Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle vilja öfverräkna våra utvägar för att vinna detta mål, om jag icke vore för gammal riksdagsman att icke veta huru fåfängt det vore.
Jag vill icke ingå i tvistefrågorna, utan blott i afseende å det militära tillägga, att ingen väg är vigtigare än en kanal mellan Hjelmaren och Wettern, ty utan en sådan hafva vi, i händelse af ett krig, ingen riktig operationsbas för vår skärgårdsflotta
Denna kanal är det enda, som jag anser man kan i militärisk väg basera sig på, och hmnar jag för öfrigt å sido alla strategiska utfiygter, som jag hört ledamöter af alla 4 EiksStm göra, ledamöterna af BondeSt. icke till förglömmaudes.
Det gör mig obeskrifligt ondt att hafva förnummit, att en stor fosterländsk fråga urartat till en partistrid.
Låtom oss, mine Hrr, sluta striderna medan tider är.
Det är icke första gången, som Sverige befunnit sig illa af sådan anledning.
Jag är af den mening, att E. o. Ad. borde förena sig i Frih.
Tersmedens tanka.
Vi upskjuta då tvisterna till nästa Eiksdag.
Jag lefver då troligen icke mer. men de som då lefva må afgöra frågan; man bör emellertid kunna lugna sig något, och det kan väl behöfvas efter de förslager, man lagt framför oss, men hvarvid man åsidosatt den enkla aritmetiken och fallit in i en tvistefråga, som jag önskar aldrig hade upkommit.
Härtill hördes åtskilliga ledamöter yttra bifall.
Lika med Hr Man nerskantz beklagar jag att arbetet på vestra stambanan började vid Götheborg och icke vid Stockholm.
Vi hade i motsatt fall redan haft vägen dragen norr om Mälaren, ty vid sista statsreglering tänkte ännu ingen på den nu så lifligt förordade Södermanlandsbanan.
Att detta beslut äfven var obilligt, kan icke bestridas, men torde till stor del få tillskrifvas den som nu ifrigast klandrar detsamma.
Hufvudstadens anspråk böra således icke förbises, ehuru den, belägen vid 2:ne vattendrag, efter de af Utsk. framställda åsigter, alldrig borde få någon jernväg, men skall felet godtgöras på så sätt, att den en gång af hela landet godkända sträckningen norr om Mälaren öfvergifves och vägen i stället drages söder ut?
Ja, säger en aktad talare, »kasta blott en blick på kartan och se huru väl, huru naturligt, den södra vägen tager sig ut.»
Det är just dessa skönhetssinnets inverkningar på praktiska frågor som jag motsätter mig
Den södra vägen blir mil kortare, det är sannt, men vinsten deraf torde vara problematisk, om det visar sig att den kortare blir dyrare än den längre, ja, att sjelfva tidsvinsten blir ingen.
Af jeinvägskommittéen beräknas anläggningskostnaden för norra vägen, det svåra passet vid Stäket inberäknadt, till 7 50,000 E:dr per mil, vägen mellan Södertelje och Cathrine - Den 9 Juni e. m. 91 liolm kostar deremot 947,000, och den mellan Södertelje och Stockholm 1,250,000 per mil. liela den längre norra kostar 17,450,000, den södra deremot 19,700,000; talar detta för den sednare?
Genom de branta sluttningarne blir slitning och underhåll af den södra långt större än af den jemnare norra.
Skilnaden som 5 till 6, transportkostnaden likaså; talar detta för den södra vägen?
Då farten naturligtvis minskas vid hvarje skarpare höjning, visar det sig slutligen, att man kommer lika fort på den längre som på den kortare banan.
Hvad talar då till den sednares fördel? måhända lofvar den en rikare afkastning? nej visst icke.
Södermanland kan hvarken i folkmängd eller tillgångar jemnföras med Uplands eller Westmanlands fruktbara slättland.
Att Westmanland har ringare befolkning per qvadratmil bevisar intet, ty häri inräknas då ödemarkerne i norra delen af länet, just der dit Utsk. vill förlägga sin märkliga, af alla utdömda Salabana.
Under det att Södermanland således endast har en ringa spanmålshandel att erbjuda, känna vi alla de massor af så val landtmanna- som bergsprodukter, hvilka norr ifrån föras till hufvudstaden, hvarifrån bergslagerna deremot återforsla sina talrika förnödenheter.
— Herr Gripenstedts sats att jernvägar böra läggas der ett stort varubyte är att påräkna, gillar jag således fullkomligt, den talar kraftigt för den norra banan.
