Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I denna rigtning måste vara att tillse, det man får ett visst sammanhang i undervisningen, så att hvad som brister i fullständighet på det ena stället, kan ersättas på det andra stället.
Hvad man afsett, är således att åstadkomma ett godt arbete och billigt arbete.
Vid sådant förhållande måste vidare undersökas, om det finnes någon viss rigtning, uti hvilken det ena läroverket har företräde framför det andra.
Detta är också här händelsen.
Carolinska
Institutet har utan tvifvel större sjukmateriel och större sjukhus, och kan sålunda i praktiskt hänseende erbjuda större fördelar än universiteten.
A andra sidan gifvas förhållanden, som föranleda dertill, att den theoretiska delen af den medicinska undervisningen, hvilken städse efter uppkomsten af universiteter deraf utgjort en integrerande del, dersammastädes måste antagas med största fördel bedrifvas.
Genom denna undervisningsgrens dragande åt andra håll förminskas beröringen mellan lärare och lärjungar tillhörande olika vetenskapsgrenar och en ensidighet alstras, hvilken kan blifva i högsta grad skadlig och menligt inverkar, icke allenast på medicinska undervisningen, utan äfven på all annan undervisning.
Institutet är just i saknad af denna så väsendlliga fördel utaf de olika fakulteternas inbördes inverkan på hvarandra; och detta är en af de största betänkligheter, hvilka i afseende på förev:de förslag förekomma.
Erfarenheten gilver derjemte vid handen, att den förberedande medicinska bildningen icke bör inhemtas vid stora kliniker.
Hvarken för anatomi, fysiologi elier den förberedande kliniska undervisningen äro stora kliniker nödiga eller nyttiga.
De mest berömda läkare utomlands undervisa på kliniker, hvilka icke omfatta större antal sängar än 50.
Uti Upsala uppgå deremot deras antal till 200.
Det kan kanske förefalla en eller annan underligt, det jag icke förordar stora kliniker; men i detta som i andra fall gäller den regeln, att man icke till en början bör taga för sig allt för mycket, utan gå så småningom till väga, så att lärjungen från början lär sig att förstå hvad han ser samt att icke slarfva ifrån sig.
Endast så kan hans bildning blifva grundlig och fast.
Vid fråga om den medicinska undervisningens ordnande i vårt land måste man således ovilkorligen komma derhän, att den theoretiska delen deraf förlägges till universiteterna och den praktiska vid Institutet.
H. lil. 8 tu Den 14 Mars f. m.
Förutnämnde grundsats utgör äfven utgångspunkten för regeringens beslut.
Den är jemväl erkänd af Kansleren och Sundhets-Colhm.
Endast och allenast af komitén är densamma underkänd.
Genom det på denna grundsats hvilande system, som regeringen föreskrifvit, har man vunnit fördelen både af centralisation och konkurrens, samt åstadkommit en täflan, som icke rör rättigheter, utan fullgörande af skyldigheter.
En sådan frågans lösning öfverensstämmer ock helt och hållet med densammas historiska fortgång.
Man har uti delta fall byggt på den grund, som en gång i erfarenheten gjort sig gällande.
Det har visat sig att universitetets rättighet till hufvudstadens kliniker de facto blifvit öfverflyttad på Institutet; och i enlighet dermed har man ock gifvit detsamma en fullkomligt praktisk rigtning och den uteslutande rätten till den praktiska undervisningen.
A den andra sidan har det visat sig, att den theoretiska bildningen, oaktadt tillvaron af en medicinsk theoretisk examen vid Institutet, likväl hufvudsakligen meddelats vid de medicinska fakulteterna.
I öfverensstämmelse dermed hafva dessa fått bibehålla de theoretiska examina, ehuru undervisningen lemnats fri.
För min del kan jag icke undgå att uttrycka den åsigt, att man, vid genomgåendet af hvarje punkt uti regeringens nu omhandlade förslag, finnér detsamma vara fotadt på de mest kloka grunder; och slutar med att beundra den oväld, hvarpå detta beslut hvilar.
Ar det väl, vid sådant förhållande, skäl att nu söka åstadkomma en ändring uti regeringens föreV:de åtgärd.
Genom regeringens bifall till delta förslag har äfven kompentensfrågan blifvit på ett tillfredsställande sätt löst.
Båda läroverken äro nemi. numera i detta hänseende alldeles likställda.
