Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del tror jag, att det icke låter sig verkställa i den inskränkning som del blifvit af Hr Cederschjöld framstäldt, emedan det endast kan hafva tillämplighet på de capitaler, sorn den omyndige-äger, och ej på annan dess egendom; men äfven i afseende på denna del af omyndigs egendom tror jag, att ett sådant stadgande skulle vara skadligt, sä länge man icke funnit något medel alt inrätta förmyndarekamrar, der den omyndiges medel kunde mot ränta deponeras.
Hvarje domare på landet torde hafva erfarenhet deraf, att det är en ganska stor tvårighet att få vederhäftiga förmyndare.
Om ett sådant stadgande, som nu är föreslaget, blefve gällande, så skulle det blifva omöjligt att få förmyndare, som ville tillåta att deras egendom blefve graverad för ett större belopp.
De skulle naturligtvis försöka, att i möjligaste målto skaffa sig Den 20 O c t o b e r. 371 smärre förmynderskap, på det alt de icke matie kunna göra dem något gene.
Genom eli sådant stadgande skulle således svårigheten ökas för domare, att kunna anskaffa säkra personer alt handhafva omyndiges egendom, och jag afslyrker derföre detta förslag.
De invändningar, sorn emot förslaget blifvit gjorde, tror jag äro af ringa betydenhet.
Hvad det angår, alt inteckning kan beviljas för den omyndiges capital, men icke för afkastningeu af hans fasta egendom, sä tror jag, ali detta kan hjelpas, derigenom all, pä sätt i främmande lagar blifvit stadgadt, det bestämmes ett visst belopp, ungefärligen motsvarande den årliga afkastn i agen för ett eller tvä år, inora, hvilken tid granskning af förmynderskapet bör verkställas, samt att för ett sådant belopp inteckning beviljas.
Om detta belopp kan domare vinna upplysning genom bouppteckningen, som torde böra företes vid förordnande till förmyndare.
För de af den omyndiges contanta medel, som förmyndaren ej vill sjelf nyttja, bunde inteckning i bans fastighet ej behölvas, om dessa medel utlånades pä andra händer och skuldsedlarna på säkert ställe deponerades, enligt hvad jag redan föreslagit.
På detta sätt tror jag det icke skall blifva omöjligt alt finna förmyndare.
Lagen förekommer dessutom, att den omyndige icke mätte blifva i saknad af förmyndare genom det stadgande, ali man icke kan undandraga sig förmynderskap, utan gilltigt förfall, samt att närmaste frände är berättigad och förpligtad alt emottaga förmyndarevården öfver en omyndig anförvandt.
Men just af detta skäl torde det vara så mycket mera nödvändigt, att förmyndaren ställer säkerhet för sin förvaltning, då do maren icke utan objecliva grunder kan förklara frände mindre fallen till förmynderskap.
Jag yrkar således äterremiss af betänk, och anhåller att milt anförande mätte fä åtfölja remissen.
H. Ev, Hr Frih Gyllenhaal, Lars
Då jag å embetets vägnar contrasignerat R.
M:s ifrågavar propus., skall det måhända synas underligt, att jag icke upptager till vederläggning de särskilda anmärkmr, som af ätskillige talare blifvit gjorda; men dä äterremiss redan är begärd och af mig 1111 ytterligare liegäres och påyrkas, icke på grund af dessa anmärkmr, utan pä grund af det oskiljaktiga, sammanhang, som denna propos, hatmed den redan återremitterade proposm i LagU(sk:s betänk, under N:o 14, så anser jag det vara för tidigt att nu ingå i någon vederläggning af de här gjorda anmärkmrne, utan förbehåller mig endast rättighet att, sedan Utsk:s afgifvande nya betänk, inkommit, i händelse af då skeende anmärkmr, få dem besvara.
Jag har endast begärt ordet för att med några ord få bemöta det yttrande, som Gr.
Sparre haft.
