Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu borde, enligt min tanka, bevillningen från Städerna utgå proportionaliter efter den rang de hafva sig emellan, så nemligen att hvarje Stad betraktas såsom ettj ej som bestående af så eller så mångå personer, med så eller så stor förmögenhet.
En Stads intrader kunna temligen säkert calculeras, då deremot hvarje individs förmögenhet är variabel, och inom en handvändning kan flyttas från ho - Den 3o Mars f. m. 3i5 nom till en annan.
Staden bör således inom sig taxera sina innevånare på grund af deras näringar, sarnt äldre statuter och privilegier m. m., för att derigenom sammanbringa en gifven summa, hvilken såsom bevillning från densamma skall utgå.
Är väl härigenom någon större kostnad, svårighet eller tidsutdrägt förorsakad?
Äfven detta är för mig ofattligt.
Längre fram i Betänkandet lyda orden: ”då man dertill tagit i beräkning ovissheten ”om Bevillningens utgående och rättvisa fördelning m. m.” Hvad det första, nemligen ovissheten om Bevillningens utgående, angår, kan jag ej finna ringaste fara derföre vara för handen, emedan det enligt mitt project utfallande resultatet är grundadt uppå verkligaj ovilkorliga ting, då deremot den nuvarande Bevillningens resultat endast är bygdt på synbara och vilkorliga.
Vidare hvad den andra punkten vidgår, är det väl ej att supponera, då de betalande sjelfva inom sig välja dem, som skola fördela bevillningen dem emellan, att de med sitt förtroende falla på någon annan, änden de anse så väl äga sakkännedom, som ock vara oväldig.
Hvad skulle då väl blifva af medborgerliga förtroendet, hvad af den aktning, som landsmän hysa för hvarandra, den tro de bära i sina bröst om en i liäfderna beprisad redlighet, om de behöfde frukta svek och väld af dem, de sjelfva af 316 Den 3o Mars f. ro. förtroende valt till sina sakfullmäktige?
Näppeligen torde detta behöfva befaras då mera än nu.
För att ej längre upptaga en dyrbar tid, vill jag, ehuruväl ämnets vigt fordrade en närmare detaillering, dock med afseende derå, att mången ännu torde önska, att i denna sak få orda, endast tillägga följande korta öfver 1812 års BevillningsFörordning, som 1111 gäller.
Principen för denna Bevillning är synbar förmögenhet, eller också finnes der ingen princip.
I förra fallet innefattas en conlradiction; ty huru är det väl möjligt, att principen för något reelt, något verkligt ting, kan vara något blott synbart, det är inconstant, föränderligt?
I sednare fallet åter, huru kan väl en Förordning möjligen utgå, en Förordning, hvars innehåll sträcker sig till ett helt fritt folk, huru kan väl den, med bibehållande af aktning för detsamma, emanera, utan någon princip?
Nu återstår mig endast, att hos Högvälborne Herr Grefven och LandlMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla, att detta mitt anförande måtte med de öfriga Stånden communiceras, samt proposition om återremiss mig beviljas.
Då under discussionen till min förundran blifvit yttradt, att Rikets Penninge-väsende icke Den 3o Mars f. m. kunde anses stå i sammanhang med Frågan, om Bevillningsgrunderne, anhåller jag blott få besvara detta anförande dermed, att all bevillning utgårj erlägges och indrifves, contant\
— Jag anser den rubbning i euskilta och allmänna säkerheten, som vållas af Statsmagternas mellankomst hvart 5:te
Ar, då nya behof fyllas genom ökade contanta skattebidrag, i sakernas närvarande skick ensamt verka Näringarnes obestånd och vanmagt, mera tryckande än sjelfva skattebördorne och deras ojemna fördelning.
Den Näringsgren, som mäst deraf beror, är visserligen jordbruket; och erfarenheten besannar tillräckligt, huru myntförändring och varuprisernes deraf följande omvexling i betydlig mån ingripit till och med uti helgden af ägande-rätt; ty om den, som för 20 år sedan emottog fädersjord och derefter fullgjort sine förbindelser, att till syskon och anförvandter contant utbetala Jeller af egendomens värde, nu, i följd af skyldigheten att skaffa penningarne, äfven måste förlora sin egen andel, visar sig åtminstone för mig ett beklagansvärd! ingrepp uti sjelfva minskningen af det värde samma Egendom ägde vid emoltagandet, hvilken minskning åter har sin grund uti myntvärdets föränderlighet.
