Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfvenledes anser jag mig skyldig att fästa uppmärksamheten derpå, att åtskilliga temligen väsendtliga olägenheter verkligen äro förenade med detta förslags antagande.
Stats-Kont. har nemi. redan i sin förklaring anmärkt, att, ifall kronans medel vore insatta i de enskilda bankerna, och dessa banker under tiden genom någon särdeles omständighet skulle komma i stoppning och medlen således ej utbetalas, skulle Siats-Verket derigenom kunna komma att lida förlust.
Härpå svarar man visserligen, att, dä bankerna äro organiserade på grunden af delegarnes solidariska ansvarighet, så kan ingen förlust komma att uppstå — och detta må gerna medgifvas såsom resultatet i sista hand; men den solidariska ansvarigheten hindrar dock icke att, genom omständigheternas magt, en temporär stoppning möjligen kan uppstå, och redan detta vore nog för alt bereda Stats-Verket.om dess medel vore till betydligt belopp i bankerna innestående, känbar förlägenhet, äfven om icke vid bankens slutliga utredning någon brist skulle uppkomma.
Vida betänkligare synes mig ernllertid den ilrågavule åtgärden vara, sedd ur den synpunkten, att den vore första steget på den bana, hvilken 142 Den 14 Januari f. m. man hittills så sorgfälligt har undvikit, nemi. statens inblandning i de enskilda bankernas angelägenheter.
Jag kan nemi. icke se, hvarföre man, sedan de enskilda bankernas vexlar förklarats böra mottagas vid remisser af kronans medel, icke med lika skäl skulle kunna yrka att äfven deras sedlar måtte lå samma användbarhet, eller, med andra ord, få mottagas i kronans uppbörd.
Och har man väl inedgifvit detta, då har man också, efter mitt omdöme, uppoffrat en ganska vigtig grundsats, som lätteligen kunde komma att medföra stora olägenheter för staten, ty det stadnar då icke vid de mindre summor, som vid remisser kunna representeras af postremiss-vexlar, utan blir i stället fråga om större delen af hela uppbörden.
Ett sådant medgifvande skulle dessutom också medföra en annan påföljd, nemi. den, att riksbankens sedlar härigenom skulle komma att ytterligare undanträngas af privatbankernas, hvilket visserligen icke, ur flera synpunkter betraktadt, skulle vara någonting önskvärdt.
Men jag vill nämna ännu ett sista skäl.
Så snart sammanblandningen mellan staten och privatbankerna hade vunnit den utsträckning, att privatbankssedlar mottoges af kronan, i dess uppbörd, skulle staten icke kunna undgå att, om någon svårighet för bankerna inträffade, taga dem under armarne; och jag tror, att det är just delta medvetande, som nu existerar, att vara alldeles öfverlemnade åt sig sjelfva — en åsigt, som redan i 1824 års banklag uttalades och sedan strängt vidhållits, — som hittills varit en verksam stimulus lill en omsorgsfull och ordnad förvaltning af de enskilda bankerna.
Af dessa skäl har jag, för min del, icke kunnat frångå den ölvertygelsen, alt den ifrågav:de åtgärden, synnerligast med afseende å de konseqvenser, som deraf torde följa, kan komma att medföra mer skada än gagn; — men jag vili likväl, för min del, ej bestämdt motsätta mig en framställning af It.
S:r i den föreslagna syftningen, derest R.
S:r, vid pröfningen af förhållandena, skulle för sin del Önna, att fördelarne af åtgärden vore öfvervägande de olägenheter, som jag nu baft äran omnämna.
Till en början ber jag att få an märka, det ett tryckfel insmugit sig i Betänk:t; der står nemi. »den 9 September 1847» i stället för den 9 September 1857. [ afseende å sjelfva frågan, så har jag redan yttra min åsigt om den, nemi. att jag icke tror den vara af så särdeles stor vigt, eller att dessa postremiss-vexlar skulle på något väsendtligt sätt bidraga till att borttaga bekymren om grundfondens otillräcklighet, hvilken förmodan var egentliga orsaken till Revisorernas framställning; men jag anser att man bör följa med sin tid och begagna sig af de nya kreditanstalterna.
Gripenstedt har för öfrigt utvecklat många fördelar af detta förslag, och de hufvudsakligaste olägenheterna af detsamma skulle, enligt hans tanke, härflyta från dess konseqvenser, nemi.
Den 14 Januari f. m. 143 att privatbankernas sedlar skulle ställas i likhet med riksbankens; men detta följer alldeles icke af det ifrågav:de förslaget.
