Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag måste taga verlden sådan som den är^ ej sådan, som de nyhetsälskande Ledamöterna påstå, att den, efter deras theorier, borde vara.
Och när jag inom mig sjelf har afgjort, att den Adeliga yngling, som skulie erhålla ett sådant Stipendium, i verkställigheten vore ganska illa belåten dermed, Står jag fritt till ansvar inför allmänheten för min tanka, i hvilken jagännnicke blifvit rubbad.
En Ledamot har framställt min mening på ett sätt, att jag deröfver högeligen måste beklaga mig.
Jag skulle blygas, om jag haft den mening som man, med afvikande från sanningen, velat tillägga mig, den nemligen: alt det vore oförenligt med en Adelsmans känsla och rygte, att ingå i handtverkerierne.
För alt återkalla orden i Edert minne, mine Herrar, är jag färdig att upprepa dem å nyo.
Jag sade: ”fåfängt må man vänta att en ”Yngling, som i Tecknologiska Scholan el”ler Scholan i Fahlun, der lian en tid fort”farit att formera sitt begrepp efter sina ”kamraters, och med en rigtning till nå"got högre mål, sedan skall frivilligt ingå i ”Handtverkerierne.”
Sådane voro mina ord, och jag tager Eder alla till vittne derpå.
Nu frågar jag, har jag då sagt hvad man pådigtat mig?
Man kan hafva fattat galit, men månne det icke är en plikt, om man, genom den oriktiga fattningen, ger talarens me - Oeii Mars e. ni. 3oS mening ett syftning, som nedsätter honom inför allmänheten, månne det icke då, säger jag, är en plikt att erindra sig sjelf, att man kan hafva uppfattat orätt meningen, och då förfar orätt emot talaren.
Slutligen skall jag tillägga hågra ord»
Jag har hört flera kalla min mening en fördom.
Å ja?
det må man!
Jag fördömer dock alla fördomar, och bland dem mäst den, som, under sken af att bortjaga alla andra, botar ätt taga väldet öfver Våra öfverlägghingar» Jag menar den olyckliga fördom, att förälska sig i alla nya ideer i och som vill, att våra förfäder, voro, i alla deras begrepp, dumhufvudeh, och att nu ingen ting är klokt, som icke är nykläckt.
Men jag vill erinra derom, att fördomar kunna gälla så väl på ena, som på andra sidan.
Och till hvad grad det finnes sanningidet förhållande jag befarat» skall jag genom ett exempel söka visa.
För några och tjugu år sedan hodde jag i i i år hos en Ålderman här i Staden» en mycket aktningsvärd man.
Den långa tid jag hodde i hans hus, gaf mig hans vänskap och hans aktning.
Jag bad honom intaga i lära en Adelig men fattig fader- och moderlös Gosse; hvartill han svarade mig: ”Herre! genlä gjorde jag
Er till viljes, men om det är ”af vänskap för hans Far eller Famille, som ni vill hjelpa gossen, sä sätt honom ej dit, 17 H. 20 3ö6 Den iZ Mars e. m. ”ty han blir inom sitt yrke ett föremål för ”hack ibland de andre; och ingen annan ”Mästare kan jag förmå att ta emot honom.”
Denna fördom är kanske något djerf, att här nu framställa, emedan den ej är Adelns fördom, och emedan liberaliteten icke känner andra, än Adelns fördomar.
Jag förnyar min anhållan, om bifall på Utskottets Memorial.
Herr Riben , Carl Wilhelm:
Då jag är en bland de Ledamöter af Utskottet, hvilka icke reserverat sig, är det äfven lätt att förutse, i hvad anda jag ämnar tala.
Jag respecterar Ridderskapets och Adelns beslut vid förra Riksdagen; men då Ridderskapet och Adeln remitterat till Utskottet en väckt motion, som åsyftar upphäfvandet af detta beslut, måste det åtminstone icke vara RiddarhusUtskottet, som skall beskyllas för en inconsequence, såsom en och annan Ledamot här gjort.
