Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Menskligheten och Ben S Julii f* sedbgh^te» synas åtminstone fordra, det- likasora, billigheten påkallar, att JLego-ståmma eller LandtboContract icke genom sådane arbetsskyk digheter brytes j och jag tror, att, om ett stad-- gande förande skulds aftjenande med arbete, skall äga rum., så bör det lik v ål icke göras till, föremål för Ex.ecutorns pröfning.
Dervid synes, mig, i, afseende på skuldens tillkomst såsom såttet och. tiden att aftjena den , så mångå grannlaga omständigheter ingå i pröfningen, att det bör tillkomma
Domaren att härom bestämma.
Jag skulle dock icke tveka att instämma uji; Utskottets förslag, om det inskränkte sig till lösa personer utan familia , på samma sätt som, 11807 års förklaring om böters aftjenande med arbete.
Man åberopar att raan underkastas ett lika tvång genom by sättning.
Deremot får jag anmärka, att om bysåtlnings-stadgandet är i; behof af åtskilliga modifjcationer, år det lånip*- ligare att vidtaga dem, ån att införa en ny oriktighet.
Betänkande innefattar äfven ett annat ämne, nemligen om, de hinder-^ sorn, yppas för en Borgenär, att få:
Gåldenårs egendom utmätt och. försåld genom pant-förskrifningar och. chimerika försäljningar.
Då det år en invånare af Skaraborga Län, sorn väckt denna fråga, kan jag ej annat ån fullkomligen vitsorda h vads han anfört, och ehuru särskilt® omständigheter kunna i särskilta fall vara ef den beskaffenhet,, att tvistande om förmons-rått vid Domstol ej kan undvikas, tror jag dock, att det stadgande vore nödigt och nyttigt, att som pant-förskrifningar endast lemna formåns-rått, når panien i handom hafves, executorn ej borde se sig Den 5 Julii f, m, hindrad af pant-förskrifningar utaf Gåldenårs egendom, då den tinnes qvarvarande i hans bo.
Likaså då någon säljer sin lös-egendom, men köparen qvarlemnar den hos säljaren, såsom ett depositum, borde sådant ske uti vittnens närvaro, hvilka vid yppande fråga kunde intyga köpets verkelighet, samt när och med hvad vilkor det skett.
Jag tror, att sådant skulle i någon mon styrka den allmänna crediten, helst Borgenärer nu ofta blifvit bedragne derigenom, att penningar lemnats åt personer, sorn synts hafva rikt Lösöre-bo, men hvilket vid blifvan-: de utmätning befunnits jemte kreatur, växande gröda m. m. redan åt andra personer vara såldt eller pant-förskrifvet.
Till sakkunnigares bepröfvande hemställer jag, om desse mine anmärkningar böra föranleda till återremiss.
Jemte det jag understödjer Herr Ehrenborgs mening, bör jag tillägga en annan anmärkning.
Då Borgenär utfordrat sin rätt till arbete hos Gåldenåren, bör han dock icke äga rått att, efter godtycke, behålla, eller släppa Gåldenåren, för att hans arbete sedermera åter utfordra, hvilket vore én vexation; utan han bör vara förpligtad att arbetet i en fortsättning uttaga, vid påföljd af rättighetens förlust.
Tilt de grundade anmärkningar Ridderskapet och Adeln hår hört; anhåller jag att få tillägga några.
Det främsta af de tvifvel , som hos mig uppstått om nyttan af den föreslagne Lagen ,5år att den icke I 20 f)cn 5 Julli f. m. svnps lika tillåmpelie för alla CIi.sspt af Medborgare, hvilket likväl måtte vara första gtun. den uti all Lag.
Denna synes mera specielt riktad emot den lägre, den arbetande Classen.
Jag vet ej, om detta tillkommer en lagstiftning.
Dernäst linner jag, att den lätt kan leda till vexationer, som ej kunna förekommas, äfvensom till andra missbruk.
