Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s afsigt varit, på sätt jag nyss nämnt, att framdeles borttaga det ena portot.
Slutligen har man anmärkt, att det föreslagna medelportot icke skulle kunna inpassas i decimalsystemet.
JVledelportot blir efter detta system 12Jj öre.
Skulle nu Utsk:s förslag antagas, så kunna i allt fall några synnerliga svårigheter icke upstå, i thy att 2:ne frimärken motsvara jemt 12 sk. eller 25 öre.
Jag anser Utsk:s förslag högst nyttigt och tillstyrker vördsamt dess antagande.
Jag kan icke tro, att de här förespeglade vådor, i följd af den föreslagna reformen, skola komma alt upstå.
Man behöfver blott kasta en blick på förevande Betänk, för att finna motsatsen.
Under åren efter år 1851 hafva postintraderne så betydligt ökats, att, oaktadt de höga postpenningarna, inkomsterne år 1852 voro 30,000 R:dr och 1853 70,00 R:dr högre än år 1851.
Således, med beräkning af detta inkomsternas jemna stigande och med ett medelporto af 4 sk. b:ko, skulle, efter en kalkyl från Postverket, hvilken jag sett, inkomsterne upgå till 170,000 R:dr och, efter afdrag af alla omkostnader, dock 50,000 R:dr kunna lemnäs till Statsverket.
Detta förhållande motsäger ju tydligen Hr von Hartmansdorffs inkast i fråga om Postverkets förminskade inkomster.
Ibland anledningarna till dessas förökande under sednare åren, utan att några så serdeles märkbara förhållanden dertill föranledt, kan man efter min tanka räkna, att allmänheten, i följd af folkskolans nya organisation, dess fortgång och utveckling, lärt sig mera allmänt i skrift uttrycka sina tankar, och sålunda kommit i behof af att begagna detta medel mera än förut.
Vårt lands ökade industri och lifligare kommerciella förhållanden har också ej obetydligt ökat korrespondansen.
Allt tillkännager, att behofvet af att utbyta åsigter och erfarenhet, man och man emellan, är större nu än förr, och att behofvet af utbyte i affärsväg äfven ökats, och att korrespondansen i samma förhållande måste stigit, är klart.
Utan att öfverdrifva sina förhoppningar, kan man väl antaga, att, om detta ökande af poströrelsen kommer att i en jemn progression såsom hittills fortgå, man äfven med ett nedsatt porto bör kunna påräkna förökade inkomster.
Endast ett är vid detta Betänk, att klandra, och det är, att man, af fruktan för att saken icke skall vinna framgång, ej genast nedsatte portot lill 3 sk., hvilket enl. min åsigt varit det rättaste.
Om så skett, hade både korrespondansen och inkomsterne ökats i högre grad, och man mycket förr kommit lill det förhållande man söker: men ty värr! är icke alltid önskningarnas mål det, som ligger närmast, då en oblidkelig konservatism ligger i vägen derför.
Här vågar man Den 16 Augusti e. m."
395 icke ens antaga (le i andia länder mest konstaterade förbättringar, utan att den försigliga konservatismen väcker ett motstånd, hvilket icke grundas på någon bestämd beräkning, utan blott på behofvet att hämma framåtskridandet.
Jag tror, att man dock i detta hänseende kan bespara sig all onödig farhåga och att det snart nog skall visa sig, att besparingar upkomma, äfvensom att posternes hastigare gang skall framkalla en till den grad ökad brefvexling, alt man snart vinner igen, om man på förändringen kommer att något upoffra.
Man har frågat hvem som skall betala ett möjligen upkommande deficit, om icke Staten. Ja! visserligen; men det är ju visadt, alt genom ett medelporto af 4 sk. kommer icke något deficit att upsla.
Således är den fruktan öfverflödig.
Hvad angår medelportots inpassande i decimalsystemet, så har Gr.
