Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom äger hvar och en, som misstror sin egen förmåga att uppgöra en god motion, tillfälle att i de öfriga Ståndens cancellier, i fall prot.-utdr:n för honom icke skulle vara tillfyllestgörande, underrätta sig hvilka motioner der äro å bane.
Men vanligen händer, att hvar och en tycker bäst om sitt sätt att framställa förslagen, äfvensom att de flesta motionerna inkomma sista da - 3G4 Den 27 October c. m. garna af motionstiden; och det torde således icke blifva svårt att få tillfälle att rådföra sig i afseende på de motioner, man vill väcka.
Att motionerna skola blifva något fastare hädanefter än hittills befarar jag icke vinnes genom Constit.Utskts förslag; ty om motionerna, på sätt Hr Cederschjöld säger, förut varit lösa, ser jag icke, huru det skall förekommas genom donna redaction, enär, utan tvifvel, ingen lärer inskränka sitt sätt att framställa sin mening till något annat, än han finner vara för sin afsigt lämpligast.
Jag förnyar derföre min hemställan till R. o. Ad. att icke godkänna ett förslag, som blott skulle åstadkomma onödigt skrifveri.
Den siste värde talaren har ansett förslaget öfverflödigt, emedan Stånden i alla fall genom prot.-utdr. sins emellan erhålla underrättelse om de motioner, som väckas.
Vanligtvis erhållas likväl icke dessa prot.-utdr, förr, än ett par månader efter det motionen gjordes; åtminstone blifva de icke förr upplästa.
Dessutom är afsigten med Constit.Utskts förslag just alt få underrättelse om motionerna, innan de blifvit inprotocollerade, på det att de må kunna modifieras genom conference med andra personer, som mediterat öfver samma ämne.
Föröfrigt följer af den clausuln, att motionerna åtminstone i lnifvudpunkterna skulle innefatta förslag till de beslut, som åsyftades, att motioner, som icke voro så qnalificerade, icke heller blefve remitterade, och följaktligen blefve alla sådana skrifvelse!-, som icke voro så ställde, att de kunde få egenskap af motion, icke heller remitterade.
Jag får anmärka, att det föregående kungörandet af motioner, hvarmed man ämnar komma, kan gifva anledn. till underhandlingar om underlåtande af motioners väckande, och jag skulle således tro, att förslaget äfven i detta fall är olämpligt.
Är åter meningen med förslaget att tvinga motionären att under vissa hufvudpunkter uppfatta sin motion, så kunde ju allt det föregående af förslaget gå ut och endast clausuln härom qvarstå.
Men då man i sednare tider iakttagit sådan form för motioner, nemi. att man i slutet af motionen sammanfattat afsigten dermed i några få rader, synes ändamålet vara vunnet; och jag finner det olämpligt, att Riksd.Ordn. skall innehålla en föreskrift för dem, som ännu icke hunnit så långt, att de kunna bestämdt uttrycka, hvad de åsyfta.
Utsk:s förslag i 8:de punkten godkändes till behandling efter 56 § Reg.F. 9:de punkten.
Jag har, innan offentlighet
Ögde rum vid våra öfverläggningar, varit af den tanlg, sorn detta förslag innefattar.
Men sedan jagsett, huru dels ofull - Den 27 Octobcr e. ra. 365 ständigt, dels felaktigt ledamöters yttranden i tidningarna refereras, kan jag icke annat än afstyrka förslaget.
Jag anser nemi., att det för sanningens skull, åtminstone tills vidare oell intilldess man får en mera opartisk tryckpress, är nödvändigt, alt prot:n tryckas in extenso.
Jag anhåller derföre, att Pi. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke ville förklara, alt
Ståndet ogillar det framställda förslaget.
Jag kan, för min del, icke se någon våda uti alt bifalla detta förslag, emedan hvarje Stånd i alla fall vid hvarje riksdag har sig öppet att besluta, det prot:n skola in extenso tryckas.
Förslaget innefattar således blott en rättighet för Stånden att sjelf derom förordna; men så länge publiciteten befinner sig uti del tillstånd, den siste värde talaren omnämnde, förmodar jag, att Stånden finna nödigt att in extenso låta trycka sina prot.
Tiderna kunna likväl förändra sig, och då bör man hafva rättighet att underlåta tryckningen.
Hartmansdorff har jag varit af den tanke, att, sedan publicitet är införd vid våra öfverläggningar, detta förslag borde kunna antagas.
