Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-reglerings-perioden till ett visst belopp bestämd samt att en rubbning härutinnan skulle blifva en följd af den gjorda ansökningens beviljande.
Med kännedom häraf måste det förefalla en hvar ganska naturligt, att Riksg:s-Kont:s Fullmäktige vändt sig till StatsUtsk. med begäran, att Utsk., ifall sådant befunnes lämpligt, ville föreslå en sådan förändring i afseende å bestämmandet af Statsverkets inkomst utaf Postmedlen, som kunde häfva det skäl K.
M. till afslag å Fullmäktiges begäran anfört, och det är just detta som StatsUtsk. i förevar:de Utlåt, gjort.
Utsk. har nemi. funnit det vara högst besynnerligt, att Riksg:s-Kont., derföre att detta Kontor hade en egen kassa, skulle betala icke allenast de bref, som derifrån afskickades, utan äfven dem, som Kont. emottog.
Riksg:s-Kont. är ett Ständernas upbördsverk, som står under deras tillsyn, på samma sätt som Stats-Kont. står under K. M:s. Stats-Kont. åtnjuter fribrefsrätt och erlägger således intet postporto, vare sig för ankommande eller afgående bref, men Riksg:sKont. mäste betala postporto i båda fallen.
Detta är i min tanke högst obilligt.
Hr von Hartmansdorff har erinrat derom, att Riksg:s-Kont. i detta fall icke är sämre lottadt än Banken, sorn äfven måste lösa de ankommande brefven, men Hr von Hartmansdorff har härvid förbisett, att
Banken icke är något upbördsverk, åtminstone icke ett sådant som Riksg:s-Kont.
Dessutom får både Banko- och Diskont-verken, om jag icke misstager mig, åtmin- stone i de liesta fall, ersättning för postportot af de låntagande.
Såsom ett hinder för bifall till Fullmäktiges anhållan, har man anfört K. Brefvet d. 27 Nov. 1772, hvarigenom de allmänna verk och Embetsman, som hade egen fond att tillgå, blifvit från åtnjutande af portofriheten undantagna.
Med anledn. häraf har StatsUtsk. förskaffat sig upplysning, hvilka de allmänna verk äro, som hafva egna kassor.
Ett af dessa verk är Mynt och Kontroll-verket, men för detta verk har lösen för ankommande bref under de sednare åren utgjort ett högst ringa belopp, så att verket under sisth år derför vidkändes en kostnad af endast 37 R:dr 17 sk. b:ko.
Detta är en summa, som icke gerna kan inverka på stats-regleringen.
Ett annat i samma kategori varande verk är Konvoy-Kommissariatet.
Lösen för de bref, som till detta verk årligen ankomma, upgår endast till 10 å 15 Il:dr b:ko. 2:ne Kassor, nemi. Wadstena Krigsmanshuskassa och Amiralitefs-Krigsmans-kassan, hvilka äro i samma kategori som Riksg:s-Kont. i afseende derå att de hafva egna kassor, hafva utaf K.
M. blifvit befriade från att erlägga postporto för ankommande bref.
Således återstå endast de förut nämnde Verken, nemi.
Mynt- och Kontroll-verket samt Konvoy-Kommissariatet, men de summor, som från dessa Verk till Postverket Den 8 Mars e. m. 163 inflyta, äro, på sätt jag nämnt, så obetydliga, att de ej böra inverka på R.
Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att det vore orätt att bevilja den sökta portofriheten, då man icke kunde på förhand beräkna, huru stor inkomst derigenom skulle för Postverket gå förlorad.
Jag ber att i anledn. häraf få tillkännagifva, att i StatsUlsk. varit tillgänglig en tablå, som utvisat till hvilka belopp denna inkomst under 10 års tid upgått.
Inkomsten har visserligen enl. denna tablå varit i stigande, men i så obetydlig mån, att då fråga endast är att bestämma siffrorna för 3:ne år eller en stats-reglerings-period, man icke borde löpa någon fara att misstaga sig i beräkningen af denna inkomst.
