Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förvåning anser jag mig böra tillfredsställa med det förklarande, att jag ingalunda sträfvar att bringa våra Svenska förhållanden i öfverensstämmelse med Danmark och Norriges i de fall du jag anser de sednare ländernas inrättningar vara sämre än våra.
Man har vidare yttrat, att det lägsta silfvermyntet icke borde betraktas såsom sådant, utan såsom ett skiljemynt i allmänhet och lika med kopparmyntet.
Det är just detta som jag och de med mig liktänkande vill motarbeta, ty jag anser det icke vara nyttigt att något silfvermynt nedsjunker till skiljemynt.
Hr Björnstjerna har kalkylerat, att genom 10 Örestyckets titmynlning af 8-iödigt silfver en besparing i myntverkets kostnader af en sk. per stycke skulle upsla.
Detta äger sin riktighet på så sätt att genom att prägla 10 Öres st. af 8-lödigt silfver skulle Banken vinna på hvarje st. 1 sk. b:kö; men om detta är en vinst hvarpå är att göra afseende då fråga är om en princip lemnar jag derhän.
Lika obestridligt rigtig är dock äfven min upgift att förlust å hvarje st. endast blefve ett rst.
Om nemi., såväl 10 Öres st., som de större mynten utpräglas af samma eller 12-lödigt silfver är svårigheten och arbetskostnaden vid det mindres prägling så pass mycket större' att det kostar 1 rst. mer per st.
Det var härom jag talte.
Det andra hör ej till saken.
Jag befarar att
Svenska folket ej skall såsom godt antaga skälet om kostnaden och ännu mindre om vin sten för införande af underhaltigt mynt i landet.
Slutligen får jag fästa upmärksamheten på ett ganska välgrundadt yttrande af Frih.
Tersmeden, som fälldes vid behandlingen af en föregående punkt.
Han yttrade nemi. att myntet alltid till en viss grad är en opinioussak.
När förhållandet är sådant, anser jag det vara farligt att vända den allmänna opinionen emot myntet genom att göra detsamma underhaltigt.
Jag fortfar alt yrka bifall till Utsk:s hemställan och, i afseende å propostna, förenar jag mig med Hr Aminoff, att propos. å återremiss måtte framställas och ej å bifall till något annat förslag, hvilket endast skulle föranleda förvillelse.
Det är en egen företeelse, att den, som yrkar den ena propos. äfven yrkar dess motsats, men det skall mindre förvåna, då man finner skäl anförda i slutet af discussionen, som stå i uppenbar motsats till de skäl, en och samma talare vid öfverläggningens början andragit.
Prot. öfver denna öfverläggning mätte blifva ganska intressant för den, som har tålamod att genomläsa detsamma.
Då nn öfverläggningen förklarades vara fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att Frih.
Palmstjerna yrkat bifall lill K. M:s Propos., att silfvermyntet å 10 Öre må innehålla endast 8-lödigt silfver, samt att Frih.
Stjernstedt i sammanhang dermed yrkat bifall till 6:te punkten i K. M:s Propos.; men att serskild propos. å detta sednare yrkande kunde framställas för den händelse, att B. o. Ad. lemnade sitt bifall till Frih.
Den 22 Februari e. m. 253 Härvid anmälde sig och yttrade: Gr.
Dä åtskilliga ledamöter begärt bifall till Utsk:s hemställan, så förmodar jag all denna propos. blir den första som framslälles.
Hr von Hartmansdorff förklarade sig vara förekommen af Gr.
Landtm, erinrade, alt då R. o. Ad. beslutat, att de 3:ne förslag till förändringar i utmyntningen, som omnämnas i början af Utsk:s yttrande ronde nu förevande punkt, borde blifva särskildta föremål för discussion och afgörande, måste deraf blifva en följd att de yrkanden, som under denna discussion framstäldes, gjordes till föremål för särskilda propos:r.