Då Ridderskapet och Adeln beslöt att remittera motionen till Utskottet, var det otvifvelagligt Ridderskapets och Adelns afsigt, att få ett utlåtande, som öfverensstämde med Utskottets öfvertygelse, utan afseende derpå, om den stod i strid med det förut fattade beslutet.
Herr Franc Sparres motion och det beslut, som i anledning af densamma vid sista Riksdag fattades, tror jag visserligen var en hyllning åt de liberala ide'erna, och Den 23 Mars e. nr. en ganska vacker hyllning.
Detstora, med landets folkmängd disproportionerliga, antalet af Sveriges
Adel, och den i många afseenden, nu mera än förr, inom Familjerna öfverhandtagande medellösheten, påkallade visserligen åtgärder, hvarigenom Adeliga ynglingar skulle vänjas ifrån, att endast på den Militaira eller Civila banan söka sin fortkomst.
Men att Ridderskapet och Adeln skall etablera Stipendier för dem, hvilka afträda den bana, som deras fäder beträdt, anser jag oriktigt.
Jag tillhörde 1823, då beslutet fattades, minoriteten, och om jag hade behöft bekräftelse på den öfvertygelse jag då hyste, har jag i dag fått den, då jag afhört Herr Hjertås StatsEkonomiska afhandling.
Målningen var ej fördelaktig, men den är beklagligtvis sann.
Jag hemställer, om man med 160 R:dr, Svenska Bancosedlar> gifna åt några Adeliga ynglingar, som derigenom skulle indragas i näringarne, kan upphjelpa dessa näringar då vi, under de 30 år vårt samhälles skick varat, icke ännu hunnit få bort våra skråförfattningar.
Het är genom en klok Ekonomisk Lagstiftning som näringarne skola upphjelpas, och åtminstone närmas den höjd, hvartill de, inom andra länder hunnit.
Ett Riksstånd, en fjerdedel af Representationen kan ej, med någon fordel för dessa näringar, 20* 3oS O en Mars e. ro. gä Lagstiftningen i förväg.
Skulle det dock kunna ske, fordras dertill vida kraftigare medel, än Stipendier af 160 R:dr Svenska Bancosedlar.
Här har blifvit yttradt, att en Ryttmästare vid ett CavallerieRegemente blifvit en skicklig Färgare; och att han lärt denna sin konst utomlands.
Jag kan icke sätta i tvifvel denna uppgift, men jag är också öfvertygad.att han hvarken varit mer eller mindre lycklig, om han, då han vistades utomlands, fått dessa eländiga 160 R:dr B:co. —- Vöre Ridderskapet och Adeln i tillfälle, att gifva Stipendier, som voro 7 å 8 gånger större, då vore förhållandet helt annorlunda.
Voro icke dessa 160
R:dr bättre använde, om de gåfvos åt Adeliga gossar, som vid Gymnasierna ville studera för den Civila banan, eller åt dem, som vid Carlberg vilja bilda sig till skickliga Officerare.
Så hafva de hitintills blifvit använde, och då hafva de ländt till något gagn.
Men inom näringarne skola de göra intet, ty der blir denna summa både för mycket och för litet.
För mycket för den gosse, hvilken såsom Lärpojke går in i våra Skråembeten.
Till högre näringars studerande, i andra länder, är summan ända till löjlighet för liten.
Möjligen skall man i kommande tider få anledning att betrakta saken annorlunda, men dessa tider hafva ännu ej inträffat.
Den a3 Mars e. m. 3o<j Utskottet har ej stött sin mening på den tanka, att yrket icke skulle vara öfverensstämmande med en Ädlings värdighet.
Jag kan försäkra att ingen inom Utskottet tänkt deråt; och hvar och en skall, efter ett uppmärksamt genomläsande af Memorialet, medgifva detta.
