Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. af det innehåll, som jag i min reservation föreslagit.
Man behöfver blott genomläsa Frih.
Leijonbufvuds reservation för att finna, att denna fråga, såsom varande helt och hållet af ekonomisk natur och ingalunda hyrande till statsregleringen, omöjligt kan blifva föremål för votering i först.
Bevilln.Utsk., utan bör anses förfallen; och sorn jag barrar vida svårare följder af ett öfverträdande af grundlagens föreskrifter än af R. o. Adins vidblifvande af dess förut fattade beslut, anhåller jag om afslag å inbjudningen.
Äfven jag är af Frih.
Leijonhufvuds mening, att denna fråga borde anses hafva förfallit, då 2 Stånd stadnat emot 2; men vill dock icke motsätta mig Gr.
Sparres förslag, då man derigenom kommer till alldeles samma resultat.
Hr Printzensköld har sagt, att det vöre alldeles klart, att denna fråga borde an?es förfallen, roen så måtte det dock icke vara, då Frih.
Leijonhufvud icke lyckats vinna gehör inom Utskit för den åsigt, han i sin reservation framställt.
För öfrigt är det icke förhållandet, att 2 Stånd stadnat emot 2, ty R. o. Ad. har ieke fattat något beslut, utan inbjudes just nu af Utskit att fatta sådant.
Något frånträdande kan således ej komma i fråga, Den 18 September. 217 och jag kan då icke fatta, hvarföre man sk,al) motsätta sig det af mig framställda förslaget.
Leijonhufvud, Carl:
För min del vidhåller jag visserligen den åsigt, jag framställt i min reservation, att frågan borde anses förfallen, för hvilken jag dock icke lyckades vinna gehör inom Utsk:t; men vill dock icke motsätta mig Gr.
Sparres förslag, då man derigenom vinner samma resultat och undviker de svårigheter, som eljest möjjigen kunna komma att upst.å.
Då man - genom antagande af den framställda inbjudningen verkligen kommer till samma resultat, som jag åsyftat, vill jag icke längre motsätta mig bifall till Gr.
Sparres förslag, men kan dock ingalunda medgifva att Gr.
Sparre skulle hafva rätt deruti, att icke frågan är förfallen.
Att man kan komma derhän, är blott ett nytt bevis på den obenägenhet man hyser emot att strängt tillämpa grundlagens stadganden och deribland särskildt g 75 Biksd.Ordmu.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att alla de ledamöter, som i frågan sig yttrat, anhållit om antagande af Utsk:ts inbjudning, hvarjemte Hr Hjärne yrkat bifall till det af honom uti en Utlåt:t vidfogad reservation framställda förslag, »att R.
St:r skulle uti uuderd. skrifvelse hos K. M:t anhålla, att K.
M:t måtte infordra från samtliga städer i riket upgift om det belopp, hvartill bränvinsförsäljningsafgiften under åren 1856—1860 upgåtf, äfvensom de hufvudsakliga ändamål, hvartill den blifvit använd, samt vid nästkommande riksdag meddela R.
St:r de till K. M:t inkomna upgifterna.»
Exc. propos. på antagande af den ifrågav:de inbjudningen, dervid gvarn,d,es; ja; hvaruppå prqpos. å bifall till Hr Hjärnes nyssberörde förslag gjordes, då svaren utföjlo med flere nej jemte ett eller annat ja; och förklarades denna sednare propos. vara med öfvervägande nej besvarad. § 55. R. o. Ad. lät vid Utsk:ts yttrande bero. §26.
Utsk:ts hemställan bifölls. § 58.
Utsk:ts yttrande lades till handlingame. § 32. R. o. Ad. lät vid Utsk;ts yttrande bero. §§ 34, 35 och 36.
Utsk:ts yttranden lades tilLh^ndljngarne.
2X8 Den 19 September f. m.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, LagUtsk:ts den 15 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 51, i ani. af gjorda anmärkn:r vid Utsk:ts Betänk.
N:o 35, ronde väckta förslag dels om förändrad lagstiftning ang:de förlag, dels ock om rätt till underpant i lösegendom i allmänhet.
