Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har blifvit yttradt, att det för electorerna skulle möta svårighet att bestämma ordningen inom samtliga till Utsk:n valda personer, och man har trott det vara nog, om de utsåge ordför.
Jag (skulle likväl tro, att i lagstadganden conseqvens är en nödig sak.
När Utsk. formeras och det anses nyttigt att utse .särskild ordförande, borde ej förväntas, att nummerordningen i öfrigt skulle blifva gällande.
Det faller af sig sjelf, att om principen skall conseqvent tillämpas, ordningen bör af electorerna bestämmas emellan alla ledamöterna.
För min del finner jag ingen svårighet för electorerna att både vid första utskottsformationen och sedan vid hvarje nytt val bestämma ordningen såväl inom Utskzns ledamöter som, enl. förslaget, inom sammansatta Utsk.
Jag tillstyrker bifall till motionen i hufvudsaken; men hemställer till R. o. Ad., huruvida icke det af Ridd.-Utsk. framställda förslag erfordrar några modificationer.
Uppå derefter framställd propos. blef Ridd.-Utsk:s nu föredragna memor. af R. o. Ad. bifallet.
Hr Hisingen, Wilh., hade inlemnat ett så lydande anförande:
Föranledd såväl af enskilda förhållanden som af omsorg för helsan, är jag nödsakad att inför E. Ex. och H. R. o.
Ad. afsäga mig det smickrande förtroende, jag hittills innehaft såsom ledamot af II. Constit.-Utskoltet.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att utse en annan ledamot i Conslit.-Utsk. efter Hr Hisingen.
Företogs till pröfning Bevilln.- och Oecon.-Utsk:ns d. 20 sistl.
Juni på bordet lagda betänk.
N:o 3, ang:de grunderna för förändrade föreskrifter för brännvinsbränningen och hvad dermed har gemenskap.
Hr Hallenborg, Carl Joh., uppläste följande; Ehuru görande fullkomlig rättvisa åt de sammansatta Utsktns goda afsigt att söka förekomma fylleriets tilltagande, kan jag dock icke godkänna de medel, som blifvit föreslagna tilländamålets vinnande, då Utsk:n, med förklarande af den åsigt, att brännvinsbränningen icke måtte få såsom fabriksnäring bedrifvas, tillstyrkt att, tvärtemot en väl Dea 7 Juli f. m. ordnad statshushållnings principer, alla tid, arbete och eldningsämne besparande konstapparater skola förbjudas, och hvilket jag anser vara lika orimligt, sorn om man ville förbjuda bruket af ångfartyg för det att de möjligen kunna brinna, eller hindra nyttjandet af spinnmachiner, emedan de minska förtjensten för den arbetande classen.
Antages emedlertid det nu förevar, förslaget, skola i förening med den högreskatt, som lägges på de större pannorna, en mängd lindrigt beskattade smärre uppstå, hvilka fullkomligt ersätta den brist i production, som uppkommer genom konstverkens indragning; och långt ifrån således att genom Utsk:s förslag brännvinstillgången skulle minskas, tror jag tvärtom, att tillgången ökas och varan blir så mycket lättare åtkomlig il hvarje stuga.
* Då jag icke anser det vara möjligt, att någon nyttig^ reform i denna vigtiga gren af den oeconomiska lagstiftningen kan under denna riksdag tillvägabringas, och det dessutom, sedan riksdagen är så långt avancerad, icke är att hoppas, det något fullständigt förslag framkommer från Regeringen i denna fråga, tror jag det vara bäst att bibehålla nu gällande brännvinsbrännings-författning, endast med den förändring, att alla deri stadgade afgifter fördubblas och att tiden för tillverkningen inskränkes till fem månader, räknade från den l November.
Detta mitt anförande anhåller jag måtte få åtfölja den återremiss af betänk., som jag tager för afgjordt, att R. o. Ad. beslutar.