Lagerbjelke redan visat möjligheten häraf.
Det är en af ålder erkänd sanning, att inom Europa icke finnes någon nation, hvilken, såsom den Svenska, likt och olikt efterapar utlänningen.
Det förslag, hvarpå, Utsk:s utlåt, är grundadt, har icke omedelbarligen utgått från K. M.
Det har egentligen sitt ursprung från R.
St:r, ty om icke mitt minne allt för mycket bedrager mig, ingingo R.
St:r vid sista Riksdagen till K.
M. med en underd. skrifvelse i ämnet, och det är just denna skrifvelses innehåll K.
M. täckts i Nåder efterkomma, och hvilket gifvit anfedn. lill de förslag Utsk. framställt.
Hade således denna skrifvelse icke inkommit till K. M., så torde möjligen icke så ogrundade tvifvel kunnat vara för handen, att K.
M. icke funnit lämpligt att aflåta den Propos., IL St. vid denna Riksdag fått emottaga.
Således och ulan att, som jag tror, träda grannlagenhelen för nära, anser jag denna Propos. och Utsk:s derpå grundade förslag icke för närvar:de vara för Sverige lämpligt eller nyttigt.
Om jag utgår från ralionela grundsatser vid bestämmande af afgifler, sorn skola erläggas för en sak, som jag vill att andra skola fortskaffa, så måste, hvad postverket beträffar, ratio legis blifva densamma, som-då jag afsänder ett paket med en forvagn eller skjuts, hvarför jag måste betala mera efter ett större än ett mindre antal mil, med ett ord ratio legis är den, att när längden af den väg, som brefvet skall forslas, är större, så bör afgiften derför äfven vara i samma proportion.
Följaktligen har enl. min åsigt den grundsats, som hittills gjort sig gällande inom vårt land i och för bestämmande af postportot, varit den rigligaste och principenligaste.
Man behöfver endast kasta en blick på kartan öfver Sverige och se detta lands geografiska förhållanden, för att om sanningen af mina ord finna sig öfvertygad.
Sverige är ett land, hvars största bredd är omkring 50 mil, men på åtskilliga ställen vida mindre, hvaremot dess längd är öfver 150 mil.
Således, antager man ett medelporto, skall postverket fortskaffa ett bref 150 mil för samma afgift, som det fortskaffar bref 50 mil.
Denna beräkningsgrund är alltså fullkomligt origtig.
Man har sagt, att andra län - 3116 Pen 16 Augusti e. m. der funnit sig väl af förändringen.
Man har likväl icke kunnat vederlägga Hr von Hartmansdorffs anmärkn., att det land, der medelportot först infördes, förlorade nära 1,000,000 £. St. årligen.
Ser man på Englands och andra länders geografiska beskaffenhet, dem nemi., der medelporto är antaget, så finner man, att deras beskaffenhet väsendtligen skiljer sig från Sveriges.
England och Irland bilda tillsammans en triangel, som icke är liksidig, men de 2 längre sidorna slå der icke i samma förhållande till den 3:dje, som längden af Sverige står till dess bredd.
Går man till Frankrike, så finnér man, att detta land formerar nära nog en qvadrat eller åtminstone ett trapezium, som till formen närmar sig en qvadrat.
Följaktligen lida dessa länder icke så mycket af ett medelporto, som Sverige skulle komma att göra.
Lägger man nu härtill, att, enl. hvad kändt och erkändt är, den mesta korrespondansen i affärsväg, således i brefvexlingsväg, går längs efter Sverige, men ingalunda tvärt öfver detsamma, så måste man medgifva, att de flesta brefven åtminstone från hufvudstaden gå ut efter Sveriges långsidor i norr och söder, men till ett jemförelsevis ringa antal vester ut, och ostridigt är det, att det ringa porto, man nu äflas med att införa i landet, icke står i något jemförligt förhållande till de kostnader, som postverket derigenom får vidkännas i och för breftransporten.
