Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ropades ja. 44:de punkten, angående Arméens pensionering. lista Hr Björnstjerna, Johan Magnus:
St:r vid sista riksdagen lattade beslut om anvisande af medel för den förhöjda pensions-stat, hvilken K.
M:l föreslog borde på arméen tillämpas, skedde detta, icke, som ofta nog samt vid åtskilliga tillfällen är händelsen, med allenast en knapp majoritet i förstärkt Utsk., utan genom en majoritet, sora var af den betydenhet, att raan haft allt skäl föreställa sig, det R.
St:r eller StatsUtsk:t vid denna riksdag skulle komma att uti noggrannt betraktande och öfvervägande taga de behol i denna väg, hvilka verkligen förefinnas, för så vidt den afsigt, hvilken R.
St:r haft, då de beviljade detta anslag, skall kunna upfyllas, att nemi. tilldela afskedstagare, i den mån de finnas härtill berättigade, pensioner efter den upgjorda PensionsStaten.
För att i det^a afseende verkställa den utredning, som erfordrades för Utsk:ts handläggning af frågan, finnes i det protokoll, hvilket åtföljer den vid denna riksdag aflåtna Nåd.
Propos., upgifvet det belopp, hvilket utgått för utgörande af dessa fyllnadspensioner.
Dersammastädes omförmäles äfven den summa, hvilken för samma ändamål förmodades komma att inom årets slut utgå.
På grund deraf framställes uti omförmälda Nåd.
Propos., att, för uprätthållandet af ifrägav:de pensionering, vore ett årligt anslag af 150,000 rdr, efter den beräkning man skäligen kunde göra, nödigt.
Visserligen är härvid att märka det arméens PensionsKassa uti afgifvet yttrande framställde önskan om ett förslagsanslags anvisande för ifrågav:de ändamål; men tillika, alternatift, en hemställan att 150,000 rdr måtte af R.
St:r begäras för den blifvande statsregleringsperioden, att utgå med 50,000 rdr årligen, med förbehållen rättighet att få utbekomma besparingarne, som upstått å det vid sisth riksmöte beviljade anslag för samma ändamål, — ett anslag, som då beviljades i form af kreditiv, och hvaraf K.
M:t egde för ifrågav:de behof använda det från ett föregående år upkomne öfverskott att fylla den möjliga bristen för ett efterföljande. K.
M;t fann lämpligt att antaga detta sednare alternatif och sålunda framställdes till R.
St:r 104 Dan 14 April f. m. begäran om 50.000 rdr årligen för uprätthållande af dessa fyllnadspensioner ; hvarjemte K. M:t, i sammanhang härmed, förbehöll sig rättighet att för ändamålet använda de reservationer, hvilka af förut derför beviljade anslag kunde i RiksgäldsKontoret innestå.
Då derefter StatsUtsk:t företog ärendet till behandling, var Utsk:t i tillfölie att se, till huru högt belopp pensionerna voro utanordnade.
Man fann ett förhållande, som är ganska naturligt, att dag för dag, vecka för vecka, kunna dessa belopp ökas i den mån afsked inkomma från dem, som äro till pension berättigade, samt afgång bland de pensionsberättigade icke i samma proportion eger rum.
Sådant har ock nu inträffat, då redan den 1 uti denna månad summan, som utbetalts till fyllnadspensioner, upgått. till 64,625 rdr.
Denna omständighet kunde likväl icke vara StatsUtskit bekant, enär nämnde Utsk. redan långt förut handlagt detta ärende.
Då Utsk:t ansåg, att ett belopp af 100,000 rdr årligen skulle vara tillfyllestgörande för pensioneringens uprätthållande, har detta beslut föranledts deraf, att Utsk:t förmenat säkerhet för pensioneringens uprätthållande förefinnas uti den bestämmelse, att ett mindre belopp deraf skulle få lyftas den 1 April, ett antagande, hvilket likväl icke eger något giltigt stöd, då pensioneringen, på sätt jag förut omförmält, vid denna månads början upgått till något öfver 64,000 rdr.
