Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Striden har hufvudsakligen förts mellan dem, som vilja fortgå på den bana, som utstakades genom 1857 års tulltaxa, — hvars grundtanke är den, att man skall ställa produktionen så billig som möjligt för konsumenten och skafTa allmänheten råvaror och lifslörnödenheter för möjligast bästa pris, — och dem, som påstå att detta system varit olveksbringande och ledt till en för landet särdeles ogynnsam finansiel ställning, samt derföre vilja en återgång till ett strängare skyddssystem.
Sistnämnde åsigt har dock sitt bestämda kriterium deri, att genom siffror (hvilka, ehuru Hr Akerman bestridt det, måste vara exakta) ådagalägges, att poduktionen ökats med 130 millioner.
Då man anför detta faktum, säga motståndarne: det är sannt, men förhållandet har likväl varit olyckligt, emedan denna produktion framkallats medelst utländska kapitaler.
Men, Mina Hrr! äfven om utländska kapitaler till någon del användts, hvad bevisar detta annat, än att vår egen kapital - 668 Den 30 Maj. styrka icke varit tillräcklig, och att derföre utländska kapitaler blifvit sökta för en produktion, i hvilken de förmånligt kunnat placeras.
Hvad är det för öfrigt för ett slags skydd detta systems anhängare vilja hafva?
Jo! icke ett skydd, påkalladt af behofvet, utan ett skydd för skyddets egen skull.
Detta framgår tydligt af den diskussidn, som fördes när fråga var om spanmålstull.
Fåfängt anfördes af dem, som ansågo ett skydd för denna näringsgren obehöfligt, att om ock vår sommar är kortare, våra sommardagar äro så mycket längre och åstadkomma en mognande kraft, som verkar att skörden i vårt land infaller vid samma tid som i utlandet: att vid expositioner i främmande länder Svenska säden erhållit pris för sin godhet och sin vigt, och slutligen: att Svenska säden konkurrerat på den utländska handelsrriarknaden.
Till allt detta har man endast svarat: »vi vilja kafva skydd, emedan andra länder hafva det.»
Hvad blir resultatet af en tullagstiftning, byggd på sådana grunder?
Ovilkorligen ett allmänt fördyrande, som blifver mest betungande för dem, som icke i vanlig bemärkelse äro producenter, för embetsmän, konstnärer m. fl. Afven jag anser, att många af våra näringsgrenar behöfva något skydd — och en del af dem måhända för längre tid —, men då man betraktar resultaten af det system, som under de sednare åren varit fÖljdt, ser huru lyckosamt det varit, då kan man icke undra att jag önskar en fortgång på denna bana och ansluter mig till det af Utsk:t framlagda förslag.
Innan jag går att yttra mig öfver det ämne, som egentligen utgör föremål för öfverläggningen, d. v. s. öfver beskaffenheten af de framställda förslagen till underdånig skrifvelse, ber jag att få till besvarande upptaga ett par föregående talares, mot [nig rigtade anmärkningar.
Sprengtporten har citerat ett yttrande, som jag vid någon föregående riksdag skulle hafva fällt, och som, efter hans uppfattning, skulle gå derpå ut, att, så länge jordbruket icke åtnjöte något skydd, borde detsamma ej heller belastas med servituter, eller omvändt, att då jordbruket är belastadt med servituter, så vore det orätt att icke lemna näringen skydd, d. v. s. lägga import-tullar på dess alster.
Jag får med anledning häraf förklara, att med mindre, och intill dess, Hr Frih:n ur protokollet visar när och huru ett så beskaffadt yttrande skulle hafva fallit, jag måste anse Hr Friluns påstående derom föranledt af ett misstag.
Utan att kunna minnas hvarje uttryck som under föregående riksdagar af mig kan vara fälldt, vågar jag dock med full visshet afgifva denna förklaring, ty en sådan åsigt som den, hvilken Hr Frihm tillagt mig, nemi. att jordbruket, under nuvarande förhållanden, borde åtnjuta s. k. skydd, är så direkt stridande mot de grundsatser jag alltid förfäktat, och skulle således utgöra en så uppenbar inkonseqvens, att den icke kan vara af Den 30 Maj. 669 mig uttalad, utan måste Hr Frilv.ns uppfattning vid detta tillfälle bero på ett missförstånd.