I följd häraf anser jag omöjligt uppfatta de rättvisaste grunder för allmänna bevillningens utgörande, förr än man genom Myntväsendets reglerande någon gång återgifvit 3i8 Den 3o Mars f. m. näringarne ett förloradt lif, samt hvar* je enskilt man den högst efterlängtade säkerhet, att veta precist hvad han äger, för att kunna bevilja hvad han bör.
För ett fattigt land är ettordnadt, och uti allmän Lag grundadt, CreditSyste,m (afskildt från mynt-bestyret) en i min tanka icke olämplig utväg att undgå den högsta orättvisa i beskattningsväg, nemligen att påbörda sin egen tid alla tyngder, utan att vilja lemna något åt den kommande, som egentligast uppbär frugterna af den närvarandes alla ansträngningar, der sådane äro att se.
Jag förenar mig, på ofvannämnde skäl, uti anhållan om återremiss, med varmaste önskan, att
Utskottet behagade taga myntväsendets reglerande i beräkning i afseende på möjligheten att utgöra den contanta
Be viHningen.
Uppå derefter af Hans Excellenc Herr Grefven och Landt Marskalken framställd proposition fann Ridderskapet och Adeln för godt, att BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittera.
Justerades ett ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i plenum den 26 dennes e. m. fattade beslut.
Den 3o Mars e, m. 319 Hogloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ^ till 3 eftermiddagen tn fidem Protocolli, O. J. Lagerheim.
Föredrogos å nyo och remitterades till Stats- och BancoUtskotten:
Majrts den 6 dennes aflåtne, och den ig derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående afskrifning af de från Banken och RiksgäldsContoiret till Hjelmare Canal- och Slussverks-byggnad lemnade läll e-und erstöd; Stats- Banco- och LagUtskotten : Kongl.
Majrts den 6 dennes aflåtne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förändring och tillägg i ansvarighets-lagarne för Rikets Ständers Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret samt Directeurerne vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö. 3ao Den 3o Mars e. m.
Å nyo föredrogs Kongl. Maj:ts den 6 dennes aflåtne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, rörande BevillningsStadgans tillämpning för 1824 och påföljde år, i frågan om hemmansvärdets nedsättning i vissa Län.
Herr Rothlieb^ Axelj uppläste följande!
Uti Kongl. Maj:ts nu föredragneNådiga Skrifvelse till Rikets Högloflige Ständer förekommer: ”1 händelse Rikets Ständer ”finna för godt att vid PröfningsComitté”ernes åtgärder i dessa delar låta bero, ”komma naturligtvis de gjorda anmärkning ”garne och alla deraf föranledda mål att ”förfalla.” Henna af Kongl. Maj:t Nådigst åfgifna förklaring till Rikets Ständer, tydligeu grundad på 57 §.
RegeringsFormen, der Svenska Folkets rätt att sig sjelf beskatta är förvarad, måtte väl ej af någon annorlunda förstås, än som ett uttryck af den Ömmaste vård om Svenska Folkets rätt.
Jag har under denna Riksdag i detta ämne väckt motion, med önskan, att Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse till Kongl, Maj:t ville anhålla, det de af KammarRätten gjorde anmärkningar måtte förfalla.
Någon annan åtgärd, än den Kongl. Maj:t nu Nådigst föreslagit, är ej mera behöflig, så vida Den 3o Mars e. m. 3a t vida den, efter hvad jag vågar hoppas, af Rikets Ständer antages.
Med lifligt deltagande beledsagar jag till det Utskott, till hvilket Ridderskapet och Adeln täckes remittera den Nådiga Skrifvelsen, och hvilket jag förmodar blir BevillningsUtskottet, min innerliga önskan i allas deras namn, som utgöra föremål för de gjorda anmärkningarne, att Utskottet må tillstyrka, det PröfningsComittéernes åtgärder sedan sista Riksdag blifva beståndande; och jag förmodar med tillförsigt, det Rikets Högloflige
Ständer härvid icke förbise deras egen värdighet , då den är så nära förenad med heliden och orubbligheten af de beslut, sorn deras Committerade, Berednings-, Taxerings- och PröfningsCommittéerne, fattat, Ilans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att så väl Kongl. Maj:ts HÖgstberÖrde Nådiga Skrifvelse, som Herr Rothliebs, i anledning deraf, nu afgifne yttrande, måtte till BevillningsUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Herr von Hartmansdorff, August: Sedan Högloflige Ridderskapet och Adeln behagat nyligen besluta, att de arne såkallade NäringsStipendierna komma att bibehållas och utgå, hemställer jag vördsamt, om det icke borde åt RiddarhusUtskottet 18 H. 21 322 Den 3o Mars e. m. uppdragas, att uppgöra samt Ridderskapets och Adelns pröfning underställa ett reglemente för deras begagnande.