»Nej» utropar Utsk:s försvarare, »jernvägar böra alldrig läggas nära vattendragen eller i de rikare floddalarne, utan i »mindre odlade» trakter hvilka de i framtiden komma att omskapa till verkliga lustgårdar.
Denna sats har åtminstone nyhetens behag; intet land har, mig vetterligen, försökt den.
Der liflig rörelse erbjuder borgen för företagets framgång der anläggas vägar, dessa må för öfrigt löpa längs efter eller tvärt öfver vattendragen.
Wales och Högländerna sakna ännu jernvägar, trots Utsk:s theorier, under det att otaliga dylika genomkorsa StorBrittaniens rikare delar, ja följa alla hafskustens böjningar.
Dessa fakta tala högre än alla granna phraser.
Mycket omtalas den södra vägens »strategiska fördelar», låtom oss se huru dermed hänger ihop, Att Stockholm till sitt försvar beliöfver en jernväg torde ingen bestrida, ja bäst vore visserligen om staden finge 2:ne, en norr och en söder ifrån, men då detta nu icke kan ske, blir frågan: »hvilkendera af dessa båda vägar bör först byggas?
Hvilken befordrar bäst egna trupptransporter?
Från Södermanland och södra Nerike kan uphemtas 1 sqvadron, samt 3:ue batailloner; från Upland, Westmanland och norra Nerike 7 sqvadroner samt 0 batailloner.
Hvilkendera vägen ligger bäst skyddad för fiendtligt anfall?
Den norra, på 10 mils afstånd från en möjlig landstigningspunkt är betäckt af en bred vik af Mälaren, samt af den framför liggande stora Upsalaslätten den en utan rytteri landstigen fiende torde draga i betänkande att öfvergå; den södra deremot löper, under en lång sträcka, längst hafskusten, kan således afskäras af den första båt fienden sätter i land samt drager dessutom uppmärksamheten till den svagaste punkt i hela vårt försvarssystem.
Denna vägs militäriska vigt torde således vara lika litet bevisad som den öfriga fördelen.
Hufvudfelet i Utsk:s förslag är dock, att det med en kostnad för hvilken jag, trots FinanceMi - 92 Den 9 Juni e. m. nistern, fasar, vill börja arbetet på' en mängd olika ställen utan att afsluta någonting.
Huru skulle väl vestra stambanan se ut vid 1860 års slut.
Jo, vi skulle hafva en bit färdig från Götheborg till kanalen, en påbörjad bit på vägen till Södertelje samt några förberedande arbeten kring Cathrineholm, således endast lappverk.
Ar det då icke bättre att söka åstadkomma något helt.
Westerhafvets och Mälarens förening, se der ett stort mål, ett mål, som skulle fördubbla våra krafter så väl till inre utveckling som yttre försvar, och detta mål kan till nästa statsreglering uphinnas.
För 13,000,000, eller detsamma som Utsk:s små stycken kosta, kan vägen fullbordas mellan Götheborg och Örebro; derifrån till Arboga öpnas den i år.
Jag vädjar lugnt till hvarje opartisk, hvilketdera förslaget är förmånligast, ej blott för hela landet, utan till och med för Stockholm.
Af helt annan betydelse måste det ju vara för hufvudstaden att finna sig förflyttad på 16 timmars afstånd från Götheborg, än att veta en jernvägsbit vara under arbete mellan Hornstull och Södertelje den der icke på flera år blir afslutad.
Jag röstar således för Frih.
Tersmedens förslag, öfvertygad att derigenom befordra hvad vi alla eftersträfva, fosterlandets sanna väl.
Då man yttrar sig på detta rum, är det förenadt med den olägenheten, att man icke kan veta, till hvad grad man bör höja rösten, hvilket beror derpå, huruvida antalet af åhörare är större eller mindre.
Jag har trott, att jag talade alltför högt, och att mitt tal derigenom gjorde ett obehagligt intryck.
Jag måste dock hafva misstagit mig, i afseende på styrkan af min röst, då Hrr Adelborg och von Kraemer kunnat till den grad missförstå mitt yttrande, att de trott mig hafva tillvitat Svenska nationen att sakna heder.
Jag tror mig vara lika god svensk som någon af dessa Hrr, då jag älskar Sverige högre än allt annat.
Allraminst kan det falla mig in att misstänka någon af vårt högt aktade militärstånd för att kunna förråda vårt land åt fienden, om den här gjorde ett anfall.