Enda skillnaden emellan Hr v.
Hartmansdorff och 111ig i detta fall är deri, att jag fortfar i min öfvertygelse både örn publicitetens nytta och nyttan af förslagets antagande, ehuru jag beklagar, att publiciteten icke visat sig sä, sorn önskligt varit.
Jag tillstyrker således förslagets antagande, öfvertygad, att det skall åstadkomma gagn; och hoppas jag, att publiciteten en gång skall hinna trampa ut sina barnskor och lära sig, hvad henne tillkommer uti ett hyfsadt Iand.
Jag skulle tro, att det icke är högst nödigt eller nyttigt att göra förändringar förr, än den tidpunkt inträffat, att förändringen är tjenlig, och att man således har skäl att vänta med den ifrågavar. förändringen, intilldess publiciteten hunnit till den kärlek för sanning och oväld i sitt framställningssätt, som nödigt är.
Det kunde härida, om man tänker sig den händelse, alt tvedrägtstiderna återkomma, att det ena partiet förklarade, att prot:n icke (kulle tryckas in extenso och att samma parti sedermera i sina journaler framställde minoritetens meningar alldeles falska och stympade och på det sättet behandlade dem under fortgången af en riksdag.
Jag hemställer till en livar, huru tillfredsställande sådant skulle vara för samhället och för dem, som, ehuru underlägsna, söka att försvara, hvad de anse vara rätt och sannt.
Jag förnyar min anhållan, att R. o. Ad. måtte förklara sitt ogillande af förslaget.
Gr, Horn, Claes Fredr.:
Händelsen är verkligen nära nog den, tvenne värda talare sagt, att vår publicitet på intet 368 Den 27 Octobcr e. m. vis kan anses motsvara, livad man af den borde kunna vänta uti ett constitutionelt land; men jag tror, att vi icke kunna fordra annat, så länge offentliga magten icke sjelf hyllar publiciteten, icke gör allt för att böja den, utan snarare gör allt för att nedtrycka densamma.
Hvar och en, som följt debatterna oell sett, huru de blifvit refererade i de publika bladen, måste medgifva, att det skett mindre väl; men jag till räknar detta förhållande icke egentligen publicisterna, emedan jag inser svårigheten att under närvar, omständigheter kunna hafva en god press.
Vår fyrdelade
Representation ligger dessutom inycket i vägen för publiciteten att kunna följa riksdagsförhandlingarna.
Jag tror, att felet egentligen bör lil (skrifvas den lagstiftande magten, som icke vårdar sig mera 0111 tryckfriheten.
Emedlertid är förhållandet sådant, att det kan verkligen inträffa, som Hr v.
Hartmansdorff förespeglat.
Jag skulle derföre tro, i motsats mot hvad jag yttrade vid början af riksdagen, att man ännu mot missbruk bör bibehålla den garanti, att prottn tryckas; men jag inser icke vådan af att bifalla förslaget så bestämd, som Hr v.
Hartmansdorff trott sig märka den, emedan jag icke kan föreställa mig möjligheten deraf, att publiciteten skulle kunna sjunka så lågt, att någon verklig fara skulle uppstå; och jag kan således icke annat än tillstyrka förslagets antagande.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade till grundlagsenlig behandling efter 56 5 Reg.F. godkänna TJtsk:s förslag i g:de punkten.
Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposrn:
Den, som till grundlagsenlig behandling efter 56 5 Reg.F. godkänner det af Constit.Utsk. i (pde punkten af Utsk:s me rner.
N:o 41 framställda förslag till tillägg i 5g § Riksd.- Ordn., voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, förklarar R. o.
Ad. som sin gemensamma tanka, att ofvannämnda förslag för det närvar, är oantagligt.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 34.
JVej — 24. to:de punkten.
Utskrs förslag godkändes till den behandling, 56 § Reg F. föreskrifter.
Den 27 Octo b er c. ra. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, erinrade, att It. o. Ad. i sammanhang med 3:dje punkten fattat sitt beslut, rörtde litte punkten. iatte punkten.
Har är vä! i denna § föreslaget, att icke inbjudningar
Stånden emellan må föranleda upphäfvande af fattade beslut; men derigenom har man icke förekommit, att XJtsktn göra inbjudningar, hvarigenom samma oordning uppkommer, som man velat förebygga.
Vid denna riksdag har handt, att R. o. Ad., på en inbjudning från StatsUtsk., frångått ett en gång fattadt beslut.