I afseende på de öfriga Stipendierna, som af Riddarhusets medel utbetalas, finnas sådane föreskrifter, med afseende ej mindre på de kunskaper och öfriga egenskaper ynglingarne böra äga, för att kunna söka dessa Stipendier, än på de vilkor af kunskaper och färdigheter, som Stipendiaterna böra visa sig äga, innan Stipendierne aflemnas.
Jag skulle tro, att dylika vilkor borde stadgas, äfven hvad NäringsStipendierne beträffar, på det man måtte i möjligaste måtto försäkra sig om, att de endast tillfalla värdiga personer och uppfylla det ändamål, som med dem åsyftas.
Föredrogos å nyo och remitterades till StatsUtskottet: 1:0 Herr Bråkenhjelms, Pehr Reinhold, den 1 g dennes e. m. på bordet lagde Motion, dels om ett årligt anslag af 5ooo R:dr intill nästa Riksdag till belöning åt Författare af tjenlige Läroböcker, dels om 4°° R:drs Löneförhöjning för hvardera af de vid KrigsAkademien å Carlberg anställde fyra Lectorer. 2:0 Herr Thams, Wolrath, den 23 dennes f. m. på bordet lagde Motion, att
Den 3o Mars e» m. 3a3 Utskottens CancellieBetjening måtte, vid hvarje månads utgång, erhålla de dem til— lagde arfvoden och tractamenten.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande:
Icke längesedan blefvo tvenne Konungens Nådiga Propositioner, med åberopadt inbördes sammanhang, till Rikets Ständer öfverleinnade, den ena med förslag till Passevolance för indelta Arméen, den andra om inqvarteringar i Släderne, hvaruti, vid öfverläggningarne i StatsRådet, väl förekommit det alternativa tillstyrkande, att de föreslagne kostnaderne borde, i förenämnde tvenne frågor, af Statsmedel bestridas, men hvaruti jemväl propositioner blifvit framställde, att Passevolancen borde, i följd af jordens skyldighet att meddela möteskost för indelte trupperne, Hemmanen åläggas, äfvensom att för inqvarterings - besväret rättvisare fördelningsgrunder borde af Ständerne bestämmas.
Med kännedom af författningarne, har jag väl, vid remissen af förstnämnde proposition, till StatsUtskottet framställt den öfvertygelse, att, jemlikt KneckteContracten, det icke vore jordens eller hemmanens skyldighet, att möteskostnaderne bestrida, eller att meddela krigsfolket matsäck, samt att, om icke medgåf 21 * 3a4 Den 3o Mars e. m. ves, att, i öfverensstämmelse med författningarne, besörja underhålls-kostnaderne vid indelte Cavallen- och Infanteri-Regementers möten, jag nödgades yrka att, så vida penningebidrag fordrades, de borde af Allmänna Bevillningen bestridas.
Hvad åter angår den andra Konungens Proposition, om inqvartering i Städerne, ansåg jag mig sakna tillförlitlig kännedom om förhållandet, då den till StatsUtskottet remitterades, för alt kunna i något omdöme deröfver ingå, ehuru jag tviflade, att inqvarterings-skyldigheten borde såsom en allmän skyldighet anses; men då jag sedermera, i följd af äldre och sednare författningars stadganden, kommit till öfvertygelse häruti, anhåller jag vördsamligen, att få framställa mine åsigter, rörande detta ärende, till StatsUtskottets pröfning, i sammanhang med förenämnde Nådiga Proposition.
Redan i äldre tider har inqvarterings-skyldigheten varit ansedd såsom Städeriies enskifte åliggande, hvarom flere Riksdags-beslut och Kongl. Resolutioner på Borgerskapets besvär vitsorda.