Jag anhåller om bifall å nämnde Memorial, Herr Lefren, Johan Pehr:
Som jag vid början af Riksdagen framställt en motion om näringsfrihet inom Landet, och jag anser de ifrågavarande NäringsStipendierna i sin mån bidraga till näringarnes förkofran; kan jag ej annat än förena mig med Herr Tham, och anhålla om afslag å Utskottets Memorial.
Enligt min öfvertygelse finnes ej något nyttigare, än att bereda tillfälle till undervisning i industrigrenarne.
Den fördom, som här i hög grad är inrotad , att Adelsmannen endast på Embetsmannabanan kan söka gagna Fäderneslandet, anser jag vara högst menlig.
Jag tror Ridderskapet och Adeln hafva gjort väl i, att genom ifrågavarande näringsSlipendier uppmuntra Adelsman att skaffa sig kunskap i industri och näringar, heldst detta är en säker väg till sjelfständighet.
Man har sagt, att ett sådant Stipendium är för litet.
Jag tror deremot, 3io Den a3 Mars e. m. att det är ett ganska stort understöd, isynnerhet nu, då vi äga ett Technologiskt Institut, som kan bibringa den undervisning man i denna väg har att önska, så framt det ej blifver paralyseradt genom åtgärder, som medföra dess förfall.
Det är för närvarande bättre än många i andra Länder; och jag tror, att genom undervisning derstädes och sådane Stipendii-understöd, som de ifrågavarande, skola tillvägabringas Capitaler af kunskaper, hvilka kunna jemföras med contanta capitaler.
Här är för öfrigt redan så mycket ordadt i detta ämne, att jag ej längre vill uppehålla Ridderskapet och Adeln med yttrande härom, utan förenar mig med Herr af Ekenstam, som väl utredt saken.
Likväl vill jag tillägga några ord i anledning af hvad man här sagt, att en viss Ryttmästare tagit afsked och blifvit Färgare, förmodligen för det lian varit mindre duglig såsom Militaire.
Jag tror deremot, att just för det han var duglig och under freden ej fann tillfälle att använda sine kunskaper och sin capacité, lemaade han MilitairStåndet, och valde Färgareyrket.
Jag förenar mig med dem, som yrka afslag å Utskottets Memorial.
Min motion bestrides hufvudsakligen ur den allmänna salts, att den skall strida mot de liberala åsigter, som legat till grund för Ridderskapets och Adelns beslut vid sista Den a3 Mars e. m.
Riksdag om NäringsStipendiernes inrättning.
För min del kan jag ej anse den åsigt liberal, som vill gifva en bestämd rigtning åt Ynglingens bildning och genom understöd locka honom in på en bana, den han dess förutan icke skulle beträda.
Jag anser deremot liberalt, att understödja en fattig Adelig Yngling, på den bana, som han sjelf med förkärlek väljer, men ej af egna medel förmår fullfölja.
Om denna bana är Statens tjenst, så är det ej en fördom, utan en rigtig tanka af Adelsmannen att företrädesvis vilja tjena Fäderneslandet.
Genom sjelfva födseln är Adelsmannen kallad till deltagande i Lagstiftningen, till det högsta uppdrag en Medborgare kau äga.
Dertill böra ock Adelns söner bildas; och huru skall det bättre och säkrare ske, än derigenom, alt de i statens tjenst lära både att lyda och befalla, att i sjelfva verket se, huru statens författningar utföras, och huru dess krafter ledas antingen i Militaire eller Civil väg.
Om icke denna rigtning redan vore rådande bland rikets
Adel, så borde den befrämjas och ingalunda motarbetas; ty hvarmed skulle vårt fattiga rike betala, om de uppoffringar fäderneslandets tjenst kräfver, skulle gäldas med lönen allena.
