Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke finna annat än att det är den största billighet och rättvisa häri.
Jag får således ur denna synpunkt dels med afs:de på den verkliga nyttan som för läroverket skulle upkomma derigenom att det mål befordras som Otsk. anser skola motverkas, tillstyrka bifall tiil hvad K.
Med fullt erkännande af värdet och vigten hos det läroverk, hvars lärare nu äro i fråga att erhålla pension, får jag bekänna att den siste talaren meddelat så betydande uplysningar att jag icke kan förneka det StatsUtsk. haft fullkomligt rätt, då det icke kunnat tillstyrka bifall till anslaget i det skick saken nu befinner sig d. v s. då han är mindre utredd.
Frih. Wrede har ganska riktigt, med den djupa kännedom oin, och den stora förkärlek han har rätt att visa för detta läroverk, medgifvit att af de lärare vid verket, för hvilka nu pen sion vore i fråga, större delen består af kommenderade Officerare hvarjemte Frih:n tillagt att detta vore ju ett skäl för Utsk. att bevilja de lärare, som icke vore der såsom kommenderade eller hvilkas läroämnen vore af beskaffenhet, att en lärare, utan skada för tjenstens utöfning, kan under 20 års tid träget med desamma sig befatta, pension hvilken sålunda endast komme att inskränkas tiil några få personer.
Just i detta erkännande af Frihm synes, efter mitt ringa förmenande, ligga ett stöd för StatsUtsk:s upgifne skäl att ämnet icke vore fullt utredt.
För min del tror jag att med den jemnkning, som detta Frilrs yttrande innebär, torde saken vara lätt afgjord.
Frihtn har till min särdeles stora glädje, såsom fordom äfven hafvande äran stå i Arméens leder, medgifvit att ingalunda meningen varit så länge qvarhålla de Officerare, hvilka blifvit till Marieberg kommenderade, till dess de skulle få rättighet att komma i åtnjutande af den föreslagna pensionen, Det har varit för mig glädjande att höra, emedan jag tror att en stor del af de ämnen som vid det högre Artilleri-läroverket inhemta», böra läras icke allenast theoretiskt, utan äfven praktiskt hvilket svårligen kan under en fortsatt lärotid af 20 år förväntas af läraren.
I det skick jag således finner frågan stå, skulle jag tro att bifall till K.
M:s förslag endast skulle gifva anledn. till att dessa Officerare längre qvarstodo, men att deremot ett afslag skulle bedröfva den lärare, som utan skada kan qvarstå i 20 år.
Jag får derföre föreslå att punkten mätte återremitteras till Höglofl.
StatsUtsk., som icke lärer försumma att inhämta de ytterligare uplysningar i ämnet, som kunna lända till en för saken nyttigare utgång, än hvartill jag tror bifall eller afslag leda.
Den 9 December f. m.
Efter den fullständiga utveckling af förhållandet med lärarne vid Marieberg som Frih. Wrede lemnat, borde det icke återstå för mig annat än att instämma med honom och begära afslag å Utsk:s hemställan i denna del; men jag önskar fästa mig vid en särskild omständighet och den är att då lärarne vid KrigsAkademien, det lägre läroverket, äro berättigade till pension, synes det mig vara en orimlighet att lärarne vid det högre läroverket, på hvilket skicklighet och förmåga större anspråk måste förutsättas, icke skola befinnas berättigade att efter 20 års tjenstgöring erhålla den ringa pension som K. M. föreslagit.
Det är väl sannt att de förra lärarne de vid KrigsAkademien äro upförde på ordinarie stat och de sednare icke; men såsom Frih. Wrede visat, bör denna omständighet icke lägga något hinder i vägen ty då de sednares arfvoden äro på stat och de så länge som 20 år och derutöfver varit i samma tjenstgöring, måste de kunna ställas i samma kathegori med lärare på stat vid KrigsAkademien å Carlberg.
