Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En Tjenstehjons-stadga skall lika bewara bens rätt som stg til Tjenstehjon städja läter, som dens hwilken detsamma städjer, den skall innehälla de allmänna wilkor som til et sädant ömsesidigt bcwarande af dädas rätt äro nödwändige — och det bljfwcr en sä mycket större anledning för Riksens Ständer at med noggranhct läta stg yärba om bädas rätt,, som, dä Riksens Ständer inom stg träl äga comiakenter af det ena men ej af det andra wilkoret, den minsta mäld til Husbönders förmän skulle blottställa Riksens Ständer för misstydningar af det nit hwarmed de omfatta alla hcmmawarandes fri - och rät-, ligh eter Riksens Ständer hafwa updragit- beredandet af en LjrntzchjonS»istadga ät dest Lconomista Utskott.
Oct ärcistgr nu för Riksens Ständer at i stna klena gransta detta Utstötts projoöt, och at innan de inlämna det tik Kongl. Majtt pröfwa ym deri räder ben rättwisa hwilken hör stämpla en af Riksens Ständer beredd Lag., sz Jag wägar derföre för Höglofliga Ridderstapct och Adeln och till dest omdöme anföra de anmärkningar hwartil.jag blifwit föranledd af 2:ne i min tanka curaÄ«nstista drag i det af Lconomis Utskottet inlämnade projeÄ.
Jag menar stadgandet om de Personer hwilka kunna twingas til ärssteiist och om husagan.
I min tanka tilhörcr en Tjeiisfihjons-stadga at bestämma förhällandet mellan Husbonde och Tjenstefolk sedan de fritt ingått i denna Kelacion med hwarandra, men jag tror det ligga utom dest gränts at förestrifwa nägon, som ej sjelf sä för godt finner och stg annorlunda föda kan, at nödwändigt taga ärstjcnst.
At hindra hwem som hälst, dä han ärligen föder stg, ifrän et fritt ctisponeranäL af sina talander och stt arbete, det mä ste pä hwad sätt som hälst, äfwcn utan at arbeta under nägot skrä eller privrkzieraä näring — och at ej anse den medborgare som för öfrigt lesiyer ostraffeligt säsom tilräckcligt förswarad af sig sjelf, det more stridande emot de grundsanningar hwilka böra leda dem som stifta Lagar för et fritt Folk som het Swensta.
Den magt som i progeärst tildelas Föräldrar at kunna ända tik 21 är twinga sina barn i ärstjcnst hemma hos sig, finner jag icke äga nägon grund i den tilgifwcnhet föräldrar äga rätt at fordra af stna barn.
Dessutom tror jag detta stadgande wara stridande emot Lipriten af tvär allnränna
Lag och förut gällande Författningar hwilka tilläta hwar och en wid is
Sr at fiilponera hwad han sjelf kan förwärfwa och at gifta sig wid 18 är.
Häruti mäste Lagens mening wara at hwar och en anses wid 15 är hafwa fiispoiitions rätt öfwer stt eget arbete och wid 18 är äga rätt at sätta hushäll.
Men bäda dessa stadgande» wore förlorade, om föräldrar kunde twinga sina barn at tjena hos stg til 2.1 är.
Ännu mindre grundad finner jag denna rätt hos fosterföräldrar.
Ingen rättsinnad lärer uptaga och upfu B 4 fira karn annat än för at deraf dana gode och besked!,', ge mcnniskor, men ej för at derigenom bereda sig en osiri» dig rätt kil bess arbete fbr nägon witz tid.
Det ivore af slt bedrägeri det mäst nedriga, at under sten af wälmc» ning uptaga et »värnlöst barn, fbr at deraf bereda sigen lifegen fbr wessa Sr, och det wore en ofbrsigtig om ej orätt, rois Lag som kunde tjena til mante! för et sädant up» förande.
Vet är pä dessa grunder som jag hemställer til Höglofl.
Riddcrskapet och Adeln, om nSgot af hwad som flniics i proj- ALts irsta §. kan döma» tjcnkigt at bibchällas i det projeäs som Riksens Vtänder tik Kongl. Maj:- ^frverkämna.
Hwar och en lärer räkna bland be fbrcmäk som en Lagstiftare aldrig fSr lämna ur bgnasigket det at altid skydda ben ena Medborgaren ifrSn arblträrt behandlande af den andra.