Slutligen har samme värde talare förmenat, alt denna fråga borde upskjutas, intill dess frågan om medelportot blifvit afgjord.
Sådant vore i min tanke icke välbetänkt, ty K. M:s väntade Propos. i nämnde ämne kan möjligen så sent förekomma till afgörande, att.Bevilln.Utsk. redan afgifvit förslag ang:de det belopp af Postmedlen, som borde Statsverket tillgodokomma, och då blefve denna fråga undanskjuten.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s framställning.
Den siste värde talaren har uplyst, att saken icke härrör från någon motion, utan från en skrifvelse från Riksg:s-Kont:s Fullmäktige till SlatsUtsk.
Nu har StatsUtsk. ingen motionsrätt enl. 2 mom. af 37 § Riksd.Ordn., som säger: ”Intet Utskott, Const.- och Banko-Utsk:n allena undantagna, vare berättigad! att väcka frågor till afgörande i R.
St:rs plena, eller att uptaga andra ämnen, än de frän plena remitterade ; så vida ej, hvad StatsUtsk. serskildt angår, Konungens Propos:r enl. 27 §, till detsamma omedelbarligen öfverlemnas”.
Så vidt jag vet, är frågan ora Riksg:s-Kont:s befriande från postportos erläggande för ankommande bref, icke intagen i Konungens Nåd.
Följaktligen har StatsUtsk. varit obehörigt att framkomma med ifrågavande förslag.
Då Utlåt, således är olagligen tillkommet, borde Hr Gr. o. Landtm., enl. min tanke, icke framställa någon propos. derå, om äfven de andra Ståndens Talmän, genom ett förbiseende af grundlagens bud, sådant gjort.
Men, för den händelse, att Hr Gr. o.
Landtm, funne sig oförhindrad att i ämnet framställa propos., så ber jag att fä uptaga några af de skäf, som blifvit för bifall till Ulsk:s framställning anförda.
Man har sagt det vara stridande mot billighet och rättvisa, om Riksgrs-Kont. ålades betala ifrågavar.de afgift.
Detta är ea öfverdrift i uttryck oell förstärker ingalunda bevisningen, emedan dylik betalningsskyldighet åligger Banken och åtskilliga andra verk.
Vidare har man erinrat, att Stats-Kont. icke betalar en sådan afgift.
Det är, på sätt jag förut nämnt, högst oriktigt, att alla de verk, hvilka hafva medel om händer, med hvilka de kunna 11 * 164 Den 8 Mars e. m. betala, icke äfven göra det, ty derigenom skulle saken blifva bragt på en redig fot och Postverket få större inkomster, som det ganska väl behöfver.
Man säger, att Postverket skulle, genom bifall till framställningen, föga förlora.
Ifrågavai':de inkomst har, såsom det blifvit uplyst, under de sednare åren varit i stigande, men om förhållandet förändrades, skulle
Postverket onekligen genom förslagets antagande tillskyndas en förlust.
Det är vida lättare för Riksg:sKont. , som är Ständernas sparbössa och merendels har ganska godt om penningar, att betala några 100 R:dr, än det är för Postverket, hvars utgifter årligen stiga till följd af de förbättringar, som måste vidtagas.
Verket har derföre redan nu svårt att anskaffa den summa, som årligen bör lill Staten aflemnas.
Min tanke har icke varit, att denna fråga skulle upskjutas blott vid denna utan till en annan Riksdag, på del att förslaget om postportots nedsättning, enl. hvilket en helt annan grund för postafgifterna blefve gällande, hunnit afgöras.
Med anledn. af Hr von Hartmansdorffs bestridande af StatsUtsk:s rättighet att, till följd af Riksg:s-Konl:s Fullmäktiges framställan, granska och upgifva hvad till Kont:s förvaltning hörer, ber jag att fä upläsa början af 30 § Riksd.- Ordn., som är af följande lydelse: ”StatsUtsk., som skall bestå af Tretiosex personer, bör granska, utreda och till R.
