Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
bevekt-lse-grunderne kunna icke vata några Stais-hemligheter, som endast äro undantagna från Allmänhetens kännedom , ©ch dä detta
Mål egentligen bordt behandlas efter TryckfrinetsLagen, hvilken tydeligen innehåller uti 2. §. 1.
Morn, att allt hvad som kan komma till mänsklig kunskap, icke må förvägras till tryckning, och omöjligen någon Statshemlighet finnes häruti, Riksens Ständer utomdess redan gifvit ett bevis Den S Maji, f. m. 173 på deras ogillande af sådant tysthetsbpgär , genom deras beslut i frågan om tryckningen af Revisor^-mes Fiotocoli rörande Malmö Discont; så styrkes jag än mera uti den tankan, att
ConstitutionsUtskottet å nyo matte anmodas taga siken i betänkande, hvaruti flere torde med mig instämma, om Målet finge hvila till nästa Plenum.
Friherre Cederström, Ulric, förenade sig med Friherre Staél von Holstein.
Herr Grefven och LcindtMarskalken yttrade å nyo att, då någon öfverläggning i denna fråga icke kunde äga runi, vore det äfven utan allt ändamål, att låta Memorialet ytterligare hvila på bordet, samt tilläde, att då Friherre Staél von Holstein anfört, att, enligt 2. §. r. Mom. i TiyckfrihetsFörordnlugen , det vöre hvarje Författare tillåtit, att öfver allt, som är eller kan blifva föremål för mänsklig kunskap, genom tryck sina tankar kungöra, hade Friherre Staél von Holstein äfvenväl bordt draga sig till minnes, att, enligt 2. §. 4.
Morn., från nyssnämnde tillåtelse åtskilliga undantag ovägerligen böra iagttagas , bland hvilka ConstitutiomUtskotiets protocoll, rörande StatsRådet, finnas uppräknade.
Under öfverläggningen , som föranledde till den Remiss, hvaröfver ConstitutionsUtskottet nu utlåtit sig , yttrade jag den öfverrygelse, hvilken jag ännu hyser, nemligen att trud de ”Feder bör ande”, hvilkas ramtycke, enligt TryckfrihetsFörordningen, for3 174 Den 8 Maji) f. mt dräs, för att kunna af trycket utgifva ”Constis tiitionsUtskottets Protocöll rörande StatsRa* det”, ej kan förstås annat än ConstitutiönsUt» skottet sjfelf.
Men jag måste tillika förklara, | att jag ej känner hågon enda §• i Grundlagen, som stadgar, att ett Mål skulle förfalla derfö- i re, att vid dess behandling innom Utskottet två Stånd städnat emot två.
Tvärtom anser j jag ConstitutionsUtskottet derigenom , att två i Stånd vid detta tillfälle stadnat emot två, endast hafva förklarat sig vara likgiltigt , antingen de ifrågavarande
Handlingarne tryckas eller ej , samt i och med detsamma således hafva öfverlemnat till Riksens Ständer att sjelfve derom besluta, Friherre
Det rinder öfverläggning varande CönstitutiönsUtskottets
Memorial kan ej anses såsom annat, än ett tillkännagif» gifvande, huru frågan innom Utskottet blifvit afgjord.
Det ar ötvifvelagtigt, ått i alla Mål, deif Riksens Ständers rätt bestämmes innom Stånden , fordras , till vinnande af ett resultat, mera än två Stånds pluralitet, och der två Stånd stadna emot tvä , måste ämnet utredas antingen af Nämnd eller förstärkt Utskott.
Men lika ostridigt är ock, att alla frågor, dem ett Utskott, det må vara hvilket som hellst, med Riksens Ständers rätt äger af* göra, och hvilka, enligt Gfurtdlagen, hvarken genom Nämnd eller förstärkning af Utskottet kunna bringas till slut, nödvändigt måste, epär två Ständ innom Utskottet stadna emot Der. 3 Maji, /> in. 173 tvänne, förfalla» Då ConstitutionsUtskottet i nu förevarande fall är den He derb or ande, som, med kännedom af Handlingarne, äger pröfva om det till tryckning må utgifvas eller icke, så är det tydligt, att frågan måste förfalla, e» när vid öfverläggning derom, två Stånd innom, Utskottet stadnat emot två.
