Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r, grundad på Chefens för IngeniörKorpsen underd. framställning om angelägenheten af att i första rummet kunna fullborda det större verket utanför Skanstull, hvarigenom så mycket vore vunnet att en fiende icke omedelbart från landstiga ingsorten kunde intåga i hufvudstaden, och ansågs alltså angeläget att med detta arbete icke fördröjdes, åtminstone icke utöfver 3 till 4 år. hvarföre Chefen för IngeniörKorpsen i underd-.het hemställde att den anslags-summa, som för detta vigtiga ändamål begärdes, måtte bestämmas till 600,000 rdr, att med l/s under hvartdera af åren 1861, 1802 och 1863 tillhandahållas.
Chefen för LandtförsvarsDepart:t fann sig likväl förhindrad att, f anseende till Statens nuvule tillgångar, i allo tillstyrka bilall till den begärda anslågs-summau, som således uti den Nåd.
Propos:n nedsattes till hälften.
Häröfver har majoriteten i 8tatsUtsk:t afgifvit ett yttrande, märkligt icke allenast för den diametralt motsatta mening mot förra StatsUtsk:ts, som deruti utlryckes, utan fast mer för den motivering, hvarpå detta utlåt, är bygdt.
Man skulle utan tvifvel förvånas öfver att, under loppet af endast 2:ne år, så alldeles mot hvarandra stridiga åsigter i en så riksvigtig fråga som denna skulle kunna göra sig gällande, om man icke just häruti såg beviset på vår representations felaktiga sammansättning och visste att tillkomsten af ett sådant beslut, inom StatsUtsk:t, ofta varit beroende på den aflagda sedeln, således på ett fullkomligt lotterispel.
Om så icke varit förhållandet denna gång, sä har dock detta beslut blifvit dikteradt af den majoritet inom Utsk:t, som om sjelfva saken saknar den kännedom, som oundgängligen erfordras, för att kunna bedöma den, och att de ende, som inom Utsk:t, i detta ämne egde insigt, emot beslutet reserverat sig.
Detta beslut eger således icke den qvalitativa vigt, som ensamt bör tagas i betraktande, då denna vigtiga fråga afgöres — ilet är tvertom i fullkomlig saknad häraf.
Detta framstår ändå klarare vid ett närmare skärskådande af de sken-skäl, hvarpå det är grundadt.
Jag förbigår härvid hvad Hrr Björk, Ridderstad, Sundvallson, Carl Anders Larsson och Jonas Andersson om sjelfva saken yttrat och skall endast hålla mig till hvad i Utlåtrt förekommer.
Majoriteten låter förstå att R.
St:rs vid sista Riksdag uttryckta underd. önskan, att få emottaga nådig framställning med förslag till ilrågavtde befästningsarbetens vidare utförande, icke blifvit upfylld, ehuru K.
M. just aflåtit en sådan framställning om arbetets vidare utförande.
St:rs sista beslut innehöll nemi. att icke allenast förberedande åtgärder till Stockholms förseende med befästningar, utan äfven till dessas påbörjande 121 Den 13 April. å hufvudstadens södra sida, skulle vidtagas.
Nåväl, allt detta har skett.
Befästningsarbetet å södra sidan är i gång och K.
M. har inkommit med framställning och förslag till dettas vidare fortsättande.
Månne något annat varit hegardt eller möjligen kan innefattas uti de ordalag, som i den underd. skrifvelsen stå att läsa?
Att majoriteten inom Utsk:t icke lagt märke till ordet vidare, som här just ger meningen dess betydelse, är dess eget fel.
Majoriteten säger vidare att den »saknar kännedom om, icke allenast huruvida det af ofvanbemälde komiterade npgjorda förslag blifvit af K.
M. pröfvadt och godkändt, utan och är urståndsatt att bedöma, inom hvilken tid och med hvilka upoffringar Stockholms förseende med befästningar kan på ett ändamålsenligt och betryggande sätt varda fullbordadt». K. M. skulle således låta påbegynna och sätta i verkställighet, samt aflåta Nåd.