Hade deremot Hr Frih:n återgifvit mina åsigter så, att jag icke ansåg det billigt att jordbruket underkastades särskilta uppoffringar till förmån för andra näringar, genom skyddstullar och öfverpris till dem, då hade Frih:n ganska riktigt träffat den grundsanning, jag alltid sökt framhålla, nemi. obilligheten deraf, att den ena samhällsklassen taxeras till förmån för den andra, äfvensom att de näringar, hvilka ännu åtnjuta en sådan beskattning på andras bekostnad, böra, i den mån billigheten medgifver, härifrån afstå.
En annan talare, Hr von Koch, har yttrat sitt bekymmer deröfver, att jag icke ansett mig kunna tillstyrka den af Bevilln.- Utsk:t föreslagna tullfrihet för ungskog vid utförsel, och ansett att detta skulle häntyda på en mindre fullständig uppfattning af principerna i allmänhet.
— Jag trodde verkligen alt jag under diskussionerna så ofta och så bestämdt uttalat de grundsatser, jag i dessa afseenden hyllar, att någon tvekan derom icke gerna kunde förefinnas, äfvensom att sjelfva grundsatserna i allmänhet ansetts åtminstone ej för litet genomgripande.
Men jag är dock icke så bunden af en abstrakt grundsats, att jag ej anser den för något visst fall, eller någon viss tid, kunna och böra modifieras, om sådant befinnes nödigt; och det är min öfvertygelse, att en afvikelse från den allmänna grundsatsen —- dock icke i det vigtigaste hänseendet att afgifter och tvång ej få påläggas en samhällsklass till förmån för en annan, utan till följd af ett särskildt statsekonomiskt förhållande — i detta fall kan anses vara för närvarande berättigadt.
Det har äfven blifvit antydt, att någon olikhet skulle förefinnas mellan mitt yttrande till statsrådsprotokollet och mitt yttrande i gårdagens plenum.
Jag får likväl med anledning häraf nämna, att jag med särskild omsorg vid begge dessa tillfällen begagnat alldeles samma uttryck, nemi. att, enligt min åsigt, export-tull, såsom ett hinder mot besinningslös afverkning af ungskog för att uppnå en ögonblicklig vinning, icke rådligen kunde helt och hållet borttagas, intill dess detta hinder — om också ej absolut verksamt — kunde blifva ersatt genom andra garantier mot skogsförödelse, nedlagda i sjelfva skogslagstiftningen.
Men jag bar i gårdagens plenum på samma gång uttryckt mitt bekymmer att tiden för dessa garantier genom lämpliga lagstadganden, efter mitt omdöme, ännu icke vore inne, och måhända ej heller så snart skulle inträffa, ehuru jag hyste den förhoppning, attén sådan tid likväl varder kommande.
Ty jag tror att man i detta afseende icke kan gå tidsandan i förväg, men att den tid kommer, då man på grund af en ytterligare, bekymmersam erfarenhet skall komma till den öfvertygelse att för allas väl alla måste underkasta sig en inskränkning i afseende å friheten att huru som helst behandla skogen; och först då torde tiden vara inne att i skogslagstiftningen kunna nedlägga garantierna mot våra skogars sköflande.
I vårt grannrike Norige har denna opinion numera så utvecklat sig, att Ke - 670 Den 30 Maj. geringen ansett sig kunna till Stortinget framlägga ett förslag, som innehåller ganska stränga bestämmelser i detta hänseende.
Så t. ex. är icke blott all försäljning af skog till afverkning på viss tid ogilltig, utan en sådan handling är dessutom belagd med böter af ända till 200 specier eller 800 rdr rmt.
Elter dessa korta förklaringar, vill jag nu öfvergå till frågan om den underdåniga skrifvelsen till K. M:t.
Skilnaden mellan de båda förslagen, Utsk:ts och Hr Åkermans, förefaller, såsom här redan blifvit nämndt, vid forsta påseendet icke särdeles stor.
Båda förslagen äro mycket väl och försigtigt uppställda, ty de medgifva begge modifikationer, men de utgå från motsatta grunder.
Utsk:ls förslag uppställer alldeles otvetydigt handelsfrihet såsom regel, men inrymmer likväl den modifikation, att man, med aktgifvande på för handen varande förhållanden, skall söka närma sig handelsfrihetens grundsatser.
Det andra förslaget, som lika klart uppställer protektionist-systemet såsom regel, medgilver visserligen att detta bör så tillämpas, att industriidkare!) icke må skörda oskälig vinst på konsumentens bekostnad, men redan af en föregående talare har blifvit anmärkt huru tvetydigt det är att tala om en vinst, som är skälig, och en som är oskälig.