Jag har talat om helt andra individer, nemligen om de personer, sorn hvarje år ankomma till våra fängelser, och om, såsom nämnde Hrr synas förutsätta, äfven dessa fängelsernas innevånare vore hederligt folk, så skulle jag icke en enda dag vilja bibehålla min innehafvande tjenst, till hvars befattning hörer, att meddela erforderliga föreskrifter för desse individers säkra förvarande inom fängelsets murar.
Att de värde talarne dock misstaga sig i denna föreställning, derom skola de blifva fullkomligt förvissade om de vilja åtfölja mig på ett besök å något af våra fängelser, der jag skall visa bemälde
Hrr många sådana biografier, som ådagalägga att det för Kyssen, om han ville göra ett infall i vårt land, skulle vara lättast genom löfte om belöningar locka sådana ännu i frihet vistande förlappade menniskor, att förstöra våra jernvägar, och jag påstår att
Kyssen skulle vara dummare än hvarje annan fiende, om lian icke gjorde det, ty det finnes ju något som heter krigslist, och som jag förmodar hvarje militär känner till och erkänner som tillåten.
Den f> Juni e. m.
Jag instämmer fullkomligt i den af Hr Gripenstedt uttalade åsigt, att man icke bör bortrycka befintliga medel från de ändamål, hvarför de äro afsedda.
Men jag är rädd för skuldsättning; alltsedan jag trädde ur barnskorna, har jag fruktat den, emedan jag trodde att med detsamma jag beträdde den banan, skulle min sjelfständighet gå förlorad.
Om denna min åsigt att den enskildte mannens sjelfständighet minskas i samma mån han fortgår på skuldsättningens bana, är riktig, så torde förhållandet vara enahanda i afseende på Staten; och det är derföre jag skulle önska, att vi sluppe beträda denna bana, men, om det är nödvändigt, att det åtminstone måtte ske med största varsamhet.
Hr Gripenstedt har visserligen försäkrat, att vi kunde, utan att öka skatterna, bestrida utgifterna för dessa banor.
Jag frågade vid ett af de allmänna sammanträden, hvad garanti han kunde framlägga för att detta löfte skulle hållas.
Jag fann icke någon tillfredsställande sådan i hans svar, att Sveriges inkomster under de sista 11 åren ökats med 12,000,000.
Jag kan nemligen icke fatta annat än att folkets skatter med detsamma hafva blifvit ökade, ty äfven den indirekta skatten utgår, ehuru den icke är synlig för allas ög:m, likväl ur folkets fickor.
Sprengtporten, har till mig framställt den frågan, om det af mig anmärkta jäfvet vore tillämpligt endast i jernvägsfrngan.
Jag svarar härtill ja, åtminstone har icke mig vetterligen någon sådan fråga under den tid jag deltagit i It.
St:rs förhandlingar förekommit; ty lagen stadgar såsom jäf det fall, att man kan hafva någon synnerlig nytta eller skada af det beslut man kommer att fatta, och detta inträffar just på den, hvars egendom kan genom ett sådant beslut komma att i värde höjas 5 å 100 proc.
Hr Adelborg har, såsom vanligt, tagit sig anledning att mot mig göra åtskilliga utfall; men som han sjelf omedelbart derefter erkänt att han befunnit sig i ett upbrusande tillstånd och lofvat att iakttaga sansning, så torde jag bäst iakttaga grannlagenhet mot E. o. Ad. om jag underlåter att besvara dessa anfall; men då Hr Adelborg jemväl talar om lättsinnighet och flere bland E. o. Ad:s ledamöter icke utan skäl kunna anse mig dertill hafva gjort mig skyldig, då jag, som i gårdagens plenum ifrigt deltog i discussionen om den ordning hvaruti Betänk:s särskildta punkter skulle företagas, sådant oaktadt i dag ej deltagit uti voteringarne, angående denna ordning, så har jag ansett det vara en pligt mot mig sjelf, att i få ord upgifva orsaken till denna min underlåtenhet.
Då jag i förmiddagens plenum hit anlände, erhöll jag nemligen af en aktad representant det råd, att ej vidhålla den af mig i går förfäktade åsigt, att Betänk, borde föredragas i den ordning punkterne deruti förekomma, utan i stället votera för Hr Adelborgs förslag.
Hr Adelborg och de öfriga vännerna af vägen söder om Mälaren skulle nemligen nu hafva kommit till den öfvertygelse, att de kommo att förlora bataljen om den i dag levererades, till följd hvaraf Hr Adelborg i dag skulle återkalla sitt förslag.
