Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Hjerta har velat anse den direktion, hvarigenom jag sökt bevisa den rätta och principenliga gången af samhällets försörjningspligt mot de fattiga, blott sorn en talfigur, en klimax, och ehuru det visserligen är smickrande att åtminstone ur denna synpunkt hafva vunnit den värde talarens bifall, så kan jag likväl icke gilla en sådan uppfattning.
Jag tror mig deremot verkligen genom denna uppställning hafva lill full evidens ådagalagt hvad som är den naturliga gången i delta hänseende, nemi. att när individen ej kan sig sjelf försörja, så öfvergår denna pligt successive till familjen, till husbonden, till socknen o. s. v., med ett ord, i främsta rummet till de mindre enheterna och endast i det allra sista rummet eller aldrig till Staten i sin helhet.
Detta måtte också få gälla såsom motiv för mitt påstående att Hr Cederschjölds grundsats är falsk, då den är aldeles omvänd.
Det vigtigaste har för mig likväl varit, att undanrödja all tvifvelaktighet ang:de riktigheten af det factiska i mina uppgifter, och detta hoppas jag äfven hafva gjort.
Hvarje ord, hvarje siffra står fast, och dermed också de slutsatser jag deraf dragit.
Hr Cederschjöd:
Hr Akerman har öfverlemnat åt mig sjelf, att söka ställa stadgandet om sjelfförsvar i nya__lagen i paritet med mitt förslag om ansvarsfrihet för tillgrepp.
Afven jag anser sådant vara omöjligt och jag har derföre icke heller åberopat det af honom åsyftade stadgande, utan det som förekommer uti näst föreg:de §, hvilken talar om olofligt tillgrepp.
Der står nemi. uti 1839 års förslag: ”har någon tillgripit annans egendom eller derå skada gjort,” enär räddning ur lifsfara icke annorledes möjlig vore, derför skall han icke till straff fällas.
Det är först i näst påföljande eller den 6:te §:n af denna lag, som det talas om nödvärn, eller sjelfförsvar.
Samme ledamot har äfven anmärkt, att det efter mitt förslag skulle tillåtas hvem som helst att stjäla ansvarsfritt, ifall han icke ville arbeta och man lät honom svälta; och får jag i anledn. häraf förklara, att jag aldrig tillåtit mig att framkomma med ett så fantastiskt förslag, som det, att den, som ej ville arbeta skulle få stjäla ansvarsfritt, utan har jag endast föreslagit, att den som tvertom vore villig att arbeta, men förgäfves i sådant afseende erbjöd sina krafter och för afvärjande af trängande lifsfara slutligen tvangs alt begå tillgrepp, malte för så beskaffadt tillgrepp blifva ansvarsfri; men då nu arbete enligt mitt förslag skulle blifva - Den 4 Januari. 33 va anvisadt åt en hvar, som deraf vore i saknad, så kunde icke något sådant fall vidare inträffa, hvilket jag trott att den värde talaren sjelf kunnat inse.
Hr Gripenstedt har förklarat sig vara villig att framdeles ingå i ett fullständigt svaromål på hvad jag har här framställt, och jag får på min sida förklara, alt jag är lika villig som han att deruti inlåta mig sä vidt han vill med mig öfverenskomma att vi å ömse sidor aflägga all tillförsigt till vära egna åsigters ofelbarhet; men jag tror likväl att här icke är rätta stället att framkomma med en sådan vederläggning, enär jag hittills icke lyckats ali blifva af Hr Gripenstedt förstådd.
Detta visar nogsamt äfven hans sednare anförande, deruti han talar om och framställer åtskilliga bevis på hurusom, dä man lemnar arbete åt de fattiga, de gå sin väg och vilja hellre tigga och lättjas.
Detta är någonting som är för mig allt förväl bekant, och jag har alldeles icke åsyftat att man skulle skaffa någon hjelp ät den late, utan det är tvertom till fördel endast för dem, som äro villige att arbeta, som jag framställt mitt förslag.
För närvar, ser man väl en mängd lättjefulla personer drifva omkring, men så finnes det äfven andra, som begära arbete och må hända har det äfven händt Hr Gripenstedt att han icke varit i tillfälle att kunna lemna dem det.
Hvad som är ett gifvet faktum, och som Hr Gripenstedt icke lärer kunna bestrida, är att alla dessa kringstrykande lättingar lefva på vår bekostnad; ty det är naturligtvis de frie som måste försörja dem antingen derigenom, att man gifver dem allmosor, eller ock derigenom att man blifver bestulen af dem.
