Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då dessa äro så osäkra som f. n., blefve följden endast ett kännbart deficit i bevillningen, utan att derföre någon rättvisa vore skipad.
Jag tror att man måste hålla sig till hvad BevillmsUtsk. icke nu utan vid föreg:de Biksdagar gjort, nemi. undantaga viss inkomst, der man känner den, äfvensom göra afdrag för arbetsfolk, hvilka man vet icke hafva mer än de behöfva att lefva utaf.
D en 28 Mars f. m. 471 Frih.
Raab har ställt det ifrågavande förslaget i sammanhang med nästföljande punkt; då den förekommer få vi ytterligare tala derom.
Jag hör med ledsnad af min granne, att jag lärer hafva missagt mig och upgifvit 10,000 i st. f. 100,000, såsom den summa, hvartill antalet af ifrågavande personer torde upgå, om deruti inberäknas hustrur och barn m. fl.
Då nu bevillningen af handel och rörelse icke stiger till mera än 200,000 Rdr, fastigheterna deruti icke inbegripne, och jag dividerar dessa 200,000 med individernas antal, 100,000, får jag, när bevillningen utgår med 2| proc., en medelinkomst per person af endast 80 Rdr.
Om man dä efter Hr Henschens förslag från sin inkomst får afdraga 100 Rdr, är det ju solklart att hela summan försvinner.
Det är temligen kändt, huru mycket och huru högt den arbetande klassens förtjenst linder de sednare åren stigit, äfvensom huru mycket mera arbetet i allmänhet f. n. är anlitadt, emot för några år sedan.
Med anledn. häraf och af hvad jag enl. erfarenhet har mig bekant, synes mig att den arbetande klassen befinner sig i en mycket lyckligare och belåtnare belägenhet än förr, hvadan någon nedsättning i dess bevillning icke torde böra äga rum.
Skulle Hr Henschens motion antagas, är jag verkligen öfvertygad om att bevillningen för arbetsklassen skulle komma att helt och hållet försvinna, hvilket jag under nuvande förhållanden anser vara obilligt och orättvist.
På dessa skäl får jag tillstyrka bifall till Utsk:s hemställan i denna punkt.
Det torde icke vara ur vägen att uplysa den siste värde talaren derom, att all bevillning för arbetsfolk uphörde redan vid förra Riksdagen.
Men utom det egentliga arbetsfolket finnes en mängd handtverkare, en mängd karlar och qvinnor, sorn försörja sig med sina händers arbete, och hvilka sannerligen icke äro i särdeles lysande vilkor, och för dem har jag trott det vara angeläget, att de äro befriade från bevillning.
Jag hyser i detta fall den öfvertygelsen, att en sådan åtgärd, långt ifrån att minska Statens inkomst af bevillningen, snarare skulle komma att öka densamma, ithy att taxerings-komitéerna, som derigenom finge en princip uttalad, sannolikt taga skadan igen på dem, som vore förtjenta deraf.
Ty då man vet att personer, som lefva af 20,000 Rdr årligen, icke skatta för mer än 3 ä 4000
Rdr kunde man hoppas att deras afgifter blefve så pass ökade, att de betäckte den brist, som möjligen skulle upkomma genom den föreslagna nedsättningen.
Propos. till bifall å förevande punkt blef nu framställd och besvarad med starka
Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit
412 Den 28 Mars f. m. 6:te punkten, Jemte denna punkt uplästes äfven Utsk:s förslag till redaktion af §:n 2, och derefter yttrade: Gr. af Ugglas:
För min del finner jag icke skäl att tillstyrka B. o. Ad. bifall till den i förev.-de punkt föreslagna förändringen.
Under diseussionen i sista Plenum yttrade jag', det jag ansåg rätt och ledande till säkrare upgifter samt vara till principen riktigt, att enhvar skattade lika efter sin inkomst, d. v. s. enligt samma proc.; men jag nämde äfven att jag, under nuvarande förhållanden, för min del, icke kunde tillstyrka en öfvergång till denna princip.
