Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer till alla delar med motionären uti den af honom uttryckta åsigt, Den 5 December. 311 ang:de angelägenheten att så snart som möjligt fullborda den länk utaf ifrågav:de bansträckning, som förbinder vestra stambanan med Christinehamn.
Skälet härtill förefinnes uti den omständigheten, att denna del af banan tillsvidare har sin naturliga ändpunkt vid Christinehamn, med hamn vid Wenern och goda kommunikationer med bergslagen.
Att åter anslå medel till en bana, som saknar en naturlig ändpunkt, från och till hvilken någon afsevärd trafik uppkommer, kan jag för min del icke finna lämpligt; samt anser att det följaktligen vöre rättast att disponera hela det f. n. för nordvestra banan afsedda anslag för fullbordande af banan mellan vestra stambanan och Christinehamn.
Af de för R.
St:r föreslagna jernvägs-sträckningarne finnes ingen, som är sa ofullständigt undersökt som den från Christinehamn till Norska gränsen, enär den föreslagna rigtningen öfver Carlstad och Arvika är den enda, sorn blifvit noggrannare undersökt.
Man finner af komitcrades betänk:de i frågan, att komi* terade sjelfva förklarat sig hysa den mening, att en både billigare och kortare väg än den öfver Arvika skulle kunna erhållas; men, säga komiterade, då Arvika är en punkt, hvilken det är af största vigt att beröra, torde dock bansträckningen förbi Arvika utan vidare undersökning böra fastställas.
Dervid tillåter jag mig likväl den anmärkning, att det gifves andra sätt att komma i beröring med Byelfs segelled utom det ifrågav:de att direkte ditlöra den nordvestra stambanan.
Så skulle man t. ex. kunna anlägga en bibana till Arvika eller annan punkt vid samma segelled och det möjligen utan större kostnad än med användande af den besparing, som måhända kunde åstadkommas derigenom, att vägen från Christinehamn till Norska gränsen fördes uti en omkring mil kortare och billigare sträckning.
Dessutom finnes redan en kombinerad jernvägs- och sjökommunikation till en längd af omkr.
2\ mil från Byelfs segelled till närheten af Charlottenberg omkr. § mil från Norska gränsen, i ungefär samma rigtning, som den nu ifrågasatta jernvägen, hvilken ock kunde med hufvudbanan eller en bibana beröras, och man sålunda på ett tillfredsställande sätt vinna det med jernvägens dragande till Arvika afsedda ändamål.
Jemväl kunde måhända fördelarne af en annan rigtning komma att visa sig så öfvervägande, att man derföre måste uppoffra detta ganska vigtiga ändamål.
Härförutan anser jag, att, äfven om rigtningen öfver Arvika vore fastställd, fördelen af det för påbörjande af arbetena mellan Arvika och Norska riksgränsen ifrågaställda anslag af 600.000 rdr eller en million, är ganska tvifvelaktig.
Vi hafva redan haft den bedröfliga erfarenheten af huru arbetena mellan Fahlköping och Jönköping kommo att uppehållas; samt att för nämnde handels fullbordande kanske 7 år komma att åtgå.
Resultatet af detta anslag kan under tiden till nästa statsreglerings-period icke blifva annat, än några jordbankar och bergsprängningar, hvilka det beror på nästkommande Ständer att göra till en jernväg 312 Don 5 December. eller ej, och icke vinnes dermed mycken tid för nordvestra banans slutliga fullbordan, hvilken enligt min uppfattning bör vara hufvudmålet för alla anslag till denna bana.
Om också denna bandel emellan Norska gränsen och Arvika nu finge så stort anslag, att den dermed kunde färdigbyggas, skulle man likafullt kunna frakta passagerare från vestra stambanan och varor från Wenern billigare och hastigare öfver Götheborg till de flesta punkter i Norige, än om man förde dem uppför
By-elfvens labyrinther och öfver dess grund, samt sedan på jernväg från Arvika öfver Kongsvinger.
Något egentligt större praktiskt resultat af denna bana är följaktligen ej för det närvarande att motse.
Att det deremot måste vara af största vigt för Norrmännen att vi å vår sida definitift bestämma utgångspunkten från Norska gränsen, är obestridligt; och är fördenskull min mening, att R.
St:r böra till K.
M. ingå med en und. anhållan, att en noggrann utredning af frågan i denna del måtte ega rum, grundad på fullständiga undersökningar om den fördelaktigaste rigtningen för ifrågav:de bansträckning, ' äfvensom att nödiga medel för detta ändamål måtte anslås, samt att K.