Hela mitt förslag går nu endast ut derpå alt dessa kringstrykande varelser, som för det närvar, lefva på vår bekostnad utan att lemna oss den ringaste valuta derföre, ovilkorligen skola arbeta för sitt underhåll.
Då man bereder arbetstillfälle för alla, erhåller man visshet om, hvilka de äro, som verkligen önska, alt på ärligt sätt förtjena sitt uppehälle och hvilka de äro, som föredraga att lefva i lättja och liderlighet.
Emot de sednare kan man då förfara med erforderlig stränghet, utan alt derigenom begå någon orättvisa mot de förre såsom nu fallet är då de med de lättjefulle utan åtskilnad sammanblandas.
Hr Gripenstedt har i afseende på den erfarenhet jag, såsom ledamot af fångstyrelsen, inhemta! ang:de arbetssökandes beklagansvärda ställning, anmärkl, att många personer icke sakna arbete ehuru de sådant uppgifva.
Jag vill visst medgifva, att detta kan vara fallet med många, men det kan icke vara fallet med dem, som sjelfvilligt anhålla, att blifva intagne vid tvångs-arbets-anstalterne för att icke förgås af svält eller tvingas att stjäla; och det har händt endast för några veckor sedan att flere personer försedde med K. befides pass från landsorterne hit ankommit för att blifva anställda såsom frivillige vid Krono-arbetscorpsen, ehuru sådant icke kunnat af fångslyrelsen bifallas.
Som flere hundra man ärligen frigifvas från denna arbetscorps, har fångvårdsstyrelsen funnit sig nödsakad att hos K.
M. utverka rättighet för dem som derifrån afgått, att der åter ingå såsom frivillige för att icke tvingas att stjäla.
Det är 2 II. “ 3 34 Den 4 Januari. troligen i anledn. deraf som man förmodat, att afven den som icke stulit eller begått annat brott skulle hafva samma rättighet alt vid denna corps blifva anställd.
Under denna förutsättning hafva dessa personer hitvandrat ifrån landsbygden för att komma i samma tillfälle att försörja sig, som kronoarbetskarlar; men som de icke hafva stulit, icke begått annat groft brott och icke heller varit vid korrektionsinrättning, sä har fängstyrelsen icke kunnat medgifva dem den förmån, som de brottsliga äga.
Om detta, efter Hr Gripenstedts omdöme, utgör den rättvisa, som bör de obrottslige vederfaras, så äro våra begrepp om rätt och orätt hvarandra sä diametralt motsatta, att någon förening dem emellan icke är tänkbar.
Jag ber Ståndet ursäkta att jag än en gång i dag uppträder och det så mycket mera, sorn jag denna gången gör det för att frälsa mig sjelf.
Det gäller min embetsmanna ära, och den får jag icke lemna i sticket.
Jag glömde nemi. förra gängen då Hr Cederschjöld hade ordet att lian beskylde mig att vara obekant med lösdrifveri-förfaltningen.
Han hade denna författning med sig och uppläste en §. derutur, som skulle vederlägga mitt anförande; men han förgat alldeles att jag hade i mitt yttrande just gjort det tillägg, som han sedermera hade godheten nämna, nemi. att en persons förut undergångna bestraffning för brott vore villkoret för hans dömande, såsom försvarslös, till fängelse och således måste jag haft fullkomligen rätt i min framställning, som var den, att för försvarslöshet allena man icke ägde rätt att enligt nuvar. författning döma någon till tvångsarbete.
Jag skall icke uppehålla R. o.
Ad. med mera än några ord för att besvara ett par af de argumenter som Hr Gripenstedt i sitt sednaste anförande gjort emot mitt yttrande.
Det skulle blifva allt för vidlyftigt att ingå i genmälande af det öfriga, ehuru jag tror att det icke vore särdeles svårt.
Hr Gripenstedt har sagt, att hans uppgifter ang:de fattigtaxorne i England hade afseende på hvad de utgjorde under den gamla fattiglagen.
Jag vill icke bestrida detta vidare, och tror att det möjligen på något sätt kan sammanjemkas med de uppgifter jag gjorde och hvilka jag förbinder mig att styrka; men Hr Gripenstedt har tillika ifrån sin citation, ronde förhållandena i England, dragit den slutsats att icke blott missbruket af den gamla fattiglagen eller den öfverdrift hvartill den bragtes och hvilken öfverdrift jag äfven vidrört, utan äfven sjelfva den princip, på hvilken den nuvar. fattiglagen är byggd, utgjorde ett slags ondt som hade inrotat sig till den grad att man icke kunnat lösgöra sig ifrån densamma och att man derföre funnit sig nödsakad att göra några concessioner, förmodligen emot de klokares vilja eller råd.
