Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
”Väl veta vi, att våra företrädare, före Pas”sevolanceContractets ingående, af välvilja ”och omtanka för deras Soldaters bestånd, ”icke varit nogräknade med deras rättigheters iagttagande, som blifvit en vana att ”eftergifva, hvarföre också Kongl. Maj:t i ”Dess Nådiga stadfästelse af MötesPassevo”lanceGontractet under den 12 Februarii ”1813' ålagt Soldaten, att återgälda Roten ”endast halfva Passevolanceafgiften, eller 4 4a Den 17 Julii f. m. ”R:dr B:co; men vi kunna icke betvifla, att ”Roteliållarne under Nerikes Kongl. Regemente genom ofta nämde Contraets tillän”dalöpande med förleditår, återställas i de"ras ursprungliga rättighet till befrielse från ”deras Soldaters underhåll på Möten, hvarjemte de äga den största anledning förmoda, att
Rotehållarnes 15-åriga frivilliga bi”drag till deras Soldaters vapenöfningar, som ”flere år varit obegagnadt, under de sena”res commendering på allmänna arbeten, ”matte komma dessa våra Soldater till go”do, under de aine års vapenöfningar, hvilka återstå till dess Kongl. Majrt enligt
Dess ”Nådiga Skrifvelse af den 7 sistlidne No”vember med Rikets Ständer beslutar om en ”ny reglering af Armeens underhåll under ”marcher och möten i fredstid.” ”Kräcklinge Socken den 20 Januarii 1828.“ ”Underskrifterna,” Häruppå följde Kronobetjeningens sammankallande af Rotelnteressenterna för att, som det hette, affprdra deras ytterligare ännu bestämdare utlåtande, och jag såg mig icke fredad för alla itererade försök att aflocka mig den äskade Passevolanceafgiftcn förr, än jag genom ytterligare skrifvelse afböjde alla vidare anmaniögar, som de, med sina rättigheter mindre kunnige Rotehållare af menige allmoge, skyndsamt och allmänt synas hafva ställt sig till efterrättelse.
Den 17 J u I i i f. m. 43 Det är på grund af kända och uppgifna facta, som nogsamt vittna, huru vederbörande localautoriteter, till följd af de ofta nämde Kongl.
GirculaireBrefveri sammankallat menigheter, i afsigt att af dem affordra bestämda utlåtanden, huruvida de bestämt sig i valet mellan ett af arne affordrade underhållssätt för deras Soldater, båda lika stridande mot de Grundlagfäste KneckteContracten, som enligt 80 §.
RegeringsFormen icke kunna rubbas utan Konungs .och Ständers samfällta beslut; samt att de sålunda påbjudne pålagor blifvit, emot 73 §. samma Grundlag och allmänna lagens stadgande, påfordrade och uppburne; som jag yrkar ansvar å den eller dem af Konungens Rådgifvare, som varit genom sine Råd medverkande till desse lagstridiga mått och steg; samt att ConstitutionslJtskottet må vara betänkt uppå sättet, att tillvägabringa rättelse i åtgärder, och ersättning för de lidanden, hvilka af okunnighet, undergifvenhet eller enfaldighet låtit sig olagligen beskatta.
Det bör icke eller undandragas Coust! tutionsUtskottets uppmärksamhet att, oaktadt Kongl. Maj:t under den 24 Februarii detta år afgifvit den förut åberopade Nådiga Skrifvelse!! till Rikets Ständer om den så; kallade MötesPassevolancen, hvars fortfarande upptagande, af Rust-och Rotehållare, StatsSecreterare och StatsRådet afstyrkt; hade likvist 3:ne dagar förut eller den 21 Februarii ett Nådigt Circulaire utgått, rö - 44 Den 17
Ju lii f. m. rande uppbörden af den MötesPassevolanc&- afgift, som Rust- och Rotehållare nu kunde vilja erlägga, oaktadt deras förut deremot anmäldte vägran.
