Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att vid de tillfällen* då flere nya Ledamöter varit adjungerade, ett betydligt större antal mål afgjordes, är naturligt; men att deremot HofRattens tillökning med 2 Ledamöter och indelningen på 4 Divisioner Verkat mindre, kan lätt förklaras, då man befiinnar, att de af Rotia* föredragandes antal ö - 288 Den 25 Maji, ^ kades endast med i, och att, genom minskningen från 5 till 4 föredragande på hvarje division, ordeingarne oftare återkommo, så att hvarje Ledamots förberedande arbete ansenligt ökades; och kanske må man anse det möjligt, att denna ökade arbetstyngd minskat hågen, att påskynda målens afgörande.
Man har klagat och man klagar ännu öfver långsamheten i afgörandet af de vid HofRätten anhängige Rättegångar och man betänker icke, att Fårternes, dels vårdslöshet och okunnighet i utförandet, dels bemödande, att vinna utdrägt, kanske oftare vållar uppehåll, än
Domarens mindre förmåga att medhinna göromålen.
Man klagar öfver bsllance af oafgjorde mål utan att beräkna, huru många af dessa varit incomplette» HofRätternes arbetsförteckningar bestyrka hvad jag uppgifvit.
Afgjorde vädjade och instämde, lottade Besvärs- samt underställde Brottmål jemte besvarade Kongl. Maj:ts Remisser utgjorde år 1812 i Götha HofRätt 2038 och år 1821— 2581.
Tillökningen på dessa slags mål, deraf största delen utgjordes af lottade Besvärsmål, var icke så förfärlig; men af sådane mål, sorn utan Communication afgjorts, var antalet 1051 år 1812 och 3606 år 1821, således 2555 flera det senare, än det förra året.
Den, som är bekant med göromålen i eri HofRätt, finner säkert, att af dessa 3606 mål största delen måst vara Besvärsmål och af den egenskap, att Besvären funnits påtageli gen - t
Den 21 Maji gen obefogade.
Ett sådant förhållande kan icke vara en följd af annat än de tillfällige orsaker, som förut blifvit anförde.
Under loppet af 9 år, eller ifrån 1813 till och med 182c, har Götha HofRätt 3 år afgjort flera mål, och 6 år färre, än som dit inkomrnitj, inberäknade balancerne från de nästföregående åren.
Högsta beloppet af balanceq af färre afgjOrde än inkomne mål, för något af dessa år har varit 243; men om man beräknar alla 9 åren tillsammans, ha, under deras förlopp, inalles blott 301 mål mera inkommit, än som blifvit afgjorde.
Om balancen af oafgjorde mål i de särskilda HolRätterne jämnföres, uppkommer det resultat, att den i Götha HofRätt vid 1813 års slut utgjorde nära en åttondel af då inkomne
Och från förra året balancerade mål, meni82r icke fullt en tiondeli hvaremot i Svea HofRätt balancen vid 1813 års slut utgjorde en tretiondedel, men vid i82t års slut en tjugufemtedel af inkomna mål, att således balancen i förhållande till inkomne mål i Götha HofRätt minskats, men deremot ökats i Svea HofRätt.
Till Skånska HotRätten inkommo ifrån dess början, den 4 Julii 183 *, till samma års slut, 728 mål, hvaraf 190 voro då oafgjord^.
Hela summan af i Götha HofRätt, under loppet af år 1831, inkomne och från förra året balancerade mål var 624b och de vid nämnde års slut oafgjorde 754.
Det kan väl icke utan Speciel granskning Bil till Ridd. o. Ad.
Pr. IV Band.