Bifölles någon af dessa, följde deraf att Utsk:s slutliga hemställan till någon del förfölle, och om deremot R. o. Ad. ogillade alla förslag till förändringar, blefve Ulsk:s hemställan i dess helhet bifallen.
Det torde således icke vara anleda, att frångå detta behandlingssätt, hvilket R. o. Ad. i afseende på de redan pröfvade delarne af denna punkt hade godkändt.
Palmstjerna hade föreslagit att R. o. Ad. mätte bifalla K. M:s Propos. att silfvermyntet å 10 Öre må innehålla endast 8-lödigt silfver, och Hr.
Gr. o. Landtm, finge nu hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla detta förslag.
Ja och Nej, hvarjemte Frih.
Palmstjerna, anmälde sig och yttrade:
Mitt förslag var, att K. M:s Propos. i denna punkt måtte i dess helhet blifva bifallen.
Deri ingår äfven frågan om myntets vigt.
Jag hemställer vördsamt huruvida det icke vore lämpligt, att bifall lill öde punkten af K. M:s Propos. inbegripes i bifallet till hvad K. M. ronde 10 Örenas lödighet föreslagit, hvilket är af största vigt att veta för alla dem, hvilka vilja bifalla K.
M:s sistnämnde förslag, men tillika söka förekomma de vådor, som deraf annars kunna blifva en följd.
Hr Gr. o. Landtm., som i anledn. häraf erinrade, att han redan yttrat, alt, ifall R. o. Ad. skulle antaga Frih.
Palmstjernas förslag, särskild propos. skulle blifva framstäld ronde öde punkten af K. M:s Propos., samt framstälde att Frih.
Palmstjernas förslag innefattade, att det minsta silfvermyntet eller det å 10 Öre borde, för att vara beqvämligen handterlig!, erhålla enahanda storlek, som det nu gällande silfvermyntet å R:dr Specie, och med afseende å den större kostnad, som åtföljer dess tillverkning, innehålla endast 8-!ödigt silfver eller bestå af lika delar silfver och koppar, samt således väga f? eller 0,25 ort och innehålla 0,125 ort finl silfver med remedium i vigt af „ jja öfver eller under per U viktualie-vigt.
Efter sedermera först till bifall och derefter till afslag å detta Frih.
Palmstjernas förslag framstälda, men med blandade
Ja och 254 Den 22 Februari e. m.
Nej besvarade propos:r, började Hr Gr. o.
Landtm, framställa förnyad propos. till bifall å samma förslag, men härvid anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Vi äro ju flere, som yrkat åler remiss i detta hänseende.
Kan ej propos. derå framställas?
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att han icke hört att återremiss blifvit yrkad af någon annan än Frih. Palmstjerna och Frih.
Stjernstedt, hvilka begge, uppå Frih.
Tersmcdens framställning frångått detta yrkande och i stället yrkat bifall till K. M. Propos. i denna del; hvarjemte Hr Gr. o.
Landtm, frågade om Hr von Hartmansdorff yrkat äterremiss.
Hr Aminoff, och såsom jag tror, äfven Hr von Kraemer hafva yrkat äterremiss och jag förenar mig heldre med dem än jag bifaller Utsk:s hemställan.
Hr Gr. o. Landtm, uplyste alt såväl Hr Aminoff som Hr von Kramer yrkal bifall till Utsk:s hemställan och afslag å Frih.
Palmstjernas förslag, samt alt de ej kunde anses berättigade att derjemte begära en annan propos., utan måste åtnöja sig med alt få dictera en conlra-propos., i händelse votering komme alt äga rum.
Mitt yrkande var bifall till Utsk:s hemställan, men jag gaf derjemte tillkänna att, i händelse detta yrkande ej bifölls, jag heldre önskade äterremiss än bifall till K. M:s förslag.
Jag är förekommen af Hr Gr. o. Landtnäs eget yttrande.
Jag har icke yrkat 2:ne propos:r, utan jag förklarade mig instämma i hvad Hr Aminoff yttrat i afseende å företrädet af punktens återremitterande framför ett omedelbart bifall lill K.