Då Hr Adelborg i går under flere timmar uptagit E. o. Ad:s tid med discussionen om hans förslag, samt han då påstått det böra vara alldeles klart för en hvar att samma förslag egde så afgjordt före - Don 9 Juni e. m. träde framför alla andra, att lian ansåg den af mig begärda betänketiden alldeles öfverflödig, så kunde jag ej föreställa mig såsom möjligt, att Hr Adelborg i dag skulle frånträda det förslag som han i går framställt och med så mycken ifver förfäktat.
Hå detta likväl inträffade, fann jag att det måste finnas några mysterier uti denna fråga, ej blott, såsom jag förut nämnt, inom StatsUtsk., utan äfven inom detta hus; oell då jag ej genast kunde genomskåda dessa mysterier, ansåg jag mig handla rättast, då jag helt och hållet afhöll mig från voteringen om ordningen för Betänka föredragning.
Jag öfverlemnar nu till R. o. Ad. att afgöra hvilkendera det är, Hr Adelborg eller jag, som uti denna fråga handlat lättsinnigt.
Det förslag jag i f. m. tog mig friheten framställa, liar jag nu skriftligen upsatt, det lyder sålunda: »att R.
St. för påbörjande och fortsättning af arbetena å vestra stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Cathrineholm måtte, till utgående under innevarande samt nästkommande 3:ne år, eller under tiden till 1800 års slut, anvisa en sammanräknad anslagssumma af 3,786,000 Rdr, och för fullgörande af samma banas anläggning genom Westergöthland till och förbi Götha kanal 5,073,333^- Rdr, äfvensom för fullbordande af bangården jemte verkstäderna i Götheborg 310,000 Rdr, eller tillsammans 9,1 69,333^- Rdr Rmt, likväl under vilkor att kommunerna häradsvis i de trakter jernvägen framgår, kostnadsfritt öfverlemna den för banan och stationerne behöfliga jord och bekosta upförandet af stationshusen, på sätt och i den ordning jernvägsstyrelsen framdeles kommer att bestämma.»
En af oss alla vördad gråhårsman har här upträdt och upmanat oss att i lugn fatta vårt beslut.
Han har talat om fordna tiders partier, och varnat oss för följderna af att återkalla dessa strider.
Det är just med denna taflan framför mig, som jag kommit till den öfvertygelse, att om man vill upnå något resultat i denna fråga, måste man gå rättvist tillväga.
Det är oss icke möjligt att bygga jernvägar öfver hela landet på statens bekostnad.
Onskar man en utvidgad industri, så måste man rigta sina förhoppningar på den enskilda företagsamheten.
Då bör man kanhända icke nu beträda skuldsättningsbanan, ty den leder till ännu större financiel förslappning än den som eger rum, hvaraf hela landet kommer att lida.
Här har en talare tillstyrkt Statslånet under vilkor, att man icke skulle ställa Staten i dess öfriga behof på förknappning; men jag fruktar att, om man beträder skuldsättningsbanan och gör det för så föga vigtiga ändamål som detta, så kommer man slutligen på förknappning, ty alla lån måste återgäldas, och lättsinniga lån äro stötestenar, som icke så lätt undanrödjas.
Jag ämnar icke uptaga tiden med nå gon discussion.
Jag bar redan talat nog i detta ämne.
Min afsigt är att för R. o. Ad. formulera det förslag till kontrapropos., som Erih.
Tersmeden mundtligen framställt, och sorn jag nu ber att få upläsa: Frih.
Tersmedens förslag är: »att R. o. Ad., med Den 9 Juni e. m. 95 afslag af hvad i 6:te punkten af StatsUtsk:s Utlåt, är hemstäldt, matte, för fortsättande till Orebro af den, i öfverensstämmelse med lt.
St:rs vid sednaste Riksdag fattade beslut, påbörjade stambana, som, utgående från Götheborg, skulle, i riktning genom Westergöthland och Nerike, fullbordad förena nämnda stad med hufvudstaden, anvisa 13,000,000 Rdr, med öfverlemnande till K.
M. att bestämma de punkter, öfver hvilka banan bör dragas; äfvensom för fullbordande af bangården jemte verkstäder i Götheborg 465,000 Rdr.»
Detta förslag står i full öfverensstämmelse med E.
St:rs vid förra Riksdagen fattade beslut, som icke heller i någon mån angaf rigtningen af banan, utom att den skall gå till Nerike.