Någon som vore skyl. dig en större Summa, och derföre fruktade bysåttning , kunde hos en vän ingå en simulerad skuld, för hvilken han blefve tvingad till arbete.
Dä ginge 'fordrings ägaren i mistning af sin rättighet , ty bysåttning kunde icke äga rum, når en skuld med arbete aftjenades.
På dessa skål anhåller äfven jag om återremiss, och underställer Ridderskapet och Adeln, huru. vida dessa betänkligheter äga något värde.
Herr Grefven och Landt'Marjkalken frågade, om Ridderskapet Och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Herr Grefven och LandtMarfkallen tillbånnagaf, att Öfverste Kammarherren Herr Gref. ve Gustaf Lewenhaupt, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, skrifteligen gifvit Herr Grefven och LandtMarskalken tillkänna, att Kongl. Majit täckts i Nader bjuda ett hundrade Ledamöter ai Ridderskapet och Adeln till den Bal, 50m Den s Julii /, tu.
121 gifve» å Rikssalen i morgon den 6:le dennes; och borde de Ledamöter, hvilka komma att Balen bevista, infinna sig å Kongl. Slottet innan kl. half g eftermiddagen; hvarjemte hos Herr Grefven och LandtMarskalken blifvit anmäldt, att Ridderskapets och Adelns Taffel komme att i Stora Galleriet och CourSalen anrättas.
Herr Grefven och Landt Mar/kaiken anmodade, i anledning häraf, de af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, som åstundade begagna Kongl. Maj:ts Nådiga bjudning, att, i sådant afseende, anmäla sig till anteckning hos RiddarhusFiscalen.
Herr Grefven och Landt MarJhalken till— kånnagaf vidare, att till Herr LandtMarskalken blifvit
Öfverlemnade 60 billetter till låktarne uti RiksSalen vid Balen i morgon för Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöters Fruar och Slägtingar; och behagade de, hvilka önskade erhålla dylika billetter, jemväl derom anmäla sig hos RiddarhusFiscalen, Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 27 sistledne Junii under N:o 261 afgifne, samt den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, med de rörande StatsRegleringen affattade Betänkanden, jemte en tabell öfver Statsverket; och fann Ridderskapet och Adeln att samma Memorial, som icke erfordrade någon åtgärd, borde läggas till handlingarne. 125 Den 5 Julii j. m.
Företogs till pröfning StatsU Iskottets den 27 sistledrie Junii under JN:o 20& afgifne, samt den 28 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, utlåtande, i anledning af Kongl. Majds, Nådiga proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof under RiksStatens första HufvudTitel, Friherre Ankar/vård, Carl Henric, anför-, de skrifteligen:
Friherre aj Nordin, Carl Johan:
Det år ej hufvudsakligen för att vederlägga den siste värde talaren, som jag begärt ordet 3 det år som Utkotts Ledamot jag anser det vara min pligt, att redovisa för de grander, hvilka blifvit följde inom Utskottet, men innan jag gör det, torda jag böra yttra några ord, i afseende på denans märkning, att Cn enskilt man väckt denna fråga.
Jag tror att detta år rått, emedan jag anser en Regent på sin platts så upphöjd öfver det enskilta intresset, att han ej kan befatta sig med s åda ne ämnen, utan tillhör denna underordnade detalj, den Embetsman, sorn. har Konungens Oeconomi? om händer.
Jag anser således Hans ExcelLence RiksMarskalkeu
Grefve von Essen rätteligen hafva förfarit, då han gjort denna framställning så vidt Hans Exell en ce om behofvet år öfvertygad, hvarom åter den enskifta aktning jag hyser för ho,norn, och den kännedom jag åger arn Hans caractere, icke tillåter mig att tvifla, enär Hans
Exel lenie det inför delta RiksSiåiid
Ben 5 Julli f, m, yl frat.