Skulle likväl frågan behöfva en närmare utredning, vill jag äfven inskränka mig till att i likhet med Gr. Löwenhjelm begära återremiss af punkten.
I allmänhet torde det kunna sättas i tvifvel, huruvida det är rätt att gifva pension åt tjenstemän som förblifva i statens tjenst, men om man betraktar det speciela fall som bär är i fråga med afs:de på Officerare, hvilka tjenstgöra såsom lärare, så har under långliga tider vid KrigsAkademien på Carlberg den princip gjort sig gällande, att de Officerare som der varit anställde, ehuru icke eller på stat, utan kommenderade ur Arméen, fått åtnjuta pension, beräknad efter arfvodet, när de efter 20 års tjenstgöring afgått från den befattning de vid Akademien innehaft.
Att de Officerare, hvilka åtaga sig lärarekallet, befinna sig i en annan ställning än de som möjligtvis blifva kommenderade än till den ena än till den andra tjenstgöringen, är gifvet, och det säger sig också sjelft att de förra måste förskaffa sig helt andra kunskaper än som erfordras blott för att vara en skicklig Officer, ty de kunskaper, man skall meddela, förutsätta att man sjelf har desamma i högre mått, och denna ståndpunkt kan icke vinnas utan trägna studier och arbete.
Om nu sjelfva läroverket i sig sjelf är tungt och mödosamt, och förtjenar ett arfvode under dess utöfvande, hvilket arfvode i de flesta fall är så ringa, att det ingalunda kan motsvara den lägsta ersättning som andra Officerare, hvilka tjenstgöra vid Arméen erhålla, så måste väl också erkännas att staten bör göra något för att belöna dessa lärare, ifall de utöfva sitt kall samvetsgrannt, hvilket man bör kunna förutsätta, när de qvarstått i 20 år, och som äfven af erfarenheten hittills bekräftas.
Om så är förhållandet, bör icke en sådan person ega rätt att få någon ersättning för hvad han måst förvärfva sig utöfver andra Officerare i kunskapsmått, för att riktigt upfylla sitt kall?
Men denna fråga är redan sliten derigenom att Konung och Ständer för lång tid tillbaka medgifvit en sådan ersättning åt de lärare
Den 9 December f. m. 145 lärare som äro vid KrigsAkademien anställde, och befinna sig i presis samma ställning, som Artilleri-läroverkets lärare, med arfvoden, hvilka äro upförda på KrigsAkademiens stat på samma sätt som numera Mariebergs lärare hafva arfvoden upförde på Artilleriläroverkets stat.
Detta sednare skedde vid denna Riksdag, ty ända hittills har icke någon sådan särskild stat varit upgifven, utan Artilleri-läroverket, denna stiftelse af Gardell, har endast någon gång fått ett mindre understöd, utgående från 4:de Hufvudtitelns tillgångar och nu på sista tiden från 6:te Hufvudtitelns, men beloppet har varit obetydligt jemförelsevis med hvad andra läroverk åtnjutit.
Om man nu följer denna nya stiftelse r militärundervisning, så finner man att den stått i utvecklingsperioden ända från början af sin tillvaro ända till sednare tiden, då den erhållit en mera stadgad form, derigenom att ett förslag om upförandet af lärarnes arfvoden på stat afgifvits, hvilket R.
St:r godkänt.
Jag hemställer nu örn det vore rättvist att de lärare, som äro vid ett högre läroverk anställde, skola befinna sig i en sämre ställning än de som tillhöra det lägre?
Det måste med visshet antagas att mera anställda studier fordras för att vara lärare vid ett högre läroverk, än ett lägre, och om man således för öfrigt antager att lärarekallet är lika tungt på båda ställena, måste man likväl medgifva att sjelfva den kunskap, som lärarne vid ett högre läroverk böra förskaffa sig, är af större omfattning.
Sjelfva slutspelet af den militära undervisningen är just den undervisning som erhålles vid det högre läroverket, der bör man också derföre anställa de skickligaste lärare.
