Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det fägnar mig ali den siste värde talaren anser punkten böra förfalla, men i hvilket fall som helst — äfven om alla de andra punkterna hade blifvit bifallna — så hade det naturligtvis ändock blifvit fråga om alt denna skulle afslås; ty det häfver sig icke sä lätt, att af embets- och tjenstemän fordra ett förskott för 5 månaders kronoutskylder.
De betala nemi. för uppbördsåret, men få ej sina inkomster förr än i påföljande Mars månad.
Likaså vore det underligt, om kronoutskylderna skulle betalas förr än i November månad!
Skulle uppbördssiämman på våren kunna pågå ända till medlet af April, så blefve det omöjligt för fogden att från d. 15 April, till den l:sta
Maj uppgöra fördelningen af de serskilda medlen på de olika titlarne.
Det skulle förorsaka stora svårigheter och leda lill mycken oreda i räkenskaperna.
Uppbördssiämman pä våren bör derföre ej få räcka längre än till medlet, eller högst slutet, af Mars månad; ty då har fogden tid pä sig till fördelningarnes uppgörande öfver medlen och dem under rikliga titlar i landsränteriet leverera.
Jag begär afslag å denna punkt.
Någon omöjlighet att verkställa ifrågavar:de förslag, hvilket Hr Sandströmer sagt skulle vara fallet, kan jag ej inse.
Jag grundar min öfvertygelse i delta fall derpå, att vi hafva tillförene, under i öfrigt nuvar:de förhållande med skatterna, haft 2:ne uppbördsstämmor, på samma lider som komiterade föreslagit.
Hade man låtit bli ali afskaffa den ena af dessa stämmor, så hade det varit lätt att komma till det mål som komiterade åsyf - 300 Den 11 September e. m. lat; men sedan afskaffandet en gåiig skett oell man tillåtit de skattskyldige alt afbörda sig sina skatter allenast på en uppbördsstämma, så torde det blifva svårt att återinföra ett annat förhållande.
Och då jag i öfrigt ingalunda är älskare af en lagstiftning, der en sak knappt hunnit upphäfvas, förr än man genast är färdig att åter upplifva den tillstyrker jag att det måtte få förblifva vid hvad nu gällande författningar stadga, och att denna punkt således må ogilius.
Dä man emot förslaget om uppbördsterminens utsträckning till d. 15 April, anmärkt alt sådant vore olämpligt, så ber jag alt få erinra, hurusom R.
St. vid sistliden riksdag gjorde underd. hemställan just om en dylik förändring.
Deröfver afgaf, pä sätt komiterades betänk, upplyser, K. M:s och Rikets statskontor d. 15 Maj 184(5 underd. utlåt., hvaruti yttrades: ”alt förändringar i ett sä nyligen ulfärdadl reglemente, sorn kungörelsen af d. 8 Dec. 1836, heldst borde undvikas, i synnerhet som genom antagande af R.
St:s förslag, det uppbördsstämmorna ej må utsättas förr än d. 15 Febr. till d. 15 Apr., redogörelsetiden blifver nog knapp och nu gällande föreskrifter om resternas verificerande svårligen torde kunna verkställas, men, då lili en fråga af beskaffenhet som denna R.
St., bestående af innebyggare frän alla rikets landskap, ansett nya, till de skattdragandes beqvämlighet ledande, stadganden erforderlige, trodde statskont. sig böra, med afseende å de af R.
St. anförde skäl, i underd. tillstyrka nådigt bifall till den del af förslaget, som åsyftar förändring i tiden för uppbördsstämmorna i allmänhet”.
Häraf behagade R. o. Ad. finna, att vederborde embetsverk blifvit bordt, och öppet sagt, att, oaktadt de verkliga svårigheter sorn möta, det tillstyrkte förändringen med afseende å R.
St:s framställning om derigenom uppkommande beqvämlighet för de skattdragande.
Vid ett sådant förhållande vill det synas, som här ej länge torde behöfva tvistas i detta afseende.
För min del kan jag ej finna, hvarföre de föreg:de besluten skulle kunna hindra, att de personela afgifterna uppbäras på 2:ne uppbördsstämmor.
Jag skulle tro, att det vore en för de skattdragande högst vigtig förbättring, om så ställdes att ej alla skatterna skulle pä en gång indrifvas.
Det är allmänt kändt huruledes den stora uppbörden, som nu sker på en gäng öfver liela landet, gör penningarue vid uppbördstiden rara och förminskar värdet af hvad landlmanuen då har att afsätta.