Först får jag anmärka, att då Grefven citerat Preussens exempel, så har Grefven förbisett, alt der finnas verkliga förmyndarekamrar, hos hvilka ulla säkerhetshaudlingar, som röra de omyndiges egendom, deponeras; ali således den säkerhet, sorn förmyn - 372 Den 26 Oclober. daren bör prestera, icke kan hafva afseende på något annat än den ränta, som förmyndaren kan komma alt uppbära af förmyndarekammaren.
Hvad beträffar förhållandet hos oss, så torde hvar och en, som utöfvat domarekallet, hafva sig bekant, luiru svårt det är att få ordentliga personer till förmyndare.
Skulle man nu derjemte stadga, att den omyndiges egendom skulle intecknas i förmyndarens egendom, så torde svårligen på landet finnas någon person, som ville åtaga sig förmynderskap, emedan en sådan åtgärd skulle betaga honom all möjlighet att få låna penningar, om han deraf vore i behof.
Jag vill derjemte erinra, att en så beskaffad inteckning icke gerna låter verkställa sig, om t. ex. myndlingen äger faslighet, ty icke kan man i förmyndarens fastighet inteckna den omyndiges fasta gods, jemte ränta.
Jag tror således, att de Hrr, som framställt detta förslag, torde finna, att det med våra förhållanden icke låter sig verkställa, och att verkligen det enda sätt, som finnes, att riktigt betrygga den omyndiges rätt, vore att inrätta förmyndarekamrar, och jag skulle verkligen i sådant hänseende, derest icke motionstiden nu vore slut, velat föreslå, att LagUtsk. måtte inkomma med förslag huru förmyndarekamrar i städerna och på landet hos oss må kunna inrättas.
Jag anhåller att delta yttrande får åtfölja remissen till Utsk.
Jag bar begärt ordet, för att besvara tvenne anmärkn:r af Frih Anders Cederström.
Först har han fästat uppmärksamheten på den svårighet, som redan nu möta att få pålitliga förmyndare, och alt man ofta är nödsakad att taga opålitliga personer.
Just denna omständighet, att opålitliga personer mäste antagas till förmyndare, är i min tanka det största beviset för nödvändigheten att bibehålla den säkerhet, som finnes för omyndiges gods.
Vidare har den värde talaren sagt, att mången skulle af förskräckelse för att få sin egendom inlccknad icke vilja åtaga sig ett förmynderskap.
För närvar, får ju hvar och en som åtager sig förmynderskap sin egendom intecknad, ehuru det icke göres allmänt bekant.
Jag kan icke föreställa mig, att en redlig person skulle neka att åtaga sig förmynderskap, endast derföre att hvad sorn hittils existerat i hemlighet hädanefter måste blifva uppenbart, nemi. att hans egendom verkligen är intecknad för den omyndiges egendom.
Sparre; Jag has så mycket mindre förbisett, alt i Preussen finnas förmyndarekamrar, som jag just uppläst de artiklar af Preussiska lagen, som innehålla sladganden derom, att omyndiges medel böra hos dessa förmyndarekamrar deponeras.
Således var denna invändning af Frih. Cederström, Thure, obehörig.
Hvad angår hans anmärkmr, att den omyndiges faslighet icke kan inlecknas i förmyndares egendom, så får jag, utan att i öfrigt vilja ingå i svaromål å denna märkvärdiga framställning, erinra, att i afseende å den omyndiges fastighet någon vidare säkerhet ej är af nöden, än lagens stadgande, att omyndiges fasta egendom icke må af förmyndaren abalieneras, utan domstolens tillåtelse.
Den 20 October. 373 Hr Gunther, Claes Ephraim:
Såsom ledamot af LagUtsk. och då jag deltagit i det tillstyrkande Ulsk. afgifvit, skulle jag visserligen för min del vilja föreslå R. o.
Ad. att utan återremiss antaga Ulsk:s förslag.
