Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o463 ang;de statsbi islsumman; N:o 557, angrde bestämmandet af den till bestridande af Riksg.contrs utgifter erforderliga allmänna bevillningssumma.
Indes ånyo på bordet, på begäran af Frih.
Cederström, Jacob, och Hr von Hartmansdorff, Aug., Bevilln.Utsk:s den 29 sistl.
N:o 52, med förslag till bevilln.summans fördelning, och i sammanhang dermed BorgareStrs på föredraga. listan uppförda inbjudning af den 10 Oelober 1840, med inbjudning till MedStänden att förena sig uti BorgareSt:s beslut i afseende å bevilln.författningens 1 1 §.
Föredrogs ånyo Exped.Utskts den 29 sistl.
JN:o 49, angrde arfvoden för utskrifning af åtskilliga vidlyftigare återstående riksdagshandlingar.
Såsom från riksdagsorlen frånvarande på någon tid, har jag icke öfvervarit detta beslut af Exped.Utsk., men jag instämmer deruti tilt alla delar och hoppas att R. o. Ad. icke måtte vägra bifall dertill.
Jag anser lämpligt härvid upplysa, att vid sista riksdagen utgick för samina ändamål, som nu afses, ett anslag af 108 r:dr b:co.
Exped.Ulskrs mern.
N:o 49 klef °* Ad. bifallet.
Justerades 4 prot.uldr. för denna dag.
Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk;s den 29 sistl.
Maj på bordet lagda mern. och utlåtanden: N:o 558, angrde aflöning för den hos Hemliga Ulsk. anställda betjening; N:o 55o, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse ang-.de en uppstådd brist i 1840 års anslag till beväringsmanskapets vapenöfningar; N:o 551, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt.
N:o 5o8; 26 H. 3 i8 D e 11 i Juni. N:o 543, ang:de reparation af det till local för Riksg.- cont. nu anvisade hus.
Vidare föredrogs StatsUlsk:s den 2g sistI.
N:o 54o, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. angtde villkoren för nedläggandet af Norrtelje gevärsfactori.
Det är egentligen med afseende på kolräntorna till Ortala bruk och deras afbändande ifrån Kronan för alltid, som har gifvit StatsUtsk. anledn. att afstyrka bifall till den K. proposm.
Då det är kändt, att på R.
St:s önskningar K.
M. redan vidtagit flera åtgärder för att bereda möjligheten af en annan förenklad liqvid för Kronans räntor, så anser jag visserligen att StatsUtsk. rättvisligen har förfarit; men då det ar af högsta nödvändighet att iakttaga all den hushållning med kronoräntors disponerande, som kan vara möjlig, äfvensom af mycken vigt för gevärsfabrikalionens fullständiga bedrifvande, alt detta Norrtelje gevärsfactori nedlägges, synnerligen som Carl Gustafs stads factori genom ett förändradt arbetssätt nu kan tillverka ett så stort antal gevär, att Norrtelje factori blifver obehöflig!, då jag tror mig känna, alt i den upplysning, som Stats-cont. lemnat, åtminstone en vink blifvit gifven om möjligheten af en liqvid med factoriägaren i afseende på kolräntorna, och då det äfven är v ig t ig t, att icke dessa räntor afbändas Staten, hvarigenom den på sätt och vis skulle binda händerna på sig vid framdeles uppkommande frågor af enahanda beskaffenhet, eller om liqvidationssättet för Kronans räntor: så anser jag det vara lämpligast att återremittera detta förslag lill StatsUtsk., och anhåller om propos. derå.
På begäran af Hr Lefren, Joli. Pehr, upplästes Frih.
Med anledn. af den reservation, som nu är uppläst, och med anledn. af den underrättelse jag tror mig med säkerhet hafva erhållit derom, att ägaren till
Ortala bruk icke är obenägen alt i afseende på kolräntorna, hvilka förorsakat den egentliga svårigheten, begifva sig till accord, som kan vara lämpligt och billigt å ömse sidor, och då jag äfven vet alt BondeSt. idag återremitterat detta utlåt.
