Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofverväger man nu alla dessa förhållanden, så skall man finna helt naturligt, att äfven med yttersta flit och arbetsamhet hos expeditionshafvanden, och utan att taga i betäckning möjligheten att han får sjukdomsförfall, hvilket således inverkar på fortgången af hans göromål, det vid de flesta tillfällen för honom blir rent af omöjligt, att kunna medhinna allt hvad honom åligger till utslagens försättande i det skick, att de till orten kunna afgå förr än minst fyra månader och ofta ännu längre lid från beslutens datum förflutit; sä att då dessa utslag ankomma lill läns-styrelsen sällan mer än 8 månader äro öfriga af praescrip lionstiden för deras gällande kraft emot den skattskyldige.
Des sa 8 månader skulle nu vara tilIräcklige för läns-styrelsen, att expediera utslagen till samtlige redogörare och för dessa sednare, att af dem utskrifva transumter och låta dem tillställas deskatt 8* - 116 Den 2 Augusti. skyldige.
Jag antager alt så är.
Men om den skattskyldige är boende på en långt aflägsen ort, så att läns-styrelsens handräckning måste begäras för utslagets delgifvande genom en annan länsstyrelses försorg: om den skattskyldige företagit en längre resa pä längre tid, utan alt uppbördsmannen känner hvarthän: om han vistas på utlänsk ort ulan att kanske på flere år vara att återförvänta: om han slutligen, med kännedom om del lätta sätt, hvarpå han kan befria sig frän betalningsskyldigheten, håller sig undan, så att hans anträffande blir omöjligt förr än prtescriptionstiden är förbi, huru skall det då gå med utslagens gällande kraft.
Skall den i alla nu uppräknade fall anses emot den skaltskyldige förlorad?
Och skall den vändas emot uppbördsmannen, i hvars förmåga det icke stått att utslagen delgifva?
Må de, som framkommit med förslag, af hvilka sådana frågor kunnat framkallas, dem besvara!
Och må de äfven uppgifva medlen, icke blott att förhindra alla de tillställningar, som jemväl skola uppkomma, för att låta utslagens kraft gå förlorad, utan äfven huru Statens förlust derigenom skall ersättas, enär full laga bevisning om hvem som vållat denna förlust påtagligen i de fleste fall blir alldeles omöjlig att åstadkomma!
Komiterade, frän hvilka detta förslag ensamt utgått, emedan det aldrig varit väckt hvarken inom R.
St. eller af någon enskild eller af någon embetsmyndighet, och till hvilket förslag auledn. sannolikt blifvit hämtad frän ett eller annat enstaka fall, der utslagets expedierande blifvit nog länge fördröjdt, äro inga lyckliga lagstiftare.
Man ville bota ett ondt, som är af föga betydenhet samt af inga skadliga följder hvarken för Staten eller den enskilde, och dä föreslår man en lag, som, jemte det att den i vissa fall icke låter sig tillämpa, skall ägga lill bedrägerier och skälmstycken, på hvilka ingen hittills kunnat falla med sin föreställning, och som skall tillskynda Slaten högst kännbara förluster, utan möjlighet att kunna dem förekomma, och som skall försätta en mängd embets- och tjenstemän i en oro och en osäkerhet, som måste på utöfningen af deras befattningar hafva den menligaste inflytelse.
Jag yrkar afslag på dcuna punkt, när saken förekommer till hufvudsaklig pröfning.
Jag har under föredragningen af sednare delen utaf detta betänk, afhållit mig ifrån alt till besvarande upptaga de anmnrkn:r, som deremot blifvit gjorda, emedan det endast skulle förlänga diskussionen och jagar öfvertygad, att Utsk. ändock skall vara i tillfälle, att inse och bedöma anmärknmes rätta halt.
Jag hade äfven ämnat, att till slut iakttaga samma förfarande; men då man nu vid den sista punkten, likasom vid den nästföregående, gjort uppgifter, som icke äro med rätta förhållandet öfvensstämmande, så anser jag mig böra bryta tystnaden, för att, då det nu kan ske utan något väsendtligt uppehåll med ämnets handläggning, visa huru man går tillväga med anmärkningarne.
Den 2 Augusti. 117
I föregide punkt aDmärktes af en talare att, röride förslaget att ändra redogörelsetiden från uppbördsår till kalenderår, den auktoritet, som saken närmast rörde, icke blifvit deröfver hörd, och då en annan erinrade, att yttrande af veder bönde i detta ämne så mycket mera afgifvits som talaren omförmält dervid förekomma skiljaktiga meningar, svarade samma talare, att detta yttrande ej angick den förändring, som nu är i fråga.
