Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således har jag ickei tninslutsatts motsagt premisserne, och icke eller gökt nedrifva ett hus utan alt hafva ett annat alt bo lin, ty jag har vördsamt blott föreslagit KrigsAcademiens förenande med Gymna/ierne och A~ iademierne och'dervid tillika yrkat varsamhet och ett noga bepröfvande*
Under erkännande af dertill bristande kunskaper och erfarenhet, förbigår jag det omständliga a t
Friherrens kr it ijka undersökningar af XJni~ verfiteternas, Gymnafernäs, Trivial och Apolcgi/ljkolornas samt enjluldta uppfojlrans, beskaffenhet och mer eller mindre ändamålsenlighet med tidens anda och samhällets fordringar, och vågar blott, äfven af skyldighet att icke för mycket upptaga Ridderskapets och Adelns tid med länga anmärkningar och reflexioner, fästa mig vid ■det som ovilkorligt hör till mitt ämne, säker derom att någon mera skicklig och sakkunnig
2o3 In jag Gkall bepröfva och bedöma det bela , också af hvad Herr Friherren i detta afseende så detailleradt utvecklad.
Friherren gor emellan lä^- setimmarne vid Gynmafierne och KrigsAcadetnien tyckes vara mycket otördelagtig för de förra, om man icke dervid med erfarenhetens vittnesbörd kunde göra det jakastet: att öfverhopade iitanläxor gagna vida mindre än efter förståndet och tankeutvecklingen afpassade studier, och i synnerhet uppöfvad sjelfreflexion hos de studerande; och efter denna förutsättning torde 12 timmars studier i veckan under loppet af 5 månadtr, ej sällan, kunna svara emot 30 timmars öfverhopande studier i veckan under loppet af 11 månader, hvilket senare lärer vara fallet på Carlberg-, men hvarigenom ynglingen blir brådmogen och hastar till målet, nemligen Fändricks fullmagten, utan att besinna vigsten och nyttan af hvad han för att snart hinna detta lockande mål, öfverhopande lågt på miapet och sedan otta icke vidare ämnar begagna ©ch utveckla, eftersom omdömet tilläfventyrs mindre blifvit uppöfvadt än minnet.
Också vore det icke onyttigt öm man komme litet långsammare till nämnde mål: derigenom skulle inånga fördelar, efter min tanka, vinnas» 3:0
Hunne ungdornsvärman afsvalna, och med detsamma många deraf härrörande utbrott och förhastanden förekommssi 2:0
Finge tjenste^ derigenom mer anseende, då den med mognadens värdighet blefve utöfvad. 3:0
Biefve derigenom mera likhet med den trögare civils 204 Den 21 Maji j, m. banan, hvarpå man icke så hastigt hedras med en Kongl. Fullinagt; 4;o Skalle kunskaperne medhinna att blifva grundligare och 5:0 sjelfpröfningen af ens anlag vara utvecklade och således ett säkrare val af yrke blifva möjligare.
Om man derefter, i följd af utmärkande egenskaper, vunne hastigare framsteg, skulle det me:s öfverenstämma både med rättvisa och billighet, än nu då så mycket afseende göres på ålder i tjensten eller åtminstone såsom förevändning begagnas, då serskildte recommendationer eller favoritskap saknas.
Ibland redan af en annan anmärkte och ådagalaggde misstag, som Friherren gjort, hör att i ApologistSkolorna verkeligen läses Mathematik, och att Fri herrens, ifrån motsattsen utgående slutföljder, således helt och hållet ramla, hvarigenom äfven ApologiftSkolorne, skulle kunna begagnas för mera medellösa barn , såsom Elementar/kotor också för dem, hvilka en dag komtne att egna sig åt Krigsyrket, eftersom i desamma enligt nya skolordningars bokstafliga lydelse
Mathmaiik skall läsas och förmodligen äfven läses.
