Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslagets motståndare hafva hufvudsakligst fästat sig dervid, att genom förslagets antagande skulle bränvins-magasinerna förvandlas till lönnkrogar.
Detta är att förmoda, att det värsta af allt skall inträffa, att författmn skall helt och hållet eluderas.
Icke bör man skrifva en författn. i den fulla öfvertygelsen, att dess efterlefvande ej skall kunna handhafvas.
Då vore det ju så godt att icke alls befatta sig med något lagstiftningsarbete.
Om man medgifver, att den författn., Utsk. här i föreslagit, verkligen kan lill efterlefnad nprätthållas, så kan man icke heller bestrida, att det icke är bättre, om bränvinssuparen, derigenom alt han får varan för bättre pris å utminnterings-stället, köper sitt bränvin derstädes och förtär det hemma, än om han har den vanan att sitta på krogen dagen igénom och öfverlasta sig med bränvin.
Detta synes mig vara så klart, att jag i sållning knappast förstår, huru det kan på allvar bestridas.
Man har sagt, att all den fördel, utminuteråren behöfver, ligger i det lägre minimum.
Men, Mine Hrr, hvad är ett minimum?
Intet annat än just hvad ordet utmärker, eller att det till försäljning beräknade kannetalet ej får nedgå under en viss gräns- Icke må man tänka sig att ett näringsställe, sådant som Operakällaren t. ex., skall stanna vid minimum.
De flesta skola Den 5 Oktober.
93 ulan tvifvel gå dubbelt eller tredubbelt efver minimum, och blifver detta händelsen, förfaller, såsom lätt torde inses, hela den argumentation, sorn åtskilliga talare byggt på det olika minimibeloppet.
Jag för min del anser, att Utsk. riktigt förfarit.
Ett utminuterings-ställe har det gagn med sig, att, då en fattig arbetare, som icke har råd alt köpa bränvin i större myckenhet, önskar att få något bränvin med sig till cn bergning, en vedlmggning eller något annat utarbete, hvarunder ofta flera dagar tillbringas under bar bimme'1, kan han få upköpa detta sitt lilla bränvinsförråd på minuteringsstället och jag tycker det vara mycket skäl att han der får bränvinel till något bättre pris än om han skall köpa det suptals å krogen.
Säga hvad man säga vill, så är bränvinet ännu fol den Svenska arbetaren snart sagdt ett oumbärligt behof, och det torde derföre icke vara skäl ali drifva upp priset å varan högre än Utsk. gjort.
Att deremot flera personer å krogen sammankomma för att supa och rumla, det är något helt annat och hör, såsom ett ondt, afskaffas.
Då härtill kommer, alt utskänknings ställena i flera hänseenden äro bättre lottade än minuterings ställena, finner jag deruti ett ytterligare skäl att gifva mitt bifall lill Utsk:s förslag.
Jag tager mig frihet ten förorda Utsk:s förslag i denna §.
En talare, lii- Printzensköld, har ansett det vara lättare alt förekomma fylleriet genom lag-paragrafer, än genom den egna vinning,som skulle förmå suparen att icke sitta och öfverlasta sig på krogen.
Jag deremot tror, att det högre priset å bränvinet, såldt på' krogen, förminskar superiet och jag tror, att de beslut i bränvins-lagstiftningen, R.
St:r vid denna Riksdag fattat, hafva utgått från synpunkten att fördyra bränvinet för älskaren af kroglifvet, för suparen.
Vid sådant förhållande är det väl rätt, att det bränvin, sorn köpes och förtäres å krogen, står köparen dyrare än det, som upköpes för att förtäras hemma eller vid arbete utomhus.
Jag anser således, att utskänkaren bör högre beskattas än ulminuteraren, hvarföre jag äfven förordar antagandet af den nu under öfverläggning var:de §:n.
Oaktadt åtskilliga talares försäkringar om deras ifver för nykterhetens befrämjande, kan jag icke finna annat, än att de söka gynna utskänknings-ställena på niinuteringens bekostnad.
