Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stms pröfning; och jag behöfver alltså icke ingå uti något bedömande af detta förslag, hvilket jag i öfrigt verkligen icke tror har någon särdeles framtid för sig, åtmin stone icke någon nära liggande.
Hvad äter den södra banan beträffar, är dess sträckning, om jag icke misstager mig, fullkomligt öfverensstämmande med den, som K. M., med tillstyrkan af Gr.
Mörner, föreslog Rikets sednast församlade Ständer, nemi. från Katrineholm direkte på Götha kanal och Götheborg.
Det har icke heller, såvidt jag vet, upgifvits någon ani. att frångå denna åsgt, som K. M. då framställde, R.
St:r då godkände samt slutligen StatsUtskit i hufvudsaken förordat såsom den tjenligaste.
Jag tror dessutom att den beräkning, Gr.
Mörner gjort ronde olägenheterna af den jernväg, som blifvit af Gr. v. Rosen föreslagen, icke är fullkomligt riktig.
Om nemi. mitt minne icke sviker, upgaf Gr.
Mörner att kroken för den, som skall resa ifrågav:de af Gr. v.
Rosen föreslagna väg, upgår till 2T/2 mil; hvaremellertid nämnde krok, efter min beräkning, måste blifva större.
— Vidkommande derefter trafiken, på hvilken Gr.
Mörner hufvudsakligen byggde sin argumentation i ämnet, under antagande att denna trafik skulle blifva vida betydligare på den af Grin föreslagna väg än på Katrineholms—Halsbergs vägar, så är väl gifvet att den trafik, som skall gå från Köping öfver Arboga till Orebro, i alla fall får sin jernväg samt alldeles icke har någonting att göra med den väg, som bygges öfver Katrineholm och Södertelje; egentliga frågan här, är att anställa en jemnförelse mellan vägen Katrineholm—Wendle Den 25 April f. m. 303 ■samt Katrineholm—Halsberg.
På en sådan jemnförelse skulle dock ilen sistnämnde vägen icke kunna annat än i alla afs:den vinna, ty jag är öfvert.ygad att det troligen icke finnes någon jernväg uti hela vårt land, hvilken i förhållande till sin längd kommer att gifva så stor inkomst, som just det lilla stycket mellan Katrineholm och Halsberg, icke en gäng de stycken af jernvägen, som ligga närmast Hufvudstaden eller Götheborg eller Malmö.
Om vi nemi. kasta en blick på den karta, som sitter här midt emot, samt antaga att i en icke långt aflägsen framtid, äfven om systemet i sin helhet icke blir ut förd t, likväl en jernväg mellan Norrköping och Götheborg blir anlagd, — ett antagande, hvilket har all sannolikhet för sig, enär Norrköping väl kan förtjena och behöfva sin jernvägsföi bindelse med öfriga jernvägssystemet —, så finna vi, att den der lilla biten mellan Katrineholm och Halsberg kommer att befaras af alla personer och varor, sorn gå genom hela Södermanland eller från Norrköping dels öfver Orebro till bergslagen, dels till Götheborg.
Mellan dessa orter är redan nu en ganska liflig kommunikation.
Derjemte kommer denna väg att begagnas af alla, som fara i motsatt riktning, icke blott från Götheborg utan äfven fran liela Westergöthland,samt jemväl af dem, sorn resa från största delen af Nerike och Westergöthland till Stockholm. — Katrineholms—
Plalsbergsvägen blir således en liten väg, som kommer att sammanbinda så manga andra vägar, att det sannerligen, efter min öfvertygelse, på sätt jag förut nämnt, icke kommer att gifvas någon del af hela jernbanssystemet, hvilken kommer att blifva så lifligt befaren som den nu ifrågavrde, — ett stycke, hvilket i och för sig sjelft icke eger någon betydelse, men sorn sammanbindningsbana den stora vigt. att jag tror man icke behöfver hysa någon ens den ringaste farhåga för den trafik, som der kommer att ega rum.
