Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att visa, att jag icke finnér mig nöjd, blott vi få något nytt, utan afseende på hurudant det är; att det är fölen hufvudprincip jag nitälskar, om hvars nytta för fäderneslandet och slutliga seger jag är ända till åskådlighet förvissad, så vill jag härmed nedlägga min protest mot hvarje förändring inom representationen, som ej grundar sig på ståndsindelningens upphörande.
Jag vill icke likna dem, som kommo att låta döpa sig för den hvita drägtens skull, hvarmed de begåfvades; jag vill ej uppoffra det gamla, blott för att sjelf kunna få en flik af den mantel af beröm, som måhända opinionens prester stå färdige alt kasta öfver dem, som låtsa sig vilja låta sig omchristnas, låtsa sig vilja antaga deras nya läror; det kan måhända gå dem likt deri, sorn kom femte gången till källan, men fick ingen drägt, presterne hade icke mer att gifva, han sade sig då ej vilja mer tro på en Gud, sorn var så fattig.
Jag protesterar mot all förändring af representationen, som ej har till grund ståndsindelningens upphörande; ty antagandet af en sådan är, enligt mili öfvertygelse, ett steg tillbaka, ett steg åt sidan, för att förvilla, och ett slut på vår folkfrihet.
Bibehållora då hellre ännu ett decennium det gamla, lemnom då hellre de gamla i lugn! sedan de äro döda, lärer det icke smärta dem om vindarne hviska i gräset på deras graf, att Sverige är lyckligt på annat sätt än de förmodat.
Utom de skäl Frih.
Boye anfört mot R. o. Ad:s representation genom val, att det är en motsägelse, det är skadligt, nian må då utgå från hvilken politisk grundsats sorn helst, hvilka jag ock redan upptagit; så har jag ett att tillägga, som jag ej sett blifvit af någon anmärkt.
En stor orättvisa skulle derigenom ske alla dem, som efter 1809 blifvit adlade, hvilkas efterkommande aldrig kommo alt lemna mer än en valman, då de dock nu alltid lemnat en representant.
Det var en orättvisa, att då man bibehöll den gamla adeln, att, då man tillät att efter 1809 upphöja i adligt Stånd, man gjorde den inskränkning, att blott den adlade, och sedan hans äldste son skulle tillhöra detta Stånd.
Man låtsade sig hafva gjort en concession åt de ofrälse Stånden, men Den 37 October f. m. men det var verkligen ett nytt privilegium
St den redan befintliga adeln; det största steget till en verklig indiansk kastskilnad, näst det att förbjuda creerandet af nya adliga ätter; det var orättvist mot förtjensten, liksom d,en ej kunde vara lika stor efter 1809 som 1808; det var orättvist mot folket; så länge adel anses vara något af förtjenster, adelskap en belöning derför, Lör det stå öppet för hvarje medborgare att hinna dit.
Slutligen vill jag besvara det inkast, man gjort mot den sjelfskrifna representanträtten inom R. o. Ad.
Hr von Hartmansdorff har uppräknat och erkänt alla dess förtjenster, men ansett att den borde upphäfvas för ett ringa fels skull, vore så förkastlig, emedan representanter kunde komma upp, för hvilka Ståndet finge blygas.
Om det blefve val inom Ståndet, måhända representanter kommo upp, åt hvilka ej blott Ståndet finge blygas att hafva lemnat sitt förtroende, utan öfver hvilkas åtgärder måhända nationen finge sucka.
JVog känner Hr von Hartmansdorff ordspråket, ”suum cuique”; när han ej haft orsak att blygas för sig sjelf, så synes mig han påtagit sig en både onödig och misstänkt omsorg att blygas, eller frukta att komma att blygas för andra; ty en sådan blygsel kunde ju med mycket annat möjligtvis segrandet i brodersögat.
När i de gamla republikernes tider hvarje medborgare hade fri talan i Statens angelägenheter, förutsatte icke det, att en hvar hade lika stor parlemenlarisk förmåga; jag tror derföre icke, att någon af hans medborgare ansåg sig böra blygas; den som pratade ur skyarna, vann säkerligen gehör derefter, och bans medborgare ansågo sig troligen på det högsta endast böra le deråt.