Jag skulle för min enskilda del göra det så mycket hellre, som jag, ehuru jag erkänner ett sammanhang emellan förslagen i Ulsk:s betanien N:o 14 och 15, likväl icke finner delta sammanhang så ovillkorligt, alt icke beslutet i denna fråga kan fattas, innan beslutet ännu är fattadt öfver frågan om controller på förmyndare.
Då man för öfrigt, huru man än vill behandla saken, icke lärer kunna afgöra begge frågorna på en gång, utan måste besluta i den ena först och sedan i den andra, så synes det mig temligen likgiltigt, om man tager frågan om de s. k. lysta förmånsrätterna i första rummet och den om förmyndarecontrollerna i det andra, eller tverlom.
Såsom jag redan haft äran nämna, så skulle jag visserligen helst yrka bifall till Ulsk:s betänk., om jag icke befunne mig ensam om denna mening, och skulle då också söka att, så vidt jag förmådde, ingå i besvarande af de anmärkn:r emot Ulsk:s förslag, hvilka här blifvit framställda och af hvilka de Hesta icke hafva undgått att vara föremål för Ulsk:s ofverl,iggningäV, då frågan der förevar; men då Utskrs tillstyrkande är grundadt på en K. propos. och två af Konungens rådgifvare nu här förklarat sig för sin del anse lämpligast, att beslutet i denna fråga förbi ifver in supenso, intilldess frågan om förmyndarecontrollerna först blifvit afgjord, och endast på denna grund förenat sig med dem, som här yrkat återremiss, så vill jag icke eller emotsälta mig en sådan återremiss.
Då jag för öfrigt, i egenskap af Ulsk:sledamot, dä kommer i tillfälle alt taga kännedom af alla de yttranden, som här blifvit framställda, och får tillfälle att såsom Utskrsledamot besvara dem, så anser jag icke lämpligt alt nu upptaga R. o. Ad:s tid med deras bemötande.
Uppå härefter framställd propos. blef LagUtsk:s betänkide N:o 15 återremitteradt.
Vördsamt anhåller jag, att i anseende till en föreslående embetsresa, fä yttra några ord i anledn. af ett mål, som d. 22 Sept. är remilteradt lill StatsUtsk. och hvilket yttrande möjligen skulle komma postfatalia, om jag skulle uppskjuta det lill min återkomst.
Det röret- K.
M:s nåd. skrifvelse N:o 55, som innehåller propos. om anslag för ett national-museum.
Jag har den djerfhelen att tilltro mig, att i anseende till den kännedom jag ytterligare tagit om detta mål, för hvilket jag synnerligen ifrar, kunna undanrödja tvenne af de värsta punkterna i Öfverintendents-embetets tind. mern.
Den första punkten rörer kostnadsförslagets upptagande af 200,000 r:dr lill grundens läggande på det nu föreslagna stället, och den andra angår nödvändigheten, att med en rymlig local förena lättheten alt kunna komma i åtnjutande af konstskatternas åskådande.
I min oförgripliga tanke är den K. skrifvelsen en vink till nationen och att detta utsäde skall ge hundradefaldt igen, derigenom att man likasom räckt fram en håf, i hvilken så många af 374 Den 26 October. delta landels innevånare, sorn hafva sinne för konslen oell önskan att i en framtid lill delta museum få skänka sina samlingar, erhålla tillfälle dertill.
Herrarne kunna icke annat än medgifva, att i Sverige ett synnerligt bristande förutseende visat sig i alla tider.
Om vi, likasom andra nationer, jag skall taga det närmaste, Danmark t. ex., i förhand tänkte på huru Slockholm skulle komma alt se ut i en framtid, så hade vi troligen redan här ett Amalienburgs-torg; men en sådan omtanke har icke här funnits.
Huru har det nu tillgått här.
Den platsen som kunnat blifva den aldra vackraste, den har man icke i förhand påtänkt.