Jag skulle derföre tro, att hvad Constit.TJtsk. här föreslagit i afseende på Stånden äfven borde äga rum i afseende på XJtsktn, emedan man i annat fall icke kan vara säker, huruvida icke de beslut, som fattas, skola tillintetgöras, synnerligast som man icke alltid gifver så noga akt på de framställningar, som göras från Utsk. genom prot.utdr., hvaraf skulle kunna hända, att
Ståndet kom att tillintetgöra, hvad man med mycken tidsspillan disputerat och voterat om.
Jag hemställer derföre, om icke R. o.
Ad. för dess gemensamma tanka ville förklara, att detta stadgande om förbud mot inbjudningar till ryggande af fattadt beslut äfven bör utsträckas till Utskts inbjudningar.
Jag förmodar, att den värde talaren, som nu yttrade sig, icke nog besinnat, hvartill hans förslag skulle leda.
Det skulle nemi. beröfva XJtsktn all möjlighet att sammanjemnka olika beslut, som i någon liten mån kunde variera, men dock måste sammanjemnkas lill ett beslut.
Jag anser derföre nödigt, att rättigheten att inbjuda
Stånd att förändra sitt beslut för XJtsktn qvarstår.
Horns anmärkning är såvida riktig, som det är nödvändigt för Utskott alt föreslå sammanjemnkning i sådana ämnen, der fråga är om partiella delar af ett beslut; men då fråga är att rent af upphäfva ett beslut i en principfråga, då 2 Stånd stadnat mot 2, medför ett bifall till en inbjudning ett tillintetgörande af sjelfva hufvudsaken.
Om man derföre stadgade, alt sådana inbjudningar icke heller från Utskott få äga rum rörande de hufvudsakliga beslut, som blifvit fattade uti ett ämne, så tror jag, att man kommit ändamålet något närmare; men att antaga stadgandet, sådant det nu är, befarar jag skulle medföra för mycken osäkerhet.
Hr Dalman, Wilh. Fredr.t
Jag är af samma tanke som Gr. Horn.
Jag tror icke, att det vore rådligt att fråntaga Utsktn den rättighet, de äga att söka sammanjemnka Ståndens beslut.
Om följden icke blir menligare, än alt ett eller annat anslag derigenom kommer att försvinna, tror jag icke, att R. o. Ad. elier de öfriga Stånden, eller åtminsto - 368 Don aj Octoberc. nr. ne icke, att Svenska folket skall finna sig mycket lidande deraf.
Jag tror det vara nödvändigt under vår närvar, splittrade representationsform, att Utsk:n få begagna den rättighet, de hittills ägt, att söka sammanjernnka Ståndens beslut, oell då sådant icke kan ske utan in b j lid n., när 2tne Stånd beslutat på ett sätt, men det 3:dje Ståndets instämmande deruti erfordras, för att vara R.
Sirs beslut, så tror jag, att denna inbjudnrsiätlighet för Utsk:n måste finnas, och tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. lill grundlagsenlig behandling måtte godkänna Constit.Utskrs förslag.
Jag, för min del, är visserligen af den tanken, att sammanjemnkningsrätt för Utsk:n är nödvändig; men jag tror tillika, att somliga Utsk. vid denna riksdag alldeles öfverskrida sin grundlagsenliga rätt att göra sammanjemnkningar, då Utsk:n icke allenast gjort sammanjemnkningsförslag, der Ståndens beslut kunnat vara skiljaktiga, utan äfven i allmänhet tillåtit sig sammanjemnkningar, der 2 Stund stadnat mot 2.
En sammanjemnkning af ja och nej bör val icke kunna äga runi.
När således samina sak blifvit odeladt antagen af 2 Stånd och afslagen af 2:ne, ser jag icke, huru en sammanjemnkning är möjlig.
Men då hafva Utskm tillåtit sig att göra inbjudningar, hvilket jag icke kati kalla sammanjemnkning.
Om inbjudningar från Utsk. få äga runi, skulle äfven motsatsen af hvad Hr Dalman deraf hoppats, kunna uppkomma, i afseende hvarpå Hr Dalman torde erinra sig det gamla ordspråket: i dag mig, i morgon dig.
Af dessa skäl, och då Representationen icke lärer quasi sanctionera det missbruk, Utsktn tillåtit sig att utsträcka deras sammanjemnkningsrätt till att föreslå Stånd, som förkastat en sak, alt antaga densamma, eller tvärtom, kan jag icke annat än instämma med Hr v. Hartmansdorff, att R. o.