Detta är likväl motsatsen till den mening, jag hyser och Serskilda Utsk. här framställt.
Jag anhåller att fä, vid hvad Gr.
Gyldenstolpe nyss sagt, tillägga, att det lönnkrögeri, som Hr Printzensköld, och andra med honom, ansett så farligt, blott är en bisak och således ingalunda af den vigt, att man derå bör fästa mera afseende än å hufvudsaken.
Skulle R. o. Ad. vilja nedsätta skatten å bränvins tillverkning, derföre att lönnbränning föröfvas?
Sådant har icke blifvit ifrågasatt och jag förmodar, att det icke fallit någon in.
Skulle man, derföre Den 5 Oktober. ali lönnkrogen eger nini, v ii ja undergräfva eller förstöra den mindre skadliga bränvins-försäljningen på niinuterings-ställena?
Hr Printzensköld har trott att, vid eli ställe, som han känner till, man skulle å ena sidan af vägen kunna anlägga en krog och ä den andra en minutering.
Ja, i händelse länets Landshöfd. och andra vederbönde äro till den grad likgiltiga för saken, att de låta ett sådant missbruk ega rum, då kan sådant ske.
Alla möjliga missbruk kunna inträffa, om de, som skola hindra dem, blunda derför.
Sistnämnde ledamot har äfven trott, att den höga skatten icke kan förekomma dryckenskapen.
Gyldenstolpe har deremot påstått, att varans fördyrande är enda säkra medlet att minska fyllerilasten; och det förefaller mig såsom skulle Hr Printzensköld vara den ende, sorn har en motsatt åsigt.
Frih. af Ugglas har ansett riedsättuingeu till |-dels kanna af den försäljning, som eger runi pä minuterings-slällen, vara skadlig, derföre, att hon skulle föranleda lill kroglefnad.
Utsk. har utgått från den åsigt, att man icke bör nödga .den fattiga arbetaren alt köpa mera bränvin än han behöfver, ty då skhlle han föranlåtas gå lill krogen, för att ej få för mycket.
Enl. min tanke hade man bordt tillåta bränvins försäljning lill lika ringa belopp på båda ställena.
Men Utsk. hyste en annan mening, hvarpå nykterhetens sak icke torde vinna.
Rehbinder anfört, en bestämd fördel för arbetaren, att få köpa ett mindre belopp för att förtäras hemma, eller i skogen, på sjön, eller hvar han eljest kan hafva göromål, utan att nödgas derföre utgifva större penningebelopp än som nödtorfteligen erfordras.
Jag förnyar jnin anhållan om §:ns antagande.
Redan vid flere föregide Riksdagar, så väl som vid den innevartde, har jag gemensamt med Hr von Hartmansdorff kämpat för att på öfvertygelsens väg, genom ändamålsenliga skrifters spridande m. m., motverka fyllerilasten.
Mitt nit för denna stora samhällsangelägenhet lärer således icke af någon kunna ifrågasättas eller jäfvas.
När jag nu går att instämma med Gr.
Lagerbjelke, lärer R. o. Ad. finna, att med ett varmt och lefvande nit för nykterhetens sak kan män likväl förena den önskan, att densamma måtte befrämjas genom andra medel, än dem Serskildta Utsk. ansett tjenliga.
Det må väl vara, att bränvins tillhandahållande å s. k. minuterings-ställen kan i åtskilliga hänseenden medföra fördelar framför kroglifvet, hufvudsakligen derföre, att bränvinet ej å de förra ställena får förtäras; men å andra sidan lärer ej kunna förnekas, att dessa ställen, spridda pä långt afstånd från hvarandra, icke utan mycken 'svårighet kunna af kronobetjeningen bevakas.
Om saken från denna synpunkt betraktas, förefaller det mig såsom skulle man icke böra vara alltför angelägen om att draga bränvinshandeln från utskänknings- till utminuterings-ställena.
