Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag anhåller tillika få fästa upmärksamhet på följande två omstäudigheter, hvarutinnan jag i visst afseende skiljer mig från den värde motionären. l:o nämner han »jordegaren», som den, hvilken bör stånda ansvaret; detta torde ovillkorligen böra ändras till: »den, som antingen som egare eller såsom arrendator disponerar jord», enär eljest dels kostnads-ersättningen kan komma att drabba oskyldig person, dels arrendatorer i tily fall aldrig kunde ställas till ansvar, ehuru de vanligen i slika fall äro mera vårdslösa än egare, sorn åtminstone hafva sitt eget intresse att dervid bevaka.
2:o nämner han endast »svedja», såsom den eldfarliga förrättning, hvilken måste med större aktsamhet handhafvas.
Såvida under uttrycket »svedja» lagligen kan inbegripas det i landet ty värr! särdeles gängse sättet att odla jord förmedelst flåhackning och bränning, så må detta uttryck göra till fyllest; men så vidt jag vet, har i allmänna språkbruket namnet »svedja» kommit att mera uteslutande tillhöra en åtgärd, som numera torde vara inskränkt till vårt lands mera barbariska bygder, der skogen knappast anses något värd, och vi torde hafva skäl att hoppas, det detta vårdslösande med national-förmögenheten, detta råa sätt att, till förfång för efterkommande, handtera sin egendom, på lagstiftningsväg snart må komma att rent af förbjudas.
Då deremot odling förmedelst
Den 30 November e. ra. 551 flåhackning och bränning ej torde anses böra helt och hållet för* bjudas, så får jag vördsammast anhålla, att LagUtsk:t måtte gifva vederbörande §§ af 15 kap.
Byggn.Balken en så förändrad ordalydelse, att derigenom de vådor för egande-rätt, som här ofvan antydas, må, så vidt derpå ankomma kan, varda förebyggda, och så kraftiga hinder, som möjligt, resta mot den oformligheten, att de, som vilja begagna sig af det under namn af »flåhackning och bränning» kända sättet att odla jorden, dervid fortfarande så godt som opåtaldt kunna tillfoga enskilda och samhället den största skada.
Frih. von Paykull, Johan Gustaf, afgal tvenne motioner af följande innehåll: l:o.
Upsala Akademi, Sveriges första och med skäl högt aktade lärosäte, har icke så sällan hugnats med besök af vår Konung och våra Furstar, och vi skola hoppas, att det utmärkta hägn och skydd, som vetenskaperna åtnjuta af vår Konungafamilj, ännu understundom skall återföra
Dess medlemmar till Upsalas klassiska jord, antingen för att genom sin närvaro lifva och upmuntra dervarande lärdas vetenskapliga sträfvanden, eller för att i yngre åren sjelfve åtnjuta deras undervisning och lägga en varaktig grund för kärleken till kunskaper och studier.
Här tillbragte vår sednast aflidne, vördade Konung, såsom Kronprins, flere månader med akademiska sysselsättningar, och här hafva alla
Dess älskade söner under längre tider vistats och erhållit en kanske ej så oväsendtlig del af grundvalen till den höga bildning, som utmärker Dem.
Ett prydligt slott, tilltaget i vidsträckta proportioner, beherrskar .staden, men kan blott till så stor del bebos, som erfordras för ett lokalt embetsverk, ehuru dess store och högtänkte grundläggare, Gustaf Wasa, troligen dermed hade för afsigt, att befria Sveriges framtida Konungar och Furstar från obehaget att, vid sina besök i den urgamla och frejdade staden, nödgas anlita enskilda personer om en bostad eller inhysa sig sjelfva och sin upvaktning hvarhelst en lägenhet kan finnas att tillgå.