Om man bade föreskrifvit architektoniska reglor, för den sorn vill bygga der, så hade man vid Brunkeberg i denna hufvudstad baft en plats, sorn kunnat jemföras med de vackraste platser i mänga andra städer.
Det är dock icke längre sedan detta var en sandås, än alt jag såsom barn har lekt på dess spets.
Om man nu vill rätta detta fel af bristande förutseende, så skall man icke långt bort derifrån kunna finna en ganska lämplig local för ett nalional-museum, hvilken jag nu vill uppgifva, pä det att Utsk. må laga saken i betänkande oell föreslå inköp af den tomt, som jag nu kommer att uppgifva, samt beräkna huruvida icke grunden är den fastaste man i Stockholm kan få, huruvida icke rudimaterierne af på den tomten varande byggnader kunde plifva användbara såsom malerialier för uppbyggande af del föreslagna Museum, om Ulsk. finnér nödigt att dervid göra del villkor, sorn jag nu vördsamt kommer att föreslå.
Trakten är den, sorn innefattar del betydligt stora qvarteret emellan Rörs!randsgatan, Holländaregatan, Olofsgatan oell
Drottninggatan, med ett ord det qvarteret, som gör face eller slår midt emot Wetenskapsacademien, eli hus uppbygdt af Bryggaren Westman.
Om disk. lyssnar lill mitt förslag oell uppgör eli nytt kostnadsförslag pä en byggnad, precist lika den, som 1111 varande Welenskapsacademiens bus, så skall derigenom vinnas 3 förmåner, om icke flere.
För det första skulle denna trakt blifva en af de vackraste Stockholm hade.
1 fonden skulle man se Adolph Fredriks kyrka lill höger och venster skulle de tvenne tlyglarne utgöras af Wetenskapsacademiens hus och Nationalmuseum.
Detta blefve således en utmärkt vacker plats i staden.
Den andra fördelen vore, att en stor del af de 200,000 r:dr, sora Ofverinteudentsembetet föreslagit, blott till grundens pålning, skulle besparas.
När jag säger, alt delta skulle blifva effeclen, sä afser jag att en större lätthet derigenom bör uppslå att fä K.
M.s propus, all i två Stånd gå igenom.
Jag säger det på grund af hvad jag hunnit inhemta af dessa Stånds ledamöter.
Den tredje förmånen skulle blifva den, ali man undvek den uti Ofverintendents-embetets uud. skrifvelse, bifogad K. M:s nåd. skrifvelse N:o 55, omnämnda olägenheten, sora flere af de der ifrågasatta platserna skulle medföra, hvarom Ofverintendents-embelet yttrar: ”Alla dessa äga det gemensamma och, med hänseende till lefnadsvanorua och de klimatiska förhållandena i Stockholm, förderlliga felet all vara för långt boi l och för mycket ur vägen.
En byggnad, anlagd på dessa ställen, kunde vara i alla afseenden tillfredsställande och ända - Den 26 0 c I o b e r. 375 mälsenlig, men mycket besökt klefve elen säkerligen icke under de kalla och smutsiga, störsla delen af året upptagande, liderna; sannolikt alldeles icke”.
Jag frågar, mine Hrr, hvarföre skulle icke detta museum blifva besökt, om det förlägges på denna plats, likaså väl som det bredvid liggande Zoologiska Riksmuseum.
Jag hälmi i dessa tre punkter visat förmånerne aflocalen och anhåller således endast om R. o. Ad:s tillåtelse, alt detta mitt yttrande mätte få remitteras till SlatsUtsk. innan der blifvit handlagde frågan om den K. propos. och de yttranden, som uti RiksSl:n deröfver blifvit afgifne.
Detta anförande blef, såsom ägande sammanhang med K.
M:s nåd. skrifvelse i frågan om bildande af ett nationalmuseum, remitteradt till StalsUtsk.
LagUtsIcs d. 17 dennes f- m. pä bordet lagda betänk.
