Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvenne Stånd, och deribland R. o. Ad., antogo BankoUtsk:s förslag, sorn1 endast i en obetydlig mån afvek från Konungens; men tvenne Stånd beslöto, att en skrifvelse borde till Konungen afgå, innefattande en anhållan att Konungen täcktes låta uprätta ett på vetenskapliga grunder byggdt system för decimalräkningens införande i såväl mått, mål och vigt som mynt.
Således hafva verkligen vid sisth riksdag alla fyra Stånden varit ense om beslutet att decimalsystemet borde antagas.
Men BankoUtsk. fann uti den afvikelse som
Den 19 Juli e. m. 523 egde rum mellan de
Stånds beslut som antagit det af Konungen framställda och af BankoUtsk. tillstyrkta förslaget, och de två Stånds, som hade önskat att ett förslag till nytt system skulle upgöras, sä oförenliga svårigheter, att Utsk. ansåg frågan derigenom vara förfallen.
Denna, som jag vill kalla den, oformlighet, vållade att icke redan vid sisth riksdag något mera definitivt i frågan blef afgjordt.
På dessa grunder vågar jag för min del tillstyrka R. o. Ad. att återremittera detta betänk, hvarigenom Utsk. blefve i tillfälle att, i fall som jag hoppas, ålerremiss å delta betänk, äfven af Medstånden beslutas, upgöra ett förslag, hvilket så myckel som möjligt kunde vinna samtlige Ståndens bifall.
Fullkomligen inslämmande i syftningen af de anföranden, som de föreg:de talarne afgifvit skulle jag tro, att, såvida man vill vinna det åsyftade ändamålet, är det ock nödvändigt att vidtaga den åtgärd, som Hr Rosensvärd föreslagit, nemi. att återremittera betänk; ty skulle Stånden stadna i olika beslut, så skulle ju för sammanjemkningen svårigheter kunna upkomma, som kunde lägga hinder i vägen för frågans lyckliga lösning, synnerligen sedan en talare Hr Brakel framställt förslag om myntenhetens nedsättande från en till en half riksdaler.
Jag vill visserligen icke bestrida att ju ej halfva riksdalern som enhet är i flere afseenden lämpligare än den hela, ty diskussionerne derom vid föreg:de riksdagar hafva fullkomligen uplyst detta förhållande, men tror mig äfven vela att denna förändring af myntenheten skulle inom Mcdstånden möta icke obetydliga svårigheter.
Jag tror att, så framt man vill vinna något sammanhängande helt, så är det nödvändigt alt icke hvarje
Stånd för sig fattar ett beslut afvikande törhända från alla dem som i de öfriga Stånden göra sig gällande.
Visserligen är riksdagen långt framskriden men jag tror likväl, att om återremiss beviljas, Utsk. dock skall hinna att, i en fråga, så vigtig som denna, afgifva sitt slutliga betänk, innan slutet inträffar, och instämmer för den skull i anhållan om återremiss.
Med all aktning för andras åsigter, torde det vara tillåtet att följa sin egen öfvertygelse äfven när denna afviker från dem som synas tillhöra det inom ens närmaste omgifning rådande modet; och det torde så mycket mera vara representantens skyldighet att ej fördölja denna sin öfvertygelse, om han tror densamma delas af den stora allmänheten i landet.
Det är således jemväl min afsigt att vid detta tillfälle yrka att man alldeles ej må taga för afgjordt alt decimal-systemets införande vore för den stora allmänheten en serdeles välkommen sak.
Jag är för min del tvertom förvissad, alt införandet deraf skulle här, såväl som annorstädes, möta, serdeles i början, mycken ovilja, ja t. o. m. ännu mera än i andra länder, der trafiken och handeln är lifligare än de kunna vara hos oss, i vårt långsträckta och glest befolkade land.
Det är nemi. klart, att just i följd af dessa sistnämnde för - 524 Den 19 Juli e. ni. hållanden blifver det för befolkningen desto färre tillfällen att snart inhämta kännedom om och vana vid förberörde förändring.