Detta må äfven vara sagdt i afseende å en annan omständighet, eller att lärare uti vissa theoretiska ämnen äro vid Institutet bibehållna, på det att det må finnas flera ställen, hvarifrån den theoretiska undervisningen skall utgå.
Jag har yttrat mig i afseende på den allmänna delen af frågan, och tillåter mig nu ingå i en speciellare granskning af Utsk:ts förevarande Betänk., hvilket blifvit framhållet såsom så särdeles sakrikt och upplysande.
Att jag, för min del, icke kan instämma uti detta omdöme, må förlåtas mig, då detta Utlåt, knappt med ett enda ord behandlar hufvudfrågan:
Hvilka ämnen, som ingå i den medicinska undervisningen, dessa ämnens inbördes förhållande och läroverkens förmåga och lämplighet att sköta dem.
Utsk:t har icke behandlat denna fråga såsom en undervisningsfråga, utan såsom en rättsfråga, som kan lösas genom en historisk undersökning om »rättigheter».
Under sådana förhållanden må man mindre undra deröfver att deductionen mera bär stämpeln af en partiskrift, än af ett Utsk:s-Betänk.
Denna historiska utredning anser jag mig saklöst kunna förbigå, och vill deruti endast påpeka, hurusom Utsk:t, pag. 11, vä! omförmält, att den utaf K.
M. förordnade komité tillstyrkt, »att, med indragning af såväl de vid Upsala och Lunds Universitet befintliga medicinska fakulteter, som af K.
Carolinska medico - 1 Den 14 Mart f. m. 115 kirurgiska institutet, ett enda medicinskt läroverk borde inrättas i Stockholm,» samt att öfver detta förslag underdåniga Utlåt:n afgifvits af ej mindre universitetens medicinska fakulteter och Carolinska Institutets professorer, än äfven af AkademiKansleren och Sundhets-Coll.
Uti det föreg:de har Utslct varit ganska vidlyftigt; men i afseende 3 innehållet af nyssberörde Utlåtm, hvilka likväl legat till grund för K.
M:s beslut samt belysa frågans olika sidor, lemnäs ingen upplysning.
Orsaken dertill kan möjligen inses, då man vet, att ingen af nämnde auktoriteter förordat något sådant som nu föreslagits.
Det synes mig dock hafva varit Utsk:ts pligt att icke undanhålla en så vigtig del af frågan R.
Dertill kommer att ett alstyrkande yttrande öfver detta förslag blifvit afgifvet, icke allenast af fakulteterna, utan äfven af konsistorierna, hvilka, sammansatta af flera mångsidigt bildade män, böra kunna anses fullt kompetenta att bedöma förslaget.
Sistberörde förhållande har dock Utsk:t helt och hållet förbigått.
Derefter redogör Utsk:t för innehållet af de den 26 April 1861 för Institutet utfärdade nya stadgar, hvilkas Usta § likväl påpekar Institutets naturliga verkningssfer: att nemi.
Institutet »skall vid hufvudstadens kliniska inrättningar bestrida den hufvudsakligaste delen af den praktiska undervisningen.»
Vidare beter det, pag. 12, att Institutets »öfverlägsna styrka i afseende på materiela resurser är allmänt erkänd.» Utsk:t antager här ilrågav:de uppgift såsom »allmänt erkänd»; och likväl är det just denna sak som behöfver bevisas.
Man må ihågkomma att tvisten gäller här endast och allenast den theoretiska delen af frågan, eller de materiela resurser, hvilka för den theoretiska examen kunna vara nödiga.
Om man vill taga denna sak uti närmare skärskådande, finner man, hvad dessa materiela resurser angår, att man vid universiteten har botanisk trädgård, anatomisal, kemiskt och fysiologiskt laboratorium, m. m., hvilka inrättningar vid Institutet antingen saknas eller äro Universitetets underlägsne.
Derjemte hafva Universiteten en långt rikare tillgång på vetenskaplig litteratur än den som finnes vid Institutet.
I detta fall har alltså Utsk:t såsom utgångspunkt och såsom allmänt erkändt antagit något, som likväl till alla delar strider emot det verkliga förhållandet.
Det går an, när man kan hjelpa sig ifrån en kinkig bevisning med att antaga en sak såsom »allmänt erkänd.» Derefter kommer Utsk:t, pag. 13, till frågan om kompetensrätten.
Ehuru härom åtskilligt vore att säga och ehuru Utslct äfven här lyckats förvrida sanningen, anser jag denna fråga af så underordnad beskaffenhet, att jag icke anser mig böra för närv:de dermed upptaga R. o. Ad:s tid.