Anmäldes och bordlädes Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:ts Mern.
N:o 177, i ani. af erhållen remiss å en motion om utseende af deputerade, för bevistande af invigningen af en minnesvård åt Gustaf Wasa vid Utmeland i Dalarne. B. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m.
Onsdagen den 19 September 1860.
Justerades 9 prot.-utdrag för den 18 dennes samt pleniprot. för den 2 Juni f. m.
Anmäldes och bordlädes nedannämnde, från Utsk:n inkomne Utlåt:n och Mern., nemi. från StatsUtskottet:
N:o 180, i fråga om beviljande af ytterligare anslag till fortsättning af National-museibyggnaden; N:o 183, med förslag till de stadganden aug:de Riksg.kontorets skulder och fordringar, som böra införas i det nya reglementet för detta verk; Sammans.
Besvärs- och Ekon.Utsk:t: N:o 32, i ani. af väckta motioner om förändrade föreskrifter rör:de pastoralexamen; N:o 33, i ani. af återremiss af Utskits Betänk.
N:o 14, ang:de väckta förslag om ändringar i nu gällande skiftesstadga; Den 19 September f. m. 219 Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet: N:o 173, i ani. af väckt motion derom, att länens brandstodsbolags obligationer måtte få uti allmänna kassor emottagas och belånas; N:o 174, i ani. af väckta motioner ronde universitetets i Upsala förläggande till Stockholm eller ock de juridiska och medi cinska fakulteternas vid nämnde universitet flyttning till hufvudstaden; N:o 175, i ani. af återremiss af Betänk:t N:o 90; N:o 176, i ani. af återremiss af Betäuk:t N:o 135.
Föredrogs och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:ts'den 8 och 12 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 48, i ani. af gjorda anmärkmr samt skiljaktiga beslut inom RiksStm vid förehafvande af Utskrts Betänk.
N:o 33, i fråga om antagande af ny konkurslag samt nya lagar ang:de boskillnad och urarfvagörelse.
Förslaget till ny konkurslag. § 2.
Utsk:ts uti Betänk:t N:o 33 afgifne och vidhållne förslag till denna §:s lydelse godkändes. § 9.
Utsk:ts till Preste- och BondeSt:n gjorda inbjudning lades till handlingarne. § 11. R. o.
Ad. godkände Utsk:ts uti Betänk:t N:o 33 afgifne och vidhållne förslag till denna §:s lydelse. § 14. R. o. Ad. antog ifrågav:de g med den förändrade lydelse för början deraf, som Utsk:t föreslagit. § 25.
Med frångående af förut fattadt beslut, antog R. o. Ad. denna g, sådan den lydde i Betänka N:o 33. § 27. R. o.
Ad. frångick sitt förra beslut och antog Utsk:ts uti förev:de Utlåt, afgifne förslag till denna §:s lydelse. § 35.
Utsk:ts till Preste- och BorgareStm gjorda hemställan lades till handlingarne. §§36 och 37.
Utsk;ts hemställande!! biföllos. 226 Den 19 September f. m. § 38.
Utsk:ts till Preste- och BondeSt:n gjorda inbjudning lades till handlingarne. § 45.
Utsk:ts hemställan bifölls. § 51.
Utsk:ts till Preste- och BorgareStin gjorda hemställan lades till handlingarne. § 54.
Utskits förslag till förändrad lydelse för början af denna § antogs. § 59.
B,, o. Ad. godkände Utsk:ts förslag till lydelse för sista punkten af denna g. § 07.
Utskits till de öfriga RiksStin gjorda hemställan lades till handlingarne. § 69.
Utskits hemställan bifölls. §§ 70, 71 och 74.
Utskits till de öfriga KiksStiu gjorda hemställanden lades till handlingarne. § 78.
Med frångående af förut fattadt beslut, biföll It. o. Ad.
Utskits hemställan.