Nu vill jag deremot taga mig friheten påstå, alt den som läser de Engelska tidningarne och följer med de Engelska debatterne, de Engelska mänadsskrifter ne o. s. v. skall finna, att oaktadt alla de missbruk hvartill de Engelska fattiglagarne hafva ledt, sä har det likväl fastställt sig såsom en maxim, hvilken icke förnekas af någon Engelsk Statsman, att Den 4 Januari.
35 det utgör en det allmännas skyldighet att gifva understöd åt de fattiga, hvilka icke kunna underhålla sig sjelfva d. v. s. att sjelfva den maxim, sorn ligger till grund för Hr Cederschjölds motion, den påstår jag vara gillad af alla Engelska Statsmän ulan undantag.
Om Hr Gripenstedt kan finna någon enda sadan Statsman, som nu för närvar, nekar en sådan princip i England, i del land der man mest har skrifvit öfver denna angelägenhet och der man har icke den rikaste, ulan rättare på visst sätt den mest känhara erfarenheten deraf, så förhinder jag mig härmed att låta utan något slags genmäle på min sida publicera de dokumenter, som den värde talaren i sådant afseende kan producera, likväl under det villkor att dessa dokumenter icke få vara hemtade ifrån en förfluten tid, utan från den närvar.
.Min afsigt med detta argument har varit att inför R. o. Ad. framställa en ståndpunkt för frågans bedömande, såsom motvigt emot de slutsatser som Ilr Gripenstedt i detta afseende kommit lill.
Ilr Akerman har förklarat, att hans anmärkn.
, att ingen skulle kunna för försvarslöshet till tvångsarbete dömas, afsell endast ostraffade pertoner, och att således ingen numera skulle kunna dömas lill tvångsarbete endast för bristande försvar.
Härtill får jag svara, att då jag i milt förslag har hemställt att ingen som vore villig att arbeta hädanefter måtte kunna dömas för bristande försvar till tvångsarbete, så var det ganska gifvet, att jag icke kunde åsyfta sådana personer som i allt fall icke kunde för försvarslöshct dömas till tvångsarbete, utan att jag endast syftade på dem som dertill enligt nu gällande författning kunde dömas; och att efter denna författning alla dömas till tvångsarbete endast och allenast för bristande laga försvar, och i vissa fall äfven utan förut föröfvadt brott, det kan af författningens fide § tydligen inhemtas.
För öfrigt får jag förklara, alt jag för min enskildta del helst hade önskat att, uti ett sä vigtigt ämne som detta, al! skärpa på ömse sidor undvikits i diskussionen; och i händelse någon sådan ä min sida ägt rum, så torde det fä uteslutande tillskrifvas det sätt, hvarpå man emot mig uppträdt.
Jag vill blott en gång för alla förklara att jag aldrig förnekat det allmännas skyldighet att taga vård om de fattige då de åro i behof deraf, och när de enskildta, som det närmare tillhör, icke kunna göra det.
Jag har blott sagt att denna skyldighet bör i främsta rummet tillkomma de mindre enheterne, sist Staten, och alldraminst utgöras så som Hr Cederschjöld föreslagit.
Då jag i dag uppträdde på detta rum, trodde jag att Hr Cederschjölds motion skulle få understöd just af dem, som i dag bestridt henne.
Jag hade i förra fallet velat tala emot honom, men när det nu har blifvit så länge och så väl gjordt af andra ledamöter, kan jag icke annat än fägna mig åt att Hr Cederschjöld framkommit med sin motion sådan hon 3* 30 Den 4 Januari. är.
Hon visar luiru en rättskaffens raan begåfvad med godt omdöme kan, när han låter sig oliejdadt hänföras af den s. k. menniskokärleken, komma på svåra afvägar.
När det nu skett oell blifvit understöd); af Hr Hjerta, så synes mig denna utgång af saken vara den nyttigaste, bon kunnat få, samt att för det allmänna nyttig verkan deraf på Utsk. icke bör uteblifva.
Det vore för mycket hegardt, ali ett ämne af så omfattande beskaffenhet som fattigvården, och hvilket utan tvifvel förbli fver ett föremål för menniskors begrundande i alla tider, skulle kunna, för ögonblicket, tillfredställande lösas.