Jag anser på denna grund att lärarne vid Marieberg böra hafva lika stora löneförmåner som de vid Carlberg hvilket nu icke är förhållandet.
Jag säger icke derföre att lärarne vid Carlberg äro för högt afiönade, tvertom hafva de i min tanke, ganska knappa löner, oaktadt de erhållit löneförbättring vid denna Riksdag, men lärarne vid Marieberg, som äro sämre afiönade än de vid Carlberg, hafva rätt att fordra mera af Staten.
Skall man då icke erkänna att de, när de efter 20 år slutat sin tjenstgöring, befinna sig i samma ställning som alla militära lärare på stat?
Så synes det åtminstone mig.
Inom Utsk. har man ansett att R.
Sl:r icke borde bifalla hvad K. M. i detta hänseende föreslagit.
Jag har likväl icke af Ulsk:s skäl eller de, som här af en värd talare uttalats, kunnat komma till någon annan öfvertygelse.
Det kan väl synas ligga något sväfvande deri att dessa platser icke varit på stat afiönade, men de hafva verkligen kommit på stat, lika mycket som KrigsAkademiens löner äro på stat, just vid denna Riksdag, ty genom bifall till hvad K.
M. föreslagit i afside på läroverkets organisation vid denna Riksdag hafva vi verkligen på 4 Hufvudtiteln upfört deras arfvoden.
Anslaget är således numera icke tillfälligtvis utgående från den ena statsreglerings-perioden till den andra, utan en särskild summa är för detta ändamål af 4 Stånd godkänd.
Mig synes således att rättvisa och billighet fordra det K. M:s Propos. i denna fråga bifalles, hvarå jag anhåller om Propos. X II. 10 146 Den 9 December f m.
Frih Wrede:
Jag beklagar att jag sä illa uttryckt hvad jag velat säga, att det gifvit Gr.
Lövenhjelm anledn. tro, det jag ytterligare bestyrkt de skäl Utsk. anfört till afslag å den Kong).
Proposin.
Jag har haft äran att såvidt jag förstått, vederlägga dessa skäl, jag har visat att ärendet icke kunnat närmare utredas.
Då nu äfven såsom Hr Bildt uplyst, lönen och arfvoden för lärare vid Artilleri-läroverket blifvit af R.
St:r vid denna Riksdag upförde på stat, är hvar och en i tillfälle alt se hvilka pensionsbelopp som kunna komma i fråga.
För öfrigt anser jag allt hvad som i detta fall behöfves vara innefattadt i de ord Hr Prytz anfört, nemi., att hvad man nu begär för Artilleri-läroverket är ingenting annat än det som redan förut är beviljadt för det lägre Militär-läroverket eller KrigsAkademien vid Carlberg.
Detta är enl. min åsigt den fullständigaste utredning af frågan; ty jag kan icke finna något rimligt skäl hvarföre lärarne vid det högre läroverket skola vara sämre lottade än vid det lägre.
Jag yrkar derföre fortfarande på bifall till K. M:s Propos.
Då jag förra gången slutade mitt anförande med yrkande om återremiss, men Hr Bildt sedan uplyst hvad som för mig icke var kändt att lärarne vid Mariebergs läroverk med samma skäl kunna anses vara på stat. som de vid Carlberg, ber jag nu att få ändra min begäran och instämma med Frih. Wrede i anhållan om bifall till K. M:s Propos.
De först till bifall å förevide punkt framställda propos. besvarades med starka
Nej jemte ett eller annat Ja; hvarefter Hr Frih. o. Ordhden hemställde otn B. o. Ad. med afslag i denna punkt, behagade bifalla K.
M:s deri omförmälda Nåd. förslag, samt sedan härvid, svaren blifvit afgifne med starka
Ja och några Nej, förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. 38:de punkten, ang:de pensionsrält för lärare vid Rikets Elementar-läroverlc.