Fredr.i Ehuru jag ej anser det vara hvarken lämpligt eller till något ändamål tjenande, att, vid ett tillfälle, sådant som detta, då huset räknar ett så ringa antal ledamöter, ingå i någon vidlyftigare behandling af ifrågavide Utlåt., så kan jag likväl ej underlåta anmärka, att Utskit vid förnyad pröfning af det återremitterade Betänkit
Nio 33 uteglömt att besvara en i afside å detsamma förekommande återremiss nemi. vid den SQide pugktep..
Ett sådant besvarande har visserligen blifvit undertryckt äfven vid flera andra ggir, men vid den nu ifrågavtde förekommer det mig så mycket mer besynnerligt, som Gr.
Sparre sjelf biträdt den af mig yrkade återremiss, emedan, som ha» sade, han ansåg det, vara nödigt att taga ärendet i noggrannare öfvervägande.
Frågan rörer nemi. saknaden af all i denna lag stadgad föreskrift i afside å i konkurs bevakade obestämda fordriugsbelopp.
Men detta är, enl. mitt förmenande, en fråga af aldra största vigt, såvida icke konkursens afslutande skall alltför länge fördröjas.
Och Den 19 September f. m. 221 en föreskrift härom är destö mer af vigt som man antagit principen om borttagande af den offentliga stämningens preklusiva verkan.
I den förut af mig Åberopade tryckta kritiken af komiterades förslag till ny konkurslag, har författaren förfäktat den åsigt, att inga obestämda fordringsbelopp få i konkursen bevakas, utau att fordringsegaren ovilkorligen mäste till siffran bestämma de summor han bevakar.
En sådan föreskrift anser äfven jag vara ovilkorligen nödvändig äfven såsom vilkor för antagandet af de så kallade tvångsackorden.
På grund häraf hemställer jag till Gr.
Sparre, huruvida det ej vöre skäl, att E. o. Ad. nu beslutade ett sådant tillägg till den 80:de §:n, som redan åsyftades vid det tillfälle då §:n återremitterades.
Vid den siste värde talarens anmärkn. att jag, då denna fråga förra gången var under öfverläggning, skulle sjelf så ifrigt hafva yrkat på en återremiss af ifrägav:de g, ber jag få anmärka, att den värde talaren ej riktigt upfattat mitt svaromål vid det tillfället.
Mina ord föllo ungefär så, att jag nemi. ansåg det tillägg till 80:de §:u, som af flere talare påyrkades, ej egentligen höra till den omförmälde §:n, men att jag icke desto mindre gerna ville instämma i en återtemiss, på det att frågan på förmånligt sätt i Utsk:t måtte komma att behandlas.
Hvad nu sjelfva saken vidkommer, så ansåg IJtsk:t, till följe af dö beslut, söm inom de andra Stånden vid denna § blifvit fattade — pröt.-utdrägen ifrån de andra Stånden till Utsk:t gåfvo nemi. vid handen, att §:n blifvit af Borgare- och BondeSt:n antagen och af PresteStit lemnad utan anmärkn. — sig icke kunna företaga någon vidare förändring af §:n, helst som det ifrågasatta tillägget icke ansågs af Utsk:t på något sätt behöfligt.
Ehuru jag sett försök göras till ett sådant uttydande af PresteSt:ts beslut, att det ej skulle innefatta ett godkännande —- hufvudmotivet för Hr Dalmans anförande — så torde efter det förklarande, som åtskilliga ledamöter af det Högv.
Ståndet personligen till mig afgifvit, ej någon vidare talan derom lämpligen kunna ifrågakomma.
Utsk:t ansåg sig således förhindradt, på grund af trenne
Stånds redan fattade beslut, att företaga någon vidare ändring af <§ n och har detta varit orsakön hvarföre E. o. Ad:ns återremiss i frågan ej föranledt till någon åtgärd.
Jag anhåller, att Hr Eiddarh.-Sekretm måtte uplysa, huruvida något prot.-utdrag rör:de Högv.
PresteSt:ts beslut i denna fråga ankommit.
I ani. häraf uplysté undertecknad, att någon underrättelse om.
PresteSt:ts beslut ronde det nu förev:de Utlåtit icke ankommit..
Enl. mitt förmenande, eger man ej rättig het att gifva den tolkning åt det af PresteSt:t i förev:de fall fattade beslut, som skulle det Högv.
