd borgen finge lyfta det tillskott, sorn man kunde anse behöflig!. 1 3:dje §:n säges det: ’'De allmänt öfverklagade oell erkända bristfälligheler, som hittills motverkat folkundervisningens framgång, blifva dock ingalunda genom anställandet af lärare i hvarje socken, eller ordnandet af fasta skolor i hvarje pastorat, undanröjda.
De äro, dessa bristfälligbeter, naturliga följder af lärarnes egen högst inski-ank ta bildning; ty dessa tagas vanligen ur den arbetande classen, utan att ens, eller åtminstone i högst sällsynta fall, hafva genomgått någon af apologist-skolans lägre grader.
För att således bereda tillfällen för bildandet af dugliga skollärare, få Utsk:n föreslå: ’’t:o att så väl i hufvudstaden, sorn i hvarje stiftsstad, bör af domcapitlet och tinder dess öfverinseende beredas tillfälle för dem, som vilja egna sig ät folklärare-kallet, att i ett seminarium erhålla undervisning och öfning i de nödvändigaste till detta kall hörande ämnen; ”2:0 att en föreståndare bör af domcapitlet förordnas att hafva inseendet öfver hvarje sådant seminarium, att handleda och i det theoretiska, såsom pedagogik och cathechetik m. m., sjelf undervisa blifvande skollärare, samt att, vid deras intagning eller afgång, dem examinera och för dem meddela betyg.”
Då jag, såsom det synes af reservationerna, instämt med Hr Thomander, så får jag här äfven fästa uppmärksamheten på Hr Ribbings ofvan åberopade reservation.
Jag anser, att det vore alltför liten controll på föreståndaren, om lian, som ensam undervisar,, äfven skulle tillåtas att ensam examinera.
Examen bör ske inför domcapitlet, hvilket å examensbetyget bör teckna sitt godkännande.
Det 6:te mom. af denna § lyder sålunda: Utsk:n föreslå ”att, i händelse det af K.
M. äskade årliga anslag, som Utsk:n härigenom få vördsamt tillstyrka, dels af 6,5oo r:dr till fördelning, så väl för hufvudstaden, som inom hvarje stift, af arfvoden för föreståndare m. m., dels af 9,000 r:dr, likaledes till fördelning inom stiften, af stipendier för skollärare-elever, varder af R.
St. bifallet; föreståndaren bör åtnjuta 3oo r:dr, läraren i stadens folkskola, hvarest skollärare-eleverne inhemta den praktiska bildningen, 100 r:dr, och de personer, som undervisa i musik och fristående gymnastik, 5o r:dr hvardera om året, samt att, till understöd'åt behöfvande och skickliga skollärare-elever, under den.tid de begagna seminarium, stipendier anslås och årligen till eleverna utdelas &c.”
Detta mom. anser jag vara ett ibland de vigtigaste i hela betänkandet.
I afseende på föreståndaren har Hr Thomander reserverat sig, och med honom voro inom Utskm af lika åsigt, ej blott de, som antecknade sig såsom reservanter, D c 11 iS Juli. io5 ter, utan vid voteringen befnnnos äfven flere andre afUtsktns ledamöter hafva röstat för hans mening.
För min del anser jag, att föreståndaren hör undervisa ej allenast i det theoretiska, utan äfven i det praktiska; han hör samtidigt sörja för håde den theoretiska och den praktiska bildningen, ty hegge böra af eleverna inhemlas under samma lärares ledning och uti ett sammanhang.
Ett annat förhållande skulle leda till de menliga följder, som af Hr Thomander blifvit utvecklade i hans reservation.
Delningen af undervisningen mellan 2:ne lärare skulle orsaka, att den ene skulle skylla på den andra elevernes ofullständiga bildning.
Det blir ett hinder för den läraren, som bibringar eleverna den theoretiska bildningen, att han ej får deltaga uti den praktiska undervisningen.
Jag anser derföre de 3oo r:dr i lön, på sätt Utsk. föreslagit använda, vara alldeles bortkastade penningar, och skulle hellre önska, att en lön af 1,000 r:dr ansloges åt en sådan föreståndare, af hvilken man deremot kunde fordra att han åt detta vigtiga kall egnade all sin tid och således blefve uti tillfälle att kunna handhafva både den theoretiska och den praktiska bildningen.
Det lärer ej finnas någon person i samhället, till hvilken vi stå uti större förbindelse, än till den sorn undervisar och samvetsgrannt uppfostrar våra barn.
Men här är icke fråga om en eller annan enskilds utan om Statens och den talrikaste folkclassens barn.
Delta ämne bör således med noggrannhet behandlas, och för att få skickliga personer till ett så vigtigt värf, som det ifrågavar., bör man ej Spara på några 100 r:dr; men jag tror, att denna kostnad ej behöfde blifva större än den nu är föreslagen, om man, i stället för att hafva ett seminarium i hvarje stiftsstad, inskränkte sig till att anlägga ett t. ex. uti hvar tredje.
Man må göra hvilka anstalter som helst, utarbeta huru fullständiga skolordningar som helst, så beror framgången likväl slutligen på läraren.
Det är icke lätt att få goda lärare, och svårigheten skulle ökas i den mån man gjorde anspråk att få ett större antal.
