Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom denna enkla åtgärd skulle tvifvelsutan den fördel vinnas, alt bcväringsynglingariie klefve bättre beklädda, att en loflig täflan i yttre hållning skulle bland ynglingarne framkallas, och alt de troligen i landsorten skulle behålla och begagna sin uniform, som måhända slutligen skulle kunna öfvergå till nationaldrägt. 2:o.
Den förtrytelse, som låtit, snart sagdt öfver hela landet, förspörja sig öfver utöfningen af K.
KammarColl. rättighet att, så väl pä dess advocatfiscals anmälan, som pä enskildes klagan, höja de markegångspriser, hvilka af länets deputerade bestämmas, vinner en ökad näring af den verkliga obillighet, som drabba den eller dem, hvilka tåligt låta sig nöja med den lägre iustanccns beslut, den obillighet nemi., alt rättelser, som ske i markegångstaxan, icke komma andra räntetagare eller räntegifvare till godo, än dem som anfört klagomål, vare sig i K.
KammarColl. tillförhöjning af de priser, deputerade åsatt, eller hos K. M. till nedsättning af K.
KammarColl. derå gjorda förhöjningar.
Vid denna riksdag, liksom vid föregrde, är motion redan väckt om bildandet af en annan auetoritet, än KammarColl., lill upptagande och afgörande af dylika frågor.
Utan att nu inlåta mig i bedömmandet af delta förslag, får jag, ehvad K.
KammarColl. bibehålies vid pröfningsrälten af länets markegångspriser, eller denna pröfningsriilt öfverflyttas pä annan myndighet, varsamt föreslå, aliade ändringar uti markegångstaxan, som i vederbörlig ordning slutligen varda fastställda, måga gälla icke 318 Den 20 Augusti. blott för deri klagande, utan ock för alla andra räntegifvare och räntetagare inom samma län.
Remitterades lill StatsUtsk. II.
Ex. Hr Gr. Löfwenhjelm, Gastaf, npppläste en så lydande motion:
St. vid förra riksdagen beslutade, att Riksg.conl:s nuvar. bus skulle upplåtas åt Riksarchivet samt åt de under K. Witterhets-, Historie- och Antiqvitets-Academiens inseende ställda samlingar af antiqviteter, mynt och historiska märkvärdigheter, anslogos särskilda medel för inredningen åt Riksarchivet, samt särskildt 1000 r:dr b:co till rummens aptcrande för de sistnämnda, under academiens inseende ställda samlingarne.
Som academien icke ännu fått tillträda den nya localen, hafva icke eller de anslagne 1000 r:dr b:co kunnat användas.
Rådet academien, när hon, som man hör hoppas, snart får komma i besittning af nämnde local, må kunna åstadkomma den inredning, som ovillkorligen blifver nödig till skydd mot eld och tjufvar samt till de dyrbara samlingarncs ändamålsenliga anordning, så föreslås, icke blott att de redan vid förra riksdagen lill sådant ändamål anslagna 1000 r:dr b:co, som icke fått begagnas, mätte af de nu församlade Sländerne ånyo beviljas, utan äfven alt denna summa, som för det uppgifna ändamålet är otillräcklig, mätte förhöjas lill 2000 r:dr b:co, hvilka synas böra ställas lill Regeringens disposition, för att i mån af behof lill Witterhets-, Historie- och Antiqvitets-Academicn anordnas.
Genom denna måttliga summa sknlle del blifva möjligt alt gifva ett anständigt skick och större offentlighet ät vära dyrbara samlingar, hvilka i värde tälla med de flesta museer i Europa och i vissa delar öfverträffa alla andra.
I de usla små rum, der de nu mäste ligga uppstaplade pä hvarandra, kunna de icke utan skam för uatiouen förevisas allmänheten och de talrika främlingar, som under en del af året nästan dagligen infinna sig, och icke sällan uttrycka sin förvåning, att Staten för så dyrbara samlingar icke äger någon bättre local.
