Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Constitution sUtskottets: Rörande StatsUtskottets anmärkningsanledning mot dispositionen af Åbo Academiefonden; i anledning af Friherre C. H. Anckarswärds anmärknings-anledning i afseende på ProtocollsSecreteraren Brummers och vice Consuln Knudtsens endtledigande från deras befattningar; rörande Grefve C. F. Horns anmärknings-anledning, i afseende på MötesPassevolancens fortsatta utgörande; angående Herr von Qvantens anledning till anmärkning vid behandlingen af frågan om jords afsöndrande; angående den af DomProsten Lidman anmälde anledning till anmärkning, i afseende på behandlingen af målet, rörande Kyrkoherde-val inom Torpa Församling; i anledning af Anders
Danielssons anmärknings-anledning, med afseende på Roterings-jemnkningen i Jemtland; rörande Herr C.
Hallenborgs anmärkningsanledning, i afseende på MötesPassevolancen vid Skånska Infanteriet.
Angående åtskillige, genom Kongl. Majrts Nådiga Remisser, till Rikets Ständer öfverlemnade, Svenske Medborgares reclamationer, i afseende på ersättning för lidna förluster 29 H. 16 a34 Den 22 Junii e. m. genom skepps uppbringningar; i frågan om tryckning af Allmänna IndragningsStaten för år 1828.
Be vllin ingsUtskottets:
Om bestämmande af viss tid för utfärdande och pröfning af KammarRättens anmärkningar emot skattdragande och Uppbördsmän.
Om rättighet för en och hvar, att emellan Riksdagarne till Kongl. Maj:t inkomma ined Förslag till ändring i författningarne; angående skyldighet för hus-, tomt- och jordägare i Städer att deltaga i Borgerskapets Onera. 7:0 Anmodan till ExpedifionsUtskottet att uppsätta Constitutorial för HofRättsRådet, Häradshöfdingen och Riddaren Carl Peter Törnebladh, att vara Rikets Ständers Justitieombudsman, samt för Lagmannen, Justitie Borgmästaren och Juris Doctorn Jonas Ullberg, att vara JustitieOmbudsmannens efterträdare, i fall han innan nästföljande Riksdag, skulle med döden afgå.
Alla dessa ProtocollsUtdrag lades till bandiinga rne.
Från B ev il In in gs Ut skottet :
' Af den 5 dennes: N:o 3i.
Med en af Friherre Anckarswärd, Den 22 Jun i i e. ro. 235 C. H., begärd Tableau öfver Bevillningens fördelning på olika Folk-classer.
Åf den i3 dennes: N:o 32.
Angående väckte Motioner om viss afgift å dels till Hufvudstaden och dels till Götheborg inkommande Bränvin m. m. N:o 33.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 17, angående afskrifning af anmärkningsmedel.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 18 öfver väckt Motion om ProsteTunnors befriande från Bevillning.
Af den 17 dennes: N:o 133.
I anledning af väckt Motion, rörande Sågarelönens utgörande vid Sågqvarnar.
N:o 134- I anledning af väckt Motion, att Lag-Committeens förslag till Civil-Lag måtte vid Universiteten föreläsas, och nödig kännedom af detta förslag, jemte Rikets Grundlagar och Allmänna Lag, ådagaläggas af dem, som undergå Juridisk och EmbetsExamen.
I anledning af väckt fråga, dels om tillägg i föreskrifterne, rörande Afvittrings verket inom Luleå Lappmark, och V iZ6 Den ii Juni i e. ni. dels om beliofvet af åtskillige åtgärder till förekommande af Lappska Folk-stammens undergång.
N:o i36.
I anledning af gjorde anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 95 angående yrkad förändring i stadgandet om Läste-afgift för Fartyg, som förses med Turkiska Pass. N:o i37.
I anledning af gjorde anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 57, angående väckt fråga om förnyande af Pikets Ständers underdåniga anhållan, att de Ekonomiska Författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet.
Upplästes följande från RiddarhusUtskottet inkomne
(Se Bilagan till detta Protocoll.)
Bilaga till Hög).
Ridd. och Adelns Protocoll för den 2^ Junii e. m.
G enom utdrag af Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 9 sistlidne April, har RiddarhusUtskottet erhållit del af den, samma dag, förefallne discussion, i anledning af Utskottets den 7 förutgångne Mars afgifne Betänkande, med Förslag till ändringar i nu gällande Riddarhusordning; och går Utskottet nu att besvara de vid nämnde förslag framställda anmärkningar.