M:s förslag; men för öfrigt liar jag för min del yrkat och yrkar fortfarande bifall till Utsk:s förslag i denna punkt.
Då nu Ilr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla Frih. Palmstjernas ifrågavar:de förslag, ropades åter Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att Ja nu varit öfvervägande.
Hr von Hartmansdorff bogärde votering samt yttrade derjemte:
Då de 2:ne talare, som sednast yttrat sig begärt bifall lill Ulsk:s hemställan, anhåller jag att detta yrkande må blifva conlra-propos.
Ilr Gr. o. Landtm, hemstälde till Hr von Hartmansdorff om icke, då det, med afgörandet af de 2:ne föreg:de delarne af denna punkt, icke varit fråga om annat än bifall eller afslag å de i strid med Utsk:s hemställan framstälda förslag, på samma sätt kunde tillgå äfven nu, då det vore gifvet, att om R. o. Ad. afsloge Frih.
Palmstjernas förslag, Utsk:s uti förevaride fråga gjorda hemställan vore godkänd.
Jag har icke kunnat falla, althar är fråga om något annat än om de föreslagna 10 Örestyckena, anlin - Den 22 Februari e. m. 255 gen de skola slås af 12- eller 8-lödigt silfver, det är derom jag begärt votering.
Hr Gr. o. Landtm, började med att afdela punkten i 3:ne delar och jag har ansett alt nu endast vore fråga om den sista.
I ani. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Hartmansdorff rätt upfattat propos., men att Ulsk:s hemställan omfattade 3:ne särskilda delar, hvarom särskildta yrkanden blifvit gjorde.
För hvarje sådant yrkande hade blifvit framstäld propos. till bifall eller afslag, och de yrkanden, som i afseende på de 2:ne redan pröfvade delarne förekommit hade blifvit afslagne.
IL o. Ad:s svar å det nu ifrågavar:de yrkandet hade deremot af Hr Gr. o. Landtm, blifvit upfattadt såsom bifall och i afseende på den i anledn. deraf begärda voteringen hade Hr Gr. o.
Landtm, endast yttrat, att om votering nu anstäldes emellan bifall och afslag å Frih.
Palmstjernas förslag, samt dervid delta förslag blefve alslaget, följden deraf blefve, att Utsk:s hemställan, som afslyrkte afseende å hvad K.
M. uti ifrågavar:de del föreslagit blefve af R. o.
Hr von Hartmansdorff; Blott detta blir uttryckt, är jag nöjd.
Härefter uplästes till justering följande förslag lill voterispropos. :
Den, som i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Palmstjerna tillstyrkt antager K.
M:s förslag om utmyntningen af det minsta silfvermynt eiler 10 Öres-stycket, röstar
Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. K. M. förenämnde förslag.
Efter upläsningen häraf yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag anhåller om följande tillägg i slutet af voter:s-propos:n, ”och antager Ulsk:s.” Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om icke Hr von Hartmansdorff funné sig tillfredsstäld dermed att, sedan voteringen försiggått och i händelse
Nej dervid vunne, särskild propos. kornme att göras å bifall till Ulsk:s hemställan, emot hvilken i sådant fall icke någon anmärku. förekommit, som icke blifvit underkänd.
På sådant sätt kunna vi ju få en votering till.
För att undslippa henne, har jag ansett det bäst, att förfara såsom jag föreslagit, eller att vid den blifvande omröstningen antaga Konungens förslag till ja-propos. och Utsk:s hemställan till nej-propos.
