Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Discont_fordringarnes indrifvande, än förslagsvis tillätes , att hoppas, möjeligf,n kunde gifva anledning; att det på sådant sätt åter utsläppte och emot 3 ProcentsSedlar och Assignationer i Rörelsen svarande Sedelmynt, ovilkorligen efter 5 år bör vara åter indraget, såsom svarande emot den Fond, som innefattas i Discontverkens säkra Fordringar; att af dessa bör indrifvas en femtedel om aret, och om möjligt
Räntan för de i dessa Disconter gäldskyldige, till 5 Procent nedsättas under denna Liqvidationstid ; att jag ansett 6 Procents Ränta å Barquens fordran af Götheborgs
Discont vara för strängt beräknad; att någon utsträckning beviljades för BancoDiscontens operationer, och att FilialContoir 1 Götheborg och Malmö anställdes, utan rättighet att bevilja Lån, hvilket alltid skulle HufvudContoiret i Stockholm underställas, sorn ägde att göra afseende å FilialCoritoirens till- eller afstyrkan; att jag anser en uppgift med nummer, årtal och summa å alla i omlopp varande TreprocentsSedlar innom viss föreskrifventid, böra af Innehafvare infordras, för att controUera Verkets bokförda Skulder; att. jag äskat undersökning om Götha CanaJDiscont ägt rättighet att till Canalverket utlåna Den 17 Martti, e. m. 185 1,j00,000 R:dr på längre tid än 6 Månader, och utan an derföre äga sådan säkerhet, som till TrcpiocentsSedeis-Innehalvares förnöjande är antaglig.
Till slut får jag äran yttra, det jag inga. lunda kan medgifva, att Regleringen med Disconterne bor kunna afgöras i hela sin vidd förr, än den allmänna grund Utsko;tet stadgat för Mynt förhållandet i allmänhet blifvit af Riksens Stander gillad j hvadan jag anhåller det Ridderskapet och Adeln med mig täcktes instämma i den önskan , att Utskottet, så fort ske kan, behagade afgifva sitt Yttrande i denna Hufvudfråga, hvarunder jag anser alla andra vara blott beroende delar.
- De utelöpande Assignationernes snara inlösen , elter den grund, jag tagit mig friheten föreslå, är således den enda åtgärd af Utskottens Betänkande jag, för min del, skulle vilja genast tillstyrka.
Betänkande innebär visserligen, att det beror på hvarje Fordringsägares godtfinnande, att bringa de Banqueroutterade Disconterne till Concourstillstånd; men då eådant afen enskilt emot ett så beskaffadt
Verk icke möjligen varit verkställbar^ är, i min tanka, högst origtigt, att då Concourstillstånd i det fallet verkligen existerar, att Disconferne ej betala sina Skulder, de likväl uppbära sina Fordringar på ett sätt, att Massans tillgångar derigenom dagligen förminskas, till stor skada och förfång för sådana, sorn ej kunnat qvitta gäld mot gäld, hvarföre jag anser högst nöd - 186
Den 17 Martti t e. «w. vändigt , att Disconterne ej mera få uppbära sina Fordringar; och de Gäldskyldige, 1 följe deraf, tills vidare befrias från albetainingar och ifrån den Straffprocent, sorn efter sådan Författnings vidtagande kunde påstås böra besvära deras Lån.
Utan anspråk att kunna lyckas i framställningen af något bättre, än det Ut.-kottens Betänkande innefattar, skall jag anse sorn en verklig tillfredsställelse, om jemnförelsen af motsatta tankar kan tillvägabringa den säkra öfvertygelse hos mängden, som åtminstone 1 tunar hopp, att en föreslagen utväg är den bästa, som tid och omständigheter medgiivit.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, uppläste följande :
Då så manga redan anmält hvad som emot de Högloflige Utskoitens Betänkande kan vara att anmärka, utbeder jag mig att endast få framställa några idéer, hvilka under granskningen af ämnet b ifvit hos mig väckta , och åt hvilka de Höglofl.