Vid betragtandet af den enjlildta upp/oBran motsäger också Friherren sig sjelf, emedan Friherren vid frågan om den Academiska bildningen klandrar den der rådande friheten och sjelfverksamheten, men deremot yrkar nu: ”att man i tid måste söka mennisko och verlds* kännedom, som blott medelst conflicten af egna idéer med andras kan stadga dem, och som Sen 2i Maji/, ni.
205 äng uiåste vänjas att leda sig sjelf till målet.’’ Vidare tillägger Friherren; ”Den enskildta uppfostran har dessutom felet af bristande täflan, af veklighet i Föräldrars hus, och afsaknad! umgänge med jemnårige hvarunder dessa vänskapsband tillknytas, hvilka starkast af alla, lifvande ynglingens glada minnen uti en mognare ålder, gifva stöd åt den på tjensternannabanan eller i samhällslifvet inträdande ynglingen, och då i synnerhet äro af vigt för den medellösa och på Famillerelationer blottade, sorn eljest får enfam och förlorad i den nya krets hvari han inträder.”
I sanning, dessa tvenne tankeperioder, tala högt för den offentliga uppfostran, och bevisa huru litet man på tjenstemannabanan bar att hoppas utan Famillerelationer, då man icke endast kommer att slå enfam, men äfven är förlorad.
Huru magtpåliggande blir det icke derföre att dessa lyckliga relationer, sorn kamratfkapen och vdnfkapsbandsn åtminstone gifva, utsträckas, äfven i afseende på Militairer utom KrigsAcademieo på Carlberg till de öfriga Academierna, och ännu bättre till Gymnasierna och om möjligt ända till ApologistSkolorna, hvarigenom uppfostran för alla stånd, blefve så allmän och utvidgad, som är görligt, på det att dessa band må bli desto större och starkare och dess trådar komma i gemenskap med alla samhällsclasser, så öfverensstämmande med en Constitutionel Statsförfattnings anda och kraf, och så välgörande för hvarje individs framti* da lycka, qm man icke skall stå ensam och förlorad.
Ändå tror Friherren att Universi - £o5 Den 2x Maji f. ni. teferne äro olämplige för Cadetter; ”att Gymnafieierne ej äro tjenlige för andrs än de sorn egna sig till Lärdomsståndet, att TrivivlSkolorna äro tor en yngre ålder än den på Carlberg befintliga; att Apologi fl Skolorna icke kunna uppfylla ändamålet af en solid vettenskaplig bildning, och att den enskildta uppfostran är mera gjord för det milda könets stilla dygders än tor mantien:” och frågar i följd deraf, ”hvarest skall ungdomen som ämnar sig till Krigsjlåndet inhemta de förberedande kunskaper, som dertill erfordras om Carlberg förstöres?” och utan tvekan svarar jag: der hvarest så minga andra elier rättare de Heste andra, inhemiat deras kunskaper, hvilka icke bevistat någon KrigsAcademie och ändå äro eller hafva varit utmärkt skickliga Militairer, och må hända grundligare vetenskapsidkare äfven i Krigsyrket, än de som åtnjutit en ensidig Militairijk uppfojlran: der hvarest en Gujlaf den bste.
Gujlaf idolph den Store, Axet Oxenftjema, Baner, Torftenfon, Helmfeldt, Wrangel, Sahlberg-, m. fl., att förtiga sednare tiders mån-, ga utmärkte män, hvilka utom Carlberg hemtat så väl deras förberedande som applicativct kunjkäper: och när man betänker hvilka mätt äfven i andra än krigsyrket utgått från Upfala och Lund, sedan de förberedande blifvit bildade vid våra Gymnafier, Trivial- och ApologiJiSkulor, män sådane som, Linneer, Lannerhjelm, Warg entin, Polhem m fl; så frågar jag, kanske med mera rättvisa tillbaka: om denna Lärdomsbatta kan anses så ändamålslös, så före fiuftsstndäg, !Jsom att anbefalla ynglingen lä - Den 21 Maji f. ni. ra simma der intet vatten finnes.”