Vid sådant förhållande befarar man icke att göra något synnerligt misstag, om man beräknar att dessa fyllnadsbelopp vid årets slut skola upgå till 75,000 rdr.
Man kan med temlig säkerhet antaga, att hvad som vid detta års slut af fyllnadsbeloppet återstår, icke kan upgå till högre belopp än 25,000 rdr; och detta belopp skulle, enligt StatsUtsk:ts förmenande, vara tillräckligt under nästa statsregleringsperiod!
Ehuru Utsk:t gjort en hänvisning att få på annat sätt fylla behofvet, så, om man antager att dessa 25,000 rdr, som äro de disponibla, blifva till större delen år 1861 använde, finnas icke för fyllnadspensioner mer än de möjligen blifvande fyllnadstillskott, som för desse fyllnadspensioner skulle vid sistnämnde års slut beviljas. K. M:t är nemi. den 1 Januari/1861 berättigad att lyfta ytterligare 100,000 rdr för fyllnadspensioner.
Den tillgång, sorn beredes genom afgång af gamla pensionärer, kan icke vara så betydlig, att pensionsbehofven derigenom fyllas.
Detta är lätt att förutse, enär största delen af dem, som pensioneras, tillhöra Kapitensgraden och erhålla sina pensioner vid 50 års ålder.
Häraf kan man beräkna att afgången icke skall vara så hastig, samt att densamma i vanliga fall icke kan motses förrän de pensionerade under loppet af 10 år åtnjutit pension.
Utsk:t har visserligen anvisat en utväg för K.
M:t att, för den händelse denna summa af 100,000 rdr befinnes otillräcklig, erhålla bidrag för fyllnadspensionernas utbetalande.
Arméens PensionsKassa skulle nemligen förskjuta medel och inom utgången af nästa riksdag kunna till K.
M:t inkomma med berättelse om utgiftens belopp; hvarefter K. M:t skulle till R.
St:r göra hemställan ora bristens fyllande; men i den mån Kassans egna tillgångar anlitas, upstå svårigheter för Kassan att utgöra den pensionering, densamma åligger; upgående det belopp, som enl. K. Mits Nåd.
Propos. dertill erfordras, till 185,000 rdr.
Detta I)8n 14 April f. m. 165 rubbar således helt och hållet de beräkningar, som äro upgjorda, att Kassan med säkerhet må kunna fullgöra dess pensionering.
Förutsatt att en framställning till R.
St;r göres rör. ersättning för hvad af Kassan utgifvits, samt att denna framställning vid början af år 1862 aflåtes, så upstår, innan beslut angående denna ersättning hinner fattas och expedieras, en ny brist inom Kassan.
Då derefter längre fram på riksdagen en ny Propos. afgifves för fyllande af denna sednare brist, så inträffar, under den tid beslut om dess fyllande skall fattas, åter samma förhållande.
Utslct har således, i stället för att reglera utgiften till en kommande riksdag, endast undanskjuta det sätt, på hvilket den skulle kunna regleras, och öfverfört denna fråga på R.
St:r vid nästa riksmöte.
Vid den blifvande riksdagen lärer otvifvelaktig! förslag i afseende på pensioneringens ordnande komma att afgifvas; men lör den händelse detta förslag icke skulle vinna R.
St:rs bifall, är ovilkorligen nödigt att bibehålla det sätt, på hvilket pensioneringen nu utgår.
St:r skulle då först få bevilja anslag för de pensioner, som utgått under eu förfluten, och derefter för dem, som tillhöra en kommande statsregleringsperiod.
Detta sktdle medföra en synnerlig oreda, och i öfrigt vara ett ganska betänkligt förfaringssätt.
I betraktande deraf, att ifrågavide anslag blifvit af föregående St:r gilladt samt att dess behöflighet blifvit inför detta riksmötes StatsUtsk:t ådagalagdt, hade jag väntat att den af K.
