Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man må då tillåta mig, söm gammal nog, för att med ungdoms-minnets hela kraft hafva fattat nämnde händelser, att få utreda dessa saker, och jag Vet, att jag ej skall framställa annat än det sorn är riktigt.
Jag glömmer ej det sorn skett för 40 å 50 år sedan, ehuru jag väl kan glömma det som nyligare timat.
Då var förhållandet sådant, att under åren 1779, 1780, 1781, 1782 och 1783 gick verkeligen silfver ut, oaktadt det lyckliga handelsförhållandet, öch silfvérfonden minskades.
1783 och 1784 voro svåra hungersår, Den^jtgång, som då uppstod, för att skaffa spannemål, öktes genom Konungens utländska resor, som voro mycket kostsamma; men sedan inträdde perioden af fred och lugn i Europa, och långtifrån att den förmenta overksamheten gjorde realisationen skada, si, om man noga betraktar för. hållandet emellan Bankens silfverfond och sedelstocken, vexte det goda förhållandet ända till 1788, då silfverfonden var 5,024,934 R:dr, och då sedelstocken ej var mera än obetydligt r 1752 Deri 14 Julii e. ni. öfver millioner.
Således var ända till deri tiden, när man granskar Bankens capital.behållning, realisationen lyckad.
Jag kan åtminstone ej finna annat, än att, när silfverfonden hade växt, och sedlarne voro förbättrade, Bankens tillstånd ej var försämradt.
Men det var en omständighet, som långt förut var grundlagd, hvilken nu måste komma i beräkning, och som verkade från den stund kriget utbiöt.
Det var, att Banken' var för nära sammanknippad med Staten.
Derigenom att Statens skulder lades på Banken, äro vi nu fallne, för att med realisationen sammanblanda det som ej med realisationen har att göra.
Man kommer ej ihåg, att 178g skapades ett nytt Mynt, sorn skulle drifva Bankens mynt ur rörelsen.
Derigenom hände ock, att Bankens sedelstock och silfverfond småningom gick ned, men ingalunda till det ofördelaktiga förhållande, att man kan säga, att realisationen var misslyckad, utan tvärtom var 1800 förhållandet sådant, att skillnaden éraellan sedelstocken och silfverfonden, som vid början eller 1778 var öfver q§ millioner, år 1800 endast var 40,000 R:dr.
Om denna realisation då bör heta misslyckad, så önskar jag att alla realisationer så måtte misslyckas.
Detta har jag trott mig bö" ra upplysa, för att bestrida en allmänt gängse sägen, men en sägen utan grund.
En annan omständighet anhåller jag äfven få nämna.
Ut" skotten hafva i sitt Betänkande citerat 72 §.
Jag erkänner uppriktigt, ehuru det är möjligt, att jag misstager mig, att \
Den 14 Julii c. m. 753 att jag ur denna §. icke kan draga hagon annan mening än den, att Riksens Ständer äga rätt att, utan Styrande Magtens mellankomst, förvalta Banken, samt att, huru Riksens Stän. der derom rangera, §. ej deremot lagger något hinder.
Jag tror, att Riksens Ständer kunna huru som helst befullinägtiga dem, som skola Banken styra, och att sedeln skall hafva en viss påskrift är icke något hinder. — Jag har r.u omnämnt ajne hufvudpuncter: men jag anser mig ej kallad att inlåta mig i ämnet, ehuru jag ty värr ej ser det så ut tömdt, som andra finna det.
Jag högaktar deras tanka, men delar den ej.
Jag kommer nu till den omständighet, att bland andra anmärkningar jag hört göras, yrkar man, att man skall afgöra det nu pä bordet liggande Betänkandet utan att vidare tala derom.
Detta är likväl blott en del af ett stort helt, hvaruppå hela Rikets väl beror* Det är tryckt till en del, men icke till fullo; och utan de anmärkningar vid detsamma, som ifrån Utskotten åtföljt; innan allt detta är kändt, skulle vi nu skrida till afgörande af grunderne, utan att känna det hela.