St. upgifva Stats- ooh Riksg:s-Verkens tillstånd, förvaltning och behof”.
Ett praktiskt bevis på StatsUtsk:s rättighet att så förfara hade vi dessutom i sista plenum, då ett Utsk:s Utlåt. ang:de reparation af Riksg:s-Kont:s hus, tillkommet pä grund af Fullmäktiges skrifvelse, utaf R. o. Ad. afgjordes.
Lagerbjelke har redan erinrat om innehållet af de första raderne uti 30 § Riksd.Ordn.
Jag ber att få fästa upmärksamheten på slutet af 2 mom. i denna §, der man läser följande ord: ”Vidare åligger detta Utsk. att utröna, pröfva och föreslå det, som till Stats- och Riksg:s-Verkens behof erfordras, sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iakttagne”.
När det säges, att StatsUtsk. eger att föreslå hvad till Riksg:s-Verkets behof erfordras, så måste, efter mitt omdöme, härutaf ovilkorligen följa, att StatsUtsk. haft rättighet att göra ifrågavande framställan.
Dessutom torde jag få erinra, alt vid alla Riksdagar, åtminstone så länge jag har varit ledamot af StatsUtsk., har detta Utsk. från Riksg:s-Kont:s Styrelse fått emottaga åtskilliga skrifvelse!- i ämnen, som sedermera blifvit af Utsk. behandlade och till Ständernas afgörande öfverlemnade.
Jag tror derföre att del icke finnes den ringaste anledn. til! att vägra propos. å detta Utlät, på den grund, att frågan icke blifvit genom enskild motion väckt.
Hvad sjelfva saken beträffar, så är deij så fullständigt utredd af Gr.
Lagerbjelke och Hr Bildt, att föga eller intet återstår att tillägga.
Jag kan likväl icke underlåta att påpeka obilligheten af att Riksg:s-Kont. skall betala lösen för bref, som af andra Den 8 Mars e. 'm. 165 Auktoriteter Kont. tillskickas, samt tillika erinra, att dét 6kulle leda till en betydlig förenkling i redogörelsen, om denna skyldighet komme att uphöra.
Det behof för Riksg:s-Kont., hvilket här omtalas, hafva Fullmäktige sjelfve tillskapat; ty Kont. har mycket större penningetillgång än Postverket.
Jag tror således icke att nämnde behof kan läggas till grund för bifall å Utsk:s hemställan.
Vid betraktande af den grundsats, som städse blifvit iakttagen vid tilldelandet af fribrefsrätt åt vissa Embetsverk, medgifver jag visserligen, att en sådan rätt äfven bör tillkomma Riksg:s-Kont., enär detta Verk icke har om händer andra än allmänna medel, hvilka blifvit af R.
St:r till Kont:s förvaltning öfverlemuade; men, ehuru jag gör detta medgifvande, kan jag likväl icke finna, att den föreslagna befrielsen från erläggande af postporto är af behofvet påkallad.
Den redogörelse för dessa medel, som inom Riksg:s-Kont. måste göras, är icke, på sätt en föreg:de talare förmenat, af någon vidlyftig beskaffenhet och ökar således i ringa mån Kont:s tjenstemäns göromål.
Jag anser den föreslagna åtgärden olämplig, derföre att det vore att taga från ett Statens penningeverk, eller ett verk, som skall upbära en del af Statens inkomster, för att lägga till ett annat verk af fullkomligt enahanda beskaffenhet.
För min del skulle jag önska att, om möjligt vore, all fribrefsrätt uphörde.
Under min icke så korta tjenstemanna-bana har jag icke sällan erfarit, att denna rätt blifvit missbrukad.
