Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag vill derföre icke säga, att hvar och en bör åläggas den högsta möjliga afgift, utan den minsta möjliga Statens behof medger; något bör det dock vara, om icke för annat, för att erinra honom om sin förbindelse till Staten för det skydd han af Staten erhåller.
Om minimisumman af egendomsvärdet förhöjes, på sätt man här föreslagit, så skulle följden blifva den, att mången, som äger fastighet och är i större behof af Statens skydd, skulle befrias från ifrågavar. afgift, då deremot andre, som hafva att påfordra mindre skydd, eller allenast förderas enskilda personer, finge vidkännas densamma.
På dessa ytterligare tillagda skäl anhåller jag om propos till bifall på Ulsk:s sednare förslag i denna punkt.
Största delen af denna discussion har gått ut på att finna en rättvis jemförelse emellan 100 r:drs inkomst och fast egendomsvärde.
Ad. skulle finna det af mig först framställda förslaget lämpligt, enligt hvilket man borde stanna vid orden ”100 r:drs årlig inkomst/’ så kommer man lättast ifrån discussionen, och rättvisan vore då bäst bibehållen.
Helt och hållet instämmande med Utsk. samt de värda ledamöter, hvilka förenat sig uti dess förslag, anhåller jag, att R. o. Ad. för bedömmande af den verkliga orättvisan uti den sats, som Frih.
Nauckhoff försvarar, behagade eftertänka hvilken ställning i samhället är fördelaktigast och följaktligen (einnar bästa tillfället att efter fyllda 60 års ålder kunna erlägga skyddsafgift, antingen skomakarens, hvars hela inkomst är uppskattad till 100 r:dr, och som således måste betala skyddsafgiften , ehuru inkomsten beror på hans händers arbete , som, i händelse han sjuknar, tillika med inkomsten upphör, eller den som äger en fastighet, taxerad till iooo r:dr men värd kanske 2a3 gånger den summan; ty, Den 3 O c t o b e r f. m. *7 på sätt Hl- Ribbing upplyst, uppgår taxeringsvärdet sällan till hälften af det verkliga värdet.
Jag anhåller om bifall till hvad Utsk. i detia hänseende föreslagit.
Uppå derefter framställd propos. bifölls hvad Utsk. uti ullål.
N:o 27 föreslagit i afseende på skyddsafgiftens erläggande för fast egendom efter fyllda 60 år. 2:dra Artikeln.
Afgift af lön, egendom och rörelse ro. ro.
Af em bets- och tjenstemän samt betjente, m. 11. a:dra §:n.
Hr von Rosen!
Jag finner att
Utsk. i afseende på centonal-afgiflen uti sednare betänk, förändrat sitt tillstyrkande uti det första utlåtandet.
För min del kan jag icke gilla denna förändring, och får derföre anhålla om propos. till bifall på Ut>k:s betänk.
N:o 12 i förevar, fall.
Skälen härför ligga klail i Utskts eget yttrande, då Utsk. säger, att det icke kan bestridas, alt denna afgift utgår efter en orättvis grund Särskildt får jag anmärka orättvisan uti cenlonal-afgift för städernes löntagare, hvilka städerna sjelfva aflöna, och hvartill statsmedel följaktligen icke användas.
Embetsmännen äro i allmänhet så högt beskattade genom dryg fullmaktslösen och genom bevillning på lönerna, alt jag icke finner skäl att förmedelst centonal-afgiften öka denna beskattning, helst centonal-afgiften går till Wadstena krigsmanshus, sorn är en statsangelägenhet och icke någon inrättning, som särskildt angår embetsmännen.
Jag upprepar derför min anhållan om propos. till bifall å Utskts tillstyrkande uti betänk.
Lika med Hr von Rosen, tager jag mig friheten anhålla, att R. o. Ad , med ogillande af Utsk:s sednare förslag, ville bifalla dess tillstyrkande uti betänk.
N:o 12, innefattande centonal-afgiftens upphörande.