N:o 16, i anledn. af väckt motion, ang:de ändring i straffbestämmelsen för prest, som viger den, hvilken ej uppnått ilen ålder, som fordras för äktenskaps ingående.
Ånyo föredrogs Allm. Besv.- och Ekon.Utskrs d. 17 dennes f. m. [di bordet lagda betänk.
N:o 38, i anledn. af väckt motion om upphörande af stadgandet, rör:de cavallerihäslars förseende med sqvadronsmärken. lii- von Rosen, Georg Ludv.:
Hvad man i delta ämne bar att göra, är att undersöka de skäl, på hvilka den förut gifna författningen sig grundat, och huruvida dessa skäl ännu qvarstå, eller öfvervägas af några olägenheter.
Jag skulle tro, alt samma skäl nu (jvarslå som funnos 1839, då Konungens nåd. författning i ämnet ul.gafs.
Jag kan icke inse någon olägenhet för de rustande deruti, att eli märke sättes på nummerhästen, då den blir approberad och inskrifven.
Tvertom uppstår derigenom, enligt min tanka, en förmån för rusthållaren, i det afseende alt hästen är lättare igenkänd, ifall lian förkommer, hvilket lätt kan hända, dä de flesta rusthållare äro nödsakade att hafva sina hästar på gräsbete, och kunna på många andra sätt få sina hästar ofrivilligt bortbytta.
Dessutom ligger i detta märke en controll, som för rusthållaren försvårar all afyttra hästen.
Motionären bar ansett olägenheten ligga deruti, att en märkt häst, som då den casseras åter blir rusthållaren egendom, får genom sitt märke ett minskadt värde.
Det förefaller mig härvid såsom om motionären varit litet hästhandlare.
Men för allmänheten, som behöfver köpa hästar, anser jag det ganska nyttigt att märket qvarstår, och då det för rusthållaren icke medförer någon annan olägenhet, än att lian icke kan utgifva en casserad häst för felfri, så tillstyrker jag afslag å Ulsk:s betänk.
Till de skäl Hr von Rosen anfört, anhåller jag att få lägga ett till, med begäran om afslag å betänk.
Utsk. upplyser nemi. att det icke lyckats för ätskil - 376
Den 26 October. lige rusthållare vid Lifregementets husarer att, efter derom gjord und. anhållan, få nämnde stämpling afskaffad, utan alt K. M. deremot under d. 25 Juli sisth år, efter vederbörandes hörande, i nåder förklarat sig icke finna skäl att å deras framställda anhållan fästa något afseende.
Då jag såsom ledamot af Ekon.IJtsk. deltagit i delta betänk., så anser jag för min pligt att inför R. o. Ad. redogöra för de motiver, som dervid Iedt Utsk.
Ulsk. ansåg det nemi. icke vara en ringa olägenhet, alt en häst, då den casscras, genom del honom åsätta märke, skall vara helt och hållet utom handeln.
En talare har här yttrat, alt motionen tycktes vara framställd af en hästhandlare, och att det deremot skulle vara för allmänheten nyttigt om hästen voro brännmärkt.
En häst kan likväl vid ett cavalleriregemente casseras, utan att vara egentligen dålig, t. ex. af det skäl att han icke går i sqvadron, att han är rädd för det särdeles gny och buller som vid cavalleriexercis äger rum.
Det vore dä hardt, om en häst, som i öfrigt vore ganska duglig, skulle på detta sätt förlora nästan allt värde, då den kanske annars blefve betald med 2 å 300 r:dr.
Man har sagt, att brännmärkningen, långtifrån att medföra skada, skulle medföra nytta för rusthållaren.
Om så vore, skulle sannolikt hvar och en som utsläpper sina hästar på gräsbete, låta brännmärka dem, men det sker icke, och man tror sig ändå kunna återfinna dera.
Man har vidare sagt, att märket vore en nödig controll emot en olaglig afyttring.