Vid ett föregrde tillfälle då frågan om dicimal-systemets införande var å bane, yltrade Hr von Hartmansdorff, alt ”bland alla de nyheter och förslag, som plåga det Svenska folket, ansåge han frågan om detta system inlaga elt utmärkt rum”; — jag delar fullkomligen Hr von Hartmansdorff, åsigt i detta fall.
Häri styrkes jag genom hågkomsten af huruledes då jag för flere år tillbaka besökte några af Europas öfriga länder, fann jag, till min förvåning, att man i Frankrike, der decimal-systemet redan länge varit påbjudet, räknade såväl i städerne som på landet, uti ”sous” och mätte medelst ”aune”, (styfver och aln) i stället att begagna de anbefallda vetenskapliga benämningarne på värde- och längde-måtten, hvilka sednare benämningar man likväl, såsom bekant, är tvungen att iakttaga uti alla utskrifne räkningar och transaktioner, om de skola anses ega laglig form.
Detta bevisar, alt äfven i ett land, så af revolutioner plöjdt och mångfaldigt nivelleradt, som Frankrike, äro likväl de gamla benämningarne så rotfästade, alt de ännu icke försvunnit: men då, såsom nyss antyddes, lagbudet derstädes är så strängt, att ett köp, för att vara giltigt, måste ovilkorligen upgöras på det nymodiga sättet, så har man väl varit tvungen att i dessa skriftliga afhandlingar rätta sig derefter.
Detta har dock varit elt tvångsmål, men icke skett af fritt val.
Ty det torde vara tillräckligen kändt att Franska nationen måste böja sig efter de theorelici, som den oförsigtigt valt till sina representanter, och som på det våldsammaste sätt ålade menigheten blind lydnad.
Hos oss, hvarest vi Gudi lof! kunna mera rätta oss efter egen öfvertygelse och icke varit underkastade de blodiga revolutionernes jern-ok, eller annat välde af lika despotisk art, hos oss tror jag det vara onödigt och otjenligt att plåga landet med den ifrågavar. förändringen.
Nog måtte de bildade kunna underkasta sig det gamla räknesättet; de kunna göra det utan olägenhet, då deremot för menigheten det nya systemet torde vara ganska svårlärdt.
För öfrigt gör jag gerna all rättvisa åt Hr Lejonankars, i dess reservation gjorda framställning i ämnet, i så målto att jag medgifver det den föreslagna förändringen visserligen skulle under de af den värde reservanten förordade vilkor på fördelaktigare och bättre sätt verkställas, än om berörde villkor ej varda iakttagne.
Men detta loford innefattar å min sida ingenting vidare än att, — om ändtligen decimal-systemet skall öfvergå oss, — det då hellre må ske på ett jemförelsevis förmånligare vis.
Likväl ber jag att få påminna derom att Hr Brakel ju nyss omtalat ett annat, som det vid hastigt åhörande tycktes, mycket sinnrikt förslag i afseende på decimal-systemet; hvem vet om ej ett ännu förmånligare snart torde påfinnas; hvarföre, och medan systemet är stadt i sin utveckling, jag tror bäst vara att icke förhasta sig med beslut om införande af något förslag i ämnet.
Jag anhåller alltså att Hr Frih. o. Landtm, behagade proponera afslag på detta betänk.; att R. o. Ad. till detta afslag behagade lemna sitt instämmande; samt att, såvida Ståndet likväl skulle anse Den 19 Juli e. m. 525 återremiss vara Ijenligare, det Höglofl.
EkonUtsk. ville af detta, för mia ringa del nu afgifna vördsamma anförande intaga huruledes icke (på sätt likväl en och annan ledamot i dag hörts taga för gifvet) alla ledamöter af R. o. Ad. dela den af åtskilliga Ståndsbröder uttalade öfvertygelsen om önskvärdheten af decimal-systemets införande linder en form eller en annan.