Samma ord äro till och med bär begagnade; och det är tillika öfverlemnadt till K.
M. att bestämma öfver hvilka punkter banan bör dragas.
Man undviker då att ingå på det t vistiga området.
Man bar hanskjutit afgörandet till K. M., som det må tillkomma att pröfva och bestämma detaljerna, sedan R.
St:r anvisat medel.
Det är således min vördsamma anhållan att detta förslag måtte antagas till kontraproposition.
Jag hemställer äfven till de Hrr, som yrkat särskilda proposir, hvartill det skall tjena att genom sönderdelning af mom.-na förlänga en strid, som bör kunna afgöras med en votering.
Det kan visserligen finnas några mindre divergenser, men den hufvudsakliga skilnaden är den: »bör del från Slockholm arbetas söderut eller icke ?»
Denna fråga tror jag blifva besvarad, om detta förslag antages till kontrapropos.
Det torde vara Eder be kant, m.
Hrr! att jag sällan yttrar mig länge, och J kunnen vara förvissade att detta skall blifva händelsen ännu mera vid detta tillfälle, då, fastän det ämne som nu bland oss afhandlas är af den mest framstående vigt, här dock röjer sig en stark otålighet att komma till detsammas afgörande.
En aktad talare, till hvars väl sagda ord R. o. Ad. varit van att lyssna med uppmärksamhet, har yttrat, att ett af de aldravigtigaste mål i afseende på jernvägsanläggningar i vårt land vore, att så hastigt som möjligt sammanbinda Götheborg med Stockholm.
Han har äfven sagt det vara ännu vigtigare att söka förekomma de partistrider, sorn fordom sönderslitit vårt land.
Afven jag anser högst angeläget vara, att söka vinna båda dessa mål, och jag har också derföre troget haft dem till ögnamärke vid upgifvande af mitt förslag, och tror dem begge vida bättre kunna upnås, genom mitt, än genom det af Grefve Sparre m. fl. framställda förslag, som af den aktade talaren blifvit understödt.
Jag har nemi. föreslagit, att under perioden till nästa Riksdag skulle fullbordas vägen från Götheborg till Orebro, så att den några få månader efter 1860 års slut vore färdig.
Derjemte har jag föreslagit, att på den genom Södermanland tillämnade banan skulle förrättas sådana arbeten, som i K. M:ts Propos. äro omnämnda såsom fordrande en längre tid och efter upgift icke kunna fullbordas på mindre än 6 år.
På detta sätt skulle, jemte det man hann fram till Orebro, blott några månader sednare än om man, efter motsidans af Pir Lefrén understödda förslag under nästa stats - 96 Den 9 Juni e. m. regleringsperiod byggde endast mellan Götheborg och Örebro, hela banan ifrån Götheborg ända fram till Stockholm, kunna fullbordas på minsta möjliga tid.
Då man vill undanskjuta till nästa Riksdag afgörandet af den frågan, om vestra banan skall gå genom Södermanland eller icke, för att undvika striden mellan partierna, hvilka visserligen redan nått en alltför hög värmegrad, tror jag ock att man gör sig skyldig till ett oändligt misstag, ty jag är säker, att om ej den stora stridsfrågan nu slites genom att bestämma angående jernvägsförbindelsen emellan Götheborg och Stockholm, om den skall gå söder eller om den skall gå norr om Mälaren partierna då vid nästa Riksdag skola upträda med långt större skärpa än för närvarande, och för att förebygga detta, för att undvika den farliga och förderfliga partistridens fortsättande, önskar jag, att saken nu må afgöras, att de som vilja gå norr om
Mälaren derföre också öppet måste framställa sina påståenden derom, och att J, mine Hrr, derefter ville bidraga, att nu genast föra frågan till sin slutliga lösning, genom att rösta antingen för den södra eller för den norra vägsträckningen.
Den siste talaren har sagt, då han framställde sitt förslag, att detta stod i öfverensstämmelse med förra Riksdagens beslut.
Detta kan vara ganska sannt, men med det tillägg, att hans förslag innehåller vida mera än hvad R.St:r då beslöto, ty då bestämdes icke huruvida vägen skulle gå norr eller söder om Mälaren, utan endast att den skulle utgå från Götheborg och genom Nerike fortsättas till Stockholm. Gr. von Platen, Baltzar:
Jag skulle icke hafva besvärat med något anförande, om ej den siste talaren yttrat, att han önskade den södra banan.