, så yrkar jag att R. o. Ad. måtte vidtaga samma åtgärd.
Det lärer icke vara möjligt, sedan K. M. och Kro nan år 1757 ingått i ett så beskaffadt contraet med ägaren af Ortala bruk, som det nu befintliga, alt kunna komma derifrån, utan alt derför bevilja behörig ersättning.
Cederström, Jacob: Efter den upplysning, som Hr Lefre'11 lemnat, att ägaren till Ortala, Hr Arfvedson, skulle vara hugad att medgifva någon modification uti sina påståenden, har jag intet att invända emot den begärda åter - Deu i Juni. »9 remissen.
Dervid ber jag likväl att få fasin StalsUtsk:s uppmärksamhet derpå, att den utväg, som Frih.
Sprengtporten föreslagit, nemi. att inköpa dispositionsrätten af dessa kolräntor emot det obetydliga lösningspriset, skulle leda till en alltför stor förlust för statsverket, utkastad för ålerbekoroinandet af hvad Staten aldrig ifrån sig abalienerat, utan anvisat i och för gevärstillverkning.
Dessa kolräntor äro också till Ortala bruk anslagne, i och för brukets skyldighet att tillhandahålla factoriet tjenligt ämnesjern.
Sålunda då bruket icke fullgör leveransen af ämnesjern för gevärstillverkningen och då den som innehafver factoriet önskar att slippa ifrån skyldigheten, af gevärstillverkningen, måste han äfven såsom ägare af Ortala bruk afstå dessa kolräntor, hvilka äro anslagna till factoriets drift.
Frih. .
S pr e n g t por ten , Jac. Wilh.: Till svar å Fril).
Cederströms yttrande får jag endast anmärka, att jag icke tillstyrkt det, som Frih.
Cederström åberopat; jag har endast föreslagit, alt K. M. och Kronan mätte förbehålla sig rättighet att, när K. M. och Kronan finner för godt att så procedera, vidtaga denna åtgärd; men det utesluter alldeles icke, att man kunde erbjuda mindre förmånliga villkor, i händelse de nu ifrågavar. skulle befinnas vara alltför fördelaktiga för bruksägaren.
För öfrigt är del ganska gifvet, att K. M. och Kronan aldrig kan komma i någon slags disposition af dessa kolräntor, så länge factoriet drifves, hvilket på det hela medför förlust för K. M. och Kronan.
Det är således af vigt, att eontractet må kunna häfvas, hvilket icke läier kunna ske utan uppoffring å Statens sida.
Cederströms anförande synes således egentligen hafva uppkommit genom ett misstag om hvad som lätteligen varit min mening.
Jag har ej uppträdt, för alt motsätta mig en återremiss, men vill endast fästa K. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, att K.
M. uttryckligen har fästat det villkor vid sin propos., alt såvida icke alla de med Hr Arfvedson öfverenskomna villkor blifva af R.
St. godkända, så förfaller hela propostn.
Det blir således nödvändigt, såvida någon öfverenskommelse med Ilr Arfvedson kan komma tili stånd, att densamma måtte blifva befordrad till Utsk:s kännedom, när saken dit återkommer, och det vore väl, om Ilr'
Lefren, som närmare synes känna saken, kunde förskaffa en sådan upplysning ifrån Hr Arfvedson.
Jag vill blott i korthet nämna, alt jag alldeles icke kan biträda den liqvidationsgrund, som Frih.
Jag känner bestämdt, att det är en stor fördel för factoriägaren att afstå ifrån eontractet, och är öfvertygad, att han är färdig alt när som helst vi - 30 Den i Juni. »a billighet i denna väg, till och med att eftergifva dessa kolräntor.
Nto 54o Lief af R. o. Ad. återremitterad t.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s den 29 sisth
Nto 54i, i anledn. af K.
M:s nåd. remiss å Apothekare-societetens und. framställning rör:de villkoren för det af R.