I afseende på hvad Friherre Ankarsvärd anföri om de 200,000 R:dr, sorn af Riks» gåldsContoiret årligen utgå till Hans Maj:t Konungen, får jag blott hänvisa till i8i5 års Ständers underdåniga skrifvelse, sorn upplyser, att desse medel ej höra till förevarande fråga.
Jag tror visserligen att Folkets bördor äro stora, men jag tror icke att Folket år förtryckt.
Jag tror att StatsUtskottet samvetsgrant sökt vid alla tillfällen bedömma, hvilka utgifter oundvikeligen påkallats, samt hvilka kunnat undvikas eiler fördröjas, och det år, efter en sådan pröfning, Utskottet ansett sig böra tillstyrka de ifrågavarande 100,000 R:dr.
Utskottet har trott sig böra söka ledning uti framfarne förhållanden.
Det har tagit kännedom af och jemfört, för detta Konung Gustaf Adolphs och Guslaf JII.s Hofhållnings-summor; hvaraf inhemtats, att ifrån 1781 till 1785 Medel-summan gjorde 275, ©26 R:dr i silfver; ott under Gustaf Adolphs tid ifrån 1801 till i8o5 den utgjorde 000,080.
Rldr i silfver.
Om man na tar silfvret till en cours af blott 120 skilling så går den lörsta sumniazi till 6Sg,ooo R:dr, och den sednare till; y5o,oo@
R:dr. Vidare har Utskottet tagit kännedom af förhållandet, då 180g i, November Riksens Ständer beslöto ett anslag af 270,000 R:dr åt Konung Carl XIII.
Coursen var då (ia.
å 63 skilling; om. således denna summa förvandlas till Hamburger Banco blir den omkring. 202,$00, R:dr, och om dessa 202,5oo R:dr Harn. burger Banco efter 120 skilling» cours förvandlas, så utgöra de circa 5o6,ooo Födr.
Nuvarande Konungen har ej. iner ån 620,000 R:ur. ■S Deri 5 Julii f, m.
Frågan år nu om han sk all lå 100,000 R.-drtilF 1 alla fall blir det 86,000 R:dr mindre ån hvad som 1809 års Stånder anslogo åt Carl XIII.
I öfrigt har Utskottet påmint sig, att 1815 års Ständer redan då ansågo det fallna myntvärdet böra föranleda till förhöjning uti alla penninge löntagande Embetsmäns löner och att 1818 års
Ständer förklarat sig icke vilja hädan-; efter lemna något bidrag till Theatrarne, hvilka således skola upphöra, eller af Konungen enskilt underhållas.
Sådane hafva de grunder varit, hvarpå Utskottet stödt sin öfvertygelse.
Jag vill ej vid detta tillfälle förtiga min enskilta tanka, nemligen att jag hade önskat, det denna Motion ej varit af omståndigheterne påkallad, men sedan Motionen blifvit väckt, anser jag Representanterne för det sjelfståndiga fria Svenska, Folket böra handla på ett sätt, värdigt ett ädelt och öfver penninge-beråkningar upphöjt Folk.
Jag tillstyrker således bifall till det ifrågavaran* de anslaget.
Hvad åter beträffar Friherre Ankarsvärds anmärkning, rörande de 20,000 R.dr, som blifvit föreslagne såsom handpenningar åt Kronprinsessan , så får jag nämna, att de äro inbegripnc uti de 170,000 R.dr, som för Hans Kongl. Höghet KronPrinsen blifvit anslagne.
Om man efter nu varande cours förvandlar denna summa, utgör den ej mer än 60,000 R:dr i Silfver.
I öfrigt nämnde Friherre Ankarsvärd, att ingen af Sveriges Drottningar haft handpenningar.
Jag får likväl härvid anmärka, att Konung Carl XIII;s Drottning hade sådane.
Hvad slutligen angår Bert 5 Ju lii f. m.
Ankarsvärds tredje anmärkning, rörande höpriset, får jag namna, att elfer Markegång» medelpriset de 5 sista åren för Westmanland, Södermanland och Upland, har det utgjordt mellan 12 och i5 skillingar Banco pundet.
