Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska folket befinner sig förenadt kring en Jionung, som det sjelf kallat till thronen och som, innan han besteg densamma, gjort mera för fäderneslandet, än de flesta af våra framfarna Konungar, då de afgått derifrån.
Det måste vara då man från thronen kan vänta en så kraftig och gällande röst, som man, utan fara för våldsamma skakningar, kan våga vidtaga reformer, hvilka icke kunna undvikas, om de också ännu någon tid kunna uppskjutas.
Om således reform är nödvändig, återstår att efterse, hvaruti den skall bestå.
Likasom hvarje annan, som nitälskar för sitt fäderneslands hästa, har äfven jag sökt göra mig reda för, hvaruti bristerna egentligen bestå, och jag har dervid icke kunnat undgå att finna, att
Representationen till sina elementer är felaktig; ty der finnas classer af medborgare, som äro alldeles orepresenterade, och representationssättet bland de öfriga har jag tyckt mig ånna icke vara på det lämpligaste sätt fördeladt.
Men Den ii October e. tn.
3a5 likväl har jag ej kunnat undgå inse, att den vida öfvervägande bristfälligheten består i formen, och att äfven med de närvar, elementerna, om formen vore ändamålsenlig, mycket kunde vinnas.
Hvad dessutom frågan om de orepresenterade angår, ar den af beskaffenhet att kunna isolerad behandlas och står icke i något oskiljaktigt sammanhang med reformen af den skepnad, hvarunder Representationen måste verka.
Om man vid denna riksdag vill afhjelpa båda bristerna, har jag visserligen ingenting deremot; men hvad jag anser för ett oeftergiflig! villkor för Nationens belåtenhet med Representationen, är, att kamrarnas antal reduceras till 2, ty om man äfven ville tänka sig, mina Hrr, att närvar.
Nationalrepresentation på sina 4 kamrar utgjordes af de främsta patrioter, de mest upplysta män, måste likväl, när det fattas 4 olika beslut, om de äfven hvart för sig äro dugliga, någonting odugligt uppstå, när dessa olika beslut skola sammantvingas till ett helt.
Äfven finnér man, att nuvar. form föranleder lill orimlig tidsutdrägt och kostnad, i hvilket afseende den förändring, jag åsyftar, äfven vore ett botemedel.
Denna förändring kan vinnas på särskilda sätt.
Stånd kunde förena sig inom ett hus, eller också kunde det ena huset bestå af ledamöter af hvarje Stånd, och den andra kammaren organiseras af den förra.
Jag har betänkt båda sätten och funnit, att det första skulle väcka mera motvilja och äfven mindre väl uppfylla ändamålet.
Man torde finna, alt för det, att alla 4 Stånden sammanträda på ett rum för att besluta, icke, såsom Frih.
Klingspor påstått, åsyftades revolution, då de 4 Ståndens inflytande oförändradt blefve sådant det är, enär de hvart för sig komme att utgöra i af det hela.
Roye har till en del framtställt samma förslag.
Han har likväl velat, att voteringen skulle ske ståndsvis och att R. o. Ad:s sammansättning skulle vara oförändrad.
Jag vill icke bestrida, att äfven det förslaget vore ett närmande till något bättre; men omöjligen kunde det göra tillfyllest för någon längre tid, och jag tror icke, att det lönar mödan att vidtaga en reform, som ej åtminstone i en mansålder kan bibehållas.
Man skulle snart inse bristerna, som dermed voro förenade, och man skulle efter förloppet af en eller 2 riksdagar se sig nödsakad att åter företaga en förändring.
Jag tror icke, att Ståndens bringande till likhet i antal af ledamöter skulle möta så många svårigheter, som man här velat förespegla oss.
Man har väl sagt, att BondeSt. icke skulle vilja inskränka sig till mindre antal, än det närvarande; men om grundlagsförslaget blefve hvilande lill nästa riksdag, af det innehåll, att BondeSt., med ett mindre antal representanter, skulle betyda lika mycket som nu, så är jag öfvertygad, att Ståndet skulle gifva sina ombud instruetion att volén* för förslagets antagande.
Jag tror, att hufvudsakliga åtgärden, för att bringa Stånden till lika antal sinsemellan, 3»ö Den ii October e. m. borde bestå uti en reduetion af R. o. Ad:s samt BondeStis antal; ty jag kan icke godkänna den sats, man här uttalat, att det ligger en säkerhet uti representanternas alltför stora antal, och att inflytandet på Representationen derigenom förebygges.