St. till en phnrmaceulisk läroanstalt beviljade anslag, blef utlåt.
N:o 54* af R. o. Ad. bifallet.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtskts den 29 sisth
Nto 552, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt.
N:o 514> fann R. o. Ad., som bifallit utlåt.
Nio 514, utlåt.
N:o 552 icke erfordra annan åtgärd än att Jaggas till handlingarna.
Likaledes lades till handlingarna förstärkta StatsUtskts den 29 sisth Maj pä bordet lagda mern.
N:o 553, ang:de verkställd omröstning öfver den i Stats- samt Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsktns mern.
Nio 195 upptagna volerts-proposition.
Föredrogs ånyo StatsUtskts den 29 sisth Maj på bordet lagda mern.
N:o 555, med öfverlemnande af de upprättade riksslaterna.
Begärdes ånyo på bordetaf
Hr von Hartmansdorff, Aug., somt Frih.
Cederström, Jacob. Ånyo föredrogos och biföllos Stats- samt Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsktns den 29 sisth
Maj på bordet lagda utlåttnt Nto 202, i anledn. af vackt motion ang:de tillstånd för rotehållare att å kronoparken eller allmänningar taga virke till sina knektestugors uppförande; Nto 2o3, i anledn. af återremiss af Utskms lietänk.
Nto 164, ang;de rotejeinkningen vid Westerbottens regemente m. m.
Vid förnyad föredragning af BancoUtskts den 29 sisth
Maj på bordet lagda memir:
Nto 184, med öfverlemnande af förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 7 art. i i835 år bancoreglemente; och Nto i85, med svar å gjorda anmärknjr vid Utskts betänk.
Nto r55, innefattande förslag tili ändring af § 2Ö2 uti bancoreglementet; blefvo dessa båda memorialer begärda ånyo på bordet af Ilr von Hartmansdorff, Aug., samt Frih. Cederström, Jacob. D«n i Juni. 31 Likaledes Indes ånyo på bordet, på begäran af Hr von Hohenhausen, Michael Silvius, samt Frih. Cederström, Jacob, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon Ulskms den 29 sisth Maj på bordet lagda utlåt.
N:o 81, i anledn. af återremiss utaf Utskrns förslag till samman jeni k ning af RiksSl:ns skiljaktiga beslut, angtde ändring af författningarna rörrde sockenstämma samt om bildande af communalstyrelser.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 22 och 29 sisth
N:o ii3, med förslag till ändring af Reg.Fms 17, 22 och 106 §§.
Hr von Hartmansdorff, Aug., hegärde upplysning om de beslut R. o. Ad. fattat i anledn. af Const.Utskts mem:r N:is 18 och 60.
Pi i dd.
S e c r e t. upplyste, alt R. o. Ad. återremitterat båda dessa mener, med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanke i afseende på ]\T:o 18, att särskild ändring af 4 §:n Reg.Ftn vore obehöflig, och i afseende på N:o 60, alt den föreslagna förändringen af 106 §:n Reg.Fm icke vore behöflig.
Ståndet har sålunda under denna riksdag redan två gånger förklarat de förändringar, som här i fråga ställas vara obehöfliga.
Det är således fråga, huruvida Ståndet nu kan genom en motsatt förklaring eller genom bifall till TJtsk:s betänk, upphäfva sina föreg:de beslut.
Jag skulle icke tro delta vara förenligt med den följdriktighet, som Ståndet plägar iakttaga i sina åtgärder.
Jag lager mig friheten fästa Hr von Hartmansdorffs uppmärksamhet derpå, alt om
Ståndet skulle godkänna den här föreslagna förändring, så innefattar det alldeles icke något npphäfvande af förut fattade beslut. R. o. Ad:s beslut ronde mern.