M:t för behofvets fyllande begärda summa skulle af nämnde Utsk. anvisas; men då detta nu icke blifvit händelsen samt jag anser mig genom detta anförande hafva bevisat, att detta behof är ganska påtagligt, anhåller jag om Hr Grms o.
Landtm:s propos. å afslag af denna punkt i Utsk:ts Betänk, och att R. o. Ad. måtte bifalla, hvad K.
M:t uti förev:de hänseende föreslagit.
Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: K.
M:t har uti Dess Nåd.
Propos. föreslagit att, för beredande af tillgångar till de såkallade fyllnadspensionerna, R.
St:r måtte på RiksgäldsKontoret anvisa ett årligt kreditiv af 50,000 rdr för hvartdera af åren 1861, 1862ochl863 eller för nästa statsregleringsperiod 150,000 rdr.
Derjemte hemställer K.
M:t att de behållningar, som kunde finnas vid 1860 års slut a( det kreditiv, hvilket senaste R.
St:r beviljade med 150,000 rdr, skulle få reserveras, för att begagnas till dessa fyllnads-pensioners bestridande.
Det är den sistnämnde punkten af K. M:s ifråvarande Nåd. Propos., hvilken StatsUtskit ansåg sig icke kunna eller böra tillstyrka.
Det hufvudsakliga skälet dertill var, att hvarken K. M:t eller arméens PensionsKassa kunnat, ej heller kan, till ziffran upgifva det belopp, som skulle för detta behof åtgå; och följden häraf blir obestridligen den, att man bland Stats-utgifterna icke kan uptaga dessa belopp till någon ziffra.
Med afseende härå var StatsUtsk:t af den åsigten, —1 en åsigt, hvilken jag är öfvertygad delas af många, — att man måste, så vidt möjligt är, i RiksStaten ordna dessa förhållanden, så att ziffran kan bestämmas.
I händelse det af K.
M:t uti berörde hänseende framstälda förslag antagits, skulle deremot detta icke kunnat låta sig verkställa.
StatsUtsk;t 166
Den 14 Ap ril f. ni. ansåg sig med afseende härå böra till B.
St:r hemställa, att sådana åtgärder måtte vidtagas, att ett visst penningebelopp skulle kunna bestämmas. Utsk:t trodde sig hafva funnit en för frågans lösning lämpligare utväg, då det föreslog förhöjning af det utaf K.
M:t begärda kreditiv A 5 0,000 rdr årligen till ett belopp af 100,000 rdr för år, eller en årlig förhöjning af 50,000 rdr.
Jag vill i korthet redogöra för de skäl, på grund af hvilka Utsk:t ansett att nämnde belopp skall för ändamålet blifva fullt tillräckligt.
Af det kreditiv, hvilket, senaste It.
St:r för ändamålet beviljade, behölde år 1858 endast 12,67 5 rdr 44 öre användas, år 1 859 ett belopp af omkring 50,000 rdr.
Vid den tidpunkt, då StatsUtsk:t up-' gjorde sitt förslag i ämnet och från arméens PeusionsKassa infordrade upgilt rörande det belopp, som då af förutnämnde kreditiv uttagits, uplystes att detsamma då upgiek till 4 9,000 rdr.
Efter denna tid lära de utgående pensionernas antal ökats, så att detta belopp nu upgår till 64,500 rdr.
Det kreditiv, som nu beviljats till ett belopp af 100,000 rdr, är således för den niirv:de tiden mer än öfverflödigt tillräckligt.
Då Hr StatsRådet och Chefen lör LandtförsvarsDeparteinentet andragit, att behofvet för fyllnadspensionerna skulle komma att tilltaga, har dock den tillväxt i dessa utgifter, sora af honom blifvit antagen, synts tpig öfverdrifvet högt beräknad.
Bemäldte talare har medgifvit att af detta kreditiv, 100,000 rdr, skulle vid 1861 års början 25,000 rdr återstå.