Om det i Grunda lagen funnes någon §. som stadgade , att Utskottet i en dylik händelse skulle förstärkas, vore det naturligt, att hvar och en sökte be* fordra Målet till afgörande.
Men då någon sådan föreskrift ej finnes, får man åtnöjas med den underrättelse om utgången, som Constitu^ tionsUtskottet nu lemnat.
Öm man skufj le erkänna den lära Friherre Cederström predikar, så vore visserligen Riksens Ständers rätt ganska ringa eller ingen } ty ConstitutionsUtskottet vore
Depositaire af hela Magtenj mell denna lära bestrider jag på det högsta.
Det finnes blott trenna fall i Grundlagen, der RiM sens Ständer öfverlemnat 6in beslutande rätt till detta Utskott, som i öfrigt får ställa sig till efterrättelse de allmänna föreskrifterne för Utskotten.
Dessa tre fall äro nemligen 29., 36. och 55- > Riksdagsordningen, då Stan-, den äro af skiijagtiga tankar, till hvilka
Ut-» skott ett ärende bör remitteras, eller ock då flera Utskott skola sättas, samt andtligen då LandtMarskalk eller Taleman vägrar Proposition , i hvilka fall ConstitutionsUtskottet äf domare, men i andra händelser känner jag icke, att det äger någon beslutande rätt. 55, * 176 Den 8 Maji, /. m. §.
RegeringsFormen bjuder, att då skiljagtighet i Grundlagsfrågor uppstå Standen emellan, skall saken genom Nämnd afgöras, och ConstitutionsUtskottet har således i det fallet icke ensamt beslutande rätt, 81- §•
RegenngsForitien innehåller, att dä Konungen föreslagit förändring i Grundlagen , skall frågan hvila till någon Riksdag, då beslut först skall tagas, i händelse Ucskottet tillstyrkt förändringen; i motsatt fall , om det afstyrkt , kunna Riksens Ständer antingen genast alsia, eller ock afgöra att de vilja nästa Riksdag deröfver besluta.
Häraf synes, att i dessa fall Riksens Ständer äfven hafva deras beslutande rätt sig förbehållen , och att
Utskottet tillhör blott en consultativ rätt.
Enligt 106. §. äger Utskott tet , att under RiksRätt ställa StatsRådets Ledamöter, om de handlat uppenbarligen emot Lagarne.
Men att frikalla från ansvar, derest
Utskottet skulle finna någon hafva uppenbarligen handla! emot dem, kan jag icke förmoda tillkomma ConsfitutionsUtskortet, ty denna rätt vore större än Ständernes egen.
Ständer äro under, icke öfver Lagar, och Utskottet kan således icke vara tillsatt för alt handla efter godtycko och utöfver Jura Majestatica, utan för att befordra rättvisa.
Om det skulle undfalla Utskottets uppmärksamhet något förseende , hvilket lätt kan hända , men som blefve upptäckt af något annat Utskott eller enskilt Riksdagsman ; så är det onekligen af det skäl, att Utskottet icke äger göra Nåd; dess pligt är att antingen s om det fin-, nes Den 8 Maji, /. m. 177 nes förbrytelser vara af beskaffenhet att böra af RiksRätt dömmas, derom föranstalta, eller ock, genom utredande af saken, sätta Riksens Ständer i tillfälle att pröfva, om de i grund af 107. § skola göra någon anmälan hos Konungen eiler icke:
Häraf lärer nogsamt inse*, att ConstitutionsUtskottet icke enligt denna §. äger någon egen magt, utan blott att pröfva om gjorda anmärkningar äro falska eller icke, om begångna fel äro uppenbart stridande emot Lagarne eller icke, samt härom lemna Riksens Ständer upplysning. 107. §. tillägnar Ut.' skottet icke minsta rätt mer än andra Utskott och enskilda Representanter, nemligen att göra anmärkning; hvad förut är närndt gäller ock här, att Utskottet icke äger att dölja eller frikänna efter behag.