N:o 18, i hvilket Utsk. föreslog att orden frälse och ofrälse borde utgå, ansåg R. o. Ad. obehöfligt; man kan visserligen säga, alt det är likgilltigt, orade tagas bort eller icke, ty Konungens rätt alt utnämna frälse eller ofrälse män lill Statsrådet blir i alla fall densamma; deremot är det ett positivt sladgande i delta afseende, alt Högsta
Domstolen skall bestå af 6 frälse och 6 ofrälse män ; frågan är nu om borttagande af detta positiva stadgande, på det alt Konungen må aga rättighet att tillsätta personer, som äro till just.- rådsplatserna lämpliga, utan afseende på örn de äro frälse eller ofrälse män.
Hvad åter mern.
N:o 60 beträffar och den deruti föreslagna förändring af 106 §:n, så bar den alldeles intet alt skaffa med detta förslag, utan är endast ett alternativ, som man velat lemna ål Const.Utsk.
Jag anser saken, som Utsk. i nu föredragna mern. föreslagit, vara riktig, och Den lJuui. tillstyrker således förslagets antagande till grundlagsenlig behandling.
Tersmeden har vissei ligen så till vida rätt, att det hufvudsakliga, som Coust.Utsk. här afser, är borttagandet af de 6 frälse platserna i Högsta Domstolen; men just af det skälet får jag yrka och anhåller om alsing å Const.Utsk:s betänkande.
Så länge R. o. Ad. ännu existerar såsom privilegieradt Stånd, är del icke skäl att vi afstå det enda vi hafva qvar af våra privilegier.
Sjelfskrifvenheten är redan på sitt sätt borttagen, åtminstone hvilar, som bekant är, till nästa riksdag ett förslag till dess borttagande.
1 öfrigt hafva vi intet qvar mera är tolfringningen, hvilken förmån vi gerna kunna efterskänka.
Jag skulle tro det vara en tillfredsställelse för R. o. Ad. att veta att alltid 6 ledamöter af vårt
Stånd skola sitta i Högsta Domstolen, och jag kan icke ingå på att detta fråntages oss.
Om de andra Stånden vilja gifva bort sina privilegier, kan det först för oss blifva skäl att gifva bort våra få återstående; men oaktadt de öfriga privilegierade Stånden hittills icke visat lust till någon slags concession i slik väg, har dock detta Stånd redan cederat kanske alltför myckel af dess privilegier, och det synes mig vara skäl att nu stanna och ej låta fråntaga sig allt.
Rehbinder har ansett det nuvar. stadgandet såsom ett R. o. Ad:s privilegium.
Jag skulle tro, att när grundlagen skrefs, var detta alldeles icke meningen, utan att meningen var att föreskrifva att andra än adelsmän skulle komma in i Högsta Domstolen.
Detta tror jag var afsigten med stadgandet.
Numera har Coust.- Utsk. ansett, att ett stadgande, för att skydda den ena eller andra classen, alldeles kunde utgå, isynnerhet som det synnerligen bör afses alt få personer, hvilka äro fullt skicklige att bestrida ett så vigtigt kall, som det ifrågavar., hvilket åter snarare kan vinnas, om Konungen får full frihet att till dessa platser välja hvilka han behagar.
Cederström, Jacob: Den uppgift, som Frih.
Tersmeden nyss lemnade rör:de anledningen till bestämmelsen om antalet af frälse och ofrälse ledamöter i Högsta Domstolen, är fullkomligen riktig.
Det varde ofrälse
Stånden, som fruktade att icke ett enda ofrälse Just.råd skulle blifva utnämdt, om icke det vore bestämdt huru många sådana, som skulle nämnas.
Likväl var det mycken fråga vid 1809 års riksdag att få bort ordet och samt ali få dil ordet eller samt att borttaga siffran, sorn skiljer emellan de båda classerna.
Det är väl klart, att, då grundlagen alägger Konungen att vid tillsättandet af tjenster endast göra afseende på skicklighet och förtjenst, detta naturligtvis icke kan stå väl tillsammans med grundlagsbudet, att det skall linnas ett visst autal af hvardera classen; ty Konungen hindras deri - Den i Juni. a3 genom alt till Just.råd utnämna den han verkligen anser skickligast, om denne hör lill en annan class, än den, inom hvilken ledigheten uppstått.