19 29® Den 25 Mdj i t af Rotlarne, bestämdt utrönas, men man må likväl med någorlunda säkerhet antaga, stt denna balance hufvudsakligen utgjorts af in~ complette, eller sådane mål, hvars föredragning berodt på föreskrifters fullgörande af Parterne; oeh denna förmodan vinner mycken sannolikhet vid jemnförelse med förhållandet inom Skånska HofRätten, der den, i mohn af inkomne, högst betydeliga summan af oafgjorda mål utmärker att balance, oberoende af HofRättens arbetsförmåga, måste existera, enär antalet af afgjorda mål, under sista halfåret 1821, i Skånska HofRätten blott utgjort 538 och i Götha HofRätt 657, utvisar en skillnad, som icke lärer kunna tillskrifvas bristande förmåga eller flit hos Ledaraöterne i den förra.
Resultatet af det nu anförda, blir, att deri betydeliga tillökniugen af Rättegångarne i Götha HofRätt *kan anses temporär, härrörande af tillfälliga orsaker, med hvilkas upphörande den öfverklagade olägenheten skall aftaga; att de vid Sessionernes slut befintelige balancerne icke utmärka långsamhet i målens handläggning, utan ära en följd af HofRättens egenskap af permanent
Domstol j och att dessa balancer, ehuru till numerären ökade, likväl tilltagit i mindre förhållande, än målen i allmänhet; hvaraf följer att Skånska HofRättens inrättning icke varit nödvändig för målens skyndsammare behandling, helst om detta ändamål för någon tid behöft befordras, säkrare och för Staten mindre betungande medel dertill Den 23 Maji, 291 funnits medelst Extra Ledamöters adjungerande med arfvode», eller ordinarie Ledamöters constituterände med lön, antingen till de nuvarande 4 Divisionernas förstärkande elier tormerande af en ny, genom hvilka medel äfven den drygare kostnad undvikits, som troligen blir af nöden, i anseende till Skånska HofRättens behof af flera Ledamöter.
Närheten af en ÖfverDomstol skall föranleda dess besvärande med mål, sorn man kanske icke skulle anse mödan värdt, att på lane gre afstånd fullfölja.
Göromålen skola alltså ökas, och dessutom torde en förstärkning af Ledamöternes antal erfordras, så vida de sko» la njuta någon ledighet och göromålen icke skola afstadna vid inträffände sjukdom eller annat förfall.
Om, å en annan sida, afseendet på obei qvämligheten för Invånaren i aflägsna provincer, att på längre afstånd utföra Rättegångar ingått i beräkning vid inrättningen af den ifrågavarande HofRätten, anser jag denna anledning vara mindre vigtig; det är en sälsynt händel* se, att en part personligen utför talan i Hof-:
Rätten och förmonen af dess närbelägenhet består då endast i besparing af postporto och möjligen af tid, genom något kortare Vade-, Besvärsoch Cömmunicationstid; men då det icke kan fordras, att det allmänna gör uppoffringar, för att minska några enskildas utgifter, bör allt afseende på en sadan anledning förfalla.
Efter min öfvertygelse är alltså LagEJt - ig2 Den 23 Maji. skottete utlåtande angående den Skånska HofRättens nödvändighet ogrundadt. jag har fram-* stäldt de omständigheter, hvarpå mitt Omdöme sig grundar, och jag anser dem föranleda ärendets återremitterande, till samma Utskott, oin icke Högloft.
Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt att förkasta utlåtandet.
Men andra omständigheter bestämma mig, att ogilla den Motion, som föranledt detsamma- I valet imellan, å Nationens sida, en uppoffring, som kunnat sparas, och, å Regeringens sida, återkallande af en beslutad och verkställd åtgärd, tvekar jag icke att yttra mig för det torra.
Den tillökning i beskattning, sorn deraf kan bli eri följd är icke betydlig, och jag anser Riksens Ständer icke böra i detta fall undandraga sig den, enär ändamålet med den ifrågavarande åtgärden otvifvelaktigt varit samhällets nytta, och den kan klandras, endast såsom mindre nödvändig, icke som skadlig.
Jag fruktar icke något missbruk som följd af ett sålunda motiveradt bifall, utan är tvärtom öfvertygad, att derigenom Riksens Ständer skola bereda åt sig det förtroende, att icke framdeles sådane steg skola vidtagas, som kunna hindra dem, att låta öfvertygelsen om det rätta grundlägga deras ,beslut.