Sist vill jag nämna, att ehuru envist detta Stånd vill försvara sina rättigheter såsom sådant, ty så anser jag förfarandet är, att vilja medgifva val till representanter af ett
Stånd, hvars representationsrätt grundar sig på födsel, så berodde det blott på en regents vilja, att, med den makt Svenska regenterne nu hafva, tillintetgöra alla våra bemödanden; lian behöfde blott utfärda ett adelsdiplom åt det genom sina lysande bedrifter deraf så väl förtjenta Svenska folket.
Jag säger hvarken, att detta någonsin sker, eller att det ens kunde vara troligt, men möjligt är det dock, och derigenom hade man icke blott tillintetgjort all bördsskilnad, utan äfven alla andra ståndsskilnader, hvilka jag anser fullt ut lika så skadliga för samhället och lika så önskvärda att få bort, sorn någonsin skilnaden mellan frälse och ofrälse.
Härmed vill jag hafva öppet förklarat, att jag bestämdt rostar för bibehållandet af den representation vi äga, så framt ej de principer, som ligga till grund för Const.Utskrs förslag, komma att utgöra grunden för den representation, vi skola få i stället.
Jag är beredd att göra alla de uppoffringar, jag i min ringa mån kan göra fäderneslandet, då det sker till 15 H. 3o 234 Den 27 0 c t o 1) c- r f. ro. dess val; men för ett representationsförslags antagande, som ej grundar sig på ståndsindelningens upphörande, liar jag inga uppoffringar alt göra; ty jag anser ett .sådant, snarare än att leda till fäderneslandets nytta, leda lill dess förderf.
Man vill bibehålla de gamla elementerna uti representationen, Stånden, men endast gifva denna representation en ny form; man vill ikläda de gamla gestalterna en nymodig drägt, som icke harmonierar med deras väsen, icke passar för den tid, hvarifrån de härskrifva sig; man har g|ort, liksom om en målare skulle vilja föreställa en af de gamla apostlarna, klädd efter sednaste modjournalen från Paris.
Hvad skulle man säga, ifall roan fick se Paulus i en sådan drägt, sägande: ”jag har arbetat mer än eder alla, lidit af hunger och vedermödor” etc. etc., eller predikande mot verldens fåfänglighet.
När form, ändamål och ämne så litet motsvara hvarandra, som då man, med bibehållande af medeltidens ståndsindelning, vill bilda en representation genom val, och tvänne kamrar efter nyfranskt mönster, så skall det verk man gjuter icke kunna länge hålla tillsamman, det är som man ville af lera eller glas gjuta mekaniken till en ångmachin.
Jag anser, att när vi antaga något nytt, bör det vara till hufvudprincipen lämpadt efter tiden, att vi kunna hoppas att ej på sekler behöfva bortbyta det mot något annat.
Skulle man befara, att Const.Utskis förslag vore en alltför radikal förändring att börja med, kan man ju bibehålla åt de gamla R.
St. ännu rättighet alt efter vissa tiders förlopp sammanträda för att bestämma lagarna för kammarens verksamhet oell upphäfva densamma, ifall det skulle visa sig, att den ej kunde fullgöra sin pligt, eller svikit folkets förtroende.
Detta har jag redan haft äran yttra vid de allmänna sammankomsterna, dock då som nu, med lika litet anspråk på gehör, ehuru detta, enligt min öfvertygelse, både vore det hastigaste och försigtigaste sättet att gå framåt, och med den öfvertygelsen dör jag.
Flere talare hafva yttrat, att det är med smärta, sorn de lägga offret af sin representanträtt på fäderneslandets altare, ehuru gerna de ändock göra det.
För min del, ifall jag anser ett sådant offer vara för fäderneslandet nyttigt, gör jag det både med glädje och gerna ; men anser jag det vara onyttigt, anser jag det vara som att offra åt Baals prester; det skulle icke blott smäl ta mig att göra det, utan jag gör det alldeles icke.
Man har sagt, ”Rom byggdes icke på en dag!” det är sannt; men hade man börjat med att bygga ett Sybaris, hade deraf säkerligen aldrig blifvit något Rom.
Rom vann ej på en dag alla de segrar, sorn gjorde det till verldens herrskarinna; men det byggdes af Romulus, krigsgudens son, oell för sybaritiska nöjen bestämde han icke sin stad; hans första undersåtare voro hvarken veklingar eller philosopber, de voro äfventyrare; de förste Romare hade svärdets rätt att Den 27 Octobcr f. m. 233 tacka för sin tillkomst, de visste också att göra den gällande; Rom grundades af äfventyrare, det blef också sjelft ett äfventyr uti verldsaltet
Anse vi allmänna val böra vara det mål vi skola sträfva efter, böra vi ej tas»a ståndsindelningen till väglederska; ty da binna vi aldrig dit.