M. derefter behagade bestämma punkten för banornas förening.
Förr än man får hela nordvestra banan fullbordad, kan ändock ingen praktisk inverkan på föreningen med Norige deraf blifva en följd.
Hvad derefter vidkommer det af K.
M. begärde anslag för sammanbindnings-banan i Stockholm, får jag förklara, det jag, oaktadt alla försök att öfvertyga mig sjelf om nödvändigheten af att genast fullborda nämnde banas anläggning, ■— likväl icke funnit tillräckliga skäl dertill för närvide vara för handen.
Dock anser jag att en tunnel nu bör utsprängas till Stadsgården, så att gods må kunna lastas och lossas direkte från Saltsjön och fraktas på jernvägen till och från alla delar af landet, som med jernvägen stå i förbindelse; och är jag lifligt öfvertygad om den stora framtid, som denna sammanbindnings-bana kommer att erhålla, sedan norra banan fått någon betydligare utsträckning; men tror att det vid denna tidpunkt egentligen är af vigt, att man företager de för denna sammanbindningsbana nödiga förberedelser.
Till sådana förberedelser räknar jag framför allt expropriationer af tomter på norra sidan af vattendraget.
Uppskof dermed kommer att betydligt fördyra banan, ty spekulationen skall säkerligen stegra priset på egendomarne i denna trakt; och byggnader skola under tiden dersammastädes uppstå, hvilkas inlösen nu kunde besparas, men som framdeles otvifvelaktig! med stor kostnad måste undanrödjas.
Hvarje dags dröjsmål med dessa förberedande åtgärder blir derföne högst dyrbart.
Man har talat om den betydliga besparing, som skulle blifva en följd af att sammanbfndningsbanan genast fullbordas.
I viss mån finner jag sannolikt, att besparingar genom att genast fullborda densamma åstadkommes, men dessa besparingar kunna enligt mitt begrepp ej blifva så stora, som uppgifvits, förr Den 5 December.
313 än trafiken blir större och banor af större utsträckning komma att tillstöta; men på grund af tillkomsten af 6 å 8 mils jernväg öfver Örsundsbro eiler till Upsala kan åtminstone icke jag stödja förhoppningen om så stora besparingar eller en så stor transito-trafik, att sammanbindnings-banans fullbordande under denna statsreglerings-period med anledning deraf blifver nödvändig.
Och emot dessa besparingar anser jag, att man bör ställa räntebesparingen, utöfver kostnaden för en provisionel station, hvilken för några år och en 8 mils bana med föga utvecklad trafik kan göras ganska enkel, eller den nytta en del af ifrågav:de anslag, användt till fortsättning af den ena eller andra banan, kan åstadkomma.
Förr än den norra banan uppnår Gefle-( Dala-jernvägen, anser således icke jag sammanbindnings-banan behöfva vara fullbordad.
Tacksam för den uppmärksamhet, som de båda nästföregående talarne behagat egna åt min motion, ber jag att få uttala min tillfredsställelse öfver den välvilja, hvarmed de ärade talarne omfattat de uti samma min motion hufvudsakligen uttryckta åsigter.
Hufvudtanken i mitt förslag åsyftar nemi. att 1:ö, så snart som möjligt, bringa till fullbordan en hel länk i den kedja af länkar, hvilken, enligt K. M:s Nåd. Propos., komme att, en gång fullbordad, utgöra nordvestra stambanan.
Ehuru nödvändig och värderik den af K. M. i nåder föreslagna halfva länk än må vara, komme den, efter mitt förmenande, dock icke i någon väsendtligare mån hvarken vestra stambanan eller orten till godo förr, än den är dragen fram till Christinehamn, eller den punkt vid Wenerns strand, der denna bana är afsedd att beröra detta Sveriges största insjösystem och de uppåt bergslagen ledande jernvägs- och vatteftförgreningar.
Af stor vigt synes det mig således vara, att detta första steg på den nordvestra stambanan redan vid denna riksdag uttages kraftigare och på ett sätt, som mera motsvarar K.
M:s nådiga och prisvärda afsigt i detta hänseende.
Jag säger: redan, ehuru jag kanske rigtigare borde säga: ändtligen.
Ty om vi erinra oss förhållandet vid 1857 års riksdag, så hade, — för att nu icke gå så långt tillbaka, som till år 1848, då R.