— Utskottet får likväl härvid anmäla, att, då under öfverläggningen åtskillige inkast af mindre betydenhet förekommit, som härledt sig från missförstånd eller mindre kännedom angående Utskottets i Betänkandet yttrade mening, och hvilka anmärkningar genast derpå blifvit af andra Ledamöter, i A Utskottes talida, nöjaktigt besvarade, Utskottet anser icke nödigt att nu upptaga Ridderskapets och Adelns tid med ett särskildt upprepande af hvad i omförmäldte afseende blifvit anfördt.
Hvad nu först angår det af Herr Bråkenhjelm P, R. inför Ridderskapet och Adeln framlagda Förslag till Riddarhusordning, så enär uppställningen deraf befinnes helt och hållet afvikande från den ordning och fördelning af stadganderne, som uti den af Högloflige Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag godkända Riddarhusordning är vorden iakttagen, och hvilken Utskottet jemväl för dess del anser vara den lämpligaste; har Utskottet icke funnit sig böra å Herr Bråkenhjelms ofvannämnde förslag lemna afseende, så vidt nemligen det åsyftar förändring i de af Utskottet, vid uppfattandet af RiddarhusOrdningens särskilda föreskrifter, i allmänhet följda och af Högloflige Ståndet vid sista Riksdag gillade grunder.
Vid 2 §. har blifvit anmärkdt, att de deruti citerade Kongl.
Förordningar af 1773 och 1800 icke borde omnämnas, emedan, derest Konungen skulle finna för godt att förändra dessa förordningar, förändring i och med detsamma skulle göras i RiddarhusOrdningen; utan har man ansett lämpligare att införa det allmänna stadgande, C 3 ) "att Introduction skall sökas inom den tid "oell vid den påföljd, sorn författningarne ”föreskrifva, eiler af Konungen kan blifva ”bestämd.” Utskottet åter hyser den mening, att då ett stadgande meddelas i stöd af en allmänt gällande Författning, bör densamma, utan afseende på möjligheten af framdeles deruti skeende förändringar, åberopas sådan den finnes samt under det datum och år, den är utfärdad; hvaremot Utskottet anser en så obestämd föreskrift, som den af anmärkaren åsyftade icke böra finna rum uti en af ett Riksstånd föreslagen och af Kongl. Majit sanetionerad författning.
Vidare är, i anledning af 2§., yrkadt, att, i likhet med hvad för närvarande finnes i 5o §.
RiddarhusOrdningen stadgadt, någon föreskrift borde i förstnämnde §. införas, huru med Introductions beviljande under Riksdagarne skall förhållas.
Enligt hvad de till i §:n i Utskottets förra förslag anförda Motiver utvisa, liar Utskottet funnit lämpligt att flytta alla stadganden angående sättet för Introductions meddelande från RiddarhusOrdningen tilllnstructionen för RiddarhusDirectionen, hvilken myndighet Utskottet ansett ensamt böra tillkomma alt, så väl emellan som under Riksdag, bevilja Introduction.
Utskottet äger C 4 ) neuri, den öfvertygelse, att den så kallade Introductionen, eller nied andra ord in-numereringen på Riddarhuset, icke kan nekas någon, af Konungen uli Adlig, Friherrlig eller Greflig värdighet upphöjd person eller hans efterkommande, så framt de i och för introductions vinnande meddelade föreskrifter varda behörigen iakttagne, och Utskottet håller således före, att formaliteten af sjelfva Introductionen numera endast åsyftar, dels att controllera ali de till Kronan och Riddarhuset bestämda afgifter i och för den erhållna upphöjelsen vederbörligen erläggas, dels att förse den upphöjda slag— ten med det Numer, under hvilket densamma, enligt RiddarhusOrdningen, bör representeras; hvadan berörde åtgärd, i Utskottets tanka, ingalunda är att anse såsom ett nytt prof, som den upphöjda personen har att undergå, innan han kan anses värdig till inträde på Riddarhuset, och vid hvilket tillfälle hans personliga behörighet till ett sådant inträde skulle kunna pröfvas och bedömas.
