Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då man i tvifvelaktiga fall bör akta sig för att öfvergifva den stråt, som föregångare trampat och vidhållit, för att vidtaga nyheter, hvilkas följder man icke så noga kan beräkna, anser jag mig, äfven vid detta tillfälle, böra tolka grundlagen så, som hans stiftare ecb deras närmaste efterträdare gjort allt sedan hans antagande.
Frågan är här den vanliga och farliga i ett lagbundet samhälle; skall man göra mera afseende på ögonblickets fördel, eller pä lagens samvetsgranna 1 H. 2 18 Den 22 November. iakttagande?
Jag måste, äfven om det är påkostande, gifva det sednare företräde, emedan laglig säkerhet dessförutan icke kan påräknas. l:sta frågan, som vid målets utredning bör besvaras, är naturligtvis den, om Bevilln.Utsk. är berättigadt att föreslå bränvinsbeskatlningen. 31 § Riksd.Ordn. säger: ”detta Utsk. åligge att opåmint vid hvarje Riksdag upgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning, hvarefter och sedan bevillningssummans belopp blifvit fastställdt, det tillkommer Utsk. att, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till bevillningens utgörande.”
Hvad menas med bevillning ?
Derom uplysa 59 och 60 §§ Reg.F. Den förre säger att Statens behof utöfver de ordinarie inkomsterna böra genom bevillningar fyllas; hvarefter 60 § förklarar att ”till dessa sednare räknas tull- och ”accismedlen, postmedlen, charta-sigillata-afgiften, husbehofsbrän'•'nerimedlen samt hvad R.
St. dessutom särskildt hvarje Riksdag ”såsom bevillning sig åtaga:”
Den sista af dessa bevillningar, eller den som skall fylla hvad i öfriga statsinkomster brister, är hvad man kallar den allmänna bevillningen.
Denna synes ock åsyftas af ordalagen i 31 § Riksd.Ordn. samt i den 71 § Reg.F. till hvilken den förre hänvisar.
Icke desto mindre hafva R.
St. hittills utan tvekan till Bcvilln Utsk. öfverlemnat, att författa förslag till alla förenämnde bevillningars utgörande till och med hvad afgifterna å fabriksbränningen beträffar, ehuru hon icke är 1 60 § Reg.F. omförmäld.
Likaså hafva R.
St., enl. den hänvisning 71 § Reg.F. lemnar, låtit förstärkta StatsUtsk., pä sätt 69 § Reg.F. föreskrifver, rösta öfver skiljaktigheterna mellan RiksSl:ns beslut, i alla frågor der något Stånd varit af olika mening med de öfriga.
Skälet till detta förfarande har, utan tvifvel varit, alt man ansett alla bevillningsfrågor böra lika behandlas och att man, om ej ifrågavande 31 r§ Riksd.Ordn., 71 och 69 §§:ne Reg.F. foges till efterrättelse, saknade all föreskrift om sältet alt behandla andra bevillningar än den allmänna, och att man då måste rätta sig efter 75 § Riksd.Ordn.
Denne stadgar nemi. att, med undantag af frågor, som rora Grundlagarne, Riksg:dskont., Statsregleringen, Bevillningen och Banken, eller det hvarom Reg.F:s 66, 69, 70, 71 och 72 §§ förordna, skall ”för beslut i alla öfriga ”ärenden gälla, jemte Konungens samtycke 3 Stånds mening; ”men skulle 2 Ständ stadna emot 2, förfalle frågan och förblifve ”vid det som tillförene stadgadt varit.”
Antingen måste sålunda bränvinsskatten och alla öfriga bevillningar behandlas lika med den allmänna af Bevilln.Utsk. och förstärkta StatsUtsk., såsom händelsen hittills varit, eller ock blifva de, tvertemot bevillningars natur, beroende af Konungens samtycke.
Skulle i något fall 2 Stånd stadna emot 2, så blifva de gamla föreskrifterna beståndande, ehuru orimligt och osammanhängande sådant kan blifva, då fråga är om taxors upgörande.
