Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 9, Friherre Adlerbeth, Jacob: Pierr Hammarsköld har i Plenum den 24 Februari uppläst några anmärkningar mot den nu gällande Skolordningen.
Dessa anmärkningar öfverflöda af origtiga uppgifter.
Jag anhåller att derom genom några bevis få öfvertyga.
Ridderskapet och Adela» Då Herr Hammarsköld i anledning deraf, att efter Skolordningen följa anvisningar och råd till Lararne vid dess tillämpning, funnit att denna Skol-lag ej äger nog öppenhet, kan jag icke dela hans mening.
För min del anser jag rätt lämpligt, att hvad som be falles, utgörande egentlig Lag, skiljes från hvad som tillstyrkes, såsom gagnande, ehuru icke oundgängligt.
Hvar och en torde med mig erkänna, att Herr Hammarsköld varit hänförd af en allt för liflig in.3 billningskraft, då han i Skolordningens nuva_ rande inrättning trott någon kunna se en syft - Den I Mar lii. 123 ning till de Loyolas Lärjungar ett så tvetydigt rykte.
Att denna
Lag står i motsats med Constitutionens anda, kan jag icke finna.
Föreskriften att en gosse vid intagning i Skola skall styrka att han, genom egna tillgångar, eller andras understöd, kan sig vid Läroverket uppehålla, åsyftar förebyggande af egentligt tiggeri, hvilket år genom redan gällande Författningar förbudet.
I Bihanget till Skol-lagen, sid. 51 , synas dessutom skålen för denna föreskrii M/ara nöjaktigt utredde.
Möjligheten att från ett Läroverk afskilja gossar, sorn utan något slags framsteg i tre år qvarstått på samma rum, synes icke heller vara inoonstitutionel.
De allmänna Läroverken åro inrättade för att bereda framsteg, icke qvarstående på kunskapens bana.
Den vård om de duglöses constitutionella frihet, som skulle visas genom deras ytterligare bibehållande vid Läroverket, blefve ett ingrepp i yngre och dugligare gossars constitutionella' rättighet att intaga de förstnämndes platser inom Skolan.
Med uppmärksamhet genomläst, skall Skolordningen ådagalägga, att insigt i modersmålet, hvilkens förvärfvande jag med Herr Hammarsköld anser af stor betydenhet i constitutionella samhällen, vid författandet af denna Lag varit ett vigtigt ämne för omlankan.
Med Herr Hammarsköld kan jag icke uppr Den r Martii. täcka något skeft eller förderfligt 1 den uppdragna grånslinien emellan allmän medborgerlig och lård bildning.
Att andra dela min åsigt, bevisas deraf, att en medlem at ett annat Riks. Stånd, då inom detsamma rådplågades om öfverlåggningarnes offentlighet, nyligen yttrat, att StåndsLedamöter c; åro af sina Comittenler kallade att ådagalägga litterär, utan medborgerlig bildning.
I långliga tider har man inom vårt Fädernesland varit van att under benämning af larda språk innefatta Grekiska och Latin, och att anse kunskaper om dessa språk såsom den egentliga lärdomens kännemärke.
Herr Hammarskölds förmodan, att Näringsidkares danande vore Apologist Skolornas förnämsta syftemål, är icke heller grundad.
I dessa Skolor bildas äfven Tjenstemän för alla sådana Embetsverk, i hvilka inträde vinnes utan Latinska skriföfningar.
Att Fäderneslandets Stats-kunskap oell Grundlagar böra redan vid Skolor och Gymnasier blifva hufvudsakliga Undervisningsämnen, kan jag icke medgifva.
Att de deremot böra blifva det vid Rikets Universiteter, år min oryggliga öfvertygelse.
— Jag inser ej hvarföre Nordiske Mythologien blifvit ett mål för Herr Hammarskölds ovilja.
Då Grekers och Romares Gudalära år och långe blifvit vid EleinentarLåroverken föredragen, bör vål våra egna förfäders icke förgätas.