Propos. till Ständerna om fortsättandet af en plan, som af Honom icke vore gillad!
I sanning, man vet icke hvad som här mest skall förvåna, majoritetens premisser eller de konklusioner, den deraf vill draga.
— Hvad tiden och upoffringarne beträffar, så beror den förra af det årliga anslaget och ligger således i E.
St:rs eget skön att bestämma.
Beloppet åter inhemtas af den slutsumma, hvarpå kostnadsförslaget slutar sig.
Härom hade majoriteten haft särdeles lätt att öfvertyga sig, om den behagat genomläsa K.
St:rs vid förra Riksdagen underd. skrifvelse i ämnet, der det icke allenast omtalas att R.
St:r fått emottaga och sig meddelade såväl Befästningskomiténs underd. utlåt, som tillhörande fullständiga förslag och ritningar till Stockholms befästande.
Vidare förekommer att R.
St:r inbemtat af nämde förslag och ritningar »att upfyllandet af de här ofvan framställde vilkor icke möter några svårigheter, äfvensom att de, i anseende till Stockholms belägenhet, kunna upnås med en jemförelsevis måttlig kostnad, hvilken komiterade beräknat till en summa af 3,650,000 rdr bko».
Det heter vidare: »af denna summa är beräknadt 1 '/s mill. till befästningarne å den för öfverrumpling mest utsatta och följaktligen alltid i första hand vigtiga södra sidan, omkring 1 mill. för norra sidan och 332,000 rdr, allt bko, till försäkrande af inloppet till Södertelje, samt återstoden till spridda verk vid stränderna af Mälaren och Wärtan, till stöd för skärgårdsfartyg m. m.
Detta och mycket annat hade majoriteten kunnat inhemta genom att taga en noggrann kännedom af denna skrifvelse, som på ett förtjenstfulit sätt uptager och utreder den vigtiga frågan, utan att dock, så som det uti skrifvelsen heter, R.
St:r velat tilltro sig att afgifva något omdöme om de taktiska anordningarne och öfrige detaljer, tillhörande densamma.
Af hela denna R.
Stms underd. skrifvelse framstår tydligen, att desamme fått sig en fullständig plan öfver Stockholms befästande meddelad, med dertill hörande fullständiga ritningar och förslager, att de gjort sig den mödanatt noggrannt genomgå och undersöka motiverna för desamma.
Att nuv:de Utlåtit, nu skulle börja en ny kurs i befästningsfrågan, kunde icke förefalla annat än oväntadt för hvar och en, efter så aldrig förut Den 13 April. 1»3 tillgått, ja, då t. o. ra. exempel saknas på att StatsUtsk:t tagit någon annan kännedom om befästningsplanerna än hvad som derutaf stått att inhemta af den Kongl.
StatsUtsk:t hade dock varit alldeles oförhindradi att infordra ännu en gång alla dessa handlingar, helst K.
M. nådigst förklarat att desamma skulle Utsk:t tillhandahållas.
Majoriteten hade då direkte och omedelbarligen kunnat inhemta att planen för Stockholms befästande icke vore bygd på några tillägg eller tillkomst sedermera af andra »yttre verk och förskansningar».
Här har således aldrig varit fråga om någon upoffring af konstitutionela rättigheter, utan endast att StatsUtsk:t velat sig deraf begagna.
Slutligen kommer majoriteten fram med sitt hufvudargument mot den nuv:de befästningsplanen, att nemi. meningarne derom äro väsendtligen skiljaktiga och sådant måhända i högre grad än It.
St:r vid förra Riksdagen hade aul. att förmoda.
På grund häraf föreslår Utsk:t att R.
St:r icke i denna vigtiga fråga böra fatta något för framtiden bindande beslut, utan förbehålla sig närmare pröfning af densamma, »sedan K.
