Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En sanning är, att dessa karlar äro ganska mycket upptagna; men emellan vaktdagarne, som vanligen inträffa högst hvar fjerde dag, aldrig oftare, hafva de dock oftast ett par dagar alldeles lediga; och under denna tid bör man väl söka bereda dem tilllälle att i möjligaste måtto förkofra sig.
Redan förut bar jag omnämnt, huruledes manskapet erhåller en högst ojemn arbetsförtjenst.
Den naturliga följden deraf är, att manskapet aldrig kan veta, om eller huru mycket det kan komma att förtjena och att det aldrig tager vara på en sådan tillfällig förtjenst.
En sådan osäkerhet rör:de beloppet af arbets-förtjenster skulle icke ega rum, om icke karlarne städse voro nödsakade att sjelfva skaffa sig sysselsättning.
Helt annorlunda skulle, elter mitt förmenande, förhållandet blifva, om soldaterna alltid på sina fridagar hade bestämdt arbete, och om karlarne städse finge sin vissa gifna betalning derför.
Jag kan icke föreställa mig annat än att manskapet derigenom skulle vänja sig vid ett ordentligt lif, så väl utom som inom tjensten.
Vill man således att soldaterna, sedan de blifvit utslitna i tjensten, skola duga till någonting eller hafva någon annan utsigt än att ligga militärförsörjnings-anstalterna till last, så är nödvändigt, att de skola ständigt sysselsättas, samt att de få ett bestämdt arbete och en viss förtjenst, så att de äfven må kunna bespara något till den tid, då de erhålla afsked.
542 Den 20 December.
Utsk:t har, bland annat, i sitt Betänk, anfydt, det jag skulle med mitt förslag hafva alsett att bringa soldaterna till likhet med kronoarbets-korpsens karlar.
Jag kan lili förevide fall ej finna någon annan likhet än den, att de bada skulle arbeta; men soldaterna skulle erhålla betalning för sitt arbete; och detta, som jag vill hoppas, i största möjliga måtto, då kronoarbets-korpsen deremot får så godt som intet betaldt.
Hvad som å andra sidan vid mitt förslag företer sig såsom en fördel, hvilken icke lärer af någon kunna bestridas, är, att vid stora arbetslöretag ofta karlarnes anställning i massa just utgör ett vilkor för deras antagande till arbetet; ty om hvar och en karl särskildt skall förskaffa sig arbete, går han icke sällan i mistning om anställning vid sådana större arbetsföretag, der han aldrig för tjenstgöringens skull kunde infinna sig mer än vissa dagar i veckan; då deremot, om reg:tet uppgjorde kontrakt med arbetsgifvaren, ungefär lika många man dagligen kunde aflemnas, ehuru icke samma karlar för hvarje dag, då de, som voro i vakttur, alltid voro hindrade.
Vidare säger Utsk:t att, »så vidt Utsk:t erfarit, tillfälle till arbetsförtjenst icke saknas å de orter, der värfvade trupper äro förlagda.»
Detta kan visserligen vara sannt, hvad förhållandet i Stockholm beträffar, ehuru det tillfälliga arbete, sorn soldaten kan söka sig, ofta betalas ganska lågt; hvarföre han också ej så sällan heldre h. o. h. försummar att arbeta, än gör det, för en dagspenning, som lian anser alltför ringa; men så är icke förhållandet öfverallt annorstädes, t. ex. vid de artilleri-kompanier eller kommenderingar af öfrige regementen, som äro lörlagde vid våra fästningar.
Jag tror ej att artilleristerna vid Carlsborg, Waxholm och Carlsten under vintermånaderna hafva någon särskild arbetsförtjenst; åtminstone har jag aldrig sett att så varit händelsen; och likväl är jag öfvertygad, att våra artillerister vid depöt-kompanierna ganska val skulle kunna användas vid fästningsbyggnads-arbetena, der sådana pågå under en god del af året, d. v. s. nio månaders tid.