Detta förhållande skall naturligtvis menligt inverka på dessa besök orth göra dem så fåtaliga eller korta som möjligt, då man deremot kan förmoda, att de lärdas anseende och det akademiska lifvets behag, med dess frihet från statsmanna-omsorger och friska ungdomliga glädje, skulle, till universitetets och de höga besökaudes ömsesidiga hugnad och nytta, oftare ditlocka Konungahusets medlemmar, om en för dem, och i och med detsamma för Staten, värdig bostad funnes att tillgå.
Upsala slott, som, med alla sina historiska minnen ifrån Gustaf Wasas, Christinas och Carl Gustafs tider, äfven torde vara förtjent af någon hågkomst, erbjuder sig härtill sjelfmant.
Det är utvän - Den 30 November e. m. digt val bibehållet, och borde äfven invändigt, med en jemförelsevis ej betydlig kostnad, kunna iståndsätta?, om icke i sin helhet, åtminstone till så stor del, som för ändamålet kan anses behöfligt.
Jag föreslår således att StatsUtsk;t måtte anmodas att, genom någon lämplig person, låta upgöra förslag öfver kostnaden för inredandet i Upsala slott af en så beskaffad våning, som kunde begagnas af den K.
Familjen vid Dess besök i staden, jemte dertill hörande nödiga inventarier, samt upförande på tjenlig plats af en mindre stallbyggnad.
För att underlätta saken och i möjligaste måtto minska kostnaden, kunde härvid all öfverflödig prakt undvikas, aldrahelst något stadigvarande uppehåll derstädes icke vore såsom ändamål beräknadt.
Hvad stallbyggnaden beträffar, kunde den upföras antingen af träd eller sten, och borde icke kunna erfordra många tusental af rdr.
Sedan detta förslag hade inkommit, borde StatsUtsk:t öfverlemna detsamma åt Jt.
St:r, jemte sitt eget utlåtande i ämnet.
Jag anhåller om remiss till StatsUtskit, 2:0.
Det har visat sig, att den nya Författmn ang.-de mått, mål och vigt blifvit i allmänhet med ganska ringa välvilja emottagen, ithy att, åtminstone på landet, hvar och en, som möjligen kan det, uteslutande begagnar gamla måtten, och tvifvelsutan skall en ganska lång tid förflyta, innan den stora massan af Rikets innebyggare kan, efter otaliga misstag, vänja sig vid de nya.
Utan att ingå i något bedömande af de beräkningar och beslut, som i detta afseende hos oss blifvit vidtagne, synes det mig, att då bildningen i allmänhet tramskridit till dea höga punkt, hvarpå den nu befinner sig, man äfven borde kunna blifva ense om ett och samma system för mått, mål och vigt öfver hela den civiliserade verlden.
Det behöfver knappast antydas, hvilka vigtiga fördelar genom upnåendet af detta storartade mål skulle erhållas, den lättnad, som deraf skulle blifva en följd, vid handelsföretag emellan alla bildade nationer, och det närmare samband, så i vetenskaplig, som i industriel rigtning, som emellan aflägse länder derigenom skulle upstå.
Europa, såsom bildningens centralpunkt, borde i detta afseende föregå med exempel, och då man på kongresser kan reglera dess politiska förhållanden, inser jag icke, hvarföre man ej på en stor vetenskaplig kongress, hvartill medlemmar från alla Europas stater borde inbjudas, skulle på ett tillfredsställande sätt kunna lösa det ifrågav:de problemet.
Om äfven någon betänklighet ang.-de vigt skulle upstå med hänseende till tyngders föränderlighet vid olika latituder, torde denna obetydliga variation i kommersielt afseende förtjena föga upmärksamhet.
Det hade visserligen varit på det högsta önskligt, om man äfven kunnat komma till enhet ang:de systemet för mynt, hvarigenom alla kursberäkningar skulle försvinna, men då detta af flera anledmr torde möta större svårigheter, lärer väl någon förhoppning om framgång i denna rigtning näppeligen Den 30 November e. m. 553 kunna bysas. —-
I afseendet på tidräkning är deremot enhet redan i det närmaste vunnen, ehuru man bör beklaga, att bekännarne af den Grekiska läran ännu ej kunnat förmås att antaga den Gregorianska kalendern.