Ståndet hafva bifallit Utsk:ts förslag, ty, Mine Hrr! »att första gången någon punkt i ett Betänk,, föredrages lemna denna utan anm.» är ingalunda liktydigt med att 222 Den 19 September f. m. hafva definitift godkännt förslaget.
Då vi således icke hafva oss bekant att 3 Stånd bifallit ifrågav:de §, och då det således på intet sätt är mot grundlagens föreskrift stridande, att vid §:n vidtaga de förändringar, som kunna anses vara af behofvet påkallade, fortfar jag i den anhållan, att nämnde g måtte få ett tillägg af följande lydelse: »Borgenär skall sin fordran uti bevakningsinlagan till visst belopp i penningar upgifva».
Skulle, på sätt Gr.
Sparre förmenat, ett sådant tillägg ej vara lämpligt vid den 80:de §:n, så öfverlemnar jag helt och hållet åt Utsk:t att bestämma hvilken plats för detsamma vore lämpligare.
Jag fordrar endast att det måtte i förslaget på något ställe inflyta.
Vid föredragningen af Utsk:ts Betänk.
N:o 33 ang:de konkurslagen, blefvo de flesta af förslagets §§ af 3:ne Stånd godkände.
PresteSt:t begagnade ej uttrycket »godkänd», utan begagnade i stället det uttrycket, att »lemna vissa §§ utan anm.»
Vid sådant förhållande betraktade Utsk:t denna åtgärd, på sätt Utsk:t sid. 2 tillkännagifver.
Efter att hafva upräknat en mängd gg, som blifvit af alla 4 Stånden godkände, säger Utsk:t: »Af 3 RiksStånd på enahanda sätt godkände äro 3:dje, 4:de, 6:te, 7:de, 15:de—17:de, 21:sta och 30:de §<§:na, förra delen af 31:sta §:n, samt 60:de, 69:de, 75:te, 79:de, 80:de, 82:dra, 86:te, 90:de, 104:de, 110:de, lil:te, 13f:sta, 136:te, 137:de och 144:de §§:na.
Och har, vid sådant förhållande, Utsk:t funnit de af endast 1 RiksStånd i hvarje af dessa delar framställda anm:r icke böra föranleda till ändring i Utsk:ts förslag, utan i den mån sådant påkallas af möjligen skeende förändringar i andra delar af j örslaget.» Nu säger Hr Dalman, att då PresteSt:t ej godkänt ifrågav-.de gg, utan endast lemnat dem utan anm., borde Utsk:t hafva uptagit till besvarande de anm:r, sorn af R. o. Ad. vid nämnde §§ blifvit framkastade.
Att den åsigt, Hr Dalman hyser i afs:de å PresteSt:ts beslut, är helt och hållet falsk och att Utsk:ts är den rätta, torde bäst bevisas af det förhållande, som i går afton vid PresteSt:ts plenum egde rum.
Samma yrkande, som nu af Hr Dalman framställdes, anfördes äfven då af en ledamot af det Iiögv.
Ståndet, att man nemi. ej skulle anse Ståndets beslut innefatta ett godkännande af nämnde §§.
Vid yrkande om åtskilliga förändringar af dessa §§, tillkännagaf Hr Talman och Erkebiskopen att han af grundlagens föreskrifter ansåg sig förhindrad att framställa någon propos. i detta afs:de, alldenstund dessa §§ en gång blifvit af Ståndet bifallna.
Af denna omständighet torde Hr Dalman inse, att Utsk:ts upfattning af PresteSt:ts beslut i denna fråga har i allo varit riktig, och jag frågar Eder, Mine Hrr! om J skolén finna, att Utsk:t haft rättighet att komma till det resultatet, då Utsk:t från PresteSt:t emottagit ett prot.-utdr. så lydande: — — »Förslagets öfriga delar lemuades utan anm.