Utskotten , enär Målet till förnyad pröfning återkommer, torde lemna den uppmärksamhet, som de finna desamma förtjena.
Det gifves endast trenne sätt att afhjelpa de oredor , som FilialDisconternes obestånd vållat, så snart man går ut ifrån den Idéen, att Concours bör undvikas.
Det ena:
Att såsom Stats- och BancoUtakotten föreslagit, låta Nationens CreditVerk
Den jy Martti, e. m. 1S7 besörja Massornas utredning , då jag likväl tillstyrker de förändringar i planen för denna utredning, sorn af Herr Friherre Anckarsvärd blifvit föreslagen.
Det andra vore:
Att genom nya förskott återsätta FilialDisconterna i activitet, och dem i tillfälle att reda sig sjelfva.
Detta medel vore ofelbart det lenastt, men det torde hafva Opinionen nog mycket emot sig.
Man tycker ej om här i Landet, att gå långsamt till sina mål , och att amputera en skadad. lem går visserligen fortare , än att bota skadan genom en klok
Och sorgfällig behandling.
Det är ock en sanning , att om denna Cur-method skall äga en lycklig utgång, så fordras ovilkorligen, att så väl de producerande, sorn ock de PenningeRäntetagande Classerne bestämma sina begrepp om Banco TransportSedeins nu ägande verkliga värde, efter dess förhållande till det Verks reella Fonder, som utgifvit dem, och icke hvarken efter det förhållande de förr ägt eller det förhållande, som de framdeles kunna komma att äga.
Hufvudordsaken till de slitningar
Och ytterligheter t som under de sednare åren ägt rum j till olikheterna i Producternas pris, så väl i förhållande till hvarandra, sorn ock det ena årets pris jemfördt med det andras, synes mig ligga deri, att å ena sidan Producenterne satt ett för ringa värde uppå BancoSedeln, som de så lätt kunnat dels förtjena, dels upplåna i och att å den andra, de Penninge-Räntetigande, ibland hvilka i vissa afseenden Staten sjelf kan räknas, genom Producternes ned - 188 Dm 17 Martu i e. hållande i pris, siräfvat att gifva BancoSsdeln ett värde, som den icke mera kundé och således ej heller borde äga.
'Af all strid draga merendels främmande Personer, som i striden icke deltaga , största fördelen.
Så har ock Utlänningen och dess Agenter allena riktat sig uppå den Opmionsstricl, som Myntförvillelsen hos oss väckt.
De Producerande hafva vant s g vid att taga utifrån de flesta af sina iörnödenheti r och Administrationen sjelf har , hafsigt att köpa ilen så kallade Penningens värde genom de inhem ka Producternas hällande uti ett relativt lågt pris, öppnat vägarna för Importen, så ofta yttre omständigheter det tillåtit.
Skulle begreppen i dessa afseenden kunna rättas och närma sig till hvarandra; skulle genom åtgärder, som egentl gen höra till StatsFiaancens eller rättare till StatsO-conomiens område, — ty sann StatsFinance är icke annat än klok Sta-s-oeconomi; skulle genom dessa åtgärder, de producerande Classerna kunna ledas att hellre göra sina besparingar å nyo fruktbärande , än att förtära dem i utländska kräslighqter ; skulle genom dessa åtgärder Staten och dess Tjenstemän kunna försättas i den belägenhet, att deras Interesse ej mera behofver vara i strid med de producerande Classernas Interesse; så tror jag, att den lenare behandlingen borde få företräde framför den våldsamma > hellst då, i förra fallet, Konung och Ständer befrias ifrån den ledsamma nödvän - Den 17 Martu3 e. m. 189 ciighet att stifta L,3g för tillfället, eller att för en speciel Casus upphäfva icke allenast allmänna Lagen, utan älven handla emot Grundlagarnes föreskrift; ty emot den åtgärd, sorn Riksens Ständer nu gatt att vidtaga, kan Re. geringsFormens 90 § med vida större fog å- - beropas, än den hittills eller under loppet af denna Riksdag blifvit med blotta Discourser tillämpad.