De många förändringar, som författningen ang:de brännvinsbränningen undergår vid alla riksdagar, kunde snart leda till den tanken, att R.
St. i denna fråga främst afsett kopparslagarnes förmån, och de många motioner, som i detta ämne blifvit inlemnade, tyckas visa, att deras förmån är det, som vid denna riksdag mest varit afsedd.
Det betänk., som nu är föredraget, tror jag hafva uppkommit genom tre motsatta åsigter.
Den ena är phi— lantropien , hvilken velat minska brännvinsbränningen för att derigenom förbättra sedligheten.
Denna afsigt kan jag ej klandra, men tror den oförsigtighet dervid hafva blifvit iakttagen, att man ej betänkt, huruvida ej denna åsigt kommit i rak strid med det oeconomiska interesse!.
Jag tror, att man måste akta sig för denna strid, emedan philantropien då alltid blir underlägsen.
Den andra har velat hylla fabriksinteresset och, såsom i andra länder, hänföra allt till stora fabriker samt bortrycka brännvinsbränningen från jordbruket.
Deremot liar jordbrukarens interesse mäktigt upprest sig och fått hela BondeSt. med sig, hvilket bragt saken derhän, att man fått ett så grundlöst betänk., som det nu förevar.
De, som velat motarbeta BondeSt., hafva trott sig vinna en stor seger genom den stora taxatiouen.
De Den 7 Juli. f. m. i75 liafva ej märkt, att detta skulle tvinga ner brännvinsbränningen till de små pannorna och göra dem till de enda möjliga att använda.
Jag har trott, att brännvinsbränningen, alltsedan K.
GuslaflH afstod från att anse den som ett monopoliura för Kronan, i Sverige ar att anse såsom en jordbrukets rättighet, och jag hemställer, om det är rätt att på en gång våldsamt eller genom undergräfvande deraf borttaga denna rättighet från jordbruket.
Jag tror således, att den ena grunden för brännvinsbränningen bör sökas i jordbrukets interesse, rätt förstådt och rätt tillämpadt.
Dernäst tror jag, att den andra grunden bör sökas i en frihet för näringens vidare utveckling, utom hvilken ingen näring äger bestånd, men hvilken frihet vi synas aflägsna oss ifrån och icke kunna göra gällande.
Den 3:dje grunden lärer få sökas i en måttlig och så lämpad beskattning, att den ej föranleder till missbruk, så att den ej, på samma sätt som våra prohibitiva tull-lagar, föranleder till brott och demoraliserar nationen, hvartill en stor grund lades af K.
Gustaf III, då han införde brännvinsmonopolium, och hvilken var en af de olyckliga åtgärder, som gjorde honom åtminstone mindre älskad än förut.
Såsom skal för de stora brännerierna har man åberopat utländska exempel.
Jag frågar, om i dessa länder brännvinsbränningen någonsin valdt ansedd som en jordbrukets tillhörighet, och om den der varit nödig för att upphjelpa ladugårdsskötseln.
Jag tior det icke.
Deremot tror jag mig med visshet veta, att denna fabriksnäring kommit till derföre, att regeringarna i vissa stater varit i behof af penningar och ej vetat, huru de skulle få dessa summor bättre, än att genom bortarrendering af brännvinsbränningen förskaffa sig desamma.
Jag tror ej, att man fästat afseende på sedligheten; ty just då man arrenderar bort bränningsrältigheten, måste interesset blifva, att folket måtte supa för alt göra inkomsterna så mycket större.
Man har ytterligare såsom grund för åtgärden åberopat, att det vore ett sätt att åtkomma stora inkomster för staten.
Men huru har det väl lyckats att ålägga en oskälig tull; det har endast föranledt till lagbrott och ej ökat inkomsten.
Så skall äfven förhållandet blifva i samma stund man vill hafva en oskälig inkomst af brännvinet.
Första verkan blifver, alt allmogen skall afsäga sig rättigheten att bränna och likväl bränna ostördt i smyg; och jag skulle beklaga den kronobetjent, som ville hindra det.