Jag måste, i detta fall såsom i andra tro, att man gör rättast att icke förkasta hvad man äger dugligt och användbart, utan att hafva något bättre att sätta i stället.
Misstaget att sä göra får man nu erfara, äfven i afseende på fattigvården.
Hvarföre hafva de fattiga blifvit så många och brottsligheten så stor, om icke derföre att man af klemighet undanröjt det som innebar ett återhåll emot det onda.
Våra gamla författningar fordrade, att en hvar skulle hafva ett ärligt näringsfång, som kallades laga försvar.
Derigenom var han på förhand erinrad om att skaffa sig uppehälle innan nöden stod för dörren.
Delta tvång har man borttagit och 1111 befinner sig den fattige, dä han icke skaffat sig laga* försvar, i samma förhållande som rofdjuren, hvilka lefva för dagen och när föda fattas, skaffa sig den med våld.
Man måste afstå från denna klemighet och öfvergå till allvarsammare författningar; men dertill åro, i min tanka, de fyrfaldiga välmenta förslag, hvarmed man nu framkommit, fruktlösa, emedan de äro af det Hemiga slaget.
Det är blott i anledn. af ett yttrande af Hr Cederschjöld, som jag har begärt ordet.
Hr Cederschjöld har framställt att inom hufvudstaden det i allmänhet skulle saknas tillfälle till arbetsförtjenst för dem som söka en sådan.
Det är visserligen möjligt att en sådan saknad kan föreflnnas för de brottslingar och arbetskarlar, som söka arbetsförtjenst härstädes, isynnerhet när deras antecedentia äro allt för mycket besvärande, men för den redlige flitige arbetaren har jag, åtminstone för min del, i allmänhet icke funnit den svårighet att finna arbetsförtjenst, som Hr Cederschjöld anmärkt, ty utom de många tillfällen till enskilt arbetsförtjenst, som för sådana finnas, bör jag upplysa att, åtminstone under de sednare åren, Stockholms stad haft tillfälle att på allmänna större arbeten eller arbetshusen sysselsätta 500 till 600 personer.
Dessutom lemnäs dylika tillfallen af de särskilda fattigvårdsstyrelserna inom församlingarne.
Jag tror således att den anmärkn.
Hr Cederschjöld i' detta fall framställt, icke kan antagas såsom fullt giltig, utan afseende å de många undantag, som jag nu har hedt att få göra gällande.
Utan tvifvel är det för hvar och en af de närvar, tillfredsställande, alt höra af Hr öfverståthållaren tillkännagifvas, att arbetstillfällen här i staden numera icke saknas.
Det återstår då endast att önska, det Hr öfverståth. behagade uti en kungörelse uppgifva det eller de ställen dit man kan få hänvisa dem, som på gatan och i husen efterfråga arbete, och att någon åtgärd
Den 4 Januari. 37 vidloges, så alt mau icke vidare beliöfde besväras af tiggande personer sorn ständigt klaga öfver saknadt arbete.
Efter jag nu har ordet, kan jag icke underlåta att fästa 11. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att den diskussion, som i dag ägt runi, säkert varit särdeles välkommen för Ilr von Hartmansdorff, sorn ock framdeles icke lärer underlåta att vända sig densamma lill nytta, enär Hrr Gripenstedt och Akerman nu lenmat den värde ledamoten eli kraftigt handtag uti sin opposition mot den K. propos. örn den nya kriminallagens antagande, dä bemälde 2:ne
Hrr på eli hånfullt sätt uppträdt emot den sats jag framstält, och hvilken är densamma som förekommer i den nya lagen, hvars antagande af Ständerna samme
Hrr redan tillstyrkt.
Hr Gr. o. Land tm. yttrade att, såsom följd af 1111 ifrågavar. motions omedelbara sammanhang med en förut af Ilr Cederschjöld väckt och afR. 0. Ad. till Stats- samt Allm. Resv.-o. Ekon.-Utskm remitterad motion, diskussionen 1111 vändt sig 0111 begge molionerncs innehåll; men att då den nu föredragna motionen syntes böra remitteras till annat Utsk., än Hr Cedersehjölds nyssberörde förut väckta motion, Hr Landtm, hade för afsigt att framställa särskilda propos:r i afseende på remitterandet af de nu i hvartdera ämnet afgifne yttranden.
Hr Cederschjöld: .lag hemställer vördsamt, huruvida icke detta kan undvikas 0111 motionen blir remitterad lill alla 3 Utskm Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- 0. Ekon.-Ulsk:n, hvarom jag vördsamt anhåller.