Man bör taga sig till vara för ensidighet, och, till följd af en sådan varsamhet, Den 5 Oktober. 95 gifvet' jag R. o. Ad:s förut fattade beslut företräde framför Utsk:s förslag.
Visserligen har Hr von Hartmansdorff' anfört, att lönnkrögeriet ej finge betraktas annorlunda än såsom bisak, och icke såsom hufvudsak.
Det vore visserligen ganska önskvärdt, om lönnkrögeriet blefve en bisak eller aldra helst en småsak, en obetydlighet, som uphörde genom egen brist pä lifskraft; men just för att nedtrycka det lill denna punkt, hörman under nuvande förhållanden ej förlora ur sigtet dess hittills alltför betydliga utsträckning.
Ofverser man denna nödvändiga försigtighet, då först äfventyra;; man att genom mindre välbetänkta lagstiftningsåtgärder göra lönnkrögeriet från bisak (ill hufvudsak.
I all välmening hade man då på ett mindre lyckligt sätt omvändt det förhållande, man velat se annorlunda än det beklagligen lätt torde blifva, om ej lagstiftningen deråt ger nödig aktsamhet.
Jag beklagar, om jag uttryckt mig så ida, att jag icke blifvit förstådd af alla Ståndets ledamöter.
Hr von Hartmansdorffs svar å milt yttrande tyckes antyda något sådant, hvad honom vidkommer.
Jag förklarade, att, genom det stadgande Utsk. föreslagit, skulle man framkalla lockelse att eludera lagarne, men man kän eludera en lag, derigenom att man skenbarligen handlar efter densamma, ehuru handlingen i sjelfva verket är en olaglighet.
Det var uppå ett sådant förhållande, sorn jag framdrog ett exempel, hvars riktighet icke torde kunna af någon jäfvas, ty, om en bränvinsförsäljare har en utminuleringsbod vid landsvägen, der bränvin efter lagens föreskrift försäljes, och detta bränvin derefter förtäres i en lägenhet uti grannskapet, blifver utminuteringen i sjelfva verket krogrörelse, ehuru den inför lagen ej kan betraktas annorluuda än såsom utminu tering.
Det är sådana utvägar att gäcka författningen, som jag vill förekomma, och en lag, som uppmuntrar till lagbrott, kan, enl. min åsigt, aldrig vara god.
Går man ut från den grundsatsen, att en varas fördyrande ovilkorligen måste förminska dess förbrukning, betraktar man saken, enligt mitt förmenande, nog ensidigt.
Jag gillar visserligen denna grundsats i dess allmänhet, men erfarenheten visar oss tillräckligt, att den, som har passion för något, han låter icke af- - skräcka sig från passionens tillfredsställande derutaf, att det är med kostnad förenadt.
Utgår man ensidigt från den synpunkt, alt det är genom varans fördyrande, som det öfverflödiga förtärandet af bränvin skall förekommas, så bade man icke bordt göra någon skillnad emellan utskänkning och utminutering, utan bestämma en hög men lika afgift för dem båda, ty en person, som på ett utminuterings-ställe köper sig ett halfstop bränvin och deraf super sig full, är lika förkastlig som den, hvilken på ett utskänknings-ställe intager bränvin suptals och' sålunda sig öfverlastar.
Härmedelst anser jag mig hafva ådagalagt, att {agen, äfven om den har ett godt syftemål, likväl icke på detta sätt upnår 90 Den 5 Oktober. mälet, utan tvertom föranleder lill idkeliga försök alt kringgå lagen, 'för alt man sålunda skall undslippa den höga skatten.
Jag misstänker hvarken Landshöfd:r eller andra vederhöride för uraklåtenhet att fullgöra deras skyldighet ; men det blifver icke något fel hos hvarken den ena eller den andra af vederhöride, om tillståndsbevis utfärdas för både bränvins-miniitering och bränvinsulskänkning, hvilka slutligen, pä sätt jag anfört, sammansmälta till endast bränvins-utskänkning.