Jag anser således förslaget höra hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, helst jag i alla fall anser It. o. Ad. oberättigadt att afslå detsamma vid denna.
Äfven jag erkänner, att, på salt Frih.
Tersmeden uppgifvit, då grundlagen stiftades, meningen var att med visshet alltid få in 6 ledamöter af ofrälse Stånden inom Högsta Domstolen ; men tiderna hafva förändrat sig, och numera vöre det temmeligen osäkert, ifall man förändrar delta stadgande, om icke den tid snart nog kunde komma, då ingen enda frälse ledamot funnes i Högsta Domstolen.
Da denna bestämda fördelning af frälse och ofrälse ledamöter i Högsta Domstolen ännu ansågs såsom en fördel för de ofrälse, bragte de densamma å bane och Adeln ingick helt beskedligt deruppå, hvilket var ganska lätt.
Numera anses denna fördelning såsom en fördel för Adeln, och genast söker man borttaga densamma; men R. o. Ad.bör nu vidtaga samma åtgärd till sitt tryggande, som de ofrälse 1809 till sitt och således afslå den nu projecterade förändringen.
Den här yttrade förutsättning, att det möjligen kunde inträffa, att icke 6 ledamöter af detta Stånd funnes, som vore skicklige att bekläda dessa vigliga embeten, kan säkert icke vara allvar och är så orimlig, att den ej ens förtjenar någon vederläggning.
Äfven jag tror mig bestämdt veta, att 180g års lagstiftare afsågo med detta stadgande ett förbehåll eller en säkerhet för de ofrälse
Stånden att kunna i Konungens Högsta Domstol vara försäkrade att äga hälften af antalet.
Det är således ganska gifvet, att Uppkomsten af detta stadgande är helt och hållet till förmån för de ofrälse Stånden, och som jag är sjelf lödd och uppfödd i detta Stånd, så anser jag ganska lyckligt att så är och har varit van att ända från min barndom så anse saken; men oaktadt olla de bemödanden, som man vid denna riksdag gjort, att visa obehöfligheten af detta stadgande till säkerhet för de ofrälse Stånden sjelfva, är jag dock af den öfvertygelsen, att det är för tidigt att taga bort detta stadgande, ehuru icke af det skäl som Frih.
Rehbinder här anfört, utan i en alldeles motsatt riktning.
Jag tror att det ligger så mycken fördold aristocrati i alla dessa stora fr i— hetsyttranden, som äga rum från den ena sidan, alt det är angeläget för de ofrälse Stånden, att denna skilnad, som står i grundlagen, tills vidare bibehålies, tilldess man kommer i erfarenhet of huruvida den liberalism, som tyckes vilja visa sig, ar verklig eller skenbar.
Jag anhåller således, såsom uppfödd i ofrälse
Stånd, att förslaget icke måtte blifva förklaradt vara nyttigt och nödigt, utan tvertom.
Silvias:
Jag förenar mig i allo uti det yttrande, som Frih.
Cederström afgifvil, och anser med det förstånd af grundlagen, som jag har uppfattat, Stånden icke vara berättigade att afslå hvilandet af ett grundlagsändringsförslag till nästa riksdag.
Då stadgandet i grundlagen, att ledamöternes antal i Högsta Domstolen skall till hälften bestå af frälse och till hälften af ofrälse ruan, naturligtvis ofta kan utgöra en svårighet för Konungen att utvälja den Han anser skickligast och mest passande till denna plats; så anser jag Coust.Utsk:s förslag till ändring i den delen visserligen vara nyttigt; men jag hade önskat, alt den föreslagna ändringen, hvad 22 §:n Reg.F:n beträffar, hade varit fullständigare.
Denna § innehåller nemi., att ringare mål kunna afgöras af 4 ledamöter, om de äro om beslutet ense, men annars af 5.