Men öfverallt inom den kristna verlden börjar året numera med d. 1 Januari.
Det är indeladt i 1,2 månader, dessa i veckor, hvar och en med 7 dagar, hvarje dag i 24 timmar, hvarje timme i 60 minuter o. s. v., och detta, af alla hyfsade folkslag autagna, system, lärer väl hädanefter i någon väsendtlig mån ej komma att rubbas.
Man gjorde väl dertill ett försök under den värsta Fransyska revolutionsyran; men, oaktadt den då införda nya tideräkningen var ganska skickligt upgjord, samt månadernas benämningar vida vackrare och lämpligare, än de, som vi begagna, skiljde den sig likväl uti alltför vigtiga punkter, såsom uti att utsätta årets början vid höstdagjemningen, och kunde ej heller i längden motstå den starka påtryckning, som fördelen af ett i detta afseende antaget universalsystem utöfvade.
— Men icke blott vid mätning af tid, utan äfven af längder, ytor och rymder, finner hvar och en med lätthet, vid betraktande af de ändlösa skiljaktigheterna emellan mått, mål och vigt i olika länder, hvilka vigtiga fördelar skulle ernås, om man härutinnan kunde införa ett system, gemensamt för hela den bildade verlden, och borde då äfven antagas, oberoende af språkens olika benämningar, vissa tecken för hvarje af de hufvudsakligaste måtten.
— Om äfven någon längre tid skulle förflyta, innan detta stora resultat kunde upnäs, så bör man deraf icke afskräckas ifrån att arbeta för saken.
— Intet stort mål upnås med lätthet.
St:r måtte, genom en underd. skrifvelse, för K.
M. uttrycka sin önskan, att de hos oss publicerade nya författa:ne ang:de mått, mål och vigt till sin verkan ännu någon tid mätte suspenderas, samt att försök måtte göras till inledande af underhandlingar med Europas förnämsta makter om upgörande och antagande af ett och samma system för mått, mål och vigt.
Jag anhåller om remiss till vederbörligt Utsk.
Dessa motioner bordlädes. Vidare upläste Frih. von Paykull tvenne så lydande motioner: 1 :o.
Vid jemförelse emellan g 11 mom. 12 K. Kung:n ang:de Stämplade pappers-afgiften, hvarest stadgas att alla arrendekontrakter å landet skola vid mantals-skrifningarne upvisas, för att förses med charta, om de ej redan äro det, och de undantag ifrån nämnde regel, som upgifvas uti § 8, förefinnes en otydlighet, som gifvit anledning till olika tolkningar.
Ifrån förenämnde upvisning undantages nemi. de kontrakter, som äro afslutade emellan husbonde och dess underhafvande åboer, hälftenbrukare, landtbönder, torpare, tjenstefolk eller andra arbetare.
Otydligheten ligger deruti, att skillnaden emellan en arrendator (som bör upviså' sitt kontrakt) och en landt - 554 Den 30 November e. m. boude (som derifrån är frikaiiad) stundom kan vara svår nog att upgifva.
Också hafva flere förrättare af mantalsskrifningar, möjligen af nit för Kronans bästa, antagit såsom praxis att endast kalla dem landtbönder, som för sina brukade hemman till husbonden blott utgöra vissa arbetsskyldigheter, men att anse för arrendatorer alla som, jemte eller utan arbeten, erlägga vissa tunnor säd, hö eller annat.
Med ordet landtbonde synes mig likväl icke kunna menas något annat än hvad allmänna lagen kallar »landbo» och som i 10 Kap. 7 g Bygn.Balken tolkas sålunda: »eller den som annars jord brukar,» och lärer det väl utan tvifvel, vid Charta-sigillataFörordningens upgörande, hafva varit 11.