Såsom nyss under diseussionen yttrades, finnes ett särskildt undantag gjordt för embets- och tjestemän, afvikande från hvad som innehafvare af annan inkomst finnes stadgadt.
De erhålla nemi. ett afdrag för ett visst lönebelopp, som antagits vara nödvändigt för deras lefnadskostnader.
Att ytterligare öka den ojemnhet, som förefinnes i dessa båda afseenden, eller att höja det belopp, för hvilken bevillning icke skall erläggas, från 300 till 500 Edr skulle efter min öfvertygelse gifva anledning till ytterligare klagan hos dem, för hvilka icke något sådant afdrag komme att ega rum.
Då dessutom härtill liigges att de lägre tjenstemännens löner väl torde komma att förhöjas, lärer B. o. Ad. finna att Utsk:s förslag i denna punkt icke bör bifallas.
Jag yrkar fördenskull att, med förkastande af förslaget, den gamla 2:dra g måtte bibehållas oförändrad, med sin från 300 till 1,200 Bdr stigande skala.
Jag finner mig med tillfredsställelse vara förekommen af Gr. af Ugglas i det yrkande jag velat framställa, och jag förenar mig således med honom i begäran om afslag å den nya och bibehållande af den gamla g i Bevilln:sFörord:n.
Om man konseqvent skulle gå till väga i afseende på det beslut, som nyss fattades, borde man förändra den gamla § i öfverensstämmelse med den föregående, hvilket jag så mycket hellre skulle göra, som den förmodan hvilken Utsk. yttrat, eller att lönerna skulle förhöjas, tyckes åtminstone till någon del hafva öfvergått till visshet.
Till följd af det beslut, som nyss fattades, tror jag också det vore riktigast att borttaga det minimum af inkomst, som för embets och tjenstemän är befriadt från bevillning.
Sådant lärer väl emellertid icke här låta sig göra, utan Utsk. torde få lof att tänka på någon annan utväg.
Förmodligen kommer man också icke längre än till hvad Bevilln.Utsk:s Ordförande i detta hänseende medgifvit, och derpå vill jag taga fasta samt önskar, att vi måtte stanna dervid.
Jag vill för min del blott nämna, att om vi skulle fortgå på den bana, som Utsk. beträdt, komme vi, enligt min öfvertygelse, att inledas på rena kommunistiska åsigter; och denna slags progression, mine herrar, är en af de allra farligaste former, i hvilken kommunismen på sednare tider förklarat sig vilja framgå.
Denna anmärknings riktighet bevisas bäst deraf, att vårt Beviiln.Utsk. verkligen inträdt på denna bana.
Visserligen kan man till Den 28 Mars f. m. 473 sin ursäkt förebära, att vi redan äro inne på samma bana; men det är åtminstone bättre att lefva under en gammal dålig lag, än att stifta en annan, som är ändå sämre; ty mot en sådan måste jag protestera, och kan således icke ingå på ifrågavarande förslag, med den godtyckliga ■ taxering af bevillningsprocm som är föreslagen af Utsk.
Jag skulle önska, att man kunde få bort hela den graverande skalan, och fastställa ett minimum, det må nu blifva 200 Rdr, hvilket vore R. o. Ad. värdigast, eller mera, ehuru jag vet att ett annat Stånd, nemi.
BondeSt. satt det till 300 Rdr.
Jag inskränker f. n. mina önskningar härtill, enär jag icke har någon förhoppning om att vinna framgång för mina satser.
Vi hafva börjat att bygga på en usel grund och vi kunna derföre icke hoppas på att få något annat än ett dåligt hus; men låtom oss då åtminstone bibehålla det gamla rucklet och icke sätta nya lappar derpå.
Ugglas i yrkandet om afslag å Utsk:s hemställan och bibehållande af den gamla §.
Jag är af alla de föregående talarne förekommen.