Dessa punkter bi föl los. 39:de punkten, ang:de pensionsrält för Gymnastiklärare.
Adlersparre anförde skriftligen:
StatsUtsk. synes hafva under behandlingen af den fråga, som nu är å bane, helt och hållit förgätit det gamla ordspråket att medan gräset växer så dör kon.
Att StatsUtsk. i afs:de å Gymnastiklärares berättigande till pension icke ansett behöfligt eller funnit nödigt det R.
Sl:r vid denna Riksdag dertill anvisa något anslag, ger grundad anledn. att befara, det utlandet ytterligare skall från Sverige borttaga de få qvarstående vid Central-institutet bildade Gymnastiklärare, som ännu ej bestämt sig för att i utlandet nedsätta sig eller på främmande ort taga anställning.
Det kan ej vara Utsk. helt och hållet obekant, huru som Svenska Gymnastiken spridt sig ej blott inom, utan äfvenledes utom kontinenten; att en omfattande litteratur rörande Svenska Gymnastiken upväxt och gripit omkring sig; samt att sjelfva Nya Hollands läkare lof - Den 9 December f. m. 147 orda de Svenska Gymnastiklärare, som derstädes nedsatt sig, för att befordra den fysiska upfostran.
Det torde sålunda vara på sitt ställe att anföra några bland de till min kännedom komne Gymnastiklärare, som, efter att på den gymnastiska banan bär i landet icke hafva funnit sin bana betryggad, lemnel Sverige och med full belåtenhet qvarstannat i främmande land.
Bland dessa kunna vi med saknad nämna den i svensk gymnastik högt värderade professor Georgie, hvilken efter en 15 års tjenstgöring vid CentralInstitutet, bosatt sig i London, hvarest han inrättat tvenne instituter; i hvilken stad äfvenledes en numera afliden landsman, In de Betou, såsom Gymnastik-lärare förvärfva! sig förmögenhet.
Likaså har ock en af detta Stånds medlemmar, sedan han i sitt eget fosterland icke funnit sig såsom Gymnastiklärare nödtorfteligen bergad, i Liverpool vunnit sin fulla utkomst.
Nyligen har Gymnastikläraren, löjtnant Ulrich efter att hafva lemnat Sverige och såsom director des Instituts fur Schwedische lleilgymnastik in Bremen, beredt sig rikliga inkomster äfvensom stort förtroende och anseende.
Ryssland, ständigt lika vaket i befrämjande af sina politiska grundsatser, som begärligt efter vinstgifvande fördelar, har, för att icke låta Sverige stå framför sig i den numera erkändt vigtiga fysiska upfostringsidéen, varit det land, som förnämligast gjort sig tillgodo största antalet Svenska Gymnastiklärare och följaktligen tillegnat sig ej blott den Svenska pedagogiska och medikala gymnastiken utan äfven den af Ling så snillrikt uttänkta militära gymnastiken.
Huru delta haft några beräknade skäl till grund för sig, är oss obekant; men säkert är att dessa vid Centralinstitutet bildade Svenska lärare, hvaribland kunna upräknas Kejserliga Gymnastiska Centralinstitutets föreståndare De Ron, dessutom Hrr Berglind, Wahlfelt, Wiksten m. fl. åtnjuta alla högst betydliga löneförmåner, med hvilka härvarande
Gymnastiklärare icke pä långt när kunna jemföras.
Vi hafva oss noga bekant, att Centralinstitutets nuvrde föreståndare, som från år 1818 tjenstgjort vid läroverket och hvilken efter Lings frånfälle gifvit Svenska Gymnastiken en erkänd vetenskaplig stadga, varit erbjuden så väl från Preussen och England, som från Ryssland och Österrike betydliga förmåner, hvilka man med skäl kunnat förmoda skulle af honom mottagas, enär han för sitt sträfvande att utveckla och befrämja saken, städse här i landet bemötts med de möst orättmätiga angrepp.