Med borttagandet af denna rättighet skulle äfven missbruket försvinna och Staten blefve icke i ringaste mån derpå lidande, ty om Staten från en af sina kassor betalar till en annan, är det för Statens inkomster fullkomligt likgiltigt.
Det möter naturligtvis ingen svårighet för Konung och Ständer att inrätta Stats-förvaltningen sålunda, att de medel, som ingå till Postverket och för detsammas vidmakthållande ej erfordras, komma Statsverket till godo och den säkra vinst man af förändringen skulle skörda vore en betydlig lättnad i kontrollerna.
Man har börjat att införa sådan ordning inom Stats-förvaltningen, derigenom att fribrefsrätt för Riksg:s-Kont. ej eger rum och, efter mitt omdöme, borde detta Verk uti ifrågavar:de hänseende tjena till ett mönster för de öfriga, och icke tvertom.
Jag kan derföre icke annat än önska, att R.
St:r ville låta det förblifva vid hvad som nu är, desto heldre som, enl. min öfvertygelse, icke den ringaste nytta genom den föreslagna förändringen vunnes.
Det är omöjligt att med tystnad förbigå den siste värde talarens yttrande.
Han har sökt att framställa saken såsom vore det fråga om fribrefs-rättighetens bibehållande eller afskaffande, men derom är det f. n. alldeles icke fråga.
Här är icke fråga om alt borttaga eller icke borttaga fribrefsrätten, utan 166 Den 8 Mars e. m. frågan är: ”Skall Riksg:s-Kont. framgent behöfva betala lösen för de fribref, andra Verk tillsända Kont.”?
Om vid andra Embetsverk fribrefsrätten missbrukas, får Riksg:s-Kont. betala för dessa Verks synder och sådant måtte väl med skäl kunna kallas obilligt.
Hr Printzensköld har sagt, att det icke vore rätt att taga något från den ena kassan och lägga till den andra, men då båda äro Statens kassor, kan jag icke förstå, hvarföre man skall vara mera mån om den ena än om den andra.
Hufvudsaken är att tillse det ordning och reda i stats-förvaltningen införes, och del ifrågavande förslaget är ett steg till upnående af detta ändamål.
Jag yrkar fortfarande, att Utlåt, måtte bifallas.
Skillnaden emellan min och Hr Eildts åsigt i detta ämne är att Hr Bildt vill, att grundsatsen om fribrefsrättigheten skall i förevar:de fall tillämpas, hvilket åter jag för min del icke önskar.
Som jag anser, att denna rätt icke bör för något embetsverk ega rum, kan jag naturligtvis icke annat än motsätta mig dess utsträckning till ett Verk, som hittills denna rätt ej åtnjutit, ty rätta medlet att uphäfva en allmänt gällande regel kan väl icke vara att uphäfva de undantag från regeln, som förefinnas.
Jag vidblifver min förut i ämnet yttrade åsigt.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s förevarule Utlåt., ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att Ja varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo StatsUtskrs d. 1 och 4 dennes på bordet lagda Utlåt.
Al 50, i anleda, af väckt motion om förbättring af soldaternes vid Södermanlands Reg:te löneförmåner.
I ett föreg:de plenum har motionären framlagt åtskilliga skäl, hvilka tala för en återremiss af nu föredragna Utlåt, Jag instämmer i dessa skäl och anhåller om Utlåt:s återremitterande till StatsUtsk:s förnyade handläggning.
Sedan K. M. genom Nådig Resolution d. 23 Januari 1683 tillförsäkrat rotehållarne vid Södermanlands Reg:te lindring i roteringsbesväret, derigenom att
Kronan öfvertagit en del af deras skyldighet att aflöna soldaterne vid nämnde Reg:te och anslagit 1 T:a spannmål åt hvarje soldat, så anser jag det vara en orättvisa att något afdrag å denna spannmål eger rum.