Uti detta flerfaldiga åberopande af Rust- och Rotehållares vägran, ligger ett tydligt medgifvande, attanmaningar eller fordringar föregått.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemna t följande, som upplästes:
Då jag anser mig icke sakna anledning till uppmärksamhet vid ConstitutionsUtskottets Memorial, rörande Grefve Horns anmärkningsanledning, i afseende på Mötespassevolancens fortsatta utgörande, inskränker jag mig till omdöme, blott om de deri omförmälte Irenne Kongl.
CirculaireBrefvens skiljaktiga syftning och innehåll, samt ConstitutionsUtskottets icke dess mindre collectift derom meddeldte utlåtande.
Den första af desse Kongl.
Skrifvelser af den 7 November 1827, contrasignerad af då varande StatsSecreteraren Friherre af Nordin, samt den sista af den 8 Maji 1828, contrasignerad af ExpeditionsSecreteraren Grundelstjerna, meddela tillfridsställande upplysningar om noggrant iakttagande af Rust- och Rotehållares rättigheter; men då den märkeliga tilldragelse inträffat, att detta ärende, inom loppet af ett halft år, blifvit af frenne serskildta föredragande behandladt, har, vid den tredje af dessa föredragningar den i3 Februarii 1828, ärendet blifvit frumstäldt
Den 17 Ju lii f. m. 45 i en annan tendence, icke förenlig med de förenämde första och sista, och hvilken nu är föremålet för min anmärkning jemte ConstitutionsUtskottets yttrande deröfver.
Då den första Kongl, föreskriften rätteligen innehåller, att sedan PassevolanceContracten för Rust- och Rotehållare upphört, det ankom på dem, som önskade tvenne år dermed fortfara, att derom sig anmäla, har det varit oväntadt, att, rakt i strihl deremot, det blifvit i föreskriften af den i3 Februarii 1828 Rust-och Rotehållare ålagdt, att, inom viss föreskrifven tid, bestämt förklara, huruvida de ville ingå på Passevolancens utgörande, eller icke, på sätt förenämde Kongl. Bref af den 7 November föreskrifver; men, om detta förhållande är märkeligt i sak, då det berodde på frivilligt åtagande af Passevolancens fortsättning, hvarom ingen borde kunna förbindas till utlåtande, utan deremot tystnaden, såsom återgång till äldre förhållanden, borde anses, äro uttrycken i Kongl. Brefvet, i anseende till formen, äfvenväl af anmärkningsvärd beskaffenhet.
De innehålla, i nådig skrifvelse, till Landshöfdingarne, att, Rust- och Rotehållare skulle, genom Kron ob etj ente , antydas, att inom föreskrifven tid afgifva älagde bestämda yttranden, om de ville på Passevolancens utgörande ingå, eller icke; och i en sak, hvari Rust- och Rotehållare ägde göra och låta, efter eget godtfinnande, förekommer det mig, att uttrycket: an - 46 Den 17 Julii f. m. tydan till bestämd åtlydnad, varit mindre behörigt, äfvensom icke förenligt med Nationalvärdigheten, att Rikets alla hemmansägare skulle antydasj genom Liinsmänj då de, utom Länsmanskungörelsen, saknade all kännedom 0111 denna höga föreskrift, men hvilken föreskrift om bestämdt utlåtande likväl på flere ställen haft den påföljd, att de medgörligare blifvit upplyste om föregifne skälen till bifall af en fortfarande Passevolahce, hvari de icke ingått, om tystnaden fått blifva ansedd såsom vägran till ytterligare Passevolance.
Med afseende på hvad jag nu anfört, anser jag ConstitutionsUtskottet hafva- saknat anledning att, i den anmärkte omständigheten, meddela det yttrande, att ärendets hela behandling i StatsRådet omisskänneligen vittnar om ett noggrant bevarande af bade rättsgrunder och rättsförmer, och får jag, med' anledning af sednare momentet i 107 §.