St:s mening, att från itrågav:de afgift frikalla den delen af allmogen, som icke är sjelfegande och således vanligen befinner sig i knappare omständigheter, så vida ej kontraktet företes vid domstol, hvilket mera sällan inträffar.
Icke heller synes mig någon skälig orsak kunna anföras hvarföre en hälftenbrukare, som till husbonden lemnar hälften af sin gröda, skall vara fri från ifrågav:de skyldighet, då hans granne, som, ehuru ej under namn af hälftenbrukare, möjligen aflemnar proportionsvis lika mycket eller mer, skall vara densamma underkastad.
Jag föreslår således att, till undvikande af fortfarande otydlighet i detta afs:de, Bevilln.Utsk:t måtte erhålla föreskrift att, vid upgörandet af nästa förslag till Författning ang:de stämpladt papper, på ifrågavrde ställe begagna ordet »landbo», hvars bemärkelse i lag är stadgad, samt att dervid möjligen tillägga orden: »ehvad hans utskylder till husbonden bestå i arbeten, span mfil, penningar eller penningevärde.
På det att den åsyftade lindringen likväl i allmänhet blott måtte komma de mindre bemedlade till godo, kunde stadgas att densamma endast finge åtnjutas af dem, som bruka andras jord under ett visst taxeringsvärde, t. ex. 10,000 rdr rmt.
I afs:de på platsen för införande i Författningen af undantagen, torde den lämpligaste vara omedelbart efter sjelfva regeln eller vid slutet af morn. 12 i § 11.
Jag anhåller om remiss till Bevilln.Utsk:t.
Remitterades till Bevilln.Utsk:t. 2; O.
Den rotekista, som innehåller hvarje soldats munderingspersedlar vid de indelta regementena, förvaras för närv:de ett år hos hvarje delegare i roten, utan afs:de på om han har större eller mindre del i denna rote, åtminstone är detta händelsen vid K.
Uplands reg:te.
Då det likväl är förenadt både med omsorg, ansvar och åtskilliga åligganden, att förvara rotekistan, tyckes den, som har större andel i roten, äfven böra förvara kistan längre tid än den, som bar mindre, kanske understundom endast V5 eller */6 emot den förra.
Som det dock icke torde vara lämpligt att flytta kistan mer än en gång om året, lärer väl ett år vara den kortaste tid, som hvarje rote-interesseut bör förvara benne, men jag före - Dea 30 November e. 111.
555 slår att densamma måtte flera år å rad blifva qvarstående bos dem, som ha större andel i roten.
Om man lade öreslands-beräkningen till grund, vore saken lätt upgjord; ty då t. ex. en rote bestod af 27 öresland och interessenterne vore 4, hvaribland en hade 6 öresland, en 4, en 7 och en 10, så borde hvar och en förvara kistan lika många år, sohl han hade öresland i roten.
Med ett sådant stadgande vore all rättvisa vunnen.
Derjemte torde något närmare böra bestiimmas hvilka dens åligganden vore, som förvarade kistan; om han, såsom hittills varit vanligt, skall vid kronoupbördsstämmorna betala förekommande vacance-afgifter, trossmedel etc., och sedan söka sin ersättning hos de öfriga interessenterna, cm han eger någon närmare befattning med rekrytering, då sådan förefaller m. m.
Jag anhåller om remiss häraf till vederb.
Besvärs- o. Ekon.Utskit.
Slutligen upläste Frih.
Paykull denna motion:
Sedan, jemte den stora ingången till Riddarh-Salen, ännu en annan blifvit öpnad, nemi. genom de nedre rummen, lärer föreskriften i § 16 Riddarh.Ord:n om polettens upvisande för vakthafvande Underofficern, icke mer vara rätt tillämplig.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE MDnrcRssMupxa d>(Bia 4111)123*1!^ VID lagtima llihöintgcn i ÅRBH 18.50 oell 1851.