I följd häraf torde frågan till StatsUtskottet böra återremitteras, med föreskrift, att å stat uppföra de för Skånska HofRätten nödige utgifter.
Beträffande frågan om de 500 R:dr som blifvit Advocatfiskalen i Götha Hof-Rätt i Nåder tillagde, såsom ersättning för förlorade Dm 25 Maji. 29" sportler, kan jag ingalunda gilla elen grund, hvarpå StatsUtskottet bygdt tillstyrkandet om denna gratifications uppförande å allmänna indragningsStaten.
De Advocatfiskalen tillkommand?
laglige sportler bestå hufvudsakligast i dess andel af böter.
Någon bestämd inkomst af denna beskaffenhet är icke genom Fullmagten honom försäkrad, lika litet som någon annan publik auetor; och en ersättning för möjlig minskning af sådan inkomst bör alltså lika litet komma i fråga, som någon minskning t lönen i fall af betydliga ökade portier.
Det skulle strida emot allt moraliskt begrepp om Staten skulle åt några dess Embetsman garantera eo inkomst, grundad på förbrytelser emot lagen eller olydnad emot
Domstolars laga kraftägande beslut.
Om man dessutom efter den slags billighetsprincip, som StatsUtskottet antagit, skulle handla conseqvent, borde jemnförelse uppgöras emellan Advocatfiskaa lens i Götha Hofrätt bötesandel, den tid Herr Lagman Hedenstjerna å denna tjenst erhöll Fulfmagt, och nu.
Som Riksens Ständers beslut,' ehvad det än kan i detta ämne blifva, icke bör stödjas på origtiga grunder, hemställer jag att äfven denna del af Utlåtandet måtte till Statsutskott tet återremitteras.
Den 23 Maji.
Grefve von Schwerin} Fredric Bogislaus: Höglofl.
Lagutskottet tillkännager uti sitt Betänkande, att det anser 5 Csp- I § MissgerningsBalken böra oförändradt bibehållas? intill dess att MissggrningsBalken i hela dess vidd hunnit öfverses och förbättras.
LagUtskottets förslag till svar å Kongl. Maj:ts nådiga proposition är: att betänkligheter finnas för Rikets Ständer, att till följe af den gifna uppm ningen inkomma med underdånigt förslag till en förändring af 1 §. uti 5 Cap. Miss<j gerningsBalken, hvarigenom jemte vissa besrraffningsgraders uppställande, det nu stadgade dödsstraffet i detta fall må aldeles upphäfvaso
Då fråga uppstod om Remiss af denna Kongl. Maj ts Nådiga proposition, anförde jag att jag i RiksdsgsOrdningens 33 som begränsar Lagutskottets åtgärder till blott utarbetning af remitterade förslag, samt i RiksdagsOrdningens 56 §. gom bestämmer viss tid för Riksdagsmannens rätt att väcka frågor eller framställa förslag, såg hinder för Rikets Ständer att gå Kongl. Majus nådigst yttrade önskan till mötes.
Då Grundlagen ovilkorligen föreskrifver, att
Konungens propositioner ej få omedelbarligen i Stånden afgöras, tillstyrkte jag remiss till LagUtskottet, förväntandes, jag bekänner det, att de skäl, som jag anfört för frågans behandlingssätt, jemväl skulle synas det Höglofl.
Lagutskottet vigtiga.
Den Maji, 295 jag gillar fullkomligen det beslut, som Höglofl.
Utskottet fattat, meri ej de motiver hvarpå det blifvit grundadt
Då jag nu för mina tankar öfver ämnet utber mig ett rum i Ridderskapets och Adelns Protocoller, är det icke min afsigt att bereda återremiss af Utsk ttets Betänkande- Det är blott öfver de vid frågans behandling vidtagne former, sorn jag ämnar yttra mig; formerna utgöra i constitutionella stater rättigheternas egentliga garantier.