Raab, Carl Gustaf, uppläste följande:
I flera landsorter förekomma tidtals brydsamma och betänkliga tvisler vid den årliga afrads- och tiondespanmålens utgörande, i anseende till påbudet af d. 22 Nov. 1834, alt säden skall vara af ren och strid beskaffenhet.
Jag bar med afseende derå velat fästa R.
St:s uppmärksamhet på denna olägenhet och sältet, hvarpå den, efter mitt förmenande, må kunna afhjelpas.
För landlmän är tillräckligen kändt det svåra och snart sagdt omöjliga att anskaffa spanmäl till den qualité, som, efter den stränga tydningen vederbörande gifva åt uttrycken uti ofvanuämnde K,, kungörelse, erfordras, för att spanmå - Den 20 Augusti. 319 leii skall anses viii rensad och strid.
Man har inlagt i betydelsen af strid beskaffenhet, att spanmålen skall vara så fullgod, som den knappast under de bästa år kan presteras.
Det inträffar derföre, att när landtmannen vill utgöra denna räntepersedel in natura och ankommer lill levereringsorten, efter en resa af flera mil, mäste han understundom med oförrättadt ärcndc återvända med den, på förut nämde grunder, casscrade spanmålen, och nödgas derefter i stället fullgöra prestationen med penningar, till ett, markegåugspriset och den i författningarne stadgade förhöjningen motsvarande belopp, skattande sig lycklig om han dermed undslipper, då exempel ofta förefinnas, alt han tvingas alt, långt utöfver della, merendels alltför högt uppjagade markegnngspris, godtgöra tiondetagaren, emedan tillgång lill strid säd helt och hållet saknas i orten.
Det visar sig hvilka kostnader och förluster för jordbrukaren i allt fall uppkomma, då afraden, till levereringsorten forslad, icke anlages, och det mäste ligga i sakens natur, att Staten eller andra tiondetagare icke i skatt billigtvis kunna fordra annan eller bättre spanmål, än den skattskyldiges jord afkastar, då den är af vanlig ren och god beskaffenhet.
Då närvar, tids conjunctur oeh den förlägenhet i ekonomiskt hänseende, som hufvudsakligast för landtmannen gifvit sig tillkänna, synes uppmana R.
H. St. att, utan rubbning af bestående ordning, så vidt möjligt är, mildra skattebördorna, så finner jag mig föranlåten föreslå, att ofvan åberopade K. förordning mätte till sin ordalydelse sålunda förändras, att, i stället för uttrycken väl rensad, och strid säd, utsättes väl rensad och god säd, med bestämmande i stället af en viss vigt å hvarje sädesslag, då vid fråga om spanmålens gilltighet, skiljedomaren, som är Konungens Ref:h:de, blir skyldig att ålägga vederb. räntetagare att emottaga en, med afseende pä årets gröda, god och väl rensad spanmål.
Anhållande jag vördsamt om remiss af motionen lill vederb.
För min del anser jag den af den sista värde talaren väckta fråga, om ändring i författningarna, vara alldeles öfverflödig och verkligen skadlig, i stället för gagnelig.
Det är klart, att om säden är god och väl rensad, så blir den icke casserad, men i motsatt fall casseras den med rätta, på grund af den K. förordningen i ämnet, som stadgar, att den skall vara afradsgild, d. ä. väga, råg 13^ L®1, vara väl rensad och hvarken grodd eller blandad med slösäd.
Jag anser således all förklaring af författningens stadgande vara obehöflig, och följaktligen motionen öfverflödig.
Jag anhåller, att dessa anmärkn:r måtte få åtfölja remissen till Utsk.
Föredrogs ånyo och bifölls Const.Utsk:s d. 17 dennes f. ni. 320 Den 20 Augusti. på bordet lagda meni.
N:o 1, med anhållan om arfvoden för en notarie och en cancellist.
Ånyo föredrogs Const.Ulsk:s d. 17 dennes f. m. på hordet lagda mern.