Den nu gällande Skolordningen synes icke föranleda någon rättmätig farhåga för afsigt en Deri I Martti. 125 att upplifva f. d. Kejsaren Napoleona påbud om det Romerska språkets studium med det Grekiskas uteslutande:
Skolordningen bjuder motsatsen.
Ofversåttningar från Grekiska på Latin åro för nybegynnare icke anbefallde.
Att ett stridigt förhållande åger rUm, utvisas af Skolordningens Bihang, sid. 26., Någon befallning att vid Gymnasier blott föredraga en Philosophie1 definitiva, har jag icke i Skol-lagen kunnat linna.
Viddén och åmnet för den Philosophiska Undervisningen åro Öfverlemnade till Lärarens pröfning.
Se SkolOrdningens 1 sid. Cap. 3, §. 3. och Bihanget, sid. 46.
De strödda anmärkningar, hvilka Herr Harnmarsköld vidare framställt, torde äfven med några ord böra besvaras.
Vid åberopandet af föreskriften i 1 SedtiOnens 6 Cap. a §. örn färdighet i läsning af Svensk handstil, har Herr Hammarsköld uteslutit ordet Svensk.
I en tid, då mindre uppmärksamhet varit lernnad åt den svårlåstare Svenska handstilen, torde föreskriften, troget åberopad, icke befinnas otjenlig.
Af Skol-lagens j Sect„ iö Cap. 5 §• 3 mom. har Herr Hammarsköld gjort en egen tydning.
Der stadgas, att om Lärjungar sammanrota! sig att förolämpa sin Lärare med ord eller gerning, skola upphofsmånnen, utom ansvaret efter allmän Lag, från Läroverket förvisas.
Att sträft 126 Den l Martil. mot myteri ej år, enligt Herr Hammarskölds påstående, det enda härvid användbara, år nog tydligt.
Myteri år brott mot Konung, eller then, som å Öfverhetens vägnar bjuder och befaller, och straifas med lifvets förlust.
MissgerningsBalkens 6 Cap. Skol-lagen åter bjuder, såsom nyss anfördes, att de brottslige, utom ansvaret efter allmän Lag, böra från Läroverket förvisas.
Skulle de nu, enligt allmän lag, mista lifvet, vore vål föreskriften om deras förvisande tämligen öfverflödig.
Det år ej svårt att i Missgerningshalken finna det Lagrum, hvarefter ifrågavarande förbrytelser böra straffas.
I 5:te Sect. Cap 2, §. y år ej, såsom Hr Hammarsköld påstått, bestämdt sagdt, att Secreteraren vid Skolverkens Revision skall med lön förses.
Frågan derom år öfverlåten åt Konungens pröfning, Då Secreterare!! blott hvart tre^ dje år åger egentlig sysselsättning, måtte beständig lön för honom icke komma i fråga.
Men att hans betydliga arbete vid hvarje
Revisionsförråttning med arfvode eller gratification vedergålles, lärer Herr Hammarsköld icke finna obilligt.
En liten Historia om Skolordningens uppkomst utgör slutet af Herr Hammarskölds anförande.
Vid denna Historia måste jag särskilt uppehålla mig, emedan, enligt hvad jag kunnat finna, hvarje deri meddelad uppgift år mer eller mindre felaktig.
Anmärkningen att UppfostringsComiftéens
Den i Martii.
Ledamöter först företogo sig alt reglera SkolStatens aflöning, år en af de anachronismer, som utmärka vissa af vår samtids häfdatecknare.
En förbättrad organisation af Elementar-Låroverken utgjorde det första ämnet för den Comités omtanka, af hvilken, SkulOrdningen är utarbetad.
Comitén liade långe varit sysselsatt med förberedande åtgärder i detta afseende, innan dess första förslag till en förbättrad Skolordning år 1817 den 8 April till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnades.