Man skulle få fördela bela Svenska armeen som gensd’armer i landet, ulan att kunna hindra missbruket.
Jag tror mig kunna åberopa, hvad som passerade år i83i.
Jag saknar nu här en värd ledamot, som skulle kunna intyga sanningen af hvad jag säger, att oaktadt allt bemödande att gifva kraft åt förbudet, var det ej möjligt att åtkomma en panna i Tiveden.
Bränningen gick med full kraft, och productionen såldes i Mariestad.
Landshöfdingen måste er - 176
Den 7 Juli f. m. känna, att det ej lyckades honom att göra lagen gällande inom denna trakt.
Så snart en kronobetjent visade sig i trakten, gick budkaflen.
Detta visar lynnet hos skogsboen i afseende på brännvinsbränningen.
Jag tror äfven, att det högt uttalat sig i ett protocoll, som BondeSt. låtit trycka i anledn. af en motion, som en af deras ledamöter gjorde att förstöra husbehofsbränningen.
Man liar ytterligare sagt, att husbehofsbränningen lagt grund till ett öfverdrifvet supande.
Jag måste bestrida detta.
Jag kan naturligtvis ej känna alla delar af Sverige; men i den delen af Skaraborgs län, der jag bor, vet jag, att de bönder, hvilka äro större hemmansägare och kunna bränna med något större förmån, äro de nyktraste.
De hafva alltid brännvin i sina hus; de hafva ej håg alt gå på krogen.
Det är de, hvilkas ställning är så svår, att de ej kunna en längre tid begagna brännvinsbränningsrättigheten och således ofta sakna brännvin hemina hos sig, som söka det utom hus och då kunna öfverlasta sig.
Det är näringsställena, som orsaka den största skadan genom afsättningen af brännvinet till personer, som omättligt begagna det.
Hvarifrån kommer det myckna brännvinet, om ej från den öfverdrifna fabricationen, hvilken jag ej kan motsätta mig; men jag påstår, att det icke är husbehofsbrännvinsbränningen, som man bör tillägga denna verkan.
Jag har icke längesedan haft den tillfredsstälsen att vid en auction i Kåkinds härad bland en ganska stor folkmassa på två dagar ej se någon full, utom några gamla gubbar.
Således tror jag, att denna last ej är så inrotad, som mången ansett.
Jag lemnar emedlertid den saken derhän; men jag anser mig böra erinra, att JustitieMinisterns år i832 afgifna berättelse, rörtde de mål, hvilka blifvit till domstolar dragna, innehåller, att inom alla 24 länen ej för fylleri blifvit lagförda mera än gtji manspersoner och ringa antal qvinfolk.
Jag fruktar visst, att de brottsliga varit flera; men antingen bevisar detta, att fylleriet ej tilltagit, eller är det en olycklig följd af det beslut, som vid sista riksdagen togs, att ej åtala sådana brott hos K. M:s Bef:h:de, utan vid häradsrätterna, hvilket jag anser innehålla ett privilegium att utan straff supa i ett och ett halft år, under hvilken tids förlopp rättegången lätt kan utdragas.
Den verkan, som skulle uppkomma, om man försvårade husbehofsbrännvinsbränningen och hänförde den till endast fabriker, fruktar jag skulle icke blifva den, man påräknar.
Med den ombytlighet, som varit hos R.
St., frågar jag, hvem som skulle vilja anlägga sådana?
Man skulle vara osäker, huru länge principen blefve beståndande.
Det skulle möjligen hända, der sådana anlades, att, i följd af den rådande andan hos hela allmänheten emot dessa bränneriet' i Sverige, detsamma kunde inträffa, som man ofta ser i England, att de, hvilka bygga tröskverk, måste vakta dem Den 7 Juli f. m. *77 »lein för att ej se dem påtända, emedan de förminska möjligheten fiir den arbetande classen att förtjena genom sitt arbete.