I sanning denna slutsats hade icke jag väntad ifrån Friherre Björnf jerna, hvars omdöme jag åtminstone vetat värdera såsom rikt, klart, och opartiskt genomträngande till det sanna och rätta.
Icke eller att Friherren gör en jämförelse med Birger Jarl, Torkel Kfintfon^och Matts Kettilmundfon i afseende på läsa och skrifva, hvilket de icke kunde och voro likväl flore män, men man bör, vid denna jämförelse, också taga i beräkning olika tider, olika upplysning, olika fordringar och då torde min slutsats ej bli såsom Friherren söker missmisstyda den nemligen: ”att man ej bör kunna läfa och JkriJva för att blifva en flor inanSåsom må hända mera träffande, motstycke skulle kunna tilläggas: ätt man ock/å nu för tiden icke är eii Jior mally blott derföre att man kan läfa oih Jkrijva.
På samma sätt anmärker Friherren och namngifver Napoleon Bonaparte såsom den hvilken, äfven någorlunda skicklig Anförare, vid Krigsskolan i Brienne gjort sin uppfostran: detta exempel skulle kunna anses blott sorn ett någorlunda talande undantag, om man betänker den mängd af Napoleon® samtida, hvilka utan att hafva bevistat någon KrigsAcademie voro stora undran väckande
Härförare och deribland må jag blott namngifva en enda såsom närmast oss och kärast för hvarje Svenskt hjerta, och kanske ypperst bland dem alla efter som han besegrat dem alla, nemligen Carl XlV Juhan, Här borde jag sluta så snart jag uttalat detta namn, ty det tnfamt hade varit åtminstone lör 208 Den 21 Maji /. m. mig- nog att öfvertygas huru öfverflödig en Krigs Academi är, men jag har föresatt mig att följa den Chronologiska uppställningen af Friherrens anförande, och, så vidt jag förmår ha den äran att besvara detsamma.
Nu kommer Friherren till beräkningen af Arméens årligen afskedtagande Officerare, som uppgifvas vara i medeltal go, då ifrån Krigs Acade~ mien uppgifves årligen utgå blott 20 a 25 Cadetter att intaga de afskedades ställe.
Detta ådagalägger ytterligare att KrigsAcademien, oaktadt dess kostsamma inrättning för Staten och enfkildta, icke på långt när, motsvarar ändamålet; och hvarifrån får då Arméen och Flottan den drygare mängden af Officerare, örn icke från Academierna i Upfala och Lund eller från Rikets andra Läroanstalter?
Har icke Friherren äfven i detta afseende motsagt sig* och är icke det således för hvar Och en opar-? tisk i öppen dag, att KrigsAcademien är öfverflödig; ty kan Arméen och Flottan vara belåtne med mer än |:delar af deras Officerare, som icke bevistat KrigsAcademien, så måste deraf följa att J:delen äfven kunde utgå från de öfrige Academierna, i synnerhet rfå, med ökad fördel, om vid desamma anställdes MilitairProfesforer, hvarigenom äfven för IHilitairyrket förberedande och applicativa kunskaper vid Gynmajier och Academier, såsom sig borde, statde, att erhålla.
Är icke alltså KrigsAcademiens upplösning och förening med de öfrige Academierna, och till och med Gymna/ierna, så myc - Den ® i Maji J. rr... 20^ mycket mer nödvändig och nyttig, sorn deri oväldiga och fria uppfostran derigenom upp** komme, öfverensntämmer äfven med vär Stats* författnings- och samhällsskick* syftning och kraf, nemligen i anseende till National Beväring gen.
När hvar och en Mansperson, utan un* dantag, är född tiii krigare; så bör man ock» utan undantag, jemte den allmänna uppfostran, så vidt fallenhet och anlag det yrka, äga tillfälle atr^förskaffa sig kännedom af, åtminstone det väsendtliga9te i Krigsyrket.