Att en så ofantlig tillökning i pensionernas antal skulle upstå, att utgiften under år 1860 skulle kunna motses komma att upgå till sådan storlek, kan jag åtminstone icke föreställa mig; men äfven under denna förutsättning skulle behofvet för 1862 vara fullt tillräckligt.
StatsUtskit har likväl ytterligare hemstält, att Direktionen i arméens PensionsKassa måtte kunna inkomma till K.
M:t med berättelse och upgift rörande den brist, som möjligen skulle kunna upkomma; och med säkerhet kan antagas, det K. M:t, för sådant läll, icke skulle underlåta att, i enlighet med derom gjord framställning, af R.
St:r begära erforderlig ersättning.
Vi känna, att E.
St.:r skola sammankomma år 1862 om hösten.
Med hänsigt härtill är väi icke skäl befara, det en sådan brist icke skulle kunna i början af år 1863 blifva fylld.
En skälig anledning, hvarföre StatsUtsk:t ansett sig icke kunna på annat sätt tillvägagå för reglerande af dessa förhållanden, förefinnes ock deruti, att det icke lärer kunna frångås, att det är något högst oegentligt uti hela detta pensions-väsende.
Denna oegentlighet synes mig bestå deri, att Staten till en del, samt arméen till en annan del, liksom halfverar denna pensionering.
Utgående från denna åsigt, har ock Utsk:t uti den 4:de punkten ansett sig böra hemställa »att 11. 8t:r måtte underdånigst anhålla, det K.
M:t täcktes »vidtaga de åtgärder, som finnas liimpliga till förberedande af en »sådan reglering af pensionsväseudet, för arméen, att hela pensione»ringen må kunna af Staten öfvertagas, samt till åstadkommande af »mera enhet i grunderna och vilkoren för pensioneringen, jemte nödig »förenkling i förvaltningen; äfvensom att K. M:t måtte till Rikets »näst sammanträdande St:r afgifva nådigt förslag till en dylik re - Den 14 April f. m. 16T »glerings verkställande.»
Häraf skönjes tydligen, att Utsk:t ansett hela den anordning för pensioneringen, hvilken denna riksdag blifvit vidtagen, egentligen vara en öfvergångs-reglering.
Då jag nu anser mig hafva ådagalagt, dels att någon brist icke skäligen kan antagas skola upkomma, dels ock att, för det fall en sådan brist möjligen skulle yppas, svårigheterna deraf lätteligen kunna undanrödjas, har jag, roed jemväl fristadt afseende deruppå, att, enligt hvad jag har mig bekant, de 3:ne öfrige RiksStånden bifallit Utsktts Betänk, i denna del, som således redan utgör B.
Sttrs beslut, hos Hr Gr. o. Landtm, velat anhålla, det propos. å bifall till den nu föredragne punkten måtte framställas.
Då denna fråga är en af de vigtigaste för arméens framtid och bestånd, så har den städse — jag tror mig knappt behöfva säga det — på det varmaste intresserat mig.
Vi känna, det R.
St:r vid föreg:de riksdagar icke velat erkänna någon skyldighet för Staten att deltaga uti arméens pensionering, utan det har endast varit arméens pensionskassa, som bestridt densamma.
Efter långa strider beviljades först krediti vet å 150,000 rdr årligen till fyllande af pensionsbeloppen under åren 1858, 1859 och 1860, i enlighet med den af K.
M. derför föreslagna norm.
Då man nu, efter delfåendet af K. M:s Nåd.
Propos. i ämnet, tyckte sig finna att, med hänsigt till utgifterna under den sist förflutna tiden, den begärda summan var långt större än behofvet påkallade, samt ledamöterna af Borgare- o. BondeStm uti Utsk:t, med den dem vanliga obenägenhet att lemna anslag, i början helt och hållet ville frångå den princip, som vid förra riksdagen uti ifrågavrde fall varit följd, så ansågo R. o. Ad:s ledamöter i Utsk:t såsom en pligt att, i främsta rummet, af denna fråga rädda hvad som räddas kunde, så att den icke skulle falla eller slutligen sättas på spel uti förstärkt Utsk. genom att blifva beroende uppå den förseglade sedeln.