Ett Stånds mening gäller för ingenting, ehuru någon viss beskattning kan, såsom bränvinsbevillningen, komma att hufvudsakligen drabba detsamma.
Dén 22 November. 19 Om det sålunda är gifvet, att förslag till bränvinsbeskattningen icke kan, utan orimliga följder, tillhöra något annat ordinarie Utsk. än Bevilln.Utsk. så återstår att tillse huruvida föreskrifterna i 34 och 36 §§:ne Riksd.Ordn. ronde måls behandling af andra än de ordinarie Utsk:n, äro på denna händelse tillämpliga.
2:dra mom. i 34 § Riksd.Ordn. säger: ”vilja R.
St., häldre än ”att tillsätta flera Utskott remittera sådana mål, sorn lill visst Ul”skott icke höra, antingen till Besv.- o.
Ekon.Utsk., eller tilllnå”got af de öfriga förut tillsatta Utsk., vare samma Utsk. pligtigt ”att, med dess utlåt., i enlighet med erhållen remiss, inkomma ”och bestämma sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men ”icke den hvarje särskildt
Utsk. i allmänhet updragna befattning ”huruledes ett mål, i enlighet med R.
St:rs deröfver tillhöriga ”beslutande rätt bör afgöras.”
Bevillningarne äro sådana mål, som till visst Utsk. höra, emedan ett Bevilln.Utsk. för dem finnes.
De utgöra alltså icke ämne för det grundlagsstadgande, som här blifvit anfördt.
Sedan 36 § Riksd.Ordn. omförmält, utom de i 53 § Reg.F. uptagna Utsk. jemväl Exped.Utsk. och Ståndens särskildta Besv.- Utsk., säger 3 mom. f 36 § Riksd.Ordn. ”Skulle R.
St. finna ”flera Utsk. vara af nöden må de af Ständerna obehindradt tillmättas.
” Hvad förstås nu med flera?
Efter förnuftig slutkonst måtte dermed afses icke dupletter af redan befintliga Utsk., utan beredningar för andra ämnen än dem, för hvilka grundlagen redan bestämt sådana.
Det måste vara för ämnen af den sammansatta och invecklade natur att de ej kunna till en början samtidigt behandlas af de flera Utsk., som dermed hafva att lagligen skaffa.
Af sådan art var frågan om reglering af Rikets Styrelseverk, för hvilken ett särskildt Utsk. tillsattes, vid 1823 års Riksdag.
I dess betänk, innefattades icke blott grundlags- utan äfven allmän lagsoch stalsförvaltningsfrågor af hvarjehanda slag.
Men de framställdes ej till Ständernas omedelbara afgörande, utan behandlades sedermera dels af Constitutions-, dels af Lag- och andra Utsk.
Särskildta Utsk. utgjorde alltså blott en beredning af ärendet i det hela, till närmare bearbetning af den, som vederborde.
Jag vill påminna mig att ett särskildt Utsk. äfven fanns vid 1815 års
Riksdag för kreditlagstiftningen, omfattande, dels Banko-, dels Lag- och Ekon.Utsk:ns befattningar; men jag har ej haft tid eller förmåga att under mitt nu varande sjuklighetstillstånd, efterse huru sig dermed förhöll.
Ville man antaga, såsom motionären synes åsyfta, att särskildta Utskott skulle tillsättas för alt vara medhjelpare åt de ordinarie och öfvertaga vissa från deras allmänna befattning utbrutna göromåls behandling, så skulle det kunna leda till betänkliga följder.
Likasom man nu vill från Bevilln.Utsk. skilja bränvinsbeskattningen, så kunde man vilja göra likaledes med tullbevillningen.
Man kunde finna för godt att tillsätta en medhjelpare åt LagUtsk., som skötte civillagstiftningen under det att det ordinarie Utsk. finge behålla brottmålen.