N:o 2, med uppgift å hvilande grundlagsförslag, i afseende på nationalrepresentationens ombildning.
Några ledamöter hördes begära målets ytterligare bordläggning.
Jag skulle icke tro, att detta meni. kan behandlas på samma sätt, som vanligen äger rum, då bctänk:n upptagas till afgörande.
Det har redan legat på bordet sedan sista riksdagen; det tillhör R. o. Ad. nu alt öfverenskomma om den dag, då detsamma bör förekomma till Ståndets afgörande, utan afseende på första eller andra bordläggningen.
Om R. o. Ad. ville förena sig derom, alt denna fråga skulle upptagas på första plenidagen efter det motionstiden tilländalupit, så vunnes det ändamålet, att man icke af öfverläggningarne i delta ämne hindrades alt begagna motionstiden till motioners väckande, och att man derjemte får tillfälle att utan afbrott behandla delta vigtiga ämne.
Jag anhåller om II.
Hr Gr. o. Landtnäs propos. härpå.
Det är väl nästan vigtigare än något annat, att denna fråga kommer att afgöras på cn gång i samtlige RiksSt:n, och jag får derföre vördsamt hemställa, om det icke är bäst, att Ståndet öfverlemnar till sin Landtm, att, gemensamt med de öfrige Ståndens Talmän, öfverenskomma om dagen, dä meni. bör föredragas.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, meddelade II. o. Ad. upplysning derom, att i seduaste Talmansconference den öfverenskommelse blifvit trä liad, att hvarje Talman inom sitt Stånd skulle föreslå, att detta mål må förekomma till afgörande Onsdagen d. 2S dennes.
Horn, Claes Fredr.: blifvit uppropad, men förklarat, att han, efter delta tillkännagifvandc af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., afstod från vidare yttrande, hemställde II. Ex., om R. o. Ad. bifölle, att Coust.Utsk:s nu föredragna mern. jemte dervid fogade grundlagsförslag finge uppföras först på föredragningslistan Onsdagen d. 2S dennes, för att då till slutlig pröfning förekomma; hvilket bifölls. H. Ex. tillkännagaf derefter, att i nyssnämnde Talmansconference äfven blifvit öfverenskommet, att till Stånden borde hemställas, att valet af den s. k. opinionsnämnden må förrättas Lördagen d. 31 dennes; hvarföre H. Ex. nu frågade, om R. o. Ad. dertill ville lemna sitt bifall.
Hr von Heijne, Georg, uppläste följande motion:
Den 20 Augusti. 321 Jag tror mig blott helt kort behöfva fästa Bevilln.Utsk:s uppmärksamhet på den missledande motsägelse, vissa §§ i nu gällande bevilln.förordn. innehåller. 66 och 72 §§ bevilln.förordn. jemte den ed, som 122 § föreskrifver, och deu loenia kännedom 68 § rättvisligen förutsätter att taxeringscomitéen bör äga, och efter hvilken kännedom coiniteen åligger att utröna egendomars beskaffenhet till utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsättningstillfälle, förmåner och onera, anser jag vara fullständiga föreskrifter för taxering af jord, om nemi. den förvillande meningen, som sistnämnde eller 68 § innehåller om nytta och vägledning af i orten gångbara pris vid värdets bestämmande, ur § utgår.
Lika förvillande och stridande mot taxeringsmännens ed samt 66 och 72 §§ i bevilln.förordn., är föreskriften i 108 §, att hus, åbyggnader och tomter i städcrne skola uppskattas efter deras gångbara värde.
Jag önskar, att Bevilln.IItsk. ville utesluta ur 68 och 108 §§ de meningar, jag anser förvillande, på det icke fortfarande jord eller hus må ryckas ur det proportionsvärde, de innehaft till andra lika beskaffade jord- och husegendomar, för det de blifvit försålde till annat pris, än det värde, hvartill de före försäljningen varit uppskattade.