Vill man hålla sig till blott det som Revisorerne framställt, så tror jag icke att någon våda uppstår.
Gripenstedt har vidare yttrat, att det skulle vara ett sätt att uttränga riksbankens sedlar ur rörelsen, men jag tror motsatsen, ty just genom denna åtgärd skulle de blifva qvar i landsorten och således deras cirkulation derstädes ökas.
Jag finner ganska naturligt att Stats-Kont. från sin synpunkt endast afser den absoluta säkerheten, och det är StatsKont:s pligt att afstyrka hvarje åtgärd, der det anser att en sådan säkerhet saknas; men på samma gång anser jag äfven alt R.
St:r böra å sin sida pröfva hvad som kan vara rådligt eller icke, och att således Stats-Kont:s absoluta förkastelsedom öfver ilrågav.de förslag icke bör inverka på eller förestafva R.
St:rs beslut i denna fråga.
På de skäl jag anfört, tror jag att man gerna kan bifalla punkten, sådan den här blifvit föreslagen.
Ren hufvudsakligaste invänd ningen mot detta förslag har blifvit gjord af Frih.
Gripenstedt, att nemi. derigenom riksbankens sedlar skulle i landsorten blifva undanträngda af privatbankernas, men jag hemställer till honom, om icke ett sådant förhållande redan nu existerar.
Ehuru det icke är med lag öfverensstämmande, så emottagas ju privatbankssedlar i uppbörden, ehuru det sker på uppbördsmännens eget ansvar, och Frih.
Gripenstedt känner allt för väl, att, vid penningremisser till Stats-Kont., enskilda bankernas medverkan begagnas.
Rå detta förhållande icke har visat sig medföra ett menligt inflytande och då Frih.
Gripenstedt sjelf medgifvit. att ej någon risk för Stats-Verket kan uppkomma, så hemsläller jag, om icke det vore skäl att lemna bifall till hvad Stats-Utsk:t föreslagit.
Stats-Utsk:t har inlagt en reservation att »der detta utan större kostnad etc»; och, om man härå fästar afseende, tror jag att man kan öfverlemna frågans behandling åt de embetsman, som hafva härmed att göra.
På grund af hvad jag anfört och då i sjelfva verket resultatet af antagandet af detta förslag skulle blifva detsamma som redan nu skett och sker, så får jag yrka bifall till StatsUtsk:ts Utlåt.
Ret är visserligen sannt, att något förbud icke finnes för kronans uppbördsmän i landsorten att mottaga privatbankssedlar, men det är tillika kändt, att sådant är rriedgifvet under förbehåll att de göra det på eget ansvar.
Till följd häraf måste de vid hvarje särskildt tillfälle pröfva, huruvida de tilltro sig att emottaga sådane papper eller icke.
Nu lär en motion vara väckt om ovilkorlig skyldighet 144 Den 14 Januari f. m. för Stats-Verket att i uppbörden mottaga privat hankssedlar.
Går denna motion igenom hos 14.
St:r, så blifva auktoriteterna befriade från den personliga ansvarigheten och således äfven från skyldigheten att göra sig reda för, huruvida de papper, sorn de mottaga, äro för tillfället fullkomligt säkra eller icke.
En sådan sammanslagning af det allmännas angelägenheter med de enskildes affärer skulle jag knappast tro vara riktig.
Om man vill göra någon framställning till K. M. i den syftning, som Hrr Revisorer och Stats-Utsk:t föreslagit, så synes mig som borde man göra en förändring i förslaget, så att, i stället för de deri förekommande orden »af bankinrättningar, som Iv. M. oktrojera!, äfvensom af deras direktioner behörigen bemyndigade kontor», insattes »af behörigen oktrojorade filialbanker.
Då anser jag att någon lära för det allmänna icke gerna kan uppstå, på samma gång som de med förslaget åsyftade fördelar äfven i väsendtlig mån skulle vinnas.
På grund af hvad jag anfört, får jag anhålla om bi fall till Stats-Ulsk:ts förslag, med den förändring, som jag omnämnt.
Hr Sandströmer:
De väsendtliga olägenheter, som vid låda detta förslag, äro så fullständigt påpekade af Finans-Ministern Hr Frih. Gripenstedt, alt jag anser öfverflödigt att ytterligare framhålla dem.