.lag bestrider denna sats såsom grundfalsk och påstår, att förhållandet är motsatsen.
Skall man vara säker på, att man ej på tysta vägar från ena eller andra hållet skall kunna influencera representanterna, så måste deras antal icke vara större, än att de individuelt kunna följas af allm. uppmärksamheten.
Representanten måste stå på en så upphöjd plats, att såväl hans principaler som allmänheten må kunna följa honom.
Han får ej bortblandas i den tysta hopen; ty det är just deri de fala verktyg vanligtvis finnas, som åstadkommit mest förderf.
Sedan de 4 Stånden sålunda blifvit sammanförda inom ett hus, återstod att formera det andra; i hvilket afseende jag icke kan instämma uti Gr.
Jag har haft den öfvertygelse, att den andra kammaren, om den skall vara afpassad efter Svenska folkets förhållanden, måste vara ungefär så organiserad, som Frih.
Ehrenborgh föreslagit; ty den bör vara tillkommen genom val, gällande icke blott för en riksdag, icke genom val directe af folket, utan genom val af andra kammaren, och borde successivt com pletteras af nya ledamöter, i mån som redan invalda veko undan, och hvilka antingen för lifstiden eller för i5 eller 20 år inträdde i denna kammare.
Derigenom skulle ett continuitetselement lämpligen formeras, som hittills saknats vid våra riksdagar.
Att här i landet vilja skapa något, liknande en verklig Pärskammare, kan icke blifva annat än en dröm.
Den kan icke antagas i sin verklighet i annat land än England, som utgör det rikaste Iand i Europa, och der rikedomen finnes hopad på få händer; der kan den kanske vara nyttig.
Hvad oss angår, äro vi för fattiga för att på några få händer hopa så stor rikedom, som fordrades för bildandet af en sådan kammare, som ej uppfyller sitt ändamål, om ej den ärfda representationsrätten är förenad med stora majorater.
För att då få ett element, som kunde äga nog moralisk kraft och anseende för att hejda och tillbakaföra den egentliga Kotionalrepresentationen, då den, den ena gången genom öfverilning och den andra gången genom svaghet, viker från det rätta, tror jag, att ingen annan utväg finnes, än att af den kammare, som, directe utgången af folket, ofta i sin helhet förnyas och derföre bör uttrycka tidpunktens rådande opinion, successive låta utgå en annan kammare, soin fomine att representera alla de opinioner, hvilka under ep längre tid af t. ex. några decennier gjort sig gällande.
Jag återkommer till den första kammaren.
Ehvad Frih.
Boyes förslag om votering ståndsvis eller Gr.
Frölichs om Rotering per capita antages, måste följden blifva den, att Den ii O c t o b c r e. m. R. o.
Ad. icke kan representeras på dess närvar, sätt, utan att det måste förändras till representation genom val.
Olikheten i antal
Liefve annars alltför stor.
Jag tror dessutom, att detta är enda sättet att återföra Ståndets anseende till hvad det fordom varit.
Fåfängt lärer man föreställa sig, att en representant, uppmanad endast af sin egen kallelse, skall lemna hus och hem, för att fara till en årslång riksdag, der han kan vara säker på att blifva öfvervoterad.
Skulle deremot R. o. Ad. blifva representerade genom val, är det gifvet, att det Liefve Adelns allmänna opinion, som här på Riddarhuset gjorde sig gällande.
Hurudan denria opinion nu är beskaffad kan man icke utröna, emedan från landsorten endast en och annan, af någon särskild anledning, kommer upp till hufvudstaden och låter höra sig.
Det är väl sannt, att Regeringen har den fördelen af Riddarhusets nuvar. sammansättning, att, om hon vill (jag säger icke, att hon vill det), hon kan göra sig säker om pluralitet på Riddarhuset.
Det är kändt, att Ministerer inom andra länder söka influencera på voteringarna inom Representationen, och funnes det en Minister här, som ville verka på voteringarna inom Riddarhuset och icke förmådde det, så vore den i sanning i högsta grad oskicklig.
Den behöfde blott uppkalla sina vänner till så stort antal, som erfordrades för att öfverrösta.
Det är gifvet, att, då Regeringen går till väga med en concentrerad kraft, hon skall öfvervinna de spridda elementer, som icke hafva någon föreningspunkt.