St:r genom den beviljade räntegarantien å då föreslagen bana mellan Köping och Hult, bevisade siri öfvertygelse om nyttan af en jernvägsförbindelse i hjertat af riket emelian dess östra och vestra landskap i rigtning åt brödrariket, 1—• efter all sonnolikhet den af jernvägs-komitén förordade och af K. M. hos R.
St:r år 1856 föreslagna början af arbete på nordvestra banan blifvit, åtminstone till det af besagde riksdags StatsUtsk. förodade omfång, af R.
St:r bifallen, derest icke den, just vid frågans handläggning inom Riks-St:n, hit inlupna underrättelsen om en annan frågas mindre lyckliga utgång hos Norska Stortinget vållat en förändrad rigtning i tänkesättet ang. förenämnde arbetsföretags lämplighet vid dåvarande tidpunkt.
Jag 314 Den 5 December. beklagar den inverkan en sådan tillfällig anledning kom att utöfva å våra förhållanden.
Numera torde det vara allmännare insedt, att ingenting skulle på verksammare sätt bidraga till de internationella förhållandernas bringande till en lycklig samdrägt, än just förbättrandet af våra ömsesidiga kommunikationsmedel.
Och denna tanke ligger äfven till grund för K. M:s nåd. framställning.
Man bör visserligen med tacksamhet erkänna detta; men tillika i möjligaste mån tillse, att det arbete, som å ifrågavarande stambana nedlägges, blifver för vårt eget land gagneligt och fruktbringande.
För detta ändamål är det, som jag trott mig böra föreslå R.
Sl:r, att, under nu ingångna stats-regleringsperiod, anvisa erforderliga medel till anläggande af jernvägsstambana, ej allenast från lämplig punkt å vestra stambanan, till Degerfors, såsom K. M. begärt, med 2,410,000 rdr, utan jemväl derutöfver, hvad som åtgår lör denna bansträcknings fullföljande till Christinehamn; hvilken kostnad, tillsammantagen med den förstnämnda, är af komitén beräknad till 5,527,999 rdr.
Denna länk i nordvestra stambanan anser jag företrädesvis böra under innevarande riksmöte vinna understöd.
Dernäst synes mig 2:o önskvärdt vara, att R.
St:r nu behagade anvisa det af K.
M. till påbörjande af nödige arbeten å linien mellan Arvika och Norska gränsen förordade anslagsbelopp.
Otvifvelaktigt vore det, till befrämjande af det stora, internationellt vigtiga syftemålet af ett tillnärmande till brödrafolket, särdeles tjenligt, att den punkt å riksgränsen snart bestämdes, hvarå de från Christiania och från Stockholm utgående banorna böra mötas.
Å Norsk sida är man fullt beredvillig att låta arbetet börja, blott besagde punkt bestämmes.
Den synes ock, med hänsyn till lokala förhållanden, utmärkt väl vald.
Likaledes tror jag Arvika vara en punkt, som i betraktande af dess läge invid ett vidsträckt insjösystem, i förbindelse med Wenern, ganska lämpligen bör beröras af statens jernväg.
Mig synes således ganska välbetänkt vara af K.
M. föreslaget, att till förberedande arbeten å denna andel af banan m. m. måtte anvisas de af K.
M. härtill begärda medel, dem jag alltså äfven i min motion vördsamt tillstyrkt R.
St:r att dertill anslå.
Beträffande det emellan Christinehamn och Arvika belägna landet, tror jag mig, helst då K.
M. ej för närvarande för jernvägsbyggnad derstädes begärt anslag, icke böra för tillfället ingå i någon pröfning af de speciella förhållanden, dem Frih.
Stjernstedt behagat vidröra, i afs:de å deri påtänkta linien CarlstadArvika.
Jag skulle eljest vilja göra åtskilliga invändningar emot den värde Frihms beräkningar; men förbigår dem heldre nu, såsom icke egentligen hörande till det för n. v. statsregleringsperiod ifrågavarande ämnet.
Sedan jag sålunda haft äran närmare redogöra för hufvudtanken och syftningen af mitt förslag, torde jag jemväl få yttra några ord om den tillgång till dess verkställande, som jag beräknat kunna vinnas, utan något, åtminstone icke något betydligt, öfverskridande af totalbeloppet utaf den summa, K. M. an - Den 5 December.
315 sett kunna till jernvägsbyggnader under nu ingångna statsregleringsperiod lämpligen anvisas.