Rätta förhållandet är emellertid, efter hvad komiterades betänk, äfven tydligen utvisar, att sedan, under öfverläggning i stats-kont. och kammar-rätten ang:de afgifvandet af infordradt und. yttrande i ämnet, fråga just uppstått om en så beskaffad förändring uti redogörelsesättet, som föreslagits, infordrades deröfver samtlige K:s bef:des yttranden, hvilka äfven blifvit afgifna, hvarefter kammarrätten och stats-kont. derom utlåtit sig, hvarvid den af en talare omförmälde skiljaktighet yppades.
Hvad beträffar nu förevaride punkten, angide prsescription för skattskyldiges och redogörares ansvarighet; sä upplyser komiterades betänk., att K.. M. derom infordrat utlåt, af kammarcollim, stats-kont. och kammar-rätten, samt all ett sä beskaffadt utlåt, med förslag till stadgande äfven afgifvits af dessa embetsverk, likasom af general-tullstyrelsen.
M. befallt kammar-rätten att inkomma med förnyadt yttrande, hvilket jemväl allemnats och hufvudsakligen ligger till grund för det af komiterade uppgjorda förslag.
Under sådana förhållanden är det nog oväntadt, att man säger, att förutnämnde frågor blifvit handlagde, utan alt embelsverken deröfver blifvit hörda. 60:de punkten.
I följd deraf, att jag, enl. hvad nyss blifvit yttradt, icke ansett mig böra uppehålla diskussionen, hvarföre jag ej heller besvarat de särskilda anmärknir, som blifvit gjorda vid hvarje punkt af betänk., så får jag först nu framställa den erinran, som i afseende på åtskilliga af dessa punkter förekommer, att Utsk. afgifvit förslag i åtskilliga omständigheter, som icke böra utgöra föremål för R.
St:s beslut, utan ensamt ankomma på K.
M:s nåd. pröfning, och hvilka frågor icke heller innefattas i den K. proposm.
Jag anser mig derföre, när frågan nu kommer att återgå till Utsk., böra hemställa, att Utsk. mätte, till minskning af den vidlyftighet, som i alla hänseenden skall uppkomma vid ärendets ytterligare behandling och då dermed ingenting vinnes, enär desssa ärenden endast på K.
M:s eget bepröfvande ankomma, i sina förslag till åtgärder å R.
Stis sida, uteslutande hälla sig till hvad som utgör föremål för R.
Slis ensamma eller K.
M:s och deras gemensamma beslut.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, anmälde att några skrifvelseförslag inkommit till justering, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag har icke hört någon förklaring af Hr Grin o. Landtm., att betänk, kommer alt återremitteras. 118 Den 2 Augusti.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anledn. häraf, att vid början af öfverläggningen om StatsUtsk:s nu genomgångne utlåt. R. o. Ad. beslutat, att derest, såsom sedermera skett 3:dje och 20:de punkterne skulle till Utsk. återförvisas, såvida icke någon särskild propos. å någon af dessa punkter klefve af någon ledamot yrkad, och att Hr Landtm, fördenskull då en sådan särskild propos. ej blifvit begärd, icke ansett nödigt att i fråga om utlåt:s återremitterande i dess helhet, göra någon ytterligare framställning.
St:s und. skrivelser till K. M.:
N:o 164, ang:de ett anslag för utgifvande af läroböcker för allmogen; N:o 165, i anledn. af väckt förslag om befrielse från eller lindring uti postskjutsen, postföringens öfverlätande på entreprenad m. m.; samt N;o 160, angide nytt arrende för kronosäteriet Boda.
Anmäldes och lades på bordet följande från Utskm inkomne utlåt:n och mein., nemi. frän Stats-Utskottet:
N:o 288, i anledn. af väckte motioner, ang:de förhöjning i lönerne vid åtskilliga häradsskrifvaretjenster; N:o 289, i anledn. af väckt motion om anvisande af anslag till lön på stat för en länsman i Loos församling ; N:o 290, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
N:o 250; N:o 291, i anledn. af väckt motion, ang:de vidsträcktare rätt till skatteköp å kronohemman på Oland; N:o 292, i anledn. af återremiss å utlåt.
N:o 214, ang:de åtgärder för behöfvandes undsättning i missväxtår; Expeditions -Ut skottet: N:o 13, ang:de förhöjdt arfvode åt föreståndaren för tryckeriafd:n af Utsk:s cansli. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 1 om natten.