Den öfriga delen af året må i behörig ordning h. o. h. egnas åt öfning i exercis.
Skulle längre exercistid erfordras, måste arbetstiden naturligtvis inskränkas, då den militära tjenstgöringen för en soldat går framför allt annat; men då ledighet nu finnes 2 till 4 dagar i veckan, anser jag icke blott onödigt, utan äfven skadligt, att soldaterna skola tillbringa så mycken tid i sysslolöshet.
Om det blefve ett vedertaget bruk, att soldaterna vid de värfvade regementerna användes vid större arbetsföretag, tror jag, att detta skulle blifva ganska nyttigt äfven för staten sjelf.
Jag är förvissad derom, att det för sådant fall skulle blifva mycket lättare än nu att vid dessa regementen erhålla dugligt folk, samt att en stor del af de oordningar, som under nuvarande förhållanden dersammastädes äro rådande, dymedelst skulle blifva för framtiden undanröjda.
På dessa skäl anhåller jag om återremiss.
Den 20 December. 543 Hr af Klint, Erik Magnus:
Det verkligen välmenande uti motionärens förslag har ingalunda blifvit af Utsk:t förbisedt; men Utsk:t bar likväl, pä de i Betänk:t uppgifna skäl, ansett samma förslag olämpligt, samt sålunda icke kunnat dertill tillstyrka bifall.
Då jag således icke tror att motionärens begäran om återremiss kan komma att föranleda någon förändring i Utsk:ts förut fattade beslut, anhåller jag om bifall till Utsk:ts nu föredragna Betänk.
Den värde motionären har i sin afgifna motion föreslagit att för garnisons-regementerna skolor skulle bildas, der soldaterna kunde erhålla tillfälle till undervisning.
Vid sådant förhållande anser jag mig icke kunna undgå, att såsom ett temligen eget förbiseende hos motionären anmärka detta yrkande på inrättandet af en sak, som redan uti flera år existerat.
Alla under-officerare vid det regemente, jag tillhör, äfvensom de flesta vid de öfriga regementerna inom Stockholms garnison, hafva utgått från dylika skolor, och dersammastädes erhållit en för sitt yrke ganska försvarlig — ja, jag vågar till och med påstå — god hildning, så att de, när de utgått på andra regementen, kunnat upprätthålla det anseende, som de tillförene egt vid sitt eget.
Af det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, hemtar jag en giltig anledning, att beklaga den vana, som hos mången inrotat sig, att i tid och otid slunga fram förebråelser u ot tonen vid de värfvade regementerna.
Den 22 Novetnl> ev f. m. 3oi ■ombud.
Att LandtMarskalkens magt vid anteckningarne det oaktadt förblifver lika stor, är tydligt deraf, att tvister vid nntecknings-bordet alldrig kunna bli örn annat, än anteckningens enlighet med Grundlag och Riddarhusordning, och just i sådant fidi kan och bör LandtMai skalken, då han har samma rätt, som vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, neka proposition, elt mycket lämpligare sätt för honom att uttrycka sin tanka, än att han skulle, om ock som Ordförande, med votum decisivum, sättas i ett collegial-förhållande till Ledamöter af Ståndet eller Riddarhus-Directionen. 8:de Förändringen: 5 § i nuvarande Riddarhusordning, hvaruti det vilkor för Hufvudmans möjlighet alt inträda på Riddarhuset, -oaktadt utgifven fullmagt, bestämmes, att fullrnägtig skall hafva utrikes rest_, undnr Riksdagen med döden af gått j eller, efter stjrkt laga förfall och erhållet tillstånd, från Riksdagen med allo af rest, föreslår jag måtte ändras till följande ordalag: sin rätt f örlorat, utrikes rest_, eller återlemnat polletten.
Händelsen, om ful fini äg tig aflider, innefattas i uttrycket: förlorat sin rätt, och dessutom upptager detsamma många förut förbigångna fall, såsom då en fullrnägtig förverkar sin rätt genom Pollettens utlåning, och genom för länge öfverbiefven permissionstid, i egenskap af 302 Den 22 November f. m.
