Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den olyckliga villervalla, som en tygellös DiscontRörelse vållat, ärat många Högloflige Ridderskapets och Adelns Ledamöter förutsagd, och således ingen förvånande nyhet; men det onda har nått ett mål, som lätt skulle föra till den tankan, att ett oundvikligt öde för detta Landet alltid bestämt olyckorna ända till ytterlighet, innan deras motande funnits vara af nöden.
Oredan är nu för handen, och de afvikelser ifrån Reglementen och Stadganden, som, genom en behörig vederbörandes uppmärksamhet, i sin början kunnat utan Allmänhetens skada rättas, påkalla nu det af bördor re2 dan öfver förmåga tryckta Folkets directa, el» ter indirecta biträde; och Stats samt BancoUtskottens
Betänkande i detta ämne visar oss ställningen vara sådan , att rättvisans strängaste slutföljd kommer i tvekan vid öfvervägande af den nöd, som kan blifva mångens öde, om Rikets Ständer ej skulle linna sig uti, att åtminstone genom sin medling behjerta deras belägenhet.
Jag anser Utskottet visligen häfvit den största anledning till betänklighet i denna del, genom det, säkert med allmännaste öfvertygelsen likstämmiga yttrande, att ingen laglig förbindelse att ersätta
DiscontBorgenärernes förluster eller skyldighet af DiscontUtredning för Staten kan äga rum.
Vid betragtande af Disconternes förhållande, ej mindre som Fordringsägare än Gäldenärer , och af dessas förhållande till Disconte1 na, finner man lätt att sakens utredande i vanlig laglig ordning knappast skulle blifva verkställbar; och att ett sådant förfarande ej skulle bibringa ringaste T)en 17 Martil, e. tu.
I69 förmåner på någondera sidan, men väl blifva källa till oberäkneliga förluster och i flera afseenden kunna medföra de vådligaste följder för Samhällsordningens bibehållande.
Lagstiftande
Magtens mellankomst tyckes således icke vara att anse, som et öfverträdande af allmänna Lagen, eller som ett arbiträrt Curatel; utan mera som ett på naturliga Rättsgrunder lotadt Öfverförmynderskap, af nödvändightten påkalladt.
Samvetsgrann rättvisa i föivaltmngs sätt, är d' n första Förmyndarepligt, hvarföre jag trott den äfven böra utgöra ett hufvudsaklig! ögon. märke vid utssakande af grunderne för Discontutredningen.
Jag tycker mig likväl sakna en viss billighet i dm del af Utsko tens Betänkande, att de ej för Fordringsägare i Götha Canal Discont bercdt olika Iqvidations fö t måner, emot dem som Walmo Disconts tillgångar kunna lemna sina Borgenärer, då Utskotten ansett det ena Verkets undervigt betydligare än det andras.
Jag inser hvarken nödvändigheten eller rättvisan af Discontmassornas sammanslående, då Fordringsägare hvarken äga mer eller mindre rätt till högre eller lägre liqvidations-belopp, än det Verkets tillstånd kan medgifva, från hvilket förskrifningen är utgifven.
Utgående från det grundbegrepp, att Fordringsägare i Disconterne böra i liqvid erhålla allt hvad tillgångar, efter uppgjord jemnförelse 17°
Den 17 Martii, e. »a. med Skulderne, tillåta, och att Discontens Gäldenärer genom Lagstiftande Magtens mellankomst måtte skyddas ifrån den säkra undergång dem skulle öfvergå i händelse ett hastigt infordrande af deras skulder fått äga rum j anser j^g afsigten att skydda de sednare, i Utskottens Betänkande mera bestämd, än de förmåner, hvilka Fordringsägare och penningerörelsen i allmänhet af de framställde
Discont - utrednings - grunderna skulle till godo komma.