Vidare säger Utsk:t ganska riktigt: »Frågan gäller icke huru förhållandet varit, utan huru det bör vara».
Med ani. häraf skulle man kunna förvänta att Utslct utvecklat, huru det bör vara; men detta har icke blifvit händelsen, utan fortsätter deremot Utsk:t denna utveckling sålunda: »R.
St:r hafva dessutom tillräckligt uttalat sin mening och alsigt att man borde göra en sanning af 1822 års löfte alt gifva 116
Den 14 Mars f. ra.
Institutet en sådan organisation, att derstädes kunde danas skickliga läkare i medicinalverkets alla grenar för statens behof.» Motsägelsen emellan detta åberopande af 1822 års löfte och Utsk:ts riktiga premiss: »att frågan icke gäller huru förhållandet varit, utan huru det bör vara», är ögonskenlig; äfvensom att Utsk:t härvid nog mycket synes lägga hufvudsakliga vigten på stället för undervisningen, icke på sättet huru densamma bedrifves.
Vidare och med anledning af det obestridliga factum, att ej ens komiterade för den medicinska undervisningen velat införa en s. k. fri konkurrens emellan läroverken, heter det i Betänkt: »Hvad komiterade i sitt utlåtande afstyrkte, var att utrusta alla tre läroverken med så fullständiga lärarekrafter och materiela hjelpmedel, att de, hvart och ett ensamt för sig, skulle vara i stånd att utbilda skickliga läkare.
Det måste varit härpå som komiterade syftat med benämningen »sjelfständiga, » enär komiterade visat sig nogsamt inse omöjligheten för fakulteterna att få i de smärre städerna, i brist på större sjukvårds-anstalter, tillräckligt tillfälle för klinisk undervisning», lvomiterade skulle alltså hafva menat något belt annat än hvad de med tydliga ord sagt sig icke meria.
De kunde verkligen icke hafva vågat framkomma med en sådan sats som Utsktts, att nemi. det väl skulle gå an att göra Carolinska Institutet sjelfständigt och oberoende, men att Universitets-fakulteterna på samma gång göras beroende af Institutet.
Derefter utlåter sig Utsk:t i afseende å den öfverensstämmelse, hvilken elter Utsk:ts förmenande icke skulle ega rum mellan regeringens sednaste beslut om medicinska undervisningens ordnande och R.
St:rs skrifvelse af den 10 December 1857.
Nämnde skrifvelse innehåller nemi., »att en ändamålsenligare samverkan mellan läroverken borde till vägabringas för vinnande af deras gemensamma syftemål: en så fullständig läkarebildning som möjligt. » Orden i R.
St:rs skrifvelse äro klara och tydliga.
Ständerna önska en bättre samverkan emellan de medicinska läroverken.
Ordet samverkan har icke i Svenska språket och kan icke heller här hafva någon annan betydelse än den af ett gemensamt arbete för ett gemensamt mål.
Detta utesluter således alldeles det s. k. oberoendet och sjelfständigheten — eller icke gemensamhet i arbete — på samma gång det förutsätter en arbetsfördelning, hvilken här som eljest icke kan ega rum på annat sätt, än att vissa delar af det gemensamma arbetet uteslutande öfverlemnas åt vissa af de arbetande, andra delar åter åt andra.
För att åskådliggöra hvad som menas med samverkan och arbetsfördelning, kunna vi taga ett exempel ur praktiska lifvet, från hvilket yrke som helst.
Olikheten i arbetets beskaffenhet betyder i en sådan liknelse intet; de allmänna lagarne för arbetet äro desamma.
Om det således är fråga t. ex. om en skrädderiverkstad, der liera personer skola med hvarandra samverka vid förfärdigandet af något klädesplagg, en rock eller dylikt, så samverka de med hvarandra, om de hvar för sig för - Den 14 Mars f. m. 117 rätta olika delar af arbetet.
Ben ena krymper tyget, den andre skär till, den tredje och fjerde arbeta på olika delar af rocken.
Härigenom medhinnas flera rockar och de göras bättre, emedan hvar och en vinner större skicklighet i sitt fack.
Men om sålunda fördelen af arbetssamverkan skall vinnas, ligger det i sakens natur, att hvar och en af de arbetande uteslutande sysselsätter sig med någon del, deri de andra åter icke deltaga.