Den 3 Augusti. 119 Thorsdagen den 3 Augusti 1848.
Justerades ett prot.utdr. för d. 31 sist!.
Juli samt d. 1 och 2 dennes.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Ordf:n i Bankolllsk. anmält liehofvet af flere suppleanter i Förstärkta BankoUtsk., samt hemställde derföre om R. o. Ad. behagade ytterligare utse 6 sådana suppleanter samt företaga della val Lördagen d. 5 dennes, hvilket bifölls.
Föredrogs ånyo Stats- och Beviiln.Ulsk:ns d. 25 och 26 sisth Juli på bordet lagda utlåt.
N:o 62, ang:de vissa ifrågaslällde förändringar i beskattnings-väsendet samt uppbörds- och redogörelse-verket.
Den viktigaste punkten i detta betänk, är, enl. min åsigt, den sista, hvari förekommer följande: ”Då nu en förändring i detta hänseende, hvarigenom de skattskyldige, utan att behöfva derom särskildt söka upplysning, erhölle kännedom om de dem påförda afgifter och blefve i tillfälle att, i händelse af befogenhet, sig deröfver besvära, onekligen är af omständigheterna påkallad, och något hinder för en dylik förändring icke möter, derest de uti StatsUlsIcs utlåt.
N:o 242 framställda förslag, ang:de sättet för hemmansräntornas och kronotiondens utgörande varda af R.
St. bifallne, hafva Utskm funnit sig äga skäl tillstyrka” etc.
Denna del af betänk, sammanhänger följaktligen med betänk, ronde skattejemnkningen, hvilket blifvit af R. o.
Jag hemställer derföre, omickeStatsoch Bevilln.Utskms betänk.
N:o 62 bör i sammanhang med nyssnämnde fråga återremitteras.
Cederström, Jakob. Hr Gr. o. Land tm. hemställde om R. o. Ad. ansåge förevar:de utlåt, i anseende till dess sammanhang med StatsUtsk:s utlåt.
N:o 242, böra återremitteras på grund af de anmärkmr, som föranledt sistnämnde ul!åt:s återremitterande.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 29 sisth Juli på bordet lagda utlåt.
N:o 287, ang:de ifrågaställde anslag för aflöning af landsstatstjenstemän och betjente.
Detta utlåt, företogs punktvis till pröfning. 120 Den 3 Augusti. 1 :sta punkten.
Jag liar visserligen icke skäl, att under ett förhållande, som för handen är, bestrida det resultat eller det förslag, hvartill Utsk. kommit, men det smärtar mig rätt mycket, alt, sedan den högst behölliga förbättring af landtstats-tjenstemännens löner blifvit förknippad med förenklingen af uppbörds- och redovisningssättet, Utsk. i det sista mom. bar, likasom man i Skåne säger, ni får icke inqvartering hos mig utan hos naboe, häntydt derpå, att en tids erfarenhet fordras för att vinna öfvertygelse om behofvet af denna förbättring.
Hade Utsk. i sitt meni.
N:o 90 inkommit till 11.
St. med anmälan, att Utsk. skulle öfver den der frågan yttra sig, sedan skatteförenklings-frågan förevarit, så hade Utsk. angifvit alla motiverna för sitt beslut.
Smärtande måste det vara för landtstatstjenstemännen, att finna frågan om deras löneförbättring blifva förknippad med frågan om skatteförenklingen, hvarigenom oftanämnde löneförbättring såmedelst blifvit lemnad åt framtiden.
Frih. Cederström, Jakob: Utsk:s åberopade skäl för sitt afstyrkande af bifall till den nåd. propos., röt':de tillökning af lönerna för landtstatstjenslemännen kan jag icke godkänna.
Förslaget lill uppbörds- och redogörelsesättets förenkling samt rän tornas förvandling har härmed icke att skaffa och kan så mycket mindre hafva det, som StatsUlsk. afstyrkt alla förändringar, hvilka möjligen kunde medföra någon minskning i tjenstemannapersonalen och dess löner, nemi. af inrättandet utaf häradsbokhållare i st. f. häradsskrifvare inom hvarje härad.
Denna inrättning har StatsUtsk. afstyrkt med allt skäl och jag kan icke förmoda, att den af 1».
St. skall bifallas, ehuru två Stånd antagit den, hvaremot de tvenne andra Stånden återremitterat frågan.
Det synes således icke vara fullt enligt med förhållandet, som skulle något behof förefinnas, alt dröja med afgörandet af K.