Ingenstädes är Militairen måhända så illa lönad, som i Sverige; huru skulle man då kunna hoppas, att mängden af adeliga ynglingar ville inträda i detta yrke, om ej Förfädrens exempel, och den 3ia Den s3 Mats e. m. gra, krigets bragder fästat vid deras namn, föranledde dera dertill?
Huru begära, att så mången skulle flere år tjena lönlös i civila Embetsverk, utan att dertill vara föranledd af andra bevekelsegrunder, än uppehället, det han förr oeh lättare kunde förvärfva på andra vägar?
Huru hoppas, att åtskilliga Adeliga ynglingar, sora alldeles icke behöfva statens lön, ändock skulle, såsom man oupphörligt ser, egna sina bästa år och en del af sin förmögenhet åt fäderneslandets allmänna värf?
Dess tjenst blifver ätterna kär äfven genom de uppoffringar, den kostat och kostar dem.
En af vårt Stånd har visat mig kulor, som träffat hans Far, Farfar och Farfarsfar, och likväl håller han nu 2tne söner, vid Krigs Akademien, Jag skulle beklaga mitt Fädernesland, om sådane tänkesätt ansågos för fördomar, hvilka borde utrotas genom den låga egennyttans retelser.
Man har talat om nödvändigheten att genom ifrågavarande Stipendier upphjelpa näringarne.
Men det kan ej ske genom så ringa medel, sorn dessa Stipendier; utan det är genom skydd åt den inrikes näringsfliten mot täflan med den öfvermägtiga utländska, genom afsättnings beredande för landets alster och dylika större åtgärder, som så betydliga verkningar skola frambringas.
Men ehurudana åsigterna i detta hänseende må vara; så hade jag icke väntat, att en Ledamot af detta Stånd, hvarg ena son redan åtnjutit
Den a3 Mars e. m. 313 ett större
Riddarhusstipendium och hvars yngre son för ögonblicket innehar ett mindre, skulle uppträda för att förmena andra Adelsmäns behöfvande söner ett dylikt understöd till att också bilda sig till kunnige
Man har omnämnt att Officerare med fördel öfvergått till Näringarne; jag har intet att deremot invända.
Tvärtom bevisar det anförda exemplet, att den som först förvärfvat den bildning, hvilken fordras för statens tjenst, sedermera kan idka näring med desto större framgång.
Jag önskar blott, att de Adelsmän, sora föredraga att tjena Staten i krigarens värf eller i civil väg, måtte få njuta till godo allt det understöd, som Riddarhusets knappa tillgångar kunna lemna; ty den som vänder sig åt näringarne, blifver för sitt arbete, född och klädd äfven under den tid han går i lära.
Men sådant är ej förhållandet med dem, sorn egna sig åt Statens tjenst.
De få derföre intet uppehälle under lärotiden, och måste vanligen tjena flera år utan lön, innan de undfå en otillräcklig.
För dem äro således allmänna understöd af största vigt.
En enskild man, hvars namn väl förtjenar att upprepas, Herr Bergenstjerna har genom gåfva till Riddarhuset gifvit medel till understöd icke allenast åt fattiga Adliga Studenter, utan äfven åt dem, som nyss börjat sitt inträde i Statens tjenst.
Detta efterdöme torde snarare böra följas af Ridderskapet och Adeln i allmänhet, an 3i4 Den a3 Mars e. m. att Ståndet skulle undandraga sina obemedlade medlemmars söner de för deras bildande till Statens allmänna värf en gång anslagne Stipendier.
Under de få år jag varit RiddarhusKamererare, har jag tillräckligt erfarit, huru stort behofvet är af sådana understöd.
Alltid är de sökandes antal betydligt; men särskildt påminner jag mig en händelse 1826, då ibland i5 sökande befanns en yngling, som var 23 år gammal, och redan förgäfves sökt en gång förut.
Hans fader hade deltagit i i5 större och mindre träffuingar mot rikets fiender, var då sedan ett halft år sängliggande sjuk, och i så torftiga omständigheter, att, vid hans snart inträffande död, uppstod concours.