Detta må jag säga är ett sätt att afgöra, som jag icke kan gilla, jag tror tvärtom, att det är högst vigtigt, att uti ett sådant ämne, som en Financeplan, göra något sammanhängande, och då detta ej är möjligt, åtminstone öfvertyga Ridd. och Ad.
VI Band. 48 754 Deri r'4 Julii e. m. allmänheten, att marT gjort hvad nian kunnat* för att komma till en sadan möjlighet.
Emedlertid bekänner jag, att när denna satts, om antagande utan aterremiss drifves af en a£ Styrelsens organer, så borde det gifva den styr ka; men bekalgligtvis står han ej i spetsen ‘för Finänceme.
Jag skulle möjligen kunna lata leda mig dit, ojrn jag såg någon gifven ansvarighet för hvad man gillar; men då man ser, att ansvarigheten icke lär kunna falla på den af Styrelsens Ledamöter, som yrkat denna! satts, lärer det blifva på oss, sorn den faller, och då böra vi val göra vårt yttersta, för att komma sanningen så nära, som möjligt är.
Huru är det möjligt att nu uppställa grunder?
Man säger, att dessa hafva ej att göra med détaillerne; men är det val tänkbart, att, när vi komma längre fram, vi icke skulle finnå1 detaiilerne stå
I det närmaste sammanhang med grunderne, och detaillerne hafva vi ännu ej hort upplagas.
Om det nu skulle handa att man sedan skulle finna dem stridande emot allmänt väl, hvar- stå vi då?
Man säger att Utskotten förklarat, att så kan för sigga; meni om blott tron skall verka, .så kan man ju helt simpelt på blind tro antaga Utskottens förslag; för min del tillstår jag dock att i verldslig!» saker detta ejär det rätta sättet att procedera.
På denna grund, och i stöd af de betydeli ga anmärkningar, somblifvit gjorda, anhåller jag om aterremiss, dock under förbehåll, att jag anser vidare discussion i ämnet böra äga Den 14 Julii éi rri; [y 5 51 ruin, i händelse votering verkeligöjn skulle begäras.
Åtskillige yttrade härtill deras bifall; Friherre Björnstjerna, MagnusEn värd Ledamot Herr Rosenblad har trott sig finna' motsägelse uti Utskottens behandlingssätt af detta mål, om det varit deras tanka, att huf-, vudgrunderne borde serskilt, och detaillerne ser-, skilt afgöras, enär Utskotten förut, i anledning af den utaf mig gjorde Motion om uppgifvande af grunder för Financeplanen, förklarat, efter! den valde Ledamotens tanka, att de ej kunnat skilja detaillerne från hufvdgrunderne.
Utskotten hafva, efter min tanka, handlat ganska: consequent, då de på samma gång framlagt detaillerne och grunderne.
— En annan Ledamot har trott, att återremisS icke borde kunna vägras derföre att återremiss ej vägras på saker af ringa vigt, såsom utjordar^ m. m.
Skälet dertill ligger just deruti, att de, äro af ringa vigt, och att man ganska väl kan bifalla återremiss på sådana saker, hvaraf ingens väl beror.
Annat är förhållandet med-! denna s?k; Nationens välfärd beror deruppå.
Vi kunna ej hoppas stora förändringar uti* detta ämne, ty jag upprepar å ny o det hvar och en redän stadgat sin opinion, och man gör ej mera några proselyter.
En återremiss skulle blott förlänga Riksdagen, hvilket i ekonomiskt, financielt och politskt afsenede skulle vara skadligt.
— Den 14 Julli e. m.
En annan Ledamot, Herr Grefve von Platen, har yttrat,att han skulle vunnit ledning för sitt omdöme, om jag varit den bland styrelsens organer, it hvilken ansvaret och verkställigheten af här förevarande ämne vöre anförtrodt; jnen hvilket likväl icke vore fallet, och hva-! dan han undrat öfver mitt yttrande.