Vlifwer ben ena Medborgaren förolämpad af den andra, sS mäste han kunna finna hägn under La» gen, och bet genom deus ätgärd som äger at skipa Lagen.
Men t et lagligt
Samhälle kan det aldrig wara tillätit »Sgon at sjelf taga sig rätt, at wara Domare t sin ege» fak — och at sjelf straffa den af hwilken han tror sig förolämpad.
En fädan doms.rätt l sin egen sak tror jag mig likwäk finna wara husbonden förbchällen t ben 12 § af Proj-Het som stadgar at tjenstehjon fä icke undan» drarga sig något af hwad arbete och syflor son» häldfl dem husbonden skäligen bjuder och före» sätter, är någon deruti försumlig, tredsk och gen» sträfwig, rättaS med goda ord) och om icke sä» hagt hjelper, nied mättlig husaga.
Här pröfwar husbonden sjelf om tjenstehjon brustit i betz skyldigheter.
Husbönder. prösr>ak ensam om tjenstehjon »varit fbrsum» lig» tredsk och g-ensträffvig.
Husbonden prdfwar huruwl» da ben rättelse, ha» med goda ord gifwjt, hulpit eller ej.
Det beror pä huSbondmH godtfinnande, »t dimma näe tjenstehjon gjort sig förtsc^h gf cyr^orel afstraffning, och Let beror flutcligen pä husbonden at bestraffa et tjenstehjon nästan hur han behagar, dä för straffet ej finnes an» nan norms än det högst obestämda uttrycket mätte» lig husaga.
Husbonden är här anklagare, Domare, Executor i sin egen sak.
Detta är, efter min öfwerky» gelfe, en orättwisa, sou: c> förswaraS af den betänklighet, at husbonden mäste äga en sädan magt til bibchällande af ordning och lydnad hos sit tjenstefolk.
En räktwis och god husbonde äger äfwcn, utan rättigheten at afstraffa tjenstehjon »ned husaga, flere medel l sina händer at bibe» hälla ordning bland dem, och de olägenheter, som pä husbondens sida kunna wara af at lagföra ben rvcrkcligcu illwiljanbe, kunna ej jcmnföras med alt dek wärd och all den misshandling, et tjenstehjon möjligen kan wara undcrkastadt, utan at derföre nänsin kunna njuta uprättelse dä husaga» bidehälles som en husbonda rätt.
Det är pä dessa grunder, jag hemställer til Riddcrstapet och Adela,- huruwida icke stadgandet om husaga» bör utcflutas utur det xrojeL som Riksens Ständer ti!
Kongl, Mast öfwerlämna, Under läsningen häraf anmälte- och infördes en Deputation ifrän det hcderwärda Bondc-Skändet, anförd af Riksdagsmannen bkls Svensson frän Skäne, som öfrycrlämnade z:ne HxuaHa krotocoili, af den 16 pm ändring i 16 Cap. 15 Z, Jvrda-Talken; af d. 26^lsff rörande Gästgifwcri-Ordningen, och af samina ffalo angä» ende Tjenstehjons-stadgan. veputationen beswarades och afträdde, hwareftrs Herr ^ckelbeiln fortfor til flut »ned upläsningcn af fls I)iäamen. pplästes följande:
Utdrag af protocollet hällik hos dek Hederwärda Bonde-Ständer wid RikSdagen i Norrköping d. 26 klust 1800.
S. O, Uti dct projeät tik en förbittrad Tjenstehjons-stadga, ssm Riksens StändeiZ Lconomie-Utskott, i grund af Kongl. Majus Nädiga drc-potition upgifwit, har Bocdcständet funnit sig föranlätit, at tilstprka följande ändringar och tilläggningar, nemligen: Wid z Z.
At Hemmansägare, som ä sina ägor anlagt Torp och Nybyggen, icke mä förklaras skyldige at answara för de antagne Aboers Krono - Utstylder, emedan sädant skulle icke allenast lägga hinder i wägen för upodlingar, utan ock afskräcka ifrän de barmhertighets-rvcrk, som derigenom ofta bcwisas nödstälte personer. Wid 4 Z.