Afven jag har med glädje erfarit att Bevilln.Utsk:s Ordf. för sin del underkänt det bevis på konservatift reformerande förmåga, hvarom Utsk:s förslag bär vittne, och hvars olämplighet blifvit af en reservant, Nils Larsson, på ett särdeles klart och öfvertygande sätt framlagd.
Jag behöfver icke vidare yttra mig, utan anhåller att, med afslag å denna del af Betänk., den gamla § måtte i författningen bibehållas, med den förändring blott, att hvad som der står utfördt i Bko måtte förvandlas till Rmt.
Jag ber att till hvad de föregående talarne ytt rat få lägga den anmärkning, att Utsk. under sitt arbete ganska konseqvent fullföljt den åsigt, att icke med ledning af några egentliga grundsatser göra det ena stadgandet öfverensstämmande med det andra.
Det har till följd häraf varit Utsk:s upgift att på samma gång det i 2 § föreslagit en så beskaffad förändring i tariffen, att derigenom en ytterligare fördel tillskyndats den klass af medborgare, som denna § rör, har det äfven i andra §§:r, sorn handla om andra klasser, föreslagit högre minimi-afgifter, högre proc. af inkomsten och högre minimi-tariffer.
Långt ifrån således att göra någon sammanjemkning till likhet emellan klasserna, har Utsk. ännu mera aflägsnat dessa klasser ifrån hvarandra.
Jag anhåller om afslag å denna punkt, samt att den gamla 2:dra § måtte i BevillmsRörordmn bibehållas.
Föregående Bevilln.Utsk, och Ständer hafva ansett, att en summa af 300 Rdr
Rmt borde vara den minsta, för hvilken bevillning icke skulle erläggas.
Jag tror mig veta, att nuv:de Bevilln.Utsk:s mening icke varit att höja denna summa, utan Utsk. har endast och allenast ansett, att under nuvarande tidpunkt, då så nyligen af en StatsRåds-ledamot blifvit för R. o. Ad. visadt, att lefnadskostnaderne stigit med 100 iu
Den 28 Mars f. m. proc., den summa af 500 Rdr, som Utsk. nu föreslagit, något så när skulle motsvara de 300 Rdr, som af föregående Ständer blifvit såsom minimum fastställde.
Jag kan således, för min del, icke finna annat än att billigheten bjuder, att den minsta lön, som för en tjensteman bör vara fritagen från bevillnings erläggande, bör fastställas till det af Utsk. nu föreslagna beloppet, Hvad åter beträffar den af Utsk. uppställda skalan, eller att af alla löner, som öfverstiga 500 till och med 050 Rdr
Rmt en afgift af 1 Rdr skall betalas o. s. v., så kan jag för densamma icke finna någon rimlig grund.
Det synes allenast som om Utsk. helt enkelt öfversatt den gamla §.
Jag anser, för min del, att en tjensteman, som har en lön från 500 till och med 600 Rdr bör betala en Rdr, samt sedermera för hvarje 100 Rdrs förhöjning ett lika belopp, ända till dess han får en löneinkomst af 2000 Rdr, då han, på sätt Utsk. föreslagit, bör kunna betala 1 Rdr för hvarje 100 i hela summan.
På grund häraf får jag hos Hr Gr o. Landtm, anhålla om propos. derå, att Utsk:s hemställan i denna del måtte så ändras, att för alla löner utöfver 5 00 till och med 600 Rdr betalas 1 Rdr, och ett lika belopp för hvarje 100 Rdr:s tillökning, ända till dess lönen upnår ett belopp af 2000 Rdr och derutöfver, då 1 proc. skall erläggas af hela summan.
Jag instämmes helt och hållet med Gr.
Ugglas och de talare som yttrat sig i samma syftning som han.
Jag skulle finna det temligen oklokt, om Ståndet, sedan det icke medgifvit någon nedsättning för andra samhällsklasser, nu skulle besluta en sådan endast för embets- och tjenstemän.
Detta vare inkonseqvent; jag är således öfvertygad att Utsk:s hemställan i denna punkt kommer att af R. o. Ad. underkännas.