Då skall icke än eo gång hända, hvad som under tSog och 1809 årens krig till Regeringens och Nationens föga heder, men stora grämelse hände» attnetnligen den käcka ungdom som under namn af landtvärn och jricorpser uppsattes, i brist af dugligt öfver-och underbefäl, vanvårdades eller okloktochändamålslostuppofFrades, och af handtverkzge, faller och utsupna, oitunniga personer till Officerare och Underofficerare snart sagdt såsom kreatur handterades.
Denna smärtande erfarenhet har gjordt djupa intryck hos mig, ehuru under denna olyckstid, ännu oerfaren och ung» och det är derföre det torde förlåtas mig att jag nu med så mycken ihärdighet och värma ifrar för en allmän oväldig, ändamålsenlig militair-bildning.
Hvad åter uppgiften om de olika kostnaderna vid Acadeniierne och vid Carlberg angar; så förstår icke jag åtminstone huru en Cadett endast kan kosta i underhäll 1000 Rsdf Bil- till Ridd. o. Ad.
Pr* IV Raud, 14 5iö Éen 2 i Maji f lii, såsom Prih&rren anför, om icke Fnherren rtiöilar circa iooo R;dr årligen., ty efter hvad sönt KrigsAcademiens nu varande Styresman, på detta ram vid sista Plenum uppgaf, kostar hvar Cadett utom 50 R:dr till Böcker 5 å 6co R. dr årligen, obefäknadt hvad underhållet af hela Inrättningen kostar Staten och personligen Hans IVJajU Konungen.
Hvad en Student kostar är icke eller nog säkert uppgifvit, men det är säkert, att örn LandtCadeiterna flyttades till Vp/ala och SjöCadetterne till Carlscrona de icke der kostade mer äu på Carlberg, hvarigenom likväl de icke ringa fördelar för dem i manga andra afseenden skulle vinnas, äfven, hvad Herr Friherren sjelf medgifver i afseende pä Carlbergs locai nära HnJ vild/ladén, som fäster uti ynglingarnas hjertaa och sinne så många intryck för flärd och fåfänga för Spedacler , Dinitr och Sovpéer, och borttager med detsamma ihärdigheten och allvaret för Studier och redbara sysselsättningar, att förtiga många andta förförelser och olyckor för ynglingarnes fram* tid, som Hufvud fladén mer än någon annan Stad, vanligen medför.
Ändtligen yrkar Friherrén, att ”alla våra offentliga undervisningsverk ärö behäftade med lika stora om ej större bristfälligheter, och framför allt icke stå i det sammanhang med hvarandra, så väl för den medborgeliga, sorn för den lärda bildningen, man med skäl borde förvänta.”
Denna anmärkning tillkommer icke tttig att befvara, icke att icke eller att neka} dertill fordras långt mer erfarenhet oefe Den til Maji f. m. 1 , . .. kunskaper än jag beklagligen härj men då en omarbetad Skolordning, författad a t Statens utniärktaste personel' hvad lärdom och erfarenhet beträffar, nyligen utkommit och blifvit satt i verkställighet kan man lätt komma i villrådighet hvad man derom lior tro eller icke tro* Men huru dermed än må vara, instämmer jag likväl helt och hållit i Friherrens slutliga yrRande, ”ätt Riksens Höglofl Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, detKongl; Majit täcktes ej allenast, låta undersöka Krigayjcadtmens nuvarande skick, men äfven tillika ailä våra offentliga undervisningsverk ifrån öeh sned IJniversiteterne till och med pedagogierne samt af sakkunnige och redliga män (utan afseende likväl af hvad opinion de äro) till nasta Riksdag låta utarbeta ett
Förslag till deras förbättrande och ställande i system och sammanhang med hvarandra, om nemligen Ri» kets Ständer emot min förmodan icke nu genast skulis finna skäl, att i underdånighet begära Krigs Academkns upplösning och förening med de ölriga Äcademmie och Gymnafcrne på sätt jag, i min motion under den 3 sistiedne Mars, vördsamt foreslagih Äfven jag bör Vördsamt anhålla om tillgift om jag till äfventyr», dock uta<in afsigt, studie stoft någras opinion, emedan äfven jag är van a t tåla öfvertygelsens och sanningens språk, beli äfven raina åsigtef i ämnet härleda sig från den rcDaste källa, nemligen sannt nit och varm ; J \ ■ åtrå att i min ringa må o kunna gagna , och då äen svaga förmågaa att verka upphör, åtiftJR - 212 Den 21 Maji j. m. stone alltid höja Hfliga önskningar för mitt Constitutionella Fäderneslands ära, oberoende och /allhet. / N:o a. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Herr Borgmästaren Ekstrand har uti sitt ■yttrande, som åtföljer Utskottets Betänkande ådagalagt: 1:0.