Jag ser ingfen möjlighet att komma ifrån denna §., om någon alfvarsam Opposition skul: le bilda sig mot det af Utskotten föreslagna Förlikningsproject.
Denna §. förbjuder uttryckeligen Riksens Ständer eller deras Utskott att befatta sig med enskildta Medborgares och Corporationers förhållanden eller verkställighet ten ii någon Lag, Författning eller Inrättning.
Till de undantagn» fall lära icke FilialDisconternas Öctroyer, eller deras Liqvider med De» bitorer och Creditorer kunna räknas.
Men skulle Riksens Ständer under innevarande Riksdag vilja fatta något definitivt besluts ledande till reglering af allmänna Penninge-röreisen; så vill det synas mig vida rigtigare s om man lät åtgärderna till
Disconternes regler ring subordinera under den ptincipe, som i så» dant fall kommer att uppställas, än att, på sätt Utskottet , sid 1. yttrat sig, låta alla Fiu nanciella förhållanden, så väl Starens och Nationens, som sådana enskifta Corparationers , hvilka hittills statt i gemenskap trud Banquen, subordinera under den prmcipe, som för beva^ randet af Banquens så kallade Credit kan anses nödvändig.
Jag frågar; är det rättvist och 19° Din 17 Martti, t. m. går det an , att låta Banquens förhållande tili sina Gäldenärer och sina Borgenärer, sådant det nu är, eller genom operationer kan blifva , ovilkorligen och alltid blifva måttstock för förhållandet emellan Gäldenärer och Borger. ärer i allmänhet, och med detsamma den måttstock, som bestämmer värdet af våra Hus, af vår Jord och af våra Utlagor till Staten.
Ridderskapet och Adeln torde icke nu mera ogilla, att jag så envist bestridt, det frågan om FilialDisconternes reglering skulle till slutligt afgörande få företagas, annorlunda än i förening m d frågan om regleringen af allmänna Penninge- rörelsen.
Jag har länge hyst den tankan , att Statens och Banquens Finance böra åtskiljas:
Långt innan jag initierades i Banquens så kallade hemlighet, förstod jag att Banquens rörelse icke kunde vara annat än en Credit-rörelse, icke mindre äfventyrlig under dess Contanta, än under dess Sedelperioder.
Genom noggranna undersökningar har jag öfvertygat mig, att denna Banquens Credit - rörelse yttrat en högst ojämn och således , i det hela tagit , menlig verkan uppå Näringarne, allt efter som den varit mer eller mindre utsträckt.
Det är i synnerhet på Jordbruket och de dermed i förening stående Näringar, som variationerna i denna Creditrörelse yttrat en förderflig inflytelse.
En sanning, sorn jag uti den förleden Höst från trycket utgifven Skrift om Spannmålsprisen och om Myntförhållandet i - Den 17 Martn, e, m. <91 från år 1624 till närvarande tid, tror mig hafva bevist.
Jag är innerligen derom öfvertygad, att, förrän Staten får sitt eget, från Banquen skillda CreditSysteme, det ej kan förekommas , att icke hvarje nytt krig och hvarje behof af oVanlig kraftansträngning skall leda och tvin» ga till samma missbruk af Banquens Credit , Born det, hvartill Krigen åren 1757, 1788 och 1807 föranledde, och till lika menliga följder för de producerande Näringarne, så snart fråga uppstår att hämma missbrukens verkningar.
Missbruket af Banquens Credit-rörelse vållar förlust för Capital-ägarne, det vill säga;, för den Class, som njuter fördelarne af förra Productionéis behållna vinst, och återförandet af Banquens Credit-rörelse innom den gräns, som massan af dess réeila Fonder tillåter, Vållar förlust för Producenterne och för en tid åtminstone eller intilldess att Productions medlen hinna öfvergå i andra händer, äfven förminskning af Productionen.