Till de af Hr von Rosen anförda flera bindande skäl anhåller jag endast få tillägga, att embets- och tjenstemännen redan blifvit genom allm bevillningen efter 2 art. pålagde tillräckligt statsbidrag.
Att bibehålla centonal-afgiftens utgörande skulle innebära en orättvisa emot tjenstemännen, hvilka genom densamma komma att betala dubbel skatt för sina inkomster och såmedelst draga en relativt högre bevillning än andra medborgare.
Anmärkning om centonal-afgiftens fortfarande har egentligen icke blifvit framställd inom något annat Stånd än BondeSt., hvars mening i Utsk. segrade med några få, om icke med en enda röst.
Jag förnyar min anhållan om propos. till bifall på Utsk:s tillstyrkande uti betänk.
Jag instämmer med de 2:ne sista värda talarne, och vill derjemte tillägga anhållan att, Den 3 O c l o b c r f. m. ehuru R. o. Ad. yttrat sig om aila de ämnen, som förekomma i den nu förevar. §:n, Hr Frih. o. Landtm, likväl täcktes göra särskilda framställningar till Ståndet, så väl hvad centonalen beträffar, som i afseende på öfriga afgifter på löner samt på rörelse och egendom, så att man icke må blanda det ena tillsammans med det andra.
Tvänne talare hafva redan så fullständigt utvecklat skälen för centonal-afgiflens upphörande, att jag för min del icke anser mig böra borttaga R. o.
Ad:s tid med omsägning af de motiv, som lala derför, och inskränker jag mig således till en anhållan, att Utsk:s tillstyrkande uti betänk.
N:o 12 mätte blifva gällande.
Hvad centonal-afgiften angår, så kan jag icke medgifva, att hvarken dess bibehållande eller afskaffande kan utgöra föremål för denna öfverläggning, sedan vi öfverenskomma derom, att vi för närvar, icke skola fästa oss vid några siffror; oell bör således denna fråga uppskjutas, till dess vi komma till tillämpningen af grunderna för bevillningens utgörande.
Då detta ämne första gången i Utsk. förehades, funno större delen af Utsk:s ledamöter centonal-afgiften vara orättvis af det skäl, att den embetsman, hvars lön består uti boställe, som gifver en inkomst af 600 r:dr, betalar ingen centonal-afgift, då deremot den tjensteman, som blott har 100 r:drs contant lön, måste erlägga centonal-afgift derå; men då betänk, återkom, började Utsk:s ledamöter fundera på hvar ersättningen skulle tagas; och som man fruktade för att ett nytt anslag skulle behöfvas för att ersätta bristen, så beslöt Utsk:s pluralitet, att centonal-afgiften skulle qvarstå.
Jag har sedermera vunnit underrättelse derom, alt statsanslag finues lill ersättning derför, och yrkar jag derföre att centonal-afgiften måtte utgå.
Då med visshet kan antagas, att vid denna riksdag en ganska betydlig nedsättning i skatterna kan äga rum, och en vida större än hvad man vid riksdagens början kunde förmoda; synes mig den första omsorgen böra vara att göra denna skattenedsättning så allmän och 1 allvist fördelad på alla samhällsclasser som möjligt; och flera förslag äro redan väckta, som sannolikt i större eller mindre mån komma alt bifallas, hvarigenom handel, jordbruk och näringar erhålla nedsättning i deras skatter.
Under sådana förhållanden skulle jag anse inconseqvenl och obilligt, om icke samma fördel äfven fick tillgodonjutas af embetsmauna-classen , hvarföre jag tillstyrker, att Utsk:s framställning i ders första betänk, måtte bifallas, och det med så mycket större skäl, som den upplysning, Hr Edenhjeltn aflemnat, är öfverensstämmande med den kännedom örn saken som jag äger.
Den 3 O c t o b c r f. m. 29 Frih. Nauckhoff:
Hr von Hartmansdorff har begärt alt denna 2:dra § måtte delas i 2:ne nfdelningar: deruti forenar jag mig med honom.
