Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Desi Lassa är ej annat än den bonä, hwaraf desi Embetsmän böra lönas och Lniversitetets öfriga utgifter bestridas.
Pä den upkommer ingen annan behållning, än hwad som spares och afdrageö af Embetsmännens Löner och samlas til bestämda änbamäl.
Emedlertid om för denna behällning bör betalas lviaxjmi-afgift, ar Bewillningen en gäng erlagd.
När Bewillning sedan betalaö af Loma» garena, erlägges den för andra gängen.
Annu mera blefwe denna Lassa dubbelt beffattad, om 462 Den 9 Mars. sedan lönings- och omkostnads-staten blifwit afdragen, afgifcen för behållningen blefwe mindre an esker tariffen N:o 2, i hwilket fall minimi-afgiften kvmme at betalas för hela ^caclemien8 bonä, och maximi-afgift för de Löner Hc3äsmien8 Tjensteman upbära.
Äf dessa stal anhaller jag om rättelse i denna föreskrift.
Grefwe von Oantin gullauser, begärde Lpecielt undantag för Allmänna Brand-388ecur3nco-Werkets 038L3, emedan Herr Grefwen wetterligen densamma icke agde någon särskild Författning til skydd.
Grefwe ve la Oaräie fragade, om ej förhällandet'i afseende pä denna 03883 wore lika, som i afseende pä Stockholms Brandförsäkrings 03583?
Grefwe von v3nting8l33U80 n swarade derpä Nej, och yrkade at just derföre densamma borde 8psLielt nämnas.
Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde härom proportion, men Friherre Oeäerström, ^sacob, erindrade, at om denna L3883 icke i Reglementet agde nägon serffild befrielse, borde den ej undantagas, enligt det tagna beslutet, hwilket ej borde frängäs.
Dessutom infage han icke något stal, hwarföre, da Zerns Oontoiret wore under betalnings-skyldigheten inbegripet, Allmänna Brandförsäkrings-Oassan skulle wara befriad.
Gref - Den 9 Mars. 461 Grefwe von
Duntin^sbausen anmärkte, at det wore stor skilnad emellan ändamalen för dessa bagge Oassor: skulle Brandförsäkrings-Lassa» lida minskning i sina tilgängar, kunde den wid en möjlig brandffada ej galva förlusten, en omständighet, hwilken Herr Grefwe» trodde böra behjertas.
Grefwe Do la 6arcliL.
Utan ar kunna upgifwa pä hwad grunder sadant stedt, får jag allenast uplysa, ar uri 1800 ars Bewillnings-Förordning star Allmänna Brand-^secm-ance-Lassan uprageu såsom befriad.
Jag hade derföre trott at den genom någon särskild Författning wore undantagen.
Herr Grefwen och Landtmar skalken erindrade, at Ridderstapet och Adeln redan fattat sit beslut rörande Lassor och förmodade, at detta beslut borde göra tilfyllest.
Grefwe von LantinAsbausen begärde sit yrkande såsom en tilläggning til bestulet, och ansag et tillägg derril icke wara et uprifwande deraf.
Friherre Legerström, facob, instämde nied Grefwe Lantingsbausen, i afseende pa nytran och ändamalet af Allmänna Brandförsakrings-Lassan, men trodde ej derföre något undantag för densamma böra aga rum, sedan Ridderstapet och Adcln redan stadgat sitt beslut rörande Allmänna Lassor.
Friherre 8tjernstestt yttrade sig hafwa fattat beslutet sa, at de Lassor som hade Författ nin - 462 Den 9 Mars. ningarne för sig, borde wara fritagne fran Bevillning, men sadant hindrade icke, ai ju flere kunde undantagas.
Grefwe von I^LntinFsbausen instämde häruti, och anförde såsom oxempol det undantag Ridderffapet och Adeln beflutat för Sockne Kariner.
Friherre 8 tjorn ste ät understödde Grefwe I^ntingsk us^n-, föreflagna tillagg rörande Allmänna Brandförfäkrings-^Em.
?ä mycket heldre, som denna LL55ss äläggande at betala Bewillning, kunde afskräcka ifrån at deruti blifwa delägare.
Herr Gre.fwen och Landtmarskalken fragade, om icke Ridderffapet och Adeln wille lara bero wid sitt fattade beslut.