Utskottet har beräknat det efter t b skillingar, emedan det ansett, att räntegifvarne med nöje skulle lemna någon förhöjning i priset, för att undvika forslingen; men om ock man skulle tro, att detta icke inträffar, så är minskningen af tid så liten, att förändringen icke kan blifva betydlig»- ty Sundbyholms och Wendtholms HofStallängar, hvilka icke nu komma att lefverera hö, hafva icke lemnat mera än 1800 lispund, och anslaget blifver således, effei* min tanke, tillräckligt, helst priset på halmen är 6 R:dr 32 sk , och den ringa brist, sorn kan uppkomma å höet med öfverskott derå, fullkomligen kan fyllas.
Herr Berghman, Ambrofius Magnus, hade inlemnat ett så lydande Memorial:
Friherre Lagerbjelke, Gujiaf:
Ej utan ett slags bekymmer uppträder jag för att deltaga i denna öfverläggning, ingalunda derföre, att frågan synes mig svår att reda, eller dess besvarande af tveksam natur, eller utgången tvifvelaktig.
Men ärendet har tyckt mig höra till de sällsynta undantag, hvilkas afgörande bör bero mindre på OecQnomistens kalla pröfning af behof och tillgångar, än på Statslärans högre beräkningar, eller rättare sagt, mindre på hvad Den 5 juli i /. m, pröfning solli hälstj äil på känslans ädla hänförelse.
I ett sådant fall skulle jag visserligen hafva trott lyckligast vara, ont all discussion kunnat undvikas; dernäst önskeligt, att öfverläggningen möjeligäst förkortas, och likväl bidrager jag hu sjelf till den sammas förlängning.
Meri inträdda omständigheter rättfärdiga denna motsägelse.
Olika* äfven fakt motsatta meningar öfver hufvudfrågan hafva blifvit yttrade; jag har ej kunnat motstå föreställningen af denna skiljaktighets möjeliga verkningar* och har således ansett för en pligt att derom orda, eller åtminstone att våga någon hänsyftning ditåt.
Vare likväl långt ifrån mig att af sinnens olika sätt att pröfva, slata till hjertans motsatta sätt att känna; orättvis är den sorti fer afsigter, då hart blott hort opinionen
På frånskiljda vägar forska vi alla efter det sanna, det rätta, det Riksg gagneiiga; vi skola alla, som jag hoppas, en gång råkas vid målet, och inom detta Hus är ingert misstydning möjelig.
Men jag sträcker min syn Utom detsamma, utom Ständers, utom Allmänhetens moraliska område; jag sträcker den fjerfan utöfver vårt Fäderneslands gränsor: och jrt mera synkretsen vidgar sig, ju starkaré kanner jag elert stora vigten, den maktpåliggande nödvändigheten af en innerlig sammanstämning emellan Sveriges Konung och Svenska Folkets Representanten Visst icke så, att denna prisvärda enighet någonsin i sjelfva verket afvelin tyrades af skiljaktiga meningar öfver förevarande fråga; men det vöre redan mycket* det vöre alltför myckel, om ringaste anledning att så tro gåfves åt dem, som föga känna våra fo.v - Den 5 laiti f, m; itter, och möjligtvis kunna vara mindre val underrättade om våra tänkesätt, Huru lätt, mine Herrar, men derjemte huru ömtåligt att ingå i utvecklingen af detta amne!
Huru öfverflödigt dessutom inför denna vördnadsvärda Samling, der hvarje sana tanke hastigt omfattas af upplysningen, der hvarje verkcligt fcänslo-uttryck än hastigare mötes af ett återsvar ifrån Foster-; landskärlek och Riddaresinnet!
Denna föreställning bjuder mig att sluta.