Förslagens redaktion är emellertid en fråga af mindre betydelse, men så mycket större vigt ligger deremot på sjelfva syftningen med hvartdera förslaget, och det är emedan jag anser den grundsats, hvarpå Hr Åkermans förslag är bygdt, icke vara riktig eller rättvis, som jag hoppas detta förslag icke af K. o. Ad. antages, utan att Utsk:ts måtte godkännas.
Jag medgifver att skrifvelsens praktiska resultat, d. v. s. den åtgärd, K.
M:t med anledning deraf kan komma att vidtaga, troligen blifver densamma, vare sig att del ena eller det andra redaktionslörslaget vinner bifall, men såsom ett uttryck af representationens åsigt om hvartdera systemet, anser jag det icke ligga ringa vigt på det beslut, som i fråga om de båda förslagen kommer att fattas.
Och jag gör detta dessutom särskildt med afseende å en annan ganska vigtig omständighet, nemi. med afseende å den åsyftade handelstraktaten med Frankrike.
Denna fråga har vid behandlingen af tulltaxan under denna riksdag ofta varit omnämnd, och såsom jag tror med skäl icke obetydligt inverkat på densamma.
Men derföre anser jag det också som en pligt att vid detta tillfälle något närmare redogöra för frågans närvarande ståndpunkt, och för de förmåner, som genom en sådan traktat skulle kunna vinnas.
Jag ber likväl att dervid till en början få i korthet anföra den historiska utvecklingen af detta i flera läll ganska märkliga ärende.
Hedan 1724 d. 10 Nov. utfärdades i Sverige, efter mönstret af Englands navigations-akt af år 1651, och andra länders exempel, det s. k. Produkt-Plakatet, hvarigenom till »skeppsrederiernas underhjelpande, främmande vid konfiskation af skepp och gods, förbjödos att, med egna eller utländska far - Den 30 Maj. 671 tyg, införa andra än deras eget lands produkter, hvarunder förstås allt hvad i hvart land faller, växer och tillverkas».
Enligt förklaringen af den 28 Febr. 1726, var det äfven Svenske män lörbudet att befrakta främmande fartyg för import af andra varor än de som frambringats i fartygets hemland.
Frankrike var det första land, till hvars förmån dessa stränga författningar undergingo någon jemkning, sedan mellan Konungarna Fredrik I och Ludvig XV, d. 25 April 1741 i Versailles undertecknats ett »preliminär» handels- och navigationsfördrag, enligt hvars art.
I Franska undersåter tillätos »segla till Svenska hamnar och der införa alla de varor och köpenskaper, som landsens lagar någon annan nation, ehvem det vara må, tillåta der inbringa, utan att betala för fartyg eller varor andra eller större afgifter än Svenska undersåter sjelfve; dock undantagen den förmån af hel- och hall-friheten, hvilken de Svenska skeppen besynnerligen tillhörer och de Franska skeppen ej komma att åtnjuta».
II innehåller, »att samma förmån skall likaledes tillstädjas uti Frankrike Svenska undersåter, utan att de der skola betala andra eller större afgifter än de Franska undersåterna sjelf va erlägga».
Alven rättigheten till kustfart mellan Franska hamnar medgafs Svenska undersåter på vissa vilkor.
IV i fördraget har följande lydelse: »Förenämnde artiklar, som de der alltid skola blifva oförändrade, komma ord ifrån ord att införas uti den navigations- och handels-traktat, hvilken emellan Deras Majestäter kommer att slutas».
Detta skedde, såsom sagdt, redan år 1741.
Samma löfte förnyades uti en »Provisorisk convention», som afslöts d. 1 Juli 1784 mellan Konungarna Gustaf lil och Ludvig XVI; och äfven uti Art.
VIII af fredsfördraget d. 6 Jan. 1810, heter det, att »en traktat skall kunna upprättas, för att åt handeln, båda staterna emellan, försäkra alla de begifvanden, som vid densamma kunna vara förenliga, och hvarigenom hvar och en af de båda nationerna skall hos den andra erhålla de fördelar, som äro de mest gynnade nationer tillagda».
Men oaktadt allt detta, har, såsom vi nogsamt veta, den sålunda, för mer än 100 år tillbaka först beslutna, och sedermera förnyade gånger utlofvade, traktaten aldrig kommit till stånd, fastän flerlaIdiga försök i detta afseende blifvit gjorda.
Med nästan alla andra makter hafva deremot tid efter annan fördrag blifvit afslutna, enligt hvilka Svenska fartyg och de dermed in- eller utförda varor äro berättigade att i de respektive ländernas hamnar i hvarje hänseende behandlas lika med inhemska fartyg och deras laster.