Utskottets hörande betyder icke annat, än afläggande af berättelse, med ti 11_ eller afstyrkande, huru sorn behagas; men icke kan man rimligen påstå, som likväl åtskilliga yttrat, att änskönt omdömet icke beror af Lag, utan af Opinion , , Riksens Ständer icke få äga annan Opinion än Utskottet.
Detta är just Despotens grundsats , att ingen får tänka annorlunda än han, eller åtminstone icke yttra sådant.
Jag vill hoppas, att man icke later förvilla sig till den grad, att underkasta sig ett sådant förmynderskap, hvarigenom man afsäger sig tankefriheten.
Då ConstitutionsUtskottets påstående om ägande af Riksens Ständers beslutande rätt , utom i de nämnda fall, således icke kan styrkas af Grundlagen , måste man icke låta den Ridd. 0. Ad.
VI- B. I.
Afd. 23, 24* 178 Den 8 Maji, f. m, deciderande tonen af vissa Talare låta verka på sig , och då ConstitutionsUtskottet i denna händelse handlat rakt emot föreskrifterna i 38. §.
Riksdagsordningen , som ännu är gällande
Lag , samt den enas
Ja är så godt sora den andras
Nej, så protesterar jag emot Memorialet och yrkar, att det må läggas på bordet till nästa Plenum.
Då här är fråga om tryckning af Protocoll, sorn, enligt Grundlagen , åtminstone till en del böra hållas hemliga, måste nödvändigt en pröfning, huruvida de kunna tryckas eller icke, föregå, En 6ådan pröfning kan ej anställas af någon annan än ConstitutionsUtskottet.
Utan att in» gå i någon granskning af sjelfva saken eller om tryckningen bordt beviljas, hvilket jag dock snarare ansett Utskottet kunna medgiiva , är jag likväl öfvertygad, att
Utskottet ej ägt framställa dess beslut annorlunda än såsom nu skett.
Och då ingen lärer bestrida, att ibland de Handlingar , hvilka tillhöra ConstitutionsUtskottets granskning , många skola hemliga hållas, samt då Riksens Ständer, genom det de blott yttrat en önskan om tryckningen, tilN kännagifvit deras tanka , att de ej ägde rätt gå längre, så instämmer jag helt och håUet med Herr Grefven och LandtMarskalken i dess förklarande, att Proposition till återremiss af ConstitutionsUtskottets Memorial måtte förvagras.
Herr Grefven och LancltMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln yrkade, def Dm 8 Maji, f, nu 179 Herr Grefven och LandtMarskalken borde gera den af några Ledamöter begärta Proposition om återretniss.
Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att ConstitutionsUtskottets ifråga varande Memorial måtte läggas till LiandJingarnej hvilket bifölls.
Friherre Stael von Holstein, Corfitz Lii di vig, uppläste följande; Sedan Högloflige Ridderskapet och Adelrt genom votering bifallit det sammansatta Statsoch Bevillningsutskottets Betänkande, rörande den efterräkning af Bevillning för Brännv.nsj bränning, som af Kongl.
KammarRätten blifvit gjord för åren 18 ro, u och 12, å Ståndspersoner med flere å Landet boende, får jag emot detta beslut anmäla min reservation till Protocollet.
Jag bär ej med Herrar flggla, Påhlman och von Törne kunnat d la lika tankar om rättvisan af denna beskattning, enär uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den 26 April 1810, uttryckligen står nämnd t , att Bevillning skall erläggas, om de önska bränna, hvaremot så väl Hemmansbruka-■- å Landet sorn Städerne (Stockholm o h ■ tu - borg undantagn?) skola erlägga '-levi Inin.