Det vore således för honom af stor nytta, om skatterna kommo att indrifvas på tvenne terminer.
Man har äfven af andra länders exempel, der skatterna uppbäras, på flera tider af året, funnit att en synnerlig lisa derigenom sker de skattdragande, och detta till den grad att ställen finnas, der skatterna eljest ej skulle kunna utgå.
Jag anser att det för oss skulle vara af serdeles nylla, att tillegna oss ett sådant sätt; hvarföre jag för min del tillstyrker bifall lill denna punkt.
Hr Sandströmer: 1 komiterades betänk, äro fullständigt upptagna alla de skäl, som tala för serskilda uppbördsstämmor, och hvil - Den 11 September e. m. 301 ket Gr.
Lagerbjelke blott anfört.
Deraf synes att konaiterade insett alla de fördelar, sora derigenom skulle vinnas.
Jag vill visserligen medgifva, att del ej är alldeles overkställbar! att upptaga en del af utskylderna pä bosten, äfven oaktadt de af komiterade föreslagna förändringarne i afseende ä räntorne m. m. icke blifvit bifallne; men jag vill likväl fäsla uppmärksamheten derpå, att sådant möter stora svårigheter.
För uppbördsslämman om hösten skulle man nödsakas utfärda serskilda debetsedlar för livad som dä borde uppbäras, emedan vid den tiden icke kan debiteras sådana räntor som äro beroende af markegången, hvilket deremot hade kunnat ske genom antagande af komiterades förslag.
Häraf följer, att efter de beslut, sorn nu af R. o. Ad. blifvit fattade, den här föreslagna åtgärden skulle i högst betydlig grad föröka vederbönde tjenstemäns göromål; och <l;i vid denna riksdag K. M:s nåd. prop., om förbättring i landlstatens lönevilkor, ej blifvit bifallen, anser jag att, enär en sådan fördel blifvit afslagen, man ej borde pä samma gång föröka göromålen för ifrågavande tjenstemän.
Det är pä denna grund som jag i sakens närvande skick funnit mig ej kunna tillstyrka bifall till denna punkt.
Det är visserligen icke något nytt i Sverige, att hafva flera uppbördsstämmor.
Sverige har fordom haft sin sommarskatt sin tionderäkning påräknad af spanmålen om hösten, sin uppbördsstämma senare i November för öfriga persedelräntorna och slull. sin reststämma i Mars.
Nyttan af flere stämmor är otvifvelaktig — alldeles otvifvelaktig; och om så kunde inrättas, i afseende på räntornas utgörande, att de fördelades uti ,'2 på hvarje månad, så är jag öfvertygad om att allmogen för sina räntors utgörande ej skulle finna någon svårighet.
Det var ej någon svårighet för allmogen att förr sommartiden erlägga en del af den ordinarie räntan, utom spanmålen, hö, smör, ost etc. och att om hösten samt vintertiden erlägga de öfriga prestationerna ; men att göra en uppbördsstämma om bosten endast för kontanta penningar och bevillningsmedlen, det bestrider jag såsom en orättvisa; hvilken egentligen drabbar embets- och tjenslemännen hvilka skulle i November månad erlägga bevillning för sine löner, och Staten derigenom få ett alldeles opåräknadt förskott på statsinkomsten att fylla oförutsedda brister.
Det går icke an, ty Staten har sedan 1809 varit sä ordnad, att ingen enda skilling af uppbörden varit att deponera under uppbördsåret.
Staten skall vara reglerad för vissa liggande medel, som skola räcka från lista Maj det ena året till lista Maj det andra.
Sådan var meningen 1809, och sådan bör den fortfarande vara.
Lagerbjelkes yttrande vill jag säga, alt det vore visserligen en obetydlighet för allmogen, att om hösten utgöra 2-per-mille-afgiften och mantalspenningarne, men Hr Grin torde böra ihågkomma, att för alla andra lilefve det en betydlig afgift att flera månader förut få lemna bevillningen.
Det vore för dem en mycket betydlig svårighet.
Det är väl helt klart att på deras bekost - 302 Den 11 September e. m. nåd ej bör göras en förändring, hvarigenom statskont. skulle få in en summa penningar, för att hafva till hands i sin kassa.
Den discussion, som nu föres, visar mer än tillräckligt vådan af att lagstifta utan betänksamhet och att följa den svaghet som nu för liden tagit öfverhand, att aldrig vara nöjd med hvad som är, utan beständigt göra förändringar.