Nionde Häftet. —' -*«*:-*# ^hn«— STOCKHOL M. Hörbergska Boktryckeriet, 185 1. •* r:i l. s -i O ,E - - :
' Tisdagen den 29 Juli 1851.
Justerades 5 prot.utdr. för d. 26 dennes samt nedannämnde från Exped.Ulsk. inkomne förslag till R.
St:s underd. skrifvelser till K. M. N:o 118, ang:de regleringen af utgifterne under Riksstatens Andra hufvudtitel; N:o 120, i fråga om ytterligare anslag till upförande af cellfängelser; N:o 121, ang:de sättet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap, eller deraf härflyta; N:o 122, ang:de förklaring af lagens stadgande om rätta orten för lysning till äktenskap; N:o 123, ang:de tillfälle lill undervisning i latinska språket vid Elementar-läroverken; 124, ang:de iakttagande af vissa vilkor vid utländsk mans naturalisation i Sverige; samt N:o 125, angtde ett sammandrag af föreskrifterne, rörrde mätning af spanmäl.
Företog R. o.
Ad. val af trenne Suppleanter uti förstärkt StatsUtsk. och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: N:o 125.
Gr. Adlercreutz, Fredrik Thomas, med 46 röster.
Hr Rosensvärd, Johan Henrik, „ 46 „ N:o 1506.
Hr Stjerngranat, Claes Ludvig Ferdinand „ 46 „ att inträda uti ofvanstående, genom lottning bestämda, ordning. 1* i Den 29 Juli.
Uplästes Hrr Elektorers listor vid val af ledamöter i nedannämnde Utsk. nemi. uti Stats-Utskottet efter N:o 2167 A. Hr af Puke, Folke Magnus; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1786.
Hr Blomstedt, Carl Reinbold.
Lag-Utskottet efter N:o 1421.
Hr Frisenstjerna, Fullm. llr Lagerbjelke, Bror Johan Syrach; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 765.
Hr Charpentier, Gustaf Reinhold.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från SlatsUlsk. inkomne utlåtm och mern.: N:o 262, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
N:o 167, ang:de dels K.
M:s nåd. propos. om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, om förändring i nu gällande sladganden i afseende på indelte räntors och kronotiondes utgörande, och om de årliga markegångsprisens bestämmande, dels enskilda i samma ämne väckte motioner; N:o 263, i anledn. af väckt motion, ang:de anslag till inköp af en Kanslirådet Krutmeijer tillhörig gravyrsamling; N:o 264, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de understöd åt ÖfversteLöjtnanten J. Z.
Dunckers enka Maria Charlotta Tuderus; N:o 265, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
N:o 44, ang:de utbetalning af stadgad ersättning utaf allmänna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas.
N:o 266, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt.
N:o 81, ang:de uphörande af s. k. vakans- och förslagsliggetids- samt begrafningshjelps-besparingar, samt om årliga anslag lill vederbör;de pensionskassor, såsom ersättning för de inkomster, desse kassor af nämnde besparingar åtnjuta; N:o 267, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
N:o 207; och N:o 268, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
I anseende till en förestående resa i enskildla angelägenheter, nödgas jag, ehuru med ledsnad, afsäga mig den plats, i förstärkt StatsUlsk., hvartill R. o. Ad:s förtroende kallat mig.
Den 29 Juli. 5 Hr Tham: Casper Wolrath, upläste följande.
Såsom närmare kan -inhemtas af bilagde tryckta exemplar utaf en från den sednast t. f. Direkt:n för Allmänna Barnhuset i Slockholm d. 27 sistl.
Mars till K.
M. aflåten underd. skrifvelse, har denna barmherlighetsanstalt råkat i en så betänklig financiel ställning, alt betydlig förstärkning af dess tillgångar erfordras, såvida inrättningens verksamhet skall kunna fortgå på ett sätt, som motsvarar ändamålet med densamma.