, estin en de begagna Brännvinsbränning, clLr icke.
Örn genom en felagtig iedactiOit i 25. §. iSo Den 8 Maji, f. m. af RiksdagsBeslutet den 2 Maji 1810, detta samma åläggande, som endast angår Hemmansbrukare och Städerne, kommit att få rum, sedan äfven omnämdt blifvit, att andra å Landet boende ägde, mot Bevillnings erläggande, begagna Bränvinsbränning , om de sådant önskade, så hade lätteligen misstaget blifvit upptäckt, om Utskottet behagat jemföra denna redaction med innehållet af underdåniga Skrifvelsen af den 26.
April 13to, hvilken väl måtte äga kraft, så mycket mera, som den i sam» ma 25. §. till slut åberopas såsom den grund, hvarefter man i alla förut nämnde omständigheter hade att yttra sig.
De serskildte meningar här blifvit anförde, för att bereda bifall till Utskottets Betänkande, strida äfven alla emot min öfvertygelse.
Här har blifvit sagt, att denna afgift vore en slags Consumtionsafgift; men rubriquen i Ständernas beslut visar, att det är för Bränvinsbränning, icke för BranvinsConsumtion ; detta synes ytterligare deraf, att i Stockholm och Götheborg Brännvinsbränning ej var tillåten , utan af MagazinsDirection begagnades.
Har Allmänheten icke erlagt denna Bevillning å 8- Sk. person?
Här är sagt att återbetalningen af denna erlagde Bevillning skulle förorsaka alltför mycket besvär för Uppbördsmännen samt till ringa del komma de beskattade till godo, utan till det mästa stadna i Kronobetjeningens händer, jag medgifver, att vid sådana restitutioner efter flere års förlopp icke alla kunna få sin ersättning; många äro döda, andra bortflyttade m. m. samt att härigenom visserligen något kai* Den 8 Mäjit f. m. obehörigt stadna hos Uppbördsmännen; men deremot är jag fullkomligen öfvettygad , att utkräfvandet och indrifvandet al det, som ännu icke är uppburit i de 5 återstående Länen, skulle förorsaka mycket mera besvär och obehagligheter för Uppbördsmännen, än restitutionen åt de 19 Län, sorn redan betalt, skulle medlö't så mycket mera, som det nu är tärnmeligen uppdagadt, att ett Redactionsfel är orsaken till bela oredan, samt att af dessa, nu a£ den fattigare Classen af Medborgare utprässade styfver , blott de två tredjedelarne ungefärligen komma Staten till godo, men det öfriga, hvilket efter den proposition, sorn blifvit ingilven , torde belöpa sig till 10 å t2,®oo R;dr, tillfaller KammarRättens Revisorer, hvilka hafva det bruk, att då intet ansvar ar stadgadt på obehöriga observationer , försöka både likt och olikt för att komma åt Penningar.
Men af alla inkast finner jag det till och med sårande, att en restitution skulle förorsaka en ökad Bevillning af 200,000 R;dr.
Huru kan en sådan tanka äga rum?
är icke rättvisan den första pligt, man har att iagttaga?
Skall man af den fattiga uttaga en enda Skilling, som han icke är skyldig erlägga, för att spara för den rike en Riksdaler att fylla behofven ?
N-'j! jag hoppas att en sådan tanka vore förhastad af den, som yttrat densamma , och 'eke har grundlagt Ridderskapets och A-, delns omdöme vid voteringen.
]ag har nu anfört skälen till min reservation; dock innan jag slutar ett bemödande, sorn varit förgäfves, får jag göra en ytterligare anmärkning.
Då i - xSs Den 8 Maji, f. m. från Örebro Län år T 815 irikommo förfrågningar och besvär i detta ämne, har Konungen genom Utslag den 8 Nov. samma år, fastställt att denna beskattning skulle utgå.
Herr StatsRådet, Grefve Mörner har här uppgifvit skälen till ditta beslut.