Grefwe von k.Lntin§sb»u86n yttrade sig ej kunna för sin del bifalla at Allmänna BrandHilocurance-cassLn skulle erlägga Bewillnings-afgift.
Grefwe körner, ^ äolk 66rsn, anmärkte, at den af Herr Grefwen och Landtmarffalken gjorda proposition redan hade blifwic bifallen, och en ny sak, nemligen om . caäLmiers Bewillningsffyldighet, företagen, da denna fraga om Brand^ikecniANLL-Merker ä nyo wäckces.
Herr Grefwen trodde ej at en sadan procoäme wore med ordning instämmande, och befarade, at den skulle slmeligen leda derhän, at hwar och en kunde för någon särskild begära undantag.
Fri - Den 9 Mars. 46Z Friherre
Rtjernsreät begärde antecknad såsom sin retervation, at han ej kunnat samtycka lil Bewillning för Allmänna Brandförsäkrings (lLL83N.
Grefwe von4.Lntingsb3U8en yttrade sig, at der wore honom ökärr, ar Ridderskapet och Adeln icke togs en öm del Uti det som rörde en La8- 8L, inrättad til er sadanr andamäl.
Herr von 14 au3 ev vick.
I fall fraga wore om er ömt deltagande för denna (.4883, trodde han sig deremot kunna hemställa, om der sa kunde kallas, at Leonie undantoges och den fattige inclivi6nen, som förtjente wida mera afseende, alades ät betala.
Grefwe körner, ^clolk 6ör3N.
Dä jag nu ej kan annar än förmoda, ar wi böra atergä til fragan om 4c3clininsrne8 betalnings-ffyldighet, får jag den äran namna, ac deras Hemman härröra af Konungarnes särskildta donationer, at de Utgöra ek betydligt antal, och at således befrielse för dem fran afgift skulle göra en ansenlig^ minskning mi Bewillningens belopp.
Jag kan för min del ej finna annat, än at /äcsdemien i anseende til sina Hemman ar i samma förhållande som andra 4'08Sk84on-it6r, och bör för dem i samma förhållande erlägga afgift.
Om ^csciemierne finna detta för drygt, kunna de genom defia Hemmans försäljande anwända den himls ogagnade ägande rätten, och pä en gang erhålla er ansenligt Oapitsl, en bestämd inkomst och ledighet ifrän förwaltnings-omsorger, som icke synas höra til wetenskapliga yrken.
Herr 464 Den 9 Mars» Herr silverstolpe, Oustak ^brLliZMz wille gerna för sin del deri instämma, ak <4cs6smii-n för sin egendom marte erlägga någon Be« wallning, och förklarade sig icke heller haswa detsanuna^motsagr.
Han önffade allenast, ar den icke, såsom Bewillnings-Utskottet föreflagit, ffulle blifwa alagd at betala twa gånger eller dabbel Bewillning.
För öfrigt om ^cLöemieo ej kunde räknas bland inrättningar »6 ^ios usus, agde den ostridigt cil och med et långt högre warde, och förtjent för inrättningens wigtighet för Samhället ofelbart ac mera wärdas och ffyddas.
Den stränghet, hwarmed man sökt åtkomma ^criclenuens inkomster, grundade ffg i ett origtigt begrepp om dest rilgangar.
Han kände med säkerhet, at de ej wörö tilrackelige till laroanstalternes behof: at för ar lil dessa behof äga »agra medel, hade l roksssorerns efcergifwic 20 tunnor säd hwardera af sin Lön, och at genom denna eftergift det öfwerffott upkommit, hwilket af Stats-Utffottet blifwit upgifwit til öfwer 8ooo R:d., men i sjelfwa werket ffulle wara laugt derunder.
När detta betraktades, wore der sa mycker mindre ffäl, at med en dubbel beskattning belasta /icaäl-inierna.
Friherre ^tjernskeöt fade sig ej känna, at en jädan Besparings - 0as83 wid /tL^clemien funnes; men Herr silverstolpe försäkrade, at sä werkeligen förhölle sig.
Grefwe ve la 6ar6ie förmälts sig anse forén stridighet at upgifwa der ffäl, hwaruppä Ut - Den 9 Mars. 465 Utffotter grundal sit tilstyrkande rörande millie och Kyrkor.