Lika med Utskottens Betänkande, fruktar jag nog, att någon uppoffring af allmänna tillgångar blir oundviklig, men jag kan ej dela denna mening, att den icke bör sparas, då jag vid detta tillfälle ej inser huru ptt af det
Allmänna med någon uppoffring förknippadt biträde kan äga rum, utan att med föra ett oförtjent lidande åt hvarje individ af den talrikaste delen utaf Nationen, hvilken aldrig deltagit i DiscontTnrättningarnes fördelar, hvarken som ActieÄgare, Låntagare eller Capitalister, och hvilken sådeles i möjligaste mån bör vara befriad ifrån allt direct eller indirect deltagande i deraf härflytande olägenheter.
Om jag skulle misstaga mig i mina får» hagor för allt biträde af Banquen , så får det sättas på räkningen af de bedröfliga följder vårt
Myntförhållande fått vidkännas af 1809 års anfall på Banquens soliditet, och på hvarje enskildts dermed förknippade trefnad och välfärd.
Den enda uppoffring å Banquens sida, jag finner kunna medgifvas, är den af Utskotten förutsedda •
Den 17 Mariii, e. m. troliga förlust å fordringarne; och finner jag i öfrigt ingen annan åtgärd med billighet af Lagstiftningen kunna fordras, än den , att gynna Gäldenären genom förlängd betalningstid, att förskaffa Fordringsägaren lill ett snart åtnjutande af dess lagliga rätt ; att lör allmänna penningerörelsen göra indragningen för ögonblicket så litet kännbar sorn möjligt, med iakttagande, att den i rörelsen origtigt inkomna enskildta o o Reversmassan likväl mäste till ordnings vinnande åter bringas derutur.
Jag kan icke finna att
DiscontBorgenärernes i Lagen förvarade rättigheter vidkännas någon inskränkning, genom Lagstiftande Magtens mellankomst som utredningsman , dä en sådan åtgärd är af Utskotten tydligen visad som oundvikligen nödvändig och som påtagligen medförande den enda möjlighet för Fordringsägaren, att utbekomma den rätt hvarå han skäligen kan göra anspråk.
Men jag finner tillika, att en serskilt utredning för hvarje af de banquetoutterade Verken, är déo oundvikliga grund, hvarpå alla åtgärder måste stödas, om de skola medföra en anledning att i ett så magtpåliggande ämne kunna med den i sådant fall nödvändiga säkerhet tillvägabringa något stadgande :
Jag nödgas således anmärka, såsom en bekymrande brist i Utskottens Betänkande, att säker beräkning af tillgångar i Götha CanalDi scOnts fordringar göres tvifvelaktig; och jag finner en ögonskenlig orättvisa i den till 172 Den 17 Martil, e. m. banquerouftedagen upplupna Räntans afskrifning 5 då Utskotten utrönt och förklarat Innehafvare af DiscontPapper ej kunna i Liqvid påräkna utbekommande af full Valuta , måste åtminstone alla vederfaras lika rätt , och då Ränta är en lika välgrundad fordran, sorn sjelfva Capitalet , så visar sig ingen billig anledn ng för den af Utskotten föreslagna Ränteförlusten, hvilken skulle åstadkomma ett våldsamt intrång i den enskilta Äganderätten ; och synes ett afsteg ifrån allmänna Lagens stadgande, som jag för min del anser oförenligt med den samvetsgranna rättvisa, som vid alla tillfällen måste vara Lagstiftningens ögonmärke.
Jag hade derföre trott , att Assignationer och TreprocentsSedlar , med å de sednare, tillden dag då betalning upphörde, upp. lupne Ränta , samt Skulderne till Banquen och AfskrifningsRäkningens belopp , bordt utgöra hvarje Disconts serskilda Skuldsumma, till hvars balancerande säkra Fordringarne uppfördes ; då af skilnaden emellan Fordringarne och Skulderne den rabatt blifvit synlig , som på detta sätt lika drabbat hvarje Fordringsägare i en Discont, Banquen inberäknad.