Af dessa skäl och enär stadgandet, ali Ridderskapet och Adeln under Riksdagarne bör in Pleno gifva tillstånd till Introduction, jemväl förutsätter rättighet att densamma vägra, (hvilket åter ej står tillsammans med Utskottets nyss yttrade åsigt), samt RiddarhusOrdningen ej eller bör föranleda framställandet af Propositioner, de der icke kunna mer än på ett sätt besvaras, och dessutom, utur den C 5 ) liär ofvan angifne synpunkt, pröfningen af sjelfva praestanda för Introductionen endast utgör ett mindre vigtigt ekonomiskt ärende, hvilket icke synes böra upptaga en under Riksdagarne för Ridderskapet och Adeln dyrbar tid; har Utskottet alltså ansett det ifrågaställda stadgandet, angående Ridderskapels och Adelns bifall till Introduction, som under Riksdag meddelas, icke böra i RiddarhusOrdningen införas.
Stadgandet uti 3 §. om tillstånd att, med Kongl. Maj:ts bifall, upptaga utdöd ätts namn eller vapen, har ansetts dels böra utgå, dels böra bibehållas, med tillägg af bestämdt förbud mot upptagandet af annan ätts numer på Riddarhuset.
Utskottet får, i anledning häraf, anföra, att, då Kongl. Maj:ts
Nådiga tillstånd är föreskrifvet såsom vilkor för rättigheten att upptaga annan ätts namn eller vapen, sådant bör vara ett tillräckligt Correctif mot missbruket af denna rättighet; att det synes Utskottet obilligt att förneka en man, som af Konungen adlas att, med Konungens tillstånd, få bibehålla sitt förra namn och dermed inträda på Riddarhuset, äfven om detta namn vore lika med det som fordom af en Adelig ätt innehafts; samt att då Grundlagen bestämdt föreskrifver vi Ikoren för Adlig värdighets erhållande, och Rid^ darhusOrdningen stadgar, alt hvarje Adlad C 6 ) person bör, vid utsatt påföljd, begära lii— troduction på Riddarhuset, vid hvilket tillfälle ätten tilldelas dess numer, efter den ordning, hvari den inmatrikuleras, något förhud emot upptagande af annan ätts numer icke synes vara af behofvet påkalladt eller missbruk i detta fall att befara. 5:te §., innehållande definitioner på Stamfader, Hufvudman och Ättemän, har man ansett mindre tydlig, emedan af den föreslagne definitionen å Hufvudman, att han nemligen vore äldste ättemän, den slutlöljd skulle kunna dragas, att Stamfader vore utesluten från Hufvudmannaskapet för sin egen ätt, och således jemväl från rättigheten att för densamma å Riddarhuset intaga säte, hvilket, enligt nästföljande §., endast tillkommer Hufvudman, Ättemän eller Fullmägtig.
Utskottet kan visserligen icke dela den farhåga, att den som sjelf blifvit upphöjd i Adligt stånd, skulle vägras säte för den af honom bildade ätt, helst han, efter nu gällande Grundlagar, är den enda af Ätten; men då Utskottet finner §., sådan den var föreslagen, i detta fall, på sätt anmärkdt blifvit, erfordra förtydligande, har Utskottet i definitionen å Hufvudman tillagt ordet Stamfader.
Hvad åter beträffar den i öfrigt af Herr Cederschjöld föreslagna förändring i redactionen af ifrågavarande §, så enär densamma icke öfverensstämmer med Utskottets uti förra betänkandet C 7 ) i detta hänseende angifne åsigter, och ej eller, eller hvad Utskottet kan inse, innebär en större tydlighet än Utskottets förslag, har Utskottet deraf icke funnit sig ega anledning att frånträda sin en gång i denna del yttrade öfvertygelse.
Med föranledande af Herr Bråkenhjelms förslag, hvilket under en §. upptager alla laga hinder för representationsrättens utöfvande, har Utskottet, som insett både den större redighet och korthet, hvilka genom berörde uppställning vinnas, uti 7 §. infort de uti förra Förslagets 7, 9, 10 och i 1 §§. beskriliie hinder för Adelsman att intaga säte på Riddarhuset.
— Af denna 7 §. inhämtas äfven, alt Utskottet, med gillande af anmärkningen emot rättigheten för den person, som svurit främmande magt trohetsed, att såsom Svensk medborgare representera, nu från en sådan rättighet uteslutit Adelsman, hvilken befinner sig i nämnde förhållande.
Deremot har Utskottet ansett den som är i fiendtlig fångenskap, men vistas 1 fäderneslandet, böra vara berättigad att utöfva Riksdag,smanna-rätten i hela dess vidd, enär nemligen en sådan person icke kan anses ställd i något moraliskt beroeude af den magt, i hvars fångenskap han är, samt dessutom den, i nuvarande Riddarhusordning, förutsatta händelse, att något ärende C 8 ) skulle förekomma, som rörer den främmande magten, enligt nu antagne former, sällan eller aldrig torde inträffa.