Vigten häraf är så stor, att jag äfven med afsrde derpå anser man icke bör rubba ett system, som af R.
St:r förut blifvit godkändt och till hvilket jag anhåller R. o. Ad. äfven fortfarande måtte gifva sitt bifall.
Beträffande slutligen sednare tillägget af StatsUtskrt, så anser jag detsamma icke vara af synnerlig vigt, och vill icke inlåta mig uti några vidlyftiga tvister, huruvida det skall stå qvar i beslutet eller icke.
Likväl kan jag icke underlåta att instämma uti Hr Hjärnes åsigt i denna del, att nemi. detta tillägg är både onödigt och otjeuligt, otjenligt derföre att StatsUtsk:t i en följande punkt öfverlemnar åt K.
M. att bestämma sådana mer eller mindre väsendtliga afvikelser, samt onödigt, emedan den raka linien, som nu är antydd på kartan, går genom en trakt, der anläggning af en jernväg är särdeles billig, äfvensom trafikafgiften för personer och varor, som derå passera, komma att derefter lämpas.
Skillnaden i öfrigt uti bördighet och distans båda dessa riktningar emellan blir så obetydlig, att något skäl till en afvikelse knapt deruti bör kunna framletas, ty om förhållandet ock skulle vara att i den nordligare riktningen, på '/2 mils afstånd från jernvägen eller något längre, skulle finnas något bördigare jord än uti de trakter, den nu föreslagna banan genomlöper, så är det väl obestridligt att Den 25 April t. m. v2 mils transport af spanmål och varor betyder alldeles ingenting, — om den ock skulle ske på axel — mot olägenheterna för hela vårt lands befolkning att få göra en betydligare krok.
— På sätt jag förut yttrat, anser jag dock icke vara af någon så synnerlig vigt, hvad beslut ronde denna till K.
M. ifrågaställa underd. anhållan fattas, och vill fördenskull icke heller längre uppehålla R. o. Ad:s tid med ordande i ämnet.
Hr Bildt:
Frågan om jernvägarnes kostnad är onekligen en af de vigtigaste punkter för bedömandet utaf icke allenast hvar jernväg skall anläggas utan äfven huru mycket jernväg skall byggas.
Denna grundsats har ock varit af alla talare här erkänd och äfven af komitén uttalad, så att derom kan, efter min upfattning, icke mycket tvistas.
Såsom Ledamot af StatsUtsk:t har jag, allteftersom frågan om jernvägarne här diskuterats, haft tillfälle att visa mig såsom en varm vän af dessa kommunikationsanstalter, hvilka på en gång befordra vårt lands industri, civilisation och politiska sjelfbestånd ; men jäg har likväl i detta fall aldrig låtit mig ledas af någonting annat än hvad jag ansett möjligt och rigtigt, det vill med ett ord säga, det praktiska.
Jag har i detta hänseende trott att man borde se saken sådan, som den verkligen är, den må sedan visa sig i ljusare eller mörkare färger, samt vid min pröfning endast sökt sanningen.
Det är från denna grund jag utgått, då jag dragit mina slutsatser.
Under strider, sådana som de, hvilka frågan om jernvägarne framkallat, då icke allenast det allmännas fördelar äro lagda i vågskålen utan äfven de enskildta intressena äro vigter, som tynga kännbart nog i densamma, — under sådana strider kan väl hända, att man icke städse befinner sig i en så särdeles behaglig ställning.
A ena sidan anses man för ljum. för kall.
A den andra åter för ifrig, för het; men vid frågor, sådana som dessa, undergår man uti berörde hänseende en särdeles nyttig luttringsprocess.
Man bibehåller sig lugn under sådana debatter.
Detta har jag sökt iakttaga vid frågans behandling i StatsUtskrt; och intet af hvad här blifvit andraget skall komma mig att frångå detsamma under den kommande debatten i frågan.