Jag tager 111ig friheten hemställa till Hr Cederschjöld, huruvida det icke kan vara tillfyllestgörande 0111 denna motion remitteras till samma Utsk. som den föregå le, helst den står i omedelbart samband med densamma, och då Hr Cederschjöld lunsig bekant att Utsk. är oförhindradi att meddela sig med de öfriga Utskm.
Sorn förslaget i första punkten afser en bestämd lagförändring, sorn, efter det tillägg jag dervid gjordt, är fullkomligt enligt med hvad K.
M. föreslagit i det nya kriminallagförslaget, så anser jag motionen böra gå till Lag-Utsk., och får derföre hemställa att den måtte fä remitteras till alla 3 Utskm.
Hr Gr. 0. Landtm, förklarade att han ansåg sig skyldig att framställa den propos.
Ilr Cederschjöld begärt, och hemställde följaktligen om II. 0. Ad. behagade bifalla att Hr Cedersehjölds nu förevar. motion jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden remitterades till Stals-, Lag- samt Allm. Besv.- 0. Ekon.-Utskm.
Denna propos. besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öfverröstat nej.
Upplästes ett af Hr af Forsell, Carl, inlemnadt sålydande anförande : 38 Ucii \
Det är med anledn. af K.
M;s nåd. propos. om niyilt-enheteu, som jag ber att få anföra några ord.
Denna propos. är otvifvelaktigt af större inflytande än som vid första påseendet synes, af det skäl, att om densamma antages af R.
St., sä är i oell med detsamma vägen öppnad för antagandet af det nya systemet för mått, mål och vigt.
Detta system antogs, som bekant är, för 25 år tillbaka vid 1823 års riksdag, men bar icke oaktadt dess värde kunna sättas i verkställighet förrän rikets myntfördelning blifvit bringad i öfverenstämmelse med grunderna för det nya måll, mål och vigt-systemet.
Det är denna myntets fördelning 1 enlighet med decimalsystemet som K. M:s nåd. propos. afser, oell som jag, för min del, på det högsta önskar mätte af K.
St. vid denna riksdag blifva godkändt och antaget.
Derigenom att en r:dr kurant blifver fördelad i 100 penningar står myntet såsom värdemätare i fullständigt sammanhang med marken elter skålpundet fördelad i 100 ort, med kannan (våtvarumått) fördelad i 100 tamming och med Fotingen (torrvarumått) fördelad i 100 mått.
Om myntfördelningen sättes i verket, såsom K. M:s nåd. propos. innehåller, är 1850, sä skult del nya mått, mål och vigtsystemet inom några fä är derefter kunna bringas till verkställighet.
Jag är öfverlygad om att när detta önskvärda förhållande inträffar, skall ingen nation i hela Europa äga ett enklare, vigare, mera praktiskt brukbar!, samt derjemte på vetenskapliga grunder byggdt mynt, mått, mål och vigtsystem än den svenska.
Hvem har icke hort omtalas alt en af franska revolutionens vigtigaste följder var antagandet af det sä mycket berömda franska mätt, mål och vigtsystemet, och likväl är, enligt min öfvertygelse, det svenska systemet sä mycket fullkomligare än det franska, som centesimalfördelningen är öfverlägsen den blott decimala.
Den man som i många år utgjort vårt lands heder och prydnad och hvars snille vi hafva att tacka för utarbetandet af det svenska mått, mål och vigtsystemet, jag menar Frih. Berzelius, ligger nu nedlagd på sjukdomens dystra läger, frän hvilket han må hända aldrig mera uppstiger, men jag är viss om att det skulle för honom vara en stor tillfredsställelse att på sin sjukbädd få höra omtalas, att Svenska folket gjort rättvisa åt hans bemödanden för dess upplysning och väl, medelst antagandet af myntenheten samt i följd deraf det nya mått, mål och vigtsystemet.
Såsom en upplysning må nämnas huru ringa den förlust eller vinst är som uppkommer deraf, att, vid räkning af mindre qvantitet än en hel penning, bortkastas det om den är mindre än och ökas till en hel om den gör mera än j; att vid stiftandet för 27 år tillbaka af Stockholms stads sparbank, i hvilken nu finnes mera än 2 millioner r:dr, utgörande för det mesta den tjenande och arbetande klassens små besparingar, uppstod fråga om alt föra ränteberäkningen äfven i rst:n.
Många ansågo att vid beräkningen af den fattiges räntevinsl borde man vara ytterst noggrann och tillstyrkte följaktligen att rist. skulle räknas och bokföras.