Utffotter hade ansett dem kun» na sättas fullkomligen i jemnförelse med en enskild Man.
Da hwarje enskild
Man betalade antingen efter >4sximi-1'»beHen, eller, om hans behållna inkomst wore för ringa, efter lUimmi-lsbelll-n, fa hade Utffotter lyckt wara med billigheten enligast, ar samma förhållande iakrroges med Upsala H -ääemic: trodde Herr Grefwen wara ägare af zoo Hemman:
Domkyrka af 200; han hemstalde om detta wore en förmögenhet, som ö ,-de lemnäs obeskattad, och hoppades al Utffotter icke afwikic fran billighet, dä det ansett /lcaclemiknuL böra erlägga afgift efter kMximi-Hnstän, dä de efter gjorda aflöningar och utgifter agde öft werffott, men i aimar fall efter den 'HM', som innefattade lVlimml - afgisten.
Herr 8ilver8tolp6, 6astak Jag tror at ingen, som med någon upmärksamhet hört mitt yttrande, kan deraf draga den mening, ar jag welar undandraga ^cLäemisrna ail Bewillnings erläggande: jag har allenast önskar, at dem ej mätte äläggas at betala menne ganger.
Grefwe körner anhöll at fa wera, om icke i xrojeÄet til Förordningen wore föreslaget, at afdrag först skulle göras för Lönerne. Grefwe Oe ls Lsräie swarade, at detta wore rydeligen utsatt.
Herr 3ilverstolpe, 6u8tLk /Lbr»bLm.
Meningen af hwad Utffotter föreslagit, är den, at om Sjette Bandet.
N:v Zv. 466 Den 9 Mars. om sedan Lönerne och andra utgifter aro afdragne - et öfverskott i 62882» ffulle finnas, maximi afgift för detsamma bör erläggas, men om denna afgift blefwe
Mindre ätt ^caclemiens minimi-afgift, skulle Bewillningen utgå ester ^Lriiken N:o 2.
Grefwe ve la 6arclie inwände, at om ^ca6smiens bchallna inkomst ffulle wara 8000 R:d. / blefwe maximi-afgisten för densamma 6oo R:d^ För zoo
Hemman blefwe ater minimi-afgiften om» kring 900, hwarföre ^caclemien efter lariKen N:o 2 komme at erlägga Bewillning.
Herr Silverstolpe medgaf, at ^ca^emlen ffulle komma at betala efter 'iarilren N:o 2 ^ men pästod obilligheten ligga deri, at det oagtadt denna 638838 Löntagare, för sina Löner ffulle erlägga maximi-afgift, hwarigenom denna 6a8sa dubbelt beskattades Herr Grefwe» och Landtmarskalken fragade, om icke Ridderffapet och Adeln halst förenade sig om hwad i pro^e^et härom wore tilstprkt.
Herr Silverstolpe, Lustaf ^dralram.
Utbad sig at til ?rotocoilet fa reservera sig emot detta beslut; hwari äfwett Herr ve^kenskölö, l.u6viZ, instämde.^ Uti 4 §:s andra Moment, angående wista undantag, ansäg Högloft.
Ridderffapet och Adeln, ar Den 9 Mars. 467 är framför order fångar borde lilfättas order medellöse/ sann framför orden wanfäre och bräcklige, order de, för at pä bada detza stallen utmarka sadane fångar, wanföra och bräckliga, som äro urur stand ar förtjena sitt uppehälle. Grefwe lVlcirner, ^ciolpb 6öl'LN, hem stälde, om icke billigheten syntes fordra, at ogifta person r, som äga förmögenhet, borde beskattas i nägot högre pioZreLsion än de gifta i lika belägenhet.
Grefwe De Ig. 6grc!ie förmalte, at härom hade widlyftigr blifwit taladr i BewiilningsNrstotret.
Denna tanke hade wäl icke der blifwit antagen, men Herr Grefwe» funne den i sin grund sä billig, at han för sin del gerna deruti sig förenade.
Friherre 8 therns t 06 t trodde, at om någor härom skulle stadgas/ borde der först utrönas, om det wore större hushållning at wara gift eller ogift.