Jag har öppet yttrat min tanka härom; måhända hyses den jemväl af åtskilliga bland dem, som ej älska alt offentligen upträda som talare.
Då jag i mitt förra anförande endast åberopade de skäl som af Hr Lejonankar i hans reservation blifvit anförde, skedde sådant derföre, att jag ej ville uptaga liden med uprepande af de skäl som under föreg:de riksdagar framställts för decimal-systemets inför: nde, enär pluralitelens, åtminstone inom detta Stånd, åsigt härom vid sednasie riksdagar uttalat sig för decimalsystemet och de fördelar som deraf skulle åstadkommas; men då Frih.
Cederström bär yttrat, såsom talande emot decimal-systemets lämplighet, att detsamma, ehuru i Frankrike infördt, dock derstädes kunnat i så ringa mån vinna den stora allmänhetens förtroende, alt der än i dag brukas de gamla systemen serdeles för mynt och mått, så har jag begärt ordet, för att få fästa upmärksamheten derå, det jag ingalunda tror alt orsaken till denna obenägenhet bör sökas hos decimal-systemet, såsom sådant utan deruti att det i Frankrike är lämpadt pä en princip som är helt och hållet godlycklig och hvarigenom de nya bestämmelserna ej blifvit commensurable med förut varande system för mynt, mått, mål och vigt.
Enehanda skulle säkerligen förhållandet äfven blifva här om på sätt Hr Brakel syntes antyda, decimal-systemet på samma sätt som i Frankrike skulle tillämpas, men om i den syftning
Hr Lejonankar föreslagit, de nya bestämmelserna för mynt, mått, mål och vigt vore commensurable med nuvar. förhållanden, så tror jag alt förändringen, långt ifrån att här möta motstånd, äfven bland allmogen skulle inom kort tid vinna sympathier, serdeles om det nya systemet någon tid ginge i bredd med det gamla.
Jag har så mycket mera anledn. till denna förmodan, som man ser att vid denna riksdag, en ledamot af BondeSt. just varit den som väckt förslag i denna syftning.
Då jag likväl medgifver att, det mål jag åsyftar, med mera sannolikhet vinnes genom återremiss af förevar, betänk, så vill jag afstå från min förut framställda begäran om afslag och förena mig i anhållan om återremiss.
Afven jag skall afstå från mitt yrkande om propos. på Hr Lejonankars förslag och förena mig med dem som yrka åtrrremiss.
Medan jag nu har ordet ber jag endast med några fä ord få besvara hvad Frih.
Cederström framkastat mot decimalsystemet.
Stjernstedt har redan framställt orsaken till svårigheten af detta systems införande i Frankrike, såsom bestående deruti, att man der tog till enhet ett sådant mått, som icke var för nationen bekant och följaktligen kunde den ej för sig göra klart huru stor multipeln af detsamma var.
Metern var nemi. 3,36S15 Svenska 526 Den 19 Juli e. m. fot och jag tror det skulle blifva ganska svårt t. o. m. för den mest vana räknekarl att hastigt säga huru mycket en 7 eller 8 eller 9 meter var.
Att införa ett sådant system för mått, mål och vigt vore så opraktisk som något kan vara.
Cederström har sagt att Fransoserne ännu ej lärt sig hvad myntet beträffar att räkna i decimaler.
Jag vet ej om så är förhållandet, men hvad jag vet är, att efter 1809, och således många år sednare än i Frankrike, infördes rubel- och kopek-räkningen i Finland och nu räknar hela nationen derefter.
Rubeln är 40 sk. rgds och kopeken T ls af rubeln.
Eget vore om Fransoserna, som anses för snabbtänkta och qvicka, likväl vore dummare än Finnarna. R. o. Ad. ansåg de emot förevar, utlåt, gjorda anmärkmr föranleda till ålerremiss.
Ekon.Ulsk:s d. 10 och 17 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 119, i anledn. af väckt motion om revision af K.