Ad. för sin gemensamma tanka måtte förklara, att ifrågavar. stadgande äfven bör utsträckas till Utsk.
För att rädda min opartiskhet, får jag erinra, att det anslag, som till följd af StatsUtsk:s inbjudning genom R. o. Adis förändrade beslut korn att försvinna, var ett bland de få, som jag tillstyrkte derföre, att jag ansåg detsamma nödigt, hvaraf följer, att jag icke tagit detta exempel såsom ledning för mitt omdöme.
Hvad hufvudsaken beträffar, får jag fästa uppmärksamheten på 70 § Riksd.
Ordn., som tydligen utmärker, att lagstiftarens mening varit den, att icke i annat fall förstärkt Utsk. skulle afgöra ett mål, än då Ståndens meningar icke kunde på något sätt sammanjerankas, eller då Ufsk:s försök att sammanjernnka Ståndens olika meningar fruktlöst aflöper.
Då härtill kommer, att genom dessa inbjudningar tid besparas och, under den representations- och tidsödande arbetsform vi äga, denna - Den 37 O c t o h 11 t. in. na besparing
Sr af vigt, synes det vara bra, att en mängd mai, i stallet för att gå till förstärkta Utsk., afgöras af Stånden genom inbjudningar från Ulsk:n.
Jag tror således, att det står i öfverensstämmelse med grundlagens mening i 73 § Riksd.Ordn., att Utsk:n äga denna inbjudningsratt; hvaremot jag anser det stå i strid med grundlagens mening oell ord, att Standen sins emellan begagna sig af inbjudningar, och derföre fortfar jag att tillstyrka Utskts förslag, emedan det blott innefattar ett förtydligande af grundlagens mening, men afslyrker Hr v. Hartmansdorffs förslag, emedan det dels skulle upphäfva 73 §, hvilken icke varit i fråga alt andras, oell äfven strider mot grundlagens anda i all— mänhet.
Utskts förslag i lätte punkten godkändes till behandling efter 56 § Reg.F. 13 : de punkten.
Det är i afseende på redactionen af den bär föreslagna ändringen, som jag anhåller om en gemensam tanke frun Ståndet.
Utsk. har här icke begagnat samma ord, som uti 27 § 1 mom. 2 perioden, hvarest det heter: ”Riksdagens början räknas från dagen, då den blifvit å rikssalen öppnad.”
Samma reduction kan begagnas här, hvarigenom man undviker att kalla riksdagen för han, hvilket icke lärer förekomma i grundlagen.
Det låter något hardt, åtminstone för den, som älvan vid Svenska språket, att hora, att riksdag icke må räcka längre, än så och så länge från den dag,, han öppnad blifvit.
Jag skulle derföre anhålla, att Ståndet för dess gemensamma tanka måtte förklara, att samma ord, som äro begagnade i afseende på den dag, från hvilken riksdag skall anses börjad, äfven mätte begagnas här, och alt således redactionen måtte blifva denna:
"Riksdag må ej räcka längre än — — — från den dag, då den å rikssalen öppnad blifvit.
Skulle” &c. Ilr Hjärne, Harald:
Jag hade trott, att Hr v. Hartmansdorff skulle begärt ordet för alt vid denna sisla § consequent fullfölja sitt ogillande af alla Constit.Utsk:s förslag, likasom alla föregående förslag till förbättringar; men då så icke skett, ber jag att få yttra några ord vid Utsk:s förevar, förslag.
Constit.Utsk. har ansett ändringen uti förevar. $ stå i något sammanhang med den föreslagna ändringen uti 27 § Riksd.Ordn., som redan är af R. o. Ad. profvad.
Jag kan dock icke finna, alt det gifves något egentligt samband dem emellan.
Jag har med miu röst bidragit till antagandet af förslaget uti 27 § 1 mom. 2 period.; men jag skulle önska, att förevar, förslag till ändring uti 80 §:s r period, icke blefve af R. o. Ad. godkändt till grundlagsenlig be i5 H. 47 D c n s>~ O c t o b c r e. m. handling.
Förändringen i 27 § afsåg endast inskränkning i motionstiden.
I 80 § åter liar Utsk. föreslagit en ändring, som har afseende på riksdagens längd, hvilken uti denna § är bestämd till o månader.
Dessa båda frågor tycker jag icke äga samband med hvarandra.
De frågor, som hufvudsakligen böra utgöra föremål för Representationens öfverläggtlingar, äro statens reglerande och bevillningéns bestämmande.