I sådant fall skulle jag tro, att man borde börja discussionen med tariffen på lönerna; — vi hafva nu endast hållit oss vid centonalen.
Hvad den angår, förenar jag mig med dem, som yrka bifall till hvad betänk.
N:o 12 i denna del innehåller.
Om Hr Frih. o. Landtm, inrättar sin propus, efter den riktning discussionen tagit i afseende å centonalen, har jag ingenting att tillägga, utan anhåller blott alt få yttra mig om tariffen, när den förekommer.
Frånvarande då denna fråga sista gången förevar i Ulsk., då ändringen beslöts, har jag icke haft tillfälle alt reservera mig mot heslutet; ty hade jag varit tillstädes, sa hade en röst mindre blifvit afgifven för upphä(Vandel af det först fattade beslutet.
N:o 12 i denna del.
Efter alla härvarande ledamöter af Bevilln.Utsk. yttrat sina tankar i ämnet, torde äfven mig tillåtas anföra, att jag tillhört minoriteten inom Utsk. i afseende å heslutet rör.ule denna punkt, hvilket synes af den reservation jag afgifvit.
Utsk. har underkänt en anmärka.
, som i min lanke var ganska riktig.
Pag. 6 i betänk.
N:o 27 lern nar underrättelse om denna anmärk n., soin består deruti, att den, som på flera ställen eller olika orter åtnjuter löneinkomster, skaij på det ställe, der den skattskyldige mantalsskrifven är, löneinkomsternas sammanlagda belopp å in dupplo aflemnad uppgift tillkännagifva och på detta ställe derföre taxeras.
Detta har Utsk. ansett öfverflödigt: min erfarenhet säger mig tvertom, att ett sådant stadgande varit ganska behöfligt; ty många algifter, äfven i communalväg, grunda sig på en så beskaffad uppgift, och hittills har det icke varit möjligt, åtminstone icke i det län der jag är boende, att kunna förmå de skattskyldige att på ett ställe uppgifva sina löneinkomster, ehuruväl flera på hvarandra följande pröfnings-comitöer beslutat att så skulle ske.
Af sådan anledn. anhåller jag om propos. derpå, att det föreslagna förtydligandet måtte i nu blifvande lie vill n:s— stadga införas.
Mig tyckes, att Ständerne ej höra belasta sina samveten med att lemna medel till misstag, — jag vill ej säga bedrägerier. — 1 morn., som följer dernäst i betänk.
N:o 12, står ang:de ”ecclesiastik-slaten och dertill hörande betjente i anseende till tionde och öfriga rättigheter af församlingarna, löner och löningstillökningar i penningar eller hemmansräutor, vederlag etc. etc. hvilka derföre äga att berörde utgift från sina egna inkomster afdraga."
Det händer ofta i Westmanland, att en mängd comministrar klaga 3o Den 3 0 c t. ober f. m. deröfver, att det hö de få af särskilda hemmansägare, blott för att desse icke skola behöfva med egna hästar hemta presten i sockenbud, kunnat komma under benämning af vederlag, — att detta hö, säger jag, kan inberäknas bland deras inkomster.
Pröfnings-commiteerne hafva funnit detta orättvist, och jag har delat deras åsigter; ty detta hö gifves åt presten för alt underhålla en häst, hvarmed han må resa i sockenbud, på det att bonden med egen bäst må slippa att afhemta och åter skjutsa hem presten.
Då dertill kommer, att detta hö, som i taxeringen är upptaget till ett värde af markegångspris, icke kan säljas, emedan, som jag nyss nämnde, presten dermed skall underhålla häst för att kunna resa i vissa förrättningar, så anser jag det också vara en orättvisa att presten skall skatta för oftanämnda hö.