Ak legostämma mä i hela Finlands Wästra Norrland, Wästerbotten, Gcfleborgs-Län, Upland, Skäne och Blekingen samt pä Gottland räknas ifrän den I November men i dc öfrige orter säsom tilfbrcne jfrän ben 29 September, til samma tider äret derefter. Wid 5 §.
At i stället för de fircflagne trcnne dagar, en wccka mä lemnäs til upsägniyg och utsättas cft ter den för hwarje ort blifwande flyttningstid. Wid 8 Z- At de wanlige 7 frihetsdagar astid mägr wid början af tjcnstctidcn bestäs tjenstehjon sä framt icke annor öfwerenskvmmclse göres., Wid 12 Z.
At tjenstehjon som icke angifwer sin medtjenare, dä denne med ekd owarsamt umgäs, icke mä wara underkastad ljka straff som sjelfum förbrytaren, hälst mcdwctcnhct icke innefattar delaktighet i förbrytelsen, och angifwandet skulle tjenstehjon emellan medföra osämja. Wid iz §.
At om en husfader med sädan swär WWist yyvt sil tjenstehjon som denna Z. omförmäler sig tredje gängen förbryter, tjenstehjonet mä wara berättigat at gä utur stensten och til godo njuta hela sin betingade An, och stuteligcn at det uti § af 17Z9 ärs tjenste, hjons.stadga utsatte förbud för tjenstehjon, at wid öfwcr. enskommelse om Lön betinga sig utsäde, mätte dä denna för Jordbruket stadeliga osed pä nägra ställen ännu sorl. får och kunde widare utbreda sig, uttryckligen förnyas.
Hwilket genom
Utdrag af krotocollet de öfrige Respective Ständen wördsamt och wänligen cvmmuniceras stulle. dit tupra.
Lx xrotocollo.
Oar8 Sederström.
Herr von Sebalt?,enkeim, Oaviä (den äldre).
Under ödmjukt förbehåll at paragraphswis fä gransta den förestagne Tjenstehjon-.Ordningen, wik jag hafwa äran allcoast yttra mig öfwer 1 Z — hälst jag förhoppas Högloflig- Riddcrskapet och Adeln finner tjenligt at ej ofta pä en gäng stumpa med hela betänkande» af stiverte betydliga innehäll.
Den I § lyder salunda: jnga Landstrykare m. m.
Den samma bfwcrensstäm. mer med 1 Art. 1 och 2 HZ. af 1739 ärs Legohjon-, stadga; men ej lika sä med den förträffliga och pä Riksens Ständers tilstyrkan är 1770 den 8 ^»-8 utfärdade Kongl. Förordningen om Jordbrukets uphjekpande, och hwilkcn nyh af Herr Ryttmästare» Rxel Hälertpurre för Högloflig- Ridderstapet och Adeln upläst blifwit.
En ej mindre det tidehwarfwet hedrande Kongl, Förordning ut. gass under samma statum, till befordrande af tidiga giftermäl och barns bättre omwärdnad, hwarmcdlst torpa, re, gärningSrnän, fattigt folk- arbetskarlar, Askare i städerne m. fl. sorn icke äro inskrefne Borgare, Ryttare, Soldater, Dragoner, Båtsmän och deras ^vederlikar, befriades för alla pertonella utgifter, sa snart de ägde fyra lef,vande barn och heröfrver.
Oetze äro dc sanne och wäl uttänkte medel,, gt öka tilgäng pä all stags Legohjon; men rj at fredlysahem som ej hafwa annan Egendom än sin arbetsförnläM
Til ytterligare uplysnlng beder
Sä upläsa hwatz jaa wid cn dylik öfwerläggning om TjenstchjonS-ordningen, säsom Ledamot uti dcn fbr detta warande Kongl. Allmänna HushällningS-Low.mirlec-n, i pennan fattat, ock) som nied den nu under granskning tagne i § gemenskap öga kan, sä lydande: (se lösning i Blandade Ämnen M:djc ärgängen N:o g2. psi;. 5I — 58).
"Ståndspersoners och deras uppasiares etc. — — äter skulle upljfrvaö.
— Dito 68 — 67. wid denna Lidens wäsenteliga styrka."