St. icke hade vid 1834 års riksdag låtit af åtskilliga motionärer förleda sig att afskaffa höststämman, sä hade den ännu existerat.
Det hade dä måhända ej varit serdeles svårt att reglera uppbörden så sorn komiterade tillstyrkt och derigenom vinna ett nyttigt ändamål; men sedan man afskaffat denna uppbördsstämma, så skulle dess återinförande endast framkalla klagomål och missnöje i mänga landsorter.
Jag förnyar derföre hvad jag nyss sagt, att del är bättre att behålla hvad som är, än att stifta en ny lag och derigenom åstadkomma missbelåtenhet.
Lagerbjelke och andre talare, att det skulle vara en fördel, om man finge afbörda sig sina skatter i flera terminer under äret, så alt man sluppe att pä en gång utgifva en större summa.
Men det förslag, som här är nppgjordt, anser jag icke vara bättre än det förhållande som gäller.
Förslaget innebär att alla personella och bevillningsafgifter skulle betalas om hösten.
Följden blefve nätuligtvis att löntagare, som hafva indelta löner och ej få sina inkomster förr än i Febr. eller
Mars månad året derpå, skulle nödgas betala sina kronoutskylder hösten förut i förskott.
Detta blefve dem allt för känbart.
För andre, som få sine löner qvartaliter, kan man väl säga att, derest de betala sina skatter på en gång om hösten, så betala de ej mer, än då de göra det på en gång om vintern; men skilnaden är den, att desse tjenstemän måste såsom andre, göra åtskilliga uppköp för sitt vinterförråd, hvilket gör att de om hösten hafva svårare att betala sina ulskylder än om vintern.
Hvad stadsboerne beträffar, hvilka också betala personella och bevillnings-afgifter, så äro de i samma förhållande som embels- och tjenstemän; ty äfven de måste om hösten göra sina uppköp för vintern, hvarigenom skatten om hösten faller sig tyngre för dem.
Jag afstyrker alltså den här föreslagna förändringen.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å 54:de punkten framställda propos. besvarades med starka nej jemte åtskilliga ja, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå denna punkt, samt då härvid ropades starka ja blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. 55:/e punkten.
På grund af de skäl som vid förra punkten blifvit anförde och i sammanhang dermed, anhåller jag att R. o. Ad. måtte afslå denna punkt.
Uppå härefter framställd propos. blef 55:te punkten af R. o. Ad. afslagen.
Den 11 September e. m. 303 56:/e punkten.
Förevar:de punkt innefattar en så beskaffad administrativ föreskrift, som det tillkommer K. M. att pröfva.
Oisk:s förslag innehåller dessutom framställningar, som stå i sammanhang med de punkter, som redan äro afslagna.
Jag hemställer således att R. o. Ad. mätte, med afslag å ölsk:s hemställan, förklara denna punkt böra förfalla.
Jag kan ej medgifva att allt uti denna punkt innefattar så beskaffade administrativa föreskrifter, att K.
M. derom ensam eger att lagstifta.
Den sista fråga, hvarom denna punkt handlar, innefattar ett upphäfvande af den K. befInde nu åliggande skyldighet att, om restanlierne i något fögderi uppgå lill 500 r:dr, ovilkorligen anställa restransakning.
Den lid, dä denna föreskrift utfärdades, eller 1794, hade Konungen helt annan makt ån nu.
Sedan dess har ett nytt statsskick inträdt, och de författningar, som dessförinnan i dylika frågor utfärdades, kunna nu icke ulan Konungs och R.
Sus gemensamma beslut förändras.
Jag delar visserligen Hr Sandströmer mening, alt punkten bör läggas lill handlingarne, men jag kan ej erkänna alt det bör ske pä den grund, ali Konungen skulle ega rättighet att ensam i detta fall besluta.
Lagen är också af den vigt, att man icke gör klokt uti att ställa frågan om dess förändring inom den administrativa lagstiftningens område.
Häruti förekommer jemväl det stadgande: ”att, genast efter del uppbördsstämman i socknen blifvit afslutad, ett exemplar af förteckningen å böter för underlåten betalning å stämman, med restbelopp för hvarje skattskyldig, bör, genom uppbördsmannens försorg, atlemnas till vederbönde kyrkoherde.
Detta är ett overkställbar stadgande.