Jag får härvid påminna dén värde Ledamoten , att jag icke talar i egenskap af en utaf styrelsens organer, utan såsom Representant.
Att mitt yttrande för öfrigt icke är stridande mot hvad jag, såsom styrelsens organ, bör önska, Riksdagens lyckliga och snara slut, och att hvad ansvaret, i afseende å verkställigheten af här förevarande ämne, beträffar, den värde talarn kommer lika litet som jag, att derföre ansvara.
Herr Mannerstarn, Johani Borst får jag göra en anmärkning emot den form Utskotten gifvit åt sitt förslag.
Jag anser det-ej vara möjligt alt riktigt behandla detta ämne utan i ett sammanhang, eller ändamålsenligt, att afgöra grunderne utan detaillerne, eller detaillerne utan grunderne.
Jag tror således att rätta formen för Utskot-' tens Betänkande hade bordt vara att uti ett sammanhang framlägga förslag till reglering afBikets penningeverk och myntväsende ; men äfven i det skick detta Betänkande nu är, lärer det, jemte tillhörande bilagor, böra såsom en sammanhängan - Den 14 Julii e. ni. de plan behandlas , och måhända har äfven Ut* skottens afsigt varit sådan.
Utom andra, skäl fik denna tanka får jag fästa uppmärksamheten der. på , att de så kallade hufvudgrunderne tillika in» nefatta åtskilliga beslut i detaillerne.
På 3g:de sidan äro till exempel fyra punkter upptagna, som innefatta detaille-ämnen.
Det torde då med skäl kunna ställas i fråga, om icke, sedan man antagit Betänkandet, man tillika afgjort åtskilliga parteriella frågor, och om man icke bundit sig i detta afseende vid pröfningen af Bilagorne; det rätta torde således vara, att antaga förslaget uti hela sin vidd, eller ock helt och hållet återremittera det.
Hvad sjelfva saken angar, har jag väl anledning tro att, såsom en värd talare yttrat sig, de plika opinionerne redan äro så bestämde, att de ej kunna fiir det närvarande ändras, och för min elei har jag ej uppstått, i öfvertygelse att kunna rubba någon annans opinion.
Jag begagnar blott det tillfälle jag fått att yttra mig, för att tijl Protocollet anföra mina tankar.
Då jag vid förra Riks-' dagen var Ledamot af BancoUtskqttet tillstyrkte jag, att Myntvärdet skulle stadgas.
Jag ansåg då, och anser ännu detta vara det enda medlet att afhjelpa och förekomma en verklig förlägenhet i allmänna rörelsen.
Jag ansåg det vara det enda medlet att återställa den störda allmänna crediterr och det rubbade förtroendet enskilte emellan, äfvensom att häfva det misstroende som existerar till Statens Penningeverk och till Riksens Ständers Beslut i detta ämne.
Ett ytterligare skäl alt tro detta vara det enda medlet för att sluta den strid r yjl% t) en 14 Julii e. m. i finänciella frlgor som varat flera Riksdagar, äc att man ej bör låta det hädanefter såsom hittills bero på en votering innom Riksens Ständer, huru. mycket hvar och en vid Riksdagens slut skall äga.; Det är ett olyckligt förhållande, att genom .Mytit-operationer ide sednare åren stora rubbnin» gar skett i ägande-rätten, och att det nästan icke är möjligt för enskilta, som vilja afhandla på god tro, att uti inländskt mynt sluta afhandlingar, utan att den ena ej blifver gynnad på bekostnad af den andra.
Det är en erkänd sanning uti hela den cu ,viliserade verlden, att det ej finnes något annat medel att bibehålla Pappersmynt i värde, än att inväxla det mot myntbara metaller, och man må» ste således en gång ovilkorligen vidtaga detta medel, om man vill återställa ordning och credit*1
I allmänhet har jag hört påstås, att en myntbestämning icke skulle vara verkställbar.