Man sökte då finna en siffra, som skulle någorlunda närma sig till behofvet.
Nu upställdes åtskilliga förslag.
Härvid blefr 1 00,000 rdr för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 det högsta belopp, hvaruti de öfrige Ståndens ledamöter ville förena sig.
Med mig ansågo de andre ledamöterne af R. o. Ad. uti Utsk:t, att, i enlighet med K.
Propos., 1 50,000 rdr skulle kunna tillstyrkas, och befarade, i likhet med Hr StatsEådet och Chefen för LandtförsvarsDepart:t, att den förstnämnde summan skulle blifva otillräcklig.
Med afs:de å den proportion i pensionstagares afgång, som hittills varit, kan dock bristen icke blifva så särdeles stor; och jag har så mycket mer skäl för detta antagande, som vi känna, att StatsUtsk:t. hemställt, att d. 1 April hvarje år får en del af dessa medel förskotts vis lyftas.
Man har således egentligen 50,000 rdr att draga på såsom förskott; och bristen för ett föreg:de år afhjelpes i det närmaste genom förskottet för det efterföljande.
Då härtill kommer, att Utsk:t tydligen antydt, att det är Statens skyldighet att betala den brist, som möjligen skulle kunna upstå, sfi är den största olägenhet, hvilken af detta förhållande kan yppas, den, att pensions - IBS Den 14 April f. m. kassan Vj år eller deromkring får vänta på en del af beloppet.
Så har ock varit händelsen med de löntagare, hvilka sista riksdagen erhöllo förhöjda pensioner, likväl med den skillnad, att de icke V2 utan 1 år fingo vänta på dessa pensioner.
Efter all antaglighet blir dock den tid, som förlöper innan beloppet blir för kassan tillgängligt, endast 3 månader; och jag kan då icke föreställa mig, att de afgående officerare, hvilka äro till pensioner berättigade, skola anse sig så lidande, om de skulle möjligen blifva utsatte för denna väntetid af 3 månader.
Alltså och om man är öfvertygad, att den förhöjda pensioneringen kan låta verkställa sig med den af Utsk:t föreslagna summa, tror jag det icke vara välbetänkt att härutinnan frångå Utskjts förslag.
Jag bar så mycket mer skäl för denna min åsigt, som någon ändring häruti icke kun vinnas, enär 3 Stånd redan i frågan fattat sitt beslut, och det således är, enl.
Grundlagen, E.
St:rs. I öfrigt fruktar jag att man, genom att fatta ett särskildt beslut i frågan, skall mera skada än gagna saken.
Här är nemi. att märka, att en stor orättvisa företer sig hvad dem beträffar, hvilka tagit afsked, innan den nya pensioneringen infördes, synnerligast i afs:de å dem, som i bataljer klädt blodig skjorta för fäderneslandet.
Ar det någon billighet deruti, att dessa skola sitta utan förhöjd pension, då deremot kanske helt unga militärer i våra fredliga tider afgå med en sådan?
För att undanrödja denna orättvisa, har man uti Utsk:t sökt förmå de öfrige
Ståndens ledamöter att gå in på förhöjd pensionering för de till sistnämnde kategori hörande personer; men dervid funnit dem obenägna att på denna hufvudtitel upföra ifrågav:de utgift.
Likväl har man ani. att hoppas, det denna fråga vid behandlingen af 9:de hufvudtitein skall hafva utsigt till framgång, såvida icke möjligen E. o. Ad. nu, genom ett envist vidhållande af K. M:s Nåd.
Propos. i denna del, hvaruppå man, på sätt jag förut visat, ingenting har att vinna, rubbar det goda förstånd Utsk:ts ledamöter emellan, som hittills i denna sak varit rådande, och således tilläfventyrs tillintetgör möjligheten att vinna, hvad som ännu återstår att vinna.