Det fordras tid innan man lar sig -respectera dem.
Den ena måste lära af den andra, och erkännandet af begångna misstag bör ej falla medborgaren tungt.
Grundlagen har visligen stadgat att Ståndens öfverläggningsprotocoller skola tryckas»
Den 21 Februari. 601 stadganden.
Utsk:t har nemi. bibehållit den skilnad mellan dagsverken och annan kostnad, som i gällande lag föreskrifves, Denna skilnad har dock ej något skäl för sig, sedan dagsverken vid kyrkbyggnad numera sällan torde utgöras in natura, utan vanligen utgå i penningar.
Beräkningen af den kostnad, som bör drabba den ena eller andra kathegorien af deltagande, blifver deremot mycket oviss, så länge en sådan skilnad bibehålies, och icke träffar man derigenom rätta förhållandet mellan fastighetsegarne och andra församlingsboars deltagande uti ifrågavide börda.
Hvad fabriker beträffar, så beror deras värde och betydenhet hufvudsakligen af deras rörelse, och för den inkomst, deras egare häraf häfver, skulle de efter Utsk:ts förslag blott deltaga i ersättning för dagsverken eller den kostnad, som vid kyrkobyggnad i de flesta läll blifver mindre än öfrig kostnad — ett förhållande, som ej fabrikerna sjelfva emellan blifver billigt.
Då det synes mig billigt att kyrkobyggnadsskyldigheten bör vara en gemensam angelägenhet för kommunen, anser jag att fyrktalet bör läggas till grund för denna skyldighet, men med modifikationer för inkomst af kapital och arbete, enär de, som skatta efter denna grund, i alla läll (å en lörökad tunga, samt vissa, sorn tillhöra denna klass, t. ex. löntagare, äro mindre stadigvarande i kommunen än fastighetsegare.
Jag vågar således föreslå, att R. o. Ad. i öfverensstämmelse med min reservation ville besluta: »att R.
St:r uti underd. skrifvelse hos K. M:t anhålla, det K.
M:t täcktes låta utarbeta och till nästkommande riksdag framställa Propos. om sådana förändrade bestämmelser för deltagande i byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, äfvensom af sockenstuga och fattigstuga, att dessa åligganden blifva efter billiga grunder gemensamma för alla dem, som till kommunens allmänna utgifter bidraga.»
Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. å detta mitt förslag.
Icke heller jag kan bi träda lltsk:ts förslag; ty den, enligt nu gällande lag, alle, som i socknen bo, åliggande skyldighet att kyrka bygga och uppehålla, skulle i icke så obetydlig mon upphöra genom antagande af nämnda förslag, deri fyrktalet är lagdt till grund för skyldigheten att deltaga i byggnad af kyrka m. m.
På sätt Utsk:t i motiverne äfven förutsatt, skulle nemligen derigenom en mängd personer, såsom torpare och soldater, befrias derifrån, utan att jag kan finna sådana förändrade förhållanden hafva inträffat, att dylika personer böra befrias från ifrågav:de byggnadsskyldighet.
— Lika med Hr von Ehrenheim tror jag ock, att man, genom den af Utsk:t föreslagna fördelningen af byggnadsskyldigheten, träffar det rätta förhållandet socknemännen emellan i afseende å deltagandet deri.
Jag får derföre yrka afslag å Utsk:ts Betänk.
Men då äfven jag anser att nu gällande bestämmelser om deltagande i ifrågav:de onus äro obilliga och olämpliga, så delar 602 Ben 21 Februari. jag Hr von Ehrenheims åsigt att en omarbetning af de i ämnet befintliga lagstadganden bör ske, så att det må blifva en sanning att alla, som i socknen bo, skola deltaga i detta onus.
Jag instämmer derföre i Hr von Ehrenheims förslag om att söka få en sådan omarbetning gjord.
