Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sä tänka åtminstone icke de i det eonstitulionella styrelsesättet väl erfarne Engelsmännen.
I detta land, der den eonstitulionella styrelseprincipen torde vara mest utbildad inom hela verlden, anse parlaments-ledamöterne åliggandet att utse comité-Iedamöter vara af den grannlaga beskaffenhet, att de icke vilja befatta sig dermed, utan öfverlemna detta bestyr eller comitéers bildande åt den s. k.
Speakern, och han bestämmer till ledamöter i dessa comitéer personer, till en del tagne utur det ena och till en annan del utur det andra partiet, som i parlamentet 2 H. 30 466
Den 12 Februari e. m. uppträdt.
Jag skulle kunna anföra hvad Gr.
Björnstjerna i delta ämne yttrat vid en föreg:de riksdag, men tiden medgifver icke att uppsöka hans anförande.
För min del mäste jag tillstyrka bifall till Utsk:s betänk., men hvad angar Gr.
Ehrensvärds och Hr von Axelssons förslag, så anhåller jag alt under diskussionen vidare få yttra mig härom.
Jag mäste beklaga, att Utsk. pä så föga giltiga skäl afstyrkt Hr von Harlmansdorffs motion.
Denna motions hufvudsakligaste nytta anser jag ligga deruti, att den uttrycker Ståndets sjelfständighet vid electors-valen och, såvidt möjligt är, aflägsna!' hvarje främmande inflytande dervid.
Vår nuvar. bänkims-indelning synes mig vara den mest tjenliga inrättning, hvarigenom en Regering, opposition eller hvilket parti som helst, kan emot majoritetens önskan tillsätta ledamöter i Utsk.
Med den kännedom, dessa partier i allmänhet äga om ledamöters tänkesätt, behöfva de, sedan bänkm:s-indelningen är uppgjord, blott tillse, hvilka afdelningar tilhöra majoriteten och sedermera bringa några af dessa på sin sida för att erhålla pluralitet, hvilket jag med ett exempel vill bevisa, nemi. om de anse sig vinna inom 10 afd:r, men förlora inom 15, sä erfordras blott att efterse, hvilka af dessa 15 afd:r de kunna vinna.
Deraf erfordras blott 3, och med dessa 3 afd:r jemte de öfrige 10 kunna de tillsätta ledamöter i Utsk.
De behöfva således endast öfvertala 6 eller 7 personer inom hvarje af de nämnde 3 afdrne, för att bringa dessa pä sin sida och såmedelst erhålla pluralitet.
Ett sådant förhållande anser jag icke fullkomligt öfverensstämmande med Ståndets värdighet och på grund af nu anförda skäl, förenar jag mig med Hr Björnstjerna, som yrkat återremiss af betänk, med föreläggande för Utsk. att utarbeta ett nytt förslag.
Utsk. har ansett denna fråga så likgiltig, eller åtminstone behandlat henne så liknöjdt, att det icke ens aktat nödigt utreda, hvarken tillkomsten eller beskaffenheten af bänkims-inrättningen i fordna tider.
Icke heller har Utsk. meddelat oss upplysning, huru det gått med de frågor, om bänkm:s-inrätlningens upphäfvande eller bibehållande, hvilka under nuvar. statsskick varit framställda.
Emellertid har en af Utsk:s ledamöter, Hr Björnstjerna, ersatt, denna brist i hvad den rörer tiden från år 1809.
Hvad den föreg:de tiden beträffar, skall jag försöka, alt lemna några upplylsningar, innan jag öfvergår till sjelfva lmfvndsaken.
För brist på tid till efterforskning, har jag ej kunnat erfara, när bänkm:s-inrättningcn först tillkom, men i 1762 års Ridd.- Ordn. är hon bestämdt stadgad.
Det synes således, som skulle hon tidigare förefunnils.