Alltså vågar jag i denna sinnesstämning försäkra, att jag icke i något fall sökt att lägga ljusare eller mörkare dagrar på de siffror, hvilka härstädes blifvit af mig upgifna.
Dessa siffror, äfvensom alla dem, jag, hädanefter kommer att citera, äro sådana, som dels JernvägsKomitén öfverlemnat i sitt bihang, dels Ofverste Ericson eller Jernvägsstyrelsen delgifvit, dels ock sådana, som äro hemtade ur godkända utländska författare.
Bland annat har Frih.
Åkerhjelm yttrat att de siffror, som blifvit upgifna i StatsUtskits Utl:de, borde underkastas en redaktionsförbättring, emedan trafiken ökade sig ovilkorligen i en framtid; men, Mine Hrr! vi stå i detta fall alldeles icke endast på en theoretisk ståndpunkt.
Om vi ock erkänna påtagligheten deraf, att jernvägar, så snart de funnits en tid, komma att tilldraga sig en större trafik, att nya vägar, en ny och förökad industri upstå, så befinna vi oss dock lyckligtvis i ett mera Ren 25 April f. ra. mera praktiskt stadium.
Vi hafva uti ifrågav:de hänseende utgångspunkter för vår jemförelse, hvilka ligga nära nog för våra ögon.
Våra egna banor hafva varit öppna, somliga ett, andra ett halft år.
Vi kunna jemföra våra befolknings- och produktionsförhållanden med hvad som finnes i utlandet samt deraf draga rigtigare slutsatser än vid förra riksdagen.
Vidare har samma talare anfört att Köping-Hult-jernvägens inkomster ökats med 20 % samt sannolikt komme att under nästa år stiga med ytterligare samma belopp.
Hvad har då nu denna jernväg egentligen gifvit uti årlig inkomst?
Detta är nödvändigt att känna, för att kunna rätt bedöma förhållandet.
Enligt de upgifter, jag erhållit, upgår bruttoinkomsten på denna jernväg till icke fullt 30,000 rdr pr mil.
Detta under den fördelaktigaste tiden, som Frih.
Åkerhjelm omtalat.
Denna summa understiger dock det belopp, hvartill årliga underhållskostnaden för Statsbanorna upgår.
Den utgör å vestra stambanan 40.000 rdr pr mil, då jag likväl icke beräknar underhållet af stationshus, vakthus och andra dylika byggnader, hvaraf något underhåll ännu egentligen icke kunnat komma i fråga.
Hvad denna Köping-Huits jernvägsanläggning kostar bolaget, känner jag icke och kan alltså ej upställa någon jemförelse i alla fall, men har dock velat påpeka nyssnämnde omständighet.
Den tillökning i rörelse, man deraf förväntar sig, tror jag egentligen är att hoppas från Nora-bibanan, som får produkter från ett ställe inuti landel.
Arboga, till en exportort, Orebro^ men att rörelsen skall tilltaga i den proportion, Frih.
Åkerhjelm framställt, kan jag omöjligen föreställa mig.
Aldrager man inkomsterna, som tillkomma af Norabanan, så anser jag dan öfriga vägen inbringa ganska obetydligt samt att inkomsten derå mest inflyter af passagerareafgifter samt transportkostnaden för s. k. lätta (korta) varor.
För att nu återkomma till de siffror jag upgifvit och dera man ansett för höga, ber jag att få nämna, att dessa siffror äro grundade på trafiken å 153/4 mil.
Dessa mil har jag erhållit på det sätt, att jag tagit tiil jämförelsepunkter jernvägen från Falköping till Götheborg samt från Höör till Malmö.
Detta är särdeles fördelaktiga jemförelsepunkter för dem, som önska fördelaktiga resultater i sifferväg af värt jernbanesystem.
Från Falköping till Götheborg är befolkningens numerär 20.000 menniskor, på 3 mils afstånd från vägen beräknadt, och i Skåne upgår den på många ställen till 40,000.