RegeringsFornien anhålla, att genom återremiss ConstitutionsUtskottet öfver anmärkningen må blifva bordt, och med Utlåtande lill Pakets Ständer inkomma.
Då ifrågavarande ämne är föranledt af enskildte Motioner, och Utskottets deröfver afgifne Memorial nu isolerad t föredragit till öfverläggning, fastän resultatet deraf ingår i det så kallade DechargeBetänkandet, får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksam - Den 17 Jul i i f. m. 47 het derpå, att ConstitutionsUtskottet i slika fall algor med Rikets Ständers rätt, och att följaktligen någon återremiss icke kan meddelas, eller proposition derom af Herr LandtMarskalken framställas.
I anledning häraf får jag äran hemställa, om ej lämpligast vore, att Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det han i denna, samt likartade frågor, icke kan framställa proposition till återremiss, och derefter inhämtade, huruvida Ridderskapet och Adeln likväl yrkar, att en sådan proposition skall göras.
Anckar sw är cl, Carl Henrik:
Som jag ingalunda kan fatta hvarifrån Friherre Cederström hämtar anledning lill sitt påstående, att ConstitutionsUtskoltets
Memorial äro mera frikallade från återremiss, än andra Utskotts Utlåtanden, får jag protestera emot antagandet af denna satts.
Jag torde få återföra i minnet, att Herr Grefven och LandtMarskalken ej förut gjort den’ na skillnad, för hvilken icke eller linnes något stöd i Grundlagen.
Dessutom vet jag alldeles icke, att ConstitutionsUlskotlet, i frågor om tillämpning af 107 §.
RegeringsFormen, innehar Ständernes beslutanderätt.
Min öfvertygelse härom har åtminstone icke sedan 1818 års
Riksdag biifvit vederlagd.
Jag är af den tanka, att proposition till återremiss icke kan Grundlagsenlig! vägras, men anser det vara bäst, att Herr Grefven och LandtMarskalken härom behagade 48 Den 17 Julii f, m. gifva sin nftening tillkänna, pä det vi kunde komma till något slut.
Friherre Anckarswärd har förekommit mig i sitt yttrande, det C011- stitutionsUtskotlet, i frågor om tillämpning af RegeringsFormens 107 §, icke äger Rikets Ständers beslutande rätt.
Beträffande åter Friherre Cederströms begäran om Herr Grefvens och LandtMarskalkens tillkännagivande af dess öfvertygelse i ämnet, så anser jag den vara för tidig, innan ännu någon proposition kommit i fråga att vägras.
Den tydning man vill gifva åt lovide §.
RegeringsFormen är ingalunda förenlig med min öfvertygelse.
När den enskilte Riksdagsmannen hos ConstitulionsUtskottet framställer en anmärkningsanledning emot Konungens Rådgifvare, åligger det honom, att bestämt uppgifva den åtalade afvikelse!!, och ConstitutionsUtskottet att pröfva den, samt i Utlåtandet fullständigt tnotivera orsaken till det blifna resultatet.
Detta anser jag vara af ConstitutionsUtskottet i förevarande fall iakttagit, och torde dessutom icke behöfva försäkra, att ärenderne med all uppmärksamhet blifvit följde, och nästan intet enda afgjordt utan genom votering.
Jag hemställer, om, med bibehållande af förut brukliga former, någon annan åtgärd, än den Con t - / Den i;j Julii f. rm 49 ConstitutionsUtskottet föreslagit, kan äga rum.
Jag har visserligen bort återremiss yrkas å Utskottets Memorial, men då all återremiss bör vara grundad på skäl till nytt beslut, och ConstitutionsUtskottet alltid tagit sina skäl från StatsRådets Protocolier, hvaröfver Utskottet blifvit tillerkänd en slags pröfningsrätt, skulle Ständerne, för att tillvägabringa ett förändradt resultat, äga tillgång på StatsRådets Protocoller, hvarifrån behöriga grunder för bedömandet af den anmärkte åtgärdens lagenlighet endast kunna hämtas, men hvilka Protocoller åter i deras helhet endast äro tillgänglige för ConstitutionsUtskottet.