Förslaget till en luterims-löne-reglering för Skolor och Gymnasier blef nästan vid samma tid, nemligen den 19 Mars sistnämnde år, Konungen underståldt.
Att Herr Hammarsköld icke vet, om på de af Högvördige PresteStåndets EcclesiastikUtskott framställde anmärkningar mot det första Skolordnings-förslaget mycket afseende vid slutliga Redactionen blifvit gjordt, har han rättvisligen erkänt.
Jag torde derföre få lemna honom den underrättelse, att många af dessa anmärkningar blifvit iakttagne.
Att förordningen påböds till allmänt antagande förr ån det å vissa aflägsna orter var physiskt möjligt, år icke enligt med verkliga förloppet.
SkolOrdningen utfärdades den 16
December 1820 och anbefalldes till iakttagande från och med Höst-terminen 1821* (Se Inledningen till SkolLagen.)
Herr Hammarskölds förmodan, att denna
Lag blifvit kungjord för att råcka evinnerligen, 12§ Den l Martii* Är så mycket mera obegriplig, söm sjelfva La* gen innebår medlen till förbättringar génom fö* reskriften om Läroverkens livart tredje år in* träffande Revision, Denna Revision, hvars fö* remål tydligen bestämmes i 5 Sect Cap. 5, $* 5, är, efter min Öfvertygelse, för ändamålet vål beräknad.
Skol Lagens möjliga brister måsta bäst kunna upptäckas och deras äfhjelpande bäst föreslås af de Lårare, hvilka det blifvit uppdraget att handhafva dess Utöfning.
En sådatl Revision år bestämd till är 182*.
Förr anser jag någon granskning af denna Författning mindre nödvändig*
Dess verkningar kunna änntl ej rått bedömas, då den så kort tid varit gäl* lande.
Att dess föreskrifter ännu icke förän* ledt någon enda från Consistorierne till Thre* nen förd klagan, anser jag mig skyldig att Vid detta tillfälle nämna.
Jag kan icke inse de, enligt Herr Harn* mafskölds tanka, nästan oöfvervinnerliga svårig* heterne för verkställande magfen att pröfva en SkolOrdning.
Att Riksens Ständer icke insett dem, är tydligt, då de åt Regeringen Uppdragit rättigheten att i ämnet besluta.
Tvånne Leda* möter af Konungens StatsRårl åro äfven med* lemmar af den Comité, åt hvilken Lagförslagets utarbetande varit anförtrodt, och kunde således vid ärendets slutliga pröfning, lemna alla nödiga upplysningar.
Enligt hvad Herr Hammarsköld, så väl af den sednast tryckta Riksdags-beråt* »elsen, som af inledningen till SkoiOrdningeri lått kunnat inhämta, har Hans Kongl. Höghet
Kron* Den 1 Martti, KronPrinsen eg nät särskild uppmärksamhet åt förslaget till denna Lag, hvars stadfästelse
Han hos Konungen tillstyrkte.
Jag vill icke bestrida Herr Hammarskölds motion, att en granskning af 1820 års Skolordning måtte blifva Riksens Stånders Oeconomie- och Besvärs - Utskott uppdragen.
Men skulle en petition om ny redactiori af denna författning icke grundas på starkare skål, ån dem han anfört, så kan jag icke anse den behöflig.
Slutligen anhåller jag att detta mitt Afförande måtte få åtfölja Herr Hammarskölds motion till behörigt Utskott och med de öfrige Respective RiksStånden communiceras.
N»o 10-.
Grefve Hardy Carl Gustaf i Hans Excellence Herr Grefve Cederström här yttrat, att Herr Grefven icke kan föreställa sig någon allmän nöd hos den talrika arbetande Folkklassen, under én tid, då alla födoämnen och alla andra förnödenhets-varor fallit till ett, emot förra tider, lågt pris, då ingen hungersnöd, inga farsoter, inga utvandringar ägt rum, då egendomar, ifrån Adelns och Ståndspersoners händer, kommit uti Allmogens, då föga eller inga restantier, efter hållne uppbörds* Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr. 2 Band, 9 130 Den i Mars'. stämmor i Landsorterne, blifvit anmärkte, ben råtta nöden anser Herr Grefven endast finnas hos de personer, som förvillade till misslyckade speculationer, köpt dyra fastigheter med lånta penningar, eller af fåfänga gjort öfverdrifna depenser, eller haft sina enskilta affairer i oordentligt skick.
Om dessa Herr Grefvens yttranden voro grundade, hade både jag och de flere, som med mig gjort lika framställningar om allmän nöd eller förlägenhet, begått ett misstag och tillåtit oss en obehörig klagan, men det år långtifrån mig, att vilja anse enskild förlägenhet, som bevis på allmän nöd, och jag tror detta uppsåt vara långt ifrån hvarje Ledamot af detta Stånd, som måst lemnat prof af oegennytta, genom uppoffringar af enskilda interessen åt det allmänna.
Den talrika arbetande Folkclassen består af Jordbrukare, eller sådane, som åt detta yrke ägna sina krafter.
Och dessa åro i en sådan förlägenhet, att den kan få namn af nöd.
Det år sannt, att födoämnen gälla litet, men just deri ligger grunden till det onda, ty andra utgifter lia föga fallit, åtminstone icke i samma förhållande. __
Den fastighet, hvars spannmåls-^ afkastning förr var tillräcklig att fylla ägarens eller åboens behof, och derjemte lemnade öfverskott till bestridande af contanta utgifter, såsom skatter, tjenstefolks löner m. m., lämnar nu vål samma afkastning, men den förslår icke nu till alla dessa behof, sorn bibehållits i sitt förra Den i Marlit, 131 värde, då afkastningens fallit under halfva.
Skuls le Jordbrukaren af spannmålen betala skatter och löner, måste han minska sin egen consumtion, och den år redan mycket inskränkt eller ock måste han till de contanta utgifterne använda annan förmögenhet eller kreatur»
I det sednare fallet allågsnas möjligheten af Ökad afkastning, och särskilda förmögenheten aftager Resultatet blir fattigdom.
Antingen man har egendom skuldfri, eller med skuld, år förhållandet detsamma.
Skill naden år endast den, att ägaren i sednare fallet blir snarare utfattig ån i det förra.
I Skaraborgs
Lån finnes egendom uppskattad till 5o,ooo R:dr, sorn, i högsta afkastning, med afdrag af utsädet ger 200 tunnor
Råg och dubbelt Hafre.
Sällan har man köpt fastighet för mindre än uppskattningsvårdet, ty köp åro i sednare tider sällsynte, utom vid Utmåtnings och ConcursAuctioner.
Denna egendoms ca-i pitalvärde bår 5ooo R:drs ränta, som utbetalas contant, om köpeskillingen år lånad, men i annat fall likväl måste beräknas, då capitalet, annorlunda anvåndt, ger denna ränta.
Dertill kommer Kronoutskylder 5oo R;dr, tjenstefolks löner 200 R:dr och underhållskostnad till lika belopp, allt i det måttligaste beråknadt, tillsammans 5700 R:dr. 200 tunnor ä 6| R:dr och 4oo tunnor Hafre å 2^ R;dr, gifva 2266^ R:dr.
Således uppstår en årlig förlust af i453-J
R:dr, eller nära 3 procent af capitalvärdet; och likväl år intet afdrag gjordt för egen consumtion, eller tillfållige utgifter, eller lön för åga - 132 ■Öe« i Martti, rens mödor och risque af någon gång intråffatlde missväxt.
Det år således icke den misslyckade spe»i culationen, icke fåfängans öfverdrifna depenser, eller enskilda affairers oordentliga skick, sora förordsakar nöden, utan sjelfva Jordbrukets ställning år sådan, att den undergråfver dens bestånd, som derpå använder sin förmögenhet och sina krafter.
