Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta oaktadt anser jag dock att Const.Utslcs pligt hade varit, att sedan det framställt eller lemnat sin redogörelse för alla de särskilda anmärknings anledningarne, borde Utsk. hafva uttalat ett total-omdöme, eller hvilket resultat Const.Utsk. ansett följa af dessa premisser, samt deraf göra en framställning till R. St:r.
Jag anser detta så mycket mer öfverensstämmande med Rikets Grundlag som de yttranden, hvilka inkomma från Utsk., skola inom Stånden först framställas till antagande, och jag hemställer huru det är möjligt att framställa detta mern. till antagande.
Det låter sig icke göra, och min åsigt är derföre, att Const.Utsk., efter de speciella anmärknings anledninsarne, hade bort framställa en slutsats till R.
St:rs antagande, antingen i så måtto att det föreslagit
Ständerna att begära en eller flere af Rådgifvarnes endtledigande, eller ock att skäl förefunnes att låta vid anmärknme bero.
Med stöd af hvad jag nu haft äran anföra, hemställer jag, det R. o.
Ad. måtte för sin del besluta följande: »Då anmälan om Statsllåds ledamots skiljande från embetet på grund af 107 g R:s F:n nu ej må göras för sådant rådslag, som, fastän det i annan ordning redan kommit till R.
St:rs kännedom, likväl ej i detta mern. blifvit omförmäldt, samt de deruti framställda anm:irku:r, ehuru till större delen befogade och af ej ringa vigt, dock äro af den beskaffenhet att de, under förutsättning, att StatsRådets medlemmar derå fästa behörigt afs. under Rädgifvarekallets fortsatta utöfning, icke nu böra föranleda till underd. anmälan om flere eller färre af de ännu ej afgångne StatsRåds-medlemmarnes skiljande frän deras embeten; så liigges mern. till handlingarne» Frih.
De ord jag här går att uttala, ber jag få inleda med en fråga:
Hvarföre omfattas denna stund, då DechargeBetänk. inkommer till kamrarne, med så mycken liflighet och med hvarje Riksdag ökndt intresse?
VII II. * 27 418 Den 18 Juli.
Jo derföre, att med folkets allt högre insigt och bildning nationen mognat till ett politiskt myndighets-tillstånd.
Historien lärer oss alla de öden folket under framfarna dagar genomgått åsamkade genom den liknöjdhet, hvarmed de förbisett de allmänna angelägenheterna.
Må det vara vår tid och vår högre samhällsutveckling förbehållet, att med stigande upmärksamhet följa de politiska intressena, vehikeln för individens och folkens intellektuella, materiella och moraliska utveckling, för samhällets storhet och lycka.
Mången skal! kanhända vilja inbilla sig, att den konstitutionella rättighet vi i dag utöfva, är större, än den vi i andra våra konstitutionella tider utöfvat.
Den som qväljes af dessa politiska skrupler, vill jag hänvisa till 1634 års R:s F:n om ansvarigheten.
Den grundsatsen var der antagen: att ali styrande och verkställande embetsmannamakt skulle vara ansvarig i ett system af kontroller.
I 1660 års R:s
Fm stadgades, att: lediga Råds-embeten skulle tillsättas med Ständernas och Rådets samtycke.
Må vi lägga detta på sinnet, att vi icke, genom allt för mycket devouement, må apollia den ena Statsmaktens rättigheter.
Med tanken på vår politiska storhet då och vår närv:de ställning, till vår konstitutionella frihet då och nu, böra vi skäligen icke frukta att hafva öfverskrida råmärket för statsmakternas ömsesidiga rättigheter, hvarförutan all konstitutionel princip hvilar lika mycket derpå, att det finnes för StatsRådet en makt under, som öfver det, och som fordrar räkenskap.
Huruvida, som det heter i 1830 års DechargeBetänk.: »Konungens
Rådgifvare troget och redligt vakat öfver konstitutionens och lagarnes helgd, Fäderneslandets bästa och enskilda medborgares rätt», skola vi undersöka.