För att icke onödigtvis inlåta mig i meningsstrider med de tilläfventyrs härom olika tänkande, har jag sorgfälligt undvikit att ingå i granskning af Stockholms-sammanbindningshanans mer eiler mindre behöflighet, utan har jag endast yttrat, att en sådan banas nödvändighet icke är allmännare insedd, än mindre erkänd.
Denna utsago grundar jag på den erfarenhet, jag varit i tillfälle att flerstädes göra.
Hvarthän i landet, man kommer, hör man ju personer af alla samhällsklasser, alla bildningsgrader, nästan enhälligt yttra: »R.
St:r måtte väl icke anslå millioner för en sammanbindningsbana inom hufvudstaden, då dessa medel så väl behöfvas för fortsättande af stambanorna inåt landet, hvarigenom långt större gagn skulle det hela tillskyndas
I» — Ja, om man rådfrågar tänkesättet i sjelfva denna hufvudstad, som dock af besagda anläggning väl skulle enligt uppgift hafva den största nyttan, finnér man huruledes härstädes hittills visat sig dels en synnerlig likgiltighet för saken, dels äfven motvilja mot densamma.
Dessa företeelser måste ovilkorligen leda oss på den tanken, att ifrågavarande sammanbindningsbana icke för närvarande måtte vara, åtminstone jemförelsevis, så särdeles af behofvet påkallad.
Måste icke häraf helt naturligt uppstå den förmodan, att R.
St:r icke vid innevarande riksdag för denna sammanbindningsbana bevilja det för ändamålet begärda anslag?
Och i sådant fall vore det, enligt min åsigt, särdeles önskvärdt, att nämnde anslagsbelopp i stället användes till ett för landet mera nyttigt och behöfligt ändamål.
Såsom sådant torde väl vestra stambanans förening med Christinehamn få betraktas, då man besinnar vigten af att få åtminstone en länk färdig i den nordvestra banan, och derjemte punkten vid riksgränsen bestämd, der linien från densamma åt Arvika bör vidtaga, och på hvilken linie förberedande arbeten böra anordnas, m. m., som uti K. M:s Propos. i denna del vidare omförmäles.
De välvilliga bemödanden, brödrafolket ådagalagt, att, i detta hänseende, gå oss till mötes, skulle på sådant sätt af oss värdigt besvaras.
Af sådane anledningar är det, som jag funnit mig föranlåten hemställa, huruvida icke förenämnde angelägna arbeten å nordvestra stambanan må af R.
St:r med nödiga anslag utrustas, och hvarå jag, derest icke andra utvägar dertill äro att tillgå, trott de för Stockholmska sammanbindningsbanan af K.
M. afsedde medel kunna, under förutsättning af sistberörde arbetes inbesparande, lämpligen till förberörde ändamål användas.
Härvid har jag likväl ej velat undertrycka det erkännande, att, om någon del af Stockholmska arbetet vore af behof påkallad, synes den bandel, som skulle gå från n. v. stationshuset å söder ned till jernvägen och slussen, vida mer än de öfver Mälaren och strömmen ledande broar m. m. förtjent af understöd å det allmännas sida; ehuruväl icke heller för denna banbit några lifli - 316 Den 3 December. gare sympathier inom hufvudstaden velat yppa sig.
Behofvet deraf torde således icke vara trängande; och jag kan alltså icke tillerkänna ens denna bandel företrädet framför de af mig vördsamt förordade arbetenas å nordvestra stambanan utförande.
Cederström uti sin motion vidrört några af de punkter, som äro behandlade uti min motion rörande enahanda ämnen, deruti jag uttryckt den åsigt, att de medel, som äro föreslagna för sammanbindningsbanan i Stockholm, icke under nästa statsregleringsperiod böra för omnämnde ändamål användas, anser jag mig icke böra låta denna fråga afgå till Utsk:t, utan att dertill foga några erindringar.
Som jag icke anser mig kunna bedömma den nordvestra banans ristning, vill jag ej ingå uti någon granskning af den delen af frågan; men har deremot till en början velat till besvarande upptaga en föregående talares yttrande, att stora svårigheter och mycken förlägenhet för godstrafiken skall uppstå, om icke från bangården å söder jernvägen utdrages till jernvägen.
För min del anser jag denna bana icke vara oundgänglig, enär det gods, som skall fortskaffas sjövägen, kan aflastas vid Liljeholmen, derifrån man har en den ypperligaste vattenkommunikation;—och är jag öfvertvgad att man skulle hafva kunnat undvika att någonsin draga banan längre än till Liljeholmen.