Jag kan dock icke uraktlåta att fästa It. o. Ad:s synnerliga uppmärksamhet derpå, att det är en högst vigtig princip i vår bank-lagstiltning, som skulle kränkas genom antagande af ilrågavide förslag; och jag hemställer till det Högloft.
Ståndet, huruvida det verkligen kan vara skäl att för ett förslag, som, enl. en af de ifrigaste anhängarnes eget yttrande, icke är af så särdeles stor vigt, uppolfra denna princip, mod iakttagande af hvilken alla enskilda banker blifvit oktrojerade.
Antages förslaget, är grunden i och med detsamma lagd till en sammanblandning af statens och enskildas medel.
Man har visserligen sagt, att någon förlust för staten icke kunde uppkomma, enär samtliga enskilda bankers solidité vore utom allt tvifvel.
För min del tror jag verkligen att dessa banker — i synnerhet för närvarande —• äro solida, men jag kan dock icke förneka möjligheten af ett annat förhållande i framtiden, synnerligast då jag betraktar den stora utsträckning, som åtskilliga bankers rörelse på sednare tider tagit — och möjligen än mera kommer att taga, om dem lemnäs anledning att påräkna statens mellankomst i behofvets stund.
Alt privatbanks-sedlar redan nu skulle tagas i uppbörden, bevisar icke annat än uppbördsmannens individuella förtroende till samma banker, enär han ingalunda eger att till ränteriet leverera sådana sedlar.
Jag har visserligen sett en Kungörelse af K.
Befallningsh. i Skaraborgs län, som berättigar länets uppbördsmän att vid årets uppbörd emottaga Orebro privatbankssedlar, men till grund härlör ligger det förhållande, att samma bank Den 14 Januari f. m. 145 bank i vederb:de ränteri forst deponerat tillräckligt antal riksmynt för inlösen af sina sedlar.
Då man emellertid så ifrigt förordar ifrågav:de förslag, af hvilket jag för min del icke tror den allmänna penningerörelsen skall hemta särdeles lättnad eller gagn, vill jas förena mig i det al Gr.
Mörner framställda yrkande om utbyte af orden »af bankinrättningar etc.» till »af behörigen oktrojerade filialbanker.
» Sådana banker finnas numera eller äro under bildande i nästan hvarje län.
Den af Utsk:t åsyftade lättnaden i penningerörelsen skulle sålunda erhållas, som jag tror utan risk, enär dessa banker icke äro sedel-utgifvande och icke heller bedrifva sin rörelse i den omfattning, som de s. k. privatbankerna.
Att döma af Gr.
Mörners yttrande, skulle man tro, att meningen med förslaget vore, att privat-bankssedlar skulle skickas med postremisser från den ena orten till den andra, men så är alldeles icke förhållandet, ty det är ganska tydligt att härigenom kominer icke en enda privat-bankssedel i rörelsen, utan embetsmännen skulle tilllåtas att, der det finnes oktrojerade banker, få köpa en post-remiss-vexel på Stockholm, för hvilken lemnäs kontant betalning i riksbankens sedlar.
Denna åtgärd är således icke af något särdeles intresse för privatbankerna, utan man har föreslagit den för att bereda en lättnad i rörelsen och för att icke behöfva sända stora penningesummor i sedlar på posten.
Allmänheten har redan kommit till någorlunda insigt af fördelarne af att begagna postremiss-vexlar, och nu är det blott fråga om att tilllämpa detta sätt att sända penningar äfven på statens uppbördsmän.
Hvar och en, som är affärsman, torde lätteligen inse fördelarna häraf, och det enda, som skulle kunna ligga emot antagandet af förslaget, vore, om man fruktade att icke få full valuta för vexlarne, men man kan icke gerna tänka sig att en privatbank skulle, på den korta tid som åtgår för en postremiss-vexels försändande från en landsorts-stad till Stockholm, hinna kullbyttera, utan att den auktoritet, hvarifrån vexeln sändes, haft någon aning derom förut.
Vi hafva redan en temligen lång erfarenhet af privatbankernas rörelse här i landet och den har gått igenom profvet utan rubbning.
Då jag sålunda icke kan finna att Utsk:ts förslag medför någon olägenhet, men väl många och stora fördelar, så får jag tillstyrka bifall till detsamma.
Mörner och Hr Sandströmer hafva talat om privatbanks-sedlars emottagande i kronouppbörden, men det är helt och hållet en sak för sig och har icke det ringaste sammanhang med denna fråga, ty genom detta förslag komma, såsom jag nyss säde, inga sådana sedlar i rörelsen.