Då nu alla hinder, som göra en person oberättigad till utbekommande af inträdes-Pollet å Riddarhuset finnas upptagne uti ifrågavarande 7 §., så följer deraf, att alla, för hvilka dessa hinder ej existera äro berättigade att sjelfve eller genom fullmägtige dei’as Riksdagsmanna-rätt utöfva; hvadan Utskottet uteslutit det uti 1 punkten af 9 §. i det förr ingifne förslaget införda stadgande, om rättighet för Hufvudman, som i Konungens ärender rest utrikes, att utgifva fullmagt.
Ytterligare och då denna §. äfven bland hinder för erhållande af säte och stämma å Riddarhuset anförer, att Adelsmans ättledning icke kan af de Genealogiska Tabellerne styrkas, samt, vid sådant förhållande, hvar och en, som af detta hinder kan hafva olägenhet, torde medelst kännedom af berörde stadgande tillräckligt erinras om nödvändigheten af att hålla sin ätts Genealogie i fullständigt skick; har Utskottet ansett sig kunna utur RiddarhusOrdningen utesluta den föreskrift om de Genealogiska Tabellernas complettering, som innefattas uti 12 §. af förra förslaget; varande Utskottet betänkt på att uti RiddarhusDirectionens Instruction föreslå det i detta afseende nödiga stadgande.
C 9 ) Vid det formulaire till Fullmagt, som uti 8 §. finnes föreslaget, är den anmärkning gjord, att, för att sätta dessa Fullmagter i full öfverensstämmelse med 22 §.
Riksdagsordningen, borde efter orden: ”säte och stämma, äfven införas: och att deltaga i rådslagen och besluta om derstädes förekommande ärender; men då hvar och en person, som vid Riksdagen har säte och stämma ovilkorligen äger den ofvannämnde rättigheten, hvilken uti RiddarhusOidningens 1 §. uttryckes med orden ”Pä Riddarhuset äger hvarje introducerad
Att säte och stämma så har Utskottet trott sig böra bibehålla det hittils brukliga formulaire, enär detsamma icke befinnes i strid med Riksdagsordningen, utan tvertom, ehuru i andra ordalag, tillkännagifver enahanda mening, samt då i öfrigt 12 §.
Riksdagsordningen väl föreskrifver, att RiddarhusOrdningen skall vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne, men ingalunda, att den skall vara en afskrift af dem. i3 §., nu den 10, som handlar om antecknings-förrättningarne vid början af Riksdag, bar man ansett otydlig i så måtto, att föreskriften, det LandtMarskalk ej deltager i besluten vid nämnde tillfälle, på annat sätt än såsom i Ståndets Plena, skulle stå i strid med det sednare stadgandet, att, i händelse af Paria vota, den främste Ledamoten af RiddarhusDirectionen skulle äga votum decisivum.
( IO ) Ulskottet, som icke kunnat inse den af Anmärkaren antydda motsägelse eller otydlighet, finner ej skäl till andi ing i det uppgifna förslaget.
Den 6 April e. m. 3oi statsverket, så skulle grundlagens författare Lafva i 3o §:n Riksd.Ordn. begått en missägning, hvilken synes fast otrolig.
Der står nemi.: ”StalsUtsk., som skall bestå af trettiosex personer, bör granska, utreda och till R.
St. uppgifva stals- och riksg.verkens tillstånd , förvaltning och behof.” Hvad den i 64 §:n Reg F:n omnämnda disposition vill säga, derom kan man måhända genom ett exempel göra sig en närmare föreställning.
Riksg.cont. är väl ålagdt att betala de s. k. äldre fordringarna lios Kronan.
Men om Kronan, i närvar, ögonblick, varder dömd att betala en ny gäld, t. ex. någon dylik med den, hvilken tillerkändes Dykericompagniet, och man vänder sig lill Riksg.cont.
, för att utbekomma sina penningar, så svara herrar fullmäktige utan tvifvel nej, emedan de ej betala några oförutsedda utgifter, utan endast det, som R.
St. vid en föregrde riksdag bestämdt utsatt.
Följden blifver således, att Stats-cont. måste, på sätt jemväl skett, utbetala medlen intilldess R.
St. nästa gång sammankomma.
Om nu alla statsmedel hade ingått till Riksg.cont., så hade vederbör, fordringsägare blifvit utan betalning intill nästa riksdag.
Detta bevisar bäst, att de medel, som ingå till Riksg.cont., ej äro under K.