För att nu undvika de klagomål, som anföras i mängd, och hvilkas afgörande kominer att besvära Kammarrätten, anhåller jag om föitydligande af detta moment, att nemi. deruti mätte införas, att sådant hö, som lemnäs enligt särskild öfverenskommelse , icke måtte inberäknas bland löneinkomster.
Efter vi nu kommit på artikeln "hö” ifrån frågan om centonal, så måste jag säga, alt jag ej för mitt förstånd kan göra begripligt, huru sådana frågor kunnat uppkomma, som den hvarom Frih.
Ridderstolpe nu talat, och huru man kunnat så missförstå meningen med det väl kända ordet ”vederlag.”
Men alldenstund jag är skyldig att tro hvad en landshöfding sagt, skulle jag tio alt saken är lätt hjelpt, om man säger: af Kronan anslaget vederlag.
Som vi ännu a ro qvar vid frågan om centonalen, anhåller jag om propos. på afslag å Utsk:s tillstyrkande i betänk.
N:o 27 samt bifall till betänk.
Jag får blott i korthet angifva som orsak hvarför Bevilln.Utsk. icke fästat afseende å Fiili.
Ridderstolpes anmärkn. rör:de detta sockenbuds-hö, att af Bevilln.Utsk:s 12 ledamöter af PresleSt., ingen någonsin hört omtalas sådant hö.
Uti en fråga, som uteslutande rörer en fördel för embetsmanna-classen, anser jag som en skyldighet att en röst höjes, som står utom denna dass lill den grad, att den snart sagdt aldrig kan komma att räknas deribland.
Jag förklarar alltså min öfvertygelse vara i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Frih.
Sprengtporten yttrat om billigheten och rättvisan af cenlonalens upphörande.
Det tyckes länge nog hafva fortgått detta systeme att gifva åt embetsmännen med ena handen och taga ifrån dem hvad man gifvit med den andra.
Jag yrkar bifall på Ulsk:s första förslag.
D c 11 3 O c t o ber f. m. 3i Hr Frill. o. La 11 <ll m. yttrade, att R. o. Ad, i anleda, af de här framställda flera meningar, torde linna, alt särskilda propoprr borde göras på särskilda delar af denna punkt.
Hvad först anginge frågan om centonalen, så och då ingen af dem, sorn derom yltrat sig, i denna del yrkat bifall å det sednare utlåt., ansåg Hr Landtm, sig böra framställa propos. å det förra, hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla, på sätt Utsk. i betänk.
N:o 12 föreslagit, att den hittills af Inner utgående centonal skall upphöra.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Frih. Nauckhoff ansett, del R. o. Ad. särskildt borde pröfva Bevilln.Utskts förslag rörtde be v ilin. af löner samt den propos.
Utsk. föreslagit för deras utgörande.
Sedan fråga uppstått att pröfva grunden för åtgärden af bevilln. å löner, men icke sjelfva siffran deraf, får jag anföra hvad jag i detta ämne trott mig finna mera billigt än det sednaste förslaget.
Utsk. har här uppgjort en tariff, som icke synes vara grundad på rättvisa.
Exempel derpå inhemtas af första siffran; ty här säges, att af alla löner, som öfverstiga 200 t. o. 111. 3oo r:dr, erlägges en lika nfgift: således, om jag har 200 r:dr och 1 sk., så får jag i bevilln. erlägga lika mycket, som om jag hade 3oo r:drs inkomst.
Denna grund är gällande allt igenom ända till 1200 r:dr, och på denna orättvisa har jag velat fästa uppmärksamheten så mycket hellre, som jag förnimmer benägenhet hos Husets ledamöter att lyssna till den orättvisa beskattning, som hittills drabbat embels- och tjenstemän i afseende på erläggandet af centonal.
I förbigående får jag upptaga en strof i betänk.