Då i öfrigt dessa punkter, Falköping och Höör, ligga i hjertat af sina provinser, åstadkommes äfven deraf det fördelaktigaste resultat, enär de upsamla ali den rörelse, deras orter f. n. hafva samt utföra den till exportorten.
Hr von Troil har uttalat den åsigten att på samma gång den södra stambanan erhållit större utsträckning, har ock inkomsten derå stigit i samma mån våglängden ökats.
I allmänhet har det varit svårt för StatsUtsk:t att anställa jemförelse)' i detta fall, emedan de upgifter, sorn StatsUtskrt erhållit, icke varit npställda för detta ändamål.
Likväl kan man, genom att hålla sig till samma värde, få en temligen klar föreställning om det resultat, hvartill förlängningen H. V. 20 Ren 25 April f. m. såväl af södra som vestra stambanan, i afseende på trafikinkomsten, föranledt, om vi nemi. gå till det sammandrag öfver inkomster å södra stambanan, hvilket, litt. J, tinnes bifogadt StatsUt.sk:ts fö re v-de Uti:de och som är afgifvet af Chefen för Statens jernvägsbyggnader.
Utaf våra jernvägar kunna vi säga att somliga äro nödvändiga för vårt sjelfbestånd.
Hit hän lör jag den bana, som förenar vestern med östern, samt den bana, som från södern går till landets hjerta, om jag så får kalla Wettern, ytterligare den bana, som förenar den vestra banan med grannriket .Norige, samt slutligen den, som från Stockholm söker sig väg upp åt norra delarne af Mälaredalen samt Dalarne.
Dessa sträckningar äro, på sätt jag förut nämnt, nödvändiga för vårt sjelfbestånd, enär de sätta oss i tillfälle att hastigt sammanföra våra trupper samt bereda oss förbindelse icke allenast med våra egna hjelpkälior, utan äfven med utlandet.
Dessa banor äro sålunda politiska banor, och för dem finnes ingen upoffring, som är för slör för ett sjelfständigt folk.
Då det deremot är fråga om de industriella banorna, bör man så gå tillväga, att man icke anlägger dem utan att på samma gång taga i betraktande kostnaden derför.
Uti annat fall åsiadkotnmes säkerligen här i Sverige, såsom i andra länder, en fruktansvärd reaktion, hvilken kommer att fördöma sjelfva jernvägarne samt anse dem sorn en olycka, utan att vilja tillerkänna dem de stora fördelar, som de dock otvifvelaktigt hafva, och hvilka hvarje opartisk person icke kan förneka.
Man måste således, för att kunna bedöma landets förmåga att bereda industrien sidogrenar, taga i betraktande hvad de kosta.
Detta har jag ock i StatsUtsk:t, efter bästa förmåga, sökt iakttaga; och skall äfven uti detta Stånd vidhålla samma förfaringssätt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr.
Jag anhåller om R. o. Ad:s öfverseende, derföre att jag ännu en gång begärt ordet rörande denna punkt; men jag har ansett mig dertill upkallad af en föreg:de talares antydan, det jag, genom de af mig nu uttalade åsigter i ämnet, skulle hafva gjort mig skyldig till en inkonseqvens.
Denna talare har nemi. yttrat, att K.
M. skulle vid förra riksdagen hafva framställt
Sitt då afgifna förslag i enlighet med min tillstyrkan.
Rätta förhållandet är dock, som en hvar, hvilken tager kännedom om ifrågav:de Nåd.
Propos., kan öfvertyga sig om, att jag, vid denna frågas föredragning inför K. M., icke var närvarande.
Hindrad af sjukdom kunde jag uti densammas behandling icke deltaga.
Jag ölvervar väl en af de flera preliminära öfverläggningar, som rör:de detta ämne egde rum; men som något protokoll dervid icke fördes, anser jag mig böra tillkännagifva, det min då uttalade åsigt står i fullkomlig öfverensstämmelse med det af mig nu gjorda yrkande.