Att Statsanslaget af 58,ooo R:dr årligen, fullkomligen godtgöres genom en årlig Krutförsäljning inom Riket, som tillskyndar Statsverket en inkomst af omkring 60,000 R:dr. 2:0.
Att Saltpetterfonden derigenom tillkommit, att Hemmansägare, hvilka det sedan år 1804 ålegat att hålla Staten Saltpetter tillhanda, nödgats i betalning derföre åtnöja sig med en fjerdedel af det pris, som Saltpettern gällt man och man emellan, eller af det pris som de, hvilka icke funno sig i tillfälle att sjelf» va tillverka Saltpetter, nödgats derföre betala dem, som till försäljning utbjödo denna vara.
Genom fondens successiva tillväxt hade man kunnat komma derhän att Saltpetterskatten upphört, sålunda nemligen att Kronan ha - I Den 21 Maji f, m. 2l’> de kunnat för Saltpettern betala hvad dets i handeln gäller.
Men denna utsigt skulle beröfvas om på sätt som StatsUtskattet föreslår» en betydande del af tondén disponeras till ett för den. na fond belt främmande ändamål.
Det är lätt att förutse, att, sedan man en gång banat sig väl till denna fond, den snart skall tömmas till sin sista fyrk, och att sedan förmodligen också en näringsgren skall förfalla, till hvars utbildande Jordbrukaren aliena bidragit, den ena derigenom att han håliit Kronan Saltpetter tillhanda för ungefär en fjerdedel af dess verkliga pris; den andra derigenom att han i följd af Styrelsens anmaningar och i tron på Kungsord ingått i kostsamma anläggningar.
Förslaget att af Saitpetter-fonden taga 300,000 Ridt till bestridande af kostnaden för Hans Kongl.
Höghet Kronprinsens resa och Biläger, synes mig derföre verkligen orättvist, och jag förutser, att ehuru man nu säger, att
RiksgäldsContoiret skall prestera de ytterligen erforderliga 500,000 R:dr, så kommer denna summa att förblifva en nationens skuld, intill dess att man vid en annan Riksdag föreslår, att den må liqvideras med återstoden af Salt— petterfonden.
Men med fog må en sådan åtgärd kunasi sägas vara mer än orättvis.
Det är ers gärd af tillgifvenhet och kärlek för vårt Konungakass sorn det är fråga om att utgöra.
I Isa - 314'
Den 2i Maji f. ml tygandet af tillgifvenheten och kärleken vilj^ naturligtvis aila samhällets klasser deltaga; tnen gärdens tyngd, den vill man efter gammal vana till drygaste delen lägga på jordbrukarens skuldror.
Det måste bli Konungen obehagligt att förnimma, att ett offer af vår tillgifvenhet, som egnas HansSon , skall gifva anledning till orättvisa samhällsclasserna emellan, och kanhända sluteligen verka till lörstösing af en näringsgren, sorn Sveriges jordbrukare, i följd af Styrelsens anmaningar, med 2n ars uppoffringar bildat, och att den enda utsigt de ägt, att deras bördor en gång skulle, kunna minskas, skall dem derigenom bc-röfvas.
Då vår Grundlag så noga föreskrifver^ att verkställande magien ej må till- ‘‘rammande ändamål disponera anordnade medel, eller sammanbi nda tittlar och cassör, synes det icke vara visiigt rundiadt af Ständerne, att sjelfve träda denna gmndsatts för nära.