Det skulle vara hardt för allmogen att ej kunna få till en annan vara förvandla den säd, den med sin svett förvärfva!, utan se sig nödsakad köpa brännvin samt förlora förmånen af tillverkningen för ladugården.
Jag vet, att stora theorier äro uppställda för att visa, det denna förmån ej vinnes; men jag tror det ej, då brännvinsbränningen rätt och klokt begagnas.
Resultatet är, att i den ställning, saken kommit genom de mindre lyckliga motioner, hvilka blifvit framställda, och genom detta besynnerliga och otillämpliga betänk., fruktar jag, att för oss ej annat återstår, än att återgå till i83o års författning med några modificationer.
Det är dessa, jag anhåller få uppgifva.
Dem har jag skrift!, författat och ber att få uppläsa.
Jag föreslår då, att grunderna för brännvinsbränningsrättigheten må oförändrade blifva desamma, som innehållas i brännvinsförfattningen af d. 2,5 Juni i83o, med följande två förändringar: i:o att bränningstiden inskränkes till 7 månader om året, eller fr. o. m. d. 1 Nov. det ena t. o. m. den sista Maj det andra året.
Jag anhåller att muntl. få tillägga, hvarföre jag yrkar detta.
Jag kan ej annat än förutsätta, att brännvinsbränningen har en förmånlig verkan på ladugården, och den, som sköter sitt rätt, har verkligen vinst deraf.
Man måste tillika erkänna, att utom
Skåne ingen lär i Sverige kunna föda sin ladugård inne mindre än 7 månader om året.
Från d. 1 Nov. t. d. 1 Juni lär man i allmänhet fa hafva kreaturen inne.
Då dessutom man numera funnit, attdranken är ett förträffligt preservativ för fåren, är det nyttigt att få bränna, så länge man håller dem inne.
Jag vet visserligen, att man på 6 månader kunde genom en forcerad tillverkning bränna lika mycket brännvin som på 7; men jag tror, att man förlorar förmånen af dranken, om man ej får bränna saktmodigt.
Hvad jag vidare föreslår, är 2:0 att den uti 6 §. af i83o års författning gifna och nu uti 17 punkten af betänk, förnyade tillåtelse att under vissa vilkor på annor man upplåta rättigheten att bränna för ägande hemman och hemmansdel bör alldeles upphöra, såsom bevisligen ledande till skadliga missbrnk.
Muntligen får jag gifva tillkänna, att för mig är sagdt af personer inom Blekinge, att det är allmänt att till en ogift dräng öfverlemna rättigheten att bränna, hvarigenom han blir en onyttig person och endast bränner för sin vinning.
Under den tid, då bränningen upphör, blir han endast en lösdrifvare.
Om detta är sanning, hvarpå jag icke tviflar, och då jag vet, att det låter sig göra, samt tillika vet, att en egendomsägare, som haft i sambruk en egendom, öfverstigande det värde, som erfordras för att bränna med en go-kannors panna, bortarrenderat den ena hälften till en annan person, sorn def på ett 9 H. a3 Den 7 Juli f m. obetydligt afstånd från ägarens bränneri inrättat en ny brännvinstillverkning, tror jag detta stadgande vara af nöden.
I afseende på bevillningen för brännvin föreslås: i:o att beskattningen per hemman må upphöra; 2:0 att den vid förra riksdagen antagna beskattuingsgrund af 1 sk. b:co per kanna tillverkadt brännvin äfven upphör, helst den vid verkställigheten visat sig sakna alla säkra controller, och 3:o att, till ersättning för hvad som förloras genom borttagande af förenämnde beskattningsgrunder, samt för att åstadkomma en skälig tillökning i den inkomst, staten af brännvinshandteringen behöfver, brännvinsbevillningen ina erläggas efter nedanstående Tabell. a) För alla enkla brännvinspannor utan mäskvärmare, rectificatorer eller konstapparater af hvad namn och beskaffenhet som helst.