4 Art. 2 § i samma Ridd.-Ordn. lyder sålunda: ”Dagen efter sedan R.
St. varit pä rikssalen, församla sig R. o. Ad. efter anslag på Riddarehuset, då straxt Bänkrms-valet företages på det sätt, att antalet af R. o. Ad. delas i 58 lika delar och sedan således ett visst antal blifvit utsatt, som kommer att deltaga i hvarje Bänkm:s-val, ropas de i skranket hvilke en bänkman Deli 12 Februari e. ni. 4 er komma att utgöra, efter ilen ordning, som uppropslistan innehåller, och framlägge hvar och en, enär han påkallas, på Landtmarskalksbordet en hopalagd sedel, hvarpå han skrifvit de 3:tie personers namn, hvilka han ästundar skola komma under lottningen till Bänkman.
Sedan hvar och en på bänken, som dä är tillstädes, således sin sedel framlemna!, öppnas sedlarne och de 3 af dem, hvilka då erhållit mesta rösterna, stadna qvar i skranket och lotta, dåden, som får sedeln med ordet Bänkman uppå, är Bänkman.
När således hela listan är igenomgängen, träda dessa 58 Bänkmän straxt in uti ett särskildt rum alt välja förståndige och väl förforne män, 24, till B. o. Ad:s Electorer; hörandes ingen få ändra eller emotsäga det val, som dessa af hvar bänk-deputerade gjort hafva.”
Delta förhållande fortfor efter all anledn. intill dess Gustaf lil år 1778 återställde Guslaf II Adolfs Bidd.-Ordn. af 1617.
Men som hon icke innehöll något om Ulsk:s-valen, sä gjorde Gustaf III d. 3 November s. å. ett tillägg, och stadgade i Bidd.-Ordn:s 3:dje afd. följande: ”Vid utnämnandet af de personer, sorn skola så i BankoUtsk.
, som i de Utsk, Vi, eller Väre efterträdare, af R.
St. äska, enligt Reg.F. af d. 21 Aug. 1772, 47 §, att öfverlägga om de saker, som böra hemliga hållas, skall i akt tagas, att derlill af hvar dera af de 3 klasserne tages ett lika antal personer, och att hvarje klass träder särskildt ihop och, med lykta sedlar, utnämner en viss nummer af Electorer af hvarje klass, i akt tagande den ordning, att på hvarje sedel sälla så mänga namn, som den nummer af personer, som af klassen till Electorer skola väljas, nemi. 5 af l:sta klassen, 7 af d. 2:dra och 11 af d. 3:dje, hvilka särskildt, hvar för sin klass, träda tillsammans, att utvälja af klassen de ledamöter, som i Utsk. skola sitta.” R. o. Ad. lärer häraf finna, att Gustaf lil afskaffade Bänkmännen , och att Ståndet då valde sina Electorer omedelbart, ehuru valen anstäldes inom hvardera af de särskilda klasserne.
Då jag i min motion uppgifvit alt, sådan Bänkmansinrättningen för närvar, befunnes, berodde det af slumpen, hvilka som blefve Electorer, samt följaktligen huru valen af Utsk:s ledamöter utfölle, och alt när det icke berodde af slumpen, ankomme det på inflytelser, som åter vore menliga för Ståndets sjelfständighet, Utsk. har deremot uttalat den åsigt, att om man icke hade slumpen att tacka för Utsk:s-bildningen, så skulle man t stället komma under parti-chefens välde.
Det tyckes ock vara Utsk:s tanke, att sorn slumpen är både blind och tanklös, så vore det mycket bättre att ledas af en sådan herre, än af någon sora både såg och tänkte. Gr. Cronhjelm har nu dessutom gjort en framställning, hvilken jag förut hört enskildt uttalas af många bland Ståndets ledamöter, nemi. att mitt förslag vore synnerligen menligt för landt-adeln samt att det skulle för de ledamöter af Ståndet, som äro embets- eller tjenstemän och befinnas i hnfvudstaden, bereda tillfälle att bestämma Utsk:s-valen och såmedelst utslänga landt-adeln från det inflytande, som borde honom tillkomma. R. o. Ad. torde tillåta mig, 30* 468 Den 12 Februari e. m. att upptaga ämnet i sin helhet och att derunder fä besvara de särskildte invändningar, som emot mitt förslag blifvit gjorda.