Jag anser det onödigt att söka lugna Hr von Köchs farhågor för den progressiva beskattning som och deraf följande kommunistiska idéer, han tror författningarne innehålla.
Fruktan derför tyckes minst sagt, vara öfverflödig.
Jag anhåller att den gamla tariffen må varda bibehållen.
Såsom det synes af Betänk, har denna fråga blifvit framställd till Utsk. i anledning af de stegrade priserna på lefnadsförnödenheter.
Emot Utsk:s förslag är en reservation afgifven af Nils Larsson, deruti reservanten gjort sig mödan att uträkna storleken af den nedsättning, som skulle blifva en följd af detta förslags antagande.
I samma reservation finnes ock ett annat förslag i detta hänseende framställdt, hvilket synes mig vara ganska välgörande.
Det har också blifvit antaget af ett Stånd nemi. BondeSt., och, såsom jag tror, äfven af PresteSt, hvadan frågan kommer att hänskjutas till förstärkt Beviiln.Utsk. i fall de öfriga tvenne Stånden fatta olika beslut.
Jag får till följd häraf anhålla att ifrågavarande punkt måtte till Utsk. återremitteras.
Jag tillåter mig blott att fråga dem utaf eder, mine Hrr, hvilka försvara en högre minimi-summa på grund af de Den 28 Mars f. m. 475 stegrade lefnadskostnaderne, om icke dessa äro lika stora för de personer, hvilka erlägga bevillning efter den s. k. l:sta Artikeln.
På den fråga, som Frih.
Baab nyss gjort svarar jag, det jag medgifver, att lefnadskostnaden för öfriga medborgare stigit i samma förhållande som för embetsman; men i och med detsamma som lefnadskostnaden för de s. k. näringsidkande och arbetande klasserna stigit bar också deras förmåga att förvärfva sig mera blifvit i samma proportion förökad, hvilket deremot icke inträffat med löntagarne.
Jag tillåter mig dessutom att uplysa derom, att ifrågavarande förslag icke väckte något motstånd inom Utsk. hos ledamöterne hvarken af Preste,- Borgare- eller BondeStm; utan det var tvertom Hr Schwan, som väckte detta förslag, hvilket också utan votering antogs af Utsk.
Hr Printzensköld, Carl: När Frih.
Raab frågar, om icke för en arbetare eller en industriidkare lefnadskostnaden är lika stor som för den embets- eller tjensteman, hvilken blott har 500 Rdr i lön, och hvarpå måste svaras ja, så frågar jag Hr Frilen tillbaka, om Staten har lika stor säkerhet att erhålla tillförlitlig upgift på den förres verkliga inkomst som på den sednares?
På den frågan torde Frih.
Baab nödgas svara nej. Gr. af Ugglas:
Jag anhåller att få besvara den af Hr Printzensköld till Frih. Rabb framställda fråga.
Det är väl kändt, att man icke kan med så stor visshet erhålla kännedom om en industri-idkares inkomst som om en embetsmans; men det är också lika väl kändt, att procrn är rättad derefter.
Till Hr Brakel får jag hemställa, huruvida, då han medgifvit att lefnadskostnaden för så väl de industri-idkande klasserna som för löntagarne stigit lika mycket, men han tillika ansett att förmågan att bära den högre lefnadskostnaden stigit i en annan proportion, det likväl, på samma gång som icke obetydliga löneförhöjningar blifvit vid denna Riksdag begärda, och troligen varda beviljade, skulle vara lämpligt att det oaktadt ytterligare höja löntagarnes från bevillning fritagna inkomst.
Jag tror för min del att sådant vore orätt, emedan det icke rimligen lärer kunna antagas att inkomsterna för mängden af de små handtverkare, om hvilka här är fråga, stigit i samma förhållande som de äskade löneförhöjningarne.