För min del skulle jag helst önska att de föreslagne 600,000 R.-dr matte uppbäras efter gammal sedvana genom Bröllopsgärd.
Gamla vaå nor äro. gamla band 5 fyngderne kännas ejnas idet är kärleken, sorn hj-fper bära dem.
Dat utgör en fägnad för den ringa arbetaren alt veta sig hafva lågt sin, skärf till offret, hvars föremål är att befordra Konungahusets höga nöje.
Nekar man honom denna glädje, då- först kan han komma i frestelse att beräkna hvad högtiden kostar.
Den 21 Maji f m Men skulle raan anse
Jordbrukaren icke kunna bära några ökade skatter, så torde följande förslag bli det rättaste, att nemligen:
Sedan summan af 600,000 R:dr blifvit fördelad efter Bevillningens 2:dra artikel, så komma de af Saltpetterfcnden disponerade 300,000 R:dr, att räknas landets 65,305, samt städernas 732 Hemman tillgodo, hvilket gö? på hvarje helt Hemman omkring 4I R;dr.
Constitutioas-i Utskottets Betänkande, Tryckfrihetens gränsö?
än vidare skola utvidgas, anser jag för en he» lig pligt, att fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns hala uppmärksamhet på följderna af detta farliga företag.
Så välgörande verkningar för hela menskligheten, tryckfriheten än medför, så farlig an-* ger jag den vara, då man äger rätt att missbruka densamma, hvilket sker, då det öfrige af barrieren sänkes, sorn ännu Qmgifver den.
Vi böra betänka det förhållande uti hvil-, Icet vi stå till nästan hela det öfriga Europa* med begärlighet läses våra öfversätta blad på, alla orter och likt en smitta sprider sig vår lyckliga Consfitution småningqra. till hvarje Den g £ Maji f. m. af vår verldsdel.
Genom missbruket af Tryckfriheten hindras dessa välgörande verkningar och följden blifver kanhända a<t densamma alldeles undertrycker, ty vi veta, att utan lör-* sigtighetens iakttagande vid hvarje företag, gå vi lätt mi;de om effecten, ty då frihet martar till sjelfsvåld, så är förtroendet lötloradt.
Vårt gamla Sverige anfördt af sina goda Konungar, har så ofta varit ett lyckligt exempel för verlden, bade i vapenbragd och upplysning, och nu är åter den tidepunkt inne då under Carl johans befäl?
Sverige redan genom det förra utmärkt sig och skall säkert nu genom ljusets varsamma spridande förtjena sig kommande tidehvaris välsignelser»
I anledning häraf får jag hos Högväloor. ne Herr Grefven och LsndtMarskalken ödmjukast anhålla att ConstitutionsUtskottets Betänkande tillika med denna anmärkning matteaterremitteras?
- N:o 4.
Herr Montgonmerie, Guftajt, Då jag vid sista Plenum begärde bordläggandet af Höglofl.
Memorial om upphäfvande af 8 Momentet i 4 §.
TryckfrihetsFörordningen, var min afsigt att utarbeta ett alternativ i denna vigtiga fråga, hvarom jag nu sökt stadga min öfveity - Den 21 Maji J. m. *17 ge’se och har jag derföre den äran att åtminstone till någon del utvickla densamma.
Genom en vidlyftig framställning behöfver jag icke att, inom denna upplysta samling, ådagaläggadet magt pali g gand*, det grannlaga, i synnerhet under nuvarande förhållande i politiskt afseende serdeles afgörande och vigtiga af detta ämne.
Deri innefattas Nationens lugn, Nationens oberoende; Konungamaktens helgd; bådas fredande, enskildta medborgares okiänkbaihet eller kränkbarhet till namn, heder och ära.
Det allmännas och enskddtas väl eller ve beror således i mer eller mindre mohn på detta ämnes mer eller mindre värdiga afgörande i en framtid.