Hungersnöd existerar icke, ty man svålter icke till döds, men den arbetande classen är reducerad till en mindre närande föda, och det växande slågtets svaghet, som icke ensamt kan härledas från brånnvinslörtåring, vittnar härom.
Sällan år en i5 års yngling arbetsför, och vid Mantalsskrifning framvisas ofta sådane, som icke kunna vid denna ålder till mantal uppföras.
— Vid Bevåringsmönstringarne kunna ofta ?o års ynglingar godkännas till excercis.
Utvandringar ske icke, ty populationen har icke tilltagit i samma roon, som productionert, men häraf kan ej hämtas bevis på välstånd, ty mängden af lösdrifvare, tiggare och brottslingar bevisar åtminstone i någon mon brist på arbetsförtjenst.
Att egendomar gått ur Adelns och Ståndspersoners händer i Allmogens, år, efter min tanka, icke något lyckligt förhållande det år en följd af fattigdomens jämnare fördelning, icke välmågans.
Den i Martii, »35 Att slätterne inflyta utan restantier, har jag förut medgifvit, men tillika förklarat min tanka vara, att dermed icke bevisas välstånd, eller mindre obestånd __ ty frågan år, om de inflyta utan tvångsmedel.
Jag har redan nekande besvarat denna fråga , och jag uppmanar
Styresmännen för de lån, hvarom jag hufvudsakligast talat, att afgöra om jag deruti haft orätt.
Jag tror mig härmed hafva vederlagt hvad Herr Grefve Cederström yttrat, i motsatts mot andras opinion i detta ämne; och jag beklagar, att en man, som inför Thronen yttrar samma tänkesätt, som hår, funnit sig uppmanad, att gifva dementi åt den klagan öfver förlägenhet, betryckt ställning eller nöd, som hår af flera blifvit förd, då Herr Grefven icke kunnat grunda denna dementi på en noggrann undersökning om hela landets eller vissa enskilda provin cers verkliga belägenhet.
N:o u. Herr Rothlieb, Axel".
Då Hans Excellence Herr Grefve Cederström uti dess anförande af den 24 Februari, bfand annat förklarat, att de som fört klagan öfver nöd och förlägenhet, hafva dermed velat söka mårkbarhet genom klander; och då äfven jag, varit en af dem, som med matta fårgor tecknat den i min ort rådande förlägen - *34 Den i Martil, beten, så borde jag visserligen med upprepande af åtskillige bevis söka Öfvertyga den ädle Grefven om sannfärdigheten af hvad jag yttrat men det skulle endast föranleda till en vidlyftighet som till intet vöre gagnelig.
Jag tror mig hafva uppfyllt min Riksdagsmannapligt, då jag inför denna aktningsvärda samling af ädlingar höjt sanningens röst.
Och månne man bär kan framträda med en osanning?
Hvad som år taladt och sagt står till en åminnelse i Protocollerne.
Må allmänna rösten dömma och bestämma hvem har rått.
_ Jag har ingen märkbarhet sökt men min öfvertygelse skall jag ej kränka.
En innerlig osviklig till gifvenhet för min Konung och den mäst obegränsade kärlek för Fäderneslandet, ådagaläggas säkrast genom sanningens språk och detta skall jag alltid föra.
Med sådana tån ke- och handlingssätt skall jag utan förebråelser utan att rådna för hvad jag gjort eller talat, återvända till min fosterbygd.
Friherre Toll, Gustaf Philip:
Jag vill endast hafva åran inför HÖglofl.
Ridderskapet och Adeln yttra min verkliga oro deröfver, att jag genom Herr Grefve Cederströms afgifne motion, innefattande dess tankar i och för våra fmanciella förhållanden, trott mig finna ännu sådana meningar gälla, som bistå det ensidiga penningeinteresset?
nemligen att Den \
Martil. i35 som Herr Grefven yttrar, vinglerier eller oberäknade speculationer skulle vålla denna allmänna öfverklagade brist.