Bet gemensamma arbete, som här är i fråga, är den medicinska undervisningen, till hvilken Universiteterna och Carolinska Institutet skola samverka, och dervid således de ena och det andra hvar för sig kunna blifva uteslutna från den del af arbetet, som icke är deras omedelbara uppgift.
Om regeringen ifrån Carolinska Institutet borttagit den tbeoretiska undervisningen — hvilket likväl icke skett —, så hade detta icke varit stridande emot Ständernas i skrifvelsen uttryckta önskan, lika litet som det varit stridande emot denna önskan, att den »hufvudsakligaste delen af den praktiska undervisningen» blifvit uteslutande öfverlemnad åt Institutet.
Jag sade nyss, att den tbeoretiska undervisningen icke blifvit borttagen från Institutet.
Ett sådant antagande utgör likväl en annan af Utsk:ts utgångspunkter.
Ben beror på en åtminstone för en lärare obegriplig förvexling af begreppen examinationsrätt och undervisningsrätt.
Ben sednare kan mycket väl bestå utan den förra.
Examina, såsom offentliga prof, böra så litet som möjligt delas på flera händer eller ställen.
Med undervisningen är det tvärtom, att den bör vara så allmänt tillgänglig som möjligt och meddelas af så många lärare och på så många ställen, staten kan åstadkomma.
Institutet sjelf är ett lysande bevis på riktigheten af denna sats.
Ben tbeoretiska examen har der tagits af så få, att deras antal knappt förtjenar att nämnas.
Examens-rätten kan alltså ej hafva haft något märkbart inflytande på elevernas antal, men det oaktadt har detta antal varit ganska stort, t. ex. under den berömde Retzius, hvars undervisningsämne likväl var rent theoretiskt.
Icke destomindre säger Utsk:t, efter ett långt raisonnement, förblandande undervisning och examen, sid. 17 etc.:
»Bet företer sig det egna förhållande, att det läroverk, åt hvilket statsverket bestått de flesta lärostolar, blifvit beröfvadt undervisning i en del ämnen, för hvilka det eger särskilda lärare, ty rättigheten att undervisa måste anses illusorisk, då den undervisande ej tillerkännts rätt att i undervisningsämnena examinera eller öfver lärjungarnes framsteg afgifva betyg.»
Yar denna undervisningsrätt illusorisk före år 1861?
Vill man på allvar påstå, att t. ex.
Retzii undervisningsrätt varit illusorisk, derföre att han under hela sitt lif ej examinerat ett tjugutal af lärjungar?
Utsk:t talar vidare derom, att »lärostolar bibehållits vid Institutet, hvilkas overksamhet legaliserats och som derigenom förvandlats till sinekurer.»
Om detta omdöme vore rigtigt, vöre det sannerligen icke smickrande för de ifrägav:de lärarne vid Carolinska Institutet, hvilka alltså endast såsom »examensbusar» 118 Den 14 Mats f. m. skulle förmå skaffa sig lärjungar!
Akademiadjunkter hafva icke heller någon examinationsrätt, men ingen menniska vågar derföre skylla dem för »legaliserad overksamhet», eller anse deras tjenster såsom sinekurer.
De flesta af dessa, åtminstone i Upsala, hafva haft ganska fullsatta auditorier.
Skulle detta, utan examensrätt, vara omöjligt i Stockholm?
Likaså ined Hrr Professorer i Vetenskaps-Akademien.
Aro deras platser väl sinekurer, derföre att de slippa ifrån det göra, som kallas examina?
Sannerligen, den vet icke hvad en anatom eller kemist i våra dagar har att göra, som tror att en sådan vetenskapsman, i brist på examen, blir försatt i »legaliserad passivitet.»
En sådan sats är ovärdig Utsk:t, oförtjent af Institutet!
Derefter öfvergår Utsk:t till uppräknande af de ämnen, hvilka ingå i medecinae-kandidat- och licentiat-examen och omförmäler, att dessa begge examina omfatta 18 ämnen, hvilka uppräknas.
Utsk:t fortfar: »då medicinska fakulteterna hafva sig uppdragen såväl undervisnings- som examensskyldighet för båda dessa examina, äro alltså de 18 ämnena fördelade vid Upsala på 10 lärare och vid Lund på 7.
Det ville då synas rättare och för undervisningens bästa mera fruktbringande, att fördela de 18 läroämnena på de 18 lärare, som Carolinska Institutet eger, än att fördela dessa 18 ämnen, såsom t. ex. i Lund, på 7.» Utsk:t tyckes här alldeles förgäta, att den hufvudsakligaste delen af den praktiska undervisningen blifvit öfverflyttad på Institutet, och att de medicinska fakulteterna sålunda icke hafva med denna betydande del af undervisningen att skaffa.