StatsUtsk. kunde få sig 2 ’ 20 Den 22 November. dupletter för Riksgäldsärenden och extra Statsregleringen; ja sjelfva Const.Utsk. kunde få se ett särskildt Utsk. satt vid sin sida, åt hvilket R.
St. iipdroge grundlagssliftningen, medan det gamla Utsk. finge behålla Statsrådsprotms granskning, o. s. v. Genom detta förfarande skulle grundlagsstiftarens ändamål med de fasta Utsk:n förfelas och ingen så noga veta hvilket eller hvilka särskildta Utsk., som, efter vindkasten i den för tillfället rådande meningen kunde komma att tillsättas.
Det synes ock tvifvelaktigt huruvida ett särskildt Utsk:s tillsättning kan i förevar:de händelse medföra det gagn, som dermed åsyftas.
I alla svära tvistefrågor, och till den hörer nu bränvins-lagstiftningen, måste man vara särdeles nogräknad om laglighetens iagttagande, emedan den part, som blifver öfverröstad, eljest till barmen deröfver, lägger förtrytelsen att hafva blifvit olagligt behandlad, hvarigenom de fattade beslutens bestånd, vid en kommande Riksdag äfventyras.
Det kan till och med hända, att man vid innevande'
Riksdag förfelar sitt mål.
Om 2 Stånd stadna mot 2, hvilket väl kan hända, så torde de, som finna sig besvärade af en möjeligen ökad beskattning, säga till sina vedersakare : har målet ifrån början icke behandlats af Bevilln.Utsk. eller såsom en bevillnings-fråga ägnar och bör: så vilje vi icke heller att hon till slutet skall behandlas såsom en sådan, utan att när 2 Stånd stadnat emot 2, saken skall förfalla.
Hvad kraft den allmänna meningen rör:de bränvinslagstiftningen, för närvarande äger bland R.
St., hafva vi ännu icke erfarit.
Ehuru jag ej vill skygga tillbaka för bränvinsbränningens vänner, vore det förmätet, att underskatta deras styrka.
Jag befarar, att hon är större, än som vid första anblicken för ögonen synes.
De egenteliga bränvinsbrännarne vore ej så mycket att befara, om de ej understöddes medelbart af landtmännen i allmänhet.
Desse frukta nemi. att afsättningen å säd och potatis till utrikes ort skall blifva mindre tillgänglig, säker och vinstgifvande, än till inhemska bränvinsbrännare.
Denna farhåga må vara felaktig och ett misstag, när landthushållningen betraktas i stort och i sammanhang med en förbättrad boskapsskötsel.
Men så länge denna fruktan finnes, så gör hon många landtman till bränvinsbrännarens tyste anhängare, hvilka anse hvarje skilling, den der lägges på hans bränvin såsom en motsvarande förringelse af deras spannemåls- eller potäters försäljningspris.
Gifver man nu, genom någon olaglighet i sakens formella behandling, skälig anledning till sina motståndares missnöje: så ökar man deras kraft och försvagar sin egeh, just genom det medel, som man ville, till sakens befrämjande använda.
Kan maa hos Ståndens flertal påräkna en öfvervägande benägenhet för bränvinsbränningens inskränkning, så bör man äfven kunna påräkna att de till ledamöter af Bevilln.Utsk., utse sådana män, som nitiskt påskynda ärendets behandling och .sorn icke onödigtvis förspilla tid och enighet genom sammanträden med Lag- o. Ekon.Utsk:n, hvilka kunna umbäras.
Finnes ej en sådan öfvervigt bland Stånden, vid Riksdagens början: så lärer hon ännu mindre finnas, då ären - Den 22 November. 21 det skall afgöras; och då torde det särskildta Utsk:s tillsättning icke hafva gagnat.
Ville man använda detta Utsk:s arbete endast såsom en förberedelse för Bevillms-, Lag- o. Ekon.Utsk:ns påföljande åtgärder, såsom det i andra hänseenden tillgick med särskildta Utsk:s betänk, vid 1823 års Riksdag: så torde omgången och tidsutdrägten icke blifva mindre utan större, än om saken genast hade lemnats till Bevilln:sUtsk:s handläggning.