Enligt min tanka hörer det till hvarje val, för att blifva godt, att det först och främst sker, så vidt görligt är, omedelbart, på det att den väljande må hafva största möjliga inflytande på valets utgång och dernäst, ali han må utöfva sin valrätt med den fullkomligaste ° o sjelfständighet.
Atskillige af vara val verkställas omedelbart och hvilka således mäste mera intressera Ståndet än de öfriga.
Sädane äro t. ex. val af Ridd.-direktörer, af fullmäktige i banken och riksg:s-kont. o. s. v. Dessa val kunna vara omedelbara, emedan det är fråga om blott fä personer.
Men dä ledamöter i Utsk. skola väljas, äro de omedelbara valen omöjliga.
Det mäste ske genom valmän.
Likväl hafva vi ej inskränkt oss till denna mellanlänk allena, hvilken inom de öfriga Stånden också finnes, utan Adeln har antagit en ytterligare i Bänkmännen, hvarigenom intresset för dessa val försvagas, och inflytandet derpå förringas.
Om nu den ena af dessa mellanlänkar, nemi.
Bänkmännen, borttoges, sä vore det klart, att hvarje ledamot af Ståndet finge pä valen ett närmare inflytande än förut, emedan han omedelbart valde valmännen, såsom det tillgår i de öfriga Stånden.
Delta har redan af flere andre talare blifvit anmärkt, att det är förnärmande att anses icke nog värdig, för att omedelbart fä välja valmän, utan man skall först utse Bänkmän och desse åter valmän.
Då mitt förslag likväl åsyftar omedelbara Electors-val, så synes det hafva ett ostridigt företräde framför det nuvar. förhållandet.
Då återstår alt tillse huruvida mitt förslag medför större sjelfständighet för de väljande.
Sjelfständighet i valen består, enligt min tanke, deruti, att man är oberoende både af sina vänners önskningar, i fall de skulle skilja sig från ens egna, och af sina vedersakares.
Hela vårt omröstningssätt, mine Hrr! åsyftar, att åt hvarje ledamot bereda denna sjelfständighet.
Derföre skall voteringssedeln sluten samt omärkt och hoprullad aflemnas.
Vill jag icke visa dem, som åstunda veta, huru jag voterar, sä tager jag både ett tryckt ja och ett tryckt nej, och den kunskapsälskande förnimmer icke huru jag röstar.
I samma mån vi kunna göra våra val lika ogenomskinliga som våra omröstningar, med ja och nej, i samma mån blifva äfven våra val sjelfständiga.
Men huru kan man tro sig komma till denna sjelfständighet med bibehållande af Bänkm:s-inrättningen?
Sä länge han bibehålles, måste det gå sä, som Hr Björnstjerna och Hr Brakel nyss nämnt.
Man vet och räknar ut, huru den och den röstar.
Somliga Bänkm:s-afd:r anser man alltså förlorade; men på andra åter, der man ser sig möjligen kunna inverka, ökar och anstränger man sina bemödanden, hvilka icke sällan lyckas.
jo! emedan man vet med hvilka man har att göra oeh på hvilka man skall söka verka.
Men vore det fråga om att välja Electorer omedelbart med slutne vallistor, så och enär Riddarhuset, vid riksdagarnes början då sådant skall ske, vanligen utgöres af 500 personer, är det ogörligt att bestämdt uträkna eller kontrollera, huru en hvar af dem väljer.
Det är nästan omöjligt, att hinna tala med hvar och en, och om man medhunne t) e ii 12 Februari e. m. 469 det, sä kan man dock icke göra det, emedan man icke känner dem alla.
Derigenom blifva vallistorna ogenomskinliga och oberoende lemnadt en hvar att välja, som honom godt synes.
Jag har icke antagit såsom nödvändigt, att partier alltid skulle härstädes finnas, utan föreställer mig, att bos oss lika som annorstädes meningarne äro delade i 3:ne, eller att utom de 2:ne motsatserna finnes ock en mellanlänk, hvilken man kallar centern eller medelvägsmeningen.