Det är bekant, att efter författningen det åligger häradsskrifvaren all inlemna förteckningen öfver restantierna lill K. beflnde, som af denna specifika förteckning finnér hvilka som ej betalat, och detta är sålunda landskontoret väl bekant, hvarföre ifrågavande stadgande för uppbördsmannen är alldeles obehöflig!.
Detta aflemnande af en ny förteckning skulle nu dessutom åläggas honom under den tid just, dä han är som mest sysselsatt och dä han, efter mottagandet af uppbörden, någon tid på dagen är honom öfrig, han mäste använda denna till att bereda sig till nästa möte och klassificera de uppburne medlen för att inleverera dem i rånleriet under rikliga titlar.
Skulle han du åläggas att sysselsätta sig med utskrifvande af restlängder för socknarne, så vore detta sannerligen ett overkställbar åliggande, som endast skulle leda till oordning.
Jag tillstyrker derföre afslag å punkten.
I anledn. af de yttranden och yrkanden, som bär egt runi, dels om punktens ogillande och dels om hans läggande till handlingarne, hemställer jag om han icke bör afslås till och med orden: ”för hvarje fögderi till K. M:s 304 Den 11 September e. m. befh:de insändas.” Återstoden, som angår debiteringen i städerna, torde få läggas till handlingarne, emedan frågorna derom redan blifvit afslagna.
Jag instämmer i den siste värde talarens framställning så lill vida, att den medlersta delen må läggas till handlingarne; men, hvad åter angår den öfriga delen ronde reslransakningarne, anhåller jag alt den måtte af R. o. Ad. ogillas.
Jag instämmer med Hr Printzensköld i fråga om den sista punkten.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att såvida ett beslut att lägga medlersta delen af denna ponkt lill handlingarne endast skulle bero derpå, att R. o. Ad. afslagit hvad Utsk. förut i afseende på uppbörden i städerne föreslagit, det naturligtvis vore alldeles likgiltigt antingen 11. o. Ad. ansåge sig höra, på grund af beslutet om 55:te punkten, lägga berörde del af nu förevar:de punkt lill handlingarne, eller behagade afslå äfven denna del; hvadan Hr Landtm, trodde, alt i formelt afseende icke något hinder för afslag å hela punkten förekomme, derest R. o. Ad. icke ansåge att, med afseende på sjelfva saken, ett annat beslut borde fattas.
Jag har ingenting emot denna Hr Grins o. Landtm:ns framställning.
Mill yttrande förra gängen var föranledt af flere andre ledamöters, och jag föreslog ett beslut, lämpadt efter deras önskan.
Uppå härefter af Hr Landtm, framställd förfrågan om Hr Printzensköld ville afstå frän sill yrkande om punktens delning, svarade Hr Printzensköld:
Jag är nöjd med den propos. som Hr Gr. o. Landtm, behagar framställa.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå 56:te punkten, blef denna propos. besvarad med ja. 57:de punkten.
Utsk. har affärdat de anmärkn:r, som mot denna punkt blifvit gjorda, på ett sätt, att jag ej kan underlåta att deröfver uttrycka min förundran.
Sedan flere talare på detta rum erinrat om de vådliga följder, som skulle uppslå genom efterlysningarnes upphörande, så har Utsk. helt enkelt förklarat att: ”Enär de eflerlvsningar, om hvilkas upphäfvande Utsk. gjort framställning, i de flesta fall afse personer, tillhörande arbetsklassen och å hvilka uppmärksamheten föga fästes, är det tydligt, hvad äfven erfarenheten bekräftat, att ganska sällan något vinnes med dylika åtgärder, hvilka dock fordra besvär och äfven kostnader.” Hvarifrån har Utsk. fält denna erfarenhet?
Mig veterligen har under hela denna riksdag inom StatsUtsk. ej funnits en enda ledamot, som sett ett afskrifningsmål, än mindre handlagt något så - Den 11 September e. m. 305 sådant.
Och det är då nog mycket vågat af Utsk. att tala om erfarenhet.
Komiterade hafva äfven åberopat erfarenheten till stöd för sitt tillstyrkande i della fall.
Jag jäfvar äfven den.
Endast tvenne af komitéens ledamöter kunna ega en sådan, men att den erfarenhet, hvarpå de grundat sitt omdöme, är tillförlitlig, vägar jag betvifla.
Åtminstone är den ej lika med den erfarenhet jag under en 17-årig handläggning af ifrågavartde ärenden förvärfvat.
Ty just pä grund af denna erfarenhet förklarar jag det efterlys - Bingarne ganska ofta motsvara ändamålet.