Ledamot i Utskott, samt genom ett Ridderskapets och Adelns i plenum fattadt Beslut varder förvunnen att hafva personligen någon förolämpat, och såvidare.
Orden efter styrkt laga förfall och erhållit tillståndj äro derföre förändrade, att de möjligen kunde gifva anledning att tro, det alla Ridderskapets och Adelns Ledamöter skulle vara förpligtade begära tillstånd, och redogöra vid en bortresa med allo från Riksdagen.
Sådant kunde väl vara nyttigt att hafva stadgadt i vissa afseenden; men det vore obilligt för ett
Stånd, sorn ej åtnjuter arfvode, och det är bestämdt stridande emot § 23 i nuvarande RiddarhusOrdningen och alla deremot svarande i de förra RiddarhusOrdningarne, der det står, att ”hvar och en, som ej utöfvat befattning, som Bänkman, Elector eller Ut”skottsLedamot, kan afresa nied allo,” endast han anmäler det för LandtMarskalkeu och återlemnar polletten.
I sammanhang härmed föreslås i samma § uteslutandet af orden:
Utgår Adelig Ätt pä Svärdssidanj upphöre Fullmägtig att innehafva säte för densamma.
Alldeles detsamma är nemligen sedan stadgadt för det fall att den dör, som utgifvit fullmagt, och sedan numera inga förmyndare få befullmägtiga, måste detta ovillkorligen inträffa, när hela Ätten skall utdö.
Den 22 November f. m. 3o3 g:(le Förändringen i nuvarande § 16 är helt obetydlig, och torde förklara sig sjelf.
Den innefattar nemligen att ordén, om den som öfverbevises att hafva utlemnat två fullmagter: och vare han äfven oberättigad att vidare utgifva fullrnagt till bevistande af den Riksdagen, måste blifva uteslutne, emedan han ej Eehöfver förbjudas utgifva fullrnagt för den tid, Ridderskapet och Adeln nekar honom sjelf sitta på Riddarhuset; hälst det redan är i nuvarande §6 intaget, att han ej får utgifva fullrnagt, när han sjelf, enligt RiddarhusOrdningen är oberättigad, att på Riddarhuset intaga säle och stämma. io:de Förändringen angår insättandet, näst efter den nuvarande § 16, afen ny§, med hvilken stadgan om anteckningarne ensamt kan blifva fulländad.
Det är nemligen nödvändigt, att fixera en legal form för klagomål öfver vägrad pollet, och deras hänskjutande till Ståndet; detta sednanare har alltid varit praxis, men RiddarhusOrdningens ändamål är just att stadga formen för all praxis inom Riddarhuset.
1 afseende på redactionen citeras för korrtheten skull det första momentet af 20 § i det Förslag, sorn 1823 i Decemb. antogs, och hvilket moipent, med uteslutande af det senare, föreslås att utgöra den nyssnämnde nya Paragraphcn.
3o4 Den 27.
Anmärkningsvis anhåller jag här få tillägga, att då jag nu inför Ridderskapet och Adeln genomgår det Förslag af 1823 års Riddarhusutskott, sorn af Ståndet godkändes i December, och för öfrigt ordagrant förnyar detsamma har jag i afseende på andra momentet i § 20 frångått detsamma, och till— stycker detta moments uteslutande, såsom ett alldeles öfverflödigt tillägg.
Så långt efteråt kan jag ej påminna mig, huru RiddarhusUtskottet kom att föreslå det; ej heller om det var infört i förslaget, när jag i Augusti månad lemnade Riksdagen; delta är ganska möjligt, äfvensom att jag sjelf till dess införande bidragit, men jag har icke nu velat uppehålla mig med ett onödigt genomsökande af RiddarhusUtskottets protocoller.
Momentet lyder: ”Såsom all”tnän grundsats gälle, att den, hvilken , enligt ”denna Riddarhusordning, blifvit oberätti”gad att säte och stämma på Riddarhuset ”intaga, under samma tid ej heller må ”'fullmagt utgifva.”