Deraf drager jag den slutsalts, att andemeningen af io^Me §. måste vara, det en framstäld, men af ConstitutionsUtskottet ogillad, anmärkningsanledning, är att anse såsom förfallen.
Lagstiftaren har haft för afsigt, att bestämma en punkt, hvarvid årtalet skulle stadna, och denna inträffar efter min öfvertygelse, då ConstitutionsUtskottet motiverat de skäl, hvarpå det byggt sitt afstyrkande af anmärkningens upptagande.
Jag förenar migl således med Friherre Cederström uti begäran, att få del afHerrGrefvens och LandtMarskalkens enskildta öfvertygelse i frågan.
Herr Cederschiöld j Pehr Gustaf: Tvän33 H. 4 5o Den I?
Jul ii f. m. ne värda Talare hafva yrkat återremiss, liufvudsakligast på den grund, att KronoBetjeningen blifvit genom CirculairBref anbefaldj att affordra de Rustningsskjldige bestämdt yttrande _, huruvida de ville fortfara med eller frångå den ditintills gällande Passevolance-afgiften j samt att
KronoBetjeningen derjemte ålagtsj att förklara de Rustningsskyldige, sorn icke bestämt tillkännagåfvo deras önskan i detta afseende j det de i sådant fall komma att anses som hade de af sagt sig Passevolancens utgörande.
Jag kan ej annat finna, än att detta varit rättaste sättet till inhemtande af de Rustandes mening, och att man derigenom just följt motsatsen af det tillförene öfverklagade sätt, att förklara de uteblifvande hafva ingått på propositionen.
Jag måste således för min del bestrida återremiss, såsom vid detta tillfälle ändamålslös; men jag anser deremot af största vigt, att reda den frågan, huruvida af ConstitutionsUtskottet ogillade anmärknings-anledningar kunna j efter ioy ff. Regerings Formen} återremitteras ^ eller .icke.
För min del inser jag icke, att Ständerne behöfva behandla ConstitutionsUtskottets
Utlåtanden i dylika ämnen på annat sätt, än öfrige Utskotts, och att följakteligen återremiss kan äga rum, samt saken slutligen efter godtfinnande afgöras.
Uti den omtvistade 107 §:s sednare Moment står: *’
Frågor uti detta ämne kurtina i Rikets Ständers Plena väckas, och Den 17 Julii f. m. ”af andra Rikets Ständers Utskott j än Con” stitutions-Ut skottet, hos Stånden andra”gasj men icke af Rikets Ständer af”göras, förr än sistnämnde Utskott ”deröfver blifvit kordt/’
Här är således tydeligen uttaladt Ständernas rätt, att i deras Plena afgöra frågor af denna beskaffenhet, och Lagstiftaren har endast, såsom vilkor derföre, föreskrifvit, alt ConstitulionsUtskottet borde höras.
En värd Ledamot af ConstitutionsUtskottet har yttrat, att återrerhiss icke kunde beviljas_, utan i följd af nja skäl till förändradt beslut hvilka äter endast stodo att finna i StatsRådets för Ständerne otillgängelige Protocoller.
Till besvarande deraf, får jag endast anföra, att hvarje anmärkning emot Konungens rådgifvare är ett slags anklagelse, sorti det åligger ConstilutionsUtskottet, att antingen vederlägga, eller i laga ordning beifra.
Kan Utskottet ej genast anföra nöjagtiga skäl till deri anklagades urskuldande, så kunna PiiksStånden återremittera Utlåtandet för att höra, om Utskottet bar någonting nier att anföra, till den anklagades rättfärdigande.