Jag tror således, att Utsk:s förslag bör förkastas, synnerligast som jag anser att, då man ieke kan neka till att ej sjelfva grunden är oriktig, det vore orätt att medverka till en ytterligare skärpning i stadganderne i berörde hänseende.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt att i afseende på denna punkt och den i sammanhang dermed förekommande § 2, blifvit yrkadt af Gr. af Ugglas, att R. o. Ad. med afslag derå måtte godkänna § 2 såsom den lyder i nu gällande BevillmsFörordn. med den förändring, 476
Den 28 Mars f. m. att deri införde lönebelopp oell afgifter utföras med motsvarande belopp i Ernt, uti hvilket förslag åtskillige andra talare instämt, och af Hr Brakel bifall till Utsk:s förslag med den förändring att bevillning af en Rdr
Rmt skall erläggas för hvarje 100
Rdr in komst utöfver 500 Rdr; hvarjemte Hr Bildt yrkat återremiss af denna punkt, blef Propos. till bifall å förev:de punkt först framstäld och besvarad med starka
Nej jemte några Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det förslag till beslut som Gr. af Ugglas afgifvit, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 7:de punkten, ang:de § 7; hvarjemte förekom Utsk:s förslag till förändrad lydelse af nämnde §. R. o. Ad. biföll denna punkt jemte berörde redaktions förslag. 8:de punkten, ang:de §9; hvarjemte förekom Utsk. förslag till förändrad lydelse af denna g. Frih.
Yi komma nu till de §§:r uti förordningen, som innhålla både minimi-tariffer och klassifikation af personer.
Jag hemställer, om dessa minimi-tariffer någonsin varit annat än vilseledande.
I följande gg:r stadgas, att TaxeringsKomité må ega att efter sig företeende omständigheter och på grund af inbemtade uplysningar både höja och minska minimi-afgifterna.
TaxeringsKomitéerna hafva också i många fall begagnat sig af denna dem medgifna rättighet och höjt inkomsten om icke till dubbelt, åtminstone till ganska betydligt.
Då fördenskull sådant, oaktadt minimi-tarifferna, kan ega rum, tror jag dessa vara fullkomligt onyttiga och endast ledande till trassel och oreda samt är förvissad om, att derest de borttagas, bevillningsbeloppet i allmänhet skulle ganska ansenligt höjas.
Klassifikationen af städerna anser jag dessutom icke utgöra någon rättvis grund för bestämmandet af derstädes näringsidkande personers inkomster; ty vi känna allt för väl handtverkare, manufakturister, m. fl. i de mindre städerna, som drifva betydligt större rörelse än deras motsvarande yrkesbröder i de större.
Jag tror således att så väl den ifrågav:de klassifikationen som minimi-tarifferna böra bortagas, hvilket jag anser skulle vara en ganska lycklig förändring, samt anhåller om propos. å detta mitt yrkande.
Också jag önskar att minimi-tarifferna måtte borttagas, samt anhåller att få underkasta Utsk:s räsonnemang i denna del en något närmare granskning.
Utsk. utgår från den för-, utsättning, att man vid förra Riksdagen, då Ständerna »beslutade nedsättning till hälften af bevillningsproc. för handel och rörelse Den 28 Mars f. m. 477 åsyftade bland annat, att derigenom skulle beredas samvetsgrannare upgifter och pröfning vid taxeringarne, äfvensom man föreställde sig att på sådant sätt bevillningen skulle komma att upgå till ungefärligen lika belopp som förut af stadsmannanäringarne utgjorts; men att denna förmodan endast i få fall blifvit förverkligad, och det oaktadt näringarne under den sista tiden vunnit synnerlig utveckling samt i allmänhet bedrifvits med stor fördel för sina idkare.»
Härvid ber jag att i förbigående få anmärka, att om Utsk:s antagande till en del kan hafva sin riktighet, tål det dock en betydlig nedprutning i afseende på förhållandet med hufvudstaden.
TaxeringsKomitéerna hafva i många fall gjort afseende på den nedsättning som Ständerna beviljat och höjt inkomstberäkningen, om icke till dubbelt åtminstone ganska betydligt.