Det är efter mitt omdöme oriktigt att låta 4 ledamöter pröfva ett mål, och att de först, sedan sig visat örn skiljaktighet dem emellan uppstår, tillkalla den 5:te, emedan det då beror af denna att gifva decision i saken.
Det bör således, efter mitt omdöme, alltid vara minst 5 ledamöter närvar., då en sak i Högsta Domstolen afgöres.
Samma skäl tala äfven för en ändring i det afseeudet, att 8 ledamöter icke må dömma i en sak, ulan 7; ty då kan det icke inträffa, att de stanna i lika röstetal emot hvarandra.
Deremot om 8 ledamöter sitta öfver målet, kan det hända att 4' stanna mot 4» och då är det ordförandens röst som afgör; och jag tror icke, att den tappande parten anser sig rättvisligen hafva tappat, då han har lika många röster i Högsta Domstolen för sig som emot sig.
Jag skulle derföre anhålla, ali R. o. Ad. ville förklara för sin gemensamma tanke, att 22 §:n Reg.Ftn bör erhålla följande lydelse: ”Uti Högsta Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af 5 ledamöter; öfver vigtigare saker skola 7 dömma.’’ Om §:n får en sådan lydelse, så vinnes äfven den stora fördel, alt det för Högsta
Domstolen blifver möjligt alt lidlals arbeta på 2;ne divisioner.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde till Hr Cederschjöld, om icke han skulle finna, att den framställning han gjort icke egentligen hörde lill det förslag, som nu af Coust.Utsk. vore framstaldt, och hvilket egentligen afsåge upphäfvande af föreskriften derom, att ett visst antal af Högsta
Domstolens ledamöter skulle vara frälse och ett annat visst antal ofrälse personer.
En annan fråga vore den, huru stort antal af Domstolens ledamöter erfordras för att göra den domför, och hemställde Hr Landtm., om icke Hr Cederschjöld skulle finna att detta vore en ny grundlagsfråga, hvilken icke i plenum kunde väckas, utan hvarmed den ledamot, som önskade en förändring, ägde att, om han så för godt funne, vända sig directe till Const.Ulskottet.
Hr D o ii i Ju n i.
Hr Munch af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Jag finner det ganska omtänksamt af Frih.
Rehbinder, alt han vill bibehålla den skilnad, sorn ännu finnes i afseende på Högsta
Domstolens ledamöter, då han sjelf är af frälsestånd och, som jag tror, också jurist; men om man i enskildta förhållanden ej blott skulle vara berättigad, utan också skyldig alt afse den corporations fördel, till hvilken man hör, torde man, åtminstone i offentliga värf, höra afse det allmännas bästa.
För min del tror jag, att det allmänna är bäst gagnadt genom antagande af det förslag, som Coust.Utsk. framställt, och jag tillstyrker derför detsamma.
Den farhåga, som Hr Lefren yttrat, att, ifall ändringen antoges, inga ofrälse ledamöter skulle kunna komma in i Högsta Domstolen, tror jag Lora förfalla, då man erinrar sig att just.rådsplatserna i Högsta Domstolen äro så vigtiga, och att dertill fordras så utmärkt skickliga personer, att Regeringen lär finna sig förbunden att dertill eftersöka förtjenslen hvar den finnes; och jag tror det vara så väl det frälse som de ofrälse
Stånden lika, af hvilken börd förljensten är, blott den kommer fram.
Tersmeden gjorda reflexion är i sanning lika märkvärdig sorn den är riktig.
Vid 1809 års riksdag, då grundlagen stiftades, ansåg man nödvändigt att införa denna § i grundlagen, för att i Högsta Domstolen försäkra någon plats åt de ofrälse Stånden.
Nu anser dea sidan, som ifrar emot grundlagsförändringen, nödigt, att denna 5 qvarstår, för att der bevara någon plats åt Adeln.
Är delta alldeles omvända förhållande en följd af de ofrälse Ståndens tilltagande och Adelns aftagande bildning, så är det rätt att frångå skilnaden; är förslaget deremot blott ett foster af partiopinionen, så är liden att dermed nu framkomma i föga fosterländsk anda vald.