Vid ett sådant förfarande, lärer Fordringsägaren ej finna skäl till klagan öfver arbitrair behandling , då Lagens hela kraft ej förmått skaf. fa honom en bättre rätt ; men han väntar sig äfven utan tvifvel någon förmån af Lagstil tande Magtens mellankomst, och den största han kan önska sig, är i min tanka, att hastigt och utan omvägar tillgodonjuta sin fordran, på ett sätt, att den för honom blir an - Den 17 Martil, e. m. 173 vändbar i allmänna Rörelsen , hvilket för mina ögon ej visar sig kunna äga rum genom den af Utskotten föreslagna en femtedels årlig afbetalning å de Obligationer, som, efter Betänkandet, skulle komma att intaga TreprocentsSedlarnes ställe.
Dessa nya Obligationer skola, efter all min öfvertygelse, icke kunna göra någon tjenst som Bytesmedel, utan endast blifva ett föremål för sådana Speculationer och för den Agiotering , som Utskotten Sid. 5 !
Betänkandet ansett böra uadanrödjas.
En Obligation , af hvars belopp blott en femtedel årligen kan realiseras, medför en synbar förlust af 18 Procent för den Innehafvare, hvars vilkor skulle medgifva att i föreskrifven ordning åtnöja sig med den årliga afbetalningen; men för den, som behöfde använda ett större belopp af sin Obligation, än den årliga utdelningen , skulle förlusten blifva oändligen större, och enda fördelen möjligen tillfalla sådana Capitalister, som emot 40 å 50 Procents rabatt vore i tillfälle att tillbyta sig dessa Obligationer af dem, hvilkas ögonblickliga behof tvingade till en sådan uppoffring.
Det enda Correctif, som Utskottens Betänkande synes visa emot ett sådant af mig befaradt förhållande , är den inbetalning af Skulder , som till DiscontUtredningen i sådana Obligationer kunde komma att äga rum ; men jag fruktar att denna motvigt är alltför svag för att häfva det onda, som så beskaffade Obligationer, som de föreslagna , i sjelfva sin natur innebära.
Farhåga för en menlig inflytelse på Näringarne af en allt för hastig RörelseCa.pitalets för-; 174 Dm 17 Martii, t. m. minskning är af Utskotten ins dd kunna uppkomma endast genom ett ordentligt Disconternes Concours- tillstånd.
Jag , för min del , anser de föreslagna Ohligationerne medföra t det närmaste samma verkan , då de ofelbart aldrig kunna blifva' röiiiga , utan de mäst öfverdrtfna Agioterings - vilkor, som efter alla tiders erfarenhet skall blifva förhållandet med ett Papper , vid hvars inlösen den förfallna
Räntan beräknas till förlust å den förskrifna Summan.
Jag. kan således, i stöd af hvad jag haft äran anföra ,' icke förena tnin öfvertygelse med ett erkännande, att af Utskottens Betänkande finna Innehafvare af DiscontPapper vara rättvist-behandlade, utvägen för de Gäidskyldige ast afbörda sina Skulder i möjligaste mån lättad , och vådan af en alltför hastig minskning i RörelseCapitalet undanröjd.
Jag anser för min del innehafvare af Dis. contpapper hafva fårt sin rätt, då de för sina Fordringar af Capital och upplupna Räntor till den dag då betalning inställdes, erhålla så stor del af beloppet , som Disconternes motsvarande säkra Fordringar medgifva; och då de, i enlighet med den af Utskotten äfven yttrade tanka, ej äga rättighet till några vidsträcktare påståenden, så anser jag äfven Representationens beredvillighet, att vid detta tillfälle göra uppoffringar, böra begränsas af hela Allmänhetens rätt, på hvars bekostnad all frikostighet af Riksens Ständer måste grundas.
Fordringsägaren kan likväl i min tro ej tillfredsställas för sitt lidande, med mindre dea uti Den 17 Martil, e. m, 175 delning honom ur de banqueroutterade DiscontMassorna tillkommer, blir för honom användbar i allmänna Rörelsen, och jag ser icke huru detta kan vinnas genom annat med l, än inlösen med gångbart mynt af DiscontPapperen, efter den rabatt, som af utredningen för hvarje Verk särskilt bestämmes.