Jag förblifver således vid milt förra yrkande, att R. o.
Ad. å sin sida matte vidblifva sitt förra beslut.
Cederströms tal till mig om ensidighet och på hans försäkringar om sitt nit för nykterhetens sak får jag svara, det jag önskar, att hans nit att befordra nykterhet måtte vara lika varmt, som hans städse ådaga-' lagda ifver att bereda framgång ål Gr. J^agerbjelkes åsigler.
Landtnäs härefter först till bifall å Utsk:s nu i afseende på förevande § afgifna förslag och sedermera till afslag derå och vidblifvande af Ståndets förut fattade beslut framställde propos:r besvarades med blandade
Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag, samt, efter det svaren härvid utfallit med starka
Den, som anser R. o. Ad. böra, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, bifalla 17:de §:n af den i Serskildta Utsk:s Utlåt.
JVs 20 föreslagna förordn., ang:de vilkoren för bränvins försäljning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, vidblifver R. o.
Ad. sill förut fallade beslut och varder berörde § afslagen.
Vid voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit med 23
Ja emot 11 Nej. 18:de punkten, angele § IS.
Hr Gr. o. Landtm, uplyste, alt R. o. Ad. för ifrågavande § hade antagit följande redaktion: ”Kannetals-afgift för minuthandel med eller utskänkning af bränvin skall, för hvarje halfår, förskottsvis erläggas och inbetalas i Slockholm lill stadens
Drätsel-kommission och å öfriga orter till den, sorn.eger kronoutskylclerna upbära; hvarefter, å landet upbördsmannens qvitto bör, för alt vara gällande, sednast inom 8 dagar lill annotation hos Häradsskritvären företes”.
”Minut - Den 5 Oktober. 97 ”Minuthandels- eller utskänknings-ställe, för hvilket afgiften ännu icke, då försäljning derstädes tager sin början, blifvit af TaxerisKomité bestämd, erlägge, i afräkning å samma afgift; förskott, beräknadt efter det minsta kannelal, som enligt 16:de §:n 2:dra mom. får åsättas.”
Hr Printzensködd:
Mig synes såsom vore det beslut, R. o. Ad. i afseende å denna § fattat, af annan och grundligare beskaffenhet, än att det skulle affärdas utaf Utsk. med det förklarande, att Utsk. icke ansåge annan ändring af §:n erforderlig, än utbytandet af ordet minst emot ordet sist.
Jag tog mig den friheten att framlägga förslag till det tillägg, R. o. Ad. beslutat ronde skyldighet för den, som erlagt afgiften, att förete qvittenset derå hos Räradsskrifvaren till annotation, på det att K.
Befh:de genom Häradsskrifvarens och Landskontorets försorg skulle kunna vaka deröfver, att de till upbördsmännen erlagde afgifter blefve af dem i behörig ordning redovisade.
Såsom mig vill synas, hade väl Utsk. bordt anföra något skäl emot den föreslagna kontrollens användande, men delta saknas helt och hållet i Utlåt.
Således måste jag antaga, att det beslut, R. o. Ad. i förevande fråga fattat, qvarstår såsom till dess motiver ovederlagdt, hvarföre jag anhåller, att R. o. Ad. mätte i denna del sitt förra beslut vidblifva.
Hvad §:ns innehåll i öfrigt beträffar, kan jag icke heller finna, att R. o. Adis beslut i afseende derå blifvit af Utsk. med ett enda ord till vederläggning uptaget, enär Utsk. endast förklarar, att beslutet ej synes Utsk. vara af den beskaffenhet, alt någon ändring af §:n i anledn. deraf är nödig.
Ett sådant sätt att tillvägagå synes mig icke vara riktigt; och detta så mycket mindre, som den af R. o. Ad. i ämnet hållna öfverläggning, ifall Utsk. deraf erhållit del, utvisar, huruledes R. o. Ad. på ett grundligt och mångsidigt sätt öfvervägt alla de i §:n förekommande frågor, innan det beslut, om hvars vidblifvande jag vördsamt aDhåiler, af Ståndet fattades.