Utsk:t har också endast och allenast utgått från en rent arithmetisk sifferberäkning, att nemligen 18 ämnen skola fördelas på 18 lärare.
Då man vet alt ett ämne kan fordra flera lärare, andra åter utan svårighet skötas af en enda, är också lätt att bedöma värdet af en dylik beräkning.
Då det öfvervägande antalet lärotimmar vid Institutet är egnadt åt den praktiska undervisningen, huru skall man då derstädes medhinna icke allenast dessa läroämnen, utan äfven det plus af studier, som ytterligare skulle tillkomma genom den theoretiska undervisningen?
I Upsala finnas 9 lärare, som förnämligast egna sig åt den theoretiska undervisningen; i Stockholm åter egentligen blott 5, som dermed sysselsätta sig.
Institutets öfriga lärare egna sig uteslutande åt det praktiska gebitet; och på så sätt fullgöra både universiteterna och institutet sin funktion, som intetdera fullständigt kunde göra utan de andra, åtminstone under närv:de förhållanden.
Utsk:t säger sig ock »lätt fatta den ifver, Carolinska Institutets lärare visat för att få behålla den theoretiska undervisningen, hvars borttagande från Institutet kastar på detsamma icke blott misstanken, utan beskyllningen för otillräcklig vetenskaplighet.
» Må det tillåtas mig attjråga, hvar de hafva visat denna ifver?
Månne inför
Utskrt?
Åtminstone kan denna ifver icke hafva funnits för Utsk:t tillgänglig i de handlingar, det ofvan i Betänk:t åberopat.
Om den personliga beröringen emellan Oen 14 Mars f. m. 119 Utsk:ts ledamöter och Institutets tyckes mig icke skäl hafva varit att i Betänk:t orda.
Hvad den omtalade »misstanken» och beskyllningen beträtTar, så har jag ofvan visat, att det är Utsk:t, som mot
Institutet framkastat sådan beskyllning, då det ansett Institutets undervisning illusorisk utan examensrätt.
Utsk:t påpekar derefter, att ett »monopoliserande» af den theoretiska undervisningen och examen skulle ega rum vid fakulteterna.
Enligt min öfvertygelse finnes intet sådant monopol för fakulteterna för närvarande, men skulle tillskapas hos Institutet genom Betänk:ts antagande, och jag tror ett sådant monopol vid Institutet, såväl för bildningen i allmänhet som särskildt för den medicinska undervisningen, vara ännu farligare.
Utsk:t ordar vidare om svårigheten för fakulteterna att, med betydligt mindre lärareantal, kunna täfla med Institutet, som eger flere lärare än båda fakulteterna tillsammans.
Denna svårighet beror dock icke på lärareantalet, utan på tvånget för de studerande att undervisas vid Institutet och der vara närv:de, ett tvång, som är vida mera »skråmessigt», än den för universiteterna bibehållna theoretiska examen.
Ytterligare omförmäler Utsk:t, att »det åligger minst 8 af Institutets lärare att under en viss tid af studiekursen äfven lemna fakulteternas lärjungar klinisk undervisning på de större sjukvårdsanstalterna i hufvudstaden.» Utsk:t har här ganska rigtigt sagt: »minst 8», ty det faktiska förhållandet är, att desse lärares antal är 13; och just denna omständighet orsakar den nuv:de nödvändigheten att förlägga den theoretiska undervisningen vid universiteten.
Slutligen talar Utsk:t om den »ensidighet», som genom
Institutets uteslutande praktiska verksamhet dersammastädes framtvingas.
Detta blir dock blott händelsen, om icke lärarne in hemtat både theoretisk och praktisk bildning, såsom de nu utan tvifvel hafva derigenom, att de studerat både vid universitet och praktisk specialskola.
Jag har kanske alltför länge upptagit R. o.
Ad:s tid; men skulle lätteligen uti Utsk:ts förev:de Betänk, finna anledning till åtskilliga ytterligare anmärkningar.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag emellertid, att R. o. Ad. måtte afslå detta Betänk.; och lägger R. o. Ad. på hjertat, att icke uti denna fråga fatta ett beslut, som uti ali framtid kan och skall blifva för bildningen menligt.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. H.