Jag er» känner att jag har en annan öfvertygelse.
Om, efter en långvarig fred , efter flera goda skördar, sedan ali Rikets utländska skuld är betald, då production är den största, den någonsin varit i detta land, om, säger j3g under sådane förhållanden, det icke är möjligt att reglera Rikets financer och myntväsende inser jag icke, huru det någon tid skall blifva möjligt.
Således får jag nu, såsom min reservation, yttra den tanka, att en realisation nu både borde och kunde ske.
Jag får tillägga, att det är icke blott en reglering af Penningeväsendet, som jag afser, utan att den \
JDen 24 Julli e. rri.- j59 borde vara åtföljd af läinpelige efter Rikets local och närvarande Stats-skick afpassadet Stats-Oeconom miska författningar; Jag vill ej uppehålla Rid* derskapet och Adeln med att ingå uti detta ämne, men om pluraliteten nu vill afgöra att realisation icke skall nu företagas; så-tyckes man åtminstone vara allmänt ense derom, att den för framtiden bör beredas.
I detta fall bör man vara betänkt på sådana förberedande utvägar,'att resultatet ju förr dess heldre fean väntas.
Af sådan egenskap anser jag icke dem vara, som Utskotten framställt.
För att bevisa detta, får jag blott göra en anmärkning vid Utskottens förslag; den nemligen att om de låne-anstaltér vidtagas, sorn Utskotten föreslagit, blifver en följd deraf, att innom en korrt tid en och en half million nya sed lar komma att utgå och således ett lika stort belopp, som skulle kunna' realiseras med det Silfver, som inköpes under flera år för den dertill anvisade fond.
Jag frågar, hvad förtroende allmänheten kan sätta till sådana åtgärder?
Jag förenar mig i begäran om återremiss af Betänkandet, Herr Hjerta, Gustaf:
Då jag nu går att yttra mig i- detta vigtiga ämne, anser jäg mig först böra förklara, att jag icke lättsinnigt behandlat eller någonsin skall behandla de ämnen , som tillhöra Representationens utgärd.
Jag borde väl hafva det hopp, att Ridderskapet och Adeln utan denna försäkran skulle haft nog för sin öfvertygelse om mig,' derigenom, att jag, vid den vigtiga. fråga, sorn häromdagen förevar, angående Statsrådets ■ansvarighet, och som jag icke ansåg vara af Cöstithtions^ *6o Den 14 Julii e. m.
Utskottet nog utredd, visade, ätt jag ej röstar öfver de frågor , som jag icke är i stånd att länna eller förtydliga för mig sjelf; men jag föranledes dock till att göra den, af de besynnerliga framställningar jag nu afhört.
Jag önskar emedlertid, att en hvar vid detta tillfällemåttenoga göra sig redo för sig sjelf samt väga sin röst, och jag vågar yttra, att hvad jag i denna sak kommer att anföra, sker i den öfvertygelse, att erfarenheten i dylika frågor är mera att bygga på,än theorier, samt att de theorier , som på erfarenheten grundas, äro
Lagstiftarens säkraste stöd, vid bedömandet af allmänna angelägenheter, I denna nu ifrågavarande, fordras mycken erfarenhet; men en erfarenhet, sorn är stödd på betraktelser af näringslifvet i Samhället, allt ifrån arbetarens koja och Hökarboden ända till Capitalistens hemliga bok och Grosshandelns största företag.
Det är denna erfarenhet jag bemödat mig att vinna, i hvad Fäderneslandet angar- Och i hopp, att denna, eller rättare, att redan bemödandet att vinna denna erfår renhet är vigtigare än den erfarenhet, sorn ännu yttrat sig vid denna öfverläggning, vågar jag tillkännagifva min bestämda öfvertygelse att resultatet af hvarje fullständig forskning i Svenska näringslifvet blifver, att ingen säkerhet, ingen trefnad, ingen verklig, varaktig framgång, är deruti för Svenska Medborgaren möjlig, förr än ett bestämdt
Myntvärde åter erhålles för landets enda nu gångbara Creditmynt ; eller med andra ord, förr än Sveriges Den 14 Julii e. m. 761 Rike återigen erhåller ett verkligt Mynt, som, till vigt och beskaffenhet bestämdt, utgör det värde, hvari inedborgarne sinsemellan kunna handla och öfverenskomma.