Man har här sagt, att införandet af de s. k. frimärkena, hvilket skulle befrämja medelportons antagande, skulle underlätta kontrollen å upbörden af postmedlen.
Jag kan icke finna, hvarföre man skall betrakta saken ur denna synpunkt, med mindre än man täger för afgjordt, att osäkerheten i upbördens redovisning är så stor, alt medelporton förthy införas bör, och att man anser, att genom denna åtgärd förlusterne i upbörden skola hädanefter blifva mindre än hittills.
Då jag i och för mitt embete måste hafva reda på balanserne i Kronans kassor, får jag äran uplysa, att, under den tid jag innehaft detta embete, alla upbördsbalanserne sammanräknade inom postverket icke öfverstiga 2000 R:dr b:ko.
Detta måtte väl bevisa, att nuvande kontroller öfver upbörden så fullständigt upfylla sitt ändamål, att, om medelporto och frimärken än införas, Staten i säkerhet vinner ingenting, i förhållande till den förlust, Staten genom en dylik åtgärd ovilkorligen måste göra.
En talare har sagt, att förändringens antagande skall föröka postverkets årliga inkomster.
Huru detta likväl skall ske, är för mig sannerligen omöjligt att inse, då afgiften för flertalet af de bref, som affärsmän afsända, blir till hälften nedsatt emot hvad den nu är.
Utsk:s Betänk, visar visserligen, att inkomsterne af postverket efter nu fastsläldt porto årligen stigit, men häraf vill jag ingalunda draga den slutsats, att tiden nu är inne att införa ett medelporto; tvertom anser jag den nuvande portoafgiften nyttig och för landet fördelaktig, emedan genom denna ökade inkomst postverket försättes i tillfälle att åstadkomma mångfaldiga förbättringar i fråga om postkommunikationerne, hvilka äro af behofvet vida mera på - Den 16 Augusti e. m. 397 kallade, än den lindring i portoafgiften, korrespondenterna erhålla genom den föreslagna förändringen.
Det är bedröfligt, att våra postkommunikationer äro så beskaffade, att om jag har en egendom 5 mil från Stockholm, men icke i närheten af någon annan stad, så kan jag på ett bref, afsändt från denne egendom till någon annan ort, icke erhålla svar under kortare tid än som erfordras för att erhålla svar från Carlskrona å ett bref afsändt från hufvudstaden.
Detta förhållande bevisar, att Postverket är i behof af sina inkomster i och för postkommunikationernes förbättring och jemväl af den tillökning, som i dessa inkomster under sednare åren upkoramit, men hvilken, genom antagande af Utsk:s förslag, kommer att försvinna.
Skall man då ändtligen efterapa andra länder, hvarföre har man då icke föreslagit det sätt, som inom Frankrike blifvit antaget, nemi. begagnandet af 2:ne s. k. rayons-porton. K.
M. har i Sin Propos:n föreslagit 2:ne sådana porton efter inhämtade uplysningar från Postverket, som utvisa, att, om 2:ne rayonsporlon antagits, Postverkets inkomster icke förminskats, vid hvilket förhållande det synes mig, som Utsk. haft grundadt skäl att tillstyrka antagande af K. M:s Propos:n, hvarigenom, i händelse R.
St:r bifallit densamma, man under den kommande tiden blifvit försatt i tillfälle att beräkna den skada eller kostnad, som dessa båda medelporton för Statsverket medfört, och hvarefter man kunnat införa förändringen i sin helhet, såvida sådant utan Statsverkets skada kunnat ske.
Man har här äfven sagt, att det är de trafikerandes eller korrespondenlernes nytta, som egentligen skall afses vid Postverkets fullkomnande.