I denna undersökning följer jag icke Utslcs väg, ty Utsk. har betraktat hvarje sak särskildt för sig och icke i sammanhang med Regeringens politiska system, hvarigenom detta sednare sättes i bakgrunden för mer eller mindre obetydliga enskildheter.
För min del önskar jag se det politiska systemet i ett sammanhang; vill derföre inom en ram måla en tafla af alla de rådslag, som blifvit under ifrågav:de tids-cykel afgifna, gruppera och färglägga dem efter bästa förstånd och samvete, för att af dessa föremål sammanfatta en bild, af hvilken jag må kunna dömma till taflans större eller mindre värde.
Med hänvisande till Regeringens politik i den inre förvaltningen åberopas: 1 :o) Den Kongl.
Propostn om tryckfriheten.
Deu afsåg att med endast densammas omnämnande i Grundlagarne förvandla alla bestämmelser om sättet, huru den skulle få utöfvas, till civil lag.
Tryckfriheten är konstitutionens väsendtligaste stöd!
Skulle den göras beroende af en nyckfull civil-lagstiftning, så stöde vår frihet på spel.
Den blef också enhälligt inom alla Stånd afslagen.
2:o) Prinsregerings-proposmn.
Den åsyftade att, under vissa omständigheter, åt från Thronen aflägsne Prinsar öfverlemna Riksstyrelsen i följd af börd.
Detta förslag saknar exempel i våra häfder, Den 18 Juli. 41» och skulle utsträcka Legitimitets-principen öfver vanlig gräns, på samma gång denna deraf lätt skulle kunna hotas.
Ilar också blifvit af Ständerna afslaget. 3:o) Anmärkes den nya Landshöfdinge-instruktiouen som föranledt Const.Utsk. till anmärkms-anledning.
Man har centraliserat landtstats-styrelsen i Landshöfdingens händer; förändrat de konstitutionella garantier vi ega i den ansvarighet dessa tjenstemän varit underkastade; öfverflyttat ansvaret på de af lagen svåråtkomlige Landshöfdingarne; utsträckt deras- makt på ett betänkligt sätt, hvarom deras rätt att stadga vitén synnerligen erinrar.
4:o) Angår Statsliådets underlåtenhet att i befordringsmål motivera sina meningar om sökandes skicklighet och förtjenst.
Förbiseende härutinnan kan icke nog framhållas.
5:o)
Den nya skolordmn, som centraliserat Skolstyrelsen i Biskoparnes och Regeringens händer, hvarigenom åter skolan dragés närmare kyrkan och undervisningen kommer att utportioneras af Regeringen, i stället för att skolundervisningen bör vara en allmän angelägenhet, som bäst utvecklas af en kraftig kommunalanda.
6-o) Bör anmärkas nyligen skedda utnämningar till de indrag, tigaste Biskops embeten».
Löneregleringsfrågan för Presterskapet är af största vigt.
Kyrkan lider kännbart af brist på tjenare och ännu mer af den inom kyrkans tjenst eftersatta bildning, som eljest i vår tid skulle tagas i anspråk.
Man är blind för de faror som hota Statskyrkan.
Har för öfrigt anmärkes såsom en uraktlåtenhet hos Konungens Rådgifvare, att de ingenting verkat för: a) kommunal-lagstiftningen, som utgjort föremål för Ständernas öfverläggningar vid så många Riksdagar.
Det kommunala lifvet utgör grundvalen för det konstitutionel politiska lifvet. b) för Bank- och Creditväsendets ordnande, Det förvirrade skick, i hvilket det befinnes, har kännbart ökat vårt financiella trångmål.
Då ändtligeu en komité förordnades på Ständernas begäran, att upgifva förslag härutinnan, så erhöll man af dess verksamhet endast ett dödfödt foster.