Härjemte fann Ståndet godt förklara, att det må vara Utsk:t öppet lemnadt, att jemväl i de §§ af föreg:de 3:ne lagförslag, hvilka blifvit utan anm. lemnade, göra de jemkningar, som af skeende förändringar i Den 19 September f. m. 223 de återremitterade §§:na kunde, till följd af §§:nes inbördes sammanhang eller eljest, anses vara behöfliga.»
På grund af dessa skäl, anhåller jag, att Hr Dalmans förslag icke må till någon R. o. Ad:ns åtgärd föranleda.
Efter den uplysning, Gr.
Sparre meddelat, att PresteSt:ts Talman vägrat propos, på förändring af någon af de ifrågav:de §§:na, såsom varande redan en gång af Ståndet bifallna, kan det ej falla mig in att längre tvista om den mening, som innefattas i PresteSt:ts prot.utdrag, men hvad jag blott än en gång vill uprepa, är, att det tillägg, jag föreslagit, på intet sätt strider mot hvarken det beslut, R. o.
Ad. eller något af de andra Stånden i frågan fattat, hvarföre jag fortfarande anhåller om propos. å mitt nyss framställda förslag.
I likhet med hvad jag förut yttrat, vill jag äfven nu erinra derom, att det af Hr Dalman föreslagna tillägg ingalunda bör hafva sin plats vid den ifrågav:de 80 §:n.
Skulle detsamma någorstädes insättas, så torde det vare vid den 69:de §:n, som talar om huru borgenären skall bevaka sin fordran, Blifver tillägget vidfogadt 80:de §:n, så komme deraf endast konfusion att upstå; jag motsätter mig således fortfarande Hr Dalmans framstälda förslag.
Som jag redan förut yttrat, öfverlemnar jag gerna åt Utsk:t att bestämma, hvarest tillägget lämpligast kunde insättas.
Det qvittar mig alldeles lika hvilken § detsamma blir vidfogadt, blott det någorstädes kommer att inflyta i författningen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att Hr Dalman hade föreslagit, att vid den 80:de <§:n eller å något annat lämpligt ställe uti Förordningsförslaget skulle införas ett stadgande af följande lydelse: »Borge när skall sin fordran uti bevakningsinlagan till visst belopp i penningar upgifva.»
Som emellertid, enligt hvad uplyst blifvit, tre
Stånd måste anses hafva bifallit den 80:de §:n utan några förändringar eller tillägg, så att dess innehåll redan var af R.
St:r bestämdt, kunde H. Exc. ej framställa propos. på det af Hr Dalman till sagde § föreslagna tillägg; hvaremot det stöde Hr
Dalman öppet att göra särskild framställning derom, att det ifrågav:de stadgandet skulle inflyta på något annat ställe uti förslaget, som då borde af Hr Dalman uppgifvas.
Härefter fortsattes föredragningen med §§:ne 89, 122, 123, 125 och 126.
Utsk;ts till de öfriga RiksSt:n gjorda hemställanden lades till handlingarne. 8 127. R. o. Ad. biföll Utsk:ts förslag till lydelse för sednare delen af denna §.
224 Deri 1?>
September f. m. § 140. R. o. Ad. antog gm med den ordalydelse, sorn Utsk:t uti förev.de Utlåt, föreslagit.
Utsk:ts till Preste- och BorgareSt:n gjorda hemställan lades till handlingarne.
Utsk;s sista anmälan.
Förslaget till Förordning om boskilnad och undanskiftande af egendom i makars bo. §§:ne 3 och 12.
Utsk:ts till Preste- och BorgareStm gjorda hemställanden lades till handlingarne. § 13- R. o. Ad. antog Utsk:ts uti Betänkit N:o 33 afgifna och ånyo framlagda föslag till denna §:s lydelse. §§:ne 14 och 15.
Utsk:ts till Preste- och BorgareStm gjorda inbjudning lades till handlingarne.
Förslaget till Förordning huru gäld vid dödsfall betalas skall och om urarfvagörelse, så ock ang:de undanskiftande af egendom i död makas bo.
Utsk:ts till Preste- och BondeStm gjorda hemställan rövde Förordningsförslagets rubrik samt Utskits sista anmälan lades till handlingarne; och antog R. o. Ad.