Så länge det nu existerande Systemet bibehålies , skola vi al. drig komma utur den olyckliga Cirkelgång, som med Carl XII:s död begyntes j Rikets serskilda NäringgClasser de lör främmande Nationers behof eller för Export arbetande, och de , som arbeta för inhemska Consumtio nen under ett dylikt förhållande , ömsom öfver höfvan tryckta och ömsom öfver höfvan gynnade , skola ingendera hinna till ett varaktigt välstånd, och Statens tillväxt i inre 192 Den 17 Martu, e. m. styrka skall mera blifva ett mål för våra önskningar, ån våra förhoppningar.
Jag tror att Staten och Banquen ej pä annat sätt kunna åtskiljas och göras oberoende från hvarandra, än att Staten småningom mot Obligationer, ställda på K:dr i Silfvervärde samt Räntans och 2 till 3 procents årlig Capitalafbetalning i Silfver, upplånar eller rättare uppköper Banco TransportSedlar, hvilka sednare sedermera dels kunde användas till liqviderande af Banqueiis ford*an i den proportion , som med afseende på förhållandet emellan Borgenärer och Gäldenärer i allmänhet kati pröfvas lämpelig ; dels ock till sådana Statens extra-ordinaira behof, som ej genom Bevillning kunna fyllas och hvarigenom dessa Banco TransportSedlar åter kunde ledas in i allmänna Rörelsen.
Härigenom skulle vi innom Landet erhålls en måttstock på BancoSedlens verkliga värde och i och med detsamma på våra produeter och våra fastigheter, hvilken, ehuru icke fullt säker, dock blefve mindre variationer underkastad och mindre förvillande än den , som nu våra Handels - relationer på Hamburg och London gifva oss.
Efter det Silfvervärde , som Banco Träns-' portSedlen härigenom i Folkets Opin on erhåller, skulle småningom Liqviderna Private emellan uppgöras; beräkning af Banco-Sedlar efter namnvärde Den 17 Martil, e. nt. *93 skulle småningom förbytas i beräkning efter det åtminstone aproximerande Silfvervärde, som Statsobligationerne beteckna} förvillelserna skulle blifva mindre stora och den tidpunct närma sig, då Rikets Banque åter kunde blifva hvad den alltid bordt Vara, och säkerligen sedandess och Statens CreditRörelse blifvit åtskiljde, skall för beständigt förblifva.
Om denna Idée blefve Grundidéen för de steg till allmänna PenningeRörelsen , som nu torde allena kunna vidtagas, så skulle jemväl FilialDisconternas reglering kunna utan förnärmande af Lagarna befordras Banquen skulle då kunna förskjuta medel åt alla de Discontera nas Gäldenärer, som äga nöjaktiga FastighetsHypothek att erbjuda, mot förbehåll, att samma belopp af TransportSedlar, som härigenom utginge af Banquen, skulle af Staten uppå dess skuid afbetalas.
Dessa Skuldförbindelser skulle likaledes kunna ställas på R:dr i Silfvervärde, efter den Cours, som Riksens Ständer kommo i sådant afseende att be tämma , med skyldighet för Gäldenären att betala Räntan antingen i Silfver eller i Banco TransportSedlar efter Cours.
Jag tror att på denna väg, en blifvande Realisation skulle kunna utan våldsamma skakningar förberedas.
Ständer skulle lika väl
Och ehuru på detta sätt Disconteme sättas i tillfälle att reda sig sjelfva, kunna tillåta att Assigflationerna genast efter fulla värdet af Ban» Ridd. 0. Ad.
Prot.lV. £. II.
Afd, 25, aé« 194 Den 17 Martil, e. m. quen inlösas; då den förlust, som på Assige nationerna möjligen skulle kunna blifva , kunde afskrifvas på den vinst, sorn Banquen hittills på FilialDisconternes rörelse njutit.