Styrelsen företer i allmänhet endera en mycket stor eller liten förmåga att tillsätta komitéer, Valet till en och samma komité faller ofta på personer till tänkesätt diametralt olika.
Följderna deraf hafva i allt för många frågor visat sig.
Frågorna blifva derigenom oafgjorda och upskjutne.
Men nu till den yttre politiken. 1 sådant hänseende bemärka vi Neutralitets-förklaringen af år 1853.
Det heter i Cirkulärbrefvet af den 26 Okt. 1853, »att, i det beklagansvärda fall, att ett fredsbrott föranleddes af de mellan sjömakterna upkomna stridigheter, hvilka icke omedelbart bcrörile de förenade liikenas intressen.» — — — — Kan ett krig mellan Ryssland och Vestmakterne föras utan att omedelbart beröra de förenade Rikenas intressen?
Har Sverige sjunkit till den nullitet, att det hvarken har att vinna eller förlora af en sådan händelse?
Såsom svensk skall jag aldrig erkänna det 420 Dan 18 Juli. äfven om någon stor olycka, det Gud förbjude, hade öfvergått vårt laud, som berättigade till ett sådant talesätt.
Det heter i Betänk.: »Sedan från Danmark svar ankommit, att detta lands Regering fortfor i sina förut yttrade föresatser, blef ärendet d. 14 Dec. 1853, inför Konungen föredraget af— — — dervid, sedan föredraganden framlagt det genom omförmälda underhandlingar beredda förslaget till Neutralitets-förklaring oell tillika tillkännagifvit — — — — Konungens nyssbemälde
Rådgifvare livar för sig i underdånighet • tillkönnagåfvo sin tanke vara, att den föreslagna förklaringen i afs. å grunderna och verkställigheten af det neutralitets-system, hvilket de förenade Rikena — — — — borde antaga, vore fullkomligt öfverensstämmande så väl med de förenade Rikenas värdighet, som ock med deras sanna intressen både i politiskt och merkantilt afseende, — Hr StatsMinistern icke tvekade att i underdånighet tillstyrka, att meddelandet till ifrågavide utländska makter genast måtte ega rum; — — — — Med anledning häraf tillåter jag mig framställa följande frågor: 1:0) Bör Sverige med likgiltighet se tillbaka på alla de oförrätter det lidit af Ryssland, under mer än 100 år?
2-o) Bör Sverige med sorglöshet åse Rysslands tillväxande makt och förstoring, eller bör det med skicklighet och förståndsskärpa, motarbeta dess eröfringslusta?
3:o)
Om så är, inträder icke rätta ögonblicket härför under en strid mellan den förenade mäktiga Vestern och Ryssland, eiler när inträffar eljest lägligare tillfälle?
Om således rätta ögonblicket varit inne för oss härtill, huru kan man då försvara denna Neutralitets-handling, som afskär för oss alla de eventualiteter kriget bereder, och indrager oss i ett snörlif, der vi, overksamme åskådare till striden, upträda medelbarligen i Rysslands intressen.
De svenske män, som afgifvit och gillat denna Neutralitetsförklaring, äro verklige politiske kontraster till våra föreg:de tiders politiske män.
Det finnes axiomer i politiken, som i andra vetenskaper.
Ett politiskt axiom för oss har städse varit, att då Ryssland varit inveckladt i krig med Turkiet och dessutom anfalles af 2:ne makter, som Frankrike och England, att vi då icke skola afgifva Neutralilets-förklaringar.
Det intima förtroendet och vänskapen för Ryssland, på bekostnad af vår traditionella politik, har i vårt statslif först inträd t med den Bernadottska Dynastiens upstigande på den svenska Thronell.
Vi hafva också endast ett motstycke till denna Neutralitetsakt, nemi. i den som år 1834 afgafs.