N;o 27, hvarest det heter: ”att Utsk. borde närmare öfverväga, huruvida icke andra principer för denna beskattning kunde följas, så att afgiften blefve jemnare fördelad; att anledningen hvarför embets- och tjenstemän påfördes så lindrig bevilln., i jemförelse med borgare, syntes vara den, att man tagit i betraktande, det de förra skulle erlägga centonal-afgift, samt att, om centonalen upphörde, borde derföre tjenstemännens bevilln. ökas.” Förhållandet emellan borgerlig rörelse och embetsmäns-löner i bevillningsväg är dock väsendtligen olika.
Löntagaren kan ingenting fördölja af hvad han äger uti inkomst, ty Staten ådagalägger hvad han har, då deremot borgarens inkomster ingalunda kunna så controlleras.
Tiden synes vara inne att rätta det orättvisa i närvar, beskattning af embetsmännens löner.
I början af mitt yttrande upptog jag exemplet, hvari jag tror att orättvisan består; och vet ej något säkrare sätt att afhjelpa denna, än att återkomma till den princip, som i föregående, om ej i de 2:ne sista bevilln förordningarna varit tillämpad, nemi. procentberäkning.
Om denna princip blir använd, så finner en hvar, att ali D c n 3 O c t o b c r f. in. orättvisa måtte upphöra, emedan, med tillämpning deraf, livar oell en kommer att skatta precist efter hvad linn har i inkomst och icke sä klumpvis, sorn Etsk. gått till väga i sin uppgjorda tariff, ett beskattningssätt som kari blifva alltför kännbart.
Jag får derföre föreslå återinförande af procentberäkningen vid bestämmandet af bevillningen å embetsnuinnens löner, så alt t. ex. af all inkomst t. o. m. iooo rtdr erlägges i proc., derutöfver t. o. m. 3ooo r:dr i proc., och af inkomst öfver 3ooo r:dr, 3 procent.
Jag glömmer ingalunda beslutet alt icke ingå i pröfning af siffran; detta är blott i förbigående ett uttryck af min ide'e.
Hufvudsakligen håller jag mig vid principen, att, i utbyte mot hvad Utsk. föreslagit i afseende å tariffen, få procentberäkning införd.
Jag har som hastigast gjort en uppsats på de skatter, som Staten drager af embets- och tjenstemuns löner.
Att denna uppsats är ofullständig, torde ursäglas i anseende till den korta liden.
En lön t. ex. af 4°° t;i' spanuiål ä 10 rtdr pr t:a motsvarar 4°°o rtdr; af denna lön utgå icke mindre än 3:ne olika beskattningar.
Den första, som K. M. och Kronan tager genom s. k, öfvennålskappar, utgörande ungefär 22 t:r 8 k:pr, eller 222 rtdr 24 sk.; den 2tdra som är centonalen, 4° r:^r (s°ui dock nu medgifves skall försvinna); hvartill kommer den tredje eller bevilln. efter den tariff Utsk. föreslagit, utgörande för 4ooo — 120.
Således af det nämnda lönebeloppet, sima skatter 38?. rtdr.
Vill man jemföra detta förhållande med hvad af jordbruket erlägges, så motsvarar en sådan bevilln. ett egendomsvärde af nära 200,000 rtdr.
Man torde häraf finna hvilken olikhet i beskattning som äger ruin emellan Statens löntagare och öfriga medborgare, isynnerhet dem, hvilkas uppgifter icke kunna controlleras.
Jag anhåller alltså att Hr Frih. o. Landtm., i motsats till Utskts betänk., föreslår den princip, att procent-beräkning bör äga rum vid bevillnings utgörande å löner.
Anledningen hvarför Bevilln.Utsk. har föreslagit samma grund för bestämmande af bevillningen å embetsmäns löner, som i föregtde bevilln.förordning finnes stadgad, är den, att man ansett en tjensteman med högre lön lättare kunna bidraga till statsbehofvens fyllande änden med lägre lön.
Den ringare tjenstemannen med blott 200 rtdrs lön kan dermed icke bestrida sina oundgängliga utgifter, och således med vida mindre lätthet, änden som innehar högre lön, utgöra bevilln. derför.