Derefter tilläde Hr von Heijne muntligen; Jag anser det alldeles nödvändigt, att föreskriflerne rör:de taxering af jord- och husegendomar, i den nya bevilln.förordningen, icke komma att, som nu är fallet, strida emot den ed, taxeringsmännen inför taxeringscomiteen aflägga.
Taxeringsmännens ed ålägger dem, att låta hvarje medborgare vederfaras lika rätt; men detta är icke möjligt, om taxeringsmäunen nödgas göra afseende på cgendomarnes gångbara pris.
En sådan värdering skulle blifva lika arbiträr, som egendomarnes gångbara värde är föränderligt.
Det lärer väl icke finnas någon ledamot af detta Hus, som icke är öfvertygad derom, att egendomarnes proportionella värde tilt hvarandra är det enda, hvarefter man bör rälta sig vid taxeringsvärdets bestämmande, dä ingen klagar, och minimilariffen ej understiges för län eller stad.
I anledn. af den motion, som den siste värde talaren gjort, anhåller jag att dertill få göra följande tillägg.
Jag har låtit mig berättas, att bär i Stockholm författningen skall vara sådan, att hus böra taxeras till det belopp, som är högst, antingen den sista köpesumman eller brandförsäkringsvärdet.
Dervid äger det förhållande rum, att mången låter brandförsäkra sitt hus mycket högre, än det verkligen är värdt, blott för att få större belåningsrält derpå, och den som sedan blir ägare af ett sådant hus kommer att blifva lidande, för den förre ägarens lånespeculationer.
Jag får derföre, i sammanhang med den siste talarens motion, vördsamt hemställa, om icke sista köpet må vara rätta grunden för be1 H. 41 322 Den 20 Augusti. stämmande af taxeringsvärdet pä hus i Stockholm, och anhåller, att delta yttrande matte fä åtfölja remissen af motionen lill Utsk.
Jag är skyldig upplysa den siste värde talaren, att det icke är någon bestämd föreskrift, som ålägger taxeringscomileen i Stockholm att taga det sista köpet till grund för taxeringsvärdets bestämmande, om ock detta köp vore högre än brandförsäkringsvärdet.
Vanligen haiman ansett brandförsäkringsvärdet böra gälla såsom bestiimningsgrund för taxeringen, och delta är i allmänhet icke för högt, utan merendels hälften af försäljningspriset.
Då jag är ledamot af Bevillu.Ulsk., och arbetar på den afdelning, der detta ärende förekommer, sä blir jag i tillfälle ali i detta ämne meddela Utsk. närmare upplysningar.
Remitterades till Bevilin.Utsk. Ånyo föredrogs SlatsUtsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda mein.
N:o 3, med fullmäktiges i Riksg.cont. lill rikets nu församlade Ständer afgifnc berättelse.
Föredrogs och bifölls StatsUlsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o 5, ang:de riksdagskoslnadcrnes bestridande.
Då nu lill pröfning förekom StatsUtskrs d. 17 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o 6, ang:de ersättning för Hr Landtm:s och Hrr Talmannens riksdugskostnader, fann 11. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, sig föranledd alt, medan delta honom enskildt rör:de mål handlades, afträda, efter ail hafva anmodat R. o. Ad:s främste närvar, ledamot II.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel, att emottaga klubban. Sedan 11. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm intagit Landtm:sslolcn samt, efter föredragning af StalsUtsk:s förenämnde mern., hemställt om H. R. o. A. behagade bifalla detsamma, anmälde och yttrade sig:
Jag har mig visserligen bekant, att, redan vid tvenne föreg:de riksdagar, den starka hushållsprincip gjort sig gällande, att man nedsatt den underhållssumma, sorn skäligen bort tillkomma RiksShns ordförande, och synnerligen det första Ståndets, eller vår Landtm., tili ett belopp, som vanligen tillägges embetsmän, af hvilka man icke äger, pä långt när, sä stora fordringar, som dem man har af det första Ståndets ordförande.
Denna princip, om också under 2:ne föreg, riksdagar följd, bör väl derföre icke framgent få göra sig gällande; enär den i sjelfva verket innebär en orättvisa.