På alla dessa skäl anser jag mig böra vördsamt afstyrka det föreslagna särskildta Utsk:s tillsättning.
Sedan det blifvit visadt, att det ingalunda saknas behörigt Utsk., hvartill ifrågäställde förslag kunde remitteras, har man såsom skäl mot en sådan remiss anfört, att det ändamål, som afses genom frågors remitterande, eller desammas utredning, vid detta tillfälle icke kan komma i fråga.
Enl. min tanka är likväl detta skäl om möjligt ännu svagare än de förut åberopade.
Hvad menas med en frågas utredning?
Dermed måste man väl tänka sig en framställning, som redogör för de ändamål, som sökas och för medlen att dem upnå, äfvensom för de skäl och omständigheter, hvilka kunna anföras såsom motiver för ett till- eller afstyrkande ; vidare ett afvägande af dessa omständigheter, och slutligen ett härpå grundadt omdöme om sjelfva saken.
Nå väl! jag frågar om ej allt detta vid ifrågav:de tillfälle, både kan och hör ifrågakomma, och om ej den utredning, som man velat anse nästan omöjlig i brist på ämne att utreda, kan komma att innehålla mycket som de flesta
Hrr talare, så väl som Hrr åhörare måhända nu alldeles icke göra sig någon reda för.
De ganska tänkvärda inkast mot nyttan och lagligheten af det tillämnade Utsk:s nedsättande, hvilka blifvit framställda uti del nyss uplästa anförandet, bestyrka bäst behofvet af en grundligare undersökning af frågan än som hittills blifvit densamma egnad, ty ehvad man också må tänka sig såsom slutligen tjenligast, så lärer väl ingen kunna neka att de gjorda anmärkn:ne åtminstone hafva så mycken vigt att de tåla att begrundas.
Jag inser således icke hvarföre man skulle motsätta sig förslagets remitterande till vederbörligt Utsk., i synnerhet då grundlagen positift föreskrifver en sådan åtgärd, och jag förenar mig derföre uti Hr von Hartmansdorffs anhållan, att förslaget måtte förklaras hvilande, intilldess det Utsk. blifvit tillsatt, hvartill detsamma bör remitteras, afhållande mig för öfrigt från allt vidare yttrande, rör:de sjelfva saken, intill dess sig visat, huruvida densamma verkligen nu genast kommer att företagas till afgörande eller icke.
För att ytterligare vederlägga hvadden siste värde talaren anfört derom, att ifrågavande förslag måste till Utsk. hänskjutas, anhåller jag att få upläsa 73 och 75 §§:ne samt 3 mom. af 36 § i Riksd.Ordn., för hvilka lagrums innehåll jag i mitt förra yttrande endast i korthet redogjort.
73 § lyder sålunda: ”Stadna RiksStm i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar, då skal! 22 Dce 22 Xov ernber. hvarje Stånds beslut genom prot.-utdrag remitteras till det Ulsk., som med målet befattning baft, hvilket åligge, att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till R.St:s plena, som öfver den yppade frågan sedermera delinitift besluta.
Skulle detta försök till jemkning fruktlöst ailöpa, utvälje R.St. i sina särskilda plena, genom allmän omröstning, till en Nämnd, att förstärka det Utsk., till hvars handläggning målet hört, så att Ledamöterna blifva tretio af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 53 § föreskrifver, öfver den tvistiga frågan, och äge att densamma med R.St:s rätt afgöra”.
Sedan uti 75 § blifvit omförmäldt hvad som erfordras för tillvägabringande af giltiga beslut i åtskilliga ärenden, säges vidare: ”Skulle två Ständ stanna mot Iva, förfalle frågan och förblifvc vid det, som tillförene stadgadt varit”.