M. (nu kommer det återigen) meddelat R.
Sl:r fullständigt förslag till de ifrågaställde befästningarnes utförande».
Hvilka skiljaktiga meningar finnas, omnämner icke majoriteten.
Förmodligen och då vi icke känna till några andra, så är det de mångahanda upsatser, så i tidningar som i ströskrifter, hvilka, synnerligen på den sednare tiden, varit synliga och som bevisa att ämnet viickt ett stort intresse.
Men att dessa skiftande och löst framkastade åsigter om sättet att befästa hufvudstaden, innefattande icke ens den minsta tillstymmelse till plan, grundad på närmare undersökningar, fått inverka på Statslltsk:ts beslut i en så vigtig fråga, kan icke annat än väcka förvåning, då Utsk:t hade att hålla sig till en fullständig af K.
M. gillad plan öfver denna riksvigtiga angelägenhet.
Mig veterligen, har aldrig någon befästningsfråga blifvit så mångsidigt behandlad som den rör:de hufvudstaden, enär K.
M. för densamma nedsatte en särskild komité, icke allenast för att bestämma hufvudgrunderna, utan äfven afgifva projekt och förslager öfver sjelfva befästningarne, som ock efter ett års träget arbete till K.
M. inlemnades.
Det är denna plan, som majoriteten inom Utsk:t liksom velat ignorera, men har deremot tagit kännedom och intryck af. hvad som från andra håll blifvit i ämnet yttradt.
Jag lemnar åt en och hvar att bedöma det sätt, som majoriteten inom Utsk:t valt för en så vigtig frågas pröfning och afgörande.
För dem, som anse upoffringen af 5V2 milhr rdr vara utöfver hvad landets tillgångar medgifva, så får jag meddela, att den nyligen upgjorda befästningsplanen för vårt grannrike
Danmark upgår till 24,100,000 rdr rmt, hvaraf 9T/2 mill» för hufvudstadens befästande åt landsidan och 3l/2 milhr för befästningen åt sjösidan.
Således 13 milhr för hufvudstadens försvar, ehuru, enl. den mig meddelade planen, detta försvar är svagt och endast beräknadt för en kortare tids motstånd.
Danmark har emellertid icke tvekat att genast sätta denna plan i verkställighet, ty de hafva i sednare ti - 124 Den 13 April. der och nyligen haft erfarenhet af hvilka följder frånvaron deraf medfört och än vidare kunnat medföra.
Vi känna att man i Belgien helt nyligen voterat 45 milhr francs för Antwerpens befästande, andra länder att förtiga, der man under deu långa freden varit angelägen om att bereda sig på striden, väl vetande att detta är bästa sättet att få bibehålla den förra.
Detta yttrande framkallade äfven mångå bifallsrop.
Det är kändt och af flere talare ytterligare i dag bevisadt, att StatsUtsk.-t vid förra Riksdagen egde fullkomlig kännedom om den plan, som förefinnes ang:de Stockholms befästande.
Det är derföre så mycket besynnerligare att Utsk:t nu tror sig vid denna Riksdag kunna säga till R.
St:r, att det vet ingenting om allt detta, hvarom nu är fråga, och att Utsk:t är alldeles oskyldigt i afs:de på denna sak, ty Regeringen har ej lemnat några uplysningar.
StatsUtsk:t har likväl enl. grundlagen rättighet att af Regeringen genom en af StatsRådets Ledamöter, som Konungen dertill förordnar, erhålla de uplysningar, som behöfvas för alla de ärenden, som det åligger Utsk:t att handlägga.
Då nu protokollet finnes rjvar sedan sista Riksdagen, är ju tillfälle att, om man blott vill göra sig den mödan att genomläsa detta, få de underättelser, som äro af nöden Detta sätt att behandla ett ärende är, såvidt jag vet, nu för första gången begagnadt och, om det är förståndigt och riktigt, lemnar jag derhän; åtminstone är det ett modernt sätt.