Om man föreställer sig tvänne tjenstemän, den ene med 1200 rtdrs inkomst, den andre med 200 rtdrs, skall man lätt finna huru olika tungt skattebidragen af dem måste kännas.
Den förre, om han är ogift, kan verkligen lefva på sin lön och vid årets slut hafva något öfver, hvarmed han kan betala sina ut - Den 3 O c t o b e r f m 33 skylder, då deremot den sednare knappast kan lifnära si" med sin lilla lön och omöjligen derpå inbespara livad som till skatternas inbetalande erfordras.
Att han för denna sin otillräckliga lön påföres relativt mindre utskylder än den i bättre villkor försatte med den högre lönen, synes således vara både billigt och rättvist.
Jag instämmer gerna med den vista talaren deruti, att en högre inkomst må kunna tåla en högre procent; men denna grundsats upphäfver icke Frih.
Nauckholfs yrkande, att det måtte blifva efter en viss procent-beräkning, om denna också är i stigande för högre löner.
Olämpligheten af den föreslagna afgiften visar sig egentligen på gränsen emellan de bestämda afdelningarna.
Om jag med ett exempel skall upplysa detta, så torde R. o. Ad. tillåta, att jag täger den minsta lönen, på det att man må se att orättvisan drabbar den lika mycket som de högre.
Det är gifvet, att den som har ion rtdrs lön, betalar 2 r:drs bevillning; men skulle det hända att någon hade Joo r:dr och af s^-i sa för l)an betala 3 r:dr: mister således icke allenast de 2,4 skara öfver 3oo r:dr utan derjemte 24 sk. till af de 3oo, för hvilka han eljest blott hade betalt 2 r:dr.
Denna orättvisa ökar sig med hvarje grad, så att om någon, som har 1000 r:drs inkomst och derför i bevillning erlägger 21 r:dr, skulle händelsevis komma att få 1001, sä måste han betala 26 r:dr af den summa han erhåller.
Han mister således icke blott den ena rtdrn utan 4 dertill.
Till en slik obillighets förekommande, kail jag ej annat än understödja Frih. Nauckhoffs förslag.
Om R. o. Ad. skulleantaga procentberäkningen, så är det ju ingenting, som hindrar Bevillri.Ulsk. att uppgöra förslag till tariff med s igande procentberäkning för högre löner, blott man förekommer den obillighet jag antydt.
Jag fruktar all det sätt, som Frih.
Nauckhoff yrkat och Hr von Hartmansdorff understöd!, sätter oss i samma förlägenhet, så snart en stigande procentberäkning skall ske; ty om jag beräknar procentvis, så blir förhållandet detsamma, när jag kommer till gränsen.
Jag kan ej fatta ändamålet med procentbei åkningen , när det blir i stigande.
Procentbei äk nings införan de, i stället för bestämd tariff, torde medföra svårigheter vid sjelfva uppbörden och fordra uträkningar, sorn i annat fall icke varit behöfliga.
Del ar för öfrigt gifvet att man genom en tariff kan komma lika nära samma mål, sorn genom procenlberäk ning; ty det ar likgiltigt hvilken metod man iakttager, såvida nemi. man blott delar tariffen i flera underafdelningar, i stället för att blott bestämma 2 eller !.
Delas tarilfen i flera underafdelningar, utan att procent!». - 14 H. 5 34 Den 3 O c t o ber f. ra. läkning införes, undviker man ski lii tiga r oell runst. i debiteringen, hvarigenom följaktligen behofvet af vidlyftiga uträkningar förekommes.
Den nu föreslagna metoden är densamma, som blifvit begagnad vid föregående bevilln.förordntr, och livars bibehållande jag tillstyrker, under förklarande att jag har ingenting emot, att de starka fallen emellan det ena och andra be v ilin. beloppet, som nu finnas utsatta, må förekommas, derigenom att toli (Te n må upptaga flera cathegorier.
Till förekommande af Frih.