Denna min öfvertygelse finnes framställd i min reservation, hvilken, likasom de andra reservationerne, haft det missödet att ej , så snart som behqfdes, blifva tryckt, för att jemföras med Betänkandet.
— Detta missöde tror jag de Betänkandet åtföljande reservationerne icke hafva förtjent; om än något längre tid hade erfordrats till deras tryckning; ty icke kan jag medgifva, att man bör befara att Folket skul. le blifva missnöjdt öfyer, att en Riksdag dröjer en månad längre; utan tvärtom tror jag, att det skall gilla, att dess Representanter med noggrannhet behandla dess angelägenheter, med omtanka öfverlägga och med kraft besluta.
Så» dant åter fordrar , att en sak från alla sidor betraktas, och att det rätta utsökes hvar än ^et finnes.
Hvad sorn förut borde falla i ögonen, är den ställning, hvari vi befinna oss, i anseende till våra financiella angelägenheter, jemnförd med andra folkslags!
För StafsFinancen finna vi då ingen i spetsen ; och jag behöfver icke mera än instämma i detta fall med Grefve von Platen, i saknaden af en FinanceMinister.
I afseende å sjelfva myntväsendet, som af ingen magt borde bero ; fattas oss ett mynt. yi äga endast ett, ej inlösbart, Creditinynt, Den 14 Julii c. m; att använda till Contracters och bytens matt* stock —- det är detsamma, som ett nödmynt..
Diket icke ryckes ur (lenna belägenhet; så länge man ej erkänner grund* sanningen i ali financiel och ceconomisk lagstiftning, samt bjuder säkerhet till allt, genom ett ordnadt myntväsende, skall således i Sverige, under det att Statsfinancen våldsamt in* verkar på hvarje medborgares välfärd, Capita-; lerne icke röra sig, så, som fordom, eller genom utländska Capitalers täflan framlockas.
Capital-bristen skall vålla Credit-brist.
Denna skall förorsaka en förlägenhet, genom svårigheter till förlagslån och afsättning.
Industrien skall uttorka.
Utländska Crediten anlitas, till mehn för Uandets CreditSedel-värde.
Hand i hand skall Myntförsämring och Capital-brist förstöra allt i Näringslifvet; och jorden, som endast i industrien har sin lifs - prin.' cip, skall fåfängt erbjuda sina skördar till ett Folk, sorn deraf icke vet att draga någon fördel, sedan uppehället för dagen är afsatt.
Och. så hade Utskotten äfven bordt antyda hufvudorsaken till den förlägenhet, som nu allmänt öfverklagas i fäderneslandet.
Deri hade hjelpen bordt fc^st påtänkas.
Och sedan denna grund till det onda var upphäfd, sedan man, sålunda tryggat kömmande generationer i sin ställning , sedan skulle man hafva påtänkt att hjelpa det närvarande, derigenom, att den kraft som finnes i vår Bank, användts till deras räddande, sorn nu i första ögonblicken, under det att den enskilta Crediten ordnar sig af sig Deri 14 Julli e. m. sjelf, ej kunna påräkna dess hjelp, genom ett klokt irsrättadt, pä öfvergång beräknadi, mea på naturen af enskifta Crediten grundadt, utvidgadt allmänt Credit-System för fastigheterna i Riket, — Såsom medlare mellan de tvänne sam* hälls-classer , som Finance-väsendets nuvarande förvaltning uppställt, nemligen fordringsägare och galdenärer i harnesk emot hvarandra, hade Ständerne bordt uppträda, sedan de först fullgjort skyldigheten att åt! alla bereda en bättre ordning och säkerhet för framtiden.