Visserligen är det ett mål, som man bör söka ernå, men ingalunda bör man väl söka det på bekostnad af de fördelar, nuvande inrättningar medfört för det allmänna, och detta så mycket mindre, som jag på intet sätt har den hjertnupenheten och ömheten för Hrr affärsmän, att jag anser mig böra upoffra det allmännas fördel för deras enskildta, ty jag är fullkomligt öfvertygad, att med den nuvande porton de lika flitigt komma att brefvexla med sina affärsmän, som om ett medelporto kommer att införas.
Den hvarken ökar eller minskar deras korrespondans, ty ökandet och minskandet häraf är beroende af helt andra orsaker, nemi. antalet af de affärer, som de afsluta, den beröring med menniskor, hvari de komma, och för uppgörande af en affär fästa de icke afseende på, om de betala 8 eller 4 sk. b:ko.
På grund af alla dessa skäl kan jag icke annat än vördsamt anhålla, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:s förslag, ville bibehålla poslporto-afgifterne i deras närvande skick.
Lagerbjelke har på ett förtjenstfullt sätt försvarat Utsk:s utlåt, medelst anförande af åtskilliga skäl, hvilkas talande halt jag ingalunda vill jäfva, så mycket mindre som jag delar Gr:s åsigt, att införandet af ett medelporto, till förmån för trafikerande, bör anses såsom en förmån äf - 398 Den 16 Augusti e. mT ven för det allmänna.
Jag har endast ansett tiden ännu icke vara inne för reformens införande i vårt land, dock icke derföre, att jag, pä sätt en talare, Hr Adelborg, om sine motståndare välvilligt yttrat, är hatare af allt framåtskridande.
Emedlertid anhåller jag att få göra några erinringar emot förenämnde värde Gr:s anmärkn:r.
Gr:n har ansett, alt frimärken mycket väl skulle kunna anskaffas och betalas med de half-ören, R. o. Ad. nyligen bestämt skola i sammanhang med decimalsystemets införande präglas; men af BankoUtsk:s nyligen inkomna Betänk, inhemtas likväl, att Ulsk. funnit detta R. o. Ad:s beslut icke föranleda någon förändring i Utsk:s ursprungliga hemställan.
Utsk. har nemi. tillstyrkt, att inga |-ören skola präglas.
Huru det sålunda slutligen går med B. o. Ad:s beslut, lemuar jag derhän.
Man kan föreställa sig, att R.
Sl:r komma att antaga BankoUtskis utlåt., och då förfaller grunden för Gr:s anmärkn.
Sannt är, alt om man köper flera frimärken, kan betalning med den nya myntsorten erläggas, men mari bör väl icke tvinga korrespondenter till utgifter öfver behofvet.
Till stöd för reformens införande här har man åberopat Englands exempel.
Jag får likväl erinra, huruledes förändringen i England föranleddes, såsom jag tror, deraf, ett jernvägar voro i England vid deri tiden anlagde, och att såväl Poststyrelsen, som Parlamentet, insågo, alt, derest icke genom nedsättning i postportot Poststyrelsen fortfarande erhöll förtroendet af brefvens fortskaffande, jernvägsbolagen skulle komma i besittning af den inkomst, som Poststyrelsen förut haft.
Deraf, tror jag, mera än af någon sentimental nitälskan för brefvexlingens befrämjande, föranleddes Engelska Parlamentet att gå in på förändringen.
Här i Sverige hafva vi ännu icke några jernvägar, Gud nås så visst, och således förefinnes icke detta skäl för reformens hastiga sättande i verket.
Jag föreställer mig' alltså, att de skäl, jag redan anfört emot reformens införande vid denna Riksdag, fortfara att för nämnde qvarstå i hela sin kraft.
Visserligen har man velat jäfva dem under förespeglande, att något deficit icke skulle upkomma, äfvensom att den summa, som Statsverket i följd af förändringen skulle förlora, icke vore för dess egna utgifter behöflig.
Detta kan likväl icke bestämmas, förr än man någorlunda är i tillfälle på förhand se, huru debet och kredit gå i hop.