Ehuru jag icke var närvande i Utsk., då hela detta Betänk, derstädes förehades, är jag likväl säker derom, att
Utsk. låtit hvarken denna eller andra §§ gå förbi utan att deråt egna en sorgfällig granskning.
Detta kan jag försäkra Hr Printzensköld, men en annan sak är, att Utsk. icke utförligt till besvarande uptagit hvad inom Stånden emot dess första Betänk, anmärkts eller särskildta af Ståndet fattade beslut.
Men delta bör likväl, enligt min tanke, ej med stränghet läggas Utsk. till last, ty Utsk. har ansett det vara vigtigare att skyndsamt inkomma med förnyadt Utlåt., än att förnöta en dyrbar tid med afgifvandet af ett nytt fullständigt motiveradt och affattadt Betänk., som troligtvis blifvit lika, om ej mera, vidlyftigt än det första.
Dessutom får jag fästa upmärksamheten derå, att denna § ej varit föremål för någon återremiss, hvarföre icke heller de skäl, 13 H. 7 08 Den 5 Oktober. sorn legat, lill grand för R. o. Ad:s särskildta beslut, kommit till Utsk:s kännedom.
Hr Printzensköld tyckes egentligen hafva fästat sig dervid, att Utsk. icke tillstyrkt, det upbördsmannens qvitto öfver afgiften skalle, för att blifva gällande, hos Häradsskrifvaren till annota tion företes.
Om R. o. Ad. fortfarande skulle finna ett sådant tillägg behöfligt, är det ingenting som hindrar
Ståndet att antaga §:n med ett sådant tillägg, hvarföre jag bos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhåller om särskild propos. å dessa frågor.
Den hufvudsakliga skillnaden emellan R. o. Ad:s och Utskrs beslut är, att R. o. Ad. beslutat, att afgiften skall för hvarje halfår förskottsvis erläggas, då Utsk. deremot föreslagit, att afgiften skall ulgifvas med ^:del i sender, så att första femtedelen erlägges 14 dagar efter beräkningen eller auktionen och de öfriga femtedelarne 14 dagar före början af hvarje qvartal.
Jag vill härvid bemärka, att sedan R. o. Ad. genom sina beslut i afseende å 16:de och 17:de §§:ne höjt skatten på bränvins-utskänkningen ända derhän, alt minimum blifver 300 R:dr B:ko, så är hälften deraf en icke obetydlig summa, som krögaren torde få ganska svårt att förskottsvis utbetala; hvilket derföre i betydlig mån torde förminska lättheten att få -ulskänknings-ställe, aa uthyrda.
Ur denna synpunkt tror jag det vara lämpligare att icke fordra afgiftens erläggande prenumeralionsvis till större belopp än ytdel af totalsumman, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n, vid hvilkens omredigerande Utsk. iakttagit R. o. Ad:s beslut, det afgiften i Stockholm skall inbetalas lill Stadens Drätsel-Kommission.
Jag anhåller att, i förevar:de hänseende, få instämma med Frih.
Det är naturligtvis en stor lättnad för den skattdragande att kunna erlägga sina utskylder i mindre delar på särskilda tider af året.
Om delen bestämmes till ^:del eller |:del, är temligen likgiltigt.
Hufvudsaken är, att skattens utbetalning fördelas på flera terminer.
I Frankrike är man så mån om de skattskyldiges beqvämlighet, att skattens erläggande är fördelad på 12 terminer, sä att hon månadtligen utgår.
Hos oss klagar man gemenligen deröfver, att alltsammans måste betalas pä en gäng, hvilket för mången, kanhända för de fleste, är ganska kännbart
Då Utsk. sökt att, i detta hänseende, gå en allmänt uttalad önskan till mötes: sä vore det besynnerligt, om förslaget skulle af R.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. behagade så mycket häldre bifalla detta förslag, som den afgift, hvilken skall erläggas, är ganska betydlig, hvarföre utbetalningen deraf på en gång måste blifva i ännu högre grad betungande.