Med Utskotten delar jag den fasta öfvertygelsen, att inga nya biträden af Banquen kunna komma i fråga; men då förslaget innefattar att Utredningen af DiscontVerken må uppdraga^ åt Rikets Ständers RiksgäldsContoir, har det förekommit mig att detta Verk skulle kunna med sina Sedlar genast inlösa alla utelöpande godkända DiscontPapper, med den ofvannämnde rabatt; att Banquens Fordringar i Disconterne dela med de öfrige lika förluster, finner jag billigheten fordra; och hvad den af Utskotten föreslagne inlösen af Assignationerne till fullt för fullo vidkommer, så finnér jag visserligen den omständigheten, att dessa Papper troligen till det mästa äro i de mindre bemedlades händer, så ömmande , att den både påkallar och rättfärdigar allt det behjertande Rikets Ständer deråt kunna lemna , hvarföre jag anser dem på det sätt böra utan någon rabatt för innehafvaren inlösas, att skillnaden emellan Massans tillgångar för Assignationerne och deras utelöpande belopp, bör förskjutas af RiksgäldsContoiret, som i Räntorna å de utestående Fordringarne finner en utväg att framdeles godtgöra sig detta sitt förskott.
AU fordran på Discontens afskrifnings-’ räkning anser jag ovedersägligen böra dela li - 176
Den 17 Martii, e. m. ka öde tned de öfrige Fordringsägare, i anseeo* de till rabatt å sammanlagda Capital och upplupna Räntor, men som mtet löpande Papper existerat för denna sort skuld, anser jag till denna liqvid de i frågavarande
Obligationerne ställde på en femtedels årlig afbetalning under fern år, kunna vara lämplige, då dem tillika förbehölies
Disconteringsrätt i BancoDisconten.
De på sådant sätt på RiksgäldsContoiret utsläppte Sedlar skulle i allmänna Rörelsen ersätta de försvunne TreProcentsSedlar och Obligationer, så mycket man kunnat åstadkomma.
Den härigenom ökade Sedelstocken äger en motsvarande Fond i de utestående fördringarne, och bör ovilkorligen försvinna, i den mån dessa under 5 år successive indragas; som för Näringarne bör blifva mindre kännbart, än om de löreslagne och i min tanka orörlige Obligationerne skulle ensamt ersätta de utur Rörelsen drifne Discontpapperen.
Jag anser de skyldiga, genom den nu föreslagne åtgärd, vinna all den lättnad , sorn med iakttagande af en billig försigtighet kan beredas dem, för möjligheten att innom 5 år afbörda sina Discont Skulder, och jag skulle för min del alltför gerna vilja tillstyrka att Räntan under Discont - utredningstiden nedsättes till 5 procent för i berörde Disconter Gäldskyldige, att beräknas ifrån utredningens början, till ytterligare befrämjande af deras afbetalningar.