Min åsigt var äfven då, att det rigtigaste hade varit, att draga den irån Westergöthland kommande jernvägen öfver Orebro Deu 25 April f. m. 307 till Wendle samt vidare norr om Mälaren till Stockholm, och låta östra stambanan ifrån Östergöthland gå förbi Katrineholm öfver Qvicksund till Wendle oell der förena sig med den s. k. vestra, hvarigenom de provinser, sorn ligga på båda sidor om Mälaren, kunde hafva fått gagn af järnvägsanläggningen.
Detta förslag ansågs då icke antagligt och nu kan det icke vidare komma i fråga att oförändradt utföras.
Derföre har jag ansett mig vid detta tillfälle böra påyrka det, som under nuvarande förhållanden har synts mig lämpligast och med minsta kostnad kunna leda till samma ändamål, som af mig då åsyftades, eller att den pågående jernvägsanläggningen må tillskynda fördelar åt en så vidsträckt del af landet, som möjligt.
Jag har allenast velat i korthet nämna detta, för att ådagalägga, det jag icke, på sätt den värde talaren antydf, gjort mig skyldig till någon inkonseqvens eller någon motsägelse.
Likväl beder jag få tillägga, att, för elen händelse jag skulle hafva kommit till en annan och rigtigare öfvertygelse, än den jag först omfattat, skulle jag icke hafva blygts att detsamma erkänna.
Jag skulle icke hafva sökt den envishetens och halsstarrigbetens ära, att emot min egen öfvertygelse hålla i med en åsigt, hvilken jag lärt mig inse icke vara den riktigaste och bästa.
Samme talare har sökt bevisa, att jernvägen mellan Katrineholm och Halsberg skulle blifva så inkomstgifvande, att den icke en gång skulle öfverträffas af de delar utåt jernvägen, hvilka komma att ligga närmast intill de båda stora städerna Stockholm och Götheborg; och, såvida jag icke origtigt fattade bevisningen, stödde den sig hufvudsakligen derpå, att, genom jernvägen emellan Katrineholm och Halsberg, skulle förbindelsen emellan Örebro och Östergöthland befordras.
Alldeles enahanda fördel skulle äfven vinnas för händelse mitt förslag aniages, endast att förbindelsen komme att gå norr om Hjelmaren i stället för söder om densamma; men utom den trafik, hvilken sålunda skulle kunna upstå emellan Orebro och Östergöthland, skulle fördelar af rörelsen äfven tillgodokomma provinsen Westmanland i och för dess utbyten med så val Södermanland som Östergöthland.
Häruti ligger just skilnaden mellan dessa båda förslag, och jag är å min sida öfvertygad, att den sträckning af jernvägen, hvarom jag väckt förslag, har all utsigt att kunna antagas böra blifva mera och ej mindre fördelaktig, än den andra.
En annan talare har andragit en vigtig omständighet, hvilken han sagt hafva bestämt honom för hans mening i frågan, nemi. afseendet å landets politiska sjelfbestånd.
Jag har förut icke vidrört denna fråga, enär jag icke ansett mitt ord i denna punkt kunna väga särdeles mycket och aldrarninst att min mening deruti kunde gälla såsom någon slags auktoritet, om jag äfven — jag vill icke neka derför — tilltrott mig att med någorlunda säkerhet kunna bedöma förhållandena med hänseende till industri och rörelse uti en trakt, med hvilken jag från barndomen varit bekant.
Likväl och då förberörde ämne nu blifvit bragt å bane, skulle jag anse det vara orätt af mig att ej roed några ord antyda mina betänkligheter i denna fråga, som står uti så nära sammanhang med det Den 25 April f. m. af mia; väckta förslag.
Hvar och en, som under den sednaste tiden rest vägen förbi Södertelje, har derstädes haft tillfälle se, huru Saltsjön sqvalpar på foten af jernvägen; och den, som på ångbåt lnpit in uti kanalen derstädes, känner äfven att till Södertelje kan man från Landsort komma in. ulan att nalkas eller hindras af någon af de punkter, hvilka äro på Svenska kusten befästade.