I Hamburg, med dess ofantliga trafik, finner man föreningspunkten med sjökommunikationen belägen långt från staden.
Enahanda är ock förhållandet med flera andra af de största städer i utlandet.
Ingenstädes känner jag något arbete, som nian kan ställa uti jemförelse med det nu här ifrågavarande.
Afven jag kan vitsorda rigtigheten af Frih.
Cederströms utsago att många af de Stockholms-boer, med hvilka man talar om denna sammanbindningsbana, icke visa någon särdeles håg derför.
Vid sådant förhållande är min öfvertygelse, att man bör låta saken mogna, innan man påtvingar dem en jernvägsanläggning, som är förenad med så stora uppoffringar.
Våra resurser äro verkligen icke så stora, att vi kunna splittra våra tillgångar på en mängd olika håll.
Må man besinna möjligheten utaf att skatterna kunna minskas.
Om t. ex. bränvinsmedlen, i följd af minskadt superi, upphörde att ingå eller i förminskad mängd inginge, hvarifrån skulle man då hemta de millioner, som nu på nämnde sätt erhållas till beräntande och amortering af våra jernvägs-skulder?
— Afven Hr Nordenfelt, som till en del yttrat sig för denna sammanbindningsbana, lärer ej kunna neka att dess nytta är åtminstone — problematisk.
Stjernstedt åter har yttrat sin öfvertygelse vara, att om en aktieteckning för denna sammanbindningsbana blifvit öppnad, banan säkerligen inom ganska kort tid skulle hafva kommit till verkställighet.
Mina Hrrl
En sådan åtgärd vore just öfverensstämmande med min önskan.
Ar denna sammanbindningsbana verkligen så fördelaktig, som Frih.
Den 5 December. 317 pSstått, så eger man ju ett ypperligt tillfälle att genom aktieteckning verkställa denna anläggning.
För närvarande och innan den norra banan blir färdig, anser jag det således vara något för djerft, att på lån bygga en sådan sammanbindningsbana, för att sålunda erhålla en beqvämlighet, deraf ännu ganska få större städer i Europa kommit i åtnjutande.
Afven jag anhåller att få yttra några ord till understöd för denna vigtiga motion.
Jag tror nemi. att få bansträckningar äro af den vigt, som ifrågavarande stycke från Porla till Christinehamn.
Den banan kommer otvifvelaktig! att blifva en s. k. matare eller tillförare af gods till vestra stambanan och åter; och skall säkerligen i betydlig mån bidraga dertill, att sistnämnde bana kommer att bära sig.
För medierska Sveriges bergslager är det nära nog en lifsfråga att kunna med sina produkter komma till en hamn vid Wenern och derifrån vidare spridas.
Jemväl för Nerikes spannmålstrakter är det af stor vigt att erhålla en débouché för sina varor; — och då det således blir högst fördelaktigt, icke allenast för många orter uti landet, utan äfven och i synnerhet för vestra stambanan, att erhålla denna bansträckning mellan Porla och Christinehamn under nästa statsregleringsperiod öppnad, synes mig, att enhvar med mig måste anse såsom särdeles nödigt, att tillräckliga medel anslås till denna bansträcknings omedelbara färdigbyggande.
Min åsigt är, att åtminstone en stor del af de medel, som äro afsedda för sammanbindningsbanan i Stockholm, på ett bättre och nyttigare sätt skulle användas i och för bansträckningen mellan Porla och Christinehamn, än för omnämnde bana i Stockholm.
— Det är icke allenast utgiften för detta arbete, som man skyr; — icke blott för att draga dessa medel åt ett annat håll, som man tvekar att inlåta sig på detta företag.
De äro många, de som med mig hysa den tro, att en sammanbindningsbana genom Stockholm skall kunna medföra nytta, måhända för staden Stockholm, men deremot i någon väsendtligare män hvarken för de norra eller södra orterna.
Man har väntat sig en stor trafik melian de norra och södra orterna af landet genom denna sammanbindningsbana; men enär landet norr och söder om Stockholm producerar ungefär enahanda produkter, skall någon synnerlig transitohandel ej blifva en följd af denna sammanbindningsbana, utan produkterna i stället, uti de flesta fall, söka sig genaste vägen till saltsjön och sålunda exporteras.
Till en början skulle man nedföra denna bana till jernvägen.