Ehuru goda betyg denna Yngling hade, var dock behofvet och omständigheterne för andre Sökande sådane, att denne då ännu icke kunde få Stipendium.
Jag har sett Sökande Ynglingar 3 gånger gå miste om sådane Stipendier, och först fjerde gången erhålla dem.
Är det under sådane förhållanden skäl, att borttaga befinteliga medel, från ett behof, hvars verklighet är så ovedersäglig och öfvervägande, för att använda dem till ett annat, hvars tillvaro blott är förmodad?
Böra väl vi så famla efter loford af meningarne för dagen, att vi ej låta det gamla och erkändt nyttiga äga bestånd, utan förstöra det på nya, osäkra och onödiga försök.
Jag yrkar bifall å Utskottets Memorial, och begär till Den 23 Mars e. m. 315 tidens vinnande genast votering, om min mening icke på annat sätt varder bifallen.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt j Gustaf: Sedan Herr von Hartmansdorff begärt votering, borde jag kanske icke upptaga Ridderskapets och Adelns tid med något yttrande i detta ämne.
Dock kail jag icke underlåta förklara, att jag instämmer med dem, som yrka, att Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga vid sistlidne Riksdagen måtte äga bestånd, och förevarande Memorial afslås.
Genom de 2:ne Stipendier, som här äroifråga, anser jag icke någon synnerlig hyllning lemnäs hvarken åt lidens kraf eller tidens fördom, hvarom man härstädes talat; ej eller tror jag dem kunna omättligt bidraga att antingen öka täflan hos JNäringsidkarne eller minska deras antal, som beträda Tjenstemannabanan.
Men efter det beslut, sorn. vid sednaste Riksdag af Ridderskapet och Adeln i denna sak fattades, och sedan upplyst är, att någon utdelning af desse Stipendier ännu ej ägt rum, samt erfarenhet således saknas, om det åsyftade ändamålet dermed kan vinnas, skulle jag tro det vara åtminstone förhastadt, att nu återgå från berörde beslut.
Utan att följa Herr Hjerta i den af honom framställde snällseglingstabell mellan främmande Länders fartyg och våra, samt hans jemförelse om Flottornes materiel, kan jag dock ej annat än 3.6
Den a3 Mars e. m. instämma i bans åsigt om ändamålet med desse Stipendier.
Jag fäster ej dervid det begrepp, att de skola lemnäs såsom understöd åt dem som blott vilja lägga sig på bandtverk, utan tror att de skola användas för att bibringa innebafvarne technisk bildning, söm lätt kan erhållas, sedan vi nu äga ett Technologiskt Institut.
Derigenom anser jag en grundlig erfarenhet beredas, och de, som vunnit en sådan technisk bildning, kunna sedermera använda sine kunskaper på praktiska yrken och näringar, hvilka hittills saknat framgång och större utveckling, just i brist af sådan behandling, Jag tror denna bildning då skall framkalla capitaler, och dessa draga den säkraste räntan af den vetenskapliga bildningen, Som jag följakteligen anhåller, att Proposition till afslag å Memorialet måtte framställas, fäster jag dock icke dervid den mening, som Herr Bråkenhjelm, att nemligen vilja gifva en förklaring om likhet i menniskonaturen, åt de oadliga Näringsidkare.
Afsigten är endast, att Ridderskapet och Adeln må i detta afseende visa sig vara samma menniskor vid 1829 års Riksdag, sorn under Riksdagen år 1823.
Jag ber Ridderskapet och Adeln benäget ursägta, att jag upptager ytterligare några ögonblick, endast för att r itta ett par origtigt uppfattade meningar i mitt sista yttrande.
Grefve Mörner beder jag
Den a3 Mars e. m. 3*7 vara god gora mig den rättvisa, att det icke möjligen kunnat falla mig in, under det jag vistades på 3o mils afstånd härifrån, att ens försöka, än mindre pretendera, att qvarhålla ett mål på Utskottets bord till min återkomst, som först inträffade flere veckor, efter det målet i Utskottet behandlades.