Såsom jag nu förstår saken, är detta i alla afseenden onödigt; der det kan gälla är det förut upptaget i nuvarande RiddarliusOrdnings § 6, eller i 1823 års förslag, § *7, och contrasterar dessutom mot nämnda § i ett fall, eftersom densamma tydligen fäster rättigheten att utgifva fullmagt vid 21 årsv ålder, och den att sjelf äga säle och stämma vid 25.
Men Ben 22 November f. rn. 3oj Men nödvändigheten att på detta ställe i RiddarhusOrdningen föreslå ett annat tillägg visar sig för den, sorn närmare granskär sakens förhållande; och jag uppmanar härsned de män, som vid frågan om Ätterne dorchimont och Dorchimont utvecklade för Ridderskapet och Adelil sina tankar, att föreslå en redaetion härtill.
Det fall, då en person inom Ridderskapet och Adelil anmäler en vid någon anteckning förelupen ©vigtighet i pollettutgifning, är bestämdt ■skildt från det fall, då en icke antecknad person klagar öfver vägrad pol let; det är ovillkorligen nödvändigt, att bestämma sättet huru polleten i det förra fallet skall kunna återfordras; praxis har varit gifven, men vid blott praxis bör man alldrig stanna, när frågan är om medborgares rättigheten Sjelf anser jag mig behöfva, innan jag kan stadga min opinion i saken, afhöra de återstående debatterne i nyssnämnde fråga, som tiar en för mig alldeles ny caracter; jag vill således blott nu hafva yttrat min tanka, att man vid det nämnda tilläggets redaetion bör afse 12 § i Riksdagsordningen, sorn bjuder att RiddarhusOrdningen bör vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne, och att jag icke kan finna någon § i de senare, med hvilken RiddarhusOrdningen i denna del kan sättas i öfverensstämmelse, mer än 21 § i Riksdagsordningen, der en pröfningsrätt förklaras vara de öfriga Stånden, 1 II 20 3o6 Den 22 November f, m. livars representations-stadga är mera speciellt intagen i Grundlagen, förbehållen i afseende på sådana medlemmar, emot hvilka , till följd af denna represen ta lionsstadga, anmärkning äger rum. u:te Förändringen?
Då den på intet vis strider emot min öfvertygelse, föreslår jag den, för att nu på en gång väcka frågor om alla de ändringar i RiddarhusOrdningen, sorn Ridderskapet och Adeln vid förra Riksdagen antog.
Den åsyftar en närmare utveckling af nuvarande RiddarliusOrdnings 17 §, angående platserne, der Ridderskapets och Adelns ledamöter skola sitta, eller Barikindehiingen , skiljd ifrån den sednare förekommande indelningen i Bänkmans-afdelni tagar.
Om jag ej missminnes mig, var det några Ledamöter i Ståndet, som väckte fråga om ett nogare bestämmande häraf, och efter flere jämkningar, samt mer eller mindre liflig debatt, i Ståndet och i Utskottet, har förmodligen den redaction, som i December 1823 antogs, och af mig nu citeras, uppkommit — hela förändringen är af mycket liten vigt.
I2:te Förändringen j eller upphörandet af det Bänkmans-val, som nuvarande Riddarhusordning i dess 19 § stadgar, har synts, och kommer alltid att synas mig ovillkorligen nödvändigt, för att bringa RiddarhusOrdningen, i öfverensstämmelse med Den 22 November f. m.
Gruntllagarne, åtminstone så länge Riksdagsordningen i 28 § uttryckligen säger: ”Rid”derskapet och Adeln välje genom Electo”rer, ” och icke nämner ett ord om något så potentieradt val, som detta, omedelbart genom Bänkman nödvändigt måste vara och blifva.