Landtm. eriQrade, att då den discussion, som försiggått, endast omfattat de 3 särskildta förslag, som omförmälas i början af Utsk:s framställning uti nu förevande punkt, det vore klart att endast om dessa 3 förslag beslut kunde fattas; men om nu propos. framstäldes i öfverensstämmelse med Hr von Hartmans - 256 Den 22 Februari e. m. dorffs yrkande, kunde derigenom afskäras all öfverläggning om punkten i öfrigt, oaktadt rättighet lill framställning i sådant afseende borde vara bevarad, då R. o. Ad. ännu icke förklarat öfver läggningen öfver punkten i dess helhet vara slutad; hvarföre också Hr Gr. o. Landtm, ansåge sig i alla händelser böra framställa särskild propos. på bifall till Utsk:s hemställan, och att tillfälle, att nu afskära all möjlighet till ytterligare öfverläggning derom, icke borde lemnäs genom antagande af den contra-propos., Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Jag vill icke försöka att tvista med Hr Gr. o.
Landtm, ulan skall bemöda mig att hafva lika godt tålamod som någon annan.
Det nyss uplästa förslaget till votens-propos. blef nu, efter förnyad upläsning af R. o. Ad. godkändt, hvarefter voteringen ansläldes och vid dess slut rösterne funnes hafva utfallit som följer:
Hr Gr. o. Landtm, hemstälde sedermera om R. o. Ad., på sätt Frih.
Stjernstedt yrkat, behagade bifalla 6:te punkten af K.
M:s ifrågavande Propos., innehållande: ”att i sammanhang med beslutet om präglingen af det föreslagna nya skiljemyntet, hvartill ”räknas så väl det minsta silfvermyntet på 10 Öre, som de nya ”kopparmynten, bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt ”förklaras, att ingen är pligtig i betalning eller vexling på en gäng ”emottaga mera af detta skiljemynt än 1 R:dr Riksmynt.”
Denna propos. besvarades med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm., sedan i öfrigt ingen annan anmärkn. förekommit emot nu förevar:de punkt, hemstälde om 15. o.
Ad. med det redan beslutade undantag i fråga om utmyntningen af silfvermyntet å 10 Öre, behagade bifalla Utsk:s hemställan, att den genom Mynt-Ordn:n af d. 9 Maj 1835 bestämda utmyntningsgrund må oförändrad bibehållas.
Ropades Ja. 12:te punkten, innehållande tillstyrkande, alt R.
St. matie hos K. M. i underd:het anhålla, alt utsidan af nämnde TioÖres-stycke forses med sådan prägel, hvarigenom detsamma med lätthet skiljes frän silfvermyntet af niels R:dr Specie, samt alt frånsidan må komma att uptagas uteslutande af valören.
Ehuru hvad Utsk. yttrar i början af denna punkt förefaller till följd af R. o. Ad:s nyss fattade beslut, alt 10
Örestycket icke skall blifva mindre än det nuvar:de lägsta silfvermyntet, sä anser jag likväl det resultat, hvartill Utsk. kommit, vara ganska riktigt och finner intet binder att detsamma bifalla, hvarföre jag får anhålla om propos. derå.
Utsk:s B e rx 22 Fe b r u ar i e. m. 257 Ulsk:s ifrågavar. tillstyrkande blef, uppå härefter framstäld propos., af R. o. Ad. bifallet.
13:de punkten, innehållande hemställan, all endast följande kopparmynt må ulpräglas, nemi.: elt om 5 Öre, eli om 2 Öre samt elt om t Öre Riksmynt.
Under förmiddagens plenum har man hört mycket lalas om de fördelar, som skulle oss tillskyndas genom decimal-systemets införande, hvilket isynnerhet ansågs fördelaktigt för de mindre bildade samhällsklasserne, men jag tror att denna, äfven af mig villigt erkända fördel blefve lill betydlig del förminskad, om allmänheten ginge miste om del mynt, som hiltils varit det minsta, eller slyfvern.
Erfarenheten har visat oss, att allmänheten ej begagnat sig af runstyckräkningen, utan af styfversräkningen, och flera värden i den mindre handeln hafva i enhhet med den sednare räkningen blifvit bestämda.
Jag tror således det vara af vigt, all utmyntning af ^ Öreslycken kommer alt ega rum.