Den i tjensteår närmast föreståndaren stående läraren, son till Svenska Gymnastikens grundläggare, har äfven varit kallad till utlandet, tjenstgjort som pedagogisk lärare i Berlin och dessutom haft åtskilliga andra tillbud, för att på utländsk botten öfvertaga Gymnastikbefattningar.
Dylika förfrågningar efter anställda lärare vid CentralInstiutet emottager, efter hvad jag hört, föreståndaren esomoftast från utlandet.
Då nu förhållandet är sådant, att de fleste af de kunskapsskickligare lärarne lemna sina befattningar, finna sin utkomst bättre betryggad utomlands, eller efter några års gymnastikstjenst söka 148 ,T>en 8 Decnmber f. m. inom landet andra befattningar, så torde enda sättet att bibehålla kunniga Gymnastiklärare vid deras befattningar vara, att desamma efter 40 års nitiskt förrättad tjenst, och efter 60 fyllda lefnadsår, måtte få upbära sin innehafvande lön i pension, och är det ej att befara, det
Staten af dessa pensioner komme att betungas, enär svårligen Gymnastikläraren under ifrågasatta antal tjenste- och lefnadsår kan med det ansträngande och mödosamma gymnastik-kallet uthålla.
Efter hvad jag nu haft äran anföra, hoppas jag att R. o. Ad. icke fäster något afs:de vid Utsk:s Utlåt., utan tillstyrker bifall åt min motion.
De af den siste talaren påpekade förhållanden hafva ingalunda varit StatsUtsk. obekanta och icke eller blifvit af Ulsk. förbisedde.
Utsk. har dessutom ansett att gymnastiken vore en af de vigtigasle ingredienser i undervisningen, och bar derföre också med hänseende till densamma gjort ålit hvad som f. n. kunde göras.
Anda till denna Riksdag hafva de anslag som gifvits såväl till gymnastiska Centralinstitutet som gymnastiskt erthopediska Institutet varit ganska obetydliga; StatsUtsk. har derföre tillstyrkt deras förhöjning i betydlig mån.
Intill innev:de
Riksdag hafva likaledes till elementar-läroverken varit högst obetydliga anslag åt Gymnastiklärare.
StatsUtsk. har äfven satt Gvmnastiklärarnes vid de högre elementar-läroverken aflöning på ordinarie difinitiv stal, och ansett dem böra komma i åtnjutande af samma förmåner som elementar lärare eller att efter vissa år få löneförmånerne förhöjde från 500
Rdr till 750 och sedermera till 1,000 Rdr samt ställt en summa af 9,000 Ildr till K.
M:s disposition för att användas såsom arfvode åt Gymnastiklärare vid do lägre elementar-läroverken.
Betraktar man nu allt hvad StatsUtsk. föreslagit i dessa afstden och hvilket af R.
St:r i allmänhet blifvit bifallet, skall man finna att StatsUtsk. gjort vida mera för gymnastikens uphjelpande här i landet, än som skulle vinnas genom bifall till Gr.
Adlersparres motion.
Dessa Gymnastiklärare, eller de sorn dertill skulle komma i fråga, äro i allmänhet unga, och ingen af dem skulle, äfven om de vid denna Riksdag finge rättighet att inträda på allmänna indragningsstaten, i allt fall före nästa statsreglerings-period erhålla plats på allmänna indragnings staten.
För min del tror jag visserligen att i en framtid pensions!ätt för Gymnastiklärare bör stadgas, men då sjelfva inrättandet af Gvmnastiklårare-platser åtminstone vid allmänna elementar-läroverken kan sägas först hafva inträdt med denna Riksdag; då de förut af dessa lärare innehafde arfvoden varit så högst obetydliga, att man knappt kunnat säga det någon väl inrättad gymnastik funnits vid dessa verk; då är det väl för tidigt att besluta om pensioner åt dem redan vid denna Riksdag, och detta så mycket mer som enl, hvad jag nyss nämnde, ingen enda af dessa lärare skulle före nästa statsreglerings-periods inträde hafva uphunnit den för pension på allmänna indragnings-stat stadgade ålder.