Hr Frih.
Tersmeden har, sedan jag begärde ordet, i det närmaste sagt hvad jag nu velat anföra, hvarföre jag till vederläggning endast vill upptaga det af en H. II. 10 146 Den 14 Januari f. m. värd talare gjorda påståendet «att Stats-Utsk:ts förslag innebär vådan af en inblandning af statsverkets aflarer med enskilda bankers.»
För min del kan jag icke fatta, att staten, genom att hafva en eller annan liqvid med en enskild bank, derigenom kan anses inblanda sina med dess affärer; ty lika väl skulle man kunna påslå alt tvenne enskilda personer, som sinsemellan hade liqvider, derföre mäste anses hafva inblandade affärer, och detta lärer väl icke behöfva vara en nödvändig följd.
För öfrigt kan det väl icke bestridas att, genom begacnandet af postremiss-vexlar, på sätt föreslaget är, den stora fördelen vinnes, att större penningesummor, som nu tidtals ligga ofruktbara, komma den allmänna rörelsen till godo, hvilket väl icke kan sakna allt intresse för ett penninge-fattigt land.
Inom Stats-Utsk:t har jag icke motsatt mig ifrågavide förslag, enär jag ansåg detsamma vara ledande till reda i affärsförhållanden och lättnad vid penningéremisser, och jag kunde icke föreställa mig att det skulle medföra någon våda lör statsverket.
Jag erkänner dock att frågan icke bör betraktas isolerad, utan man bör äfven betänka dess konseqvenser, och sedan Frih.
Gripenstedt fästat uppmärksamheten på att, om nu detta steg uttages, såsom Utsk:t har föreslagit, så blir det andra sleget att man legaliter kommer att emottaga enskilda bankers sedlar i kronouppbörden. — hvarom jag äfven hört att motion blifvit väckt och att I£kon.-Utsk:!s afdelning, som behandlat denna fråga, redan tillstyrkt densamma.
Orri man nu skulle lemna bifall äfven härtill, hvilket jag, i likhet med Frih.
Gripenstedt, anser blifva oundviklig följd af att antaga Ctsk:ts förslag oförändrad!, så kan väl ingen bestrida att statsverket kommer i en alltför nära inblandning med de enskilda bankerna, och derföre skulle jag anse att det vore klokast, om man, på sätt Gr.
Mörner föreslagit, insatte orden »behörigen oktro jerade filialbanker.» Gr.
Sedan jag anmält mig, har Hr von Troil upplyst om det förhållande, hvarå jag tänkte påkalla uppmärksamheten.
Jag tror att det nära sammanhang, som eger rum mellan nu förevule fråga och den om privalbankssedlarnes emottagande i kronouppbörden, deraf ganska klart framgår.
Då det för närv:de är fråga om en reorganisation af bankväsendet i landet, svnes mig tidpunkten för en utsträckning af privat-bankernas verksamhet i den rigtning, som här är förslagen, icke vara väl vald.
Man har sagt, att genom bifall till det gjorda förslaget någon minskning uti tillgången på riksbankens sedlar icke skulle i landsorten uppstå, utan snarare motsatsen.
Knappast skulle jag dock kunna föreställa mig, att personer, som äro med bankväsendet närmare bekanta, verkligen hysa en sådau öfvertygelse.
Den 14 Januari f. m. 147 I samma mån, som riksbankens sedlar blifva mindre nödvändiga att halva i landsorten, så komma de, äfven efter den lag, som i allmänhet är lör mynt gällande, att det bättre undantränges af det sämre, att der blifva mera sällsynta.
Man måste äfven erinra sig att, om detta förslag antages, det icke allenast är försändningar af penningar från landsorten till Stockholm, som skall med såriane vexlar verkställas, utan äfven afsändningar från Stockholm till landsorten, och att således de remisser af riks-bankens sedlar från fiufvudstaden till landsorten, som nu af embetsmyndigheterne ombesörjas, skulle, orri ej helt och hållet, dock till betydligaste delen upphöra.
När nu enligt förslaget en vexel komme att från auktoritet i Stockholm afgå till en ort, hvarest endast privatbank finnes, på hvilken postremiss-vexeln vore ställd, så skulle säkerligen den, som presenterade vexeln, icke erhålla annat än privatbankssedlar.
Derigenom tror jag att tillgången på riksbankens sedlar skulle i landsorten blifva vida mindre, än den hittills varit.
Ett bestämdt bevis på ett dylikt förhållande kan jag åberopa från en inför K.