Antagom likväl, att det ej funnes personer af de motsatta meningarne och endast s. k. oväldiga eller bara medelvägsmän; huru ginge elfi valen 0111 ingen rättade sig efter någon annan, utan blott handlade efter sitt eget sinne?
Jo! då komme valet att bestämmas af slumpen eller det skedde utan beräkning eller åtminstone utan öfverenskommelse.
Man kunde då visserligen säga, alt valet blefve ett sanni uttryck af Ståndets mening.
Men i verkligheten är det nästan ogörligt att tillställa ett sådant; ty hvem kan hindra liktänkande alt derom samråda?
och blott någre personer komme öfverens, att välja gemensamt på vissa andra, så skulle de i samma män vara säkra örn öfvervigtcn, som tänkesätten i öfrigt vore söndrade.
Denna möjlighet, och bara den omständigheten, att man bland personer af samma tänkesätt tycker mera om den ene än den andre, föranleder till öfverenskommelse om vallistorna, ehuru sjelfständig man må vara.
De som ej äro nöjda med öfverenskommelse!), och sådana träffas alltid, uppgöra ett annat förslag, och derigenom får man ganska snart oell af sig sjelft de vanliga söndringarne.
Förefmnas äter partier eller på förband söndrade meningar, så är naturligtvis förhållandet, att man å ömse sidor upprättar förslag till valmän, hvilket, såsom jag förut nämnt, mäste uppgöras så antagligt, att det godkännes icke blott af dem, hvilka tillhöra en gifven mening, utan äfven af de s. k. medelvägsmännen, pä hvilkas medhåll öfvervigten vanligen beror.
Man förhåller sig vid listors upprättande på samma sätt, som då man talar i något ämne, såsom t. ex. i frågan ang:de Slitö frihamns inrättning.
Der talade jag icke för att öfvertyga Frih. Cederström.
Jakob, som jag visste vara för saken och i sina tänkesätt orubblig, utan För dem af Eder, mine Hrr! hvilka icke hade någon förut fattad mening.
På samma sätt göra mina värde motståndare med mig, när de veta, att min tanke är orubblig.
De tala för dem, som de anse möjligen kunna öfvergå till deras mening, och pä enahanda sätt förfar man vid vallistors upprättande.
Man uppför så aktningsvärda namn, alt man hoppas genom dem vinna medelvägsmännen eller hvilken som helst icke tillhör någon bestämd mening.
Detta bemödande att vinna anhängare är naturligtvis lika beskaffad! på ömse sidor, och sålunda uppstår genom den ömsesidiga täflan, under ovisshet om utgången, den största möjliga oväld.
Cederström och jag, efter jag tagit honom till exempel, äro af olika och oförenliga meningar om vallistor, sä gå vi icke till hvarandra med öfvertalningsförsök, utan lemna hvar sina listor till åtskilliga andra personer.
Medelvägsmännen, och de som vilja dölja sina tänkesätt, taga emot listor af honom, stoppande dem i den ena fickan, samt likalc - 470 Den 17 Feli ruari e. rn. des af mig, stoppande de sednare i en annan ficka, utan att hvarken Frih.
Cederström eller jag vet efter hvilken lista de ämna rösta.
Till en början torde de icke veta det sjelfve.
När de komma hem till sig framtaga de begge listorna, jemföra dem med hvarandra och begagna den, som de finna vara bättre än den andra.
Del sker naturligtvis med fullkomlig frihet ä deras sida och utan allt öfvertalande, emedan de uro allena med sig sjelfve.
Skulle de deremot icke vara nöjda med någondera listan, utan vilja besvära sig med uppgörandet af en mera tillfredsställande, sä framtaga de den tryckta förteckningen och börja hvad man kallar ”plocka” eller att välja ut namn än pä den ena, än pä den andra, än att från förteckningen tillsätta nya.
När nu valmans-valen mäste på detta sätt tillgå, så frågar jag, om någon parti-chef derigenom kan pä It. o. Ad. utöfva ett större inflytande, än genom Bänkmts-valen?