Utsk. har anfört, som skäl för bestämmande af den föreslagne summan, att ingen anleda, är förhanden, alt Talmännens riksdagsomkoslnader böra blifva större vid denna riksdag, än vidden förra.
Måhända äger delta sin riktighet, i afseende Den 20 Augusti. på två Stånds ordförande; men hvad beträffar Landtm., så är det icke förhållandet.
Två af RiksSt:ns Talmän äro t jenstemän i Staten och uppbära, äfven under riksdagen, oafkortadt sina vanliga löneförmåner, hvilka, genom tillskott af det månadtliga arfvode!, kunna beräknas till en sä stor underhällssumma, alt de dermed kunna vara åtminstone någorlunda belåtne.
Sådant var vid sista riksdagen äfven förhållandet med dävar.
Landtm.; nu deremot är förhållandet annorlunda.
Ingen af R. o. Ad:s ledamöter kan tvingas ali vara riksdagsman, således icke eller Landtm.; och han hade följaktligen kunnat undvika kostnaden att vistas 1 hufvudstaden, om icke K.
M:s nåd. förtroende kallat honom alt intaga denna vigtiga plats i riksförsamlingen.
Detta mäste man besinna; och dä Landtm, alldeles icke har några löneinkomster på stat, hvilka, tillagde det lumpna arfvode af 400 r:dr b:co i månaden, som Stats.Utsk. föreslagit, kunde göra totalinkomsten tillräcklig för äfven det mest inskränkta lefnadssätt i hufvudstaden, såvida han ej skulle nödgas lefva vida under den värdighet, han bekläder; sä bestrider jag för min del bifall till Utsk:s betänk., åtminstone sä vidt sorn det afser Landtnäs person, och yrkar äterremiss, med påstående, ali Utsk. för Landtm, mätte föreslå en summa, som skäligen motsvarar de kostnader, han under sitt vistande vid riksdagen måste vidkännas.
Gr. Lövenhjelm, Carl Gustaf:
Förenande mig med Hr Printzenskjöld, får jag fästa Ståndets uppmärksamhet pä ett skäl, som jag tror höra verka till äterremiss af del ifrägavar. betänk.
Om jag vid uppläsningen rätt uppfattat detsamma, så äro anslagssummorna bestämde till samma belopp för Landtm, och de öfrige Ståndens Talmän.
Della synes mig icke vara rätt.
Landtm, presiderar här i en samling, vida talrikare än något annat Stånd.
Jag vill icke söka något annat skäl för äterremiss, än obilligheten i alt anslå ett lika belopp för den representation, som linnes åligga Landtm, för sitt Ständ, och för den representation, som de öfrige talmännen kunna Vara befogade alt utöfva i afseende pä deras Stånd.
Jag vill visserligen icke påslå, alt icke de skäl, som Hr Printzenskjöld här anfört för beviljande af äterremiss, kunna hafva sin goda grund; men såsom ledamot af StatsUtsk. tager jag mig friheten fästa Uppmärksamheten derpå, att genom en sådan äterremiss ingenting kommer att vinnas.
Vid sista riksdagen och, om jag rätt påminner mig, äfven vid J834 års riksdag, voro anslagen för Landtm, och för de öfrige Ståndens Talmän lika stora.
Delta är en praxis, sorn de öfrige Stånden hädanefter icke lära frångå, och jag fruktar derföre, att en äterremiss af detta betänk, mera skulle skada lin gagna.
Jag instämmer med dem, sorn begärt äterremiss, icke derföre alt jag hoppas, att Stats-.
Utsk:s majoritet kommer att tillstyrka någon förändring uti ifra - 334 Den 20 Augusti. gavar. betänk.; men derföre att Ståndet, när det nya betänk, inkommer, blir i tillfälle att, utan afseende på SlatsUtsk:s förslag, fatta sitt beslut i frågan, och således bestämma hvad arfvodet bör blifva.