Förordn. om mått, mål och vigt samt utfärdande af Reglemente för spannmåls-mätning.
Föredrogos, men lades på begäran af Gr.
Lagerbjelke, Gustaf, och Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh., ånyo pä bordet LagUtsk:s d. 17 dennes på bordet lagda betänkm:
N:o 34, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de sättet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap eller deraf härflyta; och N:o 35, i anledn. af väckt motion om förklaring af lagens stadgande, ang:de rätta orten för lysning till äktenskap.
Föredrogs Gr. von Stedingks, Ludv. Ernst, d. 15dennes på bordet lagda hemställan om rätta tolkningen af ett utaf R. o. Ad. fattadt beslut, ang:de pensioneringen af Riddarhusets tjenstemän.
Det är i sanning med förvåning som jag funnit en skrifvelse från Gr. v.
Stedingk till IIr Frih. o. Landtm, hafva blifvit upförd på föredragms-listan.
Då jag genomläser berörde skrifvelse, ser jag densamma både till sitt syfte och sin form besynnerlig, till syftningen, såsom innefattande en hemställan huruvida ett af R. o. Ad. fattadt beslut skall tillämpas på annat sätt än hvartill ordalagen gifva anledn.; till formen olämplig, emedan det icke är Riddarh.Utsk., ulan ledamoten af R. o. Ad.
Gr. von Stedingk, Ludv. som till Hr Frih. o. Landtm, gjort framställningen.
På dessa skäl finner jag icke alt R. o. Ad. med denna skrifvelse bör laga annan befattning, än alt lägga densamma till handlingarne.
Denna, under handläggning varande, fråga är allra lindrigast sagdt först och främst oformlig.
Det är icke Utsk. söm inkommit med ett mern. eller betänk, till R. o. Ad.
Den 19 Juli e. m. 527 hvilken form hiuills varit den vanliga då ett Utsk. haft någon framslällning att göra till elt RiksStånd, utan det är Ordf:den i ett Utsk. som företagit sig att tala på Utskis^vägnar.
Men icke nog dermed; Ordf:den har icke skrifvit till R. o. Ad. utan lill Hr Frih. o. Landtm, och ytterligare, ej nog dermed, förhemfilte Ordf:de har ingenting föreslagit, utan anhållit att Hr Frih. o.
Landtm, skulle göra den framställning hvartill han kunde finna sig befogad.
Efter alla dessa begångna oformligheter kan jag icke inse att denna skrifvelse förtjenar någon annan åtgärd än att helt enkelt läggas lill handlme; hvarom jag vördsamt anhåller om propos.
Det är myckel att beklaga att Gr. von Stedingk, vid det tillfälle dä hans promemoria skall behandlas, icke finnes tillstädes, för alt inför R. o. Ad. redogöra för de omständigheter, som kunnat föranleda en så besynnerlig procedur, som den härvid följda.
Efter hvad föreg:de talare ronde besagde procedur yttrat och hvaruti jag i allo instämmer, är det öfverflödigt att för tillkännagifvande af min enskilda mening, uprepa dessa reflexioner öfver denna speciella forrafråga.
Hvad sjelfva innehållet af ärendet beträffar, har jag i sanning ej kunnat finna någon tvetydighet i R. o. Ad:s mening; hvadan det således synes hafva varit af Ridd.Utsk. alldeles onödigt att framställa några allernativer för utförande af ett bestämdt beslut, sådant som R. o.
Ad. i denna fråga fattat.
Det förefaller likaledes nog förvånande, att Utsk. ifrågasätter, det Riddarhusets tjenstemän skulle ega någon oplions-rätt i sådant fall.
Att de nya pensions-vilkoren endast angå de Riddarhusets tjenstemän, hvilka hädanefter antagas, anser jag för min del vara den enda rätta upfattningen af R. o.
Men med förklarande af denna min öfvertygelse åsyftar jag likväl ej framkalla från Ståndets sida något instämmande deruti, om också Ståndet skulle dela berörde mitt omdöme i sak; ty jag måste erkänna, lika med Gr.