Friheten är naturligtvis störst vid voteringarne, der man blott behöfver säga ja eller nej, till en upptecknad volerings-propos.
Vid val måste man deremot upptaga flera namn.
Ehuru en hvar kan plocka, eller sjelf omedelbart uppgöra sin vallista, plägar dock ingen erfaren riksdagsman så göra, emedan han derigenom förgäfves bortkastar sin röst.
När åter Bänkman skola väljas, huru tillgår det då, mine flir?
Jo! man gör upp listor icke blott på de Electorer, man önskar sig, utan äfven på dem, sorn anses böra blifva Bänkmän.
Man kan väl icke veta på förhand, huru bänk-afchne komma att välja, men man uppgör dock sina sannolikhets-beräkningar äfven öfver motsländarnes val, der de hafva öfvervigt.
Slutligen förskaffar man sig listor öfver det motsatta partiets kandidater, och under 2 eller 3 riksdagar har jag haft mina värde motståndares förslag både lill Bänkmän och Electorer.
Jag förmodar ock, alt de lika väl haft sig bekant huru jag önskat utgången måtte blifva inom de bänk-afd:r, hvarest mina vänner varit öfvervägande.
Men det kan jag säga, att under 6 riksdagar, i hvilka jag deltagit, vi aldrig haft sådana listor uppgjorda före riksdagens början.
Dc af B. o. Ad., som påstå, att dylika dessförinnan funnits, måste grunda denna uppgift pä otillförlitliga berättelser, eller ock hafva de erhållit dem från en sida, der förfarandet är mig obekant.
Det är för öfrigt nästan ogörligt, att upprätta sådane listor, emedan man på förhand icke så noga vet, hvilka af Ståndets ledamöter, som ämna besöka riksdagen eller på hvilka afd:r de, som innehafva fullmakter, komma att sitta.
Antager man likväl, att sådane listor uppgöras på förhand, så är det naturligtvis lika lätt eller svårt, alt uppsätta dem pä den ena, som på den andra sidan.
Vanligen tänker man till en början icke på Electorerne, utan pä Utsk:s-Ordf:ne och jag får nämna, att på landtbruksmötet, som hölls här i hufvudstaden sisth sommar, i början af Juli, hörde jag, att mine motståndare redan bestämt Ordf. i Const.Utsk.
Man har sagt, att landt-adeln, som bevistade riksdagarne, skulle genom
Bänkmännens borttagande förnärmas uti sin frihet att välja, uti sitt inflytande på valet.
Men om jag framställt huru med Den 12 Februari e. ra. 471 valen verkligen tillgår, så insen J, mine Hrr! att det icke så förhåller sig.
Det är klart, att en riksdagsman, som kommer från landet, väl kan känna sä många af Ståndets ledamöter, antingen på grund af sin fordna närvaro vid riksdagar eller annan bekantskap med dem före och efter ankomsten till riksdagen, för att finna 25 personer, som han anser värdige förtroendet att vara Electorer.
Men att känna de 20 personer, som tillhöra hans Bänknusafd. är vida svårare, emedan desse understundom utgöras af män, frän skiljda landsorter.
Det händer derföre icke sällan alt man vid början af en riksdag får höra följande:
Jag sitter på den eller den Bänkm:s-afd:n, och känner icke mer än en person af deni som höra dit; men han är icke tjenlig lill Bänkman; säg mig derföre hurudana de öfriga äro, och hvem jag lämpeligen bör välja på?
En sådan okunnighet förekommer deremot icke gerna, dä det är fråga om de 25 personer, som inom hela Ståndet utses till Eleclorer, med mindre någon nyss börjat deltaga i Ståndets öfverläggn in gar.
Man synes vilja uttala den lanken, ali milt förslag skulle åsyfta icke blott att beherrska Utsk:s-valen, utan äfven att ensidigt tillsätta ledamöterna.
Min tanke är naturligtvis densamma som ligger hos en hvar, hvilken lager sig något före, att ett ändamål dermed skall vinnas.