M:s disposition, och att man följaktligen öfverläder grundlagen, om man röstar öfver ett sådant förslag , som det, hvilket Utsk. har framställt.
Sprengtporten har ansett det vara lika riktigt, om medlen inginge till Riksg.cont. och derifrån anordnades till Stats-cont.
; men 64 §:n nämner uttryckligen extra-ordin. utlagor eller bevillningar och ej crediliver, som anvisas på Riksg.contoret.
En annan värd talare har anmärkt, att de s. k. crediliven äro anvisade på Riksg.cont., och att sådant nogsamt bevisade detta verks egenskap att vara en allmän besparingscassa.
Jag vill deremot blott anmärka, att det först är i sednare tider, som dessa creditiv blifvit ställda på Riksg.cont,, och all de förut varit ställda på banken.
Slutligen, och då jag för andra gången hört Gr.
Frölich i denna fråga yrka, att Hr Frih. o. Landtm, ville genast gifva sin mening tillkänna, på det att R. o. Ad:s öfverläggning måtte förr taga slut; så får jag anmärka, att om jag kunnat taga för gifvet, det R. o. Ad:s medlemmar i allmänhet delade den mening jag yttrat, skulle jag visserligen icke hafva uppehållit
Ståndet med någon framställning deraf.
För öfrigt vet jag icke , att jag vid denna riksdag, emot Hr Frih. o.
Landtnäs mening, yrkat någon propos., men deremot vet jag, att Gr.
Frölich gjort det flera gånger; och jag skulle undra, om han icke gör det äfven nu, i händelse Hr Frih. o. Landtm, gifver sin mening tillkänna.
Då tyckes det ej vara billigt att vilja förhindra andra att dessförinnan säga deras mening, och aldraminst alt Grefven sjelf söker göra det.
Frölich-'
Jag anhåller först alt ingen af R. o. Ad.
Soli Den 6 April e. m. måtte tro, att jag begärt ordet ånyo för tredje gången, endast för att bemöta Frih. Cederströms och Hr Rosenblads försök att göra gyckel med hvad jag förut sagt.
Hvad den förstnämndes cilationer och raisonnenienter beträffar, så tror jag att resultatet deraf för hvarje uppmärksam åhörare utfaller snarare till contrapartens fördel, än till Frih:ns egen.
Hr Rosenblad, så finner jag visserligen, att sedan sista liqviden oss emellan tror han sig hafva ett betydligt öfverskott , och dertill lyckönskar jag honom.
Jag vill ej längre sysselsätta mig med honom under denna discussion, som dertill är något för allvarlig.
Jag tror mig nu lill en början böra förklara, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande, att jag nu, sedan discussionen fortgått så långt, börjar finna att min förmodan om Hr Frih. o. Landtnäs tanke i detta fall, som jag förut yttrat, bestämdt måste hafva varit alldeles oriktig, och alt jag nu har godt hopp om att en propos. gifves af den beskaffenhet, att begge meningarne få göra sig gällande.
Det skulle icke annorlunda kunna förklaras, hvarföre icke något svar förut blifvit lemnadt på min vördsamma framställning.
Jag har vid föregående tillfälle uraktlåtit att närmare betrakta hvad grundlagarna, i min tanke, stadga i afseende på denna fräga, och endast hållit mig vid att analysera den argumentation, som Hr Lefren gjort; men det torde vara nödigt att betrakta helt enkelt den frågan, hvad man i allmänhet kan förstå med statsverket.
I min tanke menas med statsverket de verk och inrättningar, som äro lill, för att i ett eller annat afseende dels låta skattemedlen utskrifvas, dels draga försorg om att de inkomma och slutligen öfverlemnas till K. M:s disposition.
Man har åberopat 64 Reg.Fm, som skulle den ovillkorligen föreskrifva, att så väl Rikets ordin, statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra-ordin. utlagor och beviliningar till statsverket ingår, nödvändigt måste disponeras.
Så står det icke, mine herrar! utan det står: ”Hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra-ordin. utlagor eller bevillningar till statsverket af R.
St. anslås, vare under Konungens disposition;” och delta måtte väl vara någon skilnad.
Här är således frågan: när inträffar denna period, då R.
St. hafva gifvit anslagen lill K. M.?
Inträffar den, när medlen influtit, eller inträffar den förut?
Har nu grundlagen sagt, att ovillkorligen alla sådana medel skulle ingå direct till K. M. och ej till Riksg.cont., så vore ingen fråga om den saken.