Den förståndigare meningen segrade likväl slutligen, och rstina blefvo uteslutne på del Den 4 Januari 39 sätt, att om räntan gjorde mera än 6 rst:n, ansågs den för en hel sk. och mindre än 6 rst. upptogs den icke.
Sparbankens kontraböcker utgöra i närvar, stund 13,000, och hvilket oändligt besvär hade det icke varit, att vid hvarje konto räkna och bokföra rst:n.
I början af sparbankens tillvaro företog sig en och annan alt beräkna vinst och förlust af den uteslutna runstycksberäkningen, och då befanns det, att på sparbankens hela fond utgjorde skillnaden det ena äret eli par r:dr mera, del andra ett par r:dr mindre.
Jag anhåller att II. o. Ad. behagade tillåta, att detta mitt vördsamma yttrande måtte få åtfölja K.
M:s nåd. propos. ang:de särskilde jemkningar uti det af K. M. och R.
St:r antagna myntsystem blifvit remitterad till Statsoch Banko-Utsk:n, beslöt R. o. Ad. att till samma Utsk. remittera detta i anledn. af berörde nåd. propos. afgifna anförande.
Föredrogs en från BorgareSt. communicerad motion af Hr S. M. Malmstedt, ang:de anslag till Warbergs hamnbyggnad; och fann R. o. Ad. denna motion, som af BorgareSt. blifvit remitterad till StatsUtsk., nu icke föranleda annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Upplästes och lades lill handlingarne ankomne prot.utdrag från PresteSl. af d. 18, 22 och 23, från BorgareSt. af d. 22, 23 och 29, samt från BondeSt. af d. 21, 22 och 23 sisth December. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 3 e. m.
In fidem protocolli, - Albert Munck.
Justerades ett prot.utdr. för d. 4. dennes samt pleniprotm för 0. 23 sisth Decemb. f. och e. m.
N:o 11, innehållande hemställan, att K.
M:s af R. o. Ad. till Stats- och BankoUtsk:n remitterade nåd. propos., ang:de särskilda jemkningar uti det af K. M. och R.
St. antagna myntsystem, måtte till BankoUtsk. ensamt remitteras. R. o. Ad. lemnade till denna StatsUtsk:s hemställan sitt bifall, och beslöt derjemte, uppå sedermera af Ilr Gr o. Landtm, framställd propos., att det den 4 dennes af Hr af Forsell, Carl, i anledn. af 40 De n S Januari. K. M:s nyssberörde nåd. propos. algi lii c anförande, hvilket likasom samma nåd. propos. blifvit till Stats- och BankoUtsk:n remilteradt, skulle remitteras endast till BankoUtsk.
M:s d. 4 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de beskattningsväsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling.
Jag anhåller vördsamt att få veta. huruvida den K. proposm finnes bilagdt något utlåt, från K. kammar-rätten, kannnar-colhm och Stats-kont. öfver ifrägavar. förslag.
Ilr Gr. o. Landtm, lillkännagaf att något sådant utlåt., som Frih.
Cederströms förfrågan afsåg, icke var den nåd. proposm bifogadt.
Cederström: l)å öfver comitéens förslag till förenkling af räntepersedlarne och till förändring i uppbördssältet, vederbör, collegiers utlåt, icke blifvit infordrad!, får jag vördsamt begära att Stats-Utsk., om dessa handlingar icke från vederbör.
Stats-expedilion kan bekommas såsom icke infordrade, tillstyrka K. St. att hos K. M. i und. anhålla, det mätte öfver ifrågavar. förslag desse embetsverk, kammarcolhm enskildt öfver räntepersedlarnes förenkling, och kammarcolhm, Stats-kont. samt kammarrätten öfver förändringen i uppbördssältet blifva hörde och deras utlåt, infordrade, på det att personer med sakkännedom må blifva i tillfälle att förslaget granska.
Cederström anfört, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, huruvida, då comitéens i min tanke mycket fullständiga betänk, finnes tryckt och deruti finnes intaget allt hvad collme under en långvarig lid yttrat uti ifrågavar. ämne, det skulle vara lämpligt, att, sedan K.
M. funnit för
Sin del saken så utredd, att K. M. afgifvit nåd. propos., hos K.
M. begära ytterligare upplysningar i ämnet än de, som redan äro afgifna.
Jag kan alltså icke instämma i Frih.
Cederströms till Slats-Utsk. gjorda tillstyrkande i afseende på behandlingen af denna fråga.