M:s propos. på den grund, att frågan om uppbörds- och redovisningssättet ännu icke blifvit afgjord.
Det skulle kunna hända, all ifrågavar:de tjenstemän blifva i saknad af den lönelillökning, man velat dem gifva och som verkligen är af behofvet påkallad.
Jag anhåller vördsamt om återremiss å denna del af betänk., och att StatsUtsk. må vara betänkt, att för R.
St. uppgifva verkliga beloppet af statsverkets tillgångar för närvar:de, på det att R.
St. må blifva i tillfälle att bedöma, huruvida, hvad K. M. i Dess propos. begärt, kan bifallas med hänsigt till verkliga beloppet af statsverkets tillgångar.
Cederström har egentligen riktat sina anmärkn:r mot de skäl, StatsUlsk. uppgifvit för sitt. afstyrkande i afseende pä landtslatsljenstemännens lönereglering.
Det är således egentligen icke mot sjelfva tillstyrkandet dessa anmärkmr blifvit gjorda, men icke destomindre har Frih.
Cederström begärt återremiss.
Hvad åter angår den förmodade förminskningen i laudtstatstjenslemäunens göromål, hvilka Den 3 Augusti. 121 Frih:n i sina premisser omnämnt, i anledn. af de förenklingar, Ulsk. ansett kunnat ske, i händelse skatteförenklingsförslaget blifvit anlaget, så kunna tankarna vara delade derom.
Min åsigt är att dessa göromål höra blifva förenklade.
När nu förhållandet är, att medel saknas för vidtagandet af den utaf K.
M. föreslagna regleringen, sä vida man icke vill öka hevillningen, hvilket jag icke kan föreställa mig vara någons afsigt, så finnes icke heller någon annan utväg, än att uppskjuta frågan till en tid, då Statens tillgångar kunna blifva större än för närvar:de.
Jag anhåller om bifall till denna punkt och får fästa uppmärksamheten derpå, alt en återremiss af frågan kommer att fördröja slutliga uppgörandet af statsregleringen.
Den siste värde talaren har ansett mitt yttrande vara riktadt endast mot motiverna i SlatsUlsk:s utlåt., men icke mot konklusionen eller tillstyrkandet.
Jag ber den värde talaren besinna, att jag säkerligen icke haft något alt anmärka mot Utskrs motiver, om jag yrkat återremiss.
Nu har jag emedlertid visat, att Utsk:s motiver icke hållit streck, och att detta betänk, icke har hopp om framgång vid denna riksdag, och min öfvertygelse är, att äfven, om detsamma bifalles, det icke medför någon tillökning i landtstatstjenstemännens löner och jag har endast velat veta statsverkets tillgångar, för alt kunna bedöma huruvida anslag bör beviljas eller icke.
Nu har ordf:n i Stalsötsk. förklarat, att tillgångar icke finnas, såvida man icke vill öka hevillningen; men detta svar är likväl icke fullt adeqvat alt bygga på.
Del upptager icke någon siffra.
Yi känna allt för väl, alt R.
St. beslutat afgifter, hvilka komma att inverka på hevillningen eller bankovinsten såsom t. ex. de medel, hvilka blifvit lemnade tili K.
M:s disposition i och för oroligheterna i hufvndstaden innevande vår, äfvensom de 2,000,000 r:dr i och för truppernes marsch till södra delen af riket och till Danska öarne.
Oin nu, för godtgörande af dessa belopp, man skulle taga en del af de årliga inkomsterna i riksg:s-kont., vare sig ordinarie eller extra-ordinarie, skulle en brist uppkomma, ty dessa eventuella anslag få icke sammanblandas med hvad Staten kan hafva alt disponera pä grund af föreg:de statsregleringar.
Finnes tillgång lill hvad K.
M. begärt, så får jag för min del yrka bifall till K. M:s propos.
Jag är skyldig att äga kunskap om de klena löner, hvaröfver landtstatens tjenstemän klaga och äfven att förstå, uti hvilket skick landet skulle vara, om desse tjenstemän i sina löner hade tillräcklig bergning.
Ridd.-sekreterare, på förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Aug., upplyst, alt enl. ankomne prot.utdr.
Preste- och BorgareSlm bifallit SlalsUtsk:s förevaride utlåt., men att någon underrättelse om BondeSiis i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Cederström, anser jag landtstatens tjenstemän hafva varit särdeles väl förljente, 122 Den 3 Augusti. och i stort behof af det ökade anslag, som K.