På sätt berörde skrifvelse ock utvisar, har Direkt:n på grund af omförmälde förhållande, underdånigst anhållit, ätt K.
M. matte allåta nåd. framställning till Rikets nu församlade Ständer om beviljande af Statsanslag, dels utaf 16,000 r:dr, för en gång, till iståndsältande och förbättring af Barnhusets byggnader, och dels af 30,466 r:dr 32 sk. årligen för innevarande och nästföljande två år, men K. M. har, under d. 7 nästl.
Maj, af flere anförde skäl och deribland pä den grund, att Barnhuset i Stockholm såsom välgörenhetsinrättning förnämligast skulle afse sådane ändamål, hvilka det numera, enl. gällande författningar, ålåg vederbönde kommuner att bekosta, i nåder förklarat
Sig ej vilia då aflåta nåd. framställning 1 ämnet till R. St., utan anbefallt Öfverståth.Erab. att låta höra vederbör:de församlingar i Stockholm, huruvida, för oundgängliga reparationer å Barnhusets byggnader och till fyllande af den i öfrigt utaf Direkt, upgifna bristen för innevarande och påföljande 2 år nödige medel kunde af Staden anskaffas; Och har frågan hätom sedermera på Sockenstämmor förevarit, dervid alla församlingarne vägrat att lemna något bidrag för innevar:de ändamål.
Enahanda utgång är således att emotse inom Stockholms stads Sockenslämmo-nämnd, hvars underd. utlåt, genom Öfverslålh Emb. år vordet infordradt.
Ett oförutsedt hinder torde dock möta för erhållande af Sockenstäramo-nämndens yttrande, enär dess gällande Instruktion fordrar minst 60 närvar:de ledamöter för fattande af beslut, och ett till d. 28 i denna månad beramadt sammanträde, i anseende till ledamölernes fåtalighet icke kunnat ega rnm, samt föga hopp är om bättre framgång åt en lill den 6 nästinstundande Augusti beslutad sammankomst.
Om nu äfven K. M., såsom troligt är, vid berörde förhållande skulle i nåder finna skäligt att begagna den enda utväg som synes återstå, för att bereda Barnhuset medel att fortsätta sin verksamhet, nemi. att af R.
St. äska anslag för ändamålet, så kan sådant troligen icke under innevarande riksmöte medhinnas.
I anledn. häraf samt med afseende å den stora vigt, som ligger derpå, att barnhuset må kunna utan afbrott behörigen upfylla sin bestämmelse, får jag med åberopande af den rätt — att, på grund af under riksmöte inträffande händelser, äfven efter den bestämda motionstidens slut väcka nya ämnen, — hvilken i 56 § Riksd.- Ordn. medgifves, härigenom vördsamligen hemställa, om icke
Staten bör komma ifrågavande barmhertighets-inrätlning till hjelp, hvilket ej allenast, på sätt ofvan är framställdt, är för Inrättnin - 6 Den 29 Juli. gens bestånd oundgängligen nödigt, utan ock torde vara på billighet grundadt ur de flere skäl, som Direkt, i dess omförmälda und. skrifvelse omständligen anfört och till hvilken jag, för att undvika en onödig vidlyftighet i denna motion torde få hänvisa.
Såsom det efter min tanke lämpligaste sätt för Staten alt gifva ytterligare bidrag för ifrågavar:de ändamål, föreslår jag, att R.
St. måtte besluta, att Allmänna Barnhuset i Stockholm, hvilken inrättning utaf den inom hufvudsladen inflytande kortstämplingsafgiften f. u. åtnjuter en sk. b:co för hvarje kortlek, hädanefter i stället skall få upbära antingen hela berörde afgift, utgörande 8 sk. b:co för hvarje kortlek, som i Stockholm stämplas, med afdrag endast af hvad för annat ändamål redan är vordet anvisadt, eller åtminstone hälften af denna afgift, upgående till 4 sk. b:co för hvarje kortlek.