Jag hemställer om icke underofficeraren inom orten, som icke har mera än omkring 30 hästar under sin uppsigt, skall kunna hälla tillsyn deröfver, att icke de rustande olagligen afyttra sina hästar.
Derjemte finnes pä stället den rustande nummerkarlen, och äfven han skall väl kunna anmäla hos befälet om en sådan olaglig afyttring verkställes.
Det kun deremot icke nekas, att brännmärket nedsätter värdet på hästen.
Jag är icke rustande, men jag erfor inom Ulsk. den meningen vara allmän, att denna olägenhet på det aldra högsta tryckte de rustande, och att det således vore skäl om man kunde genom andra controller undgå att öka det svåra onus, sorn för de rustande ligger i den skyldigheten att ganska ofta uppsätta ny häst.
Det är visserligen icke ofta, som jag förmärkt att rusthållare velat sälja sina hästar olagligt, men jag kan likväl uppgifva exempel derpå, och det är icke längesedan en rusthållare derföre fick böta.
Hästen uppgafs såsom död, men misstankar uppstod, att han icke var det, och hästen återfans på en marknad i Småland, just derföre att han var märkt.
Missbruk kunna visserligen alltid inträffa och äro icke möjliga att förekomma, men månne man för ett eller annat sådant missbruk bör ålägga de rustande den stora besvärlighet, som brännmärkningen medförer.
Olägenheterna böra å båda sidor öfvervägas, och man borde försöka om icke genom controller - Den 20 October. 377 ler och tillsyn af befäl och manskap samma ändamål kunde vinnas utan brännmärkning.
Gr. af Ugglas, Carl Ludv.
Jag insämmer fullkomligt med dem som yrka afslag å betänk., och får hemställa till Gr.
Sparre hvilken skada egentligen tillfogas hästarne vid märkningen.
Hästar vid stuterier märkas, och det faller icke någon in alt anse dem derigenom skadade.
Det är sant, att märket kan göra, att man icke kan sälja en gammal casserad nummerhäst såsom ung, men jag finnér intet skäl att bifalla förslaget, derföre alt man sålunda skulle kunna purra folk.
Det torde vid något eftersinnande lätt finnas, alt ett brännmärke, på skickligt sätt anbragt, icke skadar hästen i ringaste mån till dess duglighet.
Ett både theoretiskt och praktiskt bevis derpå är vidare, att under många tiotal af år, ja troligen i sekler, hafva alla stuterier satt brännmärke på sina hästar.
Att hästen icke eller förlorar något i saluvärde, såvida handeln dermed går ärligt och uppriktigt, är äfven ganska tydligt.
Dessutom, så snart en häst är approberad, så är det Kronans häst, och det är brukligt att allt som tillhörer Staten märkes, på det att icke utbyte annat än i laglig ordning må kunna verkställas.
Då saken jemväl i andra afseenden är af nytta för Kronan, och då någon verklig skada för rusthållarne derigenom icke uppkommer, så var det på goda skäl, som Konungen förlidne år afslog den af åtskillige rusthållare vid Lifreg:tets husar-corps gjorda anhållan om stämplingens afskaffande, och jag tillstyrker att R. o. Ad. jemväl måtte afslä förevar, betänk.
Frih, Hamilton, Hugo:
Jag har föga att tillägga till hvad Gr.
Sparre anfört till försvar för Utsk:s betänk.
Inom Utsk. var den tanke temligen enstämmig, att brännmärkningen var ett onus för rusthållaren, icke derföre att hästen derigenom skadas, ty det vet hvar och en att det icke inträffar, men i så måtto, alt dä hästen blifvit casserad och rusthållaren åter skall utbjuda honom på marknaden, får han oftast det svaret, sedan denna märkning är införd, att ”den hästen duger icke emedan han är casserad, antingen är han för gammal eller måste han hafva något annat fel;” och på detta sätt förhindras rusthållaren ifrån att återfå den billiga ersättning, som han borde hafva.