Någon behandling af dessa frågor kan icke äga runi, förrän K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof är till StatsUtsk. öfverlerrinåd.
När nii ingen bestämd tid finnes föreskrifven, inom hvilken denna propos. skall vara inlemnåd, finner jag det vara oriktigt, då riksdagens längd är determinerad till 3 månader, att beräkna dess början från den period, som vid 27 § är beslutad.
Man kan föreställa sig, att K.
M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof icke inkom förrän en månad efter riksdagens börjad, och då finner man äfven, att de återstående tvenne månaderna voro alltför otillräckliga för att behandla och afgöra dessa frågor.
Jag tror visserligen icke, att så blir förhållandet; men det är emedlertid en möjlighet, och då kan Representationen icke få hafva någonting att säga i afseende på riksdagens afslulande; ty om icke statsregleringen kan medhinnas och bevillningen bestämmas på de 3 månaderna, beror det sedermera ensamt på K.
M. att bestämma, om den gamla bevillningen skall fortgå eller icke.
Här bar af en reservant vid Utskrs memor., Ilr Domprosten Holmström, blifvit yttradt, att äfven i afseende på K.
M:s propos:r någon viss tid borde vara föreskrifven, inom hvilken de, vid början af riksdagen, borde vara inkomna.
Reservanten har ganska riktigt bevisat, att det icke vore någon inskränkning i K.
M:s propositionsrätt; men så länge ej ett sådant stadgande finnes, och det således berör på Konungen att kunna fördröja allemnandet af sina pfoposlr, finner jag den föreslagna förändringen uti 80 § Riksd.Ordn. icke vara lämplig, och anhåller således 0111 propos. till R. o. Ad. att såsom gemensam tanke antaga den anmärkn., att den uti förevar. § föreslagna ändring för närvar, icke är lämplig.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanka förklara den af Gr.
Gyldenstolpe framställda anmärkn.
Hr von Hartmansdorff anhöll att få höra uppläsas Gr.
Jag tar mig friheten hos Hr Gr. o.
Landtm, anhålla om propos. på den gemensamma tanka, jag föreslagit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att de gjorda anmärkningarna skulle blifva Ståndet underställda i den ord - Deli 27 Octo ber c. ra. ring de blifvit afgifna; och sorn Gr.
Gyldenstolpe först framställt sin, vore det nödvändigt att deröfver fatta beslut, innan Hr Hjärnes företogs till pröfning.
Gyldenslolpes förslag till redaction upplästes så lydande: ”Riksdag må ej räcka längre, än — — — från da"gen, då den på rikssalen öppnad blifvit.” H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade förklara detta förslag sora Ståndets gemensamma tanka.
Hr Hjärnes anmärkn. upplästes, så lydande: ”att den än”dring, som nu är föreslagen, ej är för det närvar, lämplig.’' H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade som siri gemensamma tanka förklara Hr Hjärnes nu upplästa anmärkn.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt sedan nu de gjorda anmärkningarna af Gr.
Gyldenstolpe och Hr Hjär ne blifvit af Ståndet underkända, återstode ej annat, än att göra propos. på Utsk:s framställa., i anledn. hvaraf H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade till grundlagsenlig behandling efter 56 § Reg.F. godkänna det af Etsk. i i3:de punkten gjorda förslag.
Ropades starka nej, blandade med mångå ja.
Gyldenslolpes redactionsförslag visserligen är bättre än Utsk:s, torde detsamma kunna antagas, likväl med följande förändring, som jag nu får föreslå, och hvarigenom redaclionen skulle komma att blifva så lydande: ”Riksdag må ej räcka längre än ”från den dag, sedan den å rikssalen öppnad blifvit.
Skulle likväl m. m.” Ilr von Hartmansdorff: Sedan Ilr Gr. o. Landtm, förklarat, att hvarken Gr.
Gyldenstolpes eller Hr Hjärnes förslag blifvit af R. o. Ad. antaget, så linner jag icke, att någon 3:dje propos. är behöflig på antagande af den föreslagna redactionen till grundlagsenlig behandling, emedan det enligt 56 § Reg.F. följer af sig sjelf, att förslaget, hvarvid ingen anmärkn. blifvit förklarad för Ståndets gemensamma tanka, skall hvila till nästa riksdag, såvida förslaget i öfriga Stånden på samma sätt blifvit behandladt.