Jag hemställer nu till eder.
Mine Hrr!
Ar det icke anledning att befara, att, i händelse af ett fredsbrott, den genom Södermanland anlagda jernvägen, hvilken går alldeles invid en så exponerad punkt, som inloppet till Södertelje, skall blifva gjord oanvändbar, om icke förstörd eller af fienden rent af tagen i besittning?
Om nu ett sådant fall skulle inträffa, vore det icke då at allra största vigt för landet att hafva en jernväg, dragen tvärs öfver Mälaren vid en punkt, sådan som Qvicksund, hvarigenom man kom uti tillfälle att på kortaste tid och väg förflytta ilen stridbara sivi kan på hvilkendera sidan af Mälarens stränder som man kunde finna mest angeläget eller lämpligt?
Vidare har man uti denna punkt ett ställe, der man med ångbåtars tillhjelp kan inskeppa trupper och föra dem direkte till Stockholm, sedan de från ömse sidor blifvit hopsamlade.
Man skulle nemi. på norra sidan hafva Köping-Hultjernvägen och jernvägen från Köping till
Qvicksund att tillgå för sådant ändamål, och på södra sidan gjorde jernvägen från Katrineholm samma gagn, särdeles sedan densamma blifvit till Östergöthland utäträckt.
Med ett ord, öfvergården öfver Mälaren vid Qvicksund svnes mig vara en punkt, hvarifrån man med största lätthet och fördel bör kunna sprida sina stridskrafter på hvilkendera sidan om Mälaren, som behofvet kan fordra, samt att en öfver nämnda punkt, i den af mig föreslagna riktning anlagd jernväg skulle till någon del kunna förebygga de vådor, hvilka äro att förutse såsom en löljd deraf att vestra stambanan, dragen genom Södermanland förbi Södertelje, kan å detta ställe blifva afbruten och transporten å densamma till eller ifrån hufvudstaden således omöjliggjord.
Om jag uti denna min åsigt misstager mig, må afgöras af personer, hvilka bättre förstå det strategiska än jag, men nog förefaller mig de af mig nu påpekade omständigheter vara af den vigt för den, som vill betrakta saken från synpunkten af hvad landets betryggande i händelse af ett fredsbrott kräfver, att man icke ett ögonblick borde tveka att ensamt på denna grund, — hellre än att draga en jernväg i rakaste riktningen genom landet, för att få en timmas kortare färd beredd åt dem, som resa mellan Stockholm och Götheborg, — föredraga antagandet af ett jernvägsförslag, som för landet i det hela och för möjligheten af dess försvar, medförde de stora, af mig antydda fördelar.
Likväl och då jag icke för min mening erhållit understöd af någon inom detta
Stånd, har jag föga hopp om framgång för densamma och det är med en känsla af djup nedslagenhet, som jag gör denna bekännelse.
Förslaget må dock för min räkning qvarstå i prot:t, och, om icke till gagn för det nuvarande, dock i en framtid utgöra bevis uppå, att icke alla af detta Stånd betraktat frågan på samma sätt som StatsUtsk:t, samt att åtminstone någon Den 25 April t. ra. tär funnits, sorn vädjat till Ståndet, för att åt en annan åsigt söka bereda gehör och derigenom förekomma, att icke genom förbiseende af densamma ett beslut måtte blifva fattadt, hvilket, jag anropar Försynen derom, ej måtte i en framtid för landet medföra några sorgliga tföljder!
Åkerhjelm:
Rörande den beräkning af inkomst å våra jernvägar, som Hr Bildt uti början af denna diskussion algifvit, har samma talare nu, sedan jag sist hade ordet, vidgått att densamma torde tåla någon jemkning samt erkänt rigtigheten af åtskilliga utaf mig i ämnet anlörda omständigheter, såsom att det icke kan vara annat än olämpligt, att för närv:de grunda dessa beräkningar på den korta erfarenhet, våra jernvägar ännu gifva vid handen.