Icke dess mindre har Konungen sill Riksens Ständers pröfning och afgörande proponetat detta ärende.
Lyckligt det_ Folk, hvilket styres af en Regent, hvilken medgifver, att han kan göra misstag; hvilken är benägen att rätta dem, och hvilken icke envist påstår, att derföre, att han satt sitt namn under ett sådant beslut, det skall gälla såsom en orygglig lag, fastän det origtiga sedermera uppdagas.
Ett sådant bevis af rättvisa och mildhet gaf oss den Högstsalige Konungen, hvarföre ock hans minne vare prisadt.
Då från flera
Län besvär i detta ämne inkommo, togs saken under närmare granskning * ytterligare upplysning infordrades och Konungen beslöt öfverlemna ärendet till Ständernas afgörande, med tillkänn‘gifvande, af t han funnit saken fordra närmare påseende.
Denna vink af Konungen, och orsaken, som föranledde dertill, har alldeles undfallit Utskottets uppmärksamhet j Om Konungen hade funnit Dess Utslag af den 8 November i 8 r 5 vara alldeles conformt med meningen och ordalydelsen af Ständernas beslut, säkerligen hade han icke då hans kj u t it detta
Mål till en ytterligare pröfning samt möjligtvis ändring af Ständerna; men då han gjort motsatsen, så bevisar det ju tydligen, att saken var genom 'ofvannämnda Utslag kommen Den 8 Maji, f m\ i ett skick, som Konungen sjelf insåg och önskade borde ändras, samt fördenskull valde den utvägen, att öfverlemna ärendet till Ständerna, för att derigenom undvika att sjelf upphäfva och rätta sitt förra beslut, samt dymedelst liksom förklara , att han vid förra Föredragningen icke erhållit erforderlig upplysning:
Då nu Riksens Ständer bifallit Utskottets Betänkande , och således denna Bevillning skall utgå, har Konungens milda afsigt att icke betunga en stor del af de medellösaste Inbygg nare i Landet med en utgift, den meningen aldrig varit att dem ålägga, alldeles förfelats;* det är således icke utan smärta jag tänker derpå, att utgången blef så frugtlös ; det enda, som härmed vunnits, är, att nu mera blif-1 vit bekräftadt, det Riksens Ständer äga rätt, enligt 90. §.
RegeringsFormen, under öfverläggning och pröfning att taga Regeringens beslut och verkställigheten af Lagar och Författningar m. m. , i de fall och den ordning Grundlagen föreskrifver.
Äfven torde häraf hämtas anledning att få afgjord den frågan, huruvida RiksdagsBeslutet skall äga någon retroactiv kraft, i fall det skulle strida emot sjelfva Ståndens Beslut, och den derefter författade underdåniga Skrifvelsen , i conformité med hvilken Konungen låter Dess Kungörelser och Påbud emanera.
Då RiksdagsBeslutet är en generel Berättelse, men Ståndens Beslut deremot en speciel föreskrift, som under Riksdagens lopp expedieras samt verkställes, så inses lätteligen, hvilka oordningar kunna upp. 6tå, om det sedermera utkommande Riksdags 184 Den 8 Maji, /. in. Beslutet får en motsatt Redaction.
Ja! sjelfva den nu åberopade 25.
§• bevisar detta klart.
Den innehåller, att Ståndspersoner med flera å Landet boend-e &c. Ett så obestämdt uttryck kan omöjligt nyttjas i en BeviilningsStadga , då icke alla skola betala ; hvilka äro då de flere, som skola, och hvem skall pröfva och afgöra detta?
Också har KammaiRätten i sina anmärkningar visat, att de ingen säker grund haft att gå efter, då den från efterräkningen undantager alla Drängar hos Hemmansägare af Allmogen , men beskattar dem , som tjena hos Possessionaten, hvilka således erlägga dubbel Beskattning, först för Jorden , och sedan för Personalen, i likhet med Städerna.