Under sådana förhållanden torde icke heller vara skäl att cedera de inkomster, Staten har af postmedlen.
Men då jag sålunda utförligt gifvit mina tankar i ämnet tillkänna, lärer jag icke kunna beskyllas för någon inkonseqvens, om jag vid en kommande Riksdag, derest Försynen då medgifver mig hälsa och krafter att deltaga i R.
Sl:rs öfverläggningar, tillstyrker en reform i samma rigtning, som nu är å bane; och jag hoppas, att förhållanderne då må vara så ordnade, samt saken så beredd, att den utan förvecklingar och svårigheter må kunna antagas.
På grund af alla dessa skäl anser jag den lista punkten i Utskis Betänk, för nämnde ej böra antagas.
/ Den 16 Augusti e. m. 399 Hr Bildt, Didrik Gillis:
Då underlättandet af brefvexlingen man och man emellan är ett behof för hvarje civiliseradt samhälle, och utgör ett conditio, sine qva non, för att ett samhälle skall kunna framgå på civilisationens bana: då man derföre i hvarje samhälle, i den mån det blifvit civiliceradt, gjort allt hvad man kunnat, för att lätta och förbättra postkommunikationeVna, dels genom utvidgande af dessa, dels genom nedsättning i postporto: då R. o. Ad., med erkännande af dessa axiomatiska sanningar, beslutat en ålerremiss af *Bevilln:sUtsk:s förra Betänk., för att i Sverige införa en förbättrad kommunikation korrespondenter emellan, samt en nedsättning i portot, och då Bevilln.Utsk. ställt sig till efterrättelse såväl R. o. Ad:s som öfrige
Stms beslut vid ålerremissen: så hade jag i sanning icke väntät ett sådant motstånd af Hrr von Hartmansdorff, Printzensköld och Frih. Cederström, som denna debatt utvisar; men då nu så inträffat, har jag ansett mig upkallad, särdeles som ett afslag på Bevilln.Utsk:s ifrågavande Utlåt, skulle, enl. min åsigt, innebära en motsägelse, icke blott mot R. o. Ad:s förra beslut, utan äfven mot de åsigler, som i detta ämne vid flere Riksdagar inom detta Stånd gifvit sig tillkänna.
Ty vid alla tillfällen, då denna fråga här förevarit, har allmänt uttalats den tanke, att man borde vidtaga en sådan reform, som den, hvilken nu är i fråga, på det att korrespondenten skulle befrias från en temligen dryg afgift och postkommunikalionerna lättas, i synnerhet för landsbygdens innnevånare.
Ibland de invändningar, som emot reformen blifvit anförda, är äfven den, och Staten skulle icke kunna bära de kostnader, som införandet af ett medelporlo åstadkommer.
Emellertid utvisa de bilagor, som till Utsk. åtföljde Gr.
Björnstjernas yttrande och hvilka lära vara uprättade i Gen.PoslStyrelsens Kamererare-kontor, att om ett medelporto redan funnits, skulle
Postverkets inkomster under innevar:de år hafva upgått till 127,000 R:dr, hvilket belopp varit tillräckligt för bestridande af de kostnader, som erfordras för reformens införande i Riket, nemi. dels utbetalande af sportelersältningar till Postverkets tjenstemän, dels aflemnande af 50,000 R:dr till Statsverket, i st. f. de 115,000 R:dr Staten hittills upburit.
Statens förlust skulle således enl. denna beräkning blifva (>5,000 R:dr.
Kan det vara. allvar med det påståendet att Svenska Staten ejvkan vidkännas denna utgift för ett slikt ändamåls vinnande?
Nej, säger man då troligen, vi mena att Postverket ej kan vara af med denna inkomst.
Det medgifves, men just derföre har Bevilln.Uisk. tillstyrkt, att desse 115,000 R:dr icke längre skola till Staten utbetalas, utan användas till postkommunikationernas förbättrande.