Följaktligen skola vallistorna vara uppgjorda fölen viss afsigt eller i en viss rigtning.
Så t. ex. upprättade jag listor vid 1844 års riksdag för att motarbeta ett nytt representationsförslag, grundadt på samfäldta val, och vid 1847 års riksdag för att motarbeta det nya lagförslaget.
Fastän en grundtanke sålunda ligger i botten pä förslagen, skulle man dock handla ganska orätt, om man sammansatte Utsk:n sä, ali deras belänk:n blefve ensidiga, eller uppsatte utan behörigt afseende å de invändningar, sorn mot hvarje förslag kunna göras, (lin ett betänk, kommer in lill Riks-St:n utan ali den motsatta meningen haft representanter i Utsk., och utan att deras invändningar der kommit under öfverläggning, så blifver följden, att Utsk:s-ledamöterna möjligen ieke kunna försvara sig mot oförutsedda anmärkmr.
Saken befinnes illa behandlad och måste återförvisas, hvaraf tidsutdrägt och missnöje vållas.
Således ehuru öfvervigt för ett visst tänkesätt bör inom Utsk. vara gifven, må dock opposition inom detsamma aldrig saknas, ty genom utvexling af de olika åsiglerna blifver målets utredning fullständigare och bättre.
Vill man döma efter erfarenheten, sä torde man ock finna, att vid 1844 års riksdag, dä de som med mig tänkte lika, tillsatte Utsk:n, voro dessa med oväld sammansatta.
Man kan möjligen påstå alt Coust.Utsk. derifrån gjorde ett undantag ; men det rubbade icke regeln; ty först när 3 medelvägsmän afsagt sig ledamotskapet, invaldes andra af strängt konservativa åsigter, sä alt alla Adelns ledamöter blefvo sådana.
Hvarföre? jo, emedan BondeSlrs och BorgareSt:s ledamöter i samma Utsk. vore lika uteslutande af den motsatta åsigten.
PresteSbs ledamöter vore åter konservativa.
När nu R. o. Ad. insatt dylika medlemmar i Utsk., så uppkom jemvigt eller den oväld i ärendenas behandling, som mina motståndare säga sig eftersträfva.
472 Den 12 Februari e. m.
Slumpen rädde icke vid 1844, meli väl vid 1840 års riksdag, då bänkm:s-valet föll ut emot Ståndets pluralitet, och således mot all förmodan.
Jag tror ock att man icke kan uppgifva en riksdag, der Utskrns sammansättning varit så ensidig, som den gängen.
Ja ensidigheten gick sä långt, att dä tjenliga Utsk:s-ledamöter icke funnos af den bland Bänkman och Electorer rådande meningen, sä uppdrog man åt vissa personer alt vara ledamöter i 2 Utsk.; jag känner en person, som samtidigt salt i 3 de förnämsta.
Detta visar åtminstone icke att oväld åstadkommes genom bänkmännens tillvaro.
Det bevisar snarare, att slumpen, fastän blind och tanklös, icke öfverförer dessa egenskaper pä de bänkmän han tillsätter.
Hvem är det dessutom, som vanligen bemäktigar sig slumpen?
Jo! det är den, som har maklen, Konungens rådgifvare, på sätt här redan blifvit anmärkt.
Den, som har i sina händer ali göra personer nöje eller obehag, än mer att belöna eller straffa, den begagnar sig företrädesvis af slumpen, af utvägen, alt concentrera sill inflytande på de punkter, der svaghet finnes, för att sålunda vinna sitt mål.
Det är så mycket säkrare, som Konungens rådgifvare, derest någon af dem yttrade sig i detta ämne, skulle försvara Bänkmännens tillvaro.
Jag befarar ock derföre, att om B. o. Ad. beslutar Bänkmännens afskaffande, och und. anhållan om stadfästelse ii beslutet skall till Konungen ingå, så torde Hans rådgifvare afstyrka förslaget.
Icke desto mindre tror jag likväl, att Ståndet bör vidtaga detta steg, för att visa att del älskar sin sjelfständighet.