Alla pannor under och t. o. m. 10 kannor 4 Per kannrum s 6 II t- 0. m. 20 k:r 8 — — 21 — 3ö — 12 — 3i — 4° — 20 — _ 4* — 5o _ 28 — — 51 — 60 — 36 — 61 — 7° — 1: 71 — 80 — 1: 24 — 81 — 91 — 1: 32 — b) Denna afgift för enkla pannor förhöjes: 1:0 för begagnad mäskvärmare 25 proc.; 2:0 för enkel rectificator 33| proc. och för dubbel rectificator 5o proc. c) För alla s. k. pistoriska eller andra konstapparater, som hittills äro kända och använda, skall i mån af pannerymden betalas den afgift, som föreskrifves uti tariffen N:o 2 af nu gällande brännvinsförfattning, men afgiften förhöjd med 100 proc., pannerymden uträknad på sätt nämnde författning innehåller. d)
Med bevillning för redskap af hittills okänd beskaffenhet bör förhållas på sätt som stadgadt är uti sista mom. af i3 §. uti nu gällande brännvinsförfattning.
Jag vet mycket väl, att utom detta fordras mycket reglementariskt; men då intet sådant finnes i betänk, intaget, har jag ej ansett lämpligt att deruti ingå.
Jag vill blott tillägga en sak, att jag nemi. tror, att de tillåtna krogarna böra högt beskattas, och att ett minimum bör utsättas, hvarunder de ej få gå.
De böra taxeras till det högsta, men så, att ett minimum alltid bestämmes.
Stränghet bör iakttagas i afseende på krogarna och isynnerhet i afseende på lönnkrogarna.
Mål röride dem böra dragas från häradsrätterna till K. M:s Bef:h:de.
Skola sådana mål fortfara att pröfvas
D c n 7 Juli f. m. »79 ■vid häradsrätterna, blir det krögarens interesse att draga ut rättegången för att under tiden kunna fortfara, och han vinner derigenom betydligt mera, än plikten utgör.
Behandlas målen åter af K. M:s Bef:h:de, kunna de vara slut inom tre å fyra veckor, och det afskräcker eller hindrar eludering af författningen.
Jag anhåller om återremiss, samt att de anmärkningar, jag framställt, dervid må komma i skärskådande.
De ganska skiljaktiga motioner, som i detta ämne blifvit väckta, synas mig till en stor del ursägta det betänk., it. St. emottagit.
Att detta betänk. ej kan antagas, lärer vara utan all fråga; men jag hemställer, huruvida det låter sig göra att komma till något slut, om Utsk. ingår i den massa af detailler, som blifvit föremål för betänk, och de stridiga interessen, hvilka ligga lill grund för motionerna och opinionen.
Jag fruktar, att förslaget, jemväl omarbetad t, i sådant fall blefve alldeles oantagligt.
Jag skulle tro, att det vore bäst, om Utsk. inskränkte sig till att föreslå den afgift, som för productionen i ett progressivt stigande bör fastställas, samt att åt
Konungen öfverlemnas upprättandet af den författning, som skall bestämma controllerna å tillverkningen, att, i fall sådana controller ej kunde vinnas på tillverkningens belopp, Konungen måtte äga att bestämma den fastställda afgiften efter tillverkningsmöjligheten, på grund af ordentlig och vetenskaplig beräkning för hvarje slags brännvinsbrännings-apparat såsom grund för tariffens tillämpning.
Jag kan ej med den siste värde talaren instämma deruti, att brännvinsbränningen bör vara inskränkt till vissa månader om året.
Näringen bör vara fri för hvar och en för de månader, lill hvilka han anmäler sig.
För den ena kan en tid vara gagnelig, för en annan en annan.
Det finnes egendomar, der kreaturen alldeles icke kunna släppas ut på bete; der ser jag ej skäl, hvarföre ej ägaren skulle få bränna hela året om, i fall han finner så tjenligt.