Om således R. o. Ad. under närvar, förhållanden går tillväga med sina beslut utan inflytande från Regeringen, bevisar det blott, att Regeringen icke vill utöfva sitt inflytande.
Deremot ser jag icke, att Regeringen skulle kunna på något skadligt sätt inverka på valen, om de skedde provinsvis och med slutna sedlar.
Sedan man eftersett, huru många fullmyndiga adelsmän inom hvarje län voro i den ställning, att de kunde blifva riksdagsmän, bestämdes antalen af de särskilda länens representanter i förhållande derefter.
Att detta skulle vara ett upphäfvande af Adeln, kan jag icke medgifva, helst jag tror, att i andra länder tillgår på samma sätt.
Jag menar, att den Skottska adeln väljer sina Pärer.
En invändning, som var radical i sitt slag, hörde jag göras på f. m.
Jag hörde nemi. en värd ledamot påstå, att ingen kunde fråntaga honom hans rätt att representera på Riddarhuset.
Det lärer likväl vara Konungens och de 4 Ståndens rätt att gemensamt besluta en förändring i grundlagen; och om denna förändring Liefve sådan, alt den värde ledamotens rättighet att inträda såsom representant blefve beroende af val, finge han väl lof att finna sig deruti.
Huru lätt man förvillar sig, då man är inne på sophismens område, bevisade han, då han sade, att ingen kunde fråntaga honom hans representationsrätt, under det han likväl 3a8 Den ii October e. m. sjelf ville fråntaga hvarje adelsman, som icke fyllt 35 år, denna rättighet.
Jag tror, att det, soln till en stor del afskräckt de öfriga Stånden från att verksammare, än som skett, befrämja representationsförändringen vid denna riksdag, har varit en opinion, som jag hoppas är ett misstag, att It. o. Ad. icke skulle vara benäget att gå till mötes med de förändringar i detta Stånds organisation, som blefve nödvändiga.
Jag har ej föreställt mig, att det skulle vara förhållandet, ty jag har af historien funnit Svenska Adeln vara färdig, att göra de uppoffringar, som fäderneslandets val påkallar.
Här är icke fråga om någon uppoffring af Ståndet.
Det är visserligen en uppoffring af den embetsmannapersonal af R. o. Ad., som befinner sig i Stockholm; men icke kan man påstå, att Adeln inom alla landsorter är representerad genom denna embelsmannapersonal i Stockholm.
Jag vet icke, om bär finnes någon enda adelsman från Skaraborgs län, hvarest finnas 4°° adelsmän.
Från Skåne och Småland, hvarest finnes ett betydligt antal adelsmän, äro högst få närvar, vid riksdagen.
Det är således Adeln inom hufvudstaden, som betyder allt.
Det är val sannt, att det kan vara ganska angenämt för tjenstemän här i staden att på lediga stunder gä upp på Riddarhuset och kasta in en voteringssedel; men de kunna ju blifva valda, om det andra organisationssättet antages.
Det är visserligen mångå, som icke kunna äga förhoppning att blifva det; men hvarken de sjelfva eller fäderneslandet lärer komma att förlora stort derpå.
Skulle likväl någon personlig uppoffring vara dermed förenad, tror jag likväl, att äran, som Adelö säges representera, fordrar, att man uppoffrar det enskilda för det allmänna.
Jag anhåller att först få göra några anmärknrr vid formen för denna öfverläggning och sedan att få yttra mig i hufvudsaken.
Efter mitt begrepp om våra grundlagar kunna hvarken hos R. o.
Ad. eller något annat
Stånd andra förslag till öfverläggning förekomma, än de, som af Constit.Utsk:s hemställan föranledas.
Ordningen för öfverläggningen bör således vara den att hålla sig vid de särskilda §§ i Utskrs betänk.; ty om man fortfar på sätt man börjat, nemi. att derifrån afvika, kan man komma att öfverlägga om alla möjliga förslag till grundlagsändringar, alldeles oberoende af hvad Utsk. framställt.
Likasom den siste värde talaren gjort, håller man sig blott till titeln på Utskrs betänk., sägande : förslag till Nationalrepresentation; och fogar dervid alla möjliga projecter till nationalförsamlingar, hvilka passa efter ens eget omdöme, eller hvad man kallar tidens fordringar.