Kanske hade det varit mera hugnande för hoppet om olägenheternas afhjelpande, om från en så betydande och upphöjd man, väl antagits dylika biomständigheter, men icke hufvudsakliga orsaker, hvilka så skenbart yttra sig, att de visserligen icke bordt undgå väcka Herr Grefvens uppmärksamhet t. ex. uti Skåne, hvilken provins genom direct beskattning af Extra Roteringens uppsättande lemnade i Statsbidrag väl beråknadt frenne års behållen inkomst af hvarje ograveradt
Hemman (de med skuld förut graverade i proportion deraf Hera års inkomster) på en gång, icke successive.
Det penningeverk som härvid nästan allmänt ålitades, drogs på en gång utur provinsen, med föreskrifter att blott indrifva fordringar, befordrande flera Hemmans vrak, det jag kallar sådäne, hvilka på UtmätningsAuctioner långsamt utpinas för att omsider falla i andras händer.
Derpå följande missväxtår frenne efter hvaran, och behofvet för den redan utblottade att skuldsätta sig ytterligare för sin lifsbergning, samt derefter ymniga år som i anseende till handelns aftynande försämrade produciionerna till ett nästan oerhördt vanvärde, utan att någon ting vidtogs till för— hjelpande genom Rikets Ständer häraf, och utan att man kanske ännu vill inse en nödvändigt följande penningeförlägenhet, så för den rikaste som fattigaste skulle blifva en naturlig följd deraf.
— Penningetillgångarnes concentrerande inom Hufvudstaden, lockade således be - *36 Den I Martil. höfvande från alia håll dit, för att skatta $tf detta ensidiga iinancesystem (nu allt sedan år 1812); hälften af sin behållna ärfda eller förvårfda egendom
Det vore rågan af ali olyc ka, jag kan äfven såga det vöre rysligt veta örn denna mening nemligen, att obehörige speculationer och yingierier såsom hufvudprsa.ken. till detta Rikets aftynande tillstånd, skulle äfven hafva medverkande inflytelse dertill och vållat en för långe uraktlåten omtanka af lagstiftande magten, till ringaste underiåttnad för denna i sig sjelf bland Statens rikaste och högst skattdragande provinser.
Matte likväl de otroligt många oskyldige så vål uti yingierier sorn speculationer af alfa slag, hvilka ifrån välstånd nu finnas lidande, och sorn. med alf rättvisa, och så mångå skål uti detta system, des* upphof och fortgång fördöma alla verkningar deraf, icke åga anledning göra detsamma öfver dem, som icke vågat deråt lemna offentlig vederläggning.
Njo t 3, Herr von Becker, Carl: Vid Hans Excellenre Herr Grefve Öderström» nu omnämnde Memorial, anhåller jag vördsamt, att få göra någon erinran, Herr Grefven har deruti bemödat sig att jäfva riktigheten af den, teckning öfver Landets oeconomiska ställning, hvilken blifvit framståld
Den i Martii. pf flera virfla Ledamöter, och äfven af mig inom detta Hus.
Jag vördar en hvars enskilta Öfvertygelse i detta sorn i andra ämnen, och dess rått, att den framföra.
Jag skall ej hel ler förspilla tiden med en vederläggning, öfverflödig för allmänna opinion, och troligen frukt*, lös för de iå undantagen; men Hans Ex cel len oe yftrar sig tillika så hår: __ ”sällan föreslås andra botemedel ån minskning i skatferne, och indragningar vid stora Flottan och Arméen.
I både ena. och andra fallet klandras styrelsen, undef det man synes vilja så inskränka Konungarpagten, i financiella och administrativa årender, att den ej skulle kunna uträtta, något af def goda och nyttiga.”
Det är dessa förvånande tillmålen jag dristar bestrida.
Så vå! jag, som en mlngd andra hafva hår framställt tillståndet i landet;, rnen de fleste hafva ock dervid fogat helt andra förslag till det ondas afhjelpande, ån skatternas minskning, och indragningen vid Flottan, och Arméen.