Kammar-rätten, der jag är anställd, förd skriftvexling emellan en enskild part och en landträntmästare, hvilken sistnämnde ansåg sig berättigad att med privatbankssedlar liqvidera den förre för en å landtränteriet utställd anordning.
Jag tror det derföre vara försigtigast att icke gå längre än hvad mitt förslag innehåller.
Gr. Cronstedt, Fredrik:
Då jag biträdt så väl 1861 års revisorers åsigt i denna fråga som ock Stats-Utsk:ts deraf föranledda hemställan, så ber jag att få förena mig med dem, som yrka bifall till förslaget.
Af diskussionen har det synts som om någon fruktan förefunnes att förlust skulle kunna uppstå för statsverket genom antagande af detta förslag.
Jag tror snarare motsatsen.
För närv:de skickas t. ex. uppbördsmedlen i riksbankssedlar från landsorterne till Stockholm.
Om nu dessa medel bortstjälas på vägen, säger man visserligen att de äro assurerade och att man sålunda får igen penningarne, men dessa förlorade penningar komma ju i sådant fall att ersättas med andra statens penningar, således statsmedel med statsmedel, och om icke just de bortstulna penningarne tillrättaskafläs, så uppstår ju ovilkorligen en förlust lör staten.
Då nu å andra sidan ännu inga sådana förhållanden uppstått med privat-bankerna, att någon farhåga för deras fortfarande soliditet är berättigad, kan jag icke finna annat än att det förev:de förslaget erbjuder större säkerhet, än som finnes under Sedan öfverläggningén förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o.
Landtm., att derunder hade blifvit yrkadt dels'bifall till (Jtskrts förev:de hemställan oförändrad och dels bifall dertill med den förändring, att, i stället för orden »bankinrättningar, sorn K.
M. oktrojerat, äfvensom af deras direktioner behörigen bemyndigade kontor», infördes orden »behörigen oktrojerade filial-bauker.» 148 Den 14 Januari f. m.
Härefler framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Ulsk:ts hemställan ulan förändring och sedermera propos. på bifall lill densamma med förrberörde förändring, hvilka bada propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter och sedan förnyad propos. på bifall lill merberörde hemställan utan förändring blifvit framställd, samt med starka ja jemte många nej besvarad.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva lunnit ja öfvervägande.
Efter det votering blifvit begärd, uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller Sfats-Utsk:ts uti sednare delen af 10:de punkten i Utlåtit N:o 21 gjorda hemställan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad. berörde hemställan med den förändring, att, i stället för orden »hankinrättningar, som K.
M. oklrojerat, äfvensom af deras direktioner behörigen bemyndigade kontor,» införas orden »behörigen oktrojerade filialbanker.»
Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna halva utfallit sålunda: Ja—45. Nej—41.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, hemställt, att R. o. Ad. skulle förklara det i Ulsk:ts nu bifallna hemställan genom tryckfel influtna årtalet 1847 böra rättas lill 1857, samt R. o. Ad. härtill lemnat bifall; blef den vidare föredragningen af Stats-Utsk:ts förev:de Ullåt. uppskjuten till eftermiddagens plenum.
Föredrogs K.
M:s denna dag ankomna Nåd.
St:r, om antagande af ny R.
O. och dermed sammanhängande ändringar i R.
F. Den K.
Propos:n upplästes, äfvensom de 23 första §§:ne i förslaget till ny R. O., hvarefter anmälte sig och yttrade Hr von Koch, Nils Sam.:
Då den öfriga delen är temligen vidlyftig och till en stor del innnehåller transurnerade paragrafer, tager jag mig friheten hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna att uppläsningen deraf kunde underlåtas.
Sedan IL o. Ad. härtill lemnat samtycke, förklarade Hr Gr. o. Landtm., att den nu föredragne K.
Proposm skulle, jemlikt 8lista §:n R. F., ölverlemnas till Konst.-Utsk:t, att sitt Utlåt, derom tdl R.
St:r afgifva. R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3. e. m.
Den 14 Januari e. m. 149 Onsdagen den 14 Januari 1863.
Justerades 3 prot.-utdr. för förmiddagens plenum samt prot:t för den 3 sistl.
December e. m.
Fortsattes pröfningen af Stats-Utsk:ts Utlåtande N:o 21; och förekom nu i ordningen: § 11.
Lades till handlingarne. §§ 12, 13 och 14.
Utsk:ts hemställanden bilöllos. § 15.