Man torde ej få taga för gifvet, alt det blott blifver rikt folk, sorn kommer att sysselsätta sig med bränvins försäljning, hvilket vore motsatsen af hvad nu eger rum.
Snarare borde man antaga, det fattigt folk fortfarande kommer att befatta sig med en så föraktad nä - Den 5 Ok t oljer.
99 ring, sora krögeri.
Då bör man äfven tillåta afgiften derför i mindre delar erläggas.
I denna § förekommer likväl ordet auklion, hvilket icke står tillsammans med de beslut, R. o. Ad. förut fattat.
Jag hemställer derföre, att §:ns ordalydelse måfte i detta hänseende rättas.
Hr Printzenskölds anmärkning ,i afseende åqvittensets upvisande till annotation hos Häradsskrifvaren, inom 8 dagar efter dess erhållande, får jag för min del afstyrka ett dylikt stadgandes godkännande.
Då frågan inom Utsk. förevar, upstod en ledamot af HondeSt. och sade, alt denna föreskrifts iagttagande blefve, isynnerhet på glest bebodda orter, så svårt, att det troligtvis der icke skulle efterlefvas.
I den trakt, han bodde, var det 10 mil till Häradsskrifvarens hemvist.
Om man, efter en så lång resas fulländande, ej träffat Häradsskrifvaren hemma, skulle man vara sin näringsrättighet förlustig.
Detta ansåg han vara allt för äfventvrligt.
Jag gillar denna åsigt och erinrar derjemte, att Gr.
Mörner, hvilken i de flesta fall inom Utsk. vidhållit R. o. Ad:s förra beslut, nu likväl har i detta afseende så till vida ändrat mening, att, på sätt af hans reservation kan inhemtas, han anser tiden böra utsträckas till en månad.
Jag anhåller följaktligen, att R. o. Ad. icke må fästa något afseende å Hr Printzenskölds berörda framställning, utan bifalla §:n sådan han nu är föreslagen, likväl med iaktagande af de rättelser, som blifva en följd af Ståndets föregående beslut.
Raab tillsett, om de i §:n förekommande citationer äro riktiga, eller om någon rättelse derutinnan bör vidtagas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ansåge sig böra fästa de talares upmärksamhet, hvilka yrkal antagande af Utsk:s förslag, derpå, att sista mom. af R. o. Ad:s förra beslut var en följd af det beslut, R. o.
Ad. fattat om TaxensKomitéerne och således särskildt torde böra blifva föremål för pröfning, om R. o. Ad. i öfrigt ville antaga Ulsk:s förslag.
Der hade nemi. blifvit föreskrifvet huru det skall tillgå med afgiftens erläggande, då försäljningen tager sin början innan afgiften blifvit af Taxer:sKomitén bestämd.
Någon sådan föreskrift funnes icke i Ulsk:s förslag, men syntes vara nödvändig att intaga i 18:de §:n, sedan R. o. Ad. vidblifvit sitt beslut om Taxer-.sKomitén, emedan eljest all föreskrift derom skulle i förfaltnings-förslaget komma att saknas.
Den af den siste värde talaren drifue sats, att det i allmänhet vore en lättnad för den skattdragande, om skatten finge afbördas flere gånger om året i mindre partier än på en gång till hela dess belopp, är utan tvifvel riktig, och om han föresloge något lämpligt sätt, hvaruppå alla till Kronan ingående skatter skulle, såsom i Frankrike tillgår, delvis afbördas, skulle jag på det ifrigaste bistå honom.
Men hvarföre skall man bereda endast krögarne denna förmån, som man icke 7 * 100
Den 5 Oktober. ansett behöflig för de skattskyldige i allmänhet?