Redan hafva vi sju olika modifierade förslag, hvilka synas vara bestämda misstag och icke på något sätt vidröra den framställning, Constit.Utsk. afgifvit.
Om man på det Den ii October e. m. 3ag viset tillvägagår, åsidosätter man grundlagens föreskrift, att det är Constit.Utsk., sorn liar initiativet till grundlagsförändringar, och att det är dess förslag, hvarom hvarje Stånd har att öfverlägga.
Jag hoppas och förmodar, alt Hr Gr. o. Landtm., sedan de allm. tankarna öfver ämnet blifvit så vidlyftigt utvecklade, som hvar och en åstundar, likväl slutligen återför R. o. Ad. till öfverläggningens egentliga föremål, nemi. i3 § Riksd.Ordn., der det blifvit ifrågasatt, att lärare vid elementarläroverken skola få välja inom hvarje stift en riksdagsman till PresteSt.
Om det icke är Hr Gr. o. Landtm:s mening, sedan det varit oss tillåtet använda en hel dag till öfverläggning om allm. valrätten , nödgas äfven jag tala öfver ämnet i allmänhet, för att vederlägga hvad vissa vissa talare yttrat och derigenom söka göra andra meningar gällande.
Hvad jag då först vill yttra är, att just den stora olikheten i de förslag, som af alla de särskilda medlemmarna blifvit framställda, tyckes bevisa, att man egentligen icke vet, hvad man vill, eller åtminstone, att ingen öfverensstämmelse i vilja linnes.
Då man står på denna punkt, då grundlagens stiftare velat, att man icke i denna väg företager sig något omoget, och då Constit.
Utsk., man må bedöma dess förslag huru som helst, icke haft rätt att, äfven förr än det fick höra de olika meningarna inom R. o. Ad., antaga, hvad det tagit för afgjordt, nemi. att man icke visste, hvad man ville sätta i stället för det gamla, så anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på de omständigheter, som tala för de förhållanden inom vårt samhällsskick, hvilka nu äga rum.
Jag vill icke dermed säga, att jag, för min del, anser hela representationssättet riktigt, utan jag instämmer hufvudsakligen i den af Hr v.
Troil yttrade allm. mening, att bristen ligger egentligen i öfverläggningsformen inom Stånden och ingalunda i den grund, hvarifrån Representationen utgår.
Den allm. sats, som man för närvar, drifver, är den, att Nationalrepresentationen i det hela bör vara sammansatt genom val.
Jag tror tvärtom, att i hvarje representation, der ett sjelfskrifvet antal ledamöter saknas, brister ett hufvudsakligt element, nemi. oväldighetens.
I samma mån som det constitutionella statsskicket utbildas samt striden emellan Regeringens och oppositionens anhängare utvecklas, i samma mån är det gifvet, att, då blott valda riksdagsmän finnas, en hvar, som tillhör ena eller andra meningen, söker inverka på valen och derigenom på utgången af riksdagsöfverläggningarna.
Man ser redan, huru förbållandet i detta afseende i långliga tider varit i England, hvarest man söker inverka på valen, icke blott genom vänskaps- och slägtskapsband och andra personliga förhållanden, utan äfven genom hotelser och mutor till en oerhörd grad.
Man har sett i Frankrike lika t4 H. 47. 33» B« * n Öetober e. m.
,beskaffade strider angtde riksdagsmannavalen.
Jo! alt redan vid valen uppträda Regeringens och oppositionens anhängare i strid mot hvarandra, och att det icke finnes något medlande element af personer, som hvarken hafva det ena, eller andra partiet att tacka för deras riksdagsmannarätt.
Fördelen af sjelfskrifna representanter består väsendtligen deruti, att man uppträder och yttrar sin mening, utan alt vara tillsatt, hvarken af Regering eller opposition.
Då man således icke har någon förbindelse att gälda till någondera sidan, kan en opartiskhet, frihet och sjelfständighet i yttranderättens begagnande af den sjelfskrifne representanten äga runi, hvilken icke tillhör den valde riksdagsmannen.
Häremot invändes måhända , alt den valde riksdagsmannen icke behöfver taga några instructioner, utan blott följa sin öfvertygelse.
Men kommen ihåg, mina Hrr! att man i Frankrike, såsom vilkor för representanternas utväljande, förelagt dem att rösta så och så uti de och de ämnen, så att representanterna komma till riksförsamlingarna, bundna till deras yttranden och blifvande omröstningar.