Friherre LecleiLtiöm, fgcob, yttrade sig, at ehuru han icke annars funne stät attil dennä motion lemna sir bifall, kunde likwäl någon anledning dertil hämtas ur det afseende man borde hafwa pä poxulgtionen, men at i sadant fall borde det äetei-miiiLrgs, at ogifta öfwer en witz alder skutte erlägga en högre Bevillning.
Herr Grefwen och Landrmarskalken frägade om Ridderskapet och Adeln skulle anse 0- gifta personer med förmögenhet böra betala 25 pro cent - 468 Den 9 Mars. eent mer i bewillning an gifta personer, som ägde lika behällen inkomst.
Friherre beckerström begärde ar en witz Alder mätte förefläs.
Herr Landtmarskalken proponsracks 40 är.
Ropades ater Mej. Någon Ledamot föreflog hundrade ar.
Herr Landtmarskalken fragade om Ridderffaper och Adeln wille läka denna fräga förfalla»
Ropades Ja och Mej.
Grefwe körner önstade propositionen sädan, at en ogift person, som ägde lika förmögenhet med en annan hwilken wore gift, matte erlägga Bewillning i något högre progression, tillaggandes der han ansäge 25 procent wara för mycket.
Häremot ropades ä nyv.
Stael von wolstein yttrade sig sä mycket mindre hafwa stal at tala i Verra ämne, som han wore i den belägenhet at wara ogift; men wille blott anmärka, arder stadgande Grefwe körner förestagit franginge den enkla principen, at erlägga Bewillning efter förmögenhet.
Blefwe detta - Den 9 Mars. 469 ta stadgande gilladt, sa hade äfwen förslaget om CarsÄeri. - afgift med lika stal bordt godkännas.
Grefwe körner förklarade sig ej anse sm motion frångå principen om förmögenhet: twärrvm lage en olika förmögenhet til grund för den afgift en gift eller ogift komme at betala; och erindrade, at han jemnfört twänne personer af lika förmögenhet, af hwilka den ena säsom ogift, mäste hafwa et mindre antal oundgängliga utgifter at widkännas, an den andra såsom gift; men yttrade sig gerna assia ifrän sin motion, efter han funne Högloft.
Ridderstapet och Adeln icke sinnade at deruti ingä, och tiden kunde med angelägnare saker uptagas.
ALid 4 §.
8 Momentet angäende undantag för Östersunds Stads Jnnewänare, sä widt de idka Borgerlig Näring och Rörelse, yttrade sig Grefwe De la 6ar6ie, det han ansäge, enligt Präste-Ständers förslag orden: och derstädes bosatte stro, böra tilläggas, och at stäter dertil, hwilker Herr Grefwen nyfigen fält höra, wore at mänge, under namn af Östersunds Borgare, plägade fara kring Landet och idka handel, utan at werkeligen i denna Stad wara bosatte.
Pä Herr Grefwens och Landtmarskalkens proposition bifölls, at defte ord skulle i Momentet tilsättas.
Härefter fortsattes granstniinen til och med stutet af första ^rticeln, uran at nägon widare förändring i Urstottets projekt gjordes.
Klockan 47v
Den 9 Mars. e. m.
Klockan ^ 2 aftagade Högloft.
Ridderskapet och Adeln, anförde af Herr Grefwen och Landcmarskacken, til klelium ?lL»orum a Rikssalen, hwarest tilkännagafs Hans Maj:ts Nådiga 8-mHion a den af Rikfens Stander antagna Tryckfrihets-Lag, hwarefter Ridderssapet och Adeln kemnade Riks? salen klockan 2.
In liclem krotocolli 6.
Lilvsrstolpe, Fredagen den 9:de Mars. kienum klockan 5 eftermiddagen.
Fortsattes granskningen af Bewillnings-Förordningen. Wld andra ^rncclns II PUNÄ, anmärkte:
Herr krintxkcbölä, ?aul^ följande:
Ehuru den förestagne io procents Bewillningsafgiften uppå Testamenten, efter min tanka, ar nog högt tiltagen, wil jag likwäl för min del, i fa matto densamma bifalla, at, wid en til utsättande progressiv Bewillnings-afgift, den ma såsom et maximum warda stadgad, det är onekeligt, at jn större en TestamentS-Summa är, desto mindre saknas en dära til utgörande Bewillnings-afgift, och ju mindre man hafwer at gifwa utaf, desto kändarare blifwer utgiften.