Efter de mångå och vidlyftiga anföranden jag hört i förevarande ämne, vill jag icke upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns tid med något Memorial, utan får endast uppgifva de skäl, hvarföre äfven jag yrkar Återremiss af Högloflige Utskottens Betänkande.
Jag anser icke de åt.: gärder olämpelige, utan förenlige med Principen af Myntvärdets upprätthållande, som Utskotten föreslagit i afseende på Disconternes Assignationers och Reversers inlösen, nemligen; de förre genast och de sednare innom 5 år, dock som en mera detaillerad plan för Penningetillgången i Rikets från Stockholm aflägsne Provincer och på hvad sätt Lånetjllgån: gar hädanefter kunna blifva att tillgå, då sorn jag hoppas alla BolagsDisconter och Insatts-rättighet af Penningar mot 3 Procent aldrig måw te af Ständer mera auctoriseras, icke ingått uti det Förslag Högloflige Utskotten nuafgifvit; anser jag Betänkandet böra återfemitteras, i den förmodan, att det dröjsmål, som ytterligare härigenom ökar den allmänna förlägen, heten, icke uppväger fördelen af att i ett sam-; manhang få emottaga och kunna bedömma hela Financeplanen, då hvarje partiel åsigt alltid måste göra detta bedömmande mera osäkert och öfvertygelsen om det rätta mera vacklande, Utskotten torde äfven böra närmare upply - Den 17 Martil, e. må sä , huruvida Götha CanalDiscontsDirect'on kari undgå en lika ersättnihgsförbindelse, sorn Malo mö
DiscontDirécteurer, i händelse brist förefinnes, Samt hvad del CanalVerket kan anses haft uti Disconteris obestånd, då till arbete^ bedrifvande anvähdts mera än Discontvinsteri och ActieÄgarries samt
Statens lagliga och bestämda årliga bidragj hvilka Upplysningar läfa Vara lika vigtiga för Diréctiorierne, i fall dé aro ansvarsfrie, sorn för Riksens Ständer, ifall ett motsatt förhållande äger fum.
Herr Malmerfelt, Gustaf, uppläste följande ; Ehuru StatsUtskottet uti sitt Betänkande medgifvit att det ej är eller kan blifva Statens lagliga skyldighet eller förbindelse att ersatta Disconternas Borgenärers förluster, har likväl Utskottet beslutit, att RiksgäldsContoiret borde upprätthålla, feda och sköta samt Banquen försträcka penningar åt alla tre
Disconterna, och dymedelst upphjelpa deras förfallna affairer* Flera af Ledamöterna uti StatsUtskottet hafva varit af olika tankaf, huru allt d tta borde verkställas.
Grunderna till Utskottets Beslut hafva varit, att i. annat fall, flera mindre bemedlade Medborgare kunde blifva lidande* Äfven att de, som uti Disconterna tagit Lån, skulle komma på obestånd i en hast, om Disconternas ActieÄgare finge i laglig ordning ut*’ söka sina Fordringar.
Detta synes mig vara stri< dande emot Lagen, att förneka någon utsöka sia fordran, ig6 Den 17 Martii, e, m. Hvad Götheborgs Discont angår, så har den ännu ej upphört att betala i men bör ändå underhjelpas, enligt Utskottets Betänkande.
Jag önskar , att.
Directeurer uti Götheborgs
Discont ej upphöra att betala , i anledning häraf, för att lå och erhålla understöd med penningar af Banquen, hvarigenom alla Actie-ägare kunde vid utdelningen få någon större vinst af sine Adier , än de utan Bankens hjelp kunnat vänta.
Skulle Riksens Höglofl.
Ständer förbjuda Disconternas Actie-ägare att i laglig ordning inkräfva sina utestående fordringar, sorn de enligt
Lag äro berättigade till, måste de af Staten erhålla ersättning för sin lidna förlust, efter min tanka.