Stjernstedt.
Joli. Wilh.: Obestridligen hafva R.
St:rs revisorer af år 1860 gjort sig mycket besvär med (Oledande af denna fråga, och på denna utredning har Stats-Ulsk:t byggt sin ifrågavjde hemställan.
Denna torde dock numera i sjelfva verket vara antiquerad, och jag heder att med några fakta få ådagalägga, att en så beskaffad skrifvelse till K. M., sorn Utsk:t föreslaeit, numera är obehöflig.
Efter det 1860 års revisorer till K.
M. aflåtit sin underd. skrifvelse i ämnet, utfärdade K. M. Nåd.
Kungörelse af den 24 Oktober 1860, (således kort eller det revisorerne afgilvit sin berättelse.)
Denna kungörelse innehåller 1:0 bestämmelser ang:de enskilte tillhörige jernvägar och de vilkor, hvarunder, när General-poststyrelsen sådant äskar, skall befordras a) post jemte postjensteman eller postiljon uti särskild kupé, b) postförsändelse i postsäck eller postväska, c) post af sistnämnda art, ål följd af postiljon, d) bref i låda, samt e) paketgods; hvarjemte jernvägsstyrelsen ålägges tillförbinda sina tjenstemän vid stationerna att emottaga och utlemna sådana lösväskor, sorn närboende korrespondenter önska att få pä jernvägen befordrade från eller till närmast belägna postkontor.
Härefter afhandlas 2:o vilkoren för befordrande med enskiltes ångfartyg af a) postväska eller postsäck, b) paketgods, c) breflåda, samt slutligen 3:o om befordrande af samma slags postförsändelser med enskiltes diligenser; ISO Den 14 Januari e. m. och skulle författningen lända till efterrättelse från 1861 års början.
Härefter aflat K.
General-poststvrelsen en skrifvelse till samtlige ångbåts-rederier i riket, der en sådan postbefordran möjl. kunde komina i fråga.
I denna skrifvelse anmodas rederierna alt till poststyrelsen meddela uppgifter, dels på de för året bestämda reseturer, och dels huruvida rederiet vore villigt alt bestrida postlöringen på de i omförihälda K.
Kungörelse bestämda vilkor.
Denna skrifvelse är daterad den 11 Mars 186! och innehåller en särskild punkt om framtida närmare bestämmande af vilkoren för postförsändningen, sedan man af någon tids erfarenhet inhemtat den vanliga försändningens tyngd, på det man sedermera icke måtte behöfva, för hvarje gång sådan försändning egde runi, väga densamma. l)å emellertid flera rederier icke velat åtaga sig postbefordriug. förnämligast med afseende å den ersättningsskyldighet, Sorn komme att drabba Vederbörande) om posten ginge förlorad, erhöll General-poststyrelsen genom K.
Brefvet den 26 April 1861 medgifvande, att härutinnan göra sådana jemkningar, att öfverenskommelse!) kunde träffas.
Sedan detta nåd. reskript Utkommit, finner man af ett General-poststyrelsehs cirkulär af den 27
Maj 1861, att öfverenskommelse träffats med icke mindre än 55 ångfartyg, med hvilka postförvaltarné egde afsända bref, tidningar och andra postförsändelser.
Af samma cirkulär inhemtas äfven, att post komme att befordras med diligenserne mellan Norrköping, Linköping, Skenninge, och Wadstena.
Hvad beträffar postbefordringen med jernväg, så icke allenast anlitas i sådant afseende dagligen alla de jernvägar i riket, som beröra någon postanstalt, utan som en allmän och aldrig frånfrädd regel liar blifvit antaget att, der jernväg framgår, icke under några omständigheter hästkraft användes för posternas förskaffande.
Hvad ångbåtslägenheterna beträffar, så finner man att under sistlidna år post försändts med ett antal ångbåtér, uppgående till icke mindre än 77, och dessutom äro flera andra försedda med breflåda.
Då de redan vidtagna åtgärderna visa ett sådant resultat, vågar jag hoppas, att B. o. Ad. anser någon särskild skrifvelse till K. M. i detta ämne icke behöflig.
Hr Montg omery, Robert:
Det är aldeles otvifvelaktigt att på sednare tider åtskilliga reformer af poststyrelsen blifvit vidtagna och alt allmänheten har allt skäl att med dem vara belåten.
Också finner man i ingen föregaie revisionsberättelse så lindriga anmärkningar mot poststyrelsen hafva förekommit som i denna.