M. för dem äskat.
Men då StatsUtsk. har, som mig synes, utan skäl uppskjutit företagandet af detta ärende intill riksdagens sista timma, och då två Stånd redan godkänt Utsk:s betänk., d. v. s. afslagit K. M:s nåd. propos., skall följden blifva att, om BondeSt. samt R. o. Ad. återremittera betänk., komrae frågan likväl, sedan återremissen vöre besvarad, och saken af de tvenne sistnämnde Stånden bifallen, alt gå till förstärkt StatsUtsk.
När man hittills sett, att, vid omröstningarne i detsamma, afslag i allmänhet varit segrande, tager jag för gifvet, att intet heller vinnes med en återremiss i detta hänseende.
Således, ehuru mycket jag än önskar, att landtstatens tjenstemän måtte erhålla löneförhöjning, måste jag, af misströstan om framgång i förstärkt StatsUtsk., tillstyrka R. o. Ad. att bifalla StatsUtskis utlåt.
Om man dertill ville begagna andra bevekelsegrunder än Ulsk. anfört, skulle det vara mig ganska kärt, men jag förmodar att Hr Gr. o. Landtm, nu icke tillåter andra åtgärder med detta betänk., än bifall eller ålerremiss.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad StatsUtsk. tili ifrågavande punkt tillstyrkt, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande.
De öfriga 6 punkterne af förevaride utlåt, blefvo uppå derom framställde särskilda proposir af R. o. Ad. bi fal 1 ne.
Mot R. o. Adis nu fattade beslut, ronde första punkten, får jag mig reservera.
Man måste nu vara amanuens vid något af rikets consistoriel’ för att väcka något medlidande.
Föredrogs Const.Utskis d. 1 dennes på bordet lagda mern.
N:o 32, med förslag till voteris-proposir, i anledn. af RiksStms olika beslut i afseende å Const.Utskis i mern.
Nio 29 framlagda sammanjemknings-förslag, lill ändringar och tillägg uti 56 och 81 §§ Reg.Fm m. m., ronde grundlagsfrågors behandling.
Den första punkten som här förekommer uti Utskis sammanjemknings-betänk. går derpå ut, att ett af Utsk. afgifvet förslag skall förfalla.
Mot ett dylikt beslut i rak strid med grundlagens 56 § 2 mom. protesterar jag.
Man må förgäfves söka, att från 72 § Riksd.Ordn. leda sig dertill att, genom en förtydning deraf, förblanda allmänna frågor med grundlagsfrågor.
Denna fråga rör icke grundlagen, emedan sättet för grundlagsfrågors afgörande är särskildt heskrifvet, och dessa frågor måste äfven särskildt behandlas, och så länge speciallag finnes, måste den för de särskilda fallen tillämpas.
Jag protesterar mot den första, men godkänner den sista punkten.
Cederström bar protesterat mot den första proposm.
Jag anhåller tillbaka, alt få protestera Dea 3 Augusti. 123 emot F rihms yttrande, så vidt det har afseende derpå, att propos. är lämplig eller icke.
Här är endast fråga derom, huruvida förslaget är lagligt eller icke, och i detta hänseende torde det tillåtas mig, att i Ståndets minne återföra hurusom vid innevar:de riksdag, R. o. Ad. 5 särskilda gånger bifallit Utsk:s afgifna förslag till voter:s-propos:r uti frågor, hvilka eli Stånd mot de öfriga ansett böra förfalla.
Uti förevar:de fall hafva 2:ne
Stånd förklarat att frågan skall förfalla, och 2:ne
Stånds sålunda fattade beslut måtte väl icke äga mindre vigt än ett Stånds.
Jag kan således icke finna annat, än att
Ståndet skulle begå en inconseqvens genom ett afslag å denna voter:s-propos., hvarföre jag anhåller om bifall till densamma.
Det är icke så litet roligt, att erfara, det en ledamot af Const.Utsk. icke har reda på hvilka rättigheter och skyldigheter, detta Utsk. har i afseende på grundlagars stiftande och tillsyn deröfver, att R.
St. icke besluta annorlunda än i öfverensstämmelse med grundlagen.
Nu innehåller 56 § 2 mom. Reg.F:n, att R.
St. ega, att öfver Utsk:s yttrande, i anledn. af hvad en riksdagsman hos detsamma föreslagit, eller af en Konungens propos. vid samma riksdag, öfverlägga men icke besluta.
Ett ogillande af ett förslag innefattar ovilkorligen ett beslut, och sådant måtte väl den värde talaren inse, ehuru han är ledamot af Const.Utsk.