Lagerbjelke och Frih. Stjernstedt, att den ursprungliga framställningen, hvaröfver R. o. Ad:s förklaring skulle gifvas, är allt för oformlig, för alt Ståndet derpå kan eller bör grunda något sitt beslut eller ingå i svaromål; utan måste jag fastmera hemställa att denna promem. eller skrifvelse, eller hvad namn den föredragna skriften må kunna tilläggas, endast måtte obesvarad läggas till handlingarne.
Toll, Gustaf: Som Gr. von Stedingk lärer vara från staden afrest, anser jag mig böra sådant för R. o.
Ad. tillkännagifva.
Då han således icke kan vara i tillfälle att gifva skäl för sin åtgärd och jag, i afseende på upgörandet af aflöningsstaten för Riddarhusets tjenstemän, afgifvit en reservation, som vid antagandet af Utsk:s betänk, i frågan, icke lyckades tillvinna sig R. o. Ad:s upmärksamhet så får jag förklara, det jag icke har något att nu i saken tillägga, icke heller något att erinra vid den behandling af Gr. von Stedingks skrift som
Ståndet synes vara hågadt att vidtaga. R. o. Ad. beslöt att lägga Gr. von Stedingks ifrågavande hemställan till handlingarne.
478 Den 19 Juli.
Föredrogs Ridd.Utsk:s d. 17 dennes pä bordet lagda mern.
N:o 13, i anleda, af Hr Odencrantz^ motion om ersättning för det å Landtmarskalks-klubben bortstulna Kongl, silfver.
Den hemställan, som Ridd.Utsk. i nu föredragna mern. gjort, har till sitt åsyftade resultat alltför mycket billighet för sig, för alt min mening skulle kunna vara att, hvad hufvudsaken angår, yttra mig i motsatt riktning; men i följd af den olyckligt fortfarande, beklagliga ödets skickelse, som hvilar öfver Ridd.Utsk. och redan förre riksdagen å detta rum af en värd ledamot öfverklagades, ”att berörde Utsk. nemi. icke, i likhet med R.
St:s Utsk., får välja sitt tjenstebiträde, utan måste åtnöjas med hvad som förefinnes”, har det inträffat att ordalagen i det förevar:de mern. icke fått lyckligare lydelse än vanligt varit uti de framställningar som från berörde Utsk. under denna riksdag utgått.
Här yttras nemi. i Utsk:s slutliga hemställan, ”att nämnde summ;,! må för det af Hr Odencrantz upgifna ändamål från Ridd.-kassan till honom utbetalas, emot åtagande å hans sida, dels att derför anskaffa de ofvan upräknade silfverpiecerne” etc.
Men de ofvan upräknade pjecerne äro olyckligtvis just de bortstulna.
Såvida Hr Odencrantz besitter den serdeles önskvärda, men mycket sällsynta egenskapen att kunna i största hast återskaffa slulne effekter, så skulle ingenting bättre vara; men (let måtte ändå icke hafva varit Utskis mening eller förhoppning, utan fast mer, har det velat säga, att man borde anskaffa dylika effecter, som de stulne, nemi. i värde och måhända äfven till utseendet liknande pjecer i de bortkomnes ställe.
Utsk. säger längre fram mot slutet af förenämnde sin hemställan: ”att derest några af de bortstulna effekterna framdeles skulle tillrättafås, dessa, eller värdet deraf tillhöra Riddarh.-kassan”.
Visserligen kan man med mycken upmärksamhet leta sig till Utsk:s mening; men fruktansvärdt är, å andra sidan, att om man godkänner detta mern., sådant det är, så pålägger man, derest det skall tolkas efter sin ordalydelse, Hr Odencrantz svårare vilkor än han skulle kunna upfylla och Utsk. åsyftat.