Om allt detta är så mycket ordadt, under det snart i fyra Riksdagar, dels en stor Minoritet, dels den alidia bestämdaste
Majoritet klandrat nämnde valsätt i två våningar; man har påstått det föranleda till elusioner af 41 § Riksdagsordningen, man har sagt, att det lemnade Riksdagens vigtigaste personal-val åt intrigen och liazarden.
Jag har instämt ofta i dessa yttranden, och alltid delat tankarne.
Men RiddarhusUtskottets förslag vid sista Riksdag, som sedermera underkastades Konungens pröfning, ansåg jag då och anser än, såsom för konstigt; andra dömde just detsamma om det jag i stället framlade.
Jag får derföre nu blott föreslå, att RiddarhusUtskottet måtte erhålla uppdrag, att uppgöra ett förslag till direct val af Electorer, till ostridig enlighet med RiksdagsOrdningens 21 §; och att Utskottet dervid må taga i noggrannt öfvervägande de trenne methoder, som vid sednaste Riksdag ifrågasattes, och hvilka jag här tager mig friheten att i korthet för Ridderskapet och Adeln omnämna. 1:0
Direct val in pleno af 25 Electorer, och hvarvid hvarje Ledamot röstar på 3o8 Den 22 November fl m. 25 personer, utan inskränkning till deras plats å Riddarhuset.
Enklast hl ifver otvifvelagligt sjelfva stadgan härom; så fattades beslutet 1815 med stor pluralitet, men expeditionen uteblef i anseende till Riksdagens slut, och beslutet underkastades alldrig den i samma års Riddarhusordning föreskrifne Kongliga stadfästelsen.
Man har emot denna method invändt, såsom mig synes, ej utan skäl, svårigheten för nykomna Riksdagsmän, att så nyss efter Riksdagens början, fästa sitt val på 25 personer, som ägde Electors skicklighet, och att sjelfva omöjligheten för mångå i Ståndet af egen öfvertygelse, skulle lemna ett nytt fält för iistlöperiet.
Erfarenheten under de Riksdagar, då Bänkman ej funnos, har åberopats, äfvensom det har yttrats, att Bänkman just derföre antogos, i stället för ett förut brukligt val med sådana långa listor. 2:0
Direct val af 25 Electorer, hvarvid Ridderskapet och Adeln förut skulle vara fördelade i 5 Afdelningar, på samma sätt, som de nu till Bänkmansval indelas i 5o, och hvarje Afdelning skulle inom sig utse 5.
Denna method föreslogs under förra Riksdagen af Friherre Posse och mig, i vår Reservation mot Utskottets första Betänkande i denna fråga, och ansågs af oss såsom den enda någorlunda enkla medelväg emellan nödvändigheten att ej affordra en nykommen Riksdagsman allt för - Den aa November f. ro. lång personlista, och den att lemna honom ett stort antal personer att välja på.
Vi trodde, att det skulle vara mångfaldigt lättare att inom en femtedel af Ridderskapet och Adeln uppsöka 5, på hvilka man ansåg sig kunna välja, än alt på så kort tid med oberoende och tillika med den sjelftänkande sorgfällighet, hvarförutan intet verkligt oberoende finnes, uppsöka 25 inom hela Ridderskapet och Adeln.
Vi trodde likaledes, att en femtedel af Ridderskapet och Adeln alltid skulle komma att utgöra så stort antal, att man ej behöfde befara de bizarra sammanställningar, som inom
Bänkmansafdelningarne mer än en gång nödgat tänkande Riksdagsmäns samvete alt votera på dem sjelfva, äfven fastän de på intet vis känt sig fullt skickliga, att vid de vigtiga Utskottsvalen vara Ridderskapets och Adelns deputerade.
— Vårt förslag understöddes ej och förföll; det nämnes här blott för recitens fullständighet skull, 3:o Den directa valmethod af 25 Eleetorer, som finnes upptagen i det år i8a3i December månad af Ridderskapet och Adeln godkända Förslag till ny Riddarhusordning, hvars pröfning i denna del blifvit af Konungen uppskjuten.