Jag är icke i tillfälle att upgifva ifrån hvilken tid detta afdrag härleder sig, hvarom jag genom efterforskningar i Kammar-Collegii arkiv förgäfves sökt att skaffa mig uplysning, men jag tror att, i händelse en återremiss beviljas, ett annat resultat af StatsUtsk:s ompröfning möjligen vore att förvänta.
Jag tror det derföre, att jag förmodar, att Utsk. icke erhållit alla de fullständiga uplysningar, som erfordras för att bedöma denna fråga.
Äfven om Utsk. icke skulle anse rättvisan fordra beviljandet af en så Den 8 Mars e. m. 167 liten tillökning i soldatens löneförmåner, som 1J kappe spannmål på hvarje nummer, anser jag att
Staten gerna kunde göra denna ringa upoffring, hvilken icke allenast skulle försätta soldaten i en åtminstone i någon mån bättre ekonomisk ställning, utan äfven säkerligen med tacksamhet emottagas af så val rotehåilarne som tionde-gifvarne, hvilka sistnämnde nu måste lefverera 30£ kappar åt det ena hållet och kappe åt det andra.
På sätt motionären, sista gången frågan förevar, omnämnde, är detta förhållande egendomligt för Södermanlands Reg:te, enär intet annat Svenskt Reg:te har sitt aflöningssätt sålunda inrättadt.
Ett bifall till motionärens framställning vore således icke något farligt prejudikat och skulle dessutom medföra lättnad i upbörden af den till Reg:tet anslagna kronotionde.
Snart nog torde soldaten vid Södermanlands Reg:te, liksom alla öfrige löntagare, få åtnöjas med lösen efter medel-markegångspris för dessa 30| kappar spannmål, hvilket hvar och en nogsamt finner vara en inskränkning i hans sedan ar 1683 innehafda rätt att in natura tillgodonjuta detta löneanslag och högst ofördelaktigt för den, som icke alltid är i tillfälle att förvandla den kontanta lösen till bröd, såsom hittills skett med spannmålen.
En förhöjning af denna kontanta lösen, genom att den utginge för 32 kappar i st. f. 30| kappar skulle ej en gång fullt ersätta skadan af nämnde aflönings-ändring.
Således ytterligare ett skäl att bifalla motionen.
Det är sannt att detta anslag är en upoffring å Statens sida; men denna upoffring är af föga betydenhet, helst tillräcklig tillgång till spannmålens utgående i fullrågadt mål finnes uti de 134 T:r öfverskotts-tionde, som Södermanlands Reg:te, efter 1833 års lönereglering, icke får behålla, utan hvilka upbäras af'
Reg:ts-Skrifvaren och af honom sedan uti kontanta medel öfverlemnas till Kongl. Krigs-Colbm, att ingå ibland 4:de Hufvudtitelns tillgångar.
Om nu dessa medel komma arméen till godo på detta sätt eller på ett annat, är temligen likgiltigt, då summan icke är större.
På alla dessa skäl anhåller jag, att Utlåt, måtte till StatsUtsk. återremitteras och att så väl mitt nu afgifna yttrande, som det af Hr Westfelt i ett föreg:de plenum rör:de frågan afgifna, måtte få medfölja återremissen.
Jag beklagar att StatsUtsk. i detta Utlåt, misstagit sig i afseende å innehållet af Kongl. Brefvet d. 2 Februari 1833.
Den spannmål, som deruti (pag. 24 mom. 2) omnämnes, är sådan som blifvit anslagen lill Befäl, Underbefäl och Korporaler samt ingått uti nya löneregleringens beräkningar efter den uti nämnde mom. upgifne grund.
Men den spannmål, hvarom Hr Westfelt väckt jmotion, år sadan som lill fyllnad i soldaternes vid Södermanlands Reg:te lönevilkor år 1683 anslogs.
När afdraget af Ty.dels T:a å denna spannmål skedde, kan jag icke med tillförlitlighet uplysa, men tror att det 168 Den 8 Mars e. m. egde rum på 1720-talet, då åtskilliga indragningar af arméens anslag skedde till Krigs-Colhii kassor.