Genom detta förslag kommer således Postverket att vinna 65,000 — samma summa som_ Statsverket skulle förloradt.
Genom denna tillökning i Postverkets inkomster kan någonting för Postväsendets förbättrande uträttas, synnerligast som, enl. revisionsberättelserna, Postverket nu eger en behållning af cirka 250,000 R:dr. 400 Den 16 Augusti e m.
Under sådana förhållanden, mäste väl Postverket genom reformens införande icke komma i en sämre, utan i en bättre ställning än hittills.
Om man kastar blicken på de åtgärder, som hittills vidtagits, för att underlätta brefvexlingen, så finner man, att desse hufvudsakligen bestå i införande af en mängd olika rayonsporton; men just en af de största svårigheterna att på landet kunna få brefvexlingen lättad, är just denna mängd af olika porton, sorn nu finnas.
Olägenheten består deri, att den, som, boende på landet, afsänder ett bref till PostKontoret, måste förut känna afståndet deremellan och PostKontoret i den ort, dit brefvet skall afgå, emedan i annat fall han icke kan beräkna beloppet af de postpenningar som erfordras.
Sannt är det visserligen, att om man har blott 2 rayonsporton, hvarom fråga här äfven varit, blifva olägenheterna mindre, såvida jag nemi. vet, om destinationsorten för brefvet är belägen 20 mil från mitt närmaste PostKontor, eller om afståndet är kortare.
Men om nu denna ort är belägen på gränsen af dessa 20 mil, qvarstå samma olägenheter, hvarigenom personer på landet tvingas att antingen sjelfva bära sina bref till Post-kont. eller ock såsom hittills hålla postbok; och för allmogen blifva svårigheterna enahanda som förut.
Genom antagande af frimärken, uphöra såväl desse som de af Hr Printzensköld omförmälda olägenheter.
I fråga om de svårigheter, postreformens införande skulle möta, och på grund hvaraf motsländarne till Bevilln.Utsk:s Betänk. yrkat att densamma icke måtte antagas, har Frih.
Cederström hufvudsakligen yttrat, att föreslagna medelportot icke skulle kunna inpassas i decimal-systemet.
Lagerbjelke har redan visat, att denna och Frihms öfriga anmärkn:r ingalunda förhindra postreformens införande; men det finnes ett annat skäl, på grund hvaraf, i händelse Frih.-n erkänner postreformens nytta och verkligen önskar dess införande, Frih:n utan tvekan kan vid denna Riksdag bifalla Utsk:s förslag, äfven med det porto af 12i öre, som Utsk. tillstyrkt: ty om än ett mynt å detta belopp efter decimal-svstemets antagande icke kommer .att finnas, eger K.
M. likväl att nedsätta, men icke höja Bevilln:n, och kan således redan under början af år 1856 nedsätta portot med ett halft öre, i händelse sådant behöfves, utan någon egentlig förlust för Postverket.
St:r kunna derefter vid en påföljande Riksdag, i händelse Postverket, genom en dylik åtgärd, lidit någon förlust, lemna detsamma ersättning härför.
På grund af alla de skäl, sora för bifall till Bevilln.Utsk:s Betänk, blifvit anförde, såväl under ifrågavar:de diskussion som vid de föreg:de tillfällen, då detta ämne varit föremål för fullständigare utredning, anhåller jag om bifall till Bevilln.Utsk:s Betänk.
En af mina grannar har sagt, att man här bestridt den ifrågavande ändringens införande för att hindra Den 16 Augusti e. m. 40» »tindra framåtskridandet, eller, såsom man fordom uttryckte sig på detta rum, för att ”stå tillbaka i stigande”.
Jag måste bekänna, alt jag af ändringens införande icke kan finna någon annan fördel, än att man nedsätter portoafgiften för de brefskrifvande.