Enligt densamma skulle Ridderskapet och Adeln delas i 25, delar, som hvar och en välja en Eleetor, men utan bestämd plats för den, 3io Den 22 November f. m. sora väljesj och som härigenom ganska lätt kan, och oftast måste hända, att den föregående Afdelningen stannar med sitt val på den, som många inom den efterföljande önskat välja; alltså är föreslagit ytterligare, att LandtMarskalken hör lemna ett korrt rådrum åt hvarje Afdelning, innan upprop sker.
Ehuru och på hvad sätt det nuvarande Bänkmansvalet förbytes till direct Electorsval, följer nödvändigheten att i de nuvarande 20, 22, 23, 24, 28 och 42 §§ utesluta ordet Bänkman, med hvad dermed har sammanhang. i3:cle Förändringen angår 20, 22, 23, 24, 25, 26 och 27 §§ om Electorernas valförrättning, samt deras och UtskottsLedamöternes på ett eller annat sätt upphörande befattning.
Blifver den nyss förut föreslagna ändringen i afseende på Electorsvalet af Ståndet för andra gången antagen, och af Konungen stadfästad, och blifver den härofvan under N:o 6 föreslagna Paragraph-ordningen på lika sätt slutligen godkänd, så är icke vidare något att erinra emot 22 §, andra mom. af 24, 41 och 27 §§.
En ny redaction af den sammanslagna §, som uppstår af 20, och 1 Mom. af 24, uteslutandet af 23, samt åtskilliga ändringar i 25 och 26 §§ återstår då, och sorn dessa §§ alla äga nära sammanhang, Den 21 November f. m. 311 föreslås dessa ändringar gemensamt, och höra på detta vis till stadfästelse framställas.
Den §, som af 20, och 1 Mom. i 2.4 uppstår, motsvarar 25 § i 1823 års Förslag, och den dervarande redaction föreslås till antagande. §:n sammanför, i trenne särskildta Momenter, allt hvad som rörer Electorernes valförrättning.
1 Mom. är det första i den närvarande § 20, och tillika det första i § 24.
Ifrågasättandet, om Eiectorerna skulle någonsin välja dagen efter den, då de blifvit valde, är uteslutet; det sker dels aldrig, dels står det dem i allt fall öppet, när det stadgas, att de skola välja inom den tid Riksdagsordningen föreskrifver.
I slutet af Morn. är ett tillägg gjort, som i afseende på afsägelser sätter Elector i paritet med UtskottsLedamot, , och således bespar repetitioner framdeles. — 2.*dra Mom. är Morn.. 2 i § 20; men enligt dettas nuvarande lydelse är Electorernes valrätt inskränkt till de personer, som antecknade äro; sådant tyckes knapt behöfva stadgas; deremot vore det vida angelägnare, att RiddarhusOrdningen påminner dem, att före valet efterfråga, om den, som väljes, ej är från Riksdagen afrest, samt om iakttagandet af RiksdagsOrdningens 4r §•
Likaledes är hvad, som säges om antalet af dem Eiectorerna skola välja, för det närvarande blott lill det första valet lämpligt; och på dessa 3 12 Den 11 November f. m. grunder är rättelsen föreslagen. — 3:dje Mom. utgör ett tillägg, angående utväljandet efter Motionstidens slut, af Suppleanter till Utskott, som skulle inträda sedermera, så snart en Ledamot finge laga förfall eller erhöll ledighet.
Man har trott, att detta skulle minska uppehållen inom Utskotten; man har fästat sig vid Motionstidens slut, dels emedan dessförinnan sällan några ledigheter uppstå, sedan de första afsägelserna för sig gått, dels i synnerhet för att lemna Electorerna, der det sig göra låter, rådrum, att genom de gjorda Motionerna lära känna, med hvilka ämnen hvarje Stånds Ledamot, hvars val för tillfället sättes i fråga, företrädesvis varit sysselsatt.