Men denna af år 1853 öfverträffar deri förra i hängifvenhet för Ryssland, då Slilö hamn nu blef undantagen från Vestmakterna. ilan erinras derom i en depesch från UtrikesMinistern till legationen i Petersburg af den 31 Jan. 185 4 i anledning af Rysslands invändningar mot Neutraliteten.
Man hade nemi. tagit till mönster -— heter det —• 1834 års Neutralitets-förklaring, men att dessutom (i Juli 1853), befästningsarbete blifvit beslutadt och (i Aug. samma år) börjadt vid Slitö, på det man skulle kunna uptaga Den 18 Jnli. iJi äfven Slitö bland befä stade bainnar, som skulle stängas, hvilket vore ett nytt tillägg till Rysslands fromma.
Jag vill härmed icke hafva sagt att vi ovilkorligt skulle deltagit i kriget.
Deltagandet skulle berott på de fördelar kriget hade öpnat för oss.
Deremot har jag anledning tro, att vår Neutrali tetsförklaring, förläde kriget till Svarta Hafvet, som efter all be räkning eljest hade kommit att gälla Östersjön; ty hvarföre anföll Vestmakterrne eljest Bomarsund och sorn det säges erbjöd oss Aland mot vilkor?
Att förflytta kriget till Östersjön, låg i Vestmakternas intressen.
England skulle alltid vara mera intresseradt att förstöra Rysslands ÖstersjöFlotta, som på 2 dagar kan vara vid dess kuster, än Svarta HafsFlottan. som låg innestängd inom Dardanellerna.
Begge mak t erne kunde dessutom långt förr afgöra kriget genom ett slag åt hjertat på Ryssland, än genom ett krig i Svarta hafvet, hvarifrån Ryssland aldrig kan kufvas.
Tänkom oss! att ÖstersjöFlottan hade blifvit förstörd i stället för Svarta HafsFlottan, att Petersburgs kringliggande fästningar hade legat sorn Sebastopol i grus.
Hvilka fördelar skulle ieke då en utebiifvaude Neutralitets-förklaring bered t oss.
Hvilka hafva följderne blifvit af Neutralitets-politiken?
Sedan ryska politiken för en tid blifvit stäckad i söder, vänder den åter upmärksamheten mot norden.
Den har alltförväl kommit underfund dermed, att en afgörande strid är oundviklig med England.
Att den så fattar saken, visar sig deraf att den förstärker sina Flottor i Östersjön och Hvita Hafvet, föröker sina Flottetablissemcnter och befäster sina kuster.
Vägen åt detta mål går öfver Skandinavien och vi måste i första hand vara beredde på striden.
Nationen fattas instinktmessigt af denna fara, och det stora intresse för National-försvaret, som blifvit ådagalagt genom enskilda motionärer, R.
St:r och Regeringen vid denna Riksdag och de många milhrs anslag, som blifvit lemnade, utvisa tillräckligt att vi förstå upskatta densamma.
Sådan är vår ställning efter den beprisade Nautralitets-politiken.
Kunde den blifva sämre?
Utsk. yttrar; »Det visar sig att af ifrågav:de Regerings åtgärder den ena, eller Neutralitets-förklaringen varit förestafvad lika mycket af ett vist förutseende, som en rigtig upfattning af stundens kraf.
I tid förberedd och i tid afgifven undanröjde den hindren för den politiska ställning, som var med Rikets ära och fördelar mest förenlig, under en strid, hvars anledning och angifna syftemål var för Rikets intressen främmande.»
Då Utsk.-sålunda gifver absolution åt Konungens Rådgifvare i denna politiska fråga, då ser Utsk. densamma i en allt för trång och inskränkt synkrets och synes fattadt af politisk fruktan för Ryssland; ser den ifrån en synpunkt hvarifrån svensk politik förr aldrig varit sedd och hvarifrån jag hoppas den aldrig mer skall komma att betraktas.
Rörande det formela af frågan så har den delen af fö reg: de talare blifvit utvecklad, hvarför jag förbigår densamma.