Endast Frankrike, Spanien och Portugal utgöra härifrån ett undantag, och dessa äro de enda Europeiska länder, der Svenska fartyg ännu icke åtnjuta en sådan behandling.
I Frankrike äro de tvärtom underkastade särdeles betungande tonnage- och andra afgifter, från hvilka icke allenast de Franska skeppen äro alldeles Intagna, utan äfven andra nationers fartyg — med un - 672 Den 30 Maj. dantag af Norska, Nord-Amerikanska och Österrikiska — äro mera eller mindre fullständigt befriade.
Ett försök att afhjelpa detta ogynnsamma förhållande misslyckades i följd af de år 1830 i Frankrike inträffade politiska händelser.
År 1847 öppnades åter underhandlingar för åstadkommande af den åsyftade traktaten, men efter statshvälfningarna 1848, och deraf föranledda rubbningar i industriel hänseende, biet äfven denna underhandling afbruten.
Under loppet af åren 1851 — 1854 upptogos och fortsattes emellertid underhandlingarna å nyo, men jemväl denna gång måste desamma afbryfas, i anseende till den å Franska sidan, såsom oeftergifligt vilkor fordrade nedsättningen i tull på bränvin, hvilken nedsättning var sådan, att den i Norige omintetgjort den derstädes nyligen införda produktions-beskattningen å bränvin, och äfven i Sverige skulle hafva gjort denna sedermera bos oss så lyckligt genomförda reform omöjlig.
Hvar och en finnér lätt, att efter så många misslyckade försök, denna fråga, för att icke ännu en gång föra till ett dylikt, oangenämt resultat, måste med en viss försigtighet behandlas; men på grund af inledda, förberedande underhandlingar och afgifna förklaringar, eger man lyckligtvis giltig anledning antaga, att numera icke några oöfvervinnerliga binder skola möta mot tillvägabringandet af den så länge påtänkta, för flera af våra vigtigaste näringar så önskliga traktaten, flvad som härvid i främsta rummet måste intressera så väl Sverige som Norige, är onekligen att vinna befrielse från de särdeles dryga afgilter, hvilka, äfven vid direkta resor, träffa Svenska och Norska fartyg, äfvensom den last de medföra, hvarigenom de förenade rikenas bandel och skeppsfart på Frankrike tillfogas ett ganska stort, och, i den mån andra nationer lyckats derifrån frigöra sig, allt mera känbart lidande.
Men ehuru billig en sådan fordran å vår sida också måste anses, då i begge länderna FYanska fartyg, jemte den last de innehafva, redan äro i alla afseenden likställda med de inhemska, visar det sig likväl tydligt, att
Frankrike icke vill bevilja de af oss äskade eftergifterna i fråga örn sjöfarten, utan att såsom vederlag härför bland annat erhålla vissa fördelar för sin handel och industri, genom väsendtliga nedsättningar i tullen för sådana effekter, hvilka för detta land äro af någon större betydenhet — eller med andra ord, att sjöfarts-traktaten måste liksom köpas med handels-traktaten.
För min del, har jag visserligen ur principiel synpunkt ganska stora betänkligheter emot sjelfva systemet af handelstraktater, eller att genom fördrag med främmande makter inskränka sin frihet att, efter behof och sig företeende omständigheter, ordna en vigtig inre angelägenhet, nemi. tull-lagstiltningen.
Ty jag anser, att hvarje stat bör enligt dessa grunder sjelf bestämma de vilkor, hvarunder främmande varor må i landet införas, och derefter, utan behof af särskilda aftal, och utan att för något visst land medgifva särskilda förmåner — hvilket alltid måste leda till konstlade och onatur - D-en 80
673 onaturliga förhållanden — göra handeln fri och lika för alla.
Men ehuru jag således icke kan gilla sjelfva systemet i allmänhet, tror jag dock, att vid detta tillfälle öfvervägande skäl äro för handen, att från regeln göra ett undantag.
Jag stödjer denna öfvertygelse i främsta rummet derpå, att föga eller ingen utsigt finnes, att inom en icke allt för aflägsen framtid på någon annan väg uppnå det för oss så vigtiga ändamålet, och vidare derpå, att de eftergifter eller tullnedsättningar, som å Sveriges sida skulle komma att göras — så vida dessa hållas inom behöriga gränser — äfven i och för sig äro i vårt eget intresse, och stå i sammanhang med en efter mitt omdöme väl behöflig reform af hela vår tulltaxa.