En talare i ett annat Riks-Stånd, vän af ifrågav:de förslag, yttrade för några veckor sedan derom ganska sannt, att frågan egentligen var af vigt för sina konseqvenser.
Han antog då konseqvensen af förslaget blifva universitetens förflyttning till hufvudstaden, en fråga 120 Den 14 Mars f. m. af största omfång och interesse, men som dock ligger i bakgrunden och ej nu bör blifva föremål för öfverläggning.
Närmare synes mig ligga en annan konseqvens af ett bifall till Utsk:ts förslag, nemi. den, att om Carolinska institutet tilllades rätt och skyldighet att meddela undervisning äfven i den theoretiska delen af den medicinska kursen, institutet ock komme att blifva det ställe, dit lärjungarne uteslutande vände sig, för att genomgå denna kurs i sin helhet.
Naturligtvis skulle de helst söka sig dit, der, jemte den theoretiska undervisningen, de största och bästa klinikerna finnas, i följd af större sjukvårdsanstalter, och hvilka kliniker de i alla händelser måste numera ovilkorligen genomgå.
Att ett sådant monopoliserande skulle för läkarebildningen vara gagneligt. kan jag ingalunda föreställa mig; det blefve ju då i sjelfva Verket blott en enda medicinsk skola för hela riket, och allt för mycket komme att bero af läraren, om icke lärjungarnes bildande skulle få en ensidig rigtning.
För vetenskapligheten hos läkare, som andra, är del särdelos angeläget att deras bildning vinnes vid de högskolor, der landets ungdom i andra grenar fullända sina studier; den ena vetenskapen måste räcka handen åt den andra.
Afskiljer man åter en gren för att inrätta en special-skola för den högre, lärda bildningen, ligger deri för en sådan skola den fara, att vetenskapligheten, som skulle deråt gifva lif, förr eller sednare stryker med och skolan bildar yrkesmän, hvilkas kunskaper och sträfvanden mera uteslutande ligga inom det empiriska området.
Helt nyligen har ock af sådan anledning en medieinsktheoretisk special-skola från en af Tysklands hufvudstäder blifvit flyttad till landets universitet, flera mil bort.
Hafva väl 1861 års författningar om medicinska undervisningens ordnande haft några menliga följder, eftersom man nu, knapt 1^ år sedan de börjat verka, vill hafva dem ändrade?
För min del har jag ej kunnat upptäcka några sådana följder; det torde ock vara alltför tidigt ännu, att yttra sig om dessa författningars verkan.
Före nämnde reglering afgaf jag ett officielt utlåtande i frågan; det blef icke egentligen lagt till grund vid afgörande!.
Jag bör derföre kanske nu ej vidare orda om denna reglering; endast det vill jag anmärka, att Utsk:ts tolkning af II.
Stms skrifvelse af den 10 December 1857 är, så vidt jag kan finna, alldeles oriktig.
I öfrigt anser jag mig kunna om 1861 års reglering yttra, att den visst icke lägger hinder i vägen för sann vetenskaplig utbildning och forskning; på denna väg hade jag så gerna hoppats, att de stridande velat emot hvarandra uppträda i ädel täflan; och dertill är sannerligen utrymmet stort nog.
Ett bifall till Utsk:ts hemställan måste föranleda rätt betydliga anslag till Carolinska institutet, så väl till nya lärostolar, som till hvarjehanda materiella behof.
Derom har dock Utsk:t ej alls yttrat sig.
Det dyrbara förtroende, jag erhållit att vara de begge universiteternas och Carolinska institutets Canzler, tillförbinder mig Den 14 Mars f. m. 121 att söka varda dessa tre läroverks rätt och bästa; jag härefter förmåga sökt rättvist fullgöra detta, inom de gränser, som äro derföre bestämda.
I detta förev.de fall finnér jag mig med nöje ega så mycket större frihet att yttra mig, som, efter hvad af Betänk:t synes och hvar man vet, det af Utslct nu tillstyrkta förslaget icke utgått från någotdera universitetet eller från Carolinska Institutet, utan från fyra enskilda motionärer, hvilkas framställningar af någon besynnerlig händelse råkat få nästan aldeles samma form.
Jag instämmer med de Hrr, som yrkat afslag å Betänk:!.
Hr Cederschjöld, Fredrik August, anförde skriftligen:
Den fråga, som nu utgör föremål för B.
St:rs pröfning, ehuru till sitt inre väsen så enkel och föga invecklad, har dock, besynnerligt nog, blifvit en af (lagens s. k. brännande frågor.