Då anser jag ej något annat sätt att skynda varsamt, finnes, än att, såsom jag ofvanför yttrat, till en början bibehålla RiksStm såsom en högre instans, än de genom allmänna val sammansatta landtständerna; men utgå vi ej från början från principen af allmänna val, binna vi aldrig dit.
Rom byggdes icke på en dag, men det bade ej blifvit
Rom, om det ej hade grundats af en Romulus.
Anlages icke ett sådant förslag till representationsförändring, hvarigenom alla de öfriga Stånden måste afsäga sig alla sina rättigheter, på samma gång som vi väta, bar jag inga alt afsäga mig.
Borgerskapets ståndsprivilegier, dess skråordning, presterskapets ståndsprivilegier, dess indigenalsrätt m. m., böndernes ståndsprivilegier, deras rättighet att från får till son transportera jorden åt en af ätten, kasta de andra in på embetsmannabanan eller göra dem till proletärer, det missbruk de af denna rätt göra äfven vid skatteköpta hemman, genom att bestämma viss utlösen, måtte vara skadligare för samhället, än att R. o. Ad. på egen bekostnad bevistar riksdagarna, hvilket jag, så länge slåndskilnaden bibehålles, anser vara dess nytta.
Anlages olyckligtvis val inom delta Stånd, hemställer jag, om man tror detta
Stånd kommer att representera regeringen eller folket.
Jag anser att MedStånden borde inse, att det vore deras intresse, att, så länge ståndsindelningen bibehålles, äfven bibeh ii lies den sjelfskrifna representanträtten inom R. o. Ad.
Måhända nationen, för att blott nämna män af sednare tider, haft någon nytta af att en von Schwerin, Cronhjelm, Anckarsvärd, Frölich m. fl., kunnat begagna sig af sin representanträtt?
Att jag m. fl. mindre passande derför gjort det, har den åtminstone icke haft någon skada utaf.
Men anlagom val inom detta Stånd, — och tiden behöfde ej gå ikring många decennier, förr än dörren vore lika så väl läst för en Gr.
Anckarsvärd, som för mig.
Vi böra komma ihåg, der gifvas numera icke många af adeln, som ej äro embetsman, endast några få capita, som äro fideicommissarier; och till hvad grad man i närvar, lid vill hålla embetsmannen i beroende, derom behöfver jag ej lala, derom går ry-klet så allmänt, att det snart sagdt hviskas af vinden.
Jag medgifver visserligen, att capita visst icke böra bibehålla sin sjelfskrifna representanträtt såsom någon förmån i och för p
I n ra 1 i te t en af dem, men de böra göra det för fäderneslandets skull; ty skall R. o. Ad. utgöra Stånd och den försvunnit, och vi få ett Stånd af embetsman, halden tagit Svenska folkfrihetens tårar med sig i grafven.
Drt är visserligen sanni, R. o. Ad. måste anse skyldigheten att a36 Den 27 October f. m. representera såsom ett onus, nemi. landtadeln ; den måste lemna sina hem, uppoffra sin ekonomi, vistas här med kostnad, för att slutligen befinna sig uti en minoritet, lida nederlag genom att blifva öfverflyglad af hofadel och Stockholms adeliga embetsman; men den bör fullgöra detta onus, för det Jilia företräde den ännu innehafver uti samhället, för att följa fäders efterdömen uti att offra allt för fäderneslandet; något kan den väl dermed ännu gagna detsamma.
Det är väl sanni, de bland dem, hvilka äro embetsman och ej blindt lyda Styrelsens tygel, få röna verkningarna af sin motsträfvighet; de, som våga öppet bryta med den, äro snart sagdt biltoge i eget fädernesland —• men derföre må representationen tacka sig sjelf — ännu står oss dock öppen rätt att, då vi vilja, tjena fäderneslandet. — — — Skulle nu en majoritet, med opinionens vind i seglen, fråntaga oss denna sjelfskrifna representanträtt, utan att upphäfva våra Medständers ståndsprivilegier, utan att upphäfva vår egen skyldighet att utgöra ett
Stånd; så har den betagit oss den enda återstående utväg att tjena vårt fädernesland.