Utan att vid detta tillfälle ingå i någon närmare redogörelse för de bestämmelser, hvarpå den ifrågavarande traktaten kan komma att grundas, anser jag mig likväl kunna nämna, att de snart med Belgien och Tyska tullföreningen afslutade handels- och sjöfartsfördragen blifvit af Frankrike föreslagna såsom utgångspunkter för underhandlingen.
Under antagande att samma förmåner, som enligt dessa traktater blifvit nyssnämnda länder medgifna, också skulle komma oss till godo, ber jag nu att till ledning för omdömet angående de fördelar, som i sådant fall skulle tillskyndas vår handel och sjöfart, få anföra följande.
Hvad då först beträffar sjöfarts-afgifterna, så erlägges i Frankrike, hvarest inhemska fartyg äro helt och hållet frikallade från tonnage-afgift — utom då de anlända från StorBritanniska hamnar, i hvilket fall afgiften, lika som för Engelska fartyg, utgör 1 franc 20 cent:r par tonneau — för Svenska och Norska fartyg, äfven då de anlända från de förenade rikena, för närvarande en dylik afgift, som uppgår till 4^ francs par tonneau, eller 11 { francs pr kommers-läst.
Jemte tonnageafgiften äro Svenska och Norska fartyg i Frankrike äfven ålagda lotspenningar, hamnumgälder och skeppsklarerarekurtage, till ett belopp, som i allmänhet med 50 proc. öfverstiger det som utgår för Franska fartyg; äfvensom, i händelse af sjönöd, våra fartyg äro drygare betungade än andra.
Huru tryckande alla dessa afgifter äro för Sveriges och Noriges export till Frankrike, synes deraf att för ett Svenskt eller Norskt fartyg om 120 lästers drägtighet erlägges:
Tonnoge-afgift 1,350 francs öfriga umgälder, utöfver hvad som betalas för ett Franskt fartyg af samma storlek, omkring ... 112 »
Diflerential-tull för lasten, då densamma utgöres af bräder m. m. af mindre tjocklek än 80 milli métres 768 » tilllsammans 2,230 francs eller omkring 1,600 rdr rmt.
En fullständig befrielse från dessa afgifter lärer dock icke kunna erhållas, så länge dylika afgifter härstädes uppbäras af H.
IV. 43 674 Den 30 Maj.
Franska fartyg — likasom af våra egna och alla andra — ty, enligt Frankrikes fordran i detta hänseende, har uti traktaterna med Belgien och Preussen blifvit stadgadt, att tonnageafgiften i Frankrike skall för de respektive ländernas fartyg erläggas till samma belopp, som i fartygens eget hemland uppbäres.
I händelse härvid endast de i Sverige utgående s. k. lastpenningarna tagas i betraktande, skulle enligt denna grund torinage-afgiften i Frankrike komma att nedsättas till 45 centimes par tonneau, eller till endast ^ af det nuvarande beloppet (4^ francs); men derest äfven fyr- och båk-afgifter (hvilka ej förekomma i Frankrike) skola inräknas — hvilket utgör en omtvistad punkt — skulle beloppet blifva 1 franc 1 centime par tonneau.
Vidkommande derefter de lindringar i tullafgifterna för åtskilliga af våra förnämsta export-artiklar, som, under förutsättning att bestämmelserna i den Belgiska traktaten blelve för oss gällande, skulle uppkomma, vore dessa hufvudsakligen följande:
För 100 kilogrammer utgör tullafgiften för närvarande 4 francs å »fonte brute», och 7 francs å »fonte épurée», med tillägg af 20 proc., och ytterligare 10 proc., om varan importeras med Svenska eller Norska fartyg.
Dessa afgifter skulle komma att nedsättas till 2 francs och 2| francs för de särskilda slagen, samt utan tilläggsaIgifter.
Gjutgods är nu i allmänhet förbjudet till införsel i Frankrike.
Detta förbud skulle komma att utbytas mot tull af 3 fr., 3 § fr., 4 i fr., 6 fr. och 10 francs pr 100 kilogr. för olika slag.
För stångjern utgör tullen enligt taxan pr 100 kilogr. 10, 12 och 14 francs, efter olika dimensioner, jemte nyssnämnde tilläggs-afgifter; men till följd af ett år 1861 utlärdadt dekret, gäller samma afgift för Svenskt som för Engelskt stångjern, och utgör derföre nu 7 fr. med Franska, och 7 ^ fr., med tillägg af 20 proc. å förhöjningen, då jernet införes i andra fartyg.