Hr von Ehrenheim har dock i sin reservation äfven ansett att fyrktalet borde läggas till grund för deltagandet i byggnadsskyldigheten, men då, på sätt jag redan förklarat, jag icke kan finna fyrktalet vara den rätta grunden för fördelningen af ifrågav:de börda, så får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. å följande förslag: »att R.
St:r ville i underd. skrifvelse hos K. M:t anhålla, det K.
M:t täcktes låta utarbeta och till nästkommande riksdag framställa Propos. om sådana förändrade bestämmelser för deltagande i byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, äfvensom af sockenstuga och fattigstuga, att dessa åligganden blifva för medlemmarne inom hvarje kommun efter billiga grunder gemensamma.
På sätt redan blifvit an märkt, är detta ämne i flera afseenden af särdeles stor vigt.
Först måste man taga i betraktande dess konstitutionella beskaffenhet.
Fråga är nu om en beskattning; men då det är en beskattning till kommunala föremål, då nuv:de stadganden hufvudsakligen igenfinnas i Byggninga-Balken, och då hädanefter enligt 57:de §:n af R.
F:s förändrade lydelse, dylik fråga bör behandlas lika med civil-lag, anser jag äfven denna nu böra sålunda, och icke på sätt Utsk:t synes hafva åsyftat, handläggas såsom ett önskningsmål, deruti K.
M:t skulle ega att ensam »förordna».
Det är lika vigtigt, att icke inkräkta på Konungens prerogativer som att icke bortskänka representationens.
Härefter och i afseende å denna frågas omfattning tillåter jag mig anmärka: att J. L. Lönnbergs motion äfven angick begrafningsplats och skolhus, hvarom Utsk:t icke utlåtit sig, hvilket dock både för sakernas sammanhang och den olika tydningen af ordet »öfverenskomma» i 3:dje §:n af Folkskole-stadgan den 18 Juni 1842 är högst behöfligf; att om 26 kap. 1 § B.
B. ändras, hvad beträffar landet, det ock bör bestämmas huru förfaras skall i stad, der denna §, enligt de flesta lagtolkare, äfven anses gällande, men för närv:de förhållanden är kanske ändå mer olämplig, varande Lönnbergs motion af den beskaffenhet, att jemväl fråga om kyrkobyggnad i stad kan upptagas; att med afseende å stadgandet i 4 och 35 §§ af förordningen ang:de kyrkostämma synes nödigt bestämma om, och då i hvad mån, de från rösträtt i kyrkostämma uteslutna »främmande religionsbekännare» böra befrias från kyrko- och skolhusbyggnad m. m.
I afseende å sjelfva hufvudsaken, så instämmer jag deruti med Hr von Ehrenheim, att det är nästan omöjligt att skilja på Den 21 Februari.
603 dagsverken och andra kostnader.
Mantalsgrunden är ock alldeles oduglig.
I detta fall öfverensstämmer jag med Utsk:t och anser äfven att man icke bör följa någon grund, som drabt>3r den fattigaste torpare lika med den rikaste bruksegare.
Jag anser derföre lika med Utsk:t att det är bäst att utesluta dessa fattige personer, som icke hafva mera än 400 R:dr i årlig inkomst.
Jag har på landet sett att personer fått göra dagsverken, som behöft använda all sin tid för att icke tigga.
Det är emedlertid ganska svårt utfinna lämpligt sätt, att fördela ifrågav:de byggnadsskyldighet emellan dem, hvilka densamma nu bör åläggas.
Att för tillfället komma från denna svårighet, genom att kasta den på K. M:t, tror jag icke vara lämpligt.
St:r böra åtminstone bestämma hufvudgrunderna i en dylik beskattningsfråga närmare än att de böra vara »billiga.»
Jag ogillar den vana, som gjort sig gällande, att i tid och otid aflåta skrifvelser med obestämda önskningar till K. M:t, och jag hemställer, om icke Utsk:t sjelf skulle kunna uppgöra något förslag härutinnan.