Om della kunde ske, utan att betunga andra med Statsverkets ersättning derför, så måtte förändringen hafva sin gång.
Hr Bildt tiar yttrat, att man icke bör beskatta de beskrifvande.
Men om någon skall för postens skuld beskattas, så är det väl den, som skrifver bref och anlitar Verket, och ej den allmänhet, som icke skrifver sådane, men hädanefter måste betala, för att göra postpenningarne lindrigare för de skrifvande.
Finnes det någon billighet i ett sådant sätt att gå tillväga?
Vore det riktigt, så borde man äfven införa den ordning, att personer, som resa å postfartyg, betalade mindre afgifler än vederborde, hvaremot Svenska folket i allmänhet jemväl skulle erlägga hälften eller något dylikt af hvad öfverfarten från Stockholm till Lybeck eller Stettin kostade.
Jag förmodar, att min reformerande granne endera dagen framställer sådana förslag, för sakens fullständigbets skuld.
Hr Bildt anmärkte till en början, att Postverket skulle, genom ändringens införande, göra en vinst, men han slutade dermed att förlust skulle upkomma.
Detta visar, att lian räknar, då saken angår Bevilln.Ulsk., mindre väl, än när hon rörer StatsUtsk.
Men till yttermera visso, anhåller jag, att ur Bevilln.Utsk:s Betänk.
J\$ 14 få upläsa hvad sora angår denna fråga.
”En på grund af dessa förhållanden i nämnda Kontor och således med fullkomlig sakkunskap helt nyligen uprättad kalkyl utvisar, att ett 4 sk:s medelporto för innevar:de år skulle hafva lemnat ett öfverskott af 127,000 R:dr, hvaraf, efter afdrag utaf alla med reformens införande förknippade kostnader, direkt bidrag (ill Statsverket kunnat utgöras med 50,000 R:dr, oberäknadt eftergift af 13,000 R:dr, som Postverket nu från Riksg.-kont. årligen npbär, så att
Statsverkets upoffring för reformen egentligen skulle hafva utgjort endast 52,000 R:dr”. R. o. Ad. torde finna, att denna summa, 52,000 R:dr, icke kan med de vackraste tal bortresoneras.
Man har påstått, alt poslfarten skall blifva hastigare.
Det är ett misstag, och kan icke bevisas.
Man har sagt, alt man skulle förlora fördelen af frimärken, om ändringen icke antoges.
Detta är ett lika stort misstag, ty om det är en fördel att hafva frimärken, så kan man införa dem, utan att medelporto antages.
Detta synes bäst deraf, att frågan om frimärken förekommer i andra punkten och, såsom jag nämnt, kunna de antagas, äfven om den första punkten skulle förkastas.
Emellertid har man nu talat om frimärkenas förträfflighet i afseende på kontroll, m. m.
Dermed förhåller sig tvärtom.
Hr Printzensköld har redan uplyst, alt i intet upbördsverk äro balanserna så få och till beloppet så obetydliga, som inom Postverket, hvaremot, om frimärken införas, kontrollerna blifva mycket besvär10 II. 20 402 Den 16 Augusti e. m. ligare.
Man har förmodat, att på 2 år skulle vinnas 200,000 R:dr.
Men om man besinnar, att genast behöfves ett nytt postångfartyg och derförutan ännu ett annat, så lärer denna kostnad icke aflöpa under 300,000 R:dr.
Hvar får man då penningar dertill?
Man har endast en större brist, än i annat fall skolat vara för handen.
Dessutom bör man ihågkomma, alt, genom elektriska telegrafernas inrättande, en stor del af den brefvexling, som förut gått med posten, kommer att föras genom dem.
Man torde således hafva missräknat sig på den ökade brefvexling, som genast skulle upstå.
När alla dessa omständigheter tagas i öfvervägande, kan jag icke inse, att någon vinst upstår af denna ändring, utan man får endast tillfredsställelsen alt hafva infört något nytt.