Jag skulle således tro alt StatsUtsk. gjort allt hvad som kunnat göras, och om det icke kunnat bifalla hvad som blifvit
Don 9 December f. m. 119 begärt, dock icke på något sätt kan sägas hafva eftersatt gymnastikens vigt och värde.
Jag anhåller vördsamt om bifall till denna punkt.
Efter först till bifall å förevtde punkt, sedan till afslag derå samt bifall till Gr.
Adlersparres deri omförmälda motion, framställde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blefvo dessa propos:r förnyade och åter besvarade med Ja och Nej; hvarpå ilr Frih. o. Ordfiden förklarade att han ansåg den sednare propos:n besvarad med öfvervägande Ja.
Hr Frih. o. Ordf:den tillkännagaf alt anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. C e. m. 40:de punkten, ang:dc pensionsrält för Häradshöf din g ar: 41:sta punkten, avg-.de anslag lill pensions-inrältning för barna-ldrarinnor; och 42:dra punkten, vissa jordbrukare.
Dessa punkter lades lill handlingarne. 43:dje punkten, ning.
Hr Fåhraus; Itedan år 1844 ingick
Direktionen af den vid Tullverket bildade enskilda pensionsinrältning för tulltjenstemäns och betjentes enkor och barn till K. M. i underdlhet med framställning om den betänkliga förlägenhet, som inrättningen hade att emotse, derest icke'dittills saknadt bidrag af allmänna medel klefve densamma förunnadt.
I anledn. deraf täcktes K. SI. d. 2 Dec. 1847 genom Nåd.
Propos. till Ii.
St:r öfverlemna, huruvida icke såsom årligt statsbidrag för tullstatens enskilda pensions-inrättning måtte anvisas en summa af 10,000 !>dr Bko att utgå af Kronans andel i de vid Tullverket inflytande konfiskations-och bötesmedel.
St:r förklarade sig, under åberopande af Statsverkets dåvarande inskränkta tillgångar, förhindrade att till hvad sålunda föreslagits lemna bifall Uppå
Direktionens förnyade ansökning aflät lv. M. d. 13 Jan. 1834 åter en propos. till R.
St:r, hvari föreslogs att såsom årligt statsbidrag till bemälde pensions-inrättning måtte anvisas 50 proc. å Kronans andel i de vid Tullverket inflytande konfiskations- och bötesmedel, i hvilket hänseende hemställdes, att detta »af behofvet högt påkallade statsbidrag» finge från 1854 års ingång nämnde välgörenhetsinrättning tillgodokomma.
Detta K. 5I:s förslag bifölls af llögv.
PresteSt. R. o. Ad. beslöt att, till betäckande af den i pensions-inrättningen möjligen upkommande brist, för hvartdera af åren 1853, 1856 och 1857 bevilja högst 5,000 Rdr
Bko; men vid omröstning i förstärkt StatsUtsk. vägrades äfven detta bidrag genom 65 röster mot 53.
Emellertid hafva pensions-inrättningens delägare, för att åtminstone under någon tid förebygga äfventyrandet af inrättningens bestånd, måst genom antagandet af ett förändradt reglemente, som jemväl blifvit af K. M. 150 Dan:
9 December f. m. sta<Jfästadt, underkasta sig nya orh ökado tillskott, mera betungande än i andra likartade pensions anstalter.
Icke destomindre, och ehuru pensions-förmånen för enkor och barn ej kunnat utsträckas utöfver deras ursprungliga re I a t i ft låga belopp, motsvarande 15 proc. å tjänstemännens ordinarie löner, hafva pensionsinrättningens inkomster med undantag för året 1855, då den ovanliga händelse inträffade att inrättningen kom i åtnjutande af en testamenterad gåfva, ständigt, och jemväl 1856. understigit utgifterna.