Jag kan ej finna något skäl till ett undantag för krögarne i detta hänseende och det kan icke annat än förundra mig, att en sådan ömsinthet , för krognäringen gifvil sig luft från eli håll, hvarest man minst väntat finna densamma.
Sådant vårt skatteväsendet för närvande är, enligt hvilket de direkta skatterna upbäras endast en gång om året, skulle icke obetydliga svårigheter, samt mycken oreda och ökade göromål för upbördsmännen upkomma derigenom att skatten af krögarne flere gånger om året uptoges.
Man säger, att det skulle blifva betungande för dessa näringsidkare att på en gång utgifva en så stor summa sorn hälften af den ålagda skatten, samt att detta skulle verka derhän, att näringen ej kunde af fattigt folk bedrifvas.
Deruti ser jag snarare en vinst än en förlust för det allmänna.
Jag har alltid ansett, att då man icke kan blifva af med krögarne, bör man söka ordna rörelsen sålunda, att den bedrifves på det minst skadliga sättet, att lönnkrögeriet förekommer och de öppna krögarne förestås af sä redbart folk som möjligt.
Det faller af sig sjelft, att, om skatten skall förskottsvis erläggas till större belopp 2:ne gånger om året, endast en, hvad man kallar, bergad person kan åtaga sig krogrörelse, hvilket, enligt min öfvertygelse, sjsall hafva en fördelaktig inverkan på rörelsens bedrifvande.
Om deremot krögarne förestås af utfattiga stackare, hvilka naturligtvis måste ligga i händerna på, kanhända merendels obilliga förlagsman, blifver deraf en gifven följd, att krögarne se sig nödsakade att på allt uptänkligt sätt blifva af med det största möjliga qvantum bränvin, ty eljest skola de ovilkorligen gå under, och att ett sådant bemödande att föryttra den förderfliga drycken icke kan aflöpa utan skada för det allmänna, torde af en hvar inses.
Jag anser således R. o. Ad:s beslut i denna del hafva företräde framför Utsk:s förslag.
Beträffande R. o. Ad:s beslut i öfrigt, eller att upbördsmannens qvitto å bränvins-försäljnings-afgiften skall af den skattskyldige inom åtta dagar efter detsammas erhållande hos vederbörande Häradsskrifvare till annotation företes, så är detta ett stadgande, som gäller i afseende å alla andra kronoutskylder och jag inser icke hvarföre man, ledd af en för mig obegriplig ömhet för krögarne, vill befria dem från resor, hvilka andra för sådant ändamål måste företaga.
Dessutom ber jag att få erinra derom, att
Häradsskrifvarne äro vid upbördsstämmorne tillstädes, så att qvittenserna genast kunna företes till annotation.
Skulle krögaren icke behaga infinna sig vid nämnde förrättning, så får han skylla sig sjelf och göra den bedröfliga resan både till Kronofogde och Häradsskrifvare.
Det torde ej vara skäl att omhulda krögarne pä bekostnad af Statens säkerhet för upbörden och derföre anhåller jag, det R. o. Ad. måtte sitt förra beslut äfven i detta hänseende vidblifva.
Det vill synas mig såsom skulle dé ledamöter af detta Stånd, hvilka försvara Utsk:s Betänk., der - Den 5 Oktober.
101 utinnan icke vara så särdeles konseqventa.
När det var fråga om att bestämma afgiften för bränvias försäljning, utgick man från den grundsatsen, att varan skulle fördyras för att superiet derigenom skulle förminskas.
Jag för min del skulle tro, att superiet ännu mera förminskades, om man kunde helt och hållet undvara så väl utskänknings- som utminuterings-ställen.
Om man, genom skärpandet af vilkoren för bränvins-försäljningsrättigheters erhållande, försvårar möjligheten för spekulanter att dem sig förvärfva, skulle sådant, enligt mitt förmenande, vara det kraftigaste medlet att förminska icke blott utskänknings- utan äfven utminuterings-ställénas antal.