Af Gr.
Hamilton hafva vi nyss erhållit ganska värderika uplysningar i afs. å den erfarenhet, man i andra länder vunnit uti berörde hänseende.
Jag har förut omnämnt den trafik-tillökning, sora under sednare åren egt rum på jernvägen mellan Orebro och Alboga, och har ansett detta förhållande icke böra förbigås, enär det just är på trafik-tillökningen som inkomst-tillökningen grundar sig.
Till denna upgift vill jag nu lägga ytterligare en annan, hemtad från erfarenhet i vårt eget land, och som jemväl i sin man bör styrka den af mig uttalade åsigten, att inkomsten af jernvägarne i Sverige skulle stiga.
En jernväg anlades för icke fullt 10 år sedan mellan Sjöändan och Kristinehamn.
Den byggdes först till hästbana, men förändrades snart till lokomotiv-bana.
Första året ansågs att marn svårligen skulle kunna upbringa trafiken å denna bana till högre belopp än 150,000 Sk&.
Den lemnade då ingen behållning uti utdelning.
Sisth år upgick likväl trafiken å den banan till 217,000 SkÄ, samt lemnade i utdelning 6 proc., d. v. s. full ränta å förlags-kapitalet.
Hr von Troil: Hr Bildt har sökt vederlägga mitt yttrande, att å den södra stambanan trafiken ungefärligen tilltagit i samma förhållande som våglängden.
Lyckligtvis har man dock uti Stats Utsk:ts Utlät, bevis för hvad jag sålunda påstått.
Det visar sig nemi., att under de 9 första månaderna af år 1858, då jernvägen endast räknade 2!/2 mil från Malmö till Ortofta, alltså genom
Skå nes rikaste trakt, upgick inkomsten pr månad till 6, 8, 9, 11, 12, 13, 12 eller i medeltal ungefärligen 11,000 rdr i månaden; hvaremot denna inkomst, så snart banan blifvit öppnad till Höör, under de sista månaderna al år 1859, steg från 13 och 18 ända till 23 och 24,000 rdr pr månad; och detta, Mine Hrr, likväl på en bana, som i sin slutpunkt liksom hänger i luften.
Detta oaktadt finnes af ziffrorna i den bilagda tabellen att det förhållande inträffat, som jag nyss omnämnt.
Detta förhållande är så mycket mer anmärkningsvärd!, som, på sätt jag förut erinrat, trakten mellan Malmö och Lund ar utmärkt bördig, hvilket åter icke är händelsen med de orter, som omgifva den sist fullbordade delan af banan; men anledningen till ett sådant inkomst-resultat är att banan går uti det inre af landet samt att den mer och mer nflägenar sig från 510 Deli 25 Ä p r i T f. m. sin början.
Hr Bildt har ytterligare åberopat den vestra 6anaa> samt sagt att resultatet varit fördelaktigare mellan Götheborg och' Falköping än mellan.
Falköping och Töreboda.
Detta är visserligen sannt; men det är ett förhållande, som kommer att så i alla tider förblifva.
Hvarföre, Mine Hrr?
Jo! derföre, att man å sträckan melian Falköping oeh Töreboda har vattenkommunikationen alt täflamed, å ena sidan Wenern, å den- andra Wettern och å den 3:dje Götha kanal.
Det visar sig tydligt, att de tider af året, då sjöfarten är afstannad, blir trafiken a denna jernväg särdeles liflig;, men ock att den genast aftager, då sjötrafiken åter börjar. Gr..
Då jag sista gången hade ordet och dervid yttrade mig rörande den af Gr.
Mörner föreslagna nordligare riktning af jernvägen, hade jag icke till hands K.
Mrts vid förra riksmötet aflåtna Nåd..
Propos. ang:de Statens jernvägar.
Vid detta förhållande och då jag icke i håg korn att Gr.