Och skulle jag härutinnan ej vara trodd på mina ord, så är jag i tillfälle att här visa handlingar uti 2:ne till min åtgärd helt nyligen remitterade afskrifuingsmål, som kunna styrka förhållande).
Det ena målet rörer afskrifning för bortflyttade personer i staden Carlskrona.
Deruti upptagas 10 personer såsom efterlyste, men af dem är det blott 7 som icke anträffats, hvarföre afskrifningen äfven kunnat inskränkas till dessas utskylder.
Och dä Utsk. säger att efterlysningarne endast afse personer, som tillhöra arbetsklassen, så får jag tillika anmärka, alt af de här efterlysta personerna ingen enda tillhört närande klass.
Det andra afskrifningsmålet rörer bortflyttade personer i Tjusts härad af Kalmare län.
32 restskyldige hafva der blifvit efterlysta, men af dem 5 blifvit erlappade, så alt afskrifningen endast rörer 27 personer; och äfven i delta mål höra icke alla de efterlyste personerne lill arbetsklassen.
Denna erfarenhet säger mig alt eflerlysningarne medföra gagn och nytta, alldeles i motsats mot hvad Utsk. och komiterade uppgifvit.
Jag tillstyrker derföre afslag å ifrågavande framställning.
Det är nu nära slut med detta betänk.
56:te punkten har blifvit afslagen och den nu iftågavar:de 57;de punkten synes mig åtminstone vara af en ganska oskyldig beskaffenhet, hvarföre jag hemställer om den ej kunde bifallas.
Jag vill visst ej förkasta Hr Printzenskölds 17-åriga erfarenhet.
Jag har endast en 7-årig att åberopa, men den har lärt mig, att under tiden har inom det län, hvars styrelse är mig i nåder anförtrodd, icke någon enda af de ifrån de andra länen ankomna eflerlysningarne ledi lill det åsyftade ändamålet.
De exempel, som den värde talaren anfört, äro naturligtvis gifna, men jag skulle tro alt samma resultat hade vunnits, om tjenslemännen gjort sin flit att skaffa reda pä de personerna.
Jag skulle nemi. tro ali efterlysniugen varit en öfverflödig åtgärd, om man gjort sig mödan att efterfråga hvart personerna tagit vägen, emedan väl sällan personer begifva sig från en ort utan att man vet hvart de taga vägen.
De som försvinna ulan att lemna spår efter sig, äro vanligen oförmögne alt betala.
Deremot förorsaka eflerlysningarne både kostnader och besvär, som icke, motsvaras af de tillfällen då någon ersättning kan vinnas, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s hemställan i denna del.
Hvad åter beträffar all K. befhtde skulle ega rätt att bevil ja 9 II. * w 20 306 Den 1) September e. m. dylika afskrifningar, så har Utsk. åberopat det förhållande som eger rum, att afkortningarne för fattigdom äro anförtrodde åt K. befh:de, hvarföre mig synes att denna myndighet, som vid alla tillfällen måste vara vaksam, måtte kunna vara berättigad att äfven i detta fall få åtnjuta förtroende.
Det är visserligen en möjlighet att inom Wester-Nori lands län förhållandet med efterlysningarnes verkan är sådant, som Hr Akerman uppgifvit, men jag ber att få erinra Hr Akerman att Wester-Norrland är blott af länens antal, och att af hvad der tilläfventyrs inträffar, man således ingalunda får draga slutföljder, som gälla för hela riket.
Jag har här redan med fakla styrkt hvad jag sagt och ingen ytterligare bevisning torde derföre vara af nöden.
Dessutom bör man äfven taga i betraktande den indirekta verkan som denna åtgärd förorsakar, derigenom att den förmår mången skattskyldig att frivilligt utgöra sina utskylder.
Det anses nemi. för en skam att blifva efterlyst, hvarföre den skattskyldige ej gerna blottställer sig derför, utan söker heldre att, innan han afflyttar, afbörda sig sina utskylder.
Efterlysning är sålunda jemväl i detta hänseende både nyttig och verksam.
Hvad åter forum beträffar, så ber jag att åter få upprepa de anmärkmr, som förra gången gjordes emot Utsk:s förslag, och jag tror alt Hr Akerman skall hafva svårt alt jäfva dem.
(Se StalsUtsk:s uti. 312, 57:de punkt., sid. 8 och 9.)
Det torde vara tillräckligt att endast anföra dessa skäl för afslag å betänk.