Banken, som för det närvarande har, i förhållande till enskilta krafter i landet, ofantliga tillgångar till att utvidga sin credit, är endast i stånd alt kunna verkställa en sådan medling; men dertill fordras nödvändigt att dess eget Creditmynts värde måste vara bestämdt.
Förgäfves skulle den bjuda till att hjelpa, om man å ena sidan befarade dess återgående till pari, eller å andra sidan dess fallande till assignater.
I samma stund Banken börjar vexling, i samma ögonblick kan således dess Gredit-syStem, utan fara för Land och Folk- utvidgas; men ej förut.
Att återigen Banken, efter närvarande Sedelvärde, 128 sk. {2 sk. met eller mindre, gör i ett sådant fall ingenting) kan vexla, är tydligt af min reservation, och deraf att den äger en half fond för nu utelöpande Sedelstock.
Jag vill ej derföre nu mera 764 Tim 14 Julii e. m. än åberopa iletta.
Och då nu en del af la« nevinsten kunde begagnas till reella fondens ytterligare förstärkande, sä kunde en hypothekslåne-anstalt genom Banken inrättas , sorn är nödvändig för att nu rädda hvad som kan räddas» samt ändamålsenligt förvaltad skulle bidraga* att för framtiden tillåta uppresandet af enskilda inrättningar, ocj} bereda upphäfvendet af ^Lagstiftande magtens inblandning i enskilta egendoms-rätten och enskilta Credit-väsendet.
Hvarföre jag äfyen föreslagit, att den skulle bedrifvas genom ett Obligations-System, hvilket ej rubbade allmänna myntförhållanderne, eller enskilte Creditförhållanden.
Om nemligen upplåningen skedde mot procni, skulle alla enskilde yara hugade, att begagna denna inrättning, ty de sluppo besvär med lagsökningar m. m. hos enskilte, och hade att göra med ett allmänt verk.
Om qtläniqgen skedde mot 6 procent till Egendomens halfva värde, skulle icke allenast alla, som blott är o skyldige hälften af sin egendom, räddas; och andra kunna väl ej begära att Staten skall rädda dem; utan äfven en räntevinst tillfalla Banken, som kunde bidraga till dess förstärkande.
I mon deraf, kan åter, efter en tid, Banken nedsätta sin upplänings-ränta till 4 procent samt utlåna till 5 procent, då derigenom en ränte-nedsättning i allmänhet åstadkommes, som är i vårt land högeligen att önska ; men aldrig kan genom magtsprak framtvingas, och aldrig med fog begäras förr, än säkerhet och ordning äro a» terställde.
Den 14 Julii e. m. 765
Då jag sökt göra mig reda för tillståndet i Landet, liar jag gjort för mig tydligt, att den Capital-brist, och i följd deraf Credit-brist* som finnes och till en del alltid skall finnas, så länge ej myntvärdet är bestämdt måste skyndsamt afhjelpas, och att således, i fall ej Ständerne ntl genast låta Banken vexla, hvarigenom Utländska Capitaler kunna i vårt ännu Colonilika fädernesland användas, BankoCreditSystemet mäste utvidgas., såsom det enda varande medel dertill.
Men denna utvidgning måste ske på sådant sätt, att Bankens CreditSystem blifver bringadt till likhet med det enskilta, på sätt jag nyss anförde.
Derföre bl ifver ock mitt förslag, en 5 procents låning för att framskaffa Capital-tillgångarne, till fastighets-Crediten , samt 3 procents låning för att sätta Cassa-pengarne i rörelse, till effect-beUning, synnerligen på exportvaror, hvarigenom näringsfliten skulle betydligen upplifvas.
Detta utvidgnings-system , försigtigt styrdt, skall på en gång rädda och bereda öfvergången till en stadgad enskild Credit, som är den högsta lifgifvande principen för näringarne i ett Samhälle, med hvilken aldrig ett allmänt Credit-System kan jemnföras.