När uppå sadane grunder en progressiv Bewillnings-afgift blifwit tilstyrkt, för behällen inkomst och förmögenhet, sa synes mig W wara enahanda stät til progressiv afgift pa Testamens - Den 9 Maro. e. m. 4?r stamenten, efter deras storlek, hwilkek jag således i ödmjukhet tilstyrker, och det salunda, at minsta Bewillnings-procent mä blifwa Z och den högsta 10.
Skulle detta förslag winna Herr Grefwens och Landtmarstalkens samt Högloft.
Ridderstapets och Adelns bifall, sa torde Högloft.
BewillningsUlffottet kunna blifwa updragit, at föreftä sjelfwa pro^rellion.
Friherre l^annerbeim, IuLr8 ^uAust, instämde i Herr krintrlcbölcls anmärkning, och yttrade sig frukta, at när Testamenten wore sa högt tLxe>acie, stulle författningen fluteligen pä något sätt komma at eluäeras, han wille häldre förestå, at denna afgift til 6 procent uedsätles.
Herr krintr-tcbölcl:
At den projeAerÄäe IO procentg Bewillnings - afgiften pa Testamenten ma äga rum, såsom et maximum/har äfwen jag allaredan medgifwit; men derhos yrkat, icke allenast obilligheren däraf, at Testaments-tagare stola betala lika procent, utan afseende pä större eller mindre Testaments-LummL, utan ock at det, ester min ranka, wore oförenligt med den för Bewilluingen anragne allmänna hufwud-grunden af Be-- willningens proZreMvL bestämmande, i man af större eller mindre behållen inkomst eller förmögenhet; likmätigt hwad jag förut haft äran nämna, ar det wisferligen känbarare, at af ioo R:d. förlora io R:d. än af iooo R:d. mista ioo R:d., ty den förre har dä endast i behäll 90, men den sednare 900 R:d.; och bland andre dermed jemnförlige händelser, är ju äfwen den möjlig, at et tjenstehjon, efter en mängärig tjenstetid, kanske med ringa 472 Den 9 Mars. e. m. ringa lött/ hos en och samma Husbonde, af denne fär säsom en walförtjenr belöning 120 R:d:S Testamente: manne det icke woxe gansta hardt, at minsta en dylik walförtjent belöning med 10 proct-ms Brwillnings-asdrag.
Herr Hiam, ?ekr, önstade äfwen at af» gisten för Testamente mätte nedsättas.
Han trodde för sin del at z N:d. för hundradet wore den ratta Summsn, hwarigenom alla befarade mitzbruk stuve undwikaS.
Herr Ualmerkeit, 6ustklk, och Grefwe von I-,antin§sk LU86N, ^ 11) r L c II t, förenade sig med Friherre tckanneckwim.
Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition, at i 2:dra ^rticeln n iViomont. afgisten för
Testamenten matte nedsättas ifrån de förestagne IO procent til 6 procent pä LapitLlet.
Bifölls. Wid samma ^rt.
12 ke^om. rörande kiäej cominiller, anmärkte
Herr krintLlcb ölö:
At Bewillnings-afgiften för en biäei Lommilsariug mä blifwa IQ procent af egendomens warde, därwid wil jag icke göra nägon päminnelse, anstönr mig werkeligen synes, ar den ar nog dryg; men som troligen flere blifwande in, commillsrier sakna förmögenhet för en stik^afgifts utgörande, och hwarken pä egendomen fär uptagas län eller större revenuo deraf, hälst de Den 9 Mars. e. m.
47Z de första ären ej kan wara til förwantandes mer an z högst 4 procent, sa häller jag för billigt wara/ al ^ äei LoiumNuri^r bör förunnas den förman, ar maöra i fraga warande Bewillnings-afgifr pä 4 ä ; ärs tid. det wil säga 4 eiler 4 om äret, räknat fran utträdet, med wilkor at egendomen blifwer Derföre answarig, samt at, i händelse af innehafwarens under tiden inträffande dödsfall, efterträdaren stall, för det obetalte answara, inom sagde stadgade tid- Börandes i alla fall litter c^ommissJnnehafwaren särstildt utgöra wänlig Bewillning för dest behällna inkomst eller annan förmögenhet.