Under det att vi sysselsätta oss med den utländska politiken, tillåter jag mig interpellera UtrikesMinistern, huru det förhåller sig 422r Den 18 Jnli. med den i Ut- och Inländska Tidningar omnämnde, af vår Regering Danska Kabinettet erbjudne Off- och DefensivAlliansen.
Skulle meningen vara att ännu en gång förnya 1848 års politik och uptriida för Danmark såsom helstat, då beklagar jag detta förbiseende af våra stora oell sanna intressen.
Ett Skandinaviskt Danmark kunna vi med rälla understödja, på grund af nationalitetens rätt.
Danmarks politik och förvecklingar som helstat nr Europas sak oell ligger åtminstone f. 11. utom vårt görande och låtande.
Jag har nu slutat min granskning af Regeringens följda inre som yttre politik.
Efter bista förmåga har jag updragit en teckning af densamma.
Den synes ega en rigtning till centralisation och allena-styrande, i strid med konstitutionens anda och mening, hvaraf jag dragar den slutsatsen, att Konungens Rådgifvare, hvilka deltagit i dessa beslut, icke troget och redligt vakat öfver konstitutionens och lagarnes helgd och Fosterlandets bästa.
Sedan de fleste af dessa Rådgifvare hafva lemnat StatsRådet, tinner jag f. n. vara lämpligast förena mig med Hr Cederschiöld, i hans afgifna förslag.
Då aumärkmr blifvit rigtade mot alla de i Coust.Utsk:s mern. förekommande punkterne, anhåller jag att med några ord få upträda till försvar för de punkter, i hvilkas beslutande jag deltagit.
Beträffande då l:a punkten, eller den, som anmärker underlåtenhet af StatsRådets ledamöter att vid frågor om bortgifvande af sådana sysslor, hvartill förslag blifvit uprättade, afgifva yttrande om de sökandes skicklighet och förtjenster, så stadgar 33 g R:s F:n. »Enär sådana sysslor, hvartill förslag blifvit uprättade,. skola af Konungen bortgifvas, böra StatsRådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förtjenster.»
Om nu protokollen utvisa, att, jemte det deruti finnas uptagne de tre personer, som innehafva förslagsrum, sedermera endast finnas namnen på åtskilliga andra, hvilka varit från förslaget uteslutne och direkte hos K.
M. sig anmält, samt det så begifver sig att några af StatsRådets ledamöter föreslå en person utom förslaget, och andra en annan, till erhållande af tjensten, utan att vidare yttra sig deröfver annat än med hans namn, så kan man väl icke undra deröfver att möjligen en tredje som jemväl utom förslaget blifver nämnd, om hvilken man endast känner hans namn.
Huruvida man kan påstå att R:s
F:ns 33 § härvid blifvit iakttagen, är åtminstone för mig omöjligt att fatta.
Det är möjligt att Grundlagen går för långt i sina fordringar; men emellertid har den gifvit dessa fordringar tillkänna, och så länge den har gällande kraft, bör den väl följas.
Hvad åter beträffar tillsättandet af förtroende-embeten, så är Grundlagens stadgande derom alldeles skiljaktigt från föreskriften om tillsättande af andra tjenster.
I andra punkten af 33 § står nemi.: »Åge de», StatsRådets ledamöter nemi., »äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten underdåniga påminnelser göra.»
Huruvida denna del af § blifvit efterlefd eller icke, utgör nu ej föremål för Ståndets öfverläggning, enär Den 18 J uli. 423 Const.Utsk. sig deröfver icke yttrat, och jag anser mig fördenskull icke böra söka utveckla de åsigter jag kan ega med anledning af de anmärkir, som i detta hänseende blifvit framställda.