Minsta myntet hade blifvit slyfvern, om Frih. Wredes förslag, på sätt Hr von Hartmansdorff pä f. m. yrkade, blifvit antaget, men då sådant icke skett, tror jag det 'vara nödigt, att R. o. Ad. beslutar, att ^ Örestycken skola utmyntas, enär en mängd artiklar, som äga delta ringa värde, i annat- fall icke skulle kunna liqvideras.
Jag tager mig friheten att uptaga ett yttrande, som vid 1840 års Riksdag fälldes af Hans Exc. Gr. Löwenhjelm, hvilken, till följd af sin kännedom af en mängd länders myntsystem, otvifvelaktig! är i denna sak en kompetent domare.
Hans yttrande var följande: ”Theoden i all ära, är dock en hög royntenhet i fattiga länder skadlig.” K.
M. har insett behofvet af att styfvärdet fortfarande i mynt finnes uttryckt och derföre föreslagit utprägling af l Örestycken.
På dessa skäl kan jag för min del ej annat än tillstyrka R. o. Ad. att, i enl. med K. M:s Propos. besluta, det kopparmyntet om ^ Öre skola utmyntas.
Lika med den siste värde talaren anser jag Utsk. icke hafva anfört något antagligt skäl för sitt tillstyrkande, att det minsta myntet icke skulle blifva af lägre värde än 1 Öre. K. M. har i Sin Nåd.
Propos. fästat afseende på nuvar:de förhållanden, då Han föreslagit, att utmyntning skulle ske jemväl af | Öre, hvilket svarar emot en styfver, och sorn något giltigt skäl emot detta förslag ej blifvit anfördt, men många skäl tala för detsammas antagande, anhåller jag alt R. o.
Ad. ville, med afslag å Utsk:s hemställan, bifalla K.
M:s förslag i afseende å kopparmynlningen.
Jag får likväl fästa R. o. Ad:s upmärksamhet deruppå, huruvida Ulsk:s, i öfverensstämmelse med K.
M:s förslag, gjorda hemställan, alt 10
Örestycken jemväl af koppar skola utmyntas, bör bifallas, sedan R. o. Ad. beslutat, att elt silfvermynt af samma valör skall utmyntas till mindre lödighet än det öfriga silfvermyntet, i hvilket fall med skäl kan antagas, att kopparskiljemyntet blifver öfverflödigt.
Palmstjerna nplyst, att ut4 H. 17 258 Den 22 Februari e. ra. myntning af sistnämnde silfvermynt, i anseende till den lägre legeringen, skulle kunna tillvägabringas utan någon större kostnad, än för mynt i allmänhet eger rum, anser jag för min del att det vore skäl alt bespara myntverket den onödiga kostnad, som naturligtvis blifver en följd af präglandet utaf 2:ne slag af mynt till samma valör.
Jag får således hemställa, huruvida - det icke vore lämpligt att besluta, att ulmyntning af kopparmynt å 10 Oren icke komme att ega rum.
För att börja med slutet af hvad
Hr Printzensköld sednast yttrat, får jag uplysa den värde ledamoten derom, att hans förmenande, det Utsk. skulle hafva tillstyrkt präglandet af ett kopparmynt om 10 Ören, är grundadt på ett misstag, enär Utsk. tvertom på anförde skäl afstyrkt R.
St. att antaga K. M:s Propos. i denna del.
Härutinnan är således Utsk. af samma tanke som Hr Printzensköld.
Beträffande äter \
Örestycken, så är det väl sannt, att ett deremot svarande mynt f. n. präglas och är ute i allmänna rörelsen, men Utsk. har, vid undersökning af hvad slag utaf varor man för ett så ringa mynt skulle få köpa, kommit till det resultat, alt detta mynt ej vore för den allmänna rörelsen behöfligt.
De af Utsk:s ledamöter, hvilka stå närmast den samhällsklass, som af detta mynt skulle hafva den största nyttan, eller BondeSl:s delegerade, ansåge jemväl J Öresmyntet öfverflödigt.