Friherre Boije, åter, är eö alltför utmärkt talare att af någon kunna missförstås; också har jag första gången uppfattat hans yttrande alldeles lika med hvad han sedermera upprepat; men jag hemställer hvarest den mannen väl står med sin opinion, som icke kan tilltro en Adelig yngling, att efter inhemtad bildning vid Bergsskolan i Fahlun, eller vid någon annan ändamålsenlig.
ApplicationsSkola, kunna äga nog kärlek för sine inhemtade kunskaper, att han ens skulle äga hog att sätta dem i verkställighet.
Den, som kan förmoda något sådant såsom allmän regel3 måtte sjelf stå nära den punct, som jag förut antydt.
Jag anhåller om ett ögonblicks uppmärksamhet; jag skall vara kort.
Friherre Boije har sagt, att den Adeligä yngling, hvilken, med begagnande af ett sådant Stipendium, som de ifrågavarande, njutit undervisning till exempel vid Technologiska Institutet eller Bergsskolan i Fahlun, skulle blifva olycklig vid sin afgång derifrån, emedan svårigheter skulle möta 3i8 Den 23 Mars e. rri. lians inträde i näringarne.
Jag hemställer, om väl ett sådant påstående kan hålla streck.
Tvertom tror jag, att en hvar, sora 3:ne år njutit undervisning i Technologiska Institutet härstädes, skall, om han vunnit skicklighet, blifva med begärlighet anställd vid härvarande Fabriker; och de, som 2 eller 3 år inhemtat kunskaper vid ofvannätnnde Bergsskola, äro alltid säkra om bergning, då de lemna Skolan.
Hos Bruksägare finnes ej någon fordom att antaga sådane Adelsmän till Inspectorer vid Bruken och dylikt, så framt de äro väl underviste.
Aldrig sakna sådane personer utväg till anständig utkomst, för det de äga en högre bildningsgrad, utan de blifva just derföre snarare använde.
Herr von Vegesach:
Jag vill endast förklara mig, i anledning af 2.*ne Ledamöters yttranden, som fästat sig vid ett af mig fälldt uttryck omen Ryttmästare, hvilken blifvit Färgare.
Jag har gjort det till en helig plikt för mig, att här aldrig yttra några personligheter, och jag har så mycket mindre haft för afsigt att förolämpa nämnde person, som jag alldeles icke känner honom; det är principen jag hållit mig till, och icke person; jag har blott sagt, att då en skicklig
Ryttmästare blifvit i stället en mycket skicklig Färgare, skulle man lätt kunna tro, att Iian vore mera skicklig, såsom sådan, än såsom Ryttmä - Den 23 Mars e. m. 3ig stare.
Detta är hvad jag yttrat, och innefattar ej någon förolämpning.
* Herr von Hartmansdorff:
Jag vill endast upplysa de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, som kunna derom vara i tvifvelsmål, att Adeliga ynglingar, hvilka taga Bergsexamen, äro lika berättigade, som andre till åtnjutande af Riddarhus-Stipendier.
I afseende åter på Herr Grefve af Wetterstedts erindran till Ridderskapet och Adeln om moralisk förbindelse att nu i denna fråga handla i likhet med beslutet vid 1823 års Riksdag, får jag yttra, att om samma förbindelse äfven fått gälla vid sistnämnde Riksdag, så hade alldeles inga NäringsStipendier kommit i fråga; ty vid 181 8 års Riksdag fattades det beslut om bildandet af nya Cadettrum och Stipendier vid Academierna, hvilket jag nu velat upplifva.
Det är ej eller mer än ett par dagar sedan Ridderskapet och Adeln, med frånträdande åfelt äldre beslut, medgaf RiddarhusSalens upplåtande till Concerters uppförande, ehuru inga nya skäl dertill förefunnos.