Jag vill ej länge uptaga R. o. Ad:s tid med ordandet öfver en fråga, som förut är känd och utredd.
Jag vill blott gifva min opinion tillkänna, alldenstund jag tillhör deras antal, sorn gilla Stockholms befästande på det sätt, som K. M. i sin Propos. framställt.
Jag tror att vi borde hafva en tillräcklig erfarenhet af hvad det vill säga att stå blottad mot en fiende, som visserligen ej i otid begagnar sig af tillfället att skada, men som säkerligen väljer den tid, då sådant lämpligen kan ske, ej förhetsande sig.
Det kan dröja 10, 20, 5b år, ja ännu längre, innan han verkställer sina länge närda planer; men det hindrar ej att samma tanke finnes; den går i arf och har städse gjort det.
Detta påminner mig om ett yttrande för någon tid sedan vid en middag, der det dracks mycket och sinnesstämningen blef mer än vanligt lifvad.
Der upstod nemi. ett samtal mellan tvänne personer om Rysslands vänskap för Sverige.
En af de Svenske ledamöterne, varm om hufvudet af naturen och ytterligare värmd af champagne, omtalade för den andre, en gammal man, som icke var Svensk, krigshändelserna under Einska fälttåget 1808 och 1809.
Den gamle mannen, af naturen lugn, men något hetsad af vinet, svarade då, att man ej borde tala derom, ty redan vid freden i Werälä 17 90 beslöts detta anfall från Rysk sida.
Detta är en anekdot, som jag hoppas R. o. Ad. skall ursäkta att jag anfört; men jag anser den så talande, för hvad äfven i en framtid kan inträffa, att jag ej velat underlåta att omtala densamma.
D e n 13 April.
I följd af hvad jag förut yttrat, tillstyrker jag således bifall (ill K. M:s Propos. och afslag å Utsk:ts Betänk.
Det hade varit önskligt att K.
M. begärt sexton gånger så mycket; då tror jag att, man åtminstone hade fått en liten retelse i döfva öron och tvifvelsutan blifvit benägen att taga saken i närmare öfvervägande.
Åtskilliga ledamöter tillkännagåfvo äfven härtill sitt bifall.
Frih. Sprengtporten, Jak.Willi.:
Ehuruväl jag blifvit förekommen af flere föreg:de talare, anhåller jag att få yttra några ord, i anseende till det intresse, hvarmed jag omfattat det ämne, som är under öfverläggning.
Frågan om Stockholms befästande, hvilken af E.
St:r vid föregide
Riksdag omfattades med så mycken värme, såsom det inhemtas af den skrifvelse i detta maktpåliggande ämne, sorn R.
M. afläto, har haft det missödet att af nuv:de StatsUtsk:t förkastas.
Som skäl för sitt afstyrkande har Utsk:t anfört brist pä erforderliga uplysningar.
Huru dermed förhåller sig, derom hafva föreg.-de talare erinrat.
Derefter har man åberopat delade meningar inom allmänheten.
Att meningarne kunna vara delade i envigtig samhällsfråga är ingenting ovanligt; sådant förekommer icke sällan inom sjelfva StatsXJ t sk :t, hvars Bet:den ratt ofta bära spår icke blott af meningsskiljaktigheter, utan till och med af en verklig splittring i tänkesätten; eller manne detta befriar ett
Utskott från skyldigheten att fatta en sjelfständig öfvertygelse• å förekommande frågor, som det åligger Utsk:t att utreda.
Vidare har Utsk:t åberopat ett skäl, som visserligen är ganska godt, men hvilket kanske något för ofta förekommer i StatsUtsk:ts Betänk:n, nemligen behofvet af besparing i statsutgifterna.
Denna åsigt hyser äfven jag, men, innan man kan gifva detta uttryck besparing en liktydig betydelse med ordet god hushållning, måste man taga i betraktande det ändamål, hvartill det besparade anslaget varit af* sedt.