Jag skyndar således, och kan ej nog skynda, att helt enkelt anhålla om Herr Grefvens och L a n d t
Mars kalkens proposition till bifall på StatsUtskottets Betänkande, samt återfaller med nöje i en tystnad, den jag hade önskat ej behöfva bryta» Åtskillige yttrade härtill deras bifall» Herr Munch af Hofenfehold, Eberhard:
Fri fråga är, om denna Motion hade bort göras, ert annan huru den bör behandlas, sedan den blifvit framställd.
Jag för min del hade ej kunnat förmå mig, att framställa denna Motion, men, sedan den en gång blifvit gjord, och af den man, som bäst borde kånna dess nödvändighet, samt af Utskottet tillstyrkt, hvilket säkrast kan bedömma så vål behofvet, som tillgångarne, så kan jag ej heller förmå mig att afstyrka bifall deråi I Europas nuvarande ställning, då existencen af den constitutionella friheten öfverallt på Continenten år i fara, samt således den af Friherre Ankarsvärd yrkade utveckling af samma frihet år ännu iner precaire, anser jag af högsta vigt, att i de Stater, som ännu lått, be-* lä Den 5 Julii f, m. hålla en Consfitution, Folkets representanter lits Öfva sin myndighet med all nödig moderation, i synnerhet i frågor, sorn närmare angå Regentens person, och dessutom en Regerits, sorn med så mycken laggrannhet respecterar så vål våra sorn andra Nationers costitutionella rättigheter.
Härigenom ådagalägga vi äfven, ej blott för vår egen Nation, utan för hela Europa, som har ögonen med uppmärksamhet fästade på oss, att de anmärkningar, som Sveriges Lagstiftare kunna finna sig befogade att göra vid Konungens Rådgifvares åtgärder, och det ansvar, som de kunna vilja dem ålägga, ej i ringaste moa inskränka den undersåtliga vördnaden för Konungen och Dess Höga Famille, samt att man kan med alfvarsarnhet granska en Ministeres åtgärder och derjemte hysa den mest oinskrånkte tillgifvenhet för Konungens Höga Person.
För öfrigt, så långe vi ej äga ett stadgadt myntvärde, kan ingen viss summa till något anslag, och således ej heller till Kouungens civillista för alltid bestämmas.
Och då myntets värde i silfver sedan 1810 blifvit betydligen försåmradt, finner jag äfven häraf anledning att bifalla den yrkade tillökningen.
De betydliga bördor, som redan åro pålagde Folket, böra visserligen tagas i betraktande, och då de blifva så ojenint, och med så ringa afseende på hvem som bäst kan tåla dem, fördelade, år det högst betänkligt, ja oförsvarligt, att öka dem; men då man beviljar ett nytt anslag, som år oundvike^ ligt, bör det vara möjligt att spara på annat håll, Dea 5 Julii f, m, 120 håll, och att indraga eller förminska andre mindre oumbärliga anslag; hvarföre jag tillstyrker bifall å Betänkandet.
Jemte det jag i allo åberopar de facta, Friherre af Nordin framställt, bör jag tillägga, att vid StatsUtskotJ tets ganska brydsamma öfverlåggningar om jemk* ning af anslagen i förhållande till Stats-intraderne, jag alltid med Utskottet delat principen om all möjlig sparsamhet.
Det hade varit vål, om alla nya anslag hade kunnat undvikas; Statsutskottet har ock icke lättsinnigt tillstyrkt några sådane.
Det hade varit lyckligt, om anslaget för Konungen hade varit tillräckligt, men då RiksMarskalken anmält ett motsatt förhållande, har Utskottet ej kunnat tveka' att tillstyrka anslaget, öfvertygadt att Konungen bör vara oberoende af enskilte omsorger, för att odeladt ägna dessa omsorger åt en Nation, som, ehuru fattig, likväl är för stollt och för ådel att, underrättad om sin Konungs behof, genom en man, som har närmaste befattning med Hof vets oeconomie, lämna detta behof ouppfyllt.
Ett skål till har Friherre af Nordin anfört, uti hvilket jag med nöje instämmer.
Om ock det icke just må anses nödvändigt, eller ovillkorligen nyttigt, att en Theater finnes, hafva likväl alla andra Nationer Theatrar.
Understöd af Stånderne till ett sådant ändamål år icke beviljadt, utan afslogs yid förra Riksdagen.
Jag hyser då det säkra hopp, att den till National-bildning Ridd. o. Ad.
Band. 9* gea J Juli i f. m. medverkande tillvaron af en NationalTheafer skall genom berörde tillgång vinna det Nådiga afseende hos Hans Maj:t Konungen, att vi ej behöfva frukta den obehagligheten, jag hade så når sagt nesnn, att vi skulle vara den enda Nation, som ej ågde en NationalTheater.
Friherre Arilcirfvärd:
Jag har redan öfver åmnet hufvudsakeligen yttrat mig, och jag skall bjuda till att så litet möjligt år öfverskrida gränsen af mitt ämne.
Friherre af Nordin har trott sig finna, det jag anmärkt såsom oriktigt elier obehörigt, ait en enskilt Motionair framstållt detta amne.
Detta har jag icke yttrat, jag har blott beklagat mig öfver den Lagstiftnings-brist, som gör sådant möjligt.
I öfrigt år jag för litet bekant med diplomacikens fina beräkningar, och det år möjligt att det år derföre som jag fåster så litet värde vid dem.
Jag kan icke neka, att jag skulle finna mig nedtryckt, om sådant kunde verka på det beslut, som nu skall fattas om det lillökta Stats-anslag, som år i fråga.
Jag tror att Svenska Folkets sjelfständighet skulle hvila på alltför osåkra grunder, om den i minsta mon häraf skulle bero, eller om härvid ringaste consideration vore i fråga.
Jag tror det vara oriktigt, att man uppfattar åmnet såsom vore det mer eller mindre välvilja för Konungens Person, sorn dervid kunde verka.
Jag tror att vid sakens afgörande bör man sätta i bredd dermed, att det år Folket, som skall utgöra skatten.
Om Konungen saknade tillgångar, örn Han vore i verkligt behof och derföre behöfde inskränka sig, då med - f)rn 5 Jutii-f. tn, f3i gifver jag, att det vore ett bevis på ovilja att neka Förhöjningen; det allmänna omdömet härom torde således en gång komma att äfven härj utinnan rättvisa mina Motioner.
Friherre af Nordin har yttrat, att de 200,000 Riksdalerne ej höra hit; de höra likväl till Konungens inkomster ; och vi skilja oss uti våra åsigter hufvudsakeligast deruti, att jag tror en Konung ej äga någon enskiit förmögenhet af natur, att den bör annorlunda beräknas ån, som en förmån för hela Samhället, sedan Han år Konung.
Dess egendom, särdeles den, som ifrån Staten leder sitt ursprung, bör, i min tanka, vid användandet beräknas, såsom en Statens utgift; de enskilta Nådegåfvor och Välgerningar, som belasta Konungens tillgångar, kunna möjeligtvis vara åt individer förunnade, och fördelas på det helas bekostnad, då deremot en inskränkning i Titteln år en välgerning för alla.
Jag hade icke ämnat tala i detta ämne, men då jag nu, i en annan Ledamots framställning, trott mig förmärka den tanka, som skulle man ej kunna tala för Betänkandet, utan af håg att göra sig behaglig, så frångår jag min föresatts.
Må då hvem sorn vill kalla lycksökeri af mig, att jag dock röstar till bifall för Betänkandet; men må man också tillåta mig, att till upplysning för tillmålets sannolikhet, dels erhindra att, utom det allmänna hägn, under Lsgarne, sorn Ofverheten lämnat mig, tillika med alla öfrige undersåtare, har Öf verheten gjort för mig ingen ting; och dels härmed offenteligen förklara, att jag hoppas alij 13* 8en g /'(/// f. m, drig, i min lefnad, behöfva bedja Öfverheten om någon ting, emedan jag icke misstänker hen. ne att vilja mig något fråntaga.
Det skål, hvar. före jag bifaller Betänkandet, må också gerna af samtid och efter* verld granskas.
Jag tror, nemligen, att då Konungen, som måste bäst kånna sin allmänna och enskilta inkomst, och som ej heller kan vara okunnig om den sanna, den djupa förlägenhet, hvari Nationen sig befinner, dock låtit Chefen för sitt Hus, hår förklara, att Hans Maj:t behöfver, för Sin Hofhållning, ett förökadt anslag, på den grund att det förra icke förslår; så svår det emot min känsla af Nationalstolthet att såga Nej; utan jag bifaller hällre.
Vi veta dessutom alltför vål, att de andre tre Stånden hafva bifallit, eller säkert bifalla Betänkandet; och ett annat förfarande af Rikets första
Stånd ågde alltså sin betänklighet.
Jag tror oss följakteligen icke heller böra marchandera om vissa smärre behof.
Med få ord anhåller jag att få besvara en anmärkning af Friherre Ankarsvärd.
Jag hade sagt: att i närvarande allmänna ställning vöre det ytterst nödvändigt icke blott att bibehålla samdrägt emellan Konung och undersåtare, emedan sådant år utom all fråga, utan äfven att icke gifva ringaste anledning åt dem, som af aflågsenheten kunna villas, att tro motsattsen.
Detta år icke diplomatik, utan resultatet af verlds händelsernas kända lopp; de Den ä Julli. /, ni. utveckla sig under våra ögon, och ett omdöme derom år således lika tillgångeligt för alla.
Äfven får jag nyttja detta tillfället, för att, i afseende på har.dpenningarne åt Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan, upplysa, att sådant i alla af mig kända Kongl.
GiftermålsContract, år en urgammal plägsed, och att, om icke så håndt, i afseende på vår nu varande
Drottning, så lärer det vara af det enkla skål, att Hennes Maj;ts giftermål år äldre ån hennes krona.
Ett sådant exempel, i afseende på närvarande fall, lärer således ej kunna tillämpas.
Statsutskottets nyss upplåste Memorial N:o 261, som af Ridderskapet och Adeln lades till Handlingarne , innehåller en allmän öfversigt af alla Hufvud-titlarne, det ifrågavarande
Betänkandet afhandlar blott den lista.
Med afseende på det förra, anhåller jag, att få göra några allmänna betraktelser, innan jag går till det omständliga af i:sta Hufvudtiteln.
StatsUtskottet har, efter öflig sed, framlagt blott den ena sidan af räkningen, nemligen den der visar hvad som skall betalas men icke tillgångarne.
De hafva väl förut blifvit pröfvade, men det synes vara origtigt, att i framställningen åtskilja inkomster och utgifter.
De förra kunna möjligen vara för högt beräknade, men de sednare åro mera aåkra.
Och om man *8* 0rn 5 Julii /. m. skulle finna att någon inrättning, sorn tillskyndar Staten bade inkomst och utgift, borde, för att båttre uppfylla sitt ändamål, få större anslag, ån SiatsUfskottet ansett tjenligt, så kan det svårligen ske, emedan inkomsterna af samina inrättning, långt förr ån utgifterna kommo i fråga , blifvit bland Statens intägter till ett visst belopp, som ej vidare må rubbas, påräknade och fastställde.
Den ena sidan af räkningen, som blifvit framlagd, år ej heller så fullständig, att den visar något bestämdt resultat i afseende på saintelige utgifterna.
Den upptager blott de Summor af Stats-anslagen, som undergått eller skola undergå någon förändring, roen icke dem, som dessutom qvarstå orubbade från föregående Riksdag.
Således visas ej i någon Hufvud-räkning huru mycket slut-summan af hvarje hufvud-titel kommer att göra, eller huru stort beloppet af alla Titlarnes sammanräknade Stats-ansiag skall blifva i det hela.