Första delen i den nuvarande § 23, som till uteslutande föreslås, är i RiddarhusOrdningen öfverflödig.
Då endast Eleotor och Utskotts Ledamot i denna stadga förbjuöes, att afresa, är det tydligt att denna rättighet för andra är öppen.
Den andra delen af samma § är i uppenbar strid med den nuvarande 26.
Det står här att, om en af Ridderskapets och Adelns Fonctionairer utan anmälan är frånvarande i Irenne veckor, blifver bans rum som Fonctionair ledigt; men 26 § säger, att om Utskotts Ledamot försummar 3 sammankomster ulan laga förfall, mister han sin Riksdagsmannarätt; han skulle således inöj - Den 22 November f. m. 3i3 ligen kunna mista den senare förrän sin plats i Utskottet, som är en ögonskenlig orimlighet.
I närvarande a5 § är den nvvalde Ledamotens rätt, att afsäga sig förtroendet, olämpligt fästad vid prescriptionstid ”in”nan Utskottet sammanträdt efter utväljandet.
” Delta kan möjligen ske, innan något Plenum ägt rum efter det, der vallistan blifvit öppnad, och hans bortovaro i ett Plenum skulle således förtaga honom rättigheten att afsäga sig.
Längre än till nästa Plenum derefter bör den dock ej utsträckas.
Villkoret för sednare afsägelser: ”ej utan laga förfall, som i Ståndet pröfvas” synes höra ändras till ”ej utan Ståndets samtycke/’
Det juridiska ordet: laga förfallj har sin egentliga p>lats i nästa §, der frågan är om ansvar för redan skedt uteblifvande.
Är förfallet verkligt, så talar framställningen deraf i allt fall till Ståndets känsla, och förfelar ej sitt ändamål, det är också blott för sällsynta händelser, som Ståndet har sig nekande rätt förbehållen.
Att Utskotts Ledamot bör få afsäga sig utan hinder, om han med allo vili lemna Riksdagen, är en naturlig följd deraf, att vårt Stånds Ledamöter icke hafva Riksdagsarfvode, och ännu mer deraf, att om han bortreser utan anmälan, blir han j allt fall icke fälld till annat ansvar, än delta.
Den 22 November f. m.
För att i den nuvarande a5:te § upp* taga endast det sorn rörer Utskotts Ledamots afsägelse, samt erhållande af permission, och i den 3Ö:te deremot allt hvad som rörer ansvaret för hans uleblifvande, synes sista puneten i irsta Mom. af 25:te § böra utgå, och den 26:te erhålla följande lydelse: ”Försummar Elector eller Utskotts ”Ledamot, utan laga förfall, trenne på hvarannan följande sammankomster, eller bort”reser han utan erhållit tillstånd, eller ute”hlifver utan anmäldt laga förfall tvän”ne veckor öfver erhållen ledighet» vare: ”han &c. i4-'de
Förändringen angår nuvarande § 3o och sista meningen i dess första Moment, som innehåller, att äldsta Grefven, då han företräder LandtMarskalkens ställe» skall bibehålla sin rätt att rösta.
Har han den, så bör det jämväl stadgas, örn han äfven får deltaga såsom Ledamot i debatten; och det är nästan omöjligt att göra detta, och tillika behörigen uppfylla en Talmans plats i ett så talrikt Stånd, som Ridderskapet och Adeln.
Efter ordet öfverläggningarne föreslås derföre tillägget: ”hvari lian lik”väl icke på annat sätt, än för LandtMar”skalken är stadgadt, må deltaga.” i5:de Förändringen angår uttagandet ur Ridderskapets och Adelns arbetsordning, som utgör de närvarande §:ne 3i — 44* A
Den 22 November f. m. 3i5 af åtskilligt, som redan i Riksdagsordningen finnes vara stadgadt.
Att sådant är tillbörligt, och att motsatsen blott leder till tvister och oreda, torde, då RiddarliusOrdningens stadganden i allt fall slutligen skola vika för Grundlagens, ej behöfva bevis.