Hvad angår den spannmål, som omnämnes i 1833 års K.
Bref, så erfordras i afseende derå ej någon åtgärd; emedan mom. 11 pag.
14 samt andra stadganden föreskrifva, att löntagarne skola utbekomma spannmålen i fullt mått.
Men den nu väekta motionen har till syftemål en verklig förbättring af soldatens villkor med T’g:dels
Tra spannmål per man, hvilket på 1,200 nummer gör 66-| T:r eller något mindre till följd af de indragna, vakanta nummerna.
Frågan är således: vilja K.
St:r anslå denna spannmål till förbättrande af soldatens vid Södermanlands Reg:te lönevilkor, eller vilja de det icke?
På grund af hvad jag nu haft äran uplysa, anhåller jag att Utlåt, måtte återremitteras för att af Utsk. i förnyadt öfvervägande tagas.
Ilr Adelborg, Anders Otto: StatsUtsk. har, i min tanke, alltför knapphändigt affärdat denna fråga, då det endast sagt, att ifrdgavar.-de afdraget af 1? kappe per T:a ”sedan äldre tider” egt rum och således icke tarfvar någon förändring.
Dessutom har Utsk. låtit falla sig till last att hänvisa till en författning, nemi. K. Brefvet d. 2 Febr. 1833, som alldeles icke handlar om nu ifrågakomne förhållande, utan om arméens Befäls och Underbefäls löner.
Saken kan visserligen sägas röra en obetydlighet, men den hör likväl, åtminstone efter min åsigt, tagas i förnyadt öfvervägande, emedan den icke allenast rörer den ringa qvantiteten spannmål, utan äfven afser alt bereda rättelse i ett förhållande, hvaraf Södermanlands Reg:ts trupp orättvist lidit. 10S2 d. 5 Dec. ålades rotehållarne att till soldaterne vid nämnde Reg:te årligen utgifva, i ett för allt, ett visst kontant belopp i penningar, utom de natura prestationer, som, enl. öfverenskommelse soldat och rote emellan, till den förra skulle utgå.
Häröfver klagade rotehållarne, emedan de ansågo sig vara för hardt betungade. 1683 d. 23 Jan. fingo de äfven lättnad i denna börda, derigenom att Staten åtog sig att lemna en T:a spanmål för hvarje rote, svarande emot en del af de ifrån densamma utgående kontanta medlen.
När Statsverket öfvertog denna spannmål, beräknades den med samma kappmål, som i allmänhet uti landet brukas, nemi. 30 kappar fast mål eller 36 kappar löst.
Det kunde väl icke vara meningen att Kronan sedermera skulle minska denna spannmål, men så har likväl skett, enär densamma nu mera endast utgår med 30| kappar fast mål.
Således har ju soldaten icke utbekommit sin fulla rätt, då deruti fattas 11- dels kappe och derföre tror jag det vara skäl att förekomma detta tydligen orättvisa förhållandes fortfarande, äfven om man aldrig linge reda pä, när den ifrågakomne minskningen af soldatens inkomster tog sin början.
Jag anhåller derföre om Utlål:s återremitterande och utbedjer mig, att mitt nu afgifna yttrande mätte få till StatsUtsk. medfölja.
Hr Bildt, Didrik Gilli s: När denna fråga förevar i Den 8 Bl ars e. ta. 169 StatsUtsk:s plenum, hyste jag åtskilliga betänkligheter att bifalla Utlåt., men jag blef då underrättad om, att Utgifts-afdelningen, der frågan blifvit förberedd, kommit till det resultat, som Utlåt, innehåller, efter att hafva ganska noga granskat de tillgänglige handlingarne och inhemtat uplysningar frän Stats-Kont.
Till följd häraf ansåg jag mig ej hafva skäl att reservera mig emot Utsk:s förslag.
Emedlertid har Frih.
Palmstjerna nu anfört åtskilliga förhållanden, som visa att 1833 års K.