Sprengtportens anmärkn. mot mitt förslag, får jag complettera detsamma dermed alt skillingar och runst., ulan olägenhet för statsenssan, kunna uteslutas.
Jag skulle tro, att rätta grunden i afseende på tjensfemäns skyldighet att betala bevilln. vore den, att de ingen bevilln. betalte; ty det är väl klart för en hvar, att den lön man ger åt en person för ett arbete, den bör man också låta personen få behålla; men som man antagit den grunden som riktig, att embetsman böra erlägga bevilln. af sina löner, så, i händelse jag skulle yrka för dem befrielse härifrån, komrae jag troligen att stanna i minoriteten, hvarför jag i detta fall vill afstå ifrån hvad dock rättast vore.
Här är nu fråga att någon afgift skall utgå, och då föreställer jag mig, att rättast vore, att dä hvarje embets- och tjensteman äger lön i förhållande till vigten af innehafvande embete, så borde också afgiflen derför stå i samma förhållande till inkomsten; d. v. s. att man helt enkelt ålade en viss proc. alt utgå af lönen, den må vara stor eller liten.
Jag sluter mig således till dem, som anse att grunden för bevillnings erläggande af embetsmäns löner bör vara en viss procent, lönen må vara den minsta eller den största.
Enär icke här är fråga om lämpligheten och billigheten af en beskattning på embetsmäns löner, hvilka i allmänhet visserligen äro ganska knappa, utan fråga är om grunderna för bevillnings utgörande af desamma; så hemställer jag till Frih.
Nauckhoff äfvensom till öfriga härvarande ledamöter af Ståndet, huruvida det vore lämpligt för detta Stånd, som man just gifver den beskyllningen att till största delen bestå af embetsman, att, på samma gång vi borttaga cenlonal-afgiften, äfven göra en så betydande nedsättning i bevillningen, som den Frih.
Den nedsättning, som deraf skulle följa, blefve nära -J af hvad de fleste embetsman betala, t. ex. af den bevilln. å lön jag som commerce-råd nu betalar.
Jag skulle på detta sätt blifva qvitt nära -J af min bevillning.
Det vore alltför intressant, jag medgifver det, och icke heller obilligt; men jag vågar ej göra anspråk på så mycken godhet.
Jag tror det i allmänhet vore väl, om man kunde Den 3 Octobcr f. m. 35 vinna någon lindring i den nog skarpt stigande förhöjningen i hevi lin ingen för hvarje ioo:de-tal.
Deruti torde den enda lämpliga jemkning vara möjlig.
Procentberäkningen medför samma olägenhet, som den af Utsk. framställda tariffen innehåller, samt dessuLom möjligen bråk af skill ingar och runst.
Jag föreslår alltså, att jemkningen sker i sjelfva tariffen, och anhåller att om en liten stund få uppläsa förslag till en sådan jemkning, så snart jag hunnit skrifva det får— digt.
Orri Hr Rosenblad hade hört mitt yttrande, att jag mycket väl ihågkom Husets beslut att nu icke inga i sifJerbestämmelser, så hade han kunnat bespara oss föreläsningen i grannlagenhetsläran.
Jag får upplysa, att min uppgift icke var ett förslag, utan ett i förbigående taget exempel till förtydligande af min mening.
Jag erkänner riktigheten af den anmärka., som blifvit gjord mot mig, nemi. att en förhöjd procentberäkning också föranleder olikhet.
Men jag gjorde detta undantag från den riktiga regeln derföre, att min anmärkn. icke skulle anses härleda sig af egennytta, emedan jag, hittills åtminstone, är sjelf innehafvare af en högre embetsmanna-Iön och icke ämnar begära någon fördel för mig eller dem, som med mig äro i samma författning.
Det rätta vore visserligen att til! grund antaga procent-beräkning och låta elen fortgå utan undantag.
Men om detta anses olämpligt i sak eller för min person opassande att föreslå, så vill jag hellre tillstyrka flera underafdelningars antagande.