Såsom ett ytterligare skäl för R.
St. alt härtill lemna bifall, torde jag få i minnet återföra, att Allmänna Barnhuset i följd af R.
Sus beslut vid 1815 års riksdag, fått sig tillagd halfva bevillnings-stämpligsafgiften för spelkort, eller en sk. för hvarje kortlek.
Då sedermera afgiften blifvit förhöjd först år 1835 från 2 till 6 sk. och vidare år 1842 till 8 sk. för hvarje kortlek, har Barnhuset, vid en sålunda tillkommen förhöjning, icke fått tillgodonjuta någon inkomst utöfver den ena skilling, som ntgjorde bevillniugens primitiva hälft; — en förlust, sä mycket kännbarare, som korlstämplingsafgiften, både i följd af berörde förhöjning och på grund af dermed förenade strängare kontroller, här i Stockholm stigit så betydligt, att afgiften, som år 1835 utgjorde 572 r:dr b:co nästl. år uppgått till 24,582 R:dr samma mynt.
Om remiss lill vederbörligt Utsk. anhålles ödmjukast.
Föredrogos ånyo Const.Utsk:s nedannämnde d. 25 och 26 dennes på bordet lagdemem.; N:o 12, med förslag (ill ändringar uti 53 och 70 §§ R.F. samt 31 § R.O., ang:de åtskilliga Bevilln:sUtsk:s åligganden; och N:o 13, med förslag lill ändring i 69 § R.F. rörande ålerrerremiss af StatsUtsk:s förslag uti der nämnde frågor; R. o. Ad. antog de af Const.Utsk. i dessa mern. framstäldte förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Ånyo föredrogs Const.Ulsk:s d. 25 och 26 dennes på bordel lagda mern.
N:o 14, med förslag till ändring i 71 § R.F., rör:de åtskilliga till förstärkt StatsUtsk. hänvisade frågor.
Det aktningsvärda bemödande, som Const.Utsk. genom det nu afgifna förslaget, har ådagalagt, att i möjligaste måtto bereda förenkling i riksdagsgöromålens gång, framkallar billigtvis en opartisk betraktares erkänsla; men jag utsträcker likväl icke denna erkänsla ända derhän, att kunna godkänna alla de förslag, dem Const.Utsk. nu afgifvit.
Den 29 Juli. 7 nemi. i detta afseende för det första göra ett undantag för den nu föredragna frågan.
Visserligen tyckes det, som Utsk:s förslag skulle kunna leda till någon förenkling, men jag vill söka ådagalägga, att det äfven kunde lända till följder, som icke blefvo förmånliga.
Den tväfaldiga pröfning, tullbevillningsärenden äro underkastade i händelse af skiljaktiga meningar, Slånden emellan, tyckes mig innefatta en fördel.
Sl;s verkliga mening varder med mera sannolikhet i dagen bragt genom en sådan tvåfaldig pröfning, verkställd sednare gången af en opartisk nämnd, sådan som StatsUtsk. i dessa frågor kan anses utgöra, — än om BevillmsUtsk., förstärkt, af görer ifrågavartde tvisteämne, hvari Bevilln.Utsk. så mycket mindre kan vara opartiskt, som just hos nämnde Utsk. ärendet fått sin (örsta behandling.
Den fördel, som i berörde hänsigt nu eger rum, skulle alltså genom del nya förslaget gå förlorad.
Det betryggande af alt hvarje
Stånd kan genom sitt votum, skiljaktigt från de öfriges, bevara en fråga från alt få en möjligen förhastad utgång, och hänskjuta den till förstärkta SlatsUtsk:s slutliga ompröfning, bör alltså värderas och ej utan starka skäl försmås.
Sådana synas mig ej vara framlagda för det ifrågavar:de förslaget.
Jag hemställer derföre vördsamt att R. o. Ad. ville, såsom gemensam tanke, förklara detta förslag för hvarken nödigt eller nyttigt.