Innan någon vidare öfverläggning äger rum, vågar jag till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huru Hr Gr. o. Landtm, funnit de af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos:r besvarade. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han funnit alla de af honom i anledn. af i3:de punkten framställda 3;a Den 27 October e. m. propos.T hafva blifvit af R. o. Ad. ined öfvervägande nej besvarade.
Såvida jag icke bort orätt, har Hr Stuart gjort ett 3:dje förslag till gemensam tanke, hvilket, såsom mig synes, bättre uttrycker det åsyftade ändamålet; hvadan jag hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhåller om propos. på Hr Stuarts förslag lill gemensam tanke.
Jag täger mig först friheten hemställa tili Hr Stuart, om han icke skulle vilja återtaga sitt förslag, efter ett bifall dertill hindrar ett ogillande af hela den föreslagna förändringen.
Derefter får jag anhålla, att sedan Hr Gr. 0. Landtm, nu har framställt propos. på Gr.
Gyldenstolpe* förslag och den med nej blifvit besvarad, samt derefter på mitt förslag, hvilken äfven med nej besvarats, men Ilr Gr. o. Landtm, icke., såsom jag väntat, förklarat förslaget, så vidt sådant på R. o. Ad. berodde, hvilande till nästa riksdag till grundlagsenlig behandling, utan jemväl i, detta afseende framställt propos,, som äfven med nej besvarats, och vi således icke äga något förslag i förevar, afseend, e till bordläggning till nästa riksdag, och icke heller antagit såsom gemensam tanka, gtt del barde förfalla, att votering må blifva anställd till utrönande af hvilket af de ogillade förslagen, sorn är det bästa, på det vi måtte, enligt grundlagen, hafva yttrat någon tanke om detta Utsk:s betänk.
; och anhåller jag i sådant fall om milt förslag till contjraproposln.
Hr Stuart; Till undanrödjande af allt missförstånd i, afseende på den redaclion jag föreslagit, anhåller jag att få, å nyo uppläsa densamma.
"Riksdag må icke räcka längre än, ”— —- — från deq dag, sedan den å rikssalen öppnad, ■”blifvit.
Skulle likväl m. m,” Frih.
Om Hr Gr. o. Landtm, vid propostnas framställning i anledn. af de gjorda anmärkningarna icke frågat R. o. Ad., huruvida Ståndet ansåg öfverlägga ningen fulländad, så finner jag visserligen, att det kan linnas anledn. för Hr Stuart och flera efter honom att ytterligare ingå på discussionen för att göra nya förslag och nya anmärkn.T; men för att komma ifrån detta ämne, som nu icke handlar om sak, utan om form, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla , det Hr Gr. o. Landtm, täcktes fråga R. o. Ad., huruvida R. o. Ad. anser öfverläggningen slutad; hvarefter, och emedan de framställda anmärkningarna redan blifvit underkända, samt 56 § Reg.F. tydligen förmår, att, derest inga anmärkntr vid ett Constit.Utsk:s förslag till grundlagsändring förklaras för Ståndets gemensamma tanka, detsamma skall hvila till grundlagsenlig behandling vid följande riksdagen, någon ytterligare propos. i denna fråga icke torde böra ifrågakomma, Den 27 Oetober e. m. II.
Landtm, hemställde, om 11. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad.
Ropades ja. 1:1.
Ex. yttrade, att sedan R. o. Ad. hade underkänt de gjorda anmärkningarna, hade IJ.
Ex. trott sig böra göra propos. å Ulskrs förslag, hvarigenom det bort blifva hviJande till nästa riksdag, hvilket skett förr både vid denna och föregående riksdagar, Då nu emedlertid ytterligare en anmärkt), blifvit gjord af Hr Stuart, ville H. Est. underställa den Ståndets pröfning.
Hr Stuarts förslag upplästes, så lydande:
"Riksdag må "ej räcka längre än tre månader, sedan den å rikssalen öpp"nad blifvit.
Skulle likväl m. m." H. Ex. Hr Gr, o.
Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad, behagade såsom sin gemensamma tanka förklara Ilr Stuarts nu upplästa redactionsförslag.
Jag tager mig friheten anmärka en omständighet, som jag icke kan annat än tillskrifva ett förbiseende af Constit.Utsk. 80 § Riksd.Ordn, har nemi. sin motsvarighet uti 109 § Reg.F., och den ena § kan icke ändras, utan att äfven den andra § bör omredigeras, såvida de icke skola råka i strid med hvarandra.