Der är dock, — på sätt vi känna, — utrymmet ganska trångt; och likväl kan ingen förbise vigten deraf, att man bör kunna använda denna lokal till upplagsplats för varor, som hitkomma på Mälaren.
Jernet måste från jernvägen fraktas ut genom slussen, innan det kan lastas; —och de af denna olämp - 318 Den 5 December. liga plats sålunda föranledda fyrfaldiga olägenheter skulle säkerligen för den stora trafiken blifva ganska kännbara.
I alla afseenden fördelaktigare skulle deremot vara, om banorna drogos till lastningsplatser vid Saltsjön, der jag anser mig med temmelig säkerhet kunna antaga att lämpliga upplagsplatser skulle kunna beredas och der man med ganska stor lätthet borde kunna inlasta direkte å fartyg.
Den södra banan skulle således kunna dragas till trakten af gamla varfvet och den norra till någon plats å Ladugårdslandet.
Mig är sagdt att en sammanbindning af dessa banor skulle kunna verkställas genom en större ångfärja, som skulle kunna öfverföra både lokomotiver och vagnar.
Huruvida några hinder möta för detta kommunikationssätt eller om det verkligen här är verkställbart, vill jag lemna derhän; men i Tyskland och andra länder lärer det redan hafva blifvit med fördel tillämpadt.
Ovedersägligt är att en sammanbindningsbana, som bygges på de af mig nu uppställda grunder, i långt mindre mån skulle störande inverka på trafiken.
Vid de af mig nu påpekade förhållanden, får jag — med all aktning för den man, som uppgjort detta förslag —anhålla att Stats-Utsk:t måtte ytterligare undersöka denna sak och anslå de medel, som kunna disponeras, dels för vestra stambanans förening med Saltsjön, dels ock för den nordvestra banans skyndsamma framförande till Wenern.
Då 2:ne föregående talare, Frih:ne Gederström och Raab, ordat om den liknöjdhet, med hvilken förslaget om en sammanbindningsbana skulle hafva blifvit emottaget af Stockholms innevånare, har jag ansett mig böra fästa Hrrmes uppmärksamhet på en omständighet, hvilken icke torde vara alla härvarande bekant, att nemi. en mängd Stockholmsboer af alla kiasser, deribland ganska framstående industriidkare och personer, tillhörande börseD, under sistlidne vår sammanfattat och undertecknat en till Öfverste Ericson ställd begäran att han, å ett sammankallande möte, sjelf måtte bidraga till en närmare utveckling och utredning af ifrågavarande jernvägsföretag, och hafva ofvannämnde personer derigenom visat ett varmt intresse för saken.
Vidare har man åberopat åtskilliga förhållanden från utlandet och talat om hufvudstäder derstädes, hvilka skulle sakna sammanbindningsbanor.
Jag anhåller att mina motståndare måtte taga i betraktande en karta öfver staden Paris år 1862.
Deraf skall man finna att jernvägarne på icke mindre än 4 ställen sträfva att, så vidt möjligt är, närma sig hjertat af Paris; och af kartan öfver London inhemtar man, att redan under loppet af sistledne Augusti månad derstädes ganska stora järnvägssträckor blifvit fullbordade, för att slutligen, genom en dyrbar tunnel, sammanbinda en jernväg från norr och en från söder midt uti sjelfva staden; och detta utan att gatutrafiken anses deraf lida någon menlig inverkan.
Den 5 December. 319 Hr Oldevig, Hans Fredrik:
Hammilton anser äfven jag ifrågavarande bansträckning mellan Porla och Christinehamn blifva högst gagnelig.
Denna bana, i närheten af hvilken, såsom den nu är föreslagen, flere större jernverk äro belägna, har att påräkna betydlig trafik, genom forsling af malm, tackjern och stångjern, äfvensom af spannmål och flere förnödenheter för bruken, och kommer, efter min tanka, att verka särdeles fördelagtigt på jernhandteringen, — till denna industris förkofran icke blott i den ort, der banan anlägges, utan ock i mycket vidsträcktare mån.
En föregående talare, Frih.
Stjernstedt, har förmenat att den föreslagna jernvägslinien mellan Arvika och Norska gränsen skulle blifva al ringa värde.
Min öfvertygelse är deremot att sistnämnde bana, fullbordad och vid gränsen sammanbunden med Christiania-Kongsv ingers jernvägen, skall uti värde kunna mäta sig med hvilken annan bana som helst här i landet.