Innehållet af 36 §:s 3:dje moni. är följande: ”Skulle R.St. linna flera Utsk. vara af nöden, må de af Ständerna obehindradt tillsättas.
Sådana Utsk. må dock ej befatta sig med andra ärendei), än dem, hvilka, eid.
R.F. på R.St:s åtgärd ankomma.
I frågSl om deras tillsättande galle tre Stånds pluralitet; men stadna två Stånd mot två, öfverlemne R.St. härutinnan sin afgörande rätt till Const:sUtsk.”.
Om nu denna fråga skulle afgöras först efter att hafva blifvit till något Utsk. remitterad, så måste, enl. 73 och 75 §§:ne, för den händelse att 2 Stånd stanna mot 2, det afgörande beslutet uti frågan, hvilken ej får förfalla, fattas af det Utsk., som förut handlagt målet, förstärkt till ett antal af 30 ledamöter från hvarje Stånd; men nu hafva vi af det sist uplästa lagrummet inhämtat, att dylika frågor, som den nu förevande skola, derest 2 Stånd stanna mot 2, afgöras af Const.-Utsk.
Härutaf måste väl tydligt och klart följa, att denna fråga hvarken får remitteras till Ekon.- Utsk. eller något annat Utsk., ej ens Const.-Utsk., enär frågan i sådant fall, jemlikt oftanämnde 73 §, slutligen skulle kunna komma att afgöras af samma Utsk. med förstärkt antal ledamöter, hvilket behandlingssätt står i uppenbar strid med 36 §:s 3 morn., som uttryckligen föreskrifver frågans slutliga afgörande af enkelt Const.-Utsk.
För undanrödjande af Hr von Hartmansdorffs uti hans sednast uplästa anförande yttrade betänkligheter emot att frågan ronde bränvinstillverkningen skulle kunna behandlas af något annat Utsk. än Bevilln.
Utsk., till stöd för hvilken mening han åberopat 31 § Riksd.Ordn., anhåller jag att fä upläsa Usta mom. af nämnde § och derefter visa, att densamma ej gifver bekräftelse åt Hr von Hartmansdorffs åsigt.
Mom. lyder som följer: ”Bevilln:s-Utsk. skall bestå af fyratioåtta ledamöter, valde från särskilda och, så vidt möjligt är, från alla rikets provinser.
Detta Utsk. åligge att opåmint vid hvarje Riksdag upgifva de allmänna grunderna för den blifvande Bevillningens fördelning, hvarefter, och sedan Bevillningssummans belopp blifvit fastställd, det tillkommer Utsk. att, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till Bevillningens utgörande; Skolande allt, i den mån det medhinnes R.- St:s plena underställas”.
Om man nu följer gången af detta Den 22 November. 23 moments bestämmelser, så finner man, att detsamma endast har afseende å den s. k. allmänna bevilluingen.
De öfriga bevillningarne, eller Tull- och Accismedlen, Postmedlen, Charta-Sigillata-afgiften samt Husbehofs-bränneri-medlen, upgöras och fastställas på samma gång så väl till grunder som till sifferbestämmelser, hvarefter man beräknar, till huru stort belopp inkomsterna af samma bevillning torde komma att upgå.
Grunderna åter för allmänna bevillningens fördelning upgifvas och fastställas på förhand och utan sifferbestämmelser, men först sedan beloppet af alla Statens inkomster, så väl af ordinarie skatter som af nyssomförmälde bevillningar blifvit förslagsvis beräknade och man sålunda funnit den summa, som återstår, behöflig till statsbehofvens fyllande, och hvilken således måste genom den allmänna bevillningen fyllas, öfverlemnas det åt Utsk. att efter de redan faststälda grunderna föreslå sifferbestämmelser till uttaxerande af bevillningssumman.