Och skulle Ständerna icke heller finna detta nöjagligt, så står anmärkningen för dem qvar; och då måste de följaktligen hafva magt att tillämpa 107 §.
Deremot är det naturligt, att den anmärkning, som göres i ConstitutionsUtskottet, icke kommer 33 H. 4* 5a Den 17 Juli i f. m. till Ständerne, sä framt den icke godkännes af Utskottets pluralitet.
Men i närvarande fall, och då fråga är om en enskild Representants från Ståndet till Utskottet remitterade anmärknings-anledning, inser jag icke, huru det är möjeligt att bestrida Ständernas magt, att återremittera ConstitutionsUlskottets Utlåtande; samt, sedan det återkommit, afgöra det, om man så vill, tvärt emot Utskottets tillstyrkan.
I händelse frågan, huruvida ett sådant ConstitutionsUtskottets Memorial, som det förevarande, kan återremitteras, varit ny, hade jag icke uraktlåtit anföra orsakerna, hvarföre en Talman ej kan lemna proposition derå.
Men den är ej ny.
Friherre Anckarswärd har erinrat sig, att 1818 uppstod fråga derom, men han förgat, att proposition vägrades af LandtMarskalken, och att Ståndet ej ansåg sig kunna yrka den.
Af Friherre Adlerbeth, Friherre
Åkerhjelm samt af mig utvecklades då de grunder, som ligga till binder för en återremiss.
Men i afseende på hvad Herr Cederschjöld, anfört, och för att icke utdraga på tiden med ett ämne, sorn redan är allmänligen kändt, vill jag endast fästa mig vid hvad Herr Cederschjöld yttrat.
Han tror, att ConstitutionsUtskottets Utlåtanden skola, i likhet med andra Betänkanden, behandlas.
Han har sjelf uppgifvit, att anledningar till anmärkningar, af Den 17 Julii f. m. 53 Utskottets Ledamöter väckte, ej kunna komina lill Rikets Ständers kännedom, då pluraliteten inom Utskottet ej godkänner dem.
Likväl påstår han, att sådane, hvilka under den form 29 §.
Riksdagsordningen föreskrifver, blifvit till Stånden afgifne, skola af Utskottet vederläggas.
Hvarifrån han tager en sådan slutföljd, blir svårt att upptäcka.
Det står i 29 §:
Frågor i detta ämne kunna i Rikets Ständers plena väckas, och af andra Rikets Ständers Utskott, än ConstitutionsUtskotlet, hos Stånden andragas, men icke af Rikets Ständer af göras förr, än sistnämnde Utskott deröfver blifvit hördt.
Det äger sin riktighet, att Utskottet skall svara, men i och med svaret är förbindelsen fullgjord, och ingenstädes i Grundlagen tillätes det, att inkomma med en vederläggning af anmärkningspunkten, emedan det är att illudera det lagstadgande, som till en viss ordformel inskränker anmärkningen, och kan medföra öfverläggning om 'ämnen, som, enligt 90 §.
RegeringsFormen, ej få komma under Rikets Ständers pröfning.
I samma §. står: skulle Utskottet anmärka, att StatsRådets Ledamöter samfällt, eller en, eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sanskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Förtroende-Embete utöfvat, skall Utskottet då sådant för Rikets Ständer till - t 54 Den 17 Julii f. m. kännagifva.
Men icke står det, att Utskottet skall framlägga Protocoller, som ej få tryckas utan vederbörandes tillstånd; och desse vederbörande kunna ej vara någon annan än den, inför hvilken Protocollen äro förde.
Jag vill nu ej anticipera på det Utlåtande jagämnar afgifva om de'chargeBetänkandet; men anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte yttra sin mening rörande den ifrågastäldte återremissen, på det denna öfverläggning må upphöra, Friherre Boije> Ludvig:
I de flesta fall är man rättvis eller orättvis, blott i den mon man iakttager eller underlåter de distinctioner af ämnen, som saken påkallar.