Utsk:ts uti (örevide Utlåt, afgifna förslag till lydelse för sednare delen af § 2.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:ts den 8 och 12 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 50, i ani. af gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut iuom RiksStm vid förehafvande af Utsk.-ts Betänk.
N:o 34, i fråga om antagande af ny lag om tioårig preskription och om årsstämning. § 4.
Utsk:ts hemställan bifölls. §§:ne 9 och 11.
Utsk:ts till de öfriga RiksStånden gjorda hemställanden lades till handlingarne. §4 9- Med frångående af sitt förra beslut, biföll R. o. Ad. hvad Utsk:t ronde denna §:s lydelse uti förev:de Utlåt, föreslagit.
In - Den 1!» September f m.
225 Ingressen. R. o. Ad. frångick sitt förra beslut och biföll Utsk:ts hemställan.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:ts den 12 och 18 dennes på bordet lagde Utlåt.
N:o 40, i ani. af gjorda ackordsanbud för Bankens återstående fordringar på grund af protesterade vexlar.
Till detta Betänk, är fogad en reservation, i hvilken åtskilliga af R. o. Ad:ns och BondeSt:ts ledamöter instämde.
Den innehåller hufvudsakligen, att RiksBanken af de föreslagna upgörelserua ej borde antaga andra än den, som afsåg C. M.
Schröders &
C:is i Hamburg konkursmassa; att det visserligen visade sig, att något mer än den dividend, som erbjudits, åtminstone under en längre tid knapt vore att förvänta, och att således det i finansielt hänseende måhända vore för RiksBanken nyttigast att antaga dessa anbud; men att R.
St:r likväl borde afslå ackordsanbuden, på det att RiksBanken ej måtte synas hafva gynnat det vexelrytteri, som ovilkorligen utgjort en hufvudorsak till dessa fallissementer.
Onekligt torde det ock vara, att de vigtigaste orsakerna till RiksBankens förluster hafva härflutit från det vexelvingleri, som under dessa penningekrisens tider egde rum.
Lika med resevanten yrkar äfven jag afslag å förev:de Betänk:de.
Ingen kan högre än jag instäm ma med den siste värde talaren i beklagande öfver det sätt, på hvilket Riksbankens affärer sköttes under den tid, som närmast föregick krisen, och jag har äfven som ledamot af BankoUtsk:t, vid början af denna riksdag deltagit i det klander, ötsk:t uttalade öfver Bankofullm:ges i detta hänseende vidtagna åtgärder.
Meti jag får upriktigt säga, att mitt fattningsförmåga icke sträcker sig så långt, att jag inser hvilket sammanhang denna sak kan ega med ,den nu ifrågav;de.
F'ör min del föreställer jag mig, att ett allmänt penningeverk bör förhålla sig i Irågor, sorn röra skyddandet af verkets rätt, likasom den enskilde; jag anser nemi. att ett allmänt penniugeverk, likasom den enskilde, bör antaga de ackordsanbud, hvarigenom möjligen de upkommande förlusterna i någon mån kunna förminskas.
Man må väl ej föreställa sig, att vexelryttarne, genom bankens afslag å ackordsanbuden, komma att känna sig så slagna, att de helt och hållet vilja afstå från denna rörelse och vandra på bättre vägar.
Nej, M. Hrr! sedan man en gång gifvit sig i klorna på dem, så finnes ej annan utväg än att söka salivera så mycket som möjligt, och jag tror, på den grund, det vore i högsta grad orätt af ett penningeförvaltande verk, det må nu heta R. 8t:rs Bank eller något annat, om det afvisade helt kort och godt det enda tillfälle, som ännu återstode att rädda något af sina så oförsigtigt riskerade kapitaler.
Jag kan ej annat inse, än att banken, H. X. 15 226 Den 19 September f. m. och det med allt skäl, borde antaga de erbjudna ackorden, hvarföre jag äfven på det lifligaste önskar att förev:de Betänk, matte bifallas.
Jag vill helt och hållet från denna fråga ab strahera affärskalkylen, ty, M. Hrr! det är i det hela en småsak mot vidhållandet af den grundsats, att alla skola njuta samma rätt inför lagen, och att ett penningeförvaltande verk, stäldt under R.