Det finnes andra egendomar, der fodertillgången ej är så tillräcklig, och der man, så fort möjligtvis ske kan, söker att få kreaturen på gräsbete; der är det ej skäl att bränna längre, än man har kreaturen inne.
Andra ställen finnas, der man anser behöfligt att hafva svin inne hela året för att bereda gödselsamlingar; der är brännvinsbränningen nödig hela året om.
Jag anser riktigast, att Utsk., med frångående af sina yttranden i detailler, antager tillverkningsbeloppet såsom grund för taxeringen.
En 90- k:rs panna, som tillverkar 2 å 3ooo k:r, bör ej betala samma afgift som en annan, hvilken tillverkar kanske 3o,000 k:r.
Det är den större tillverkningen, som bör bestämma afgiften.
Det faller af sig sjelf, att backstuguhjon och torpare ej böra få bränna, ty följden blefve endast lika många lönnkrogar.
Deremot böra skattlagda hemmansdelar, huru små de än må Den 7 J ali f. m. vara, fa utöfva bränningsrätligheten.
Jag anser mig ej böra göra någon vidare anmärkning mot betänk.
Jag anhåller, att, då vi återfå detta ämne, Utsk. måtte afstå från bestyret att uppgöra förslag till författning samt öfverlemna det till K. M.
Jag begär ufven, att Utsk. på samma gång mätte inkomma med allt, hvad till ämnet hörer, och ej endast med nakna grunder.
Med Hr Tham instämmer jag deruti, att det är vigtigt, att ordningsmålen rörtde fylleri återgå till de executiva myndigheterna.
Det är ej förenligt med ordning, att dermed så tillgår, som sista författningen föreskrifver, hvarigenom afgörandet af ansvarighet för fylleribrott ian uppskjutas så, att den brottslige, som, i händelse executiva myndigheterna derotp dömt, kunnat vara förfallen till fästning såsom för fjerde gången dömd, nu för fyra gånger begånget fylleri under samma tid slipper med att i ena bot för alla fyra brotten böta 3 vtdr 16 sk. b:co.
Raab, Christian
Adam, uppläste ett så lydande anförande:
Utbedjande mig R. o. Ad:s tålamod och öfverseende med de brister, som torde röja sig i mitt föredrag, tillåter jag mig följande anmärkningar vid nedanstående fj§. af betänk.: § 4.
Då Utsk:n bestämt ett maximum för tillökning af brännvinsbränningsrättighet, hade ett minimum af hemmansvärde, hvarunder denna rättighet ej finge utöfvas, af samma anledning bort utsättas; ty anser man rätt och billigt att betaga en egendom, med stor behållning af säd och potates, rättigheten att förvandla hela detta öfverskott till brännvin, så synes mig billighet och rättvisa ej trädas för nära, om man hindrar den, hvars hela produetion ej ens motsvarar dess husbehof, att deraf använda något till brännvin, helst en för långt sträckt tillåtelse skulle, på sätt Hr v.
Hohenhausen anmärkt, leda till missbruk och underslef, då hvarje torpare kunde få utöfva denna rättighet genom fingerade köp eller arrendecontract.
Jag tror derföre, att 5oo r:dr b:co är det lägsta hemrnansvärde, som bör medföra rättighet till husbehofsbränning, då sällan jord af detta värde föder ett hushåll af 3 å 4 personer. § 5.
H. Utsk:n hafva här i sitt nit att inskränka brännvinsbränningen låtit hänföra sig till ett förslag, hvars antagande skulle hämma ali omtanka för framstegen af en näringsgren, som, ehvad man mot densamma anfört, dock för närvarande är en af de vigtigaste i Riket och som skulle (för att nyttja Hr Gr.
Horns ord) nedtvinga brännvinsbränningen till ett tids— och skogsödande hushållsbestyr, utan att hvarken staten eller den enskilde kunde tillgodonjuta någon motsvarande vinst.