Först beröfvade man oss våra egendomar, ärfda efter fäder, förvärfvade i fäderneslandets tjenst, köpta med blod och mödor — jag talar icke om mig, länge var min ätt icke Svensk; hit kommo mina förfäder flyktingar, såsom vänner af friheten, heröfvade både fädernesland och egendom; jag talar om medlemmarna af detta
Stånd i allmänhet — nu, sedan man 1809 för partiafsigter uppoffrat våra hufvudsakligaste privilegier, nu vill man, utan att antaga principen af allmänna val, utan att upphäfva de öfriga Ståndens privilegier, betaga oss den enda af värde, som vi ännu äga, rätten att såsom representanter tjena fäderneslandet; man vill göra Ståndet till en Regeringens marionett, till en syndabock, som skulle försona och blifva ett offer för alla dess felsteg; hellre underskrifver jag min egen dödsdom, än ett sådant förslag.
Jng vädjar till efterverldens dom; ty man hvälfver öfver mitt fädernesland en olycka; jag säger, man har begått mot oss både väld, våld och tyranni, och protesterar deremot, både inför detta Stånd, samtid och efterverld.
Jag beder de herrar, som vilja offra det dyrbaraste de arfi af sina fäder, besinna huruvida, då de erkänna val inom Ståndet, de verkligen offra det för en stor och vigtig nationalidee på fädernesJandets heliga altare, på hvilket intet offer är för stort, eller åt opinionens blinda afgudabeläte.
Åt detta har jag, åtminstone för min del, intet att gifva; jag skulle endast önska, att jag kunde slunga eld uti dess gap, att den måtte förtära det.
Vi hafva redan 1809 gjort alla uppoffringar åt fäderneslandet, som kunna begäras; förr än de öfriga Stånden lemna sina privilegier, anser jag, att vi ej med rättvisa mot efterkommande kunna lemna de obetydliga vi hafva igen.
Sådana våra institutioner äro, kunna de ännu vara vårt stöd, såsom de varit våra fäders, kunna vi ännu hafva Den October f. m. dem med arn, såsom ett minne af forntida storhet; men vill man modernisera dem, skola de båda blifva löjliga och onyttiga.
Mitt ultimatum är: ståndsindelniogen, sådan som den är, eller icke slåndsindelning.
Antager man allmänna val, är friheten bevarad; då skall det allmänna folkintresset göra sig gällande; det är alldeles uteslutet genom ståndsval.
Så val mitt förkastande af slåndsindelning och val, och tvänne kamrar, som det företräde jag gifver ett folk och en kammare, grundar sig på Hr Lefre'ns i föregående plenum så väl bevista sats, att genom mångdelning, classdelning, kan den verkliga minoriteten blifva den synbara majoriteten.
Hr Lefren har sagt, alt en kammare kan icke öfverlägga; den kan ej öfverlägga med en annan, om denna icke finnes, men den kan öfverlägga inom sig sjelf och lika säkert besluta.
Hvem bestrider den satsen, att bäst vore låta alla beslut bero på ett hufvud, så framt man vore säker att hafva valt det bästa; det bevisa de storverk envaldsregenler utfört; sjelfva det fria Rom anropade alltid i sin nöd en dictalor; nog har man hört förut, att ett gäddhufvud är mer värdt än hundrade grodhufvud.
Jag har varit mer än mångordig; då jag förutser att principen af val inom Ståndet gör sig gällande, vill jag på förhand reservera mig deremot och tillägga, att sedan detta blifvit satt uti verkställighet, är Svenska folkfriheten fal, den väntar endast på köpare.
Jag hemställer, huruvida man skulle tro, att fordna tiders R. o. Ad. skulle anse friheten befästad genom beslutet, att R. o.
Ad. skulle representera genom val; huru iy56 års Ridderskap skulle ansett, om man velat drifva ett sådant förslag igenom.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt då en ledamot begärt, att de särskildta förslagen till gemensamma tankar borde uppläsas, ansåg Hr Landtm, sådant böra ske, hvarefter upplästes Frih. Sprengtporten? förslag, sådant det blifvit efter den ändring Frihtn i dag begärt, samt Frih. Hamiltons, Hr von Hartmansdorffs, Hr von Troils och Hr Mannerskantz’s förslag, sådana de i föregående dagars plena blifvit afgifna.
Då Hr Mannerskantz’s förslag skulle uppläsas, yttrade han, att han önskade fä framställa en annan redaction af sitt förslag; men Hr Jjandtm. ansåg lämpligast, alt detta skedde då R. o. Ad. komme till pröfningen af delta förslag.