En följd häraf åter blefve, att bemälde ledamot ej komme i tillfälle utföra den välvilliga afsigt som föresväfvat Utsk. och som jag är öfvertygad att R. o. Ad. gerna skall omfatta och i sinom tid behjerta.
Men med afseende derpå, att man alltid bör för uttryckande af sina beslut välja passande ordalag; att Ridd.Utsk. -har ganska litet att göra, och att ännu af riksdagen nog lång tid lärer återstå, för alt Utsk. må kunna hinna att afgifva en till ordalagen Ijenligare och mera språkriktig hemställan, vågar jag anhålla att R. o. Ad. ville återremittera detta betänk, och dervid foga de af mig nu gjorda anmärkmr.
Om det äfven skulle antagas, att Ridd.Utsk. kunde hafva tillfälle till den ifrågavande stilöfningen, tror jag deremot att R. o.
Ad. svårligen har tid att vara chria-granskare; och då det endast är fråga, att ändra ett ord i Utsk:s Den 19 Juli e. m. 529 Utsk:s utlåt., skulle jag önska ali R. o. Ad. genast behagade vidtaga den åtgärden.
På grund af den (ramställning, som ronde den föröfvade stölden blifvit gjord och hvad som erfordras för densammas ersättande, hemställer jag att R. o. Ad. må anslå den upgifna summan 360 r:dr samt öfverlemna åt Ridd.-
Direktm att med Hr Odencrantz upgöra om anskaffande af piecer i de bortstulnas ställe.
Mörner, om ej R. o. Ad. blir just hvad han ej vill alt Ståndet må vara, Chriagranskande, om man företager sig att nu i plenum göra ändring i ordalydelsen af Utsk:s framställning och om ej det då vore bättre att återremittera betänk, till Lisk. hvilket, på sätt Frih.
Cederström uplyst, har god tid alt sjelf göra den erforderliga rättelsen; hvarföre jag med den ädle Frih:n förenar mig i en vördsam anhållan om propos. på återremiss.
Lagerbjelke har visserligen hufvudsakligen uttalat hvad jag ämnade gifva till svar på Gr.
Mörners yttrande, men jag önskar få tillägga mitt individuella godkännande af det utaf Frih.
Palmstjerna föreslagna beslutet, dock så, att detta förslag till beslut, så önskar jag åtminstone, mätte Ridd:h.Ulsk. delgifvas samt af Utsk. upfattas och återgifvas jemte historiken af ämnet, så att saken nästa gång den förekommer må kunna, i ett tjenligt sammanhang, tagas uti betraktande.
Det synes mig att Ridd.h.Ulsk. numera ingalunda saknar materialier för ett utlåt, af tillfredsställande egenskap: — men att man nu, blott för oviljan att inlåta sig i redaktions-betraklelser, hvilket jag tyckte vara Gr.
Mörners enda skäl, skulle deraf leda sig derhän, att ej låta Ridd:h.- Utsk. taga den redaktionsändrade befattning med frågan, som man aldrig tvekar att låta Ständernes öfriga Utsk. företaga när man ej med deras uttryckssätt är nöjd; det skulle kunna få utseende af att innefatta en courtoisie — eller hvad man vill kalla det — mot Ridd:h.Utsk., som jag är säker på att detta Utsk. icke begär eller dess Sekreterare har något skäl att förvänta.
Jag förnyar min anhållan om återremiss; tilläggande den önskan att Riddih.Utsk. må finna och för oss framställa antagligheten af Frih.
Palmstjernas förslag till slutordens redaktion.
Då denna fråga inom Utsk. förevar, anmäldes behofvet att en historik öfver frågan skulle upgöras; men som dervid anmäldes att Hr Odencrantz snart skulle afresa från staden och att saken dessförinnan borde vara afgjord, inskränkte man sig till fattandet af det beslut som skrifvelsen innehåller, hvilken, justerad ensam inför Ordf:den utan alt Utsk:s ledamöter deröfver hördes, för tidens vinnande, expedierades sådan den befinnes.