Jag begär att få göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamma på de distinctioner, hvilka här fordras att iakttaga.
Begäran om återremiss är en preliininair fråga, men man har subdiviserat den, om den kan beviljas eller ej.
Det är nödigt att göra denna distinction, emedan jag behöfver reservera min rätt att yttra mig i den ena serskildt, ehuru jag yttrar mig i den andra.
Frågan, om man kan vidtaga återremiss, bör behandlas först, innan man företager dessa ConstitutionsUlskottets Memorial serskildt.
Det ena är frågan om princip, det andra om tillämpningen.
I första frågan är jag af samma tanka, som bär blifvit framstäld, och som jag yttrat år 1818, Den 17 Julii f, ra. 55 attConstitutionsUtskottet icke är Rikets Ständers förmyndare.
Det är ett Utskott, sorn skall bereda, ej besluta.
Jag kan ej i det starka försvar för denna satts jag afgaf 1818 gifva vika; bevare mig Gud, att jag skulle lefva den stund, då jag bortgå!’en hårsmån af Rikets Ständers rätt; men annat blir, att icke missbruka denna rätt.
Jag skulle anse mig missbruka den, om jag återremitterade ett enda af dessa Memorial.
I anledning af den tolkning Herr Cederschjöld gifvit åt 10-7 §.
RegeringsFormen, anhåller jag att få yttra min opinion.
Jag tror, att man tolkar helt olika, om man anser den första delen af §. stå i sammanhang med den sednare delen deraf, eller om man skiljer dem, och gör dem liksom lill olika §§.
Gör man det sednare, kan man få stridiga meningar, men ej, om man låter allt blifva en §.
Det sednare momentet behandlar ej sättet, huru sådana frågor skola afgöras, endast huru de skola väckas och remitteras. lovide §. innehåller: skulle ConstitutionsDt skottet anmärka, alt StatsRådets
Ledamöter samfält eller en eller flere af deni, uti deras rådslag om allmänna mätt och steg, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt FörtroendeEmbete utöfvat, äge då Utskottet att sådant tillkännagifva för lii - 56
Den 17 Julli f. m. hets Ständer, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRädet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Här innehålles alldeles icke något, och ej eller finnes i någon annan §. något, stadgadt derom att Rikets Ständer kunna besluta en sådan skrifvelse, som 107 §. omtalar, utan att dertill få förslag från ConstitulionsUtskottet.
Då jag således delar Friherre Cederströms tanka i detta fall, anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken ville förklara, huruvida i sådane frågor, der ConstitutionsUtskottet afslagit anmärkningen, återremiss kan äga rum, samt om Stånden kunna deruti göra ändring.
Jag tror ej, att RegeringsFormen det medgifver.
Det vore önskeligt, att få Herr Grefvens och LandtMarskalkens förklaring, innan discussionen vidare fortgår.
Det är alltid angeläget, då man vill bedörnma rälta sättet att tillämpa en lag, att skilja hufvudfrågorna från hvarandra.
Den första anmärkningen jag vill göra, och underställa Ridderskapets och Adelns bepröfvande, är, huruvida det är tänkbart, att någon Grundlagsstiftare skulle hafva stadgat en §, som skulle så förstås, att saken ändrades, om angifvaren hade egenskap af enskild Riksdagsman, eller om han vore Ledamot af Den 17 Julii f. m. 57 ett Utskott.
Grundlagen medgifver trenne sätt att göra anmärkningar emot Konungens Rådgifvare.
Det ena är, alt
ConstitutionsUlskottets pluralitet under granskningen af StatsRådets
Protocoller finner anledning att göra anmärkning; det andra, att andra Utskott finna anledningar för handen, som de anse föranleda till anklagelse; det tredje, att enskilta Ledamöter i Stånden framställa anledningar, och dervid begagna de ord, som af Grundlagen föreskrifvas.