Grefwe björner, /läolxkt 6örsa, erindrade, at här ej wore fräga at en sadan afgift ärligen skulle erläggas.
Honom syntes löiäei Oo,nniisser böra sättas i jemförelse med annan wänlig gafwa och förtjena at taxeras, när åtkomsten dertil altid bör anses gansta lätt.
Grefwe von l^antinAsbausen.
För en egendom af 50,000 R:d:s wärde skulle säledes efter förstaget komma at betalas 5000.
— Mangen b''- äsi LommissLrie, dä han ej kan äga tilfalle uptaga
Län och ej fär inteckna sin egendom, skulle ej utan swarighet utgöra denna Bewillning.
I afseende pä den latta ätkomsten, wille Herr Grefwe» wal medgifwa io procents Bewillning, men önskade at deH utbetalning matte fä ste success-vt.
Friherre kckannertteiin wille förestä säfom en medelwäg at för kiclsi dommisser betaltes et ars bchallnings-eevenue.
Följden wore, lika som hade kiclel Lommissaricn blott et är sednare utträdt egendomen.
Gref - 474 Den 9 Mars. e. m.
Grefwe von vLntinA8bau86n önskade, at i likhet med hwad för Testamente blifwit stadgadt, afgifrer för^ci Lommisser mätte bestammas til 6 procent af egendomens warde.
Grefwe ve la 6ar6!e, jacob, trodde at afgifren för ^>6ei Lonnnisser, hwilka tilträdas, matte blifwa progrcssiv efter egendomens warde; men erläggande af io:de penningen, ansag Herr Grefwen för en altför dryg beskattning.
Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition, at i den 2 Hrt. 12 PUNÄ4 ven afgift som wid tiltradet af b'i6ei Lommisscr blifwit förestagen matte nedsattas ifrån io til 6 procent.
Herr prints 8 cbö 16.
Jag bifaller afwen fa mycket haldre i fragawarande Bewillnings nedsättande til 6 procent, som jag redan förklarat mig anse IO procent nog högt tiltagit; men jag kan deremot icke frangä den tankan, at för redan anförde betänkligheter och skäl, kiUsi Lomnrissarier bör tilstädjas, at berörde 6 procent minst pä 2:ne ar, eller hälften hwardera äret utgöra och erlägga; hwilken min särskildta mening jag endast an hail er matte i krotocollet fä inflyta. Wid z ^rt:8 I i^Iom. fragade:
Herr kkalmcrfelt, 6ustak, pä hwad sätt den behallna inkomsten af egendomar skulle beräknas, och ifrån hwad 6ätmn denna behållning skulle anses begynna.
Gref - Den 9 Mars. e« m, 47§ Grefwe äe Is 6aräie uplyste, at da den nya Be w! ilningen ifrån och med den I Januari: 1810 skulle kaga sin början, wore der efter det föregående årets inkomst beräknad ifrån den i Januari! 1809 som lLxerinZM skulle lampas. .Herr kck alms riolr trodde, at i sadaM fall, twärrstnot hwad redan wore befluradt, Bewillningen ffi i!„
komlna at erläggas ej ifrån 1812 man ifrån rdvS ars början.
Grefwe Q^llenbor.^, Joban kkenninA, mckaa denna princip för beräkning af behållen inkomst !ör ob-ilig i afseende pa första aret, emedan Under dec förfltitna aret ingen warit pligtig, at föra rakning och bok öfwer sina inkomster.
Om någon, i okunnighet om rätta förhållandet om de obestämda grunderne för afdrag af denna inkomst, skulle upgifwa mindre än ^axermZ8- Männen trodde honom äga, wore ju följden, ar saken ginge til compromi88, och at der blefwe Lomxromi88-ÖkätleN som taxsracls honom, men Lomxromi8ssn ater kunde derom ej skäligen dömma; utan efter företeende af den skattskyldiges räkningar.