Jag vill dock tillägga, alt om det skulle i afskrifningsfrågorna få bero vid länsstyrelsernes beslut, så borde
Hrr landsbo- vara i tillfälle att åt dessa ärenden ägna samma uppmärksamhet, som kammarrättens advokatfiskals-embete.
Då delta likväl icke är möjligt, så kommer ju pröfningen af ifrågavar:de ärenden att ensamt bero på landskamreraren; och jag hemställer då hvart det tar vägen med Kronans säkerhet, när man vet till hvad grad landskamreraren är sysselsatt med andra ärenden af mångfalldiga slag?
Skulle likväl llr Akerman sjelf vilja befatta sig med den speciella handläggningen af afskrifningsfrågorne inom Wester-Norrlands län, så har jag, för min del, icke emot att hans utslag i dessa frågor må befrias från underställning hos kam.rätten; men då måste Hr Akerman icke, såsom vanligen är händelsen, en betydlig del af hvarje år vistas utom länet för att sköta sin helsa.
Om man måste erkänna alt
Underlätelse att betala sina kronoutskylder är en förbrytelse, så frågar jag, hvarföre skall ej den ene förbrytaren efterlysas likasåväl sora den andre?
Om det är ett brott alt ej utgöra sina utskylder, så bör ock den, som sådant sig undandrager, varda underkastad skamen af efterlysning.
Jag sillstyrker afslag å punkten.
Jag anhåller jemväl om afslag å punkten, och tror, för min del, att, om efterlvsningarne skulle borttagas, så skulle åtskilliga medel, hvilka nu utbekommas, gå för Den 11 September e. m. 307 Kronan förlorade.
Jag vill ej drifva saken sä långt, som Frih.
Cederström gjort, och tala om brottslighet, utan jag vill blott hålla mig till den skam, som en efterlysning medförer, och hvilken en hvar gerna söker undvika.
Del händer ofta alt vederbönde tjenstemän alldeles icke gifva sig tid eller möda att, ulan efterlysning, noga efterforska de personer, som icke betalat sina kronoutskylder.
Jag vill anföra ett exempel huru dermed tillgår.
Ett fruntimmer, af mina bekanta, flyttade från Slockholm ned till en landsort öfver en vinter.
I stället att här, hvarest hon var skattskrifves efterforska hvar hon sig befann, vidtog man den lättare åtgärden alt efterlysa henne.
Händelsevis fick jag se kungörelsen, och underrättade min bekanta derom samt drog försorg om hennes ulskylders betalning.
Om efterlysning icke skett, så linde Kronan förmodligen mislat sin skatt.
Jag anhåller således om afslag ä punkten.
Vid början af min utöfning utaf det embete, jag nu innehafver, inträffade det förhållande alt K. befhtde i Gefleborgs län uti ett afskrifningsmål meddelade en resolution, hvilken advokatfiskals-embelel ej kunde godkänna.
Tvisten blef liflig emellan adv.fiskalen och landskontoret, men slutades så, att af de afskrifne medlen ett par hundra r:dr b:co t. ex. eller deromkring blefvo indrifne, hvilket säkerligen aldrig skett, om icke underslållniugen lemna! advokatliskals-embetel tillfälle alt granska beslutet och bevaka Kronans rätt.
För några är sedan inträffade äfven alt lill advokatfiskals-embelet inkom ett afskrifningsmål från K. beflnde i Nyköpings län.
Bland de efterlysta personerna var ett fruntimmer, hvars utskylder K. beflnde afskrifva, men när upplysningarne om detta fruntimmer närmare granskades, föranledde de till den anhållan af advokatfiskal att hon mätte efterhöras i Ystad, der bon också ganska riktigt anträffades, så alt utskylderna blefvo indrifua och frågan om deras afskrifning derigenom förföll.
Delta har jag velat anföra såsom bevis på nyttan af Ouderställningarne, likasom Hr von Hartmansdorff redan anfört exempel pä nyttan af eflerlysningarne.
Jag vill visserligen ej bestrida alt del kan finnas exempel på alt eflerlysningarne kunna gagna, men tror dock saken icke böra di ifvås så långt, att man skall betala 10 ndr för att få reda på den 11 :te.
Det torde åtminstone för den, som dermed haft befallning, vaia bekant, alt eflerlysningarne ej komma i fråga ali vidtagas förr, än man förvissat sig om att upplysning angide den bortflyttade personens vistelseort ej annorledes kan vinnas.
Man skall således hafva reda på om den rest sk yld ige uttagit prestbetyg och pass.