Således bryter man sig ej någon ny väg, om man nu bifaller RiddarhusUtskottets ifrågavarande Memorial.
Grefve Cronhjelm j Otto August:
Det är i anledning af en utaf Friherre Boije i sjelfva saken framställd och icke af någon Talare vederlagd anmärkning, som jag ut - 3^0 Öen s3 Mars e. m.
Beder mig att få yttra några ordi Friherren har sagt, att han af en aktningsvärd ålderman blifvit försäkrad, att en Yngling af Adlig hörd» som egnar sig åt Näringarne, skulle blifva, såsom han uttryckte sig, bemött med hack af Kamrater och Husbönder, Jag känner likväl två Adliga Ynglingar, som äro engagerade i näringarne; och jag har hört deras husbonde säga, att om alla Adelsmän skicka sig så väl som desse, skulle han aldrig vilja hafva Lärlingar af annat Stånd; hvarföre han också bemöter desse vida bättre, än någon af de öfrige Lärlingarne.
— Härjemte torde jag få besvara en del af Herr von.
Hartmansdorlfs yttrande.
Han har trott, att den upplysning Adelsmän, såsom Representanter, böra äga, ej kan stå tillsammans med den rigtning Ridderskapet och Adeln genom ifrågavarande Stipendier velat gifva Adliga Ynglingar att lägga sig på Näringarne.
.Tåg tror åter tvertom, att personer, hvilka hade en sådan allmän kännedom och öfversigt af Näringarne, som härmed åsyftas, skulle vava ganska nyttiga i Representationen, och att om en sådan allmän Öfversigt blef mera utspridd, vi omsider kunde slippa höra dessa långa loftal Öfver SkråSystemets förträfflighet, hvarmed vi nu stundom regäleras.
— För öfrigt är äfven yttradt, att Adelsmäns barn, som egna sig åt Näringarne, ej skola vara i behof af Stipendier, eme - Den 23 Mars e. m. 321 emedan de af Mästarne underhållas med föda och kläder under läroåren.
Jag får i anledning deraf upplysa, att förhållandet ej är sådant, enligt SkråSystemet.
Lärlingen är ej berättigad att få af Mästaren annat än mat under lärotiden; får han något annat, såsom kläder m. m., så är detta en serskild godhet.
Följaktligen är en sådan lärling af adlig börd serdeles i behof af Stipendii-understöd; ty han är, i följd af bättre bildning och uppfostran, vand att gå snyggare klädd än en tiggare, såsom de vanliga lärlingarne göra.
— Jag tillstyrker afslag å Memorialet, och har härtill ytterligare det skäl, att det icke är Ridderskapet och Adeln värdigt att år 1829 upphäfva ett beslut, som Ståndet fattat år 1828, hvilket ännu icke hunnit gå i verkställighet, och hvaraf vi således icke haft tillfälle att se några menliga följder.
Friherre Boije: Herr af Ekenstam har sagt, att han ej missförstått mitt yttrande; men han har likväl af mina ord dragit en alldeles origtig conclusion, som jag ej kan erkänna.
— Herr Tham åter har uppgifvit, att jag skall yttrat, att den Adliga Yngling, som, efter erhållen undervisning i *tt Technologiskt Institut eller Bergsskolan i Fahlun, ville inträda i Näringarne, skulle blifva olycklig.
Detta har jag aldrig sagt. 17 IT. 21 322 Den 23 Mars e. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla RiddarhusUtskottets ifrågavarande Memorial.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde Memorial.
Herr von Hartmansdorff och Friherre Boije begärde votering.
Den, som bifaller RiddarhusUtskottets
Memorial i anledning af väckt Motion om upphäfvande af Ridderskapets och Adelns beslut, angående tvänne NäringsStipendiers anslående å CadettSkotafonden, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses RiddarhusUtskottets berörde Memorial vara af Ridderskapet och Adeln afslaget.