Sadane som wore antagelige, skulle likwäl med bästa wilia, mänga icke kunna förete för förflutna arer, dä ingen til bokföring af behållen inkomst warit förpligtäd, da följden blefwe ben, at dompromi88en Utan kännedom, blott pä lbppc^itioncr; ffulle antaga eller ogilla^den skattskyldiges npgift; i sednare fallet wore denna skymfad för origtig npgift, utan ar med räkning kunna styrka desi rigtighet och qnmärkningens obehörighet, och manne ej Nationen ^76 Den 9 Mäcs. e. m. har rätt/ at fordra af sine Representanter, ak de ej påbjuda en Lag / som genom desi retroaLtiva åverkan pä en förfluten tid, blottställer för ffymf och mitztankar, utan at kunna dem förekomma eller weDerlagga?
Grefwe ve la 6ar6ie trodde, at det föga funnes någon, som om han äfwen icke förde böcker öfwer inkomster och utgifter, icke wisite elier lätt kunde öfwerrakna sin ungefärliga behållning.
I alla fall kunde ('ompromiilbn ej ålägga någon at det föregående äret hafwa haft en wisi inkomst, utan wore en nödwändighet at sjelf upgifwa dec.
Friherre Oxenstierna, 8ven, war öfwrrtygad at hwar och en efter jemnförelse af sina inkomster under 8^9 ars tid nägorlunda skulle kunna beräkna sin behällning.
Grefwe Lilienborg inwände, at det i alla fall synres honom obilligt, dä ingen hittilSdagS kunnat alaggas at föra bok öfwer sin hushällning, at derpä grunda förbindelser ril answarighet, witen och olägenheter, hälst det torde inträffa, at flere ej kunna sadane anbefalte uplysningar meddela.
Grefwe ve la Laräie anmärkte, at i dilta afseende ffulle endast det första äret swarigherer möta, men desia swärigheter wore efter hans tanka lärra ar öfwerwinna, hälst man borde hoppas, at hwar och en ester bästa wett och samwere ffulle göra sina upgifter.
För öfrigt stagade Herr Grefwe» huru en taxering ffulle werkställas, sedan den nya Bewillnings-grunden wore antagen, om icke pä det satt Bewillnings-Urffotret föreflagit.
Gref - Den 9 Mars. e. m. 477 Grefwe Oyiienborg förklarade sig förur i Bewillnings-Utskottet hafwa upgifwit sin önskan, at Landet åtminstone för första aret efter de grunder skulle beskattas, at rent af wärdera hwars och ens egendom och antaga en witz ranta deraf såsom behållen inkomst, hwartil sedan borde laggas inkomst i annan wäg, och ansäg Herr Grefwen detta bade lättare och billigare kunna werkstallas, och med undanrödjande af cbicaner lika säkert upfylla ändamälet.
Grefwe ve IL 6»räie hade all anledning at tro, at en sädan taxering icke altid skulle blifwa billig.
Han hade sjelf sett et bo som undergätt upskattning, hwaraf nenne syster-lotter blifwic warderade til 60,000 R:d., och en deremot swarande brors-lott til 79,000.
Hans vxcellsnce Grefwe kuutb.
Det förestagna taxerings-sätter blifwer utan rwifwel swärr det första äret, men jag ser ej något annat, huru som hälst man inrättar beräkningen af behållen inkomst, blifwer den altid til större eller mindre del bypotketisk.
Med det nu föreslagna sättet tror jag at man kommer närmast. Grefwe 6^11enbor§.
För framtiden skulle jag äfwen dermed wara nöjd, emedan hädanefter hwar och en efter sina inkomster mäste föra räkning, men för det första äret upkommer säkert 0- reda och Kronan förlorar.
Hans Txcellk-nce Herr Grefwekuutli.
Utan twifwel kan ingen ataggas at ffrifteligen föra räk - 478 Den 9 Mars. e. m. räkning.
En muntelig upgist mäste aga lika kraft som en ffriftelig.
För min del kan jag ej finna någor annat rimligt förstag, än der som Utskottet förestagit.
Grefwe 6^IIenbor§ trodde, at all fwärigHet kunde undwikas-allenast man stadgade, at Bewillningen för första aret pä Landet endast efter minimi-tabellen mätte Ntgä med tilläggning af annan inkomst, och hwad ordentelige Lommar och afhandlingar kunde uplyfa/ hwarester den sammanräknade inkomsten kunde-efter föreskriften i klLximilabellen beräknas.
Grefwe körner, l^clolpb 6öran.