Om det till följd af 31 § Riksd.Ordn. således är gifvet, alt den allmänna bevillningen ovilkorligen hörer till Bevilln.Gtsk:s behandling, blir deraf ingalunda en följd, att de öfriga ofvannämnde bevillningarne äfven ovilkorligen skola af samma Utsk. behandlas. Återstår att till besvarande uptaga Hr von Hartmansdorff; anmärkn., att i fall frågan om bränvinstillverkningen och dess beskattning öfverlemnades till ett särskildt Utsk., i st. f. Bevilln.- Utsk., skulle densamma kunna komma att betraktas såsom hörande till den ekonomiska lagstiftningen, hvaraf följde, att alla förslag rör:de denna fråga komme att förfalla, derest 2 Stånd stannade emot 2, samt att R.St:s derutinnan fattade beslut blefve beroende på Konungens stadfästelse.
För att ådagalägga denna anmärkn:s obefogenhet samt visa, att frågan om bränvinsbeskattningen ingalunda förlorar sin bevillningsnatur, derigenom att den behandlas af annat Utsk. än Bevilln.Utsk., anhåller jag att få upläsa slutet af 2 mom. 34 § Riksd.Ordn., hvilket lyder sorn följer: ”Och hestämme sjelfva ämnels beskaffenhet efter Grundlagen, men icke den hvarje särskildt Utsk. i allmänhet updragna befattning, huruledes ett mål, i enlighet med R.St:s deröfver tillhöriga beslutanderätt, bör afgöras”.
Härutaf inses lätteligen, att frågan om bränvinets beskattning altid kommer att förblifva en bevillningsfråga, vare sig att densamma behandlas af Bevilln.Utsk. eller något annat Utsk.
Sprengtporten ansett det vara behöfligt, att förslaget erhölle ett tillägg ronde det särskildta Utsk:s bemyndigande att jemväl uptaga frågan ang:de bränvinsförsäljning.
Ehuru jag icke anser ett sådant tillägg vara behöfligt, då det, enl. 34 § 2:dra mom.
Riksd.Ordn. i allt fall står Ständerna öppet att remittera upkommande frågor ronde bränvinsförsäljningen till samma särskilda Utsk., vill jag likväl icke motsätta mig ett så beskaffadt tillägg, då en af Ståndets ledamöter för fullständighetens skull sådant fordrat; hvarföre jag anhåller att få i mitt förslag efter orden ”bränvinstitlverkning” tillägga ”och försäljning".
Hr von Hartmansdorff; I anseende till mitt nuvarande 24 Den 22 November sjuklighetstillstånd, förmår jag ej uptaga mera än 2:ne af Gr.
Lagerbjelkes anmärkmr.
Hr Gr:n påstår, hvad jag icke heller bestridt, att ordalagen i 31 § Riksd.Ordn. synas egentligen häntyda på den allmänna bevillningen.
Men han har underlåtit att besvara de slutsatser jag af öfriga grundlagssladgänden dragit, att andra bevillningar äfvenledes mäste under samma § hänföras.
Vid öfveriäggningens början tycktes hr Gr:n dela min mening, enär han då, såsom skäl emot allt upskof med frågans afgörande anförde, att hon, såsom varande .af bevillningsnatur skulle, enl. 31 § Riksd.Ordn., kunna oberoende deraf om någon Kongl, propos. eller enskild motion i ämnet afgåfves, af Bevilln.Utsk. opåmint till R.St:s pröfning öfverlemnas.
I sitt sista yttrande yrkade åter hr Gr:n, att nyssnämnde § endast anginge den allmänna bevillningen och ej vore på frågan om bränvinets beskattning tillämplig.
Hvilkendera af dessa sins emellan stridiga meningar vidhåller Hr Gr:n?
Vidare åberopade Hr Gr:n slutet af 2 mom. 34 § Riksd:- Ordn. till stöd för sitt påstående, att frågan om bränvinstillverkningen ej komme alt förlora sin natur af bevillningsfråga, derigenom att lion behandlades af ett särskildt Utsk. i st. f. Bevilln.- Utsk.
Men härvid bar Hr Gr:n förbisett, att nämnde lagrum endast talar om de ordinarie Utsk:n samt lemnar Ständerna fritt att till något af deni hänvisa ett mål, som till visst Utsk. icke hörer.