För öfrigt förenar jag mig med de Ledamöter, som i anseende til twängS-medlen at skaffa sig tjenstehjon yttrat mildare och med en sund mors!, efter min öfwer» tpgclse mera öfwcrrnSstämmande tankar, och anhäller derföre at dcn delen af i Z som angär Inhyseshjon m. m. antingen aldeles utcsiutkS, eller författas efter den af Friherre diltverlckjölfi gifna anledning.
Uti samma Z. läscS en annan efter min öfwertygrkse mindre rättwis mening, sä lydande:
Antager någon i sin tjenst ete. etc.
Det största sköl synes wara, at om
Fbräkdrarne sjclfwa fbr bräcklighet ej niägta försörja sig sjrtfwa, be barn som med sin flit wille af en bcrömmelig tlkgifrvcnhet och ätcrtjcnst vndcrhälla sina föräldrar, icke derifrän borde afhällaS.
Herr von ingeström, hollan, med Herr GrefwcnS och Landt-Marskalkens och Högloflig!
Ridderskåpets och Adelns tillätekse torde jag fä nämna at jag redan wid 1778 ärs Riksdag haft ben äran til Lrolocollet afgifwa et yttrande, angäcnde Författningar om tjenstehjons antagande.
Jag war dä af dcn tankan, s< mäst enligt med naturen och nyttigast wörö, det Afhandlingeir om enskilt tjenst, som all annan handel, mätte fä ankomma pä fri och otkvungen Lfwerenskommckfe husbönder och tjenstehjon emellan.
Enda twängct bkefwe dä, at ma,r skulle göra ordenteliga corursäer, hälst ssrifteliga, hwilka ä ömse sidor kommo at kräfwa obrottslig efterlefnad srtlill utsatt sid, om icke de förlorade sia kraft igenom krvtl deremot ä näqondera sidan, eller ock genom förening ä ömse sidor blcfwo uphäfne.
Derigenom finge hwar och en tilfälle at betinga sina wilkor efter särskilta omständigheter.
Man undfluppe de bcswärlige och skadeliga kvista Marknads - och H.ucrion8'termir>erne wid tjenstenL upsägande.
Lätteligen kunde man sä inrätta sina Loritraäisr, at man icke behösdc frugta, det alla eller mänge tjenstehjon pä en gäng stulle flytta?
det skrä,lika förswunne frän Författningarne, som inskränkte til allmänna La» gens förordnande, förlorade nägot af sin myckenhet och widlyftighck.
De grunder, hwarpä detta mitt yttrande stödde sig, äro sä enkla och i min tanka sä rigtlga, at jag icke kan wika derifrän eller förändra mit omdöme.
Jag önskade derföre, at ingen annan författning widtogoS, än et hänwisande til fria och ordenteliga LontauHer efter Lagens allmänna förordnande om annan handel.
Finnes det likwäl, at äntcligen cn särskilt Tjenstehjonsstadga mäste wara: sä förenar jag mig med de yttranden Herr Ryttmästare» Hsilerlsiarre och Herr Majoren Laron Lilkverlkölll derom aflemnat; dock med det undantag at icke mer än en flyttningstid om äret mätte äga rum för tjenstehjon pä Landet.
Ltellsn, enligt de stiicourler som nu förewarit rörande den af OaconnmiaUtskottet projeÄLiaäe TjenstchjonS-stadgan, har jag funnit huru som rn wärd Ledamot warit af den lankan at nägon TjenstehjonS-stadga icke wore af nöden, hwarigenom alla band emellan Husbönder och tjenstehjon säledcs skulle lästa» — äfwen som flere andre relxeKivs Ledamöter synnerligas! wändt sin vpmärksamhct emot dcn af Mskottet föresiagnr flpttnikigS-teiwwen.
Det sednare har för Lconomie-Utskottet warit cn wäntad, men det förra en mindre förmodad händelse.
Jag bchbfwcr ej wcdcrlägg» dcn upkastade idcen, at TjenstehjonS-stadga wore et bfwerfiöd, ty jag tror det hwar och cn finner misttagct härutinnan, men min skyldighet är at inför Ridderskapet och Adeln medelst det anförandet t» kratocoliet jag nu utbe - ber mig ödmjukeligen fä afgifwa, uplysa om anledningen lil^Lonomie-Utskottets fattade beslut.