Derefter upplästes Gr.
Frölichs den 21 dennes afgifna förslag.
Landtm, yttrade, att, då de öfriga förslagen mer eller mindre öfverensstämde med Utskts förslag, någon uppläsning af dem för det närvar, icke torde erfordras.
Om jag icke förmodade, att, a38 Den 27 Octoberf. m. ehuru Hr Frih. o.
Landtm, uti sista plenum förklarade sig icke kunna inse behofvet utaf att föredraga ämnet i den ordning sorn Gr.
Spens föreslagit, utan att föredragningen borde ske pä sätt Hr Fril), o. Landtm, nu ansett rättast vara, nemi. att hvarje förslag föredroges i sin helhet, R. o. Ad. det oaktadt har sig öppet att derom fatta sitt beslut; sä skulle jag nu icke begärt ordet; men då jag icke känner någon grundlags-§, hvaraf R. o. Ad. kunde vara bindradt att nu besluta i denna fråga, så anhåller jag att få yttra mig i anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff sednast anfört röride fördelarna och olägenheterna af det föredragningssätt, som Frih.
Sprengtporten begärt och Hr von Troil understödt.
Jag tror, att man vid närmare eftersinnande skall finna, att, derest man icke antager detta föredragningssätt, man riskerar att gå miste 0111 antagandet af någon gemensam tanke i ämnet inom detta Stånd, hvilket i min tanke är att våga alltför rnvcket.
Med Hr von Hartmansdorff kan jag icke dela den farhågan, att förslaget icke skulle blifva sammanhängande, om grunderna först afgöras, och de särskilda bestämmelserna sedermera, sålunda att vi t. ex. först besluta huruvida representationen skall indelas uti tvänne kamrar eller ej; om valen skola ske ståndsvis eller uti kretsar; om de orepresenterade skola vinna inträde uti representationen, — uti hvilka frågor både Frih. Hamilton, Hr von Hartmansdorff och Frih. Sprengtporten öfverensstämma.
Jag tror nemi., att, om vi t. ex. forst besluta att kamrarnes antal skall vara två, sådant likväl icke hindrar oss att sedermera bestämma, huruvida dessa tvänne kamrar skola utgöras hvardera af represenlanternes halfva antal; äfvenså tror jag icke, nit, om vi först besluta att valen skola ske classvis, det ä:;er något sammanhang med frågan, huruvida dessa val må ske äfven utom valkretsarna.
Likaledes tror jag, alt, om vi först besluta de orepresenterades intagande i representationen, vi deraf icke äro förhindrade alt sedermera komma öfverens om, huruvida de skola utgöra ett särskildt
Stånd, eller om de skola fördelas på de redan befintliga Stånden.
Dessa äro några af de vigtigare frågorna, och det kan finnas flera sådana.
Dä vi först besluta öfver de allmänna frågorna och sedermera öfver de speciella, så ligger deruti en garanti, att det hela icke kan blifva så fasligt osammanhängande, enär de speciella besluten naturligtvis alltid mäste qvadrera med de allmänna.
Dessutom är det icke blott på värt gemensamma beslut, utan äfven på de tre öfriga Ståndens gemensamma beiut, hvarpå Coust.Utsk:s åtgärd hvilar.
Förhållandet emellan dessa tre Stånds särskilda anmärkntr blir troligen mycket mera osammanhängande, än de grunder, hvarom vi kunna oss förena, i händelse Frih.
Sprengtporten förslag först antages.
Man har trott, att genom detta föredragningssätt skulle man utestänga deras mening, hvilka vilja vidblifva det gamla; men de äga ju / Den 2j October f. m.
2^9 alllid den utvägen
Stt 'afstå den ena pro‘pösfn' efter den andra, då vi slutligen komma att förblifva vid hvad sorn finnes.
Hufvudsakliga fördelen af det föredragningssätt, som jag understödjer, består deruti, att man får en basis af allmänna grundsatser fastställd, hvarpå man sedermera kan bygga sina beslut; man vinner äfven den fördelen, som bör verka på Const.Utsk., nemi. att få se en större eller mindre majoritet för hvarje principfråga, och, om inom något Stånd finnes en liten majoritet för ett beslut, så blir man alltid villrådig, huruvida denna majoritet kan anses verkligen uttrycka Ståndets tanke, hvilket åter icke inträffar i afseende på de frågor, för hvilka majoriteten varit mera öfvervägande.