Vid sådant förhållande ansåg Utsk., att man så mycket heldre kunde utesluta detta mynt, som det icke passade in med det antagna decimal-systemet, enär uptagandet af detta j
Öre i alla räkenskaper skulle, såsom icke egande sammanhang med 10-tals räkningen, förorsaka en icke obetydlig svårighet.
Detta är orsaken till Utsk:s från K. M:s Propos. i denna del afvikande hemställan, och jag för min del har icke funnit skäl att frångå den åsigt, Utsk. i delta hänseende uttalat.
Sedan R. o. Ad. ogillat Utslcs hem ställan, att något bråk af Öret icke skulle i taxor å allmänna afgifter förekomma samt fattat ett med K. M:s Propos. i denna fråga öfverensstämmande beslut, så torde äfven Utsk:s afstyrkande af blifvande ulmyntning utaf j Öresmynt böra förfalla.
Vidkommande utmyntningen af kopparmynt å 10 Ören, vill jag icke bestrida de skäl Utsk. deremot andragit.
Jag instämmer med Utsk. deruti att en, ehuru icke serdeles betydlig vinst för myntverket skulle upstå derigenom att sådant mynt icke komme att -präglas,_ likasom det är till myntverkets fördel, att Utsk. föreslagit, det 5 Örestyckena skola utmyntas efter 1,000 R:dr Riksmynt per Skf? viktualie-vigt i st. f. 800, sorn K. M. föreslagit.
Då dertill kommer, att ett skiljemynt af silfver lill samma valör som det föreslagna 10 Örestycket, enl. R. o.
Ad:s beslut skulle komma att utmyntas, torde det sednare myntet kunna undvaras.
För att återkomma till ^ Öresmyntet, är det, enl. min åsigt, riktigt alt låta utprägla ett dylikt mynt.
Det lärer icke kunna bestridas, att ju orter finnas, der det i och för den mindre handeln vore nyttigt och behöfligt att hafva ett sådant mynt, enär varor, Den 22 Februari e. m. 259 gällande | eller 11 Öre, derstädes torde förekomma.
I orter, der penningen är sällsynt samt folket fattigt, plägar ett icke så obetydligt antal varor stå till ganska lågt pris och det bör således finnas en utväg att afsluta köp om sådana varor, utan att förlust för någondera af kontrahenterna upstår.
Kostnaden för myntets utpräglande blefve nästan ingen, isynnerhet efter den utmyntningsgrund K. M. föreslagit.
Utmyntningen bör ej ske till större belopp än hvad behofvet af detta ringa skiljemynt oundgängligen kräfver, samt blifver således, enl. all sannolikhet, icke särdeles betydlig.
Den kommer troligtvis att verkställas endast till följd af reqvisition ifrån Banken.
Jag kan fördenskull icke finna, att någon olägenhet af detta mynts ulprägling kommer att upsla, utan anser deremot, att myntet vid många tillfällen kan vara ganska nyttigt att hafva, såsom t. ex. då den förut omtalade
Djurgårdsgrinden skall passeras.
Jag får derföre tillstyrka bifall till hvad K. M. i detta fall föreslagit.
Vid afgörandet af denna fråga, som afser till huru ringa värde skiljemynt i ett land behöfva utpräglas och hållas allmänheten tillgängliga, ber jag att få nämna några ord.
Denna fråga tyckes vid första betraktandet vara af högst obetydlig beskaffenhet, men, vid litet djupare eftertanke på saken, visar den sig hafva mera vigt än man tror.
Då myntvärden bestämmas böra dessa fördelas så, att transaetionerna i handeln med största möjliga lätthet försiggå, utan att vid vexling och köp några svårigheter upstå.
Dertill fordras, att de olika valörerna i sina qvantiteter passa så väl tillhopa, att, utan bryderi, handeln, i stort eller smått, kan röra sig inom hvilken summa som helst.
Men utom denna egenskap hos ett lands mynt, i afseende på dess olika värden, finnes det ännu en, som ej är af ringa vigt, och den är, att myntet kan delas i små qvantiteter.