RiksgäldsSedlarnes nära sammanband med Banquen torde blifva ett hufvudsakligt inkast emot den idée jag dristat framkasta, men då temporära biträden Den 17 Martii, e. m: 177 biiiäden af Banquen utaf Utskotten måst antagas såsom oundgänglige till ändamålets vinnande , ser jag ej hvarföre de icke skulle afven utan fara kunna användas, att uppehålla den pä sådant sätt uppkomne RiksgäldsSedlars Credit, dä man vet att dertill ej behöfves annat, än att- ovägradt vid alla presentationer inlösa den med Banco efter dess fastställda förnål-: lande 5 och dessa nya RiksgäidsSedlar komma dessutom ej att utgöra ett blott Credit-papper, då de i DiscoutFordringame äga sin mot beloppet svarande fulla Fond, hvadan de ingalunda böra kunna verka rubbning i Banquens dermed, i min tanka, oafhängiga Credit-förhållande:
Samma publicitet ai D scontUtredw ningen , sorn för Ri.ksgäldsContoiret äger rum, skall äfven mycket bidraga att bibehålla förtroendet till den föreslagna åtgärden. 1 ' % Om det är utom möjlighetens gränsor att med någorlunda säkerhet beräkna förlusterne å Götha CanalDisconts fordringar, så bör någon anledning dertill likväl af den nu varande
Directionen kunna lemnäs j och då j g ä ena sidan ej för det Allmänna vill medgifva någon uppoffring till Fordringsägares förnöjande, är min mening å den andra, att de ckola tillgodonjuta all sin i Lag grundade tätt, hvarföre jag skulle hålla före, att Fordringsägaren vid Liqviden borde erhålla ett Bevis på den Summa, han ägt att fordra, för att 0105 år, eller efter fulländad Utredning, äfven möjligen kimna bekomma den ytterligare utdelning, hvar-. Ridd. 0, Ad.
Fröt, IV. B. II.
Afd. 25, 24. 178 Den 17 Martti, t. tu. till en å Fordringarne inträffande mindre förlust, än den förslagsvis påräknade, möjligen kunde gifva anledning.
Discont vidkommer, delar jag med Utskottet den tankan , au den i likhet med de öfriga bör utredas, men tror försigtigheten bjuda, att vid Skuldernes betalande äfven beräkna någon rabatt, ehuru tillgångarne visa ett betydligt öfverskott j alltid med vilkor , att efter slutad Liqvide godtgöra Fordringsägaren all dess möjliga rätt y men då Förvaltningen af Götheborgs
Discont visar ett så mycket fördelaktigare Utslag, än Götha Ca* nals och Malmö, synes det vara nog mycken stränghet, att med 6 procents
Ränta vilja belasta Götheborgs Discontverk, för Barquensfordran af 2oo,ooo R:dr, å hvilken, efter alla anledningar, ingen förlust är att befara.
Att dessa Disconlers Octroyer utan särskilt ersättning koni. ma att förfalla, synes med sjelfva sakens natur så öfverensstämmande, att något afseende å Actieägares anspråk emot Staten aldrig lärer kunna göras, då dessa ej Varit åtföljde af A* ctieägares förklaring, att de ägde förmåga och vilja, att sjelfVe till Fordringsägares och Allmänhetens förnöjande utreda sina Respective Bolags iråkade förlägenhet J men då ali Discont-rörelse, i följe deraf, genom Banquen komr mer att besörjas, uppstår fråga om närvarande ställning medgifver ett så våldsamt indragande
Caf en visserligen till sin grund mycket för vida sträckt Credit-rörelse), som af 3.ne Disconters inställande uppkommer, och om Den 17 Martil, t. m. 179 nödvändigheten icke påkallar att för BancoDiscontens räkning, DiscontContoir blifva in. rättade i Götheborg och Malmö, samt BancoDiscontens rörelse i så måtto utsträckt, att någon del af de utaf Götha Canal och Malmö Disconter begagnade Creditiver finge öka BancoDiscontens Rörelse-rättighet, dock ingen annan åtgärd förunnad åt FilialContoirens Styrelse, än att hvar isin ort emottaga Låne-ansök* ningar, samt under ansvarighet tillstyrka dem, med underställan till HutvudContoirets beviljande; och att expediera omsättningarne.
Ett i det Reglementariska för Disconten bestämdt proportioneradt
Credit-belopp för hvarje ort skulle äfven minska den skätliga klagan , att alla tördelar blott tillskapades med afseende å Stockholm och närmast deromkring vatande nejd.
Utaf de med Utskottens Betankanden bifogade Calculer har jag troligen icke fattat rätta begreppet, då 6 Procents Räntan å de utestående Fordringarne är beräknad i den emot Skulderne uppsatta tillgången , hvadan jag ej fattar huru de redan befintelige brisferne och öfrige , Utredningen åtföljande kostnader skola betäckas af den vid slutet af sid.