Om Ridderskapcts och Adelns tid tillät granskniligcn af Lconcimis UtffotkckS »vidsträckta krotocoller, sä skulle derutaf noga inhämtas, huru som den frägan rörande rätta tiden för tjenstchjons-flpttnlngcn bäve länge och med möjcligaste upmärksamhet blifwit venrilersst, mert som dessa undersökningar skalle blifwa nog widlöftige, anser jag mill skyldighet wara i möjligaste korthet Ridderskapct och Adeln ödmjukeligen uplysa om de anledningarhwilka egentligen fästat Utskottets beslut, at uti sit nu wördsamt inlämnade prvje:^ bibehälla den wanliga flytt» nings-karminen. 1:0 Ombyte af Tjenstehjon i ^um'i Mänad ansäg
Utskottet säsom ledande til en känbar förlust för den idogt Landtmannen, hwilken ogärna lätcr nägon tid gä sig utur händerne, som nyttigt för dess huSbällning kunde an, wändas; af erfarenheten känner nian noga, huru som 8 bagar minst gä förlorade under flytkningStiden.
Denna owana kan genom Författningar swärligcn afhjclpas, men derutaf uokommer sälcdes en följd, st i den händelse flyttningStidcn cieterminttra6e8 jjunii Mänad- skulle 8 de längsta arbetsdagar pä äret gä förlorade, uti en tid dä Landthushällaren »visserligen har betydliga göromäl säsom byggnad, stcnbrytning — trädcskörning och »väglagning med mycket annat.
2:0 Wanligkwis päräknar
Allmogen jemte deri mindre förmögnare delen af Hushällare antalet af sitt tjenstefolk, efter den tillgäng pä föda som »växterna läs» wa hans wisthus.
— Under loppet af sommaren finner den wana Landthushällarens öga lätt huru härmed skall inträffa, han är dä jständsatt rätta sin Lconomis der^ efter, hwilken utwäg Lconomie.
Utskottet funnit blifwä honom betagen sä framt flyttningstiden äeterminerasias jsunii mänad, emedan i sädant fall Legostämmaii nödwätts digt mäste inträffa wintermänaderne, dä-UV. ondcn omöjligen kan känna, vin han under den päföljande tidon dlifwer jständsatt framföda de tjenare han ämnat betinga.
H:o Lconomis - Utskottet har äfwcn befarat, at sä framt flyttningen förändrades til sunii mänad, sä kunde det swära deraf följa, at pä tjenstefolk inträffade en större brist än man kunde förmoda, emedan den tjcneinde elgklon hela Sommartiden ganska lätt genom hwarjchanda siags arbeten kan förwärfwa sig födan och sälcdcS Mindre willig» antaga ärstjcnst, utan i det ställe genom författningens glfna anledning uphöra med tjcnsten inkil den tid pä äret, dä Sommar - och Höst-arbetet ej lcmnadr widare kilfälle för utkomsten.
Sluteligen fär jag ben äran anmärka huru som det hederwärda Bondc-ständet synnerligast bcstridde flyttningen med tilkännagifwandc, at sä framt nägon ändring härutinnan skulle ske, wore det ledande till Allmogens stora skada — hwarigcnom de fä Ledamöter inom de öfrige kelpekive Ständer! fant en ny och billig anledning til at inoin Utskottet afstä ifrän den i detta ämne wäckte fräga.
Herr Lnelkjölö, Lar! kreäric, begärde at hans i Lconomie Utskottet afgifne särskilte yttrande rötande flyttningstiden för tjenstehjon mätte upläsas; hwitket skedde.
Derefter tilläde Herr LneLjölst: kiconomil.-- UrskottetS förcmäl har warit landctS omsorg och »välfärd.
-Pä sädan grund har Utskottet sökt häfwa all lystnad til sjelfswäld och oanständig lefnad, och öka de närande lemmar til Landets upodling och dymedelst ukwidga brödet för det allmänna och enskilta, som hämtas af Landets odling.
Om wi härutinnan misstagit oss, sä har det skedt af wälmcning.
Wi hafwa äfwen lågt pä wigtskälcn, bäve för husbönder och tjenstehjon, pä bägge sidor plikt.
Ock finnes ingen H i piojeLet, där husbondes plikt är sparad, fär tillägga, at sjelfswäld hoS tjenstehjon mycket til - zr tagit och kk-.u^»-dageligcn; och om hu-botidc kj har rätk t!l lydnad, sä har han cj mycket skäl för dct han lönar sit tjenstefolk.