Jag erkänner gilltighelen af de skäl, som Hr Printzenskjöld och Gr. Löwenhjelm anfört för en ålerremiss; men jag tror också, att R. o. Ad. bör taga i öfvervägande, hvad Frih.
Tersmeden ä andra sidan yttrat; och som jag dessutom tror mig veta, att vår Landtm, icke önskar att någon åtskillnad skall göras emellan riksdagskostuaderna för honom och öfrige Talmän; så tillstyrker jag vördsamt, att det H.
Ståndet måtte bifalla Utsk:s betänk.
I anleda, af hvad Frih.
Tersmeden och Hr von Hartmansdorff anfört, tror jag, utan att frångå de grundsatser jag redan yttrat, att det kanske är rättast och klokast, att äfven vid detta tillfälle låta det gå, för att undvika så många frictioner, man möjligen kan, helst vi hafva bort, att II. Ex. Ilr Gr. och Landtm, sjelf hyser denna önskan.
Således tillstyrker äfven jag, att Ståndet måtte bifalla Utsk:s betänk.
Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande är på sidan både om form och sak.
Landtnäs vilja ingår alldeles icke i behandlingen af frågan, utan det är endast hvad Ståndet anser rätt, som kommer ait ligga till grund för Ståndets beslut.
Af sådan grund kan jag icke frångå mitt yrkande af ålerremiss, på det att R. o. Ad. grundlagsenlig! må kunna besluta i frågan, utan hinder af Ulsk:s förslag, såsom nu är förhållandet, då Ståndet nödgas alt, ett af tvenne, oförändradt bifalla eller afslä betänkandet.
Jag anhåller om propos. lill ålerremiss.
Det är med afseende på den siste värde talarens anförande, som jag begärt ordet.
Visser ligen vet jag , att Ståndet skulle få tillfälle att, oberoende af Utsk:s förslag, besluta i frågan, i händelse cu ålerremiss till StatsUtsk. ägde rum; men om 11. o. Ad. verkligen skulle vilja begagna sin rättighet att särskildt besluta en förhöjning af arfvodet för deras Talman, och möjligen de andra Stånden härom ägde en annan mening, eller om 2 Stånd stanna mot 2 i denna fråga, så tror jag icke att någonting nöjaktigt derigenom kunde vinnas.
Det har visserligen varit brukligt, alt hvarje RiksSt. för sig kunnat besluta om sin betjenings talrikhet och allöning; men jag påminner mig icke, alt något Stånd vidtagit ett sådant beslut, ronde sin Talmans honorarium.
Jag skulle för min del önska, att detta uteblefve, och vill derföre alldeles icke tillstyrka en ålerremiss af betänk.
Jag känner ganska väl, huru praxis inom StatsUtsk. varit vid behandling af sådane frågor som denna, och jag påminner mig, att vid sista riksdagen, när denna fråga inom StatsUtsk. förekom, åberopades R.
Den 20 Augusti. 325 o. Ad:s egen önskan och beslut, att den förr vanliga omkostnaden för Landtmarskalkstaifeln skulle upphöra.
Detta var R. o. Adis egen önskan, måhända alldeles förhastad, men som likväl legat till grund för hvad de öfriga Stånden i detta fall beslutat, och jag skulle icke tro, att det nu åtminstone vore välbetänkt af R. o. Ad., alt frångå detta beslut.
En värd talare har yttrat, alt det icke är Landtmis önskan, som bestämmer, huruvida R. o. Ad. skall bifalla StatsUtskis betänk, eller icke; men då den tvist, som har uppstått, synes mig utgöra ett bevis på R. o. Adis välvilja emot nämnde Landtm., och jag tror mig känna hans önskan i della afseende; så vågar jag försäkra, att han skulle med fägnad motse, om R. o. Ad. ville bifalla det betänk., som SlatsUtsk. afgifvit, hvarföre jag tillstyrker propos. derpå.
Många hördes yrka propos.