Jag befarar derjemte, att Utsktns välmenande afsigt att minska brännvinstillverkningen ej skulle uppnås genom förbju - 1 Pen 7 Juli f. m. dandc af några hundra konstpannor, under det man uppmuntrar 100,000 småpannor att forcera brännvinsbränningen, och framlockar möjligen ytterligare 5o,ooo sädana.
Denna afsigt skulle, i min tanka, på ett mycket enklare och den industriella omtankan icke förnärmande sätt kunna vinnas, om Utskm följt den ledning, de sjelfva gifvit vid tillåtelsen att nyttja mäskvärmare, nemi. föreslagit, att alla sammansatta eller konstredskap väl vore tillåtna, men ej emot ökad skatt, utan emot en, i förhållande till apparatens afverkningsförmåga, med vissa proc. nedsatt pannerymd.
En tabell, utvisande proportionerna af hittills kända konstapparaters förhållande till enkla pennerymden, hör ej vara svår för H. Utsk:n att upprätta, med den tillgång de äga på biträde af såväl vetenskapsmän som erfarna brännvinsbrännare.
I afseende på framtida förbättringar torde Hr af Ekenstams förslag vara användbart. § 6.
Utskrns alltför långt drifna försigtighet att föreskrifva form och inmurning af de enkla pannorna synas härleda sig från villrådighet om sättet att bestämma uppmätningen, så att underslef måtte förekommas.
Jag ogillar detta ytterliga intrång på oratankans område och skall visa, att den gifna föreskriften är ändamålslös, ty den kan eluderas.
Antagom en panna af 2 alnars diameter, 6 tums höjd från bottnen till halsen och 3 turas hals.
Är bottnen plan och sidorna 6 tum höga, inrymmer pannan, mätt till halsens nedra kant, circa 6o k:r, nb. om bröstet ligger parallelt med bottnen; men nu är man ingalunda hindrad att höja sidorna till 9 tum och gifva bröstet sluttning inåt halsen.
Pannans justerare är endast berättigad mäta rymden från bottnen till halsens nedra kant, hvarefter pannan stämplas; men då man sedan fyller henne till halsens öfra kant, skall också rummet utmed sidorna blifva uppfyldt, och man har sålunda beredt sig omkring 16 k:rs ökadt pannerum, utan att derför betala skatt.
Möjligheten af denna illusion har fallit mig i ögonen, och jag är säker, att andra skola upptänka vida flera och kanske farligare utvägar att eludera föreskriften.
Jag tror derföre, att Utskm, till vinnande af ändamålet, bort föreslå, att hvarje brännvinspanna, af hvad construction som helst, skall fyllas och mätas till öfversta kant eller s. k. lekande brädd, utan alla afdrag för hals, tapp eller kokrum, och derjemte ett förbud att, på hvad sätt som helst, på en gång afverka eller under averkningen i redskapen anbringa större qvantitet, än hvartill pannan blifvit mätt och stämplad, vid en skärpt påföljd för ägaren och böter för brännmästaren, äfvensom för den kopparslagare, som lånat sitt biträde till bedrägeriet; börande ägaren ikläda sig, utom eget, äfven brännmästarens ansvar, der sådan ej linnes eller saknar tillgång. § n.
Om Ulsk:ns mening med föreskriften: ”att den pannerymd, hvarmed ägare eller innehafvare af jord arbe - Den 9 Juli f. ra. rättigad att bränna, icke må fördelas i flera pannor,” skulle vara den, att man ej skulle äga rätt inrätta flera bränneriet* å samma egendoms särskilda delar eller nummer, ligger deri en oförlåtlig motsägelse till sednare perioden af samma deri det medgifves, att ägare af 2 eller flera egendomar få antingen på ettdera eller hvardera af dessa idka brännvinsbränning.
Hvar finnes väl gränsen i begreppet emellan egendom och hemman, hemmansdel eller hemmansnummer?