Hivad rörande Tjenstehjon är stadgat, är säledeS billigt, mcn dct är ock billigt at Husbonde har plikt, hwilkct torde wara dct första exempel j ernsrierads författningar detta tidchwarf.
Äter hwad Föräl» drar och Varn angär, sä är wäl ingen tsng med natur och billighet mera öfwercn-stämmandc, än at de qwarblif» wa i sina Föräldrar- tjenst framför nägon annan hus, bonde, dä de lätta sina Föräldrars swctt och med dem samla dct arf hwaraf de sjclfwe L framtiden sig begagna.
Äler, at fosterbarn som cj äga annan tilgäng, än nära sig ined tiggeri, när de hämtas frän wära dörrar til Husbondens omsorg, tycke- det wara lika billigt, at de flere är stadna i samma tjenst, at där tildanaS til nykilga medlemmar i Samhället, och cj af fritt sjclfLwäld äter, kastaS i lättjcrlefnad och siutcligcn stadna wid tiggarstafiven.
Jag skulle ytterligare anföra flere skäl at bestyrka UtskottetS upgiftcr, mcn wägar e) mihbruka RiddcrskapctS och Adelns dyrbara tid och tälamod, dä jag altid stall anse det för en olycklig stund, dä jag skulle dymedelst mixhagat.
Jag wägar än ytterligare förena mig med Ofwcrstcn Laron knäbeck rörande tipsägningStidcn lämpad efter ben 15 junis til flytlnings-tid.
Herr Orixenvnldt, Oörnn.
Som jag warit Ledamot af Lconomie - Utskottet fär jag den äran an« föra, at jag dä frägan där war före om Lösdrifware, in, stämde i Herr Ryttmästare» H.xel ^dicrlpnrres tanka, at jag äfwcn nu gör dct, och at jag hoppat aldrig nägon lag mätte i wär tid antagas och stadfästas, som kan leda lil ändring af ben hälsosamma förordningen af den 8 klars 1770.
Hwad flyttning-liden angär, är jag af samma tanka med de Ledamöter som önskat den til dm Is junii.
Lri.
Friherre ^Vrcde, Lnbian.
Hwad flyttning-', liden i Finland angär, fär jag den äran förklara, at jag är af enahanda kanka Med de Finsta Ledamöterna i conomie-Utskottet, at den mätte ntsättaS til den 1 d^oveinber.
Mänga stäk kunde bertil anföras, men jag will rj nämna mer än et, at tröskningen derstädes, hwjlkM sker genom rining, icke hinner förän omkring den tiden at stuta-, dek är säledcS af wigt at flyttning-tiden bättas derefter.
Jag ber Riddcrstapet och Adeln göra afseende pä detta LandetS särskilta behof.
Jag kan cj heller inse nägon olägenhet af olika flyttning-tider för Swerige och Finland.
När de, säsom nu, äro lika, tjena de ej til an» nät, än et tilfälle för pigor at bfwcrfara til Seockboinch Friherre LiNjencrnntr, jokob VVitbelltt:
Med de af Herr ^delbeini upläste tankar, hwaruti flere tvärda Ledamöter instämt, förenar jag mig bäde i anlcd, ning af de i fåken- natur grundade stäk, som han anförtoch i anseende til et annat hämtadt af erfarenheten, klem» ligen ak I Frankrike, äfwcn undek MottarchienS tid, och i andra Länder der tjenstehjon ägt rätt at bortflytta dä de icke funnit sig bclätne, och husbönder haft rättighet ak när som hälst dem afskeda, mcn Ingen rätt at deni efter yodkocko prygla, der har aldrig saknat- tilgäng pä trogne och pälitelige domesti^uer, hwaremot i wärk kära fosterland, som ägt ben TjciistehjonS-stadga man i dct aldra» närmaste nu tycke- wilja bibehälla, altid och allestädes kla» gatS öfwer brist pä sadane, Herr ok 8>1!en, Larl 6uktnf, upläste följande:
Sedan ^siversten Friherre Leidbeck redan yrkat och tilräckeligcn bcwist nödwändighcten af ändring utk flyttning-tiden, och fördelen af betz utsättande til den is junii, fär jag allenast förklara, at jag til alla delar förenar mig dermed; äfwett som uti alt hwad Herr Profcs» sorén von 8cbult2enkc->m wid I § as projcÄce anmärkt.