Det skulle vara sorgligt, om K. o. Ad., genom ett sådant beslut, på sätt och vis de facto uphäfde det af StatsUtskit för beredande af pensioner till desse gamle militärer, hvilka deltagit i kampaguer, stadgade vilkor.
På dessa skäl röstar jag för bifall till StatsUtsk:ts Utlåt, uti nu föredragne punkt.
Då ett ärende föredrages inför ett Riks stånd, synes mig såsom det enda rätta, att detsamma på det nogaste utredes, samt att man, efter att hafva tagit frågan i öfvervägande, deröfver lättar det beslut, man anser lämpligast, oberoende af den utgång, samma fråga kan hafva uti de öfrige RiksStånden erhållit.
Föreg:de talare hafva grundat den af dem yttrade öfvertygelse ronde tilIräckligheten af de medel, Utsk:t för ändamålet anslagit, på det förmenande, att pensionsbeloppen icke skulle komma att utgå till så stor summa, hvartill K.
M. ansett skäligt desamma uptaga.
Deröfver kan man naturligtvis icke med någon absolut
Den 14 April f. m. visshet utlåta sig; ty detta förhållande beror ju på menniskors fria vilja att taga afsked eller stadna qvar i tjenst.
PA sätt jag förut nämnt, blir alltså nödvändigt att uti förev:de fall bygga sina beräkningar på jemnförelser ined afgången inom arméen under den sistförflutne tiden.
Gör man detta och tager de förökade pensionernas antal i betraktande, så kommer man ovilkorligen till den öfvertygelse, att det af Utskit föreslagna belopp ar för ändamålet otillräckligt.
För att kunna upnå det ändamål, R.
St;r afse», då de i afs:de å fyllnadspensionerna vid förra riksdagen beviljade hvad K.
M. derför föreslagit, har en anvisning blifvit gjord på arméens pensionskassa.
Jag tror mig dock redan hafva ådagalagt att denna anvisning skall göra för kassan svårt att fullgöra de åligganden, för hvilka det särskildta anslaget blifvit hegardt, enär detta anslag varit beräknadt på disposition af denna kassa.
— Då man här invändt, att en synnerlig lättnad för kassan förefinnes deruti, att den årligen d. 5 April eger 50,000 rdr till sin disposition och derigenom bör vara i tillfälle att utan svårighet verkställa sina utbetalningar; så synes man dervid likväl hafva förgätit, att dessa 50,000 rdr redan d. 1 uti samma månad äro till pensioner utanordnade och skola omedelbart derefter derför utbetalas.
Detta är alltså alldeles icke något förskott, utan en utbetalning, hvilken, i enlighet med K.
M:s i ämnet fattade beslut, måste ega rum till de personer, hvilka äro till pensioners åtnjutande berättigade.
Ut.sk:t har deremot icke funnit sig böra biträda det af K.
M. gjorda förslag att resten af summan skulle d. 1 Okt. få lyftas; till följd hvaraf arméens pensionskassa skall tvingas att ligga i förskott till nästa år, då räkenskaperna skola slutas samt kassan visat, hvartill denna brist upgår, — ett åliggande att lemna förskott, som väl icke rätteligen kan sägas öfverensstämma med denna kassas skyldighet.
Ilandhafvandet af dessa Statens medel har blifvit öfverlemnadt till kassan, derför att dess tjenstemän ansetts säkrast känna de vilkor, hvilka pensionärerna måst hafva upfyllt, för att erhålla dessa pensioner.
Att kassan skall med sina tillgångar betala de utgifter, hvilka med dessa Statens medel rätteligen böra bestridas, är deremot, efter min åsigt, alldeles oriktigt.
Genom bifall till K. M:s Nåd.
Propos. i ämnet skulle denna fråga blifvit fullkomligt ordnad och reglerad.
Någon särskild fram ställning till näst sammanträdande R.
St:r om ersättning skulle då icke ifrågakommit, — en framställning, hvilken för nämnde
Ständer icke kan falla sig annat än obehaglig.