Ändamålet med befästandet af hufvudstaden iir ganska enkelt.
Det är att betrygga freden genom att skänka landet en högre grad af sjelfständighet i alla politiska förhållanden, än det kan ega, så länge vår hufvudstad befinner sig i en försvarslös ställning, att sätta vår annee i tillfälle att verka i behörig tid, med behörig kraft och mera hopp om framgång, och slutligen, hvad som synes hafva undfallit Utsk:t, att i möjligaste matto minska krigsbördorna och upoffringen af menniskolif.
St:r hafva vid flera föreg.-de tillfällen, och detta med fullt skäl, hos K. M. anhållit att K. M. täcktes för R.
St:r framlägga en fullständig plan för försvarsverkets organisation.
St:r göra sig tvifvelsutan en illusion, om de föreställa sig, att ett försvarssystem för Sverige kail upgöras, utan att befästningsfrågor, och deribland den om Stockholms befästande, härvid tagas i betraktande.
Befästningar kosta emellertid åtskilligt att utföra; — det hade derföre varit ett ganska verksamt sätt att framkalla en sådan högst nödvändig plan, i fall R.
St:r, då de äskat dess framläggande, derjemte hade tillagt, att de vore beredda att bevilja nödige anslag, som för genumförande. af ett ordnadt försvarssystem för Sverige kunde vara erforderliga.
Var Regering hade då 128 Den 13 April. haft anledning att för Ständerna framlägga ett helgjutet system, som omfattat så väl ändamål som utvägar, och det utan afseende derpå, att kostnadsförslaget blifvit belastadt med summor af några flera eller färre millioner.
Detta är också enda möjligheten att komma till en rationel behandling af dessa frågor, och att förflytta dem från denna beklagliga cirkelgång (cercle ricieux), i hvilken de från Eiksdag till Riksdag befunnit sig.
St:r hade emellertid vid förra Riksdagen sjelfva tagit ett ganska afgörande steg i denna riktning; mer, knappast har man vidtagit det, förrän man likasom bälvar tillbaka för sin förmenta djerfhet.
Hvad Utsk:ts omotiverade afslag och denna ombytlighet i tänkesätt skall betyda, förstår jag sannerligen icke; ty Utsk:s Betänk, är icke något Betänk.; det har endast formen af ett orakelsvar eller af ett dekret.
En så föga innehållsrik framställning lemnar i ölrigt icke rum för någon omständligare vederläggning; jag inskränker mig derföre till att, linder åberopande af R.
M. vid förra Riksdagen och de åsigter, jag vid flera tillfällen haft äran gifva tillkänna, förena mig med dem, som yrka alslag å Utsk:t.s omoti verade framställning och bifall till K. M:s Propos. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik:
Den värde talare, som först öppnade öfverläggningen, yttrade sig bedröfvad, att inom StatsUtsk:t mera än en mening i den nu förev:de frågan gjort sig gällande.
Jag befarar, att äfven jag kommer att stegra denna bedröfvelse genom en öppenhjertlig förklaring, att den värde talarens åsigter icke heller delas af mig.
Hr Chefen för Landtförsv.Dep:mentet förebrår It.
St:r såsom en inkonseqvens, att vid denna Riksdag afstå en Kongl.
Propos. uti en så vigtig fråga, hvilken af dem sjelfva vid sista Riksdag inleddes genom anslag, hvilka K.
M. då ens icke begärt.
Jag tror att inkotiseqvensen, om någon sådan verkligen är för handen, ännu åtminstone icke kan påbördas några andra än StatsUtsktt; och torde äfven detta, i fall något försvar i den vägen erfordrades, rättvisligen kunna undskyllas med den omständigheten, att de, som förra gången temligen lösligt bi föl lo, icke voro alldeles samma personer, som nu, efter nogare begrundande, tillstyrkt afslag.
Så beskaffade tilldragelser äro tvifvelsutan också en oafvislig följd af vår representativa sammansättning.