Då nu frågan om bränvinets beskattning är en bevillningsfråga och således hörer till visst Utsk:s handläggning, kan, enl. mitt förmenande, något af de ordinarie Utsk:n icke befatta sig med ett ämne, hvars utredande lagligen tillkommer Bevilln.Utsk. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs hemställan, att frågan måtte få hvila, finge fästa upmärksamheten på den i 49 § Riksd.Ordn. förekommande föreskrift: ”Upstår fråga om eller hvart remitteras bör, kan denna fråga blott för den plenidagen läggas på bordet; men i nästa plenum skall beslut ovägerligen fattas;” till följd hvaraf Hr Gr. o. Landtm, ansåge, att i denna del af ämnet, som nu varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, beslut om upskof ej kunna fattas annorlunda, än att frågan om eller hvart remitteras bör, blott för denna dag blefve lagd på bordet.
Sedan härefter öfverläggningen förklarats vara fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt, dels bifall till Gr.
Lagerbjelkes motion, hvilken numera blifvit så till vida färändrad att den såsom föremål för det föreslagna Utsk:ts behandling uptog äfven frågor om bränvinsförsäljning, dels ock afslag å motionen, och slutligen att motionen måtte remitteras till Utsk., utan att dock under discussionen blifvit nämndt till hvilket Utsk. remissen ansågs böra ske.
Härvid anmälde sig och yttrade Hr Gripenstedt:
Jag måtte i mina förra yttranden ej hafva nog tydligt uttryckt mig i afseende å det Utsk., hvartill jag anser att nu väckta
Den 2 2 N o v ernber. 23 motion bör remitteras, och får derföre förklara att jag åsyftade dess remitterande till det blifvande Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Hr Gr o. Landtm, yttrade, att i sådant fall särskilde propos:r blifvit begärde dels å bifall, dels å afslag och dels å remiss till det blifvande Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., samt att han fördenskull finge först hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla Gr.
Lagerbjelkes nu förevande motion.
Denna propos. besvarades med starka Ja, blandade med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg svaret hafva utfallit med öfvervägande Ja.
Hr Munck af Rosenschöld begärde votering, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han förmodade, att Hr Munck -af Rosenschöld, som yrkat afslag, önskade att afslag å motionen måtte blifva contrapropos. vid den begärde voteringen.
På detta sätt kommer icke min mening under ompröfning; men dä jag anser densamma vara den enda rätta och lagliga, måste jag anhålla, ett i enlighet dermed, remiss af förslaget till det blifvande Ekon.Utsk. måtte antagas såsom contrapropos. vid voteringen.
Jag kan icke finna att Hr Gripenstedts mening blifver förqväfd, derföre att afslag å motionen utgör contrapropos. vid voteringen.
Ad. bifalla motionen, då, men: ej förr, bör Hr Gripenstedts yrkande å remiss komma i fråga.
Hr Gr. o. Landtm: yttrade, att R. o.
Ad. torde finna, att derest Gr.
Lagerbjelkes motion blefve bifallen, någon remiss deraf icke vidare kunde komma i fråga, men alt då 2:ne contrapropos:r blifvit yrkade, på R. o. Ad:s beslut berodde hvilkendera af dem uti den begärda voteringen borde ingå, hvarföre Hr Gr. o.
Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. ansåge det af Hr Munck af Rosenschöld yrkade afslag böra blifva contrapropos. vid den blifvande voteringen.
Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. till contrapropos. antoge att Gr.
Lagerbjelkes motion bör remitteras till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han funnit
Jag får anhålla om votering emellan contraproposme nemi.
Hr Gripenstedts anhållan om motionens remitterande till Ekon.Utsk. och mitt yrkande att densamma måtte af R. o. Ad. afslås.
Uplästes till justering och godkändes följande.voter:spropos.:
Den, som lill contrapropos. vid votering om bifall till Gr.