Då det å andra sidan icke kunde upplysas hvad egentligt gagn denna märkning medförde, emedan, enligt hvad äfven här blifvit anfördt, icke större antal hästar finnas på en sqvadron, än att befälet, äfven utan detta hjelpmedel, borde kunna hålla tillsyn öfver att de icke olagligen afyttras, och då det dessutom var svårt för Utsk. att inse det intresse en rusthållare kunde hafva, att göra sig af med en duglig häst och nödgas köpa en annan lika duglig i stället, så ansåg Utsk. denna föreskrift utan något mehn kunna afskaffas.
Vill Ståndet likväl afslå betänk., så får Utsk. naturligtvis underkasta sig detsamma. 3 IL 4S 378 De-n 26 Octobe-r.
Ehuru jag icke vill bestrida hvad de Herrar yttrat, som påstått att brännmärkningen är ett onus för rusthållaren, förenar jag mig likväl med dem som yrka afslag å betänk.
, emedan militäriska skäl af vida större vigt tala derför.
Jag får i detta afseende fästa uppmärksamheten på Hr von Troils reservation.
Der står bland annat: ”Mången gäng inträffar äfven att hästar bortstjälas från betesmarkerna.
Sqvadronsmärket bidrager då i ej ringa mån till deras återfående.
Ej eller saknas exempel, att vid möten en stor del af ett regementes hästar, skrämda af en tillfällig orsak, skocktals slitit och spridt sig till kringliggande trakter.”
Sådana händelser kunna ganska ofta inträffa.
Jag påminner mig att en gång hästarne vid en sqvadron af Jemtlands hästjägare skrämdes af en signalraket, och kastades ut i marken, så att man hade att göra i 14 dagar för att taga rätt på deni.
Detta skulle gått mycket lättare om hästarne varit märkta.
Hvar och en finner huru lätt det skall kunna inträffa vid större vapenläger, att hästarne förblandas, och jag tillstyrker derföre på det högsta, att icke märkningen mätte afskaffas.
I detta ögonblick uppkommen, erfar jag, att det ämne, som utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, är frågan, huruvida den, i K. M:s nåd. hr. d. 25 Oct. 1839 anbefallda brännmärkning af nummerhästar skall bibehållas, eller huruvida, i enlighet med den af Utsk:s majoritet yttrade åsigt, R.
St. skulle till Konungen ingå med en anhållan alt samma nåd. bref måtte upphäfvas.
Jag har, på grunder, hvilka i min reservation emot betänk, finnas, som jag hoppas, fullständigt anförda, motsatt mig en sådan åtgärd och utvecklat hvarföre jag tror, att det skulle blifva för den rustande, lika mycket som för befälet, skadligt om denna K. författning blefve upphäfven.
Jag vill så mycket mindre trötta R. o. Ad. med upprepande af dessa skäl, som jag förmodar, att de under discussionen redan blifvit till någon del eller helt och hållet anförda.
Jag anhåller derföre endast om Hr Gr. o. Landtims propos. till afslag å detta betänk.
Frih. Cederström, Jacob: Något verkligt motiv för afskaffande af märkning å cavalleriets hästar är omöjligt att finna, annat än det, att man skulle kunna sälja casserade hästar såsom goda åt köpare, som icke kunna sjelfva bedömma hästens egenskaper.
Att befordra en slik handel, till mehn för köpare och till en otillständig vinst för säljare, finner jag för min del ganska betänkligt, hvarföre jag anhåller om afslag å betänk.
Sparre; Med anhållan om R. o. Ad:s öfverseende, uppträder jag ännu en gång, för att anföra några ord till försvar för Utsk:s betänk.
Man har enligt min tanke alldeles orätt jcmfört detta brännmärke med stuteriernes.
Det ena bevisar racen hos hästen och en slags förmån; det andra är alldeles motsatsen, och gör det omöjligt för rusthållaren att sälja hästen för något rimligt pris.
Man har sagt, att hästen tillhör Staten.