Hvad åter sjelfva hufvudsaken angår, så erkänner jag mig vara af den mening, att det kan vara ganska likgilltigt, om frälse eller ofrälse ledamöter sitta i Konungens högsta nämnd.
Det vigtignste dervid är alltid, att Konungen, ulöfvande sin majestätliga rättighet och pligt, dertill endast utnämner de skickligaste männen, utan afseende på börd eller några andra consideratioper, och då detta sednare verkligen står i en slags strid med uttrycket om ett visst antal frälse och ofrälse ledamöter i Högsta Domstolen; så kan jag icke annat än för min del gilla grundlagsförändringen, och önska, att den mätte blifva hvilaude till nästa riksdag.
Jag hade äronat till besvarande upptaga Hr Cederschjölds yttrande, men sedan Hr Landtm, redan tillrättavisat frågan i denna del, har jag intet att tillägga.
Jag började nied att uttrycka min 26 H. 4 Den i Juni. ledsnad deröfver, att Const.Utsk. icke linde föreslagit en så vidsträckt redaclionsföiändring af 22 §:n Iteg.F:n, sorn jag önskade.
Mitt förslag grundade sig derpå, att jag förut sett det gå an hos R. o. Ad., att, då Const.Utsk. afgifvit förslag om ändring i en grundlags-§, R. o.
Ad. förklarat för sin gemensamma tanke en annan ändring inom samma § i sammanhang med den förra.
Jag trodde, att det kunde på samma sätt tillgå äfven nu.
Möter deremot något hinder, så kan jag blott beklaga, alt Const.Utsk. icke fästat sin uppmärksamhet på den ändring, som jag ansett nödvändig.
Det står nemi., att ej må mera än 8 på en gång tjenstgörande vara.
Då detta stadgande tages i sammanhang med del föregående, att minst 4 skola domina, eller 5, om de 4 äro om beslutet ense, och alt i vigtiga mål minst 7 skola dömma, men att ej må mera än 8 pä en gång tjenstgörande vara; så visar det sig klart, att meningen är, det ej mer än 8 få vara domare i samma sak ; men nu har delta blifvit tolkadt så, som Högsta
Domstolens ledamöter skulle vara förbjudne att alla på en gång vara i activ tjenstgöring.
Att detta icke kan vara grundlagens mening, synes tydligt; men de, som tolka grundlagen på förra sättet, åberopa dess föreskrift alt den skall tolkas efter ordalydelsen till stöd för sin åsigt, och följden blir, att Högsta
Domstolens ledamöter aldrig kunna arbeta på två divisioner.
Om den förändring, som jag föreslagit, antoges, så kunde Högsta
Domstolen arbeta på två divisioner, och man kunde då, hafva någon förhoppning att den högst betydliga balance, som der nu finnes, småningom kunde minskas.
Balancen är nu så stor, att man anser som en lycka, om ett tvistemål kan afgöras inom två eller tre år efter sedan det inkommit.
Denna olycka kan icke afhjelpas, förrän en ändring i grundlagen sker, och i händelse så lång tid af riksdagen återstår, så skulle jag tro att det vore väl, om i detta afseende ett förslag inkomme från Const.Utsk., ifall det icke går an att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antager det förslag jag framställt.
Jag skall bedja att få instämma i den mening, som blifvit yttrad af Frih. Cederström, Jacob, ang:de obehöfligheten och orimligheten deraf, att vilja bibehålla ovillkorligen 6 ledamöter af frälse stånd uti Högsta Domstolen.
Det måtte nemi. vara för hvar och en klart, att det skall uppkomma mycken svårighet alt besätta bestämdt 6 platser i Högsta Dom.tolen med frälse ledamöter.
Sådana exempel äro icke sällsynta, att Konungen haft mycken svårighet att fylla inträffade ledigheter, och jag frågar Frih.