I annat fall kunde ny
Lag tillskapas vid alla uppkommande händelser^ hvartill älven torde kunna Jain pas att borttaga rättigheten för Fordringsägare, att utbekomma den upplupna och löpande Räntan enligt Sedlarnes lydelse, när ingen Ces*- sions-Ansökning ännu blifvit verkställd} ty att upphöra betala, är ej detsamma, sorn att Cedera Bonis i laglig ordning.
Jag med många flera kunna ej känna, ännu mindre säkert veta Banquens inneliggande och förvarade redbarheter uti Metaller och SpecieMynt} ty sådant har alltid varit och förblifva en hemlighet för Allmänheten.
Om sådant bidrager till Banquens Credit eller ej, hör ej till denna sak.
Det är säkert, som alla med sin kännbar» förlust fått veta, att Banquen, lika med Disconterna, för flera år sedan upphörde att betala.
Enligt BancoSedlarnes Dm 17 Martil, e. m. 197 lydelse, borde vid Sedlarnes uppvisande uti Banquen de betalas med Speciemynt.
Derföre hafva alla fyra RiksStånden nu mera gått i borgen, en för alla och alla för en, utan att Summans storlek blifvit bestämd
Månne intet ofrälse Ståndet, som aldrig fått deltaga i RiksStyrelsen, af den grund bör vara och förblifva frikallade frän denna borgen?
Således kunde dessa Medborgare vara de enda i Riket , sorn äga iaghg rätt, att af Banquen utfordra SpecieMynt för sine innehafvande BancoSedlar.
Andra, som ej inlö t de Sedlar» sorn de borgat för, kunna ej af Banquen fordra Specie, innan de fullgjort sin bo gen Huru nu Banquen skall kunna utreda och upphjelpa andras förfallna affäirer, som ej kan inlösa sina utgifna Sedlar, utan upphört att betala, låter för mig underligt.
Skall den blinda leda den blinda, falla de begge omsider omkull.
Annu mera besynnerligt finner jag, att StatsUtskottet kan upp. gifva och föreskrifva Botemedel för Disconternas förfallna affairer, innan Utskottet lärt känna och fått kunskap af allt, som bidragit och varit vållande till
Disconternas iråkade obestånd •, ty af en slump eller våda, torde allt detta ej händt.
Likväl förbigår
Utskottet allt sådant i sitt Betänkande, som i min tanka bordt undersökas, utredas och upptäckas; ty häri måtte ej hemligheter behöfvas.
Nog finner jag, att ett betydeiigt fel insmygt sig vid
Diseonternas första inrättning, som till en stor del vållat oredan.
Det skedde ej med Disconterna, som med andra Bolag, då de inrättas eller blifva privilegierade.
Alla Bolagsmänner - 198 Hen 17 Martil,’ e.- m. jie böra underskrifva sina namn i anseende till ansvarsskylditiheferna.
Ingen kan tänka, mindre påstå, att Riksens Högloflige Ständer val. lat denna uragtlåienhet.
Jvlej!
Riket lönar Embetsman, sorn böra tillse att denna Förordning noga efterlefves vid alla Bolagers inrättande, Efter min tanka, som torde vara enlig med Lagen, kan aldrig den eller de, som uppsåt, ligen varit vållande till någons förlust, skada eller förderf, blifva frikänd från ansvar och ersättnings-skyldigheter.
Samma rätt måste
Dis; eonterne åtnjuta- Har Banquen pj, i behörig ordning, fullgjort till pricka sina gifna förbindelser, bör sådant af Barquen ersättas.
Har Banquen Ittlemnat större penningeSnmmor till Disconferna, än åt dem blifvit föreskrifva, böra veder, börande sådant ersätta.