Man kunde då lika såväl skriftligen insända sin mening, som skicka en lefvande organ, på hvilken man lagt orden i munnen.
Ehuru vigtig för allm. öfverläggningar, som den sjelfskrifne representanten således mäste vara, är den dock vigtigast, hvilkens sjelfskrifvenhet icke härleder sig från något visst embete, utan från hans medfödda rättighet att uppträda såsom riksdagsman.
Han tackar ingen af den lefvande generationen derför, ingen af dem, med hvilka han kommer i strid under utöfningen af denna sin rättighet.
Dernäst är till märkande, att val, när de skola äga rum, göras under mindre inflytande, vare sig från Regeringens eller oppositionens sida, i den händelse de, såsom hos oss, förrättas af corporationer; ty de fråga icke så mycket efter hvad ena eller andra partiet vill hafva fram, som de fast mera söka att vårda egna interessen.
Äro nu de valberättigade corporationerna bildade efter de stora allm., ständigt bestående interessena i samhället, så kan man vänta, att valen i samma mån afse dessa interessens vård.
Jag tror icke heller, att R. o. Ad. hört ett enda anförande af den syftning, som skulle de stora allm. interessena i Riket icke vara representerade genom vår närvar, ståndsfördelning.
Man kan väl säga, att vissa personer icke äro representerade, men ingalunda, att det gifves några interessen, som icke äro det; ty jordbruket och bergshandteringen, hvari orepresenterade ståndspersoner hafva deras mesta egendom, hafva tillräckligt målsmän bland våra nuvar.
RiksStånd.
Det betyder icke så mycket hvilka personer, som komma hit, vare sig den ene eller andra.
Jag uppmanar en hvar att uppgifva hvilka de stora ljusen äro, som för våra riksdagar gä förlorade genom det närvar, representationssättet.
Om de funnos, skulle man väl se till dem i sådana offentliga samman - Den 11 October e. ra. komster, af brandförsäkrings- m. fl. bolag, dit de kunde inväljas; men vanligen hör man der inga andra utmärka sig än de, som varit riksdagsman, hvaraf torde bevisas, att de s. k. ofrälse ståndspersonernas inrymmande i Representationen icke skulle medföra så stort gagn, som man deraf tror sig kunna förvänta.
I fall det ur rätt, att ett antal sjelfskrifna representanter finnes i Representationen, måste äfven Svenska Riddarhusets sammansättning af sjelfskrifna medlemmar i sin grund vara ganska riktig.
Då återstår att besvara den frågan, huruvida de sjelfskrifna adelsmännen böra inom sig välja representanter.
Jag är af motsatt tanka; ty i samma mån kommer man in på valsystemet.
En hvar af R. o. Ad:s ledamöter, som varit utsktsmedlem, torde hafva funnit, om icke redan electorernas val är af samma beskaffenhet som val i allmänhet.
Det händer icke sällan, att man råkar ut för den anmärkningen: hade jag kunnat förutse, att du i den och den frågan inom det eller det Utsk. skolat rösta så och så, så skulle jag icke valt dig dit.
Detta ådagalägger, att man vid hvarje val utser den valde i en viss syftning och fordrar, att han skall yttra sig i samma anda.
Man svarar mig, att han icke behöfver bry sig derom, utan yttra sig sjelfständigt; men jag öfverlemnar till en livar alt bedöma, örn han icke funnit sig besvärad på ena eller andra sidan af sådana fordringar.
Man talar som oftast illa, äfven inom detta rum, om det sätt, hvarpå R. o. Ad utöfvar sitt riksdagsmannakall; men det hörer till dagens ordning alt klandra allt, hvad man icke sjelf gör, och således är man åtminstone opartisk så vida, att man klandrar den Corporation, till hvilken man hör, och endast undantager sig sjelf personligen.
Likväl, om man gifver akt på den uppmärksamhet, hvarmed R. o. Ad:s öfverläggningar följas, torde man deraf erfara, att allmänheten icke finnér öfverläggningarna på Riddarhuset mindre grundliga, eller Rikets angelägenheter här mindre väl vårdade, än uti de öfriga Stånden.
Det är äfven naturligt, att ett
Stånd, sammansatt af så många ledamöter, som R. o. Ad., af embetsmän från alla grenar af Riksstyrelsen och. af personer, som äfven i enskilda värf förskaffat sig kunskaper och underrättelser, ej heller skall i upplysning och erfarenhet stå efter de öfriga Stånden.