Till ledning dervid tager jag mig friheten framlägga ett förslag huru jag trodde regleringen kunna ske, nemligen att »R.
St:r för sin del besluta att, med ändring af hvad lag och särskilda författningar innehålla, samt med undantag endast för säterier i Skåne, Halland och Blekinge, till byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, såsom klockstapel, kyrkomur, sockenstufva, fattigstufva, begrafningsplats jemte skolhus, utgöras kostnaderna af egare utaf fastighet af hvad slag som helst efter det fastigheterna åsätta fyrktal; men samtliga de socknemän, som tillhöra Svenska statskyrkan, böra dock årligen till kyrko- och skolhusbyggnadskassan lemna bidrag med t. ex. 25 öre af hvarje 100 R:drs inkomst af kapital eller arbete, derför de samma år erlägga bevillning till staten».
Med anledning af dessa mina anmärkningar, anhåller jag att R. o. Ad. i nu antydda syftning ville återremittera Betänk:t.
Jag kommer äfven att yrka återremiss af Betänk:t, men alldeles icke i den syftning, den siste värde talaren föreslagit, hvilket jag på det bestämdaste måste motsätta mig.
Hans förslag går nemligen ut på att en ständig afgift till kyrkobyggnad skulle läggas på inkomstbevillningen, således en utskyld påläggas somlige socknemän, under det de öfriga blefve derifrån befriade.
Dessa skulle åter medjnaturaprestationer deltaga i kyrkobyggnad m. m.
Jag hemställer huru ett sådant stadgande skulle upptagas i kommunerna?
Desse sednare skulle då endast i händelse af byggande vidkännas någon utgift, men de öfrige årligen under 50, ja kanske 100 år, då kyrkobyggnad icke komme i fråga, betala sin afgift.
Förslaget skulle derföre väcka ovilja, och synes mig oantagligt.
Vidare har han yttrat några ord ang:de formen för Betänk:t.
Derom behöfver jag nu icke utlåta mig, då jag i alla fall kommer att yrka återremiss.
Jag anser mig endast böra nämna att formen för förändringar i Byggninga-Balken alltid varit densam - 604 Den 21 Februari. ma som blifvit iakttagen i delta Betänk., emedan man anser Byggninga-Balken falla inom den ekonomiska lagstiftningen.
Hvad nu sjelfva frågan om ändring i lagen angår, så kan man icke neka att det nuv:de stadgandet tillhör den primitiva lagstiftningen, då alla prestationer gjordes in natura, då man byggde kyrkor af gråstenar, som hopkladdades med lera.
Men sedandess hafva anspråken stigit, således äfven i afseende på kyrkor, och ingen socken uppför nu sjelf sin kyrka, utan detta sker allmänt genom entreprenad.
Att då bibehålla denna fördelning i afseende å körslor och dagsverken, synes mig ganska olämpligt.
Hedan 1734 års lagstiflare hade tänkt härpå, då de stadgade att innevånarne skulle böras och förena sig om bördan.
Nu äro förhållandena än ytterligare förändrade, hvarföre lagstiftningen mäste komma emellan.
Dervid måste man visserligen iakttaga någon skilnad mellan dem, som ständigt bo i socknen, och dem som icke göra detta, hvilka således skulle drabbas hårdt, om fyrktalet lades till grund, hvarföre någon moderation är nödvändig.
Emot Hr von Ehrenheims förslag har jag åter att anmärka, att, om fyrktalet lägges till grund, blifva många af dem som nu stå under strecket fria, ehuru de genom sitt arbete kunde bidraga till byggandet.
Ännu mindre kan jag af redan anförda skäl förena mig i Utsk:ts förslag, hvilket jag inom Utsk:t utan framgång motsatte mig.
Och då jag slutligen tror att Frih.
Leuhusens förslag kan tåla någon jemkning, så får jag anhålla om propos. på återremiss.