Det är nemi. endast angående det ämne, hvaröfver Const.Utsk. utlåtit sig, som vi böra yttra oss, och i det afseendet tror jag mig hafva visat både att saken är vigtig, att Grundlagens bud är oförtydbart, och att det sätt att gå till väga, hvaraf jag framkastat cn bild, icke är det, som Grundlagen afsett.
Vidkommande 2:dra punkten, »angående tillåtelse för utlänning, som ej erhållit svensk medborgarerätt, att besitta fast egendom i Riket», så hafva åtskilliga skäl här blifvit framlagda för den åsigten, att det skulle vara orimligt påstå, det ingen annan än svensk medborgare skulle få ega svensk jord.
Egentligen har Utsk. icke påstått någonting sådant, och har ej heller kunnat göra det.
Det har nemi. vid flere tillfällen visat sig vara ganska fördelaktigt att tillåta utländningar besitta svensk jord; de hafva infört kapitaler i landet, och, hvad som bättre är, de hafva äfven infört skicklighet.
Men derföre att bruket är nyttigt, är det icke sagt, att missbruket bör försvaras.
Det är en stor skillnad emellan att tillåta å ena sidan ett inskränkt antal utlänningar på spridda ställen i landet inköpa jord, och å den andra ett mångdubbelt större antal att göra detsamma inom en och samma ort.
Nu vill jag väl icke siiga att detta sednare varit fället; men det är dock en sanning, att det egentligen är i Skåne och Westergöthland, der dylika köp egt rum, hvarigenom, ehuru sådant äfven skett i andra landsorter, man dock icke kan säga, att de utländska jordegarne blifvit spridda i landet.
Det är äfven skillnad emellan om sådana utlänningar inköpa jord, om hvilka man har förhoppning, att de här skola bosätta sig och omsider blifva svenska medborgare, eller om denna jord inköpes af utlänningar, som icke gifva den ringaste anledning till en sådan förhoppning, t. ex. ett handelshus i England.
Det är äfven gifvet, att om det medför gagn att utlänningar inköpa svensk jord, så måste det också medföra betydliga olägenheter.
Förhållandet emellan husbonde och tjenare är icke oväsendtligt, och olägenheter måste nödvändigt upstå i afs. på alla kommunala angelägenheter.
Man har åberopat, att åtskilliga främmande stater medgifva utlänningar nästan obegränsad frihet att inköpa jord inom landet; men man har förbisett, att inom dessa stater en särskild lagstiftning finnes för ifrågavide förhållanden, och att de inflyttade friimlingarne; äfven hafva skyldigheter sig ålagda, som icke förefinnas i svenska lagstiftningen.
Häraf synes att man icke alldeles får bortblanda förhållandena i detta fall, eller att derföre, att utlänningar obegränsadt få inköpa jord i andra länder, sådant äfven bör vara tillåtet här.
Slutligen ligger väl ock någon skilnad emellan om man i protrn finner att tillåtelse för utlänningar att köpa svensk jord lemnats efter mogen pröfning, eller om man uti samma prot. vid dessa ärendens föredragning icke finnér något annat, än blott anmälandet och namnet, och understundom icke ens detta.
Sä finues t. ex., enligt hvad Utsk. äfven upgifvit, icke i StatsRAds-prot. uptaget namnet på en person, sora här i Riket köpt en betydlig 424 Den 18 Juli. egendom, utan det är blott upgifvet, att det var en utländsk handelsfirma.
Det lärer således icke kunna förnekas, att, i afs. på tillåtelsen att köpa svensk jord, icke så ringa missbruk egt rum, och alt detta missbruk varit i stigande, intygas af Utslcs Betänk.
Beträffande 3:dje punkten, angalo uplåtnnde af en del af en Kronopark till utvidgning af en mötesplats, så liar man försvarat denna åtgärd dermed, alt ifrågavide jordrymd icke blifvit Kronan afhänd.
Detta är sannt; men för icke så långt tillbaka behötde ett hospital några tunneland af samina kronopark, och då ansågs det behöfligt, att en Kongl. Propos. afläts till Ständerna derom.