Jag måste derföre högligen tillstyrka det föredragningssätt, som Frih. Sprengtporten och Hr von Troil föreslagit, samt hoppas och önskar, att Hr von Hartmansdorff äfven måtte förena sig derom.
Jag anser det så mycket nödvändigare, som jag fruktar, att vi i annat fall sätta frågan på ett tärningskast, och kunna gå miste om det ändamål, sorn en öfvervägande majoritet uti en föregående votering ådagalagt alt Ståndet önskar.
Hr Frih. o. Landtm, ansåg sig, i anledn. af delta yttrande, böra erinra, att nu icke vore fråga om föredragningssältet, emedan Fr ih.
Sprengtportens förslag redan vore föredraget till pröfning, utan frågan vore blott om sättet att fatta beslut deröfver.
Hr Landtm., för sin del, kunde icke se något, som hindrade R. o. Ad. att, innan beslut öfver Frih.
Sprengtporten för slog fattades, förbehålla R. o. Ad. rättigheten atl, detta förslag måtte bifallas eller förkastas, likväl sedan kunna pröfva de förslag, sorn vore af andra ledamöter framställda, och som, ifall Frih.
Sprengtporten förslag antoges, icke stöde i str id med detsamma.
Sprenglportens förslag förkastas, hade R. o. Ad. öppet att pröfva de förslag, som icke stodo i str id med nämnda fulslag, men voro på ett annat sätt beskaffade, och naturligtvis äfven öppen rätt att pröfva de förslag, som voro i fullkomlig strid dermed, såvida icke något annat antoges, innan pröfningeo komme till dem.
Hr Landtm, trodde således, forsin del, icke något hinder vara, att ju, på sätt Frih.
Sprengtporten förslagit, om R. o. Ad. antoge Frih.
Sprengtportens förslag, pröfning kunde äga rum af Frih. Hamiltons och Hr von HartmansdorfFs förslag, äfvensom, ifall det förkastades, pröfning sedan vore öppen af samma förslag.
Hr Frih. o. Landtm, tillkänuagaf, att plenum komme att fortsättas på e. m. kl. 6.
Efter den fullständiga utredning af frågans skick, som Hr Frih. o. Landtm, nu gjort, återstår blott att ingå i pröfning af Fr ih.
Sprengtportens förslag och i\ct Den 2j Octoher f. m. deröfver fatta beslut.
Jag bar, så uppmärksamt jag kunnat, genomgått detta förlag och gillar detsamma i sitt hufvudsyfte, att nemi. framställa vissa, i allmänhet gällande satser, och sådana, som icke inverka på Ståndets beslut i fråga om detaljer.
Det är likväl just ur denna synpunkt, som jag skulle framställa en anhållan till Frih.
Sprengtporten att medgifva dels en redactionsförändring och dels en inskränkning i förslaget.
En redactionsförändring, så till vida, att Hr Friherren först yrkat att fyrkamrigheten skall upphöra, men sedan att representationen skall sammanträda på tvänne kamrar, valda stånds- eller classvis, och utsedda för hvarje lagtima riksdag.
Asiglerna härom äro delade och många anse, att nya val äfven till urtima riksdagar böra äga rum, då antingen sådana sammankallas för att höra nationens tankar i vissa speciella fall, eller ock, i händelse Konungen skulle finna sig föranlåten att åtskilja elt lagtima riksmöte och sammankalla ett urtima, för att vädja till nationens röst.
Jag anhåller derföre, att Hr Friherren vill medgifva, att ordet lagtima finge utgå emellan orden hvarje och riksdag.
En inskränkning tror jag af nöden derföre, att frågan om de orepresenterades inträde i representationen bör så allmänt uttryckas, att icke något specielt förhållande dervid i detta förslag uttryckes, hvarigenom hufvudanmäi kningen emot förslaget förfaller.
Det torde således endast höra heta: ”samt att representationsförändringen bör afse, att, jemte upphörande af all sjelfskrifven representationsrätt, bereda de ofrälse ståndspersonsclasserna, som nu äro uteslutna från rättigheten att sända fullmäktige till riksdagen, en sådan rättighet, och dermed punkt, utan att ingå i specialiteter deraf, hvilka höra till de närmare bestämmelser, som R. o. Ad. förbehållit sig att sedermera öfverenskomma om.
På delta sätt tror jag att Frih.
Sprengtportens förslag skulle komma att innehålla de Irenne stora grundsatser, hvilka böra uttalas som grund för en blifvande förändring.