Då jag nämner att inrättningens kapital-tillgång, oaktadt en nära kostnadsfri förvaltning, sjunkit ifrån 141,170 Rdr
Bko, som utgjorde behållningen vid 1841 års början, till 129,958 Rdr, som var inrättningens fond vid ingången af år 1855, torde detta göra tillfyllest för ådagaläggande att anledn. icke saknats att besvära R.
St:r med framställningar om statsbidrag för pensionsinrättningens vidmakthållande.
Då emellertid frågan nu åter kommit i det skick att, afven vid detta tillfälle, föga sannolikhet är för handep att kunna något till ändamålets vinnande uträtta, måste jag f. n. afstå från allt yrkande i denna syftning.
Med mitt vördsamma yttrande har jag endast afsett, att icke ett stillatigande å min sida måtte kunna tydas som ett medgifvande att ett statsunderstöd för ifrågavide pensions-inrättning skulle sakna grund, vare sig i billighet eller i omständigheternas kraf.
Instämmande i det yttrande Hr Fåhraeus afgifvit och således icke eller yrkande på annat än bifall till Utsk:s Betänk, ber jag likväl att, med afs:de på ett skäl som Utsk. anfört för afslag få yttra några ord.
Utsk. föreställer sig »att den rörliga bevakningspersonalen på landet numera kan ulan fara indragas eller förminskas, hvarigenom, i samma mån pensionärernas antal blefve mindre, kassans fördel ytterligare befrämjas.»
Delta skäl anser jag ogrundadt, ty genom indragning af den lägre tjenstemannapersonalen upiiör icke kassan att betungas af deras hustrur och barn, ty, försatta på indragningsstat, komma de likväl att fortfarande betala sina algifter till pensionskassan för att behålla sina enkor och barn vid pensionsrätt.
Deraf har blifvit en följd att kassan under lång tid af år minskats, och att slutligen pensionernes utgående kunde omöjliggöras, hvilket vore så mycket mera rättsvidrig! som afgiften till denna kassa af delegarne är högre än till någon annan, nemi. 2 t. o. m. 5 proc. af löntagarnes löner.
Jag ber att reservationsvis få detta anmärkt för det afside som en framtida framställning i detta ämne må vinna hos R.
Den härefter till bifall å förev:de punkt framställda- propostn besvarades med starka
Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Frih. o.
Ordf:den förklarade sig hafva funnit
44:de punkten, an g: de p"nsionsväsendel för gemenskapen vid Arméen; 45:le punkten, angdie pensionerne för gemenskapet vid floilan; 4():te punkten, annie pensionering af Sladsflskaler; 47:de punkten, Den 9 December t . m. 151 punkten, ang:dc pension för Majoren M. L.
Lessing; 49:de punkten, ang:de pension för Regislralorn J. C. Thulin; 50:de punkten, ang:de pension för f. d. Regements Kommissarien S Grundal; 51 .-sta punkten, ang:de pension för Landsfiskalen J.U Motander; 52:dra punkten, angele pension för Majoren G. M. Gyllenhammar ; 53:djo punkten, 54:de punkten, ang:de pension för Provincial Läkaren N. L.
Ahlberg; 55:te punkten, ar,g:de förhöjd pension för Expedilionsfogden E.
Helli berg; 56:te punkten, ang:de förhöjd pension för f. d.
Expeditionschefen C. F. Meinander; 57:de punkten, sion för PremierLöjlnanlerne vid Flottan H. E. A. Rundgvist, W. Heykenskjöld och Frih. E. S. von Vegesach; 58:de punkten, ang:de pension för Löjtnanten L. G. N.
Lindberg ; och 59:de punkten, sten W.
Norström.
Dessa punkter b i fö 1 los. 60:de punkten, ang:de pension för StatsRådel C. II.
Viner Hr Blomstedt, Christian Jacob:
Utsk. har vid beviljandet af pension till StatsRådet