Den lista Oktober 1864 kommer tullen att nedsättas till . 6 fr. med Franska och 6 fr. 60 centir med oprivilegierade fartyg.
Tullen å spik och alla slags jernetTekter, plåtar — förtenta och andra — samt machiner och redskap m. m. skulle genom traktaten blifva nedsatt till samma belopp som eger rum, då dessa artiklar importeras från England.
, För Stål i stänger skulle tullen nedsättas från 33 francs { pr 100 kilogrammer, jemte tilläggs-afgifton, till 13 francs utan sådana afgilter.
För råkoppar (de premiére fusion) utgör tullen 3 francs pr 100 kilogrammer jemte tilläggs-afgiften.
Inporten skulle genom traktaten blifva tullfri.
För valsad koppar (laminé en barre) är tullen 33 francs pr 100 kilogrammer och för smidd (battu) 86^ francs jemte tilläggs-afgiften.
I följd af traktaten skulle tullen för smidd eller valsad koppar i stänger eller plåtar nedsättes till 10 francs, och utan tilläggs-afgifter.
Den 30 Maj. 675 Trävaror.
Då importen sker i oprivilegierade fartyg, utgör tullen: för L>jelkar och sparrar in. m., äfvensom för plankor, då de sistnämnda äro utöfver 8 centiméters tjocklek, 10 centimer par siöre (kubik-métre), samt lör bräder af mindre tjocklek än 8 centimétres, 1 franc lör 100 löpande métres; allt ined 20 proc. tdlägg.
Genom traktaten skulle den förstnämnda klassen af trävaror förklaras tullfri, samt afgiften å det sednare slaget nedsättas, från 1 franc lill 5 centirner, och 20 proc. tillägg, antingen importen sker med Franska eller de förenade rikenas fartyg, Likaledes skulle den tull, som nu gäller vid import med sistnämnda fartyg, komma att upphäfvas för åror och årämnen, för hvilka afgiften nu är 5 och 4 centirner för löpande métre. l)e i Franska tariffen ej specificerade slagen arbetadt trä förtullas nu med 15 proc. af värdet.
Enligt traktaten med Belgien nedsättes tullen härför till 10 proc.
Det kan icke nekas, att så väl i afseende å export-handeln som sjöfarten, de fördelar, som sålunda genom den ilrågav:de traktaten skulle vinnas, äro ganska väsendtliga; men, såsom jag redan förut haft äran yttra, dessa fördelar kunna icke uppnås, utan att i vederlag derför göras vissa medgifvanden, synnerligen sådana, hvarigenom beredes lättnad för alsättningen härstädes af Franska produkter.
Det ligger i sakens natur, att jag vid detta tillfälle icke kan ingå i någon speciel redogörelse för fordringarna i detta afseende, men jag anser mig dock kunna häntvda på de bestämmelser, som i de förut omförrnälda traktaterna förekomma rörande ett par särskilda artiklar af mera vigt, nemi. bränvin och sidenvaror.
Den fordran, som Frankrike vid föreg:de underhandlingar med oss framställt om bestämmandet af en viss, ganska låg tullafgift för bränvin, har nu i nämnda traktater blifvit utbytt mot stadgandet, att bränvins-tullen skulle sättas lika med produktionsskatten inom landet, jemte en s. k. »surtaxe».
Denna surtaxe, eller tullens öfverskott utöfver tillverknings-afgiften, är, enligt de särskilda traktaterna, något olika, och bar i fördraget med England, der den är högst, blifvit bestämd till 5 pence pr gallon »proof spirit», eller omkring 18 öre för kannan bränvin af 50 proc. styrka.
Som man vet, utgör tillverknings-afgiften härstädes för närv:de 60 öre per kanna, och tullen omkring 1 rdr 10 öre, i följd hvaraf »surtaxen» nu uppgår lill 50 öre.
Att en i sådan surtaxe måste finnas, eller med andra ord, att tullen måste sättas högre än produktions-skatten, anser jag nödvändigt, med afseende på vissa omständigheter och inskränkningar, den inhemska tillverkningen af bränvin är underkastad, och som i vi ;s mån fördyra varan — hvaribland särskildt må nämnas att skatten skall erläggas förskottsvis; men till hvilket belopp denna surtaxe, utan orättvisa, ytterst må kunna bestämmas, är en fråga, hvaröfver jag nu, af lätt begripliga skäl, ej kan afgifva något bestämdt yttrande.