Mörner, Carl Göran: 1 afseende å denna fråga är jag af samma mening som Frih. Leuhusen.
Jag får äfven fästa uppmärksamheten derpå att Hr von Köchs förslag att lägga en permanent beskattning på en del af församlingens innevånare, är högst orättvist och synnerligen olämpligt, då man nu söker komma till likhet i beskattningshänseende.
Hvad åter fyrktalet beträffar, så anser jag äfven detta icke utan orättvisa kunna läggas uteslutande till grund, ty större delen af den klass, hvartill torpare och soldater hänföras, få nu utgöra dagsverken till kyrkan, och kunna äfven ganska väl fullgöra dem, men skulle efter en sådan beskattningsgrund blifva helt och hållet befriade.
Jag tror således att det vore missförstådd filantropi att undantaga alla dessa, hvilka i ekonomiskt afseende visserligen icke kunna hänföras till klassen af tiggare.
Leuhusens förslag undgår man att undantaga några och gifver icke anledning till ett sådant exceptionelt beskattningssätt som Hr von Koch föreslagit.
Sparre har yrkat återremiss, och jag skulle gerna instämma i detta yrkande, om Utsk:t deraf kunde antagas hafva någon ledning för bedömande af syftningen med återremissen, men då jag tror alt det vore bäst om R. o. Ad. förenade sig Den 21 Februari.
605 om något af de väckta förslagen, så att Ståndets mening vore uttalad, har jag trott mig för min del böra förena mig med Frih.
Leuhusen i hans yrkande.
Hr von Gegerfelt, Herman Georg:
Under sednare ti der har den grundsats gjort sig gällande, att den, hvars inkomst icke öfvcrstiger hans oundgängligaste lefnadskostnad, skall vara skattefri.
Jag finnér denna grundsats riktig, åtminstone måste den så anses intill dess fråga om ändring af densamma blifvit väckt.
Medgifvas måste att undantag vid dess tillämpning någon gång bör ske, men i förev:de fall finnas mindre än någonsin skäl till ett dylikt undantag.
Då man, i följd af en persons medellöshet, anser sig icke kunna af honom fordra bidrag till fyllande af verdsliga behof, finnes ännu mindre giltig anledning att mot honom hafva sådant anspråk i afseende på de andliga.
Jag instämmer i den af Hr von Ehrenheim algifna reservation.
Här har blifvit anmärkt att efter mitt förslag skulle den del af befolkningen, sorn icke är åsatt fyrktal, blifva alldeles fri, men om man tänker på den klass, som denna anmärkning gäller, tror jag icke att frågan är af så stor betydelse, som man vid första påseendet ansett.
Hvar och en, sorn har en inkomst af 400 rdr, är nemi. taxerad till bevillning, och en sådan inkomst eller mycket högre hafva en mängd arbetare, såsom smeder, arbetare vid sågverk, masugnar, ja äfven vid jordbruket, när de hunnit något högre arbetsskicklighet; alla såkallade backstugusittare äro taxerade till bevillning förde hus och jordlotter, som de ega, och jordtorpare, som endast äro arrendatorer, kunna icke rättvisligen beskattas annat än i sammanhang med fastigheten.
Jag tror således, att de personer, som komme att draga fördel af den nu stadgade dagsverksskyldighetens upphörande, hvarken äro så många eller i den ställning att eftergiften blefve för andra känbar eller kunde anses obillig.
Hr von Köchs förslag hyser jag hufvudsakligen samma betänkligheter som Gr.
Sparre, och tror icke att man kan ålägga en del af församlingen att till ett ovisst framtidsbehof samla tillgångar, som svårligen skulle kunna af de samlande uteslutande disponeras och lätt kunde komma att användas till utgifter, som uteblifvit, om ej dessa tillgångar funnits.
Emellertid, då åtskilliga förslag blifvit väckta, vill jag icke motsätta mig återremiss, och afstår derföre från mitt yrkande.
Leuhusens förslag, som nu af Gr.