Hvad mig enskildt vidkommer, så träffas jag icke i detina fråga af förebråelsen att hafva varit inkonseqvent, ty, då frågan vid förra Riksdagen af enskild motionär väcktes, tog jag mig friheten uttala mina betänkligheter deremot då, liksom jag ämnar våga ett försök att göra det äfven nu.
En annan talare har här hållit ett ganska vidlyftigt föredrag, särdeles om befästningskonsten, hvilket jag, till min stora ledsnad, måste öppet bekänna mig föga hafva upfattat, dels till följe af dess stora omfång, och dels af det intryck, det på mig gjorde, att vara föga hörande till den nu under öfverläggning varande frågan.
Jag hade nemi. föreställt mig att hufvudfrågan här icke vore, huru Stockholm skall befästas, hvarest dessa fästen skola anläggas, huru
1S7 de skola försvaras.
Jag anser med ett ord första frågan vara, och denna vigtigast att afgöra: om Stockholm bör befästas eller icke.
En annan värd talare har ifrågasatt, huruvida StatsUtsk:t var berättigadt att vid denna Riksdag frångå, hvad det vid den föreg:de tillstyrkt och huruvida R.
St:r ens ega rättighet att vid en följande Riksdag ändra ett beslut i en anslagsfråga, som af föreg:de Ständer varit fattadt.
Denna invändning förekommer i sanning något oväntad, och är min öfvertygelse, att R, St:r i så fall alltid handla lika grundlagsenlig!, då de lättfärdigt besluta, som då de efter en mognare pröfning återkalla hvad företrädarne, möjligen mindre välbetänkt, beslutat eller bilällit.
Samme värde talare trodde att. om Regeringen begärt sexton gånger så mycket, hade R.
St:r troligen varit mera benägna att ingå på förslaget.
Visserligen har det någon gång visat sig att R.
St:r ådagalagt böjelse för det storartade i anslags- eller skuldsättningsväg; men vid detta tillfälle fruktar jag att en så mångdubbelt högre anslagssumma skulle åtminstone i denna fråga ännu mera hafva afskräckt StatsUtsk:t för ett tillstyrkande, som i första rummet torde böra utgå ifrån en vä! öfverlagd öfvertygelse om behofvet, i bredd med förmågan att tillfredsställa det.
Då vid sista Riksdag frågan om Stockholms befästning förekom, tog jag mig friheten emot förslaget yttra åtskilliga betänkligheter, som dock icke vid tillfället rönte någon framgång, alldenstund R.
St:r då, med ledning endast, af en enskild motion, anslogo ej obetydliga medel till företagets början, utan att nyttan, behofvet och nödvändigheten annorlunda styrktes, än genom innehållet af den enskilda motionen, som åbanebragte frågan, utan någon förslagets utredning, hvarken till omfång, till beräknadt kostnadsbelopp eller till tiden för verkställigheten.
Vid denna Riksdag har StatsUtsk:t, uti den nu förevtde punkten afstyrkt de af Regeringen äskade medel till arbetets fortsättning; och jag finner häruti ett kraftigt, stöd för mina, åtminstone hitintills orubbade åsigter i denna fråga.
Jag tager mig friheten med anledning deraf förnya uttalandet af mina tvifvel om behofvet, nyttan och nödvändigheten af Stockholms befästande, hvarom jag af föreg:de talare, i motsatt riktning, icke i ringaste mån blifvit öfvertygad.
Jag har yttrat mig: icke om behofvet blifvit öfvertygad!
Behofvet omfattar naturligtvis anledningen till ett anlälls riktande emot Stockholm.
De Europeiska Stormakternas intresse att bibehålla Nordens integritet, borde icke behöfva någon bevisning.
Det sista Orientaliska kriget synes mig alltför åskådligt hafva ådagalagt, med hvilket, intresse uprätthnllandet af den Ottomaniska Portens sjelfständighet uplattats af Vestmakterna och hvilka oerhörda upoffringar de för ändamålets vinnande filade sig.