Ehrensvärd har uti sin reservation yttrat något som är ett misstag om tilldragelser.
Eldigt hans förmenande skulle nemi. vid 1844 års riksdag förstärkta StatsUtsk. hafva varit så sammansatt, att del afslagit hvad Ståndets majoritet förut antagit.
Sådant är i allmänhet otroligt, om utgången berodde pä Adelns ledamöter; men de utgöra blott } af hela antalet.
Om något förlorades, så var det utan tvifvel genom de öfrige Ståndens ledamöter i det förstärkta StatsUtsk.
Säkert är, att om B. o. Adis ledamöter icke ifrat så mycket som de gjorde för anslaget till national-museum, så hade det aldrig gått igenom.
Jag anhåller vördsamt, alt 11. o. Ad. måtte återremittera detta betänk, på det att Utsk. måtte taga saken i närmare öfvervägande.
Några ledamöter hafva yrkat älerremiss, på det att Gr.
Ehrensvärds förslag måtte närmare skärskådas och bringas uti en bestämd redaktion, så att det kunde blifva föremål för Ståndets antagande.
Då jag afgaf min motion, tillät jag mig icke föreslå någon ordalydelse, utan blott alt uttala min tanke.
Men när nu Utsk. icke föreslagit någon redaktion, utan blott afstyrkt saken, sä torde jag nu få uppläsa ett förslag, för att åtfölja remissen till Utsk. i händelse han beviljas. Skulle Utsk. afstyrka saken ännu en gång, men Ståndet ändå finna skäl ali begagna det omedelbara valsättet, så Olifver det då tids nog att antaga antingen detta eller något annat redaktionsförslag.
Nu, vore det alltför anspråksfullt ali begära något sådant, och jag vill desto mindre göra det, som jag icke haft tid alt med vederbörlig noggrannhet genomgå de särskilda stadganden i Ridd.Ordn., sorn härmed kunna äga sammanhang.
18 §:n skulle lyda som följer:
Den 12 Februari e lil.
473 ”Sedan riksdagen blifvit af Konungen å riks-salen öppnad, bör nästa söcknedag derefter, såvida plenum plenorum icke å samma dag är anbefaldt, K. o. Ad. med slutna sedlar välja 25 electorer”.
Jag anser den, som är Elector, tillika kunna vara Utsk:s-ledamot, och finner intet skäl, hvarföre sådant skall vara förbjudet inom Adeln, när det är tillåtet och brukligt inom de öfriga Stånden.
Det synes mig tvertom vara en stor skada för K. o. Ad., att icke kunna välja Electorer lill Utsk:s-ledamöter med mindre de upphöra att vara det förra.
En del af Ståndets bästa och mest aktade ledamöter förblifva sålunda riksdagen igenom sysslolösa mellan plena derföre, att de äro Electorer.
I annat fall kunde man hafva dubbel fördel af deras kunskaper och verksamhet. 21 §:n. ”Tillstånd alt pä högst 3:ne veckors lid från riksdagen afresa må Landtmarskalken bevilja 4 eller 5 af electorerne, i den ordning de sig dertill anmäla.
Afgången elector ersättes genom annan ledamot, som Ståndet in pleno väljer”. .1 lorden dock finna, mine Hrr! att det blefve ganska besvärligt att invälja Electorer för hvarje gång sådant kunde behöfvas; men när Eleetorn icke förlorar denna egenskap, kommer nytt Electorsval icke i fråga med mindre än att någon skall från riksdagen afresa.
Om än af 25 Electorer 5 afreste, sä behöfde man, enär 13 äro tillräckliga för Utsk:s-val, icke genast anställa nytt Electorsval.
Tidsspillan derigenom blefve således icke menlig. 24 §:n. ”Elector, eller Utsk:s-ledamot, må utan laga förfall eller erhållen ledighet icke uteblifva från Electorernes eller Utsk:ns sammanträde vid den påföljd, som i ordningsstadgan särskildt finnes föreskrifven.
Sker det ändock 3 på hvarandra följande sammankomster, vare han sin riksdagsmannarätt för den riksdagen förlustig.