Följaktligen anser jag icke att det kan utgöra någon tillförlitlig grund för den slutsats som Utsk. gjort, då det yttrat: »då erfarenheten gifver vid handen, att flertalet näringsidkare påföras om icke den för hvarje klass stadgade minsta afgift, åtminstone föga derutöfver, har Utsk., med aktgifvande på ett sådant missförstånd af författningens mening, ansett minimi-afgifterna i förevarande §, den der afser de hufvudsakliga Stadsmannanäringarne, böra återföras till de belopp, som under en längre tid intill sistl.
Riksdag voro bestämda;» hvarefter Utsk. fortfar: »endast i ytterst få fall torde dessa afgifter öfverstiga den proc., som i regeln bör hvarje skattskyldig påföras.»
Jag kan icke förstå, hvarifrån Utsk. hemtat denna upgift; ty om man vill gå till taxeringsnämnderna, så lärer man finna, att det är i ytterst få fall, som dessa afgifter blifvit de skattskyldige påförde till sitt minimi-belopp; hvaremot man val torde kunna säga, att det funnits ganska mångå fall, der dessa minimi-afgifter, äfven med deras till hälften reducerade belopp, varit för höga.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att fabrikanter skola, enligt Utsk:s förslag, betala minst 15 Rdr
Bko eller 22^ Rdr Rmt i afgift till Kronan, Nu vet hvar och en, att afgifterna till kommunen och annan beskattning utgå efter afgifterna till kronan, hvarigenom således en fabrikant blir ålagd att, enligt miniini-tariffen, så vida den skall tjena till efterrättelse, betala minst 40 Rdr
Rmt i årlig skatt.
För att visa, huru litet detta i åtskilliga fall öfverensstämmer med hvad i verkligheten borde ega rum, skall jag be att få föredraga en förteckning på ett visst antal här i hufvudstaden befintliga fabrikanter, tillhörande olika näringar, hvilken förteckning jag hemtat ur Handels- och Ekon.Kollegii berättelse för år 1854, eller det sista år för hvilket jag funnit denna berättelse komplett.
Häraf befinnes bland annat, att i hufvudstaden då funnos:
Appretörer 5 Arbet. 4 tillverkn:värde 2,100.
Bensvärtstillverkare 4 » 7 » 4,234.
Bildhuggare 3 » 18 » 933.
Chirurg.
Instrum:makare 2 » 15 » 6,40 0.
Chokoladfabrik. 2 » 1 » 383.
Eau de Cologne 3 » 1 » 1,567.
Etui och Portföljtillv. 3 » 12 » 813.
Fabriksredskapstillv. 3 » 4 » 333.
478 Den 28 Mars f. m.
Filhuggare 2 Arbet . 5 tillverkmvärde Färgberedare 1 » 2 » Gipsgjutare 2 » 5 » Glasslipare 2 » 2 )) Hvitgarfvare 1 » 1 )) J ernbleckslackerare 5 » 16 » Kautschuksfabrik.
1 » 2 » Lacktillverkare Meteorologisk.
Instrum.- 2 » 1 » makare 2 » 1 )) Metallduksfabrik.
4 » 2 » Nålmakare 3 » 12 » Optisk Instrurmmakare 2 » 4 » Skärslipare 1 » 1 » Tagelberedare 1 » — » Vaddfabrik. 9 » 4 » 500 200. 800. 200. 100. 770. 1,333. 900. 700. 1,133. 400. 467. 100. 50. 855.
Fabrikanter 63Arbet.
120 tillverkrnvärde 24,271.
Jag anhåller om R. o. Ad:s öfverseende för det jag tröttat med uppläsandet af denna tabell; men den torde icke hafva varit så alldeles utan intresse för att öfvertyga något hvar om huru mycken tillgång, som finnes i en hel mängd s. k. fabriker, hvilka dock äro underkastade den minimi-afgift, som i BevillmsFörordmn finnes stadgad.