Horn yttrat, angide indragning af koslnaderne för Landtmarskalstaffeln, får jag äran tillkännagifva, att, dä jag å ena sidan med honom delar öfverlygelsen, att R. o. Adis beslut derom var alldeles förhasladt, så har likväl icke min anmärkn. emot StatsUtskis betänk. gått derpå ut, att tillökningen i det månadtliga anslaget för Landtm, borde blifva tillräcklig för honom, för att kunna etablera en taffel.
Jag hade blott önskat, att denna summa blifvit så mycket förhöjd, alt han derföre kunnat hålla en sådan taffel för sig och sin familj, som kunde svara emot den värdighet han bekläder, och emot det Stånds värdighet, hvars ordförande han är.
En hvar lärer väl nödgas medgifva, att 400 ridr i månaden är otillräckligt, då frågan är att hålla våning och equipage för sig och sin familj; att, med ett ord, förse sig med alla behofver i hufvudstaden.
Knappast någon tjensteman af medelclassen kan lefva under den summa, som här är i fråga; huru vill man då, att Landtm, skall kunna göra det?
Emedlertid och då jag hört af flere talare, att Landtm, önskar bifall till betänk., vill jag visserligen icke vara bland dem, som fortfarande yrka återremiss, men nedlägger i prot. min reservation emot det förslag, som Utsk. framställt, viss derom, att den lid skall komma, då man linner, att man behandlat, icke blott Landtm., utan äfven i viss mån de öfrige RiksStms Talmän på ett sätt, som icke är R.
St. värdigt.
Uppå derefter af H. Ex. Hr Gr. och Ordföranden framställd förnyad propos., blef StatsUtskis förevarande mern. af R. o.
Ex. Ilr Gr. och Landtm, återkommit och emottagit klubban, föredrogs StatsUtskis d. 17 dennes f. m. på bordet lagda mern.
Nio 7, angide förskotter å allöningen för den hos RiksStm och Utskin anställda betjening; hvarjemte upplästes ett från Ilederv.
RondeSt. ankommet prot.utdr. af d. 17 dennes, innehållande, alt som vid föredragning af StatsUtskis 326
Den 20 Augusti. ifrågavar. meni, blifvit upplyst, att i den från Ilr Landtm, oell Hrr Talmannen, rörande förenämnde förskott, till Utsk. albi Ine skrifvelse, förelupit del skriffel, att, i st. f. de af BondeSt. för dess cancelli, enligt prot.utdr. d. 24 nasti.
Juli, beslutade oell begärde 12 canccllist-arfvoden, endast förskott å 8 sådane arfvoden blifvit för BondeSlis räkning reqvirerade, samt att Utsk. af sådan anledn. icke föreslagit förskott å mera än 8 cancellistarfvoden för Ståndets cancelli; BondeSt. beslutat, att till Utsk. återremittera nämnde mern., med anmodan till Utsk. att uti omförmälde afseende verkställa rättelse, så att förskotter å 12 cancellist-arfvoden för Ståndets räkning varda bestämde och anordnade.
Af det sednast upplästa prot.utdr. har det H.
Ståndet inhemtat, alt ett skriffel förekommer uti StalsUtsk:s betänk., hvarigenom man kommit alt föreslå endast 8 cancellist-arfvoden, i st. f. 12, såsom det bort vara.
Det är således nödigt att återremittera betänk., på det att Utsk. sjelft må kunna rätta misstaget, en rättelse som icke nu kan göras af Stånden.
I anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärkn., får jag taga mig friheten upplysa, alt skriffelet icke är begånget i StatsUtsk., utan förmodligen af BondeSt:s Talman, emedan uti den uppgift, som koni ifrån Hr Gr. o. Landtm, oell de öfriga Ståndens Talmän, upptogos endast 8 cancellister.
Att en rättelse härutinnan bör ske, tror äfven jag, men som det är klart, att, på grund af BondeSt:s återremiss, StatsUtsk. kommer att föreslå 12 cancellister, i stället för 8, så anser jag, alt denna rättelse kan lika väl utan återremiss af Ståndet verkställas.