Bref icke är på förevarrde fråga fullt tillämpligt, och vill jag derföre icke motsätta mig en återremiss pä det att Utsk. måtte få tillfälle att taga saken i förnyadt öfvervägande.
I afseende å den , siste värde talarens yttrande, att SlatsUtsk. alltför knapphändigt och utan förutgången motivering afspisat motionen, ber jag att få fästa upmärksamheten deruppå, att, enl. min åsigt, sä väl det förhållande, att det öfverklagade afdraget sedan äldre tider egt rum, som ock det citerade K.
Bref, naturligtvis under förutsättning att det verkligen är på frågan tillämpligt, utgöra fullt tillräckliga motiver för afstyrkande af denna motion, hvars föremål i allt fall ej kan sägas vara af annan än underordnad vigt.
Jag föreställer mig, att ett Utsk., så öfverhopadt af de mest maktpåliggande göromål, som StatsUtsk.
, icke bordt förspilla tiden med att, omständligare än som skett, ingå i efterforskning, huruledes ett, etil.
Utsk:s mening, lagligen existerande förhållande upkommit, synnerligast som, enl. min upfattning, det ligger en större förtjenst uti att säga en sak tydligt och klart än att uttänja bevisningen i längden; och anser jag således
Utsk, ej hafva förtjent de förebråelser, Hr Adelborg emot detsamma riktat.
De anmärkmr, hvilka blifvit framställda emot StatsUlsk:s nu förevar:de Utlåt., synes mig vara af den beskaffenhet, att de böra föranleda en återremiss af Utlåt.
Jag ber endast att få erinra, att då frågans första handläggning och utredning tillhört StatsUtskrs Utgifts-afdeln., så torde det vara förlåtligt, att ledamöterne af de andra afdelmne ej deråt hunnit egna all den upmärksamhet och tid, som varit önskvärd, helst desamma i hög grad tagas i anspråk af mera maktpåliggande ärenden.
Som jag redan nämnt, finner jag de gjorda anmärkmne icke sakna befogenhet och förenar mig således i begäran om Utlåt:s återremitterande.
Att orsaken till ifrågavande Utlåt:s mindre tillfredsställande beskaffenhet skulle ligga uti, att StatsUtsk. arbetar på serskilda afdelningar, kan jag icke godkänna, ty det göra ju alla Utsk., och kan jag således för min del ej finna, att .Hr Bildt genom denna ursäkt förmått rentvå Utlåt, från de 2:ne fel, som obestridligen ligga detsamma till last, nemi. att det utan sakkännedom och allt för knapphändigt halkat öfver denna fråga samt slutligen citerat en författning, som icke alls har tillämpning på saken. 170 Den 11 Mars f. m. Frih. af Schmidt:
Jag ber att få fästa StatsUtskrs leda* möters upmärksamhet på ännu.en sak, nemi. att 1683 års K.
Bref blifvit i Utlåt, orätt citeradt.
Utsk. säger, att, till följd af berörde bref, den ifrågavar:de spannmålen utgår med endast halfrågadt mål, eller 30f fasta kappar på T:n.
Härom nämner likväl det K.
Brefvet ingenting, utan det talar endast och allenast om 1 T:a spannmål.
Detta är en högst vigtig omständighet och ett ytterligare skäl till återremiss.
Hr Westfelt, Otto Wilh.:
Enär ingen talare motsatt sig ifrågavande Betänk:s återremitterande lill StatsUtsk., anser jag det såsom gifvet, att återremiss kommer att ega rum, och får då anhålla, att mitt i ett föreg:de plenum afgifna yttrande måtte få till Utsk. medfölja.
Propos. till bifall å StatsUtsk:s förevande Utlåt, biet-härefter framställd, men besvarad med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot detta Utlåt, gjorda anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande, samt dertill svarades Ja. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. £ 11 på aftonen.
Lördagen den 11 Mars 1854.