Ofvergår jag nu till ett närmare skärskådande af den minimiafgift af 15 Rdr Bko, som är den minsta Utsk. föreslagit, så om jag lägger till den i allmänhet antagna minimi-procm af 24t
Rdr utaf inkomsten sedan kostnaderne för arbetare m. m. derifrån blifvit afdragne, så utgör den nettoinkomst som man kan supponera, att hvarje fabrikant borde ega, 600 Rdr Bko.
Jag hemställer huruvida icke redan den förteckning, jag tagit mig friheten upläsa, kan visa, att det finnes ganska många bland dessa fabrikanter, som icke kunna ega en så stor nettoinkomst.
Det är dock icke nog med dessa 15 Rdr Bko, utan skatten upgår med kommunalafgifter såsom nyss är sagdt till nära 40 Rdr Rmt, till följd hvaraf en fabrikant således i många fall betalar öfver 10 proc. af sin verkliga inkomst i bevillningsafgift.
Jag drager icke i tvifvelsmål, att tillverkningsvärdena uti ifrågavide förteckning af många äro för lågt uptagne, och jag vill till och med antaga, att de blott utvisa fjerdedelen af verkliga värdet.
Sammanräknade tillverkningsvärdet för 63 fabrikanter äro uptaget till 25,400 Rdr Bko; antager jag i stället att det upgår till 100,000 Rdr, tror jag dock att det skall vara tillräckligt, när man betraktar fabrikationernas beskaffenhet.
Dessa 63 fabrikanter skola, efter minimi-afgiften skatta till Staten 945 Rdr och om jag dertill lägger |, eller 708 Rdr 36 sk. i kommunalafgifter, erhåller jag ett sammanlagdt skatte-belopp af 1653 Rdr 36 sk.
Om för hvarje hos dessa fabrikanter anställd arbetare, upgående till ett antal af 120 personer, lägges en afgift af 2 Rdr
Bko, blir hela summan 1,893 Rdr 36 sk., således icke långt ifrån 2000 Rdr, och antager jag tillverkningsvärdet, såsom Den 28 Mars f. m. 479 nyss nämndes, till 100,000 Rdr; sä finner man att förevarande personer komma att till det allmänna skatta, icke 21 proc. af sin inkomst, utan nära 2 proc. af fabrikernas hela tillverkningsvärde, och sådant måtte väl vara orättvist.
En annan omständighet, som också visar att minimi-afgifterna äro oriktiga, hemtar jag från jemförelsen mellan sådana fabrikanter,' som här äro i fråga, och dem, hvilka hafva rättighet att på grund af s. k. försörjningsratt arbeta för egen räkning.
Det är sannt att desse personer icke äro befogade att i sin tjenst använda andra biträden än sådana, som tillhöra familjen eller tjenstefolk; men vid jemförelse mellan fabrikanternas antal och arbetarnes, finner man att öfverhufvud 2 arbetare tillkomma hvarje fabrikant.
Nu skulle, efter den af Utsk. upställde skala, hvarje handtverkare i förenämnde kategori, icke komma att i skatt betala mer än 3 ltdr
Rmt, och ser jag på fabrikanternes egenskap med afseende å hvad de hafva att förrätta, eller också på förhållandet emellan dem sjelfve och deras arbetare, så kan jag draga den slutsats, att deras förtjenst icke kan vara mycket större än deras, som arbeta på grund af försörjningsrätt.
Derföre anser jag det hårdt och obilligt, att bibehålla minimi-afgiften, sådan som den var enligt gamla författningen.
Utsk. yttrar att »der någon näring undantagsvis bedrifves i så ringa omfång eller med så liten framgång, att den lemnar mindre inkomst, der hafva taxeringsmännen både rättighet och pligt att nedsätta afgiften.»
Men jag frågar, hvartill skall då egentligen denna afgift tjena, när Taxerings-komitéerna i alla fall hafva både rättighet och pligt att nedsätta den så snart det behöfves.
Ar detta icke en motsägelse.