Då vore det ganska behörigt att åberopa grundlagen emot ett sådant tillstyrkande, som jag vid denna fråga gjort; men jag kan för min del alldeles icke finna, att någonstädes finnes en redaction, hvarpå man kunde bygga en sådan föreställning.
Man talar om Riksg.cont. och dess egentliga ändamål.
Ett egentligt ändamål kan vara mång - Den 6 April e. m. 3o3 Falldigt och vara foreskrifvet i mångfalldiga §§; men om det medgifves, på sätt Frih.
Sprengtporten säger, hvilket jag likväl ej vill medgifva, att det egentliga ändamålet är att sköta Rikets gäld, så utesluter detta ändamål ej alla andra ändamål, hvartill detta veik , såsom utgörande en del af statsverket, kan och bör begagnas.
Det vore verkligen besynnerligt, om meningen skulle vara sådan, att alla medel, äfven om de vore öfverflödiga, skulle ingå till K.
Stats-cont., att alla öfverskott skulle ingå till K. M., antingen de voro af R.
St. anvisade eller ej, men alt deremot alla brister, som uppkomme, skulle af Riksg.conl, betalas.
Detta vore i sanning en besynnerlig lanke af lagstiftaren, då han förklarade, att K.
M. endast skulle disponera de medel, som R.
St. anslagit, och ej talar om någon disposition annorlunda , än till de ändamål, hvartill R.
St. anslagit medlen.
Då skulle naturligtvis alla öfverskott, som uppkommo genom tullens stigande, eller hvilka möjligen kunde erhållas af skattemedel, blifva af K.
M. använda, fastän de icke voro anvisade eller behöfde anvisas till något Statens behof.
Detta förmenande har man velat grunda derpå , att Riksg.cont. har fått en särskild function, som jag hört en annan värd talare, H.
Löwenhjelm , anse alldeles öfverflödig numera, sedan vi ej hafva någon riksskuld, och alt således den i särskilda §§ dt Riksg.cont. uppdragna förvaltningen skulle utgöra dess enda befattning; men detta är ej min tanke, emedan jag icke kan dela deras mening, hvilka säga, att en partiel hänvisning innefattar den generella.
Jag skulle tro, att en generel sats måste innefatta dess delar , men att vända om saken och säga att delen är detsamma som det hela, öfverenstämmer ej med mitt sätt att resonera.
Hr von Hartmansdorff har yttrat till bevis för sin sats, att det i Riksd.Ordn. står, att StatsUtsk. bör uppgifva stals- och r i k s g. v e r k e n s tillstånd; men ipke annat än jag kan begripa, så är denna strof just till fördel för den sats jag drifver, emedan, genom denna sammanställning af orden stats- och riksg.verken, just bevisas att grundlagsstiftaren eller den, som skrifvit Riksd.Ordn., ansett dessa verk vara just detsamma.
Han har äfven sagt, att om fordringar utaf K. M. och Kronan blifva af laga domstol fastställda, så är det icke Riksg.cont., som kommer att betala dem, samt att detta förhållande redan inträffat, då Kronan måst till dykericotnpagniet betala en henne ådömd gäld.
Jag deremot är ganska säker, att i hvarje sådant fall är det just Riksg.cont., som har utbetalt dessa fordringar, och det förundrar mig, alt Hr von Hartmansdorff har velat sätta sin sannfärdighet i sticket genom en uppgift, hvars oriktighet är sä lätt att ådagalägga.
Man har frågat livad nyttan kan vara af den förändring, som nu blifvit föreslagen.
Kyttan är helt enkelt den, att R.
St. knnna hafva en lättare öfversigt öfver skatte - 3o4 Den 6 April e. ra. medlen och deras användande, när de äro på förhand förvissade att icke andra medel ingå till K. M:s disposition, än R.
St. anvisat.
Anser man denna nytta vara ingen, så tycker jag, att mine värde motståndare likväl kunde tillåta R.
St. att få anse det nyttigt ; men förhållandet lärer vara, att man på andra sidan anser nyttigt att få in mera skattemedel, än som verkligen behöfvas, och derom är det som man kan säga : hine ilise lacrimae.
Bekymren uppstå just deraf, att man ser, att R.
St. omsider kommit derhän, att de vilja hafva Riksg.cont. till sin cassakista, hvarutur ej får betalas annat, än hvad som af dem blifvit anvisadt.
Det kan väl hända, att de herrar, som bilda majoriteten, tillintetgöra denna önskan hos R.