Och ingen af dem, sorn. yttrat sig om Landtmannens, genom penningskris t och. vanvårdet å dess produkt, iråkade förlägenhet och nöd, ingen af deni, hvilka lika med mig, hafva uppgifvit Disconternas falj, oell rörelsecapitalets hastiga förminskning såsom orsaker dertill hafva varit nog okunnige, att klandra styrelsen för slika Rikets Stånders egna åtgärder, ej heller för följderna deraf.
An mindre hafva vi gifvit anledning till det sårande tillmålet, att i något fall synas vilja inskränka Konungarnaglen, en tanke så himmels - 138 Den I Martil, vidt skild från hvarje redlig Svensk mans känsla och afsigt, att jag anser den i blotta föreställningen för en vidunderlig produkt.
— Sådant vittnar jag om mig sjelf, och sådan har jag funnit sinnesstämningen inom detta Riddarhus, inom min aflägsna hembygd, inom hela Fäderneslandet.
Må det alltså vara mig tillåtet att afskudda oss en så oförtjent misstanka.
Hvart hafva vi burit våra framställningar om det onda? icke till Timonen — det har icke derifrån utgått.
Vi hafva yppat det för hvarann, såsom följd af våra förra misstag och beslut, för att gemensamt söka utvägar till dess afhjelpande.
Ingen må förtycka oss denna rått jag må tillägga, denna pligt.
Slutligen får jag yttra den förmodan, att den ädle Grefven med glädje emottar en vederläggning af denna art, och att han med nöje begagnar sin höga plats vid sidan af Thronen, för att inför en högt älskad och vördad Monark framställa de loyala tänkesätt, hvaruti vi kunna mäta oss med en hvars, och hvilka alltid skola gå i bredd med utöfningen af vårt Riksdagsmannakall.
N;o i4.
Friherre Anckarsvärd., Carl Henric:
StatsOeconomiens theorier åro inom oss för val kände, för att påkalla någon utveckling, särdeles innan något afgörande år för handen.
Dea 1 Martii. 139 Jag anser mig derföre icke behöfva ingå uti någon särdeles vederläggning af de idéer, en värd talare Herr Grefve Cederström framställt, såsom en i dess tanke tjenlig ledning för våra åsigter, oell som i sådant afseende visserligen böra äga ett stort värde, vid betraktande af den höga punkt inom samhället, hvarifrån de utgått.
Jag hyser det fulla förtroende till våra deputerade i Utskotten, att de af den värde talarens framställningar veta draga all den nytta, hvartill erfarenheten om de sanna verkningarne af talarens meningar kunna gifva anledning: och då det icke år att föreställa sig, att ett yttrande i dessa delar ilrån en hög medlem af Ministéren, kan vara uttrycket af en enskild tanke; så synes mig Nationen uti detta, den värde talarens yttrande äga en fullkomlig vägledning för sitt omdöme öfver de grundsatser, hvarefter Ministéren synes värka på den allmänna välmågans befrämjande: och Svenska Folket lärer utom tvifvel komma att vitsorda, hvad trefnad och välmåga, som för Sverige hårflutit af den värde talarens utgiftsystem.
Jag anser mig böra frångå detta ämne, då så många talare yttrat sig deröfver, och då det genom sina allt för vål kända vårkningar talar för sig sjelf: deremot har jag trott mig böra fästa min uppmärksamhet vid några andra af den ädle Grefvens yttranden, hvaribland det ställer sig främst, att man synes vilja sd inskränka Konungamakten i finansiella och administrativa ärerider, att den ej skulle kunna uträtta något af det goda och nyttiga.
Något sådant förslag har jag sannfår.1 deligen icke afhört; ty jag kan ej föreställa mig, Den 1 Mavtii. att det är något intrång uti den constitutionel la Konungens makt, om Folkets Representanterådagalägga Folkets oförmåga att längre utgöra de Statsbidrag, sorn affordra®.