Hafva Herrar Direc. teurer éj efterföljt de åt dem meddelta InstruCtioner, utan dem öfveiträdt, böra de derföre angvar^, sajnt ersätta all den skada och förlust Eistomerna genom deras förvållande lidit Hafva Herrar Actie ägare årligen uttagit och upp; burit större ptdelning, än deras vinst efter Bok. slutet varit eller belöpt, böra de sådant åter.? bära med laglig Ränta; med ett ord, alla de, sqm bevisligen varit mer eller mindre vållande, vid befattningen af deras Syslomanskap vid Disconterna,'" böra i sin proportion ansva» ra och återbetala samt ersätta den förlust de vållat och varit ordsak till- Innan allt detta blifvit enligt
Lag undersökt och afdömdt, torde vara svårt, om ej alldeles omöjligt, accurat bestämma
Disconternas tillgångar eller deras feristers
Lemnäs allt detta utan ransakning och Ben 17 Martil , e. m, 199 dom , har Allmänheten fullkomlig rätt tänka att klangår infallit år i8tg.
StatsUtskotfets Betänkande innehåller vt-' dare, att på den händdse Actieägare finge till* ständ i Laga ordning utsöka sina Fordringar af Disconternas Debitorer, skulle flera Medborgare blifva ruinerade.
Alla känna och veta, att Discouternas 3 ProcentsSedlar blifvit försålda med Rabatt af 20, 30, 40, j- ända till och med 50 procents rabatt.
Att förneka de skyldiga i Disconterne, inbetala sina Skulder med 3 ProcentsSedlar, lärer deni ej kunna bestridas.
Lagen utstakar med tydliga och korta ord, att gäld emot gäld skall qviitas, da den finnes ostridig.
Kan någon gäld vara klarare och ostridigare, än Sedlar till SedelhafVaren?
1 anledning häraf synes klarligen , att de, som inbetala sina skulder til!
Disconterna, vinna minst 20 å 30 Procent af oförmodade händelser, som de säkert aldrig kunde förutse eller tänka när
Lånet gjordes:
Jag lemnar tili A lmänheten att afdömma, om sådant betalningssäit bör beklagas?
Snarare borde Banquen behjerta och hafva medlidande med dem, sorn tagit
Lån uti BancoDisconter.
De få betala Capital och Ränta, till yttersta skärfven , ehuru dessa Medborgare äro lika berättigade till hjelp och understöd, sorn de, hvilka lånt i de andra Disconterna.
Dessutom, den som ej kan betala sm skuld, när 20, 30 å 40 Procent eftergifvas på LåneSumman, torde hafva svårt att i längden reda sig; ty på Räntorne infaller ej missväxt för den, som dem skall erlägga. so* Den 17 Martti, e. m.
Emot det Be» tänkande, angående de så kallade FilialDisconterne, som j dag utgjort föremål för Ridderskapels och Adelns ölverläggningar, äro så jnånga Anmärkningar yttrade, att det icke kan vara min afsigt, att dem alla nu upptaga och besvara; jag saknar dessutom både det minne och den lätthet att uttrycka mig, som dertill skulle érfordras.
Jag medgifvcr ock, att åt* skdliga af dessa Anmärkningar äro vigtiga, och jag vill, för min del, destomindre bestrida den Återremiss af Betänkandet, hvartill de otvifvelaktigt föranleda, som jag under öfverläggningarne i Utskotten uti några hufvudsak» liga delar till Protocollet yttrat mina, ifrån Pluraliteteji, skiljaktiga tankar, ; Jag tror likväl icke, att det Förslag till
Disconterhes öfvertaeande , som Betänkandet innefattar, är till alla delar så förkasteligt, 50m åtskilliga värda Talare påstått.
De mångå olika, omdömen och förslag, sorn i delta afseende i dag blifvit afgifne, bevisa säkrast, huru svårt, ,om icke omöjligt, det är, att uppgöra ett Förslag i detta ämne, som skulle förena alla tankar och tillfredsställa de stridiga Intressen, hvilka deruti ingå.
Vid jemförelse af samma Yttranden torde man finna, att åtskilligt?
af de värda Ledamö. ter, hvilka talat emot Betänkandet, äfven Vederlagt hvarandra.
Man torde äfven, vid närt: mare granskning af de förslag, hvilka i dag