Då Adeln således ingalunda upphört att motsvara de fordringar, man har af detta Stånd, frågas, med hvad skäl man yrkar, att allm. val skola införas i stället för den sjelfskrifna Representationen; jag inser icke annat skäl dertill, än att man så vill.
Att ögonblickets målsmän vilja förkasta något, som ännu är godt, det anser jag blott för en tillfällig nyck.
Man säger, att det bestående är odugligt.
Men hvem är det, som säger detta?
Jo, de personer, sorn sjelfva i dagbladen på allt sätt sökt förklara R. o. Ad:s och öfriga Ståndens öfverläggningar i allmänhet vara utan gagn och föra samina språk här på Riddarhuset som förut uti tidningarna.
D# utgifva 33i Deu 11 October e. ni. sig sjefva för att vara allmänheten, och dermed ar allt bevisadt.
Men så länge B..
St. äro Svenska folkets representanter, kan jag icke erkänna någon annan än dem vara behörig att fälla omdömen öfver grundlagsförändringar.
Hurudant är då omdömet, som Ständerna i dessa dagar fällt?
Jo! 2 Stånd hafva förklarat sig emot allm. valprincipen, och R. o. Ad. befinner sig i närvar, ögonblick icke hafva yttrat sig för någon mening.
Man har talat om förträffligheten af Norriges representation, och af föreningen med detta rike hemtat skäl att yrka, det vi måtte rätta vårt representationssätt efter det Norrska.
Jag har såsom åhörare varit tillstädes vid 4 Storthing i Norrige, och under 2:ne af dem bevistade jag nästan dagligen öfverläggningarna; men jag har derunder icke funnit någon anledn. att tillstyrka mitt fädernesland vidtagandet af Norriges representationssätt.
Det grundar sig, som man vet, derpå, att representanternas antal från landet skall utgöra §tdelar och städernas ^:del af Representationen.
Följden af den allm. valrätten har varit den, att böndernas antal ökats för hvarje Storthing; och ehuru nödig denna del af Representationen är uti de ämnen, som den kan bedöma, är den likväl icke tjenlig att leda ärendernas gång i det hela, hvilket kan blifva följden, om den vill taga sig de rättigheter, hvartill den har magt, och det blir utan tvifvel äfven snart händelsen.
Efter erhållna underrättelser voro vid sista Storthing af 64 representanter från landet 43 bönder.
Man har omtalat, huruledes man här, likasom i Norrige, borde utvälja ett visst antal af hela Representationen till bildande af ett öfverhus, som skulle äga en återhållande kraft på underhuset.
Norrska Lagthinget, bestående af 4 af Storthinget, har endast till namnet, men ingalunda _ till sammansättningen, någon egenskap af återhållande magt.
Medlemmarna väljas bland Storthingets ledamöter i allmänhet, och jag har hört representanter på fiäga, hvarföre den eller den valdes till ledamot i Lagthinget, svara: jo, derföre, att han skulle vara för mägtig i Odelsthinget, om han vore der, eller genom sin talträngdhet vålla för mycken tidspillan och besvär.
För öfrigt är sammansättningen sadan, att i Lagthinget sitta bönder ända till halfva antalet af medlemmarne, som följaktligen äga lagkunskaper derefter, och till ännu mera osäkerhet hörer, att, om ett af Odelsthinget fattadt beslut för andra gången ogillas i Lagthinget., saken dermed icke är slut, utan då öfverlemnas den till hela Storthinget, hvaraf-ftdelar äro tillräckliga för att göra Odelsthingets beslut gällande; men som Odelsthinget utgör ^Melar och Lagthinget 4‘<lel af representationen, behöfver icke en gång
Odelsthinget vara fulltaligt eller enhälligt i Storthinget för att genomdrifva sin mening.
Man fipner således, att den återhållande kraften, som skulle vara hos Lagthinget, i sjelfva verket saknas.
Den it October e. m. 333 Här har nian åberopat, huruledes R. o. Ad. skulle kunna, lättare än något annat Stånd, disponeras af den, som önskade att obehörigen verka på Ståndets öfverläggningar, och att det skulle vara en oskicklig ministere, sorn icke kunde på Riddarhuset utföra, hvad han önskade.