Att detta aldrig varit Ständernas mening vid 1810 å>-s Riksdag, måste lätt kunna inses, och det hade varit lyckligt , om ej , genom detta Beslut, Allmänheten fått ett mindre fördelagtigt omdöme om Riksens Ständers åtgärder.
Stael von Holstein förklarade derefter, det han, i anseende till enskildte angelä.' genheter, vore nödsakad, att från Rikdagen afresa och således måste afsäga sig det af Ridderskapet och Adeln honom uppdragne förtroende att vara Ledamot i det förstärkta Statsutskottet, hvilket han ansett sig böra anmäla, pä det någon annan måtte i hans ställe till Ledamot af det förstärkta StatsUtskottet väljas.
Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade: det han vore öfvertygad, att Ridderskapet och Adeln, lika med Herr Grefven och Den 8 Maji , /. m. 185 LandtMarskalken, skulle önska , det Friherre Stael von Holstein måtte fortfara, att deltaga både uti Ridderskapets och Adelns öfverläggningar och uti det förstärkta Statsutskottets ; men om sådant, i anseende till Friherre Stael von Holsteins enskilte omständigheter , icke vöre n ödigt, trodde Herr Grefven och Landt* Marskalken dock, det någon ny Ledamot, efter Friherre Stael von Holstein, icke torde behöfva utväljas, hel 1st Ridderskapet och Adeln utsett sex Suppleanter uti det förstärkta Statsutskottet.
Som jag ej kunnat fatta Friherre Staél von Holstems nyss uppläste anförande , hvilket, enligt hvad jag tyckt mig finna, innehåller en ny Motion, an* håller jag, att detsamma måtte få hvila på bordet.
Herr Grefven och Landi Marsk alfen yttrade ; att, enligt hvad han fattat, Friherre Staél von Holsteins anförande endast vore såsom en reservation till Protocollet att anse.
Då afstår jag från min anhållan, men sedan jag nu hört att Friherre Staél von Holsteins yttrande innefattar en reservation mot Ridderskapets och Adelns sista plemdag fattade beslut i afseende på BränrivinsBrännings-Bevillnings utgörande för de sednaste åren af Personer å Landet, sorn icke äga Jord, får jag äfven i samma reservation instämma, och det på det skäl, att jag anser Riksens Ständer värdigt att häfva miss-! 185 Dén 8 Maji, /, m. bruk och utdela rättvisa, jemväl då svårigheter vid verkställigheten möta, samt isynnerhet då det angar den fattigare delen af Nationen.
Anmältes och emottogs Herr HofCancelle-' ren m. m.
Friherre af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Majtts höga vägnar aflemnade dess Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, med öfverlemnande af TabellCommissionens underdåniga Utlåtande, angående det för senaste Quinquennium upprättade Tabellverk.
Gifven Stockholms Slott den 7 April 18 tS Herr Grefven oq]i Landt Ma rs ka IJcen anmodade Herr HofCancelleren , att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att dess Nådiga Skrifvelse skulle med första till handläggning företagas.
Sedan Herr HofCancelleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes och lades på bordet Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Skrifvelse.
Allmänna Besvärsoch Oeconomiae-Utskottets så väl den 21 sist* ledne Februarii afgifne Betänkande öfver föreslagne ändringar uti Författningarne, rörande Husbehofs Brännvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen, som äfven den 28 Ven 8 Maji, f. m. 18? sistledne April meddelte , saint den 4 dennes på bordet lagde ytterligare Utlåtande, i anledning af de vid Utskottets torra Betänkande gjorde Anmärkningar.
Till undvikande af så täta förändringar i Forfattningarne, äfvensom af riiånga tryckande utgifter, anhåller jag om Proposition till bi fäll af det alter-: nativ i Utskottets Betänkande, sorn föreslår bibehållande af 1815 års Förordningar rörande Brännvinsbränningen , i hela deras vidd , så mycket hellre, sorn Bondeståndet, hvars interesse är med Riddcrgkapets och Adelns så nära förknippadt, redan bifallit samma alternativ.