Jag utbeder mig endast fä erindra, at Laoned C niis-Utskottek uti dess aflämnade prvjeÄ wid wisse tilfäl, kn tillägger Husbonden, säsom betz ensak, de böter af hela vcb halfwa ärs löner, som fbr tjenstcbjonctS fbrbrptelser ansedtS billigt stadga.
Detta förordnande syneS blifwa et hinder för den ädelmodige, som icke mill skryta med en sädan gäfwa til en Fattig-Lusla, och icke kan wara e« gennytklg, som icke heller will blottställa sig för omilda omdömen i nägotdcra fallet, at andra til warnagel och ben brottslige til wälförljcnt straff, beifra betz brott; der, emot kan det til äfwcntprs hos den egennyttigt och min, dre granlaga föda et begär at lätt ätkomma en summa penningar, eller fä en hop arbete gjort för ingen ting, hwarigenom han kan blifwa frestad, at söka sig sak med rn enfaldig tjenare.
Jag underställer fördenskull Ridder, skåpets och Adelns öma pröfning om det icke skulle wara lämpeligast, samt til undanrödjande af all misstanka om mannamohn nödwändigt, at i likhet med hwad projeÄets 14 § förestär, med de böter hwarom förut i samma projekt icke är särskildt förordnat, alt hwad husbonden säsom dess ensak skulle tilläggas, äfwcn bör tilfalla församlingens fattiga, med undantag af all skadc-ärsättning, som ofelbart altid bör den lidande tilärkännaS.
Uplästes et af Herr lornerkjolm, Errrl, ittgifwit öiäamen, sä lydande:
Länge och ofta har i framfarna tider warit omtält och pätänkt at förbättra i?
Z9 ärs lcgohjons-stadga.
Aldrig har en sädan förbättring warit nödwändigare än nu, dä sjelfswäld, luxe och immoraiite mer än nägonstn inritat sig ibland ben tjenande hopen.
At med rötterne uprycka detta onda, torde snarare ästadkommaS genom en förbättrad urff^-stran ibland allmogen och menige man, än med författningar, hwilka ehuru fullkomlige de än kunna blifwa, föga uträtta i et folkfattig: land.
Men fruktcrne af en sädan anstalt, wisscrligcn wärdig en Nädig och uplpst Konung, skulle dock sent nä sin mognad, och lords hända icke fä smakaS af närwarande Zsne-rLtion.
En längre tid fordras för at grundlägga och i hela sin widd utföra et sä angeläget werk, och emedlertid ökas Husbönders bekymmer och förlägenhet alt mer och mer.
At genom läxor pä
Löner och stränga förbud sätta bomar för deras fordringar och öfwerflöd, skulle icke eller bidraga til ändamäleks minnande.
En bättre af» passad flyttningstid med en och annan förändring af högst berörde stadga, är dä det enda som til en del skulle undanrödja dr mäst öfwcrklagade olägenheter, Detta har ocksä til följe af Kongl. Maj-.ts
Nödiga proposition angäende en förbättrad Lcgohjons-stadga utgjordt et bland de wäsendteliga ämnen som för närwarande sysselsatt Riksens Ständers Lcononiia-Utskott; Men ehuru bemälte Utskott härwid tyckes hafwä fästat all sin upmärksamhct, mä det likwäl tlllätaS mig fä anföra mina tankar rörande Utskottets i detta ämnk inlemnade pro^Ä och betänkande.
Den wanlige och äfwen nu bibchällne flytkningstibcn anser jag för min del säsom den minst lägligt fbr alla hushållare, i synnerhet pä landet.
Efter en wät sommar, är det icke owanligt i början af OQober mänad, at bergkungen pä Wärsädet ja en del af Höstsädet ännu icke är fullbordad.
Oagarne äro korta och mörka, wägarne djupe och minst beqwäma för tjenstehjonens och deras sakers tran8porkersncie.
Åtskilligt hushällS-syflor böra den tiden göras, hwilka i anseende til den sena ärstiden blifwa sä mycket beswärligare at förrätta, som de nykomne ärö owanc wid husbonde-folket och okunnogr om den i huset gällande ordning.