Om det nu utgör ett beslut, att säga nej till ett förslag eller att afslå detsamma, så kan väl deröfver icke komma att röstas i Förstärkt Const.Utsk., desto heldre som uti 2 mom. af 56 § står, att uti ett Const.Utsk:s förslag kunna vid den riksdag, då detsamma afgifvits, göras förändringar, men förslaget skall till afgörande hvila intill nästa riksdag. 2 mom. af 56 § lyder, med förbigående af premisserna, sålunda: ”Utsk. åligge då, att samtliga RiksStms tankar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemka, och om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga RiksStms behandlande anmäla.
Förena sig derefter samtliga RiksStm om ett enahanda utlåt:de, hvile det till slutligt antagande eller förkastande på lid och sätt, som ofvan föreskrifna äro.
Blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga frän de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar; varde Const.Utsk. genom val af Riks.Stms plena till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af tjugu personer af hvarje Stånd, hvilka, genom samfäld omröstning, skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlät, hvite sedan lill R.
Nu frågar jag hvilket sålunda fullständigt beredt förslag, i händelse vid votering inom Förstärkt Const.Utsk., afslag blir segrande, kommer att intill nästa riksdag blifva hvilande?
Jag protesterar således ånyo emot den ifrägavar:de propos. såsom grundlagsvidrig, och beträffande de af Gr.
Lagerbjelke omnämnda prejudikater, lemnar jag dem i sitt värde, men enligt min åsigt, hafva de icke vunnit den burskap, att de kunna tjena som grundlag, när någon yrkar, alf den beskrifne grundlagen skall eflerlefvas. 124 Den 3 Augusti. Gr.
Cederström första gången nade ordet, företog han sig, att oaktadt fråga endast förevar om voteterings-propos:s laglighet eller icke, inblanda, huruvida förslaget vore lämpligt eller icke.
En annan värd talare har sedermera strängeligen utfarit emot det sätt, hvarpå Const.Utsk. gått tillväga i denna fråga, men på samma sätt, som då jag förra gången hade ordet, torde jag lill Ulsk:s försvar endast behöfva anföra, att R. o. Ad. vid denna riksdag uti dylika frågor fattat sitt beslut i öfverensstämmelse med Const.Utsk:s nu framställda förslag, hvadan jag hoppas, att
Ståndet äfven nu för öde gången kommer att förfara på samma sätt.
I öfrigt torde det tillåtas mig att förbigå en molbevisuing af hvad Frih.
Cederström yttrat, såsom endast onödigt upptagande R. o. Ad:s tid.
Delande den åsigt om grundlagens rälta förstånd, hvilken Frih.
Cederström här framställt, och då jag för några plena sedan inom detta
Stånd gifvit min öfvertygelse tillkänna, får jag förnya min protest mot förfarandet utan att uppehålla frågans afgörande.
Ståndet har, genom de mångfaldiga tvister, som i likartade fall med det förevande inträffat, nogsamt funnit, att när grundlagen är otydlig, och man icke kan förändra den redan stadgade öfvertygelsen hos Ståndets ledamöter, återslå icke annat, än att följa det bruk Stäudet tillförene iakttagit.
Om man icke häller sig vid detta bruk, när man icke eger någon tydlig grundlag till efterrättelse, hvad skall väl följden blifva?
Jo! att sammanhang emellan besluten i de särskilda fallen kommer att saknas.
Till förekommande deraf, och då Ståndet förut förfarit på det sätt, Const.Utsk. nu föreslagit, hoppas och anhåller jag, att R. o. Ad. måtte godkänna voter:s-propos:n.
Åtskilliga ledamöter hördes ropa på propos:n. Frih.
Den siste värde talaren har öppnat en alltför behändig utväg för till vägabiångande af ändringar i grundlagen, och oansedt grundlagen säger, att densamma skall tolkas efter dess ordalydelse, har man hår åberopat prejudikater.
Härvid får jag likväl erinra, hvad jag nyligen nämnt, att grundlagarna skola tillämpas efter deras ordalydelse och om så sker, är grundlagen tydlig, men i annat fall gör man honom otydlig genom att följa prejudikater.
Man kan visserligen åsidosätta grundlagens bud, men derigenom skall ovilkorligen uppstå ett resultat, som tillkommer på sidan om grundlagen.
Jag reserverar mig till prot. mot Hr von Hartraansdorffs tolkning af denna grundlag såsom fullkomligt stridande mot densamma.