De under våra ögon pågående förhandlingarne och ömsesidiga notvexlingarne om det lilla obetydliga Savoyens frivilliga införlifvande med Frankrike och de protester, denna fråga framkallat från alla de större och mindre makter, som ansett s;g som garanter af Wieneriördraget, och den 010, som i detta hänseende skar; ast uttalat 128 O«ii 13 April. sig inom det Engelska parlamentet, synas mig vara temligen lugnande förebud för det Europeiska Statsförbundets oaflåtliga upmärksamliet å uprätthållandet af Nordens bestånd som sjelfständiga stater.
Det vill synas påtagligt, att Europas intresse icke medgifver, att inloppet till Östersjön skulle komma uti Rysslands händer, att enväldet öfver detta hat' på sådant siitt skulle likgiltigt öfverstås till den Ityska öfvermaktens förfogningar.
Nej, mine Hrr! målet för den Ryska Örnens utflygt åt Western synes mia satt.
Dess politik har under mera än 150 år varit den mest väl beräknande och konseqventa inom hela vår verldsdel.
Den har framgått »med en hittills osedd betänksamhet i sitt förfaringssätt.
Den måste af många sammanstämmande anledningar känna sin dragningskraft mot.
Östern, som i eröfringsviig företer helt andra lockelser, än hvad det återstående fria Norden kunde innebära.
Detta omätliga väldets beherrskare synes mig hafva oändligt mera maktpåliggande värf att inom sina landamären bringa till utveckling, än att sysselsätta sig med lystnaden efter en ytterligare utvidgning inom det kalla Norden.
Han synes också hafva göra nog att bringa sitt. rikes talrika befolkningar, af så många tungomål, till delaktighet af Europeisk civilisation.
Dä Sverige, så länge iefvat uti ro, under skyddet af det s. k. dynastiska familjefördraget; då Sverige endast får tillskrifva en enväldig oförståndig
Kung och svaga, oansvarige rådgifvare 1808 och 1809 årens krigstilldragelser och deras resultater, hvarförutan våra landamären troligtvis ännu icke undergått den sista olyckliga styckningen, så synes mig, att man nu borde, kunna med full tillförsigt och utan mera än vanliga farhågor bygga vår säkerhet å förbundet med Vestmakterna eller å den s. k.
November-traktaten.
Konungen kan vissÅdigen ännu grundlagsenlig! ingå förbund, börja krig och sluta fred; men han har ansvarige rådgifvare, som för sina rådslag ansvara med lif, ära och egendom.
Regeringen disponerar icke öfver några medel, förr än de af folkombuden bifallas.
Folkviljan är genom vårt nuvsde statsskick i tillfälle att höja sin röst och att genom sina ombud göra den gällande.
St;r lära säkert betänka sig, innan de bevilja medel till opåkallade krigsdemonstrationer, särdeles sedan en varning deremot, för ej alltför långt tillbaka, under flera år kommit att särskildt uprepas på våra debetsedlar.
Utan eget förvållande kunna vi näppeligen hädanefter, om ej genom en alltför förvänd utrikes politik, blifva inkastade uti de äfventyrliga krigsföretagen.
Jag frågar om det är tänkbart, att England, att Frankrike, att Preusseu, att Österrike, och att till och med det Tyska Förbundet skola under något vilkor kunna medgifva Nordeus införlifvande med Ryssland?
Nej, mine Hrr, det är icke tänkbart; och vådorna för Sverige äro i detta hänseende mera inbillade, än i någon verklighet förevarande.
Ilen 13 April. 129 varande.
Jag bygger häruppå min tro, nain fasta öfvertygelse, att någon hotande fara icke mera nu äti eljest kan vara för handen; och vi hafva ju dessutom ieke ifrån vår Utrikes Statsminister ännu i denna fråga erfarit något, sorn kunnat lemna anledningar till grundade farhågor.