Riksdags-beslutet af 1664 innehåller i VI §.:
”Vi af ”Borgerskapet låfve och lillsäge, att, för”utan de andre väre utlagor, underdånigst ”vela komma Hans Kongl. Maj:t till undsättning näst vårt båtsmanshåld, i lika proportion som Ridderskapet och Adeln och ”Allmogen, med sådan krigshjelp i penningar på tvänne följande åren, som anno Den 3o Mars e. m. 3a5 "1660 i Götheborg af Städerne vard t beviljat, inqvarteringen derunder icke be"gripen.
Resolutionen af 1680 på Städernes besvär upplyser vidare i i4 §•* att den lill ökade inkvarteringen i krigstid blifvit afskaffad; men förhållandet i detta ämne utvecklas närmare i Konungens Skrifvelse till Kammar- ocRCommerceCollegierne den 16 Julii 1688, angående förhöjning på tolags-penningarne, hvaruti, i anledning af Borgerskapets i Stockholm sökte lindring i inqvarteringen, Kongl. Maj:t förklarar: ”att, genom medgifven förhöjning i tolags-afgiften, Borgerskapet blifvit ”betydligen hulpne, enär inqvarteringen på ”sådant sätt af handeln i gemen underhålles; men att igenom ^n öppen resolution ”låta publicera, det
Borgerskapet här i ”Stockholm ifrån inqvarteringen skola var”da befriade, så att den, som något lius"rura härefter af Borgaren hafva vill, skall ”det med penningar betala, således, sorn ”de å begge sidor åsämjas kunna; dertill ”kunde Kongl.
Maj:t ingalunda samtycka, ”utan blifver väl itiqvarteringen härefter, ”sorn han för tiden inrättad är, men de ”medel, som insamlas af den nya tolags”förhöjningen, skola delas proportionaliter ”ibland de förmögne och fattige af Borger”skapet, som inqvartering draga, så att alla "få deraf en viss hjelp och understöd.”
Ytterligare meddelar Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den i3 November 1766, angå - 326 Den 3o Mars e. m. ende inqvarteringens utgörande i Stockholm och öfrige Garnizons-orter, en fullständig upplysning om Städernes åliggande i detta afseende, ej allenast att inqvarterings-skyldigheten är såsom en Stadstunga att anse, ”utan ock, att Kongl.
Maj:t ansåg för Stad”sens innevånare angeläget , att de, så fort ”sorn möjligt är, sätta Casern-byggnaden i ”'verket, samt dertill tjenlige platser utse; ”finnande Kongl, Maj:t i Nåder godt, att ”hvad här förut, rörande GarnizonsRegemen”ternes inqvartering i Stockholm, förordnas, ”må, så vidt lämpligt är, jemväl sträckas ”till de öfrige Städer i Riket, der Garnisoner ligga inom Staden.”
Innehållet af alla förenämnde sammanstämmande stadganden synes mig undanrödja all tvetydighet i afseende på inqvarteringsskyldigheten för Städerne; och skulle den anses mera betungande än fordom, torde möjligen lindring kunna vinnas genom ytterligare förhöjning i tolags-afgifterne, äfvensom i en jemnare fördelning af denna skyldighet Städerne emellan, som synes mig böra ankomma på dem allena.
Emot denna af mig nu framställda åsigt torde anmärkas, att Rikets Ständer, vid sista Riksdagen, till lindring i inqvarterings-besväret, medgifvit uppbyggandet af Caserner med Statens medel, hvilket förmodligen föranledt till det omdöme i StatsRådets Protocoll, att inqvarterings-besväret ej borde falla Städerne allena till last; men dervid Den 3o Mars e. ra. 327 får jag erinra, att Rikets Ständers yttrande derom är af så evasif och obestämd beskaffenhet till tid och biträde, nemligen så vidt och sa fort tillgångar medgäfvo, att icke derifrån kunde skäligen ledas något yrkande af tillämpning i närvarande tid, då tillgångarne icke synas kunna uppfylla nödvändigare behof; och i alla fall borde icke ett vilkorligt medgifvande af lindring i en mindre del af inqvarteringsbesväret föranleda till ett allmänt eftergifvande af samma inqvarterings-besvär för Städerne, hvarigenom allmänna bevillningstyngderna skulle obehörigen ytterligare höjas.
Jag anhåller, att detta anförande må till StatsUtskottets pröfning remitteras.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Grefve Gyllenborgs anförande, som blifvit afgifvit, i anledning af Kongl. Majrts den i3 dennes e. m. till Stats- samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskolten remitterade Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående inqvarterings-besväret, äfven måtte till StatsUtskottet remitteras.