7. synliga förmodan, att deri Capital-för lust, som vid jernriförelsen af nuvarande förhållandet emellan Skulder och 1 ilig angar , visar sig, skall till en betydlig del förminskas igenom de Intressen d
Discont Dan, hvilka emellan hvarje afbetalning Banquen tillfalla; så framt Den 17 Martil, e. m. med dessa Intressen ej menas BancoDisconten3 egen Intresse-vinst.
Hvad stäl!»'ngen med Götha Canal Discont vidkommer, kan jag ej dölja en må hända af bristande kännedom i ämnet uppkommen förundran, att ingen Anmärkning emot denna Förvaltning blifvit gjord.
Det har ej kunnat undfalla min uppmärksamhet, hurusom Götha CanalDiscontDirection till Canal-arbetet ut'ånat i,too,oo0 R;dr, då likväl
DiscontReglementet af den 11 April 1810 icke synes medgifva nå, got annat arbetsbiträde af Disconten, än vin^ sten, sedan Actieägares under Arbetstiden dem förbehållna
Ränta blifvit afdragen.
Jag kan ej med den ifrågavarande af Disconten till Canal-arbetet gjorda försträckning förlika innehållet af 12. §.
i DiscontReglementet, som åiägger Directeurerne, att med yttersta noggranhet styra och förvalta
Discontverket till det Allmännas, till Riksens Ständers Banques och Bolagets derå beroende förmån och säkerhet.
Huruvida denna föreskrift kan vara iakttagen med den brist, som yppats uti mot Skulderne svarande Tillgångar, kan jag lika så litet begripa, som att fråga om undersökning och åtal å denna Förvaltning ej längesedan blifvit af vederbörande Actieägare, BancoStyrelsen eller annan Auioritet väckt.
Då 9.
Art. i Bolags^ Reglorne älven tydligen tillkännagifver, att är2 liga Di-cont vinsten var det enda, som af Dis, cont-röreb.en under Arbetstiden borde tillfalla den allmänna Cassan.
Det måtte ursäktas mig» ©m jag har svårt att förstå, huru ett Verk till Den 17 Mattily t. m. 181 den grad kan ansvarslöst få öfverträda sina Föreskrifter och Stadganden, att det under utöfningen af sin rättighet att af enskilte upptaga
Lån till lindrig
Ränta, under förbindelse af återbetalning efter en Månads uppsägning, uraktlåter den i Reglementet föresknfna försigtighet, att alla anvisningar eller jurskrift, ninga r, sorn till Discont ering inlemnas, böra af Direcleurerne prof vas , o/n de nied bellini, ga Cautioner jö nedflo är o, och att alla dessa förbindelser icke iå vara ställde på längre tid än 6 Månader.
Om detta i DiscontRegiementets 12. §. befintelige Stadgande finnes vara iaktiagit vid de gjorde försträckningar till Canal-arbetet, är hvad jag äskar måtte, genom BancoUtskottets fössorg, blifva besvaradt, ehuru ali anledning af Utskottets Betänkande hämtas.
, att sådan Reglementets föreskrift icke blifvit iakttagen , emedan dessa >,100,000 R:dr i Calculen icke anses såsom någon tillgång.
Jag öfvertygas svårligen, att Lagstiftande
Magten bör underlåta att yrka ansvar å den eller dem, hvilkas felaktighet eller djerfhet tillskyndat en sådan förlust åt Enskilte, och en så kännbar rubbning i all Credit och allt förtroende man och marr emellan?