Jag tror derföre, att det vore bättre att hafva endast hälften så många seminarier, men deremot vara säker att goda lärare vore att tillgå för dem, som inrättades, och att de lärare, som skulle sysselsätta sig med detta vigtiga kall, borde så mycket som möjligt vara skyddade mot bekymmer för de nödvändiga Iefnadsbehofven.
Jag anser det ej vara lättare att undervisa en bonddräng än en mera bildad person af den bättre classen.
För att bilda sådana lärare till hvad de böra vara, fordras ett särskildt studium af hvarje persons karakter, hvilket förutsätter en menniskokännedom, som ej ligger inora hvars och ens förmåga.
En sådan föreståndare bör således ej blott hafva en liten drickspenning, utan han måste vara säker om dagligt bröd, och detta så tillräckligt, att man må kunna hoppas att han i flera år vill fortfara med sin bero H. 14 Dc iv 18 J u 1 i. fattning för ntt deruti allt iner oell mer initiera sig.
Jag skulle äfven önska, att en sådan lärare hade förut prakticerat i ett dylikt kall uti någon allmän skola, så att lian ej nia vara nybegynnare deruti.
I afseende på den 6;te §:n, anglde pensioner för skollärarin-, får jag blott hänvisa lill Hr Ribbings, Arvid, ineranämnda reservation.
Ronde åter det minimuni af knnskapsmålt, sorn skulle anses be höflig t för hvarje samhällsmedlem, och hvarom ylde §.:n handlar, vill jag ej göra några särdeles aninärknlr; jag hemställer blott, om icke någon minskning deruti kunde få äga runi för qvinnokönet.
Vid lista §m har jag anfört hvad jag har att anmärka emot den gide.
I afseende på i3lde §m, röride utdelning af böcker (ill barnen för att belöna och uppmuntra dem, får jag äfven, såsom vid flera föreglde hänvisa till Hr Ribbings, A., reservation; ty jag tror, att man, så mycket som möjligt, bör tänka sig in uti hvad sorn för barnasinnet kan vara angenämt.
Delta uppfriskas af omvexlande föremål.
Belöning nied böcker för böckers läsning kan verka detsamma som hopande af födoämnen framför den sorn är mätt — leda. i5 §:n liar följande lydelse: ”1 sammanhang med hvad CJtskln i det föreglde hemställt och tillstyrkt, rörlde folkundervisningen i det liela, torde det tillåtas Utskm alt yttra, att det väl ej må förvägras enskild man eller qvinna att inrätta skola; men Utskm få tillstyrka, alt anmälan derom bör göras hos församlingens sköl-styrelse; att den sökande bör vara välfräjdad och äga den skicklighet, som för undervisning erfordras, samt att en sådan skola bör, hvad undervisningen angår, lyda under skol-styrelsens inseende.”
Jag vill föreslå, att den sednare delen af denna § må alldeles försvinna, så att §111 fick följande innehåll: ”1 sammanhang med hvad Utskm i det föreglde hemställt oell tillstyrkt, rörlde folkundervisningen i det hela, torde det tillåtas Utskm tillstyrkal att det icke må förvägras enskild man eller qvinna att inrätta skola;” men med det tillägg, alt den som undervisade borde vara välfräjdad.
Deremot anser jag de öfriga föreskrifterna i i5 §in af Utsktnsförslag vara icke allenast farliga för alla sådana enskilda: skolor och af beskaffenhet att kunna alldeles tillintetgöra dem, utan äfven skadliga för sjelfva den skola man vill gynna, då man besinnar utestängandet af den fria täflans inflytande.
Agardh har äfven i sin reservation framställt åsigter i denna fråga, som jag icke tror böra alldeles förkastas.
Detlaf honom föreslagna undervisningen hemilia i föräldrarnes hus, bedrifven af en välfräjdad skollärare,-, tror jag kunde vara ganska nyttig; men jag fruktar, attsådana skolor, med de föreskrifter sonfjiär äro föreslagna^ möjligen kunde af mindre ädla bevekelsegrunder motarbetas, och detta ville jag, för min del, söka att förekomma.
Den 18 Juli.
Vid 16 §:n, liva rest handlas om aga, får jag anmärka, att Ulsk:n i min öfvertygelse galt för långt i speciella föioskrifter.
Jag förenar mig äfven i delta fall med Hr Rib bings, A, yttrande; ”Stadgarna 0111 slryk eller aga i skolan, allraminst för läsning, och laga ålal mot skollärare, om han är för sträng, hade jag Irott höra ur förslaget utgå, men att, om något ändtligen derom skulle stadgas, del hörde heta: ”aga må i allmänhet inom skolan icke äga runi.’’ Först då kan den komma i fråga, när varningar föregått, och den, som sig derefter ej rättat, blifvit salt i särskild class, gemenligen straffelassen kallad.’’ Jag tror mig veta, att man vid elementar-skolan här i Stockholm har funnit ganska mycken fördel af en sådan dass, och alt skammen att blifva förflyttad dit gjort den lill ett ganska lämpligt straff, och all annan aga umbärlig.
I 17 §:n förekommer en fråga, som vissei ligen är af mycken vigt, och som ej kan vara främmande för någon, som tänkt sig in i ämnet.
— Har föreslås nemi. i usta morn.:.