De länder, hvilka i mercanlit väg alltid utmärkt sig, gifva oss ett exempel derpå; och tänka vi nogare efter finna vi lätt orsaken' härtill.
Ett lands nationalrikedom består icke deruti att ett färre antal af befolkningen eger förmögenhet, utan deruti att välmågan är fördelad så jemnt som möjligt inom samhället.
För att upnå detta mål, hvilket afser det vigtiga förhållandet att, så vidt möjligt är, ej nedtrycka samhällets intellektuela utveckling genom de materiella behofvens alltför stora tyngd, fordras icke allenast en rastlös och kraftfull industriel verksamhet, utan äfven en utvecklad förmåga, att, då det behöfves, kunna försaka och spara.
Sparsamhetsandan är således ett vigtigt element för national-rikedomen, och för alt befordra denna inom de lägre folkklasserna fordras små skiljemynt.
För dem, som röra sig i samhällets dalar äro förhållandena helt annorlunda gestaltade än för dem, hvilka befinna sig på höjderna af detsamma; det, som synes litet upifrån är ej af ringa betydenhet för dem, som knuffas dernere; den, som för dagen genom sitt arbete skall förse sin fattiga familjs behof, har vanligen, då hvarje penning blifvit använd 17* 260 Den 22 Februari e. m. till sitt nödtorftiga ändamål, ej mycket öfver; för honom kan således en ringa summa vara af mycket värde, och det finnes ej så få, för hvilka, äfven det ringaste, är af vigt; dessa behöfva desmå skiljemynten, som äro skapade för deras spher, för att äfven skänka dem glädjen af en besparing, en grnndpenning, om än så liten, för hoppet om framtida sjelfbestånd.
En liten penning lagd till en annan år ifrån år, med oförtruten idoghet, har mer än en gång skänkt stora kapitaler, och otaliga gånger grundlagt tarfliga familjers oekonomiska lycka.
En förmögenhet, på detta vis samlad, genom ett långsamt men säkert stigande, har ännu en annan följd som nationalvinst, nemi. en moralisk kraft, hvilken alltid födes af det ståndaktiga och jemna slräfvandet.
Det är ej lyckans barn, som, på detta sätt, skapa sin ståndpunkt — nej! det är armodets söner, hvilka, vana vid pröfningarnas motgång, sålunda dana sin sjelfkraft, en styrka; härdad, såsom den är, blir god för samhället att ega.
Vi Svenskar, lättjefulla och lättsinnige, utan ihärdighet och denna inre kraft, som utgör grunden för samhällets bestånd, behöfva väl, i allt hvad vi kunna, upmunlra sparsamhet och enkelhet, dessa rikedomskällor för en fattig nation och dymedelst gifva sinnena en mera nationclt betryggande riktning.
När man besinnar, att efter vårt är den minsta enheten och att 6 rsl:n gå på 2 styfver eller det nu föreslagna ”Öret”, så tyckes det, i sanning vara ett alltför stort skutt man gör, då man vill att den nu föreslagna minsta myntenheten skall blifva 6 gånger så stor, sorn den vi nu hafva.
Man tyckes härvid utan våda kunna hålla sig vid hvad K. M. föreslagit, nemi. antagandet af halft Öre, såsom minsta skiljemynt.
Den Iilla rubbning, som i decimalsystemets utveckling, tillämpad på myntet häruti skulle upstå, är, efter min tanke, af så liten betydenhet emot hvad härigenom skulle vinnas, att jag anser den ej värd att tagas i betraktande.
Många dagliga behof, många smärre artiklar, hvilka ännu äro behöfliga för eller försäljas af vår lägre befolkning; mången slant åt den fattige, kastad vid grind eller gata; och slutligen möjligheten för dem, söm i lefnadsbekymmer framsläpa sin dag att till tröst för det närvarandes tunga, med hopp om ljusare framtid, kunna göra en besparing, som ej behöfver kosta dem någon afsaknad, talar högt tili den mera lyckligt lottade alt göra denna concession.