Det vore bra besynnerligt, om dessa olika sätt att väcka anmärkningar skulle kunna förändra sakens beskaffenhet, eller sättet för Utskottet att handlägga anmärkningarna.
Det faller sig för mig klart, att, hvarifrån än angifvelsen kommer, kan det ej inverka på sättet att behandla målet.
Det måste behandlas på enahanda sätt, ifrån hvad håll det ankommer.
Kär nu ConstitutionsUtskottet är den enda så tillsägande Domstolen öfver Konungens Rådgifvare, emedan man ej kan tänka sig en Domstol, som ej har handlingar, på hvilka den skall grunda sitt omdöme; så måste det ej rimligen kunna påstås, att personer inom Representationen, eller Stånd inom densamma, saknande tillfälle att läsa protocollerne, skulle äga rätt att dömma tvärt emot deras yttrande, sorn äro satte att ensamt granska dessa protocoller, och som ensamt äro i tillfälle att gifva yttranden, hvilka äro grundade på facta och ej på rykten och speculationer.
Jag kommer 58 Den 17 Ju lii f. m. således till den punkten att göra mig den frågan:
På hvad sätt föreskrifver Grundlagen, att ConstitutionsUtskottet skall gå till väga, och hvad är följden af ConstitutionsUtskottets handläggning. I 107 §.
Skulle ConstitutionsUtskottet anmärkamotsattsen är: skulle det icke anmärka; skulle det anmärka något, så får det afgifva ett utlåtande, som innehåller, att ConstitutionsUtskottet anser, att den eller de böra ställas under 107 §; men skulle ConstitutionsUtskottet finna, att ej någon anmärkning bör göras, så är det ej fråga om, att något utlåtande kan komma till Rikets Ständer.
När nu ifrån ConstitutionsUtskottet ej kan komma utlåtande till Rikets Ständer, i den händelse det ej finner anledning att anmärka något, så måste ej eller något utlåtande kunna komma, på grund af det afslående yttrande, som ConstitutionsUtskottet gifver på en anmärkning, hvilken blifvit väckt i ett Stånd, eller af ett annat Utskott.
På denna grund, som för mig synes riktig, såvida det skall vara sundt förnuft i Grundlagarnes tolkning och tillämpning, anser jag mig böra förena mig med Friherre Cederström deruti: alt återremiss ej får äga rum i sådané fall, då ConstitutionsUtskottet icke funnit anledning tillstyrka tillämpning af 107 §.
RegeringsFormen, utan funnit skäl afslå den anmärkning, sorn från ett Stånd ankommit.
Den 17 Julii f. m. 59 Herr Hjertaj Gustaf:
Det är ett säkert tecken för oss vid alla sådana frågor, som den, hvilken nu är ämne för öfverläggning, att den oreda i begreppen, som finnes, utmärker, att liela saken går ut på att rubba tydliga Grundlagsföreskrifter.
Jag kan ej göra mig något annat ordaförstånd af Grundlagen, än att det är Rikets Ständers rätt, att besluta sluteligen öfver de Utlåtanden ConstitutionsUtskottet till Rikets Ständer öfverlemna!, och hvilka afhandla den underdåniga hemställan, att Konungen måtte från embetet skilja den, som ej iakttagit
Rikets sanskyldiga nytta, eller ej med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Förtroende-Embete utöfvat.
Men jag är lika öfvertygad, att så sannt det är, att Rikets Ständer ej kunnat afsäga sig denna naturliga rätt, för att lemna den till en enskild del af representationen, lika säkert är det, att Rikets Ständer insett de förhållanden, då den bör tillämpas.
I 107 §. står taladt om allmänna mått och steg.
Det är detta, soin gör, att en öfverläggning om en öfverträdelse rörande en Passevolancefråga blir besynnerlig, då den inverkar på de ärender, hvilka 107 §. omtalar.