Bifölls, Herr Rosenquist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande, som upplästes:
Då jag omöjligt kunnat föreställa mig, att uli ett civiliceradt Land, under en con - 3a8 Den 3o Mars c. m. slilutionel Regeringsform, någon Domare eller Executor skulle kunna eller våga i sin t jenst begå så svåra brott som de, hvilka uti Herr JustitiasOmbudsmannens afgifne, och till Högloflige Lagutskottet remitterade, EmbetsBerättelser finnas upptagne, och hvaribland förekommer det å pag. 85 uti Berättelsen för åren 1826 och 1827 framställde fasansfulla förfarande af Herr Lagmannen och Häradshöfdingen J. J. Pamp, alt, i egenskap af tillförordnad PoliceMästare i Norrköping, hafva låtit, i st:ne omgängar, gifva en karl femtio prygel hvardera gången, således 100 prygel på en dag, och derefter uppspika honom på väggen i fängelset, och låta honom uppspikad förblifva i tolf timmar, för att tvinga honom till bekännelse; hvarjemte Herr Lagmannen ökat sin brottslighet dermed, att han, i stället att, enligt bestämda föreskriften i 29 och 38 puncterne af Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807, tillse, alt den så barbariskt marterade arrestantens klagoskrift blefve befordrad lill vederbörlig
Hofrätts emottagande, tvärtom förmått honom underteckna en annan skrift, som genom Herr Lagmannens försorg blifvit författad, så lärer hvarje samvetsgrann, rättvis och medlidsam menniska finna, att då Herr Lagmannen, sorn nu har en god Domsaga i Nerike, fått försona ofvanberörde sine fel med endast 100 R:dr böter, det är en af menskliglieten och allmänna säkerheten högt Den 3o Mars e. m. , 3ag påkallad nödvändighet, att en Ansvarighetslag stadgas äfven för Domare och Befallningshafvande, som under Embetsutöfning begå brott, och således i stället att deras EmbetsEd likmätigt, skipa lag och rätt, samt tillämpa Lagar och Författningar till medborgares hägn, tvärtom sjelfva öfverträda Lagarne och begagna Embetet till medborgares skada och förderf.
Herr Lagman Pamp har, sorn sagdt är, för sine tredubbla brott mot den i Norrköping häktade Båtskepparen Nils Sjöberg pliktat endast lumpna 100 R:dr B:co i ett för allt; och som orsaken till en så himmelsvid skillnad emellan brott och straff nödvändigt måste ligga deruti, att Allmänna Lagen i 17 Cap. 37 §.
RättegåugsBalken icke alls utsätter något ansvar för den Domare eller Befallningshafvande, som låter någon till bekännelse pinas och plågas} utan blott tillåter, att en sådan Domare eller Befallningshafvande må plikta som'saken är tillj hvilket med andra ord vill säga, att det berott på Kongl. HofRättens eget godtycke och välbehag, att belägga Herr Lagman Pamp med 3a sk:s böter, eller, med tillämpning af 12 §. i 1 Cap.
RättegångsBalken, dömma honom alt undergå samma pinliga tortur, som han låtit emot den arma martyren Sjöberg utöfva; alltså och då den Lag omöjligt kan kallas god och fullständig, som gifver medborgares lif, lemmar, heder ära eller välfärd till pris åt en då - 33o Den 3o Mars e. m. lig, okunnig och grym Embetsmans infall och nycker, samt sjelfva den Christna Religionen bjuder och befaller, att häldre låta Nio och Nittio skyldige gå fria, än pina och plåga en enda oskyldig, får jag, med hemtad anledning af åtskillige uti Herr JustiticeOmbudsmannens till Rikets Ständer afgifne EmbetsBerättelser, och LagUtskottets derom meddelte Betänkande, föreslå att 37 §. i 17 Cap, RättegångsBalken må erhålla följande redaction: ”Varder någon i brottmål bunden till ”saken med klara skäl och fulla bevis, än”tå att han ej kan förmås titl bekännelse, ”ther galle ej hans nekande.
Ej må Do”mare eller Befallningshafvande låta någon ”till bekännelse pinas och plågas: gör det ”någon, och således bryter den frid, som ”Konungen svurit häfver att bålla undersåtare sina, straffes, som för Edsöre, med ”ett års fängelse å fästning, plikte ock ther”till 100 R:dr i Silfver till tveskiftes emelian den som pinad blifvit och Socknens ”fattige; orkar han ej böta, sitte derutöfver i Sex månader å fästning, och varde ”aldrig brukad i Konungens Tjenst eller i ”värf, som medborgerligt förtroende medförer.