Stms styrelse och förvaltning, skall ske lika rätt inför lagen, som den enskilde.
Det bör väl ej undfalla någon, att det skulle vara ett serdeles märkvärdigt förlude, om, i fråga om några hundra tusentals rdr, man ej skulle invänta inställelsedagen i konkurserne, utan genast ingå på ackord, hvilka ej ega ringaste officiela visshet, utan hvilka äro endast att betrakta som tomma löiten.
Det förefaller mig ganska märkvärdigt, att Utsk:t kunnat biträda en sådan framställning af fullthsge, hvilken enligt mitt förmenande skulle i väsendtlig mån kunna lända till skada för vår Riksbank, ty, M. Hrr! hvad återstår för en sådan inrättning, sedan krediten är skadad?
Månne iej, t. o. m. med upoffring af några tusen rdr, det vore skäl att motverka ett sådant förhtde.
För min del tror jag en sådan åtgärd i närv:de ögonblick är af högsta behof påkallad, och på den grund fortfar jag i min anhållan om äfslag å förevarande Betänk.
Efter den siste talaren sökt vidröra förhållanden, hvilka hafva afseende på den tid, då jag var bankofullmägtig, ber jag få förklara, att fullmägtige alldeles icke, på sätt den värde talaren påstått, eftergifvit ett enda öre af de skulder, hvarom sedan upgjordes ackord.
Anklagelsen härom är således fullkomligen obefogad.
Det enda fullimge tilläto sig, då liqvidationsanbud inkommo för vexelskulden till Banken, var det, att emottaga och godkänna säkra handlingar, som innefattade full valuta för hvad skulderna utgjorde i såväl kapital som i ränta.
Detta förtärande kan väl icke rimligen kallas att upgöra ackord.
Den eftergift, fullm:ge någon gång tilläto sig att göra, bestod endast uti recambio-kostnader, hvilka voro af den egenskapen att de förorsakade ett plus, men alldeles icke ett minus i bankens inkomster.
För öfrigt, hvad beträffar det klander, hvilket Hr Akerman tillåtit sig att uttala öfver det sätt, hvarpå fordna Bankofullm:ge gått till väga i afseende på bedrifvandet af vexeltransaktioner med utländska köpmanshus, så ligger uti detta förfarande blott ett ytterligare bevis på den alvoghet och bitterhet mot förra fullnCge, som ännu röjer sig hos åtskilliga ledamöter af detta hus.
M. Hrr! jag hade likväl trott, det så pass högsinnade tänkesätt skulle råda inom detta Stånd, att man ej tillät sig ånyo upväcka redan alslutade stridsfrågor, hvilka icke efterlemnat serdeles angenäma minnen, just för det sätt hvarpå de anfallande gått tillväga; och det länder ej Hr Akerman till serdeles heder att nu hafva åter uptändt en strid, hvilken man med allt skäl borde för länge sedan hafva ansett vara förbi.
Jag vill icke heller inlåta mig i något annat svaromål rörande Den 19 September f. m. 2 2? densamma, än att blott anmärka, att den aldeles icke hörer till det ämne, som nu utgör föremål för E. o. Adms öfverläggning.
Här är endast att afgöra, huruvida de cessionanter, sorn äro upräknade i BankoUtskrts Mern., hafva i sina affärsförhrn så förfarit, att de förtjena någon eftergift, och derpå svarar jag, lika med Hr Flach, »Nej,» Då Banken blifvit narrad att inlåta sig i vexeltransaktioner med personer, som ej varit fullkomligt vederhäftiga — en omständighet, hvilken ej må läggas vexeldeputerade till last, enär vid de tillfällen, då desamma inläto sig i affärer med bemälte personer, dessas namn stodo i högt anseende på alla Europas börser — så ligger häruti just ett skäl för E. St:rs Bank att icke mottaga en spottpenning till ackord för sina fordringar.
Banken är lyckligtvis ej i den ställning att den behöfver se på, ora den får några tusende rdr mer eller mindre af sina gäldenärer.