Det må likväl härmed förhålla sig huru som helst, så är dock gifvet, att när 77 g R:s Kai föreskriiver, att Kronan tillhöriga parker m. m. skola förvallas efler de grunder, R.
Sl:r derom bestämma, kan K. M. icke, utan Ständernas medgifvande, förvandla en kronopark till en mötesplats, i st. f. att odla den till skog.
Det är visserligen sannt, att någon stor skada icke inträffat; men att Grundlagens bud ieke blifvit i alio följdt, lärer icke heller kunna förnekas, och det ärat' vigt, att så väl sjelfva principen som Ständernas rätt uppehälles.
I afs.
å 5:te punkten har blifvit framstäldt, det K.
M. skulle haft juridisk rätt, alt medgifva Köping-Hults-bolaget att tidigare, än som vederbort, lyfta en del af det penningebelopp, som bemälde Bolag till säkerhet för jernvägsbyggnadens utförande nedsatt.
Denna juridiska rätt vill jag icke förneka; men en annan sak är, om man vid beslutets fattande afsett llikets sannskyldiga nytta, och det.är äfven i denna syftning, som Const.Utsbs anmärkn., blifvit framställd..
Vid oktrojens meddelande för detta Bolag, ansågs för Statens säkerket behöfligt, att en summa af 200,000 Rdr nedsat tes i StatsKontoret, hvaraf hälften skulle få lyftas, då halfva arbetet vore färdigt, och den återstående hälften när hela vägen vore fullbordad; hvaremot, derest Bolaget icke upfyllde sin skyldighet, eller vägen icke inom rätt tid blefve färdig, denna summa skulle tillfalla Staten.
När nu bolaget hos Regeringen anhöll, att oak tadt icke mer än högst en fjerdedel af anläggningen var färdig, få lyfta halfva ifrågav:de summa, hvilket dock sedermera nedsattes, så att Bolaget förklarade sig nöjdt med fjerdedelen, så är det väl klart, att det innebar en större säkerhet för Staten, om, såsom ursprungligen var bestämdt, lyftning af halfva den deponerade summan medgifvits först sedan halfva arbetet blifvit fullbordadt, än om, såsom nu skei t, Bolaget fick lyfta fjerdedelen, då blott en fjerdedel af arbetet var färdigt.
För att emellertid ett sådant beslut skulle vara öfverensstämmande med Rikets sannskyldiga nytta, var det utan tvifvel nödvändigt, innan man ansåg sig böra bevilja en förminskning i Statens säkerhet, att
Bolaget visat sig hafva med synnerlig drift och redbarhet samt på ett utmärkt sätt skött sina affärer.
Nå väl, mine Hrr, jag tror nästan, att man skall kunna säga motsatsen.
Det har nemi. på Bolagsstämmor beslutats om in ställande af räntors betalning, om utfärdande af prelerenceaktier och om sådana åtgärder, hvilka väl icke kunna sägas utmärka någon särdeles soliditet hos Bolaget.
Ytterligare har man sett arbetena bedrifvas på ett sätt, som visserligen icke ådagalagt någon Den 18 Juli. synnerlig utmärkt drift.
M. således ansett lämpligt att nedsätta eller minska Statens säkerhet, och Bolaget visat sig ega mindre soliditet än det haft förut, kan jag icke finna annat än att de ifrågav:de åtgärderne icke varit öfverensstämmande med hvad sorn för det allmänna kunde anses nyttigt.
å Ode punkten, ang:de den af K.
M. utfärdade instruktion för Förmyndarekammaren i Stockholm, har en värd talare framställt åtskilliga anmärkmr mot Utsk:s upfattning af frågan.
Vid alla dessa anmärknu- qvarstår likväl den omständighet, på hvilken jag icke kan annat än lägga vigt, nemi. att en beskattning blifvit lagd på de omyndige i Stockholm.