Sedan jag nu haft äran explicera förhållandet, vill jag ingalunda motsätta mig den begärda återremissen.
Jag hade icke ämnat yl8 H. 34 530 Den 19 Juli e. m. tra mig i frågan, men då jag nn fått höra huru man vid behandlingen gått tillväga, så finnér jag så mycket mer anledn. att yrka återremiss å densamma, på det att Utsk. må blifva i tillfälle alt få vara med om redakt:n då Utsk. derutinnan troligen skall lyckas bättre än hvad förevar:de mern. gifver vid handen, så att saken, när den från Utsk. återkommer, må utan anmärkn. kunna bifallas.
Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot förevar-.de mein. gjorde anmärkmr föranleda lill detsammas återremitterande, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II.
Föredrogs och bifölls Riddarh.Utskrs d. 17 dennes på bordet lagda mern.
N:o 14, i anledn. af Gr.
Liljencrantz’s motion om uplåtande af SecrelaUtsk:s-runimen till begagnande af Fosterländska Föreningen.
Uplästes och lades till handlingarné ankomne prot.utdr. från de öfrige RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 9, 12, 15, 16 och 17, samt frän Borgare och BondeStm af den 12, 15, 16 och 17 dennes. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 8 c. m.
In fidem protoeolli, Albert Munch.
Måndagen den 21 Juli 1851.
Plenum kl. 6 e. m. Justerades 7 prot.-utdr. för d. 19 dennes.
Ekon.Utskrs d. 16 o. 17 dennes på bordet lagda betänk.
N;o 114, i anledn. af väckte motioner, ronde folkundervisningen i riket; hvarjemte H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att numera ankommit prot.-utdr. innefattande PresteSt:s i ämnet fattade beslut, hvilket R. o. Ad. ansett sig böra afvakta innan detta betänk, företoges till afgörande.
Den 21 Juli. 531 Gr. Lagerbjelke,.
Jag får vördsamt anhålla, au betänk. måtte punktvis föredragas samt att PresteSt:s beslut vid hvarje punkt blifver Ståndet meddeladt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. l:sla punkten.
Sedan H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagifvit att PresleSt. afslagit denna punkt, yttrade Hr Tham, Casper Wolrath:
Första punkten i Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s betänk.
N:o 114 innehåller, enl. min åsigt, en af de vigtigasle frågor, som under denna riksdag blifvit väckte och utgjort föremål för R.
St:s pröfning, emedan det, hvarom denna punkt handlar, snart sagdt, i mer eller mindre mån, inverkar på Svenska allmogens upfostran till högre ljus.
På den hvilar, hvad namn och rykte Svenska folket sig skall förvärfva.
Med stor tacksamhet och glädje såg Svenska nationen folkskolor bildas inom landet, - men hafva väl dessa folkskolor medfört eller realiserat de förhoppningar, sorn vid desamma fästades?
Kasta vi en blick på folkskolan, så se vi, att uti denna skola finnes något som förhindrar henne att upfylla sin bestämmelse, och detta något är skolans inre organisation.
Hvad fordrar folkskolelagen af dem, som ifrån folkskolelärare-siminarium utgå för att blifva lärare för allmogen?
Icke mera än hvad, som fordras af lärjungar i andra klassen af en elementar-skola.
Man måste genast fråga, om icke den, som skall bilda 100:de-tal lärjungar, icke måste hafva ett högre kunskapsmålt om lärjungens åsyftade bildning till förstånd som hjerta skall vinnas.
Vi se, huru med en förvånande hast antalet af lärjungarne inom folkskolelärare-siminarium blifvit förminskadt.
Fråga vi orsaken härtill, så ligger den deruti, att folkskolelärare-seminarierne varit allt för ofullständiga.
De ha väckt misstroende hos de lärjungar der skulle bildas lill lärare, emedan vid deras utgång ur Seminarium, de sjelfva funnit, att skolan icke kunnat upfylla sin förbindelse.