Det är alltså tillbörligt att det skärskådas noga och mångsidigt.
Tryckfrihetsförordningen lagstridigt och sålunda genom ett slags Öfverrumpling, och att det, i följd deraf på samma sätt kunde eller borde borttagas; men just denna öfverrumpling bevisar, efter min tsaka!, att Tryckfriheten dessförinnan till en oförutsedd grad varit missbrukad, eftersom ett så utomordentligt medel af Kon. ung och Nationens Representanter blef vidtagit, att det vidare befarade missbruket' förekomma.
Detta bevisar vidare, att ett ovilkorligt upphäfvande af detta band på en snart sagdt tygellös tryckfrihet, utan moget öfvervägande både af tid, lynne, upplysning och Nationens politiska ställning i förhållande tili det jäsande Europa, icke bör äga rum- Os Dm 21 Maji e. m, förfärliga skakningaroe inom de öfriga Euro-» peiska Staternes yttre och i synnerhet inrq beståndsdelar, den blodiga kamp, hvilken sorn bäst vsrar mellan ovan frihet och gammalt förtryck, cle uppror6gnistor, man kastat ända io uti det aflägsna, men derföre lugna Och afun-r dadé Scandina vien, de smädeskrifttr hvarigenom man inom och utom oss sökt att väcka oro och spik , allt detta påkalbr ett varsamt förfarande at dvt ädlaste ett fritt och manligt Folk äger nemligen Tryckfriheten, men tillika det farligaste, emedan det är så lätt missbrukadt.
Vid så beskt ffade inre och yttre förhållanden., bör man göra allt lör att bibehålla jämvigt, äfven i de*ta, och ina hända i fymurket i detta afseende, ira han Thronell och Folket.
Dea arbitrs/ra .maclea hos den förra eller någon dess.or ganér, är icke mindre obillig, att icke säga vådlig ar, den tygellöst fribeten hos det sednare-
Båda betra vara eller bringas i harmonie med hvarandra: båda äga lika rättigheter likasom skyldigheter, badas giänso.r böra bestämdt utstakas; men jag tror att råmärket på den sidan bör vara starkast uppdraget, hvarest materiella kraften är störst, och således, i afseende på mängden och massan farligast och kanske dertill nu för tidgp lättast missbrukad.
Utgående ifrån dessa under moget bepröfvande fattade grundsatser, tror jag mig vördsamt böra föreslå följande alternativ till förändring af ifrågavarande S;de Moment, nemligen så, lydande:
Den 21 Maji fl in. 8:0. ”Amer HofCsnzleren ett Dagblad ?ller periodisk, skrift, vådlig för allmän säkerhet, eller utan skäl och bevis förnärmande personlig rätt, eller af en fortfarande smädlig egenskap, må han äga, att i Stockholm genom ÖfverStåthållareEmbetet, och i Landsorterne, genom Konungens Befallningshafvande låta genast inställa’’ det.Nummer a.f dagbladet eller det liäftet af periodiska skriften, sorn salunda ansats af brottsligt innehåll, och stalie genast, utan minsta, tidsutdrägtj dess Redaktör eller Förfaltare till svaromål och ansvar inför den aj lii k et s
St änder valde.
Tryck]rihttsCqnutlé, som. af Konungen med lika antal personer, må kunna ökasc. och åge partcrne. i den händelsen att utlotta, hvar sin Ledamot af den såmedelst förstärkta ConnHéen, hvilken, på sätt, allmän.
Lag och. denna TryckfrihntsF urepdning föreskrifva, åligger under Rikets Siänders JustiticcrOmbu,dsmans. p residium, ali om jet indragna dagbladet eller periodiska skriftens iner eller mindre brottsliga beskaffenhet domina och deras.
Förfaltare eller Re jactörer alltså skyldig fälla eller frikänna % i. hvilket senare fall jet indragna numret af dagbladet eller häftet, af periodiska skri/ten straxt åter må få utkomina.
Tryckfrihet sComjttceris utslag bura alltid allmän göras.