Är det Under-betjent, som pinat ”eller plågat någor till bekännelse, umgäl”le sitt brott med högsta kroppstraff, och ”arbete
Två år å Kronans Fästning.”
Detta correctiv kan väl af mången an - Den 3o Mars e. m. 33i ses för strängt; men då man med smärta och harm ser, huru långt tilltagsenheten och föraktet för Lagen nu för tiden kunnat gå, och då man af en hederlig, rättskaffens och samvetsgrann Embetsman aldrig kan förmoda, att han i sitt Embete skickar sig så, att den nu föreslagne Lagen på honom tillämpas, så vet jag icke, hvarföre en malplacerad ömtålighet skulle vilja hindra, att en Lag finnes, som skyddar medborgare emot Embelsmanna-våld, då Lagen redan har så många och svåra straffbestämmelser mot medborgare, som förgå sig emot Embetsmän under deras Embets-utöfning.
Någon reciprocitet måste äga rum; ty på den fot det nu står, och på det sätt som det, enligt Herr JnstitiaeOmhudsmannens Berättelse, tillgått på många ställen i Landet, torde det icke bära sig i längden.
Konungen Sjelf och Hans Rådgifvare, jag är viss deruppå, skola med välbehag se, att Sveriges Lag, der den är mörk eller ofullkomlig, varder klar, bestämd och kraftfull, och att alla tillfällen för Lagskiparne, att sjelfve efter godtycke göra tillfällighetslagar, varda, såsom högst vådliga, alldeles undanröjde.
Detta Memorial torde remitteras till Lagutskottet.
Lades på bordet. 332 Den 3o Mars e. m.
BevillningsUtskottets den 6 dennes under N:o 8 afgifne, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt Motion om Bevillning å hvarjehanda utländska öfverflödsvaror.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då på förmiddagen BevillningsUtskottets Betänkande om grunderne för allmänna Bevillningen blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, och under discussionen derom flere anmärkningar jemväl blifvit gjorde i det ämne, som ifrågavande Betänkande afliandlar, ansåg Hans Excellence sig böra fö reslå, att äfven detta Betänkande måtte till Utskottet återremitteras.
Jag får högt förklara, att jag för min del visserligen önskar bifall på Utskottets Betänkande; men jag tror äfven, att ett billigt afseende bör göras på deras opinion, som i dag gjort anmärkningar vid förslaget till Bevillningsgrunder, och att detta må pröfvas i ett sammanhang dermed.
Det är på denna grund jag anhåller, att Betänkandet måtte få hvila, till dess Betänkandet om Bevillningsgrunderne återkommer från Utskottet, Herr von HartmansdorffAugust:
Då de anmärkningar, som denna förmiddag gjordes i detta ämne, i sammanhang med Den 3o Mars e. m. 333 förslaget till Bevillningsgrunder, blifvit Återremitterade, får jag vördsamt hemställa, om icke äfven detta Betänkande bör varda likaså, emedan Ridderskapet och Adeln annars kunde, när del förra återkommer stadna i tvifvelsmål öfver formfrågan, huruvida det sednare må kunna antagas medförändringar eller icke.
Då anmärkningar, som röra detta Betänkande, blifvit framställde, skulle jag snarare önska, att Betänkandet återremitterades, än alt det blefve b vilande på bordet; ty annars kunde bända, att det blelve återremitleradt en annan gång, sedan Bevillningsgrunderne redan voro afgjorda, och inom Utskottet skall det visserligen icke åstadkomma något bryderi eller uppehåll.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, lill Bevillningsutskottet återremitteradt.
Föredrogs å nyo Bevillningsutskottets den 6 dennes under N:o g afgifna, och den a3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Be - 334 Den 3o Mars e. m. tänkande, rörande väckte Motioner om Bevillning å kortspel.
Herr Nordenanckar, Gustaf: Detta Betänkande är af lika beskaffenhet sorn det förra, och jag hemställer derföre, om det icke äfven borde återremitteras.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att, i anledning af den redan beslutade återremissen af BevillningsUtskottets Betänkande om grunderne för Allmänna Bevillningen, äfven det ifrågavarande Betänkandet, såsom dermed ägande sammanhang, måtte återremitteras lili Utskottet; hvilket bifölls.