Såsom en följd af hela denna åtgärd kunde kanske äfven bestämmas, att Bankens Hy potheksContoir borde , vid utmätnings-auctioner å landet, vara pligtigt att betala fastighet, med hälften af Bevillningsvärdet för de sista fem åren, hvarefter den genast borde för Ban - 766
Den 14 jidit e. ni. iens räkning säljas , samt köpeskillingen innestd som Bancolan.
Så har jag trott , att man borde behandla Creditväsendet, i fall en realisation beslutes , som är enda medlet att med sannolikhet lyc-] kas i afhjelpandet af Greditbristen.
Jag kommer nu till att yttra mig, om sjelfva realisationen.
— Det år med realisationer , som med revolutioner i allt annat: har man börjat tala derom, bör man ej uppskjuta verkställigheten, utan är det då rådligast att raskt göra dem.
För mig synes det i synnerhet nu vara af stor vigt att antaga en Financeplan, grundad på realisation, sorn eljest ingen säkerhet för egande-rätt finnes* Jag har i min reser» vation visat, huru inställelsen af Bankens vexi ling ej är lagligen tillkommen.
Om Konungen således vilie'häfva upp det Jernbref deri nu äger, kan det Honom ej förhindra3, och i samma stund är hela samhället upplöst, ingeri säkerhet för något enda värde, ingen beräkning möjlig.
Om än en sådan förstörande åt-j gärd ej kr att befara af Konungen, aro ju mariga Vigtiga tillfälligheter möjliga, som skul-' le kunna vålla en sådan oordning; och jag tillstår , att jag åtminstone häpnar öfver den tystnad, som alla Styrelsens organer iakttaga, öfver denna högst vigtiga angelägenhet, en tystnad , sorn jag tycker icke borde fortsättas derföre, att dess brytande fordrar bekännelsen att man ej rätt insett grundlagens mening och Samhällets behof, då man gillat, att -Lagstiftande magten allena skulle afgöra om ett lands myntväsende.
Den 1-4; Julii e. m. '767 Grefve von Platen har förekommit mig angående 1776 års Realisation, dock har han ej yttrat nog derom; det är ett obegripligt allmänt misstag, att 1776 års Realisation slutade 1789* Den slutade^ först 180g, då Råneo-veslingen inställdes.
RiksgäldsSedlarne3 Realisation bör ej förblandas med B-ncoFörvaltningen.
Bankens sedlar behöllo sitt värde allt jemt: vexeln gick; och alla de, som endast contracte* rade i Banco, voro tryggade i egendom, och näring.
Det är först derefter, som ingen con* tracts-helgd funnit3.
Man har tält om olyckorna af 1776 års Realisation.
Jag åter har hört beskrifvas den derpå följande tiden ganska fördelaktigt- Rugn och ordning rådde; lefnadssättet var enkelt; en sund bildning inom de bättre Classerna beredde Svenska sinnena till att sedan, under deri crisis, hvari Europa genom 27ranska Revolutionen kom, med kraft och ordning begagna dess nyttiga läror, under afskiljande af allt yrslande och falskt, till ett förbättradt Samhalls-skick.
Näringarne hjelpte sig med en liten numerair, genom lifligare invisnings-rö* reise, än man sedan kunnat begagna, då ingen stadig grund för förskrifningarne mera finnes.
Visserligen är det sannt, att 2 * millioner tunnor säd på 3 år införskrefvos: men det var till en del följd af 3 :ne års på hvarandra följande missväxter; och jag vet ej, om jag hort rätt, här hört nu öfveiklagas vår öfverproduetion, så* som värre, än vårt gamla sädes - behöfvande tillstånd-
Att vilja draga någon fordel, emot 768 Den 14 Julii e. m. 1776 års Realisation, genom uträknandet att Gustaf III derefter upplånade 2 millioner \ silfver, synes mig vara alldeles förfeladt.