— För att gifva stöd åt mitt antagande uti detta hänseende, vill jag endast erinra om de fall, då tillförene fråga väckts om ersättning för gjorda utbetalningar, t. ex. för manskapets mathållning.
Under sådana förhållanden och då jag ansett rättast, det Utsk:t så upgjort sitt lörslag i ämnet, att desse pensioner verkligen kunnat i laga tid och ordning utbetalas, får jag fortfarande yrka afslag å Utsk:ts törevide Utlåt, i denna punkt samt bifall till hvad K. M. föreslagit.
Den siste värde talaren har härstädes 170 l)eu 14 April f. in. uttryckt den åsigten, att det icke skulle kunna möta några svårigheter att till kommande stätsreglcringsperiod utsträcka den rättighet, K.
M för niirv:de har, att nemi. disponera öfver det kreditiv, 1858 års Ständer beviljat till fyllnadspensioner.
Med ani. häraf anser jag irrig dock höra fästa den värde talarens upmärksamhet derå, att, vid uppförande af hvilken som helst reglering,' synes det vara ett. oeftergiflig t vilkor, att kunna beräkna de siffror, hvilka å ena eller andra sidan böra tagas i betraktande.
Efter inherntande af K. M:s Nåd.
Propos. i denna det, kan nian likväl icke undgå att finna, att densamma, för den händelse bifall dertill lemnäs, icke gör ett sådant vilkor möjligt, enär P. St:r icke kunna bestämma denna stimma.
Detta är skälet, hvarföre StatsUtskit ansett sig icke kunna tillstyrka bifall till K.
M:s förslag i ämnet; och äfven jag, för min del, har ieke kunnat annat än finna detta Utskits beslut välbetänkt.
Derefter »ökte Utskit. en annan utväg att bereda möjlighet för uprätthållande af dessa fyllnadspensioner.
Häremot har samma talare anmärkt att arméeus pensionskassa icke skulle utan svårighet kunna lemna förskott till den för någon kortare tid möjligblilvande bristens fyllande.
Om ock någon ringa olägenhet under loppet af år 1861 samt. kanske 186- skulle för nämnde kassa upstå häraf, så behölver man likväl icke frukta för den derpå följande tiden, enär R.
St:r, för den händelse en sådan brist verkligen skulle inträffa, ju äro i tillfälle att år 1863 densamma betäcka.
Jag är i öfrigt öfvertygad, att, om en sadan brist skulle yppas, kommer den likväl att blifva ganska obetydlig, samt att den icke kan antagas komma att öfvergå 10 ä 15,000 rdr.
Vid sådant förhållande kan jag icke neka att det skulle synas mig minst sagdt underligt, om icke pensionskassan, med sina stora tillgångar, skulle kunna söka bereda sig tillfälle att förskjuta ett penniugebelopp af nämnde storlek.
Samma talares yttrande, att det icke är någon skyldighet för pensionskassan att taga någon befattning med dessa medel till fyllnadspensioner, synes mig sakna allt stöd af billighet och rättvisa.
Denna fråga har ju ett ovilkorligt sammanhang med arméens pensionskassas intresse.
Då arméen lemnat afgifter till pensionerna samt statsverket bidrager till deras fyllande, så är det väl en fordran, hvilken synes i allo rättmätig, att pensionskassan öfvertager den ringa befattningen med penningarnes utdelande.
Slutligen har samma talare yttrat att man, ronde hvarje fråga, bör fatta det lämpligaste beslut.
Detta är väl en sanning; men man må då redogöra för sig hvad som är det lämpligaste beslutet.
För att komma till något riktigt resultat i detta fall, måste man, vid frågans bedömande, hafva blicken fästad på alla omständigheter, som med frågan hafva närmare eller fjermare sammanhang.
Då jag enl. mili upfattning anser att några synnerliga vådor icke af Utskits förslag äro att befara, samt 3 Stånd funnit skäligt detsamma bitalia, får jag, för min del, fortfarande yrka att K, o. Ad. måtte uti samma beslut sig förena.