Då jag för min del bifaller att de Oeconomiske Stadganden, i afseende pa Brännvinstillverkning, mätte blifva oförändrade,: önskaJ de jag likväl någon förändring i föreskrifterne i 5. och 6. §§. af Kongl. Förordningen af den 20 December 1S15, i afseende på ansvar för Brännvinsredskap, sorn icke begagnas.
Deri stadgas, att den, som icke är berättigad att tillverka Brännvin, får ej i sitt förvar hafva Brännvinsredskap, ett Stadgande alltför strängt, då tillika icke utväg är öppnad, att till allmänna förvaringsrum få aflemna Brännvinsredskap, och mindre rättvist förekommer det, att den, som till exempel np icke är Bonde eller Hemmans - Den 8 Maji, f. m. brukare men framdeles tänker blifva det, då han är berättigad att äga Bränn vinsredskap , är nu likväl förut tvungen att förstöra dem han möjeligen ärft.
Skadligt är det äfven, att den ringare Folkclassen på Landet äro tvungne förstöra sådana redskap , som , tjenlige till pantsättning, öppnar för dem den enda utväg, att i svåra år emot pant kunna erhålla Spannmål.
Med öfvertygelse om det obilliga i förenämnde stadgande, och med erfarenhet af den bekymmersamma ställning, hvari de, som icke äro till Brännvinsbränning berättigade, 6ig befinna, antingen de i arf blifva ägare af sådan redskap, eller af okunnighet i sine hus sådana behållit, som de icke en gång nu kunna utan ansvar försälja, tror jag mig så mycket hellre böra löreslå eit allmänt FardonsPlacat för alla nu befinteliga Brännvinspannor , sorn jag tror, att det icke är tillvarelsen af redskap, som möjeligen kan missbrukas, utan sjelfva missbruket allenast, som bör beifras, samt att således Brännvinsredskap, som icke begagnas, likväl kunna få existera under försegling och med rättighet för dem det åstunda, att till allmänna förvaringsrum få aflemna Brännvinsbrännings-redskaper, särdeles de, som mindre rum upptaga, såsom Bröstpipor, Slang, m. m. samt att det föreslagne stadgande må lampas så väl till dem, som äro berättigade att tillverka Brännvin, som de dertill oberättigade , hvarigenom det sällsamma stadgandet, att den, som skaffar sig ny Brännvinsredskap , måste i Kronobetjentes närvaro göra den förra obrukbar, bbrde komma att försvinna.
Det obilliga Den 8 Maji, /. m. 189 visar sig i öppen dag, vid den erinran , att en Jordägare, som har flere Hemman, och blott vid en af dem nu öfvas Brännvinsbränning , men äger flera Brännvinspannor, måste förstöra dem han icke nyttjar, för att sedermera tvingas köpa ny redskap, om han ville på flera ställen Brännvinsbrännings-rättigheten begagna.
För att erhålla tillbörlig trygghet, ätt en an-: malan af åstundad Brännvinsbränning blifver i Mantalslängden eller af Kronobetjente behörigen upptagen, borde hvar och en, som det åstundar, vara berättigad, att, emot föreskrifven lösen, om sitt tillkännagifvande erhålla bevis, äfvensom siadgandet: ”Att Husbonde bör ansvara för hvad eget Tjenstefolk och Husfolk ”på stället der han bor och vistas kunna företaga”, synes böra, till trygghet för Husbon. den, få den rättelse, att i den möjeliga händelsen vid en större Egendom, dä Hustrun till en Statdräng tillverkar Brännvinsbränning med egen redskap, Husbonden derföre icke bör blottställas för ansvar och pligt, och det mera betydligt är, att anses hafva emot Författningarne en förbrytelse begått.
I anseende till hvad jag anfört, tror jag mig icke sakna anledning yrka ändring i meranämnde föreskrifter , på det sätt, som kan lämpeligt anses, som jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns pröfning vördsammeligen öfverlemnar.
Herr Mannerstam, Johan: