Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Må de nu befintlige invaliderne pensioneras, ty, uppriktigt sagdt, tror jag ej alt en enda af dem blifvit blesserad i fält, men bibehåll inrättningen, så att, när krig inträffar, verkeligen förtjcnle personer der må kunna bli vårdade och njuta underhäll.
Ex. Ilr Gr.
Ehuru jag icke i mitt förra yttrande påyrkade återremiss af delta utlåt., har jag nu, 12G Den 7 November. efter de upplysningar jag under discussionen vunnit, ändrat min tanka, och begär antingen återrcmiss eller afslag.
Frih:ue Cederström och Palmstjerna hafva nemi. gifvit tillkänna, att salig Konungen gifvit 100,000 r:dr, eller som Frih. Palmstjerna sagt, 80,000 r:dr till denna inrättning, hvaröfver Utsk. icke synes kunna disponera.
Jag har tänkt efter, alt den calcul, som Utsk. uppställt, icke malte vara riktig i tvenne afseenden; nemi. först deruti att utgiflerne blifvit beräknade till 17,500 r:dr b:co, hvilken summa, fördelad på invalidernes antal, belöper sig lill 207 r:dr på hvarje; men man bör besinna, att eu stor del af dessa invalider hade, innan de å inrättningen intogos, pensioner ur Wadstena Krigsmanshuscassa, hvilka pensioner, efter pensionärens inrymmande å Ulriksdal, åter ingått till nämnde cassa, som derigenom fått en besparing på några lusen rd:r, som äfven böra komma med i räkningen.
Den andra omständigheten är den, att Utsk. proponera!- att gifva pensioner af ända till 80 r:dr till hvarje corporal och soldat; men det kan ej låta sig göra, såsom varande en motsägelse mot sjelfva Wadstena Krigsmanscassas pensionsstat, som gifver 12 och 24 r:dr i allmänhet och 36 r:dr ät de mest blesserade.
Huru skall då en så stor pension som 80 r:dr kunna medgifvas?
Hvad angår den fiende, som, enligt en talares utsago, egentligen skall besvära in va liderne, nemi. ledsnaden, så var det, åtminstone under den tid jag tjenstgjorde som Generaladjutant för arméen, anbefaldt, alt de skulle förrätta trädgårdsarbete, hvarigenom de voro väl oceuperade under sommartiden, och hafva några små slöjder för sig under vintern.
Jag förenar mig med Frih.
Cederström i begäran om afslag.
Hr Mannerskantz:
Förhållandet lärer vara, alt en fond af 15,000 å 17,000 r:dr linnes, som skall användas, för alt med räntan derå på gamla dagar försörja afskedade krigsmän, och dä bör väl frågan bli, huru dessa medel skola pä det fördelaktigaste sätt användas, sä att det kommer det största möjliga antal lill godo, och hvar och en af detta antal åtnjuter likadana fördelar, som om några fä blifvit särskildt pensionerade.
Delta kan ej tillgå på annat sätt, än att man utbetalar medlen, så att dermed åstadkommes den största nytta.
Närman inrymmer dessa krigsmän pä en inrättning, sådan som den vid Ulriksdal, så blir kostnaden, sorn hvar och en ser, tre gånger sä stor, som om contanta pensioner gäfvos och peusionärerne sjelfve tillätos alt uppsöka sig vistelseorter, dem de linna för sig lämpligast.
Således, dä ett antal krigsman, 3 ä 4 gånger större, kan underhållas genom ett annat förvaitningssätt, så uträttas ju också 3 å 4 gångor större nytta med anslaget; och jag ser ingenting som hindrar, att låta denna fond stå såsom en särskild inrättning, hvarutaf pensioner af t. ex. 40 r:dr af Konungen kunde utdelas ål dem, sorn Ijcnt en viss lid, då man företrädesvis kunde gynna soldaten ur den värfvade delen ur armeen, som kanske under 20 är gjort garnisonsljenst, gått pä Den 7 November. 127 vakt hvar fjerde natt, och följaktligen varit i ett släp och ett arbete, med hvilket intet annat är jemförligt, att, säger jag, mildeligen på gamla dagar försörja dessa utsläpade varelser, hvilket de verkligen blefvo med en summa af 40 till 50 r:dr, och som kunde förökas genom egel arbete, hvarigenom ledsna den förjagades.
Hr Hjerta:
Cederström förklarat, alt han icke har något deremot, alt de nu var. invaliderne pensioneras, blott sjelfva inrättningen, utan invalider, hi beli äl les, så tager jag mig friheten fästa Frih:s uppmärksamhet derpå, att StatsUtsk., genom dess nu föredragna betänk., just precist gått denna hans önskan till mötes, då nemi.
Utsk. tillstyrker, att invalidinrätt ningen ä Ulriksdal malte så lill vida upplösas, alt det der befintliga manskap flyttas derifrån, men tillika säger, att K.
M. mätte i und. anmodas att lill R.
St. aflåta en nåd. propos. rör:de Invalidfondens framtida användande.
Hvad åter en annan värd talares anmärkn:r beträffar, alt Wadstena krigsmanshuscassas reglemente skulle lägga hinder i vägen, att gifva något mera i pension, än hvad nämnde reglemente föreskrifver; så skulle jag tro, att om 11.
St. besluta och K. M. i nåder täckes gilla deras beslut, att anslå en fond lili ytterligare pensionering, sä kan Wadstena Krigsmanshuscassa och dess
Direetion icke hafva något särdeles deremot, dä äfven i värsta fall det skulle gå an för K. M., som skulle sanctionera R.
St:s nyssnämnde beslut, alt ändra Wadstena Krigsmanshuscassas reglemente.
Den siste värde talaren har sä klart och fullständigt utredt ämnet, att jag anser ingenting vidare derom vara alt säga, utan anhåller endast om bifall till betänk., såsom äfven öfverensstämmande med Frih.
Cederströms önskningar.
Allas mening tyckes vara ense derom, att de tillgångar, som finnas, skola användas till förmån för afskedade soldater; hela tvisten vänder sig sålunda endast omkring formen för delta användande.
Jag vill då blott anmärka en omständighet, som icke blifvit vidrörd, och frågar: om den form kan anses lämplig, der administrationskoslnaderne uppgå lill emellan 40 å 50 proc. af den summa, som användes för invaliderne sjelfva.
Ilr Lagerhjelm, Pehr:
Då frågan blifvit väckt, rör:de ursprunget af medlen för Invalidinrättningen å Ulriksdal, får jag meddela den upplysning, att en af R. o.
Ad:s härvar. ledamöter sjelf anslagit en summa af 2000 Preussisk courant till denna inrättning.
Jag vill icke ingå i den discussion, som här blifvit förd, rör:de det fördelaktigaste sättet för Invalidfondens användande, men för den händelse, att en sådan uppgift, som den jag nyss lemnat rör:de nämnde fonds ursprung, kan något vägleda förhållandet af dess disposition, så har jag tagit mig friheten meddela densamma till R. o. Ad:s prot.
Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Då jag förut yttrat, att 128 Den 7 Kovember. några enskilde medel icke voro till denna inrättning anslagnc, får jag personligen tacka IIr Lagerhjelm för den upplysning, han nyss meddelat, och hvilken icke kan jufvas, enär en härvarande ledamot är den, som gjort donationen.
Mitt yttrande härledde sig frän de upplysningar, jag erhållit af Sccrctcrarcn vid Directionen öfver den ifrågavar. inrättningen, och hvilka jag derföre ansåg fullt tillförlitlige.
En värd talare, understödd af flere andre, har i synnerhet yrkat, att den kostnad, som nu förorsakas
Staten af några och 80 invalider, skulle användas till pensionering af värfvade soldater, på det att ett större antal, än som nu är fallet, måtte deraf komma i åtnjutande.
Jag erkänner fullkomligt, såsom hvar och en torde känna, att man för bättre pris, än nu sker, kan på landet underhålla en soldat; men jag får tillika upprepa, alt det ingalunda är hvad som nu bör tagas i betraktande, utan är detta, enligt min förmening, den moraliska inverkan, hvilken en så beskalfad inrättning, som den å Ulriksdal utöfvar på den tjenande soldalen.
Hr af Harmens, Henr.
Jag ber att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på de första raderna af förevar, betänk.
Der står: ”Invalidpersonalen utgjordes år 1841 af 14 officerare, 10 underofficerare och 58 man, tillsammans 82 personer, eller det högsta antal, som på en gång får vid inrättningen antagas.
De tillgångar, som för Invalidinrättningen äro anslagne, bestå lill större delen af indelningar.
I anseende till höga markegångar hafva dessa inkomster varierat emellan 20 oell 24,000 r:dr årligen, dä deremot man af Utsk:s betänk, linner, att utgifterne för vid inrättningen varande invalider varierat emellan 15 och 17,000 r:dr.
Det är sålunda det härigenom uppkommande årliga öfverskott, som egentligen bildat Invalidinrättningens nuvar. fond, af omkring 80,000 r:dr.
Men dä nu vid denna inrättning icke flere personer kunna intagas, än de, hvilka redan der äro, och dä för öfrigt de medel, hvilka utgöra dess nuvar. fond, icke får till något annat ändamål användas, så är ju K.
M. derigenom förhindrad att pä ett ändamålsenligt sätt disponera skillnaden emellan hvad som till inrättningen åtgår och det som till Slaten för samma ändamål inflyter, och tror jag att denna omständighet bör tagas i betraktande för bifall lill betänk.
En värd talare har sagt, att administrationskostnaderne för Invalidinrättuiugen å Ulriksdal uppgå lill 40 ä 50 proc. af utgifterne för året; men denna calcul är enligt min tanka ganska oriktig.
Af betänk, synes nemi. att innevar. års stat bestämmer för aflöning, d. v. s. den egentliga administrationskostnaden, 2,653 r:dr.
De öfrige, omkostnaderne, såsom för invalidernes underhåll, 9,567: 34. 8, beklädnad 2,500, samt åtskillige andre utgifter, såsom ved, ljus, reparationer, 2,778: 45. 4., lära ej kunna räknas lill administra - Den 7 November.
129 slrationskostnadcrnc.
DS liela den pS slat uppförda summa utgör 17,500 r:dr, sS måtte 2,653 r:dr 16 sk., d. v. s. den egentliga administrationskostnaden, icke deraf utgöra mellan 40 oell 50 proc.
Jag får för öfrigt tillägga, att den fond, som nu finnes, hufvudsakligen är samlad genom besparingar och reserverade medel af f. d.
Adclsfane-regitet, och att hvad sorn blifvit till inrättningen skänkt, såväl af Konungen, som af enskilde personer, åtgått lill inrättningens första uppsättning.
Ilr Gripenstedt:
Den siste värde talaren har den oturen, att ofta antingen höra illa eller citera orätt.
Jag har icke sagt, att adminislrationskostnadernc för Invalidinrättningen å Ulriksdal utgjorde 40 ä 50 proc. af liela anslagssumman, men jag har sagt, att den utgjorde 40 ä 50 proc. af hvad för invalidcrncs egen räkning- åtgår.
Till administrationskostnader räknar jag nemi. hvad som å staten finues uppfördt under rubriken för aflöning eller 2,653: 16, äfvensom de under rubriken atskillige andra utgifter uppförda 2,778: 45. 4., enär desse utgifter icke direet komma invaliderna tillgodo, men uppkomma lill följd af inrättningens beskaffenhet och existens.
Om de rätteligen böra kallas administrationskostnader eller något annat, lemnar jag derhän — namnet betyder föga; saken är densamma och obestridlig.
Dessa summor, sammanlagda öfverstiga 5,000 r:dr, och om jag jemför denna summa med hvad som till invalidernes underhåll och beklädnad årligen åtgår, hvilket i staten finnes upptaget till något öfver 12,000 r:dr, så befinnes ganska rikligt den förstnämnde af dessa summor utgöra emellan 4 0 och 50 proc. af den sednare; II. S. 13.
Hr Westerstrand:
Afven om jag skulle medgifva, hvad jag likväl icke kan, att de under rubrik atskillige andra utgifter upptagne 2,778: 45.
4. skulle, tillsammans med den under rubriken för aflöning bestämda summa af 2,653: 16, utgöra adminislralionskostnaderne, sä mätte viii ändock deu deraf uppkommande summan 5,432: 13.
4. icke utgöra mellan 40 och 50 proc. af 17,509, efter Spolens uträkning.
Ilr von Hartmansdorff, Aug.:
I hvarje Iand, och särdeles i ett fattigt, sådant som vårt, mäste såsom grundsats vid allmänna medels användande gälla, att man med de ringa medel man äger, uträttar mycket, eller gör det största möjliga gagn.
När man nu ser, att hvarje invalid om året kostar omkring 200 r:dr, och man å andra sidan vet, att för en summa af 50 r:dr b:co, kanske r:gs, skulle en sådan gammal krigare kunna inaccorderas hos enskild man på landet; så finner man lätteligen, på sätt atskillige talare yttrat, att 6 eller åtminstone 4 gånger så många invalider, som för närvarande sker, skulle kunna underhållas, om summorna användes på annat sätt.
Jag tager således för gifvet, att allmänt gagn skulle befordras, om StatsUtsk:s betänk, bifölles.
Återstår då en fråga, huruvida den 4 H. 17 130 Den 7 November. prakt, soin omgifvcr de få invalidcrno på ett Kongl, slott, kan godtgöra skillnaden mellan det större antal, som pii annat sätt skulle kunna underhållas?
Månne soldalen, vare sig den värfvade eller indclle, sätter något värde på ett lefnadssätt, sådant som invaliden tillbringar å Ulriksdal?
Ilar lian varit indelt soldat, så önskar han utan tvifvel alt få förblifva i sin landsort, bland sina sliiglingar och bekanta.
Ar lian åter värfvad, sä skulle jag tro förhållandet vara Icniligen lika, och i alla fall torde lian icke linna behagligt all lefva inskränkt lill en viss ort, hvilken mäste förekomma honom såsom ett fängsel.
Det är åtminstone en cascrn, iler lian, vid äfventyr att eljest lida nöd, mäste förblifva lill sin död.
Men skillnaden mellan den cascrn, i hvilken lian lefver dä lian är verksam, och den i hvilken hail kominer, då lian icke liar något alt göra, är den omtalade fienden ledsnaden, som intill döden förföljer honom.
Ledsnaden åter kommer alt föranleda spel, dryckenskap och annan liderlighet.
I sjelfva det präktiga Hotel des luvalidcs i Paris insmyger sig ledsnaden äfvenväl.
Man slär ej ut med samtal om framfarna bedrifter allena, man mäste äfven uträtta något för ögonblicket.
Väl påstås, alt den värfvade soldaten icke har någon hemort, emedan han vistats så länge i garnisonen, att ingen mera känner honom i ilen landsort, hvarifrån han kommit, och att han icke önskar återvända dit; men om R. o. Ad. behagar genomläsa Ulskis tillstyrkande i denna punkt: ”att nemi. lill K. M. i und. öfverlemna all, intilldess närvar, nåd. propos. kan varda afgifven och Ii.
S:s beslut i äuinct meddcladt, disponera ej mindre Invalidhusfondens reserverade behållning och derå uppliipande räntor, än ock inflytande inkomster, för alt användas lill det ändamål, sorn med inrättningens stiftelse varit afsedt”; så synes häraf, att om någon särskild omsorg finnes af bchofvet påkallad för den värfvade soldaten, skild från den vård, som egnas åt den indclle, är det ju K.
M. öppet lemuadt, alt genom vederbörande derom draga försorg, hvarigenom all farhåga i detta fall försvinner.
Jagtror, för min del, att StatsUlsk:s belänk. är välgrundad!; oell kau icke annat än tillstyrka bifall derå.
Peyron, Gustaf Abraham:
Jag får nu förnya hvad jag redan förut haft äran yttra, att inrättningen visserligen lill sitt syftemål är skön och herrlig, men all den nu alldeles icke motsvarar sitt ändamål.
Alt deremot nu genast upplösa densamma, är snart sagdt omöjligt, emedan de personer, som der finnas, knappast skulle blifva emottagna i deras landsorter; jag får likväl på de skäl, som den siste värde talaren anfort, tillstyrka bifall till betänk.
Jag skulle icke besvärat II. o Ad. med att ytterligare begära ordet, om icke Hr von Hartmansdorffs yttrande dertill gifvit mig anledning.
Den värde ledamotens yttrande om invalidhuset i Paris, samt hans förmening, att man icke dagligen skulle kunna sysselsätta sig endast med be - Den 7 No v e ni l> e r. 131 rättelser om sina egna bedrifter hafva föranledt mig att förklara, det jag äfven haft tillfälle att besöka ofvannämnde invalidhus, