Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedel speciiilet clebitera hwad den taxeraäs för sig, hustru, barn och tjenstefolk, i likstämmighet med Upbörds-Boken bör erlägga, och ater Krono-Fogden förpligta!), at med Dag och aratal guiceera hwad han af den statcstyldige upburit, hwilker c^uitwnce af Härads-Skrifware» äfwen bör wara understrifwit, om der för gällande stall anses, och mä wid 16 R:d.
Z2 sts bot icke fordras eller emottagas för detta beswär, likasom för clebiterinFsn, någon ^vedergällning widare an 6 öre banco för hwarje Lonti ibuti0N8-Sedel, dem Härads-Skrifware!!, i ersättning för papper och tryckningskostnad dertil, ager rättighet undfå och a Debet.
Sedeln upsöra.
Och pä det den stattstyldige i allmänhet ma känna de styldighecer, han wid Krono-utsty!dernes erläggande bör iakttaga, och i öfrigt blifwa uplyst, nar han ager fog kil klagomål öfwer lagstridigt ^behandlingssätt wid deras indrifwande, böra Öfwer-Stäthällaren och Landshöfdingarne, innan första Upbördsstämman infaller, ärligen genom utfärdande Allmänna Kungörelser, 1546 Den zi Mars. i anledning af Upbörds-Författningarne, meddela tydelig och fullständig underrättelse om den Skattffyldiges och Upbördsmannens ömsesides rättigheter och ffyldigheter, samt, huru med Krono-Rantornes upbarande och utmätande förhallas bör.
Upbörden bör med den drift werkställas, at afgifterne kunna inom Upbördsaret, hwilket löper intil den i:sta paföljande Maji, wara ril fullo i Landt Nänrerier insatte, dock ma nägon utmätning icke ste förr, än andra Upbörds - stamman hallen ar. 4. lVlom.
Wederbörande
Lasseurer eller Upbörds-Lommi882rier i Städerne aligge at, hwad 8peciiicalionen beträffar, iakttaga samma skyldigheter som Härads-Skrifware» ä Landet tilkommer.
Upbörden i Städerne förrättas pä derut utsatte dagar i närwaro af tilförordnade lVl2Zi8trst8- Perfoner, men i Stockholm efter der faststaldte Upbördssätt.
I Rikets öfrige Städer förfares äfwen med Upbörden och Redogörelsen efter förra wanligheren uti allt som här icke annorlunda uttryckeligen förestrifwit finnes. iVlom.
Sist acta dagar efter Upbördsstämmans stut, aligge det lelÄAi'8ti-Äten j Städerne och Härads-Skrifware» a Landet, til Kongl.
Majus Befailningshafwande insända Sammandrag öfwer den influtne Bewillningen, och Upbördsmännen, ar genast efter fulländad Upbördsstamma a wederbörligt ställe insätta de upburne Medlen.
Hwad i Stockholm i reda penningar inflyter lefwereras uti Riksens Ständers för Riksgälds-Lonwi iLt8 räkning, men Riksgälds-Ooiitoil-et8 utfärdade Oociit-Sedlar aflemnas genast kil berörde Lolitchr.
I öfrige Otterne deremot insattes allt hwad som Den zi Mars. 1547 som upbäres, uri Landt-Nänrcrierne, hwarifran Medlen manadceligen til Riksens Ständers Riksgälds-Contoir böra remittera och Förstag öfwer de influkne Bewillnings-Medlen insändas; åliggande samcelige Upbörds-Männen, at sedermera ä wederbörlig
Ort ingifwa behörigen författade och veriiiceracle Räkningar, för at der granstas och fullkomlig revision undergå. 6. blom.
Sjömanshusen innehalla Bewillningen för hwarje derifrån utmönstrande Sjöman, derest han ej kan styrka, at densamma redan för Aret är betald; äfwensom lika afdrag för honom hyr göras wid hemkomsten, da han längre än ett
Ar warit franwarande; hwaremot infordrandet och upbörden af utffylderne för dest hustru och barn werkställes lika som för andra Rikets Jnnewanare, utan at Sjömanshusen eller Redare derföre »vidkännas någon answars ffyldighet.
7. ivlom Husbonde anfware för sitt Tjenstefolks Bewillning ester lancken N:o 2, men Tienstehjonet sjelf för den afgift detsamma bör erlägga efter lancken N:o I, i hwilket senare fall TjenstehjonetS ffydds-afgift afdrages.
För Backstugu- och Inhyseshjons statler answarar icke Jord- eller Hus-ägaren, men ware wiv 2 R:drs bot pliktig at rilse, det fadane pa hans ägor wistande eller i dest hus boende personer blifwa til Mantalsstrifningen ordentligen anmälte.
Häremot är Husbonde answarig för dest Bönders, Torpares och Arbetares Krono-urstylder i alt hwad de enligt Skydds-laricken äro förbundne Utgöra, och hwartii rilgang hos dem brister. 8- lVlom.
Sevan Mantalsstrifningen blifwit förrättad, mä ej någon som i Riket icke har Embete - ,548 Den Zi Mars. bett, fastighet eller annan motswarande tilgang,fä utur Riket sig begifwa, innan han ftyrkc sig haft iva der arers Krono-Urffylder akbördar, eller för desamma ställt fullgod borgen, hwilken i sadant fall bör til Upbördsmannen i Orren aflemnas, för at wederbörande lil fullgörande deraf i laga tid tilhäka. 9.
Vlom.
Likaledes ma ej Past tildelas någon, Tjenstehjon undamagne, kwarom ofwanföre stadgadt ar, at flykta til annan ort inom Riket, förr an styrkt ar, at han den påförde Bewillningen för aret erlagdt, eller derföre pa nyjjnämnde satt afiemnat behörig säkerhet; och kommer den Embetsman, som icke destomindre för dylik person Patz utfärdar, at sjelf gälda den bortflyttade personens Krono-ranror, uran all inwandning af hans accrförwanrade eller egen betalnings-förmäga. 10. kvlom.
Klagomal öfwer laxöringen, som j ordcntelig wag kan hafwa blifwit anmält, men i anseende til fävane förfall i nästföregående Z:s 5. aro upraknade, eller af andra lika gällande orsaker möjligtwis icke hunnit afgöras före upbörden, hindrar likwäl icke densammas »verkställande, utan bör den klagande sin Lomr!bution8-Sedels fulla belopp owilkorligen erlägga, men stuile sedermera kunna styrkas, at den taxsraclL afgifren blifvit för honom nedsatt, ager han at genast fä kostnadsfritt af wederbörande
Upbördsman återbekomma hwad han salunda för mycket utbetalt, emot aflemnande af Lomplonii8sen8 oi-igma!.-» beslut, som til veriäcation bör Räkenstaperne bifogas, hwarförutan c^ompromi88-Rätten, enar i anseende til laga bewisligt hinder något mål utöfwer den stadgade tiden kan blifwa pä dest åtgärd hwilande,sa dant - Den Zi Mars. 1549 dant hos Landshöfdingen bör tilkannagifwa, jemte de omständigheter som upstofwer förorsakat. 8. §. <vm Afkortning.
Utom den eftergift som en del af Allmogen med flere för fyra underärige barn til godo njuta. får a denna Bevillning afkortning endast aga rum i det fall, at ben som afgifcen erlägga bordt, efter Irrxermgen kommit i bevislig oförmögenhet och fattigdom, sä at han ej magrar stätten utgöra, hwarvm enligt Upbörds-Författningarne noga bör undersökas och , samt för dödsfall inom slutet af April mänad det äret, för hwilket Bewilluingen bordt erläggas, men ej tillätes någon afkortning för den, hwilken har inkomst eller egendom , hwarföre efter nägondera af Hiffkrne afgift hör urgöras.
Och enär nägon upgifwit sin egendom til Borgenärers förnöjande, gäldas hansBeiviilnings-afgifter af Lonc,il8-matzan.
AfkortningS-Langd underteckna med answar för dest riktighet, i Stad Upbördsmannen och ä Landet Krono-Fogden jemte Häradsskrifware».
I Stad blifwer denna Längd af laxermos-Mannen granstad, samt af dem lil sin riktighet verittceruM, men ä Landet af krutor och Socknens BeredningsLedamöter, hwarwid äfwen noga bör efterses, at Kronan icke kommit i mistning af sin ratt genom Upbördsmannens förwallanbe och efterlätenhet, hwilket äfwen uti påskriften anmärkes, hwarefter Veste Längder ä Landet böra uti utlyste allmänna Sockue-Stammor uplasas och intyg at derwid icke warit någor ar erindra af kastor och 2:ne Sockne boer - r55c> Den zi Mars. boer pätecknas.
AfkortningsLanaderne böra sedermera lil Öfwer-Ståthållare» i Stockholm samt i Orterne til Landshöfdingarne aflemnas, för ar ytterligare pröfwas, och om ej nägot derwid ar ar påminna, lil afföring i Näkenstaperm beordras. 9. §- Gm Redogörelsen.
De ln8truÄ>onei- och Förordnanden, som til upbärande Rakningars författande och redowisande af Kongl Maj:ts och Kronans til Srars-Werket anflagne ranior, redan finnes utfärdade eller framdeles kunna förestrifwas, stola jemwäl i hwad svin rörcr Bewillningen, landa Upbördsmännen och de flere wederbörande til ofelbart iakttagande.
Och som framför allt bör förekommaS, ac hwarken Upbördsmannen ma adraga sig öglmce eller den stattstyldige a sig samka flere ärs rester, som oftast leda til hans obestånd och Kronans förlust, stall det äligga Kongl. Majus och Rikets Kammar-^olleZium, hwilkec efter l-^truökion och Författningarne inseendet öfwer Upbörds-Merker i hela sin widd tilkommer, ar enar samma Kongl. LolIeZium af de ärlige Berättelserne intager, det keztantiLi-ne pä något ställe stigit til vwanlig högd, utan »agon dertil anmäld särdeles giltig orsak, genast, efter underdånig anmälan hos Kongl.
Ma):c, lara genom Konungens Befallningshafwande i Orten, eller, om sadant icke stulle leda til ändamälet, genom nägon af Lolls^ji Ledamöter eller annan som dertil wederbörligen förordnas, anställa behörige Restransakning^, samt derest wardslösher, fel eller försummelse hos nägon stulle förmärkaö, uran alt uppehåll - Den zi Mars.
1551 pehall läka densamma tiltala och til laga answar befordra.
Sä wäi flattflyldige som redowisande ware dock frie fran kraf och anmärkningar i afseende pä urflyldernes erläggande och upbörd, sa wida de ej inom z ar fran upbörds-arets flut blifwir i laga ordning ti.talade.
Lades pa bordet Herr Grefwen och Landrmarfkalken ri-lkannagaf, at da han jemte de öfrige Standens Talemän til Kongl. Maj:t hade framfört Riksens
Ständers underdåniga önskan om utsättande af en witz dag til Riksdagens afflurande, hade Hans Kongl- Maj:t anbefallt Herr Landrmarflalken och de öfrige Talemännen, at för Riks-Standen förklara Sitt Nådiga walbehag, samt at hans Majit, i följe af denna Riksens Ständers yttrade önskan, nästkommande Lördag ärnade lära afblafa Riksdagen, likwäl sa, at det flulle wara Riksens Ständer öppet, at i fall de detzförinnan flulle hinna affluta ärenderne, efter förnyad anmälan afwen tidigare fa detta Riksmöte uplöst.
Härefter fragade Herr Grefwen och Landtmät skalken om Ridderflapet och Adeln önflade nu til afgörande företaga Bewillnings-fragan, hwarvm i Gardags-blenum blifwit upläste.
I följe häraf företogs til fluteligt afgörande, Vewillningö-Urflottets den zo sistlidne pa bordet lagda 1552 Den zr Mars. lagva Memorial, innehallande Utskottets förslag til sammanjämkning af Riks-Ständens fattade särffildra beslut, röranve Bewillningen, och hwarafgranskningen nu puncks-wis förrättades.
Wid denna granffning gillades och bifölls Utskottets förslag utan anmärkningar, ända til 2. §. 5. kiom., rörande Minimi-afgift för hus i Städer, hwarwid Herr i^itinZbokf, Otts, yttrade, at likasom uti Bewillnings-Utskottet wore han äfwen nu af den ranka, at en sadan kttmmi-Afgifrs erläggande för hus i Staden ej more billig.
Han ansag
Verra ämne sa klart och fullständigt utredt i dec krotocolis-Utdrag, Borgare-Ståndets
Deputation i gar uplast och aflemna!, at han ej twiflade, det ju icke Högloflige Nidderssapec och Adeln derpå skulle göra behörigt afseende.
Da man stadgar, ac en Landtbo ej för sitt hus behöfde erlägga Afgift, borde äfwen i Staden samma förhållande iakttagas.
När en näring taxeras wore det billigt, ar dest idkare, uran ar derföre betala, matte fa hafwa tak öfwer hufwudet.
Grefwe Lilienborg, hoball llenninA, upläste til krotocollet följande:
Da emellan hus pa Landet och hus i Sräderne det olika förhällande sig företer, at enär de förre blott tjena til boning för Hemmans-Aboen, som för hans beständiga narwaro wid sitt Jordbruk oundwikeligen tarfwas, kunna hus i Sräderne deremot uthyras och meddela Ägaren en inkomst, som han af hus pä Lander sällan kan ätnjura och äfwen i sadan han - Den Zi Mars. i55Z delse kommer at beräknas:
Deraf följer/ alde icke kunna med hwarannan jemnföras, men deremot at emellan hus i Staderne och Hemman pä Landet ar i denna fräga en behörig morswarighet.
Obilligheten at undandraga husägare en KUmmi-Afgift för sine hus, dä han til Klcximi-Afgift icke kan hänföras wisar sig tvid följande exempel, at om iag med lants penningar, utan all egen förmögenhet, köper Hemman til exempel för 50,220, R:d., mäste jag för desse Hemman, ehuru jag har ingen behållen förmögenhet betala ölmimi Afgift jemlikt ck^belpn, sä betydlig at fallan lVlaximiAfgiften torde komma densamma at öfwerssjuta, men deremot om för förenämnde 50,000 R:d.
Hus moro köpte, ssulle jag efter Wällofl.
BorgareStändets yrkande frän all Minimi - Afgift för Egendomen wara fri och blott utgöra den obetydliga personelle, hwilket, jemte synbar orättwisa, ssulle tilssynda betydlig minssning i Bewillningens belopp til de öfrige Skattssyldiges förlust.
- Jag instämmer gerna med Herr Handelsmannen kalmberg, at ömmande omständigheter sig förete i afseende pä de fattigare Husägare i smärre Städer, men samma förhållande inträffar afwen för de fattigare Hemmans-Ägare pä Landet, hwilka icke kunna undankomma ifrän den betydligare ölinimi-Afgift, som wid Hemmanen är fästad.
Herr r i lindkoff förnyade sina förut gjorda inkast, och yrkade al principen för Skader och Landet lika mätte iakttagas.
Herr dloräenstolpe, nä ers, understöd de Herr kitingbokfs mening.
Han ansäg natur ligr. »554 Den Zi Mars. ligt, at när en Hyresman ager rättighet at af sin behallne inkomst afdraga Hyran för de rum han bedor, borde äfwen Husägaren icke betala KlmimiAfgifr derföre.
Genom en sadan Författning blefwe det för en Näringsidkare ett onu8 at bo i sitt egit hus.
Herr Lripenvalät, Loran, förenade sig med Grefwe Lilienborg.
Grefwe ve la Laräie, jacob, instämde äfwen til alla delar med Grefwe Lilienborg.
Han kunde ej se nägol stäl hwarföre hus i Städerne ssulle ifrån Afgift befrias, da all annan Egendom dermed wore belagd.
Herr Grefwen ansag hus i Stader säfom en werkelin egendom och funne ingen större obillighet, at för dem en Minimi Afgift betalades, an at en dylik Afgift af Landet för Jord ssulle erläggas, äfwen om mitzwaxt-ar inträffade-
Han hoppades för öfrigt at Nidderstapel och Adeln ej ssulle kunna wara sig olik i jnincixer.
Herr kitingkolk beklagade at han ej här kunde wara af samma ranka som Herr Grefwe ve la Laräie, men trodde at de grunder, hwarpä han stödde sin öfwerlygelfe, wore gansta giltiga.
Friherre Leäergtröm, ^acob, ansag lämpligt, at ej bortblanda Näring med hus.
För de sednare kMde man altid beräkna en bestämd revenue.
Öfwer denna fraga behöfdes ej någon längwarig cli-cuzgion, utan trodde han , at Ridderstapel och Adeln lätt kunde förena sig om bifall til det alternativ, som a husen älade denna ^immi.
Afgift.
Gref - Den zi Mars. 1555 Grefwe ve la Laräie utbad sig dessutom fä erhindra, at den förestagne Afgiften wore sä lag, ar derpå ej borde göras afseende.
Han upläste derefter ur sjelfwa Förordningen hwad som rörde denna fraga och förnyade derefter sin rachallan om proposition, rörande denna Afgifts stadfästande.
Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde derefter proposition ar för hus i Stader lelinimi-Afgift matte erläggas, hwilken med Ja och t^lej beswarades.
Herr kultin Zbokk begärdte, at dä rösterne wörö delade, fragan genom VotermZ mätte fa afgöras.
Grefwe vo la Laräie hemstälde til Herr xitinAiiotp ar afstä fran en Voterin-;, som utan ändamål drog uc pä riden och i dess ställe i protocollot teckna sin reservation.
Herr pitinzbokf medgaf detta, och wille derföre hafwa för sin del i protocollet antecknat, ar han anfag den nu befluma lvlinimi Afgift pä hus i Städerne säsom orättwis och obillig.
Härmed förenade sig undertecknad Silverstolpe, Lustaf Abraiiain, och Herr dlorclensloipe, ^nclers.
Widare fortsattes granffningen til 2 §. 8 Ivlom. hwarwid, sedan Nidderlkapet och Adeln bifallit. ar för LaraÄsrer ingen afgift ffulle erläggas, Grefwe ve la Larclie reserveracle sig, at han Sjette Bandet.
N:o 98. i;56 Den Zi Mars. han annu wore af en emot detta beflut stridig öfwertygelse.
Wid frägan om den /lcaclemierne alagde Minimi Afgiften, reserveracte sig undertecknad silverstolpe, Luscak /rbranam deremot, hwarmed äfwen Friherre Uosenbans, Lcberin^, sig förenade.
Derefter bifölls utan Anmärkning alla följande krmcksrue, anda til 4 §. 6 lvlom., i anledning hwaraf Grefwe ve la 6aräie Utbad sig fä »plysa orsaken, hwarföre Bewillnings-Utskottet ej kunnat göra afseende pä Allmogens ifrån Kopparberget begäran om Bewillnings-frihet.
Såsom stal til en sadan befrielse hade blifwit förstedt ett Konunga-Bref pä 1760 talet, hwari Allmogen i anseende til Grufwehielpen, som^ den skulle betala, frikändes frän Bewillning.
A andra sidan Åberopades etr Bref ifrän Konung zivje lil Landshöfdingen ak borgin af 1790, 1791 eller 1792 (jag kan ej nu med säkerhet päminna mig hwilketdera Äret) hwaraf syntes, at långt ifrån en lättnad wore der för Allmogen en större tyngd, om i stället för däwarande Bewillning de alades at in natura utgöra Grufwehjelpen, hwilken de nu enligt Konql.
Majus Nädigste tillätelse i penningar efter förwandling och Markegäng fäkt erlägga.
Oaktadt ätskillige inwändningar som ä Allmogens wägnar i Urstottet blifwit gjorde, hade likwäl Utstotret trott sig böra följa de grunder som i det sista Konunga-Brefwec blifwit stadgade.
Härefter biföll Högloft.
Ridderskapet och Adeln Utskottets Förslag i denne del. ytterligare och i anledning af bewiljade ber frielser Den Zi Mars. 1557 frielser pä fem ars liv ifrån bewillning, anmärkte Grefwe O^llendorF^odonIgenninc;, al om allt vetta godkändes, önffave han vock ari Förordningen bestämt marce msattas när Bewillningen började och när Ven stalie uphöra.
He^rr Grefwen trovde at basta uttrycker more: i fem Är sä framt ej Riksväg dessförinnan infaller.
Herr Grefwen och Land emar sk al ken erindrade at Vet af Riksens Stander revan wore beflutir, at Ven Allmänna Bewillningen med Ar i8co stulle taga sin början.
Grefwe Lilienborg mevgaf detta, men önstave likwäl, ar Ven af honom förestagne tilläggning för tydlighetens stull mätte göras.
Herr käb linan, Otto l^reclric.
Dä venna sak förra gängen war före, insattes uttrycket om fem är, hwarwid nu af Borgare-Ständet anmärkning blifwit gjord.
För min del satter jag ej i fräga rätta meningen af detta uttryck, men jag tror, at för tydlighetens strill borde msacras: hwilken Bewillning warar til och med 181;, sa framt ej Riksens Stander destforinnan til Riksdag sammankommer.
Grefwe kckörner, Astolf Loran, hade cmot venna rättelse intet annat, än ar ben syntes honom öfwerflödig.
Genom wara Regerings-Lagar wore tiden för Bewillningen rilrackeligen fastställd. i;z8 Den Zi Mars. ställd.
At uti denna Förordning utsätta 5 ar, dä det kunde hända, at Bewillningen tvid en Urtima Riksdag uphörde, anlag Herr Grefwen hafwa utseende af en contraäiÄion. Afwensom den af Grefwe e^Ilenboi-Z föreflagne förändring syntes honom wara et uprepande twa ganger af samma sak. Grefwe L^llenbor^.
Han trodde at det ej skadade, at i en Författning omsäga samma sak twa gänger, da en bestämd tydlighet derigenom winnes.
Grefwe körner hemställde allenast, om det icke skulle se ur som en connacliÄiori, at bestämdt utsätta fem ar. när möjliqnvis en Riksdag dessförinnan kunde behöfwas, och hwarwid enligt GrundLagarne all Bewillning uphörde.
Herr k
Lillman kunde i et sadant stadgande ej se någon contry,Ä>on.
Orsaken hwarföre han önskade införande af det af honom föreslagna tillägg wvre den, at eljest en sadan förtydning kunde äga rum, som skulle Bewillningen kunna fortfara, oaktadt Urtima Riksdag mellankomme.
Genom delta tillägg wore all fara för en sädan förtydning undwiken.
För öfrigt trodde han ej det skadade, at de skattdragande bestämdt finge känna aret, när deras mskylder uphörde.
Grefwe klörric-r wille gerna för at ej göra uppehåll medgifwa detta tillägg, men ansag icke defi mindre saken sa tydligen bestämd i Regerings-Formen, al det förefölle honom aldeles onödigt.
Herr Den zi Mars. 1559 Herr von Lksteät, Llias, Utbad sig at uplysningswis fä nämna, at sedan Riksens Ständer beflutat, at Bewillningen med detta är ikall begynna, komme den ar i 6 är ukgä.
Wid dessa frägor om befrielse wore således skillnad i uttrycken, fem är eller til nästa Riksdag, hwilken skilnad han önskade genom et bestämdt uttryck mätte afgöras.
Efter en korrt ytterligare öfwerläggning,och sedan Friherre klannerbeim yrkat, at om detta tillägg skulle antagas, ätminstone order Urtima Riksdag skulle nyttjas, samt Friherre beckerström, jacob, at samma verka torinalig pä alla ställen i Förordningen
Der detta ämne förekommer, skulle anwändas, Gjorde Herr Grefwen och Landtmarskalken proposition, at wid alla tilfällen lFörordningen, der Bewillningens waragtighet omtalas, mätte införas: hwilken Bewillning warar til och med 1815, sa framt ej Riksens Ständer til Urtima Riksdag dessförinnan sammankomma.
Wid frägan om Bewillning för Rustljenstmarker, anförde Grefwe L^IIenborZ, joban l-len NINA, til ?rotocoIIer följande:
Dä Wid 2.dra /^rr 6. pnncten Utffotcet afflär Ridderssapets och Adelns anmärkning/rörande Rnfttjenstmarkers benämning af 156o Den zi Mars. af grundstatt, nemligen,, för ar ej underkasta dem anledning ar ytterligare til högre beskattning kunna hänföras, får jag derwid anföra, ar om, i förening med min öfwertygelfe, derföre borde särffildt Bewillning utgå, ffulle jag äfwen sa litet genom en sadan mk» igue wilja undanhålla min förbindelse och andre ffattstyldiges morfwarande ratt, som i annat fall jag ffulle rrv mig genom en sadan benämning blifwa tryggad i rilgodonjurande af min rätt, emot dem för hwilka rättwijan i fåken allena icke fick blifwa gällande.
Det är nu icke fräga at undankomma ifrån Bewillningen för Rustljenstmarkcn.
Ridderffapet och Adeln har sig den ätagir.
Jag hade trott, at da grunderne för Bewillningen är behållen inkomst, och dä man i allmänhet kommer at beräkna afkomsten af Frälse-hemman, der ingen utgäende ränta afvrages, högre än af Skattehemman, som ränta utgöra, Författningens kraf blifwir upfyldt och jämn rätt-, wisa meddelad, uran at betala twa gänger eller särskildt för Nusttjenstmarkerne, hwilket gör en gansta betydlig enskildt Bewillning för detta Ständ eller Frälfe-agare.
Af denna anledning har jag äfwen, fäfom Ledamot i Bewillnings-Utffottet, lil Riksens Sränders pröfning hemställt denna mening och i sammanhang dermed anfört flere andre omständigheter, hwari jag ansett Ridderffapet och Adeln, utan jemnförelfe til de andre Ständen, särskildt betungade, i förmodan at Ridderffapet och Adeln derwid ffulle fästa någon upmärksamher.
Men da jag icke haft den tilfredsställelfe at detta mirr särffildte yttrande nägonsin blikwit här upläst, an mindre, som jag förmodade, punÄe-wis med Utskottets Betänkande jemnfördt, kil pröfning framstäldt, har deraf blifwit en fölid at dehe anmärkningar saknat all upmärksamhel och pröfning, och flere Den Zi Mars. 1561 flere medgifwanden ifrån Ridderikapet och Adeln i Bewillnings-saken blifwit gjorde, hwari jag et allmännare instämmande icke förmodar.
Nu är blott fraga om Rustrjenftmarkernes benämning, hwarwid jag anser grundskatt sa mycket mera olani» pelig, som veste utgå icke för jorden, uran ägandet af räntan.
Detta uplyses dermed ar den som äger er Lrälse-Skatte hemman, hwarföre han utgör ränta efter jordeboken at annan man, erlägger icke Rusttjenstmarkerne och deraf utgående skyldigheter, ehuru jordägare, men deremot räntctagaren allena, aligger at answara för veste mffylder.
At erlägga grundskatt der man ej äger grunden, förekommer mig innefatta en motsägelse, hwarföre denna benämning synes mig icke böra aga rum.
Ridderskaper och Adeln får i alla fall lika betala, och man får lemna at tiden och händelferne om en sadan benämning kan lemna en ytterligare trygghet för ägande rätten eller icke.
Friherre I^lljencrantr, ifobgn Willielm.
Med Herr Grefwe Lylienbm-A förenar jag mig sä mycket mera, i den delen som rörer Frälse-skatte räntor, som jag af egen erfarenhet och af det jag sett hända i min ort, känner huru obillig och betungande Nustkjenft-Bewillningen för Veste räntor warit.
Förfäder hafwa salt besittnings-rätten a hemman til et pris, som, jemnfört med nu svarande penninge- och waru-wärde, är sa lågt, at Nänletagaren skulle wilja betala 6, 8 ä io-dubbelt för at återfå fulla ägande rätten.
Den som köpt stat. te-rätten har utan undantag altid en wid köpet 0- beräknebg winst, lika stor som Räntetagarens förlust.
Är dek da rimligt, gt med »nera belägga den i;6r Den zi Mars. förut lidande, sa mycket, at Nusttjenstmarker och Bevillning dera, ofta i det närmaste upga kil räntans belopp, sä at Räntetagare» ffulle kunna utan upoffring emot bewillnings-frihet afstä hela sin ägande rätt til berörde räntor.
Grefwe ^körner, /^äolk 6Ö13N, trodde at här icke wore fraga om sjelfwa afgiften.
Grefwe 6M(-uborL; hade allenast gjort anmärkning wid ordet Gruudffatt, emedan han ej welat anse Rusttjeustmarkerne säsom sadan.
Han wille ej ra om ord, men han hemställde om icke det wore mera politiskt at bibehälla denna benämning.
När der wore