Jag delar äfven denna önskan, men anser dock den propos., som Frih. Sprengtporten och Tersmeden vilja hafva framställd, fullt tillfredsställande för mig.
Jag tror att det låter sig mycket väl göra att draga jernvägen söder om Mälaren och likväl till Orebro, och jag har således ingenting emot att sådant beslutas.
Ij ager bjelke:
Plvad den siste värde talaren yttrat, kan visserligen ega sin rigtighet så, som han upfattat förslaget, likväl bör han då äfven visa, huru man skulle kunna sammanbinda Götheborg med Hufvudstaden genom en bana söder om Mälaren, såvida Örebro kommer att såsom mellanliggande punkt af densamma beröras.
Jag hemställer om icke den ändring bör ske i förslaget till kontrapropos., att man nämner särskildt, att vägen från Götheborg till Örebro skall gå öfver Hallsberg.
Det är hvad StatsUtsk:s majoritet föreslagit, Härom äro ju äfven alla ense, och något beslut om vägen norr eller söder om Mälaren blir ej dergenom fattadt.
Dan 9 Juni e. m. Gr. von Platen:
Jag liar begärt ordet, då man vädjat till mig, för att förklara, det jag icke kan finna mig öfvertygad at hvad Gr.
Lagerbjelke anfört.
Jag för min del har ingenting emot ett sådant bestämmande som den siste talaren yrkat.
Jag har sagt, och jag har rätt att blifva trodd på mina ord, att jag upriktigt önskar jernvägens dragande söder om Mälaren.
Men för att icke alltför många förslag måtte framläggas, har jag ansett lämpligt att förena mig om den propos., som i detta syfte blifvit begärd, och som jag icke kan finna behöfver utgöra något hinder för att sedan bygga den södra vägen.
Jag är i hufvudsaken förekommen af Gr. v. Platen, Jag tror att den tydning Gr.
Lagerbjelke velat gifva åt det ifrågavarande förslaget, icke är riktig, emedan det afsteg af 1 -J mil, som utgöres af vägen från Orebro till Hallsberg, ingalunda hindrar banan att från sistnämnda ställe fortsättas till Hufvudstaden.
Då de flesta talare önskat alt striden om norra eller södra vägen icke måtte nu afgöras, torde det vara lämpligast att förbigå densamma, och till K.
M. öfverlemna att draga denna väg öfver de punkter som Han pröfvar rätt vara.
Som det af mig i dag på f. m. framställda förslag ord för ord öfverensstäinmer med Gr.
Sparres, endast med det af honom gjorda tillägg, att till K.
M. må öfverlemnas bestämmandet af de punkter, öfver hvilka banan från ‘Westergöthland bör gå till Orebro, så har jag ingenting emot att efterkomma Gr.
Sparres till mig rigtade hemställan, att med ho nom förena mig.
Visserligen har jag i min motivering på f. m. yttrat mig om fördelen af banans dragande öfver Svartå, men Hr Gr. o. Landtm, känner bäst, att icke ett ord derom förekommer i det af mig inlemnade förslag till definitivt beslut.
Om jag icke bedrager mig, måste det finnas en § i grundlagen, som säger att, då ett förslag innehåller flera särskilda punkter, särskild propos. skall framställas på hvar och en af dessa.
Jag får sålunda förnya min redan förut gjorda begäran, att till en början det första mom. af denna punkt må blifva ensamt föredraget.
Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att de under discussionen framstäldta förslag, hvilka återstodo sedan Frih.
Cederström afstått från sitt förslag och för enat sig med Gr.
Sparre, voro följande: af Hr Mannerskantz, »att B.
St:r för byggande af den vestra stambanan ifrån Götheborg i den redan faststälda riktningen öfver Alingsås och Sköfde till gränsen af Skaraborgs län i närheten af sjön Skagern samt derefter, förbi sjön Toften och Hallsberg i Nerike, genom de inre delarne af Södermanland till Stockholm, måtte till utgående under innevarande samt nästkommande 3:ne år, eller under tiden till 1860 års slut VI H. 7 98 Den 9 Juni e. m. anvisa en sammanräknad anslagssumma af 14,000,000 Rdr Ernt, hvaraf dock 11,000,000 böra användas å banan mellan Götheborg och Hallsberg samt bangård i Götheborg, samt 3,000,000 till sådane förberedande arbeten i sträckningen mellan Stockholm och Katrineholm i Södermanland, som för deras utförande fordra längre tid»; af Gr.