Jag har för min del åtminstone ej kunnat åtnöja mig med den i Herr Santessons utgifna Upplysningar om Götha Canalverk och dess Discont, lemnade underrättelsen, att den redan vid JK15 års
Riksdag varande, och då till Riksens Ständer uppgifne Canalverkets Skuld till Disconten af 852,972 Rtdr af dä varande Ständer lernnades danmärit5 och jag inser af denna framfarna fog - 182 Den 17 Martti, e. h». ligbet eller uraktlåtenhet, ingen förbindelse för närvarande
Ständer till ett lika handlingssätt, i synnerhet som det blifvit dessas lott, att få vidkännas de olyckliga följderna af må hända för mycket öfverseende, då det Allmännas bästa bort strängare bevakas.
Har Götha CanalDiscontDirection ägt några Stadganden, hvarom jag saknat kunskap, som berättigat den till sådana, utan Caution, på längre än 6 Månaders tid, till Canal verket gjorde försträckningar; så önskar jag derom blifva upplyst, och fordrar emedlertid att Götha CanalDiscontDirection i vidrigt fall må ställas under samma lagliga undersökning, som Malmö DiscontDirection redan undergår.
Jag anser de Medborgares rätt, som nu få vidkännas af DiscontFörvaltningen, mer eller mindre förorsakade förluster, påkalla all den ansvarighet, hvartill Reglementens och BolagsReglors öfverträdande kan föranleda j och ingen skall med mera nöje än jag emottaga en grundad öfverbevisning, att Götha CanalDiscontDirectinn, vid det ifrågavarande Lå> nebiträdet till Canalarbetet, som nu väcker en betydlig brist i tillgångarne, iakttagit hvad Reglemsnten och Författningar i denna del stadga, och då jag genom mitt yrkande af laglig undersökning och ansvarighet, å ena sidan, åsyftar tillfredsställandet af rättvisans kraf för eu bedragen Allmänhet; önskar jag åt
Directionen härigenom lemna tillfälle, att på ett för sig tillfredsställande sätt upplysa den stora del af Allmänheten, som troligen i denna Den 17 Martti, e. ttt.
183 de] hyser samma begrepp om saken, somj3g. — Med Utskottet instämmer jag gerna deri, att alla Assignationer på ett eller annat sätt må genast inlösas ; men de häitill förskjutr.e medel endart anses, såsom ett Försko-ts-bidag till Massorna, som för dessa Assignationers godtgörande bör häfta, likasom lör dess öfriga skulder.
Om Återremiss af Betänkandet vågar jag i öfrigt anhålla, i anledning af de Anmärkningar jag tagit mig friheten framställa, och hvilka hufvudsakligast innefattas deruti: att :>g icke vill medgifva prio ritet för någon slags Fordringsägare i Massorna ; att jag anser hvarje af de banqueroutterade enskiita
Discontverken böra särskilt utredas, för att, i mån af sina tillgångar, lemna sina Respsctive Fordringsägare den Liqvide hvarje Verks tillstånd anedgilver; att jag anser Disconternes utredning af Riksens Ständers RiksgäldsContoir böra öfvertagas; att jag anser den föreslagna Ränteafskrifningen såsom oförenlig med Lag och billighet; och att upplupna Räntor böra bland Skulderne beräknas lika med Capitaler; att jag tror Fordringsägare och allmänna Penningerörelsen vara bäst belåtne, om, å sätt jag föreslagit, alla Disconternes Skulder inlösas med RiksgäldsSedlar, under iakttagande af den Rabatt, som Massornas ut^ redning visar för Fordringsägare komma att uppstå, då Disconternes säkra Fordringar endast beräknas såsom Tillgångar; att AfsktifningsRäkningt ns belopp med Obligationer efter Utskottens föreslagne method må liqv;deias, likväl med iakttagande af samma Rabatt 184 Dett 17 Martn, e. tu'. som för andra Fordringsägare, dock med rättighet till Disconteringsrätt med dessa Obligationer; att Fordringsägare, vid skeende utbyte af sina i händer hafvande Skuldebevis, erhålla ett qvi’to på sjelfva SkuldSummans belopp, för att efter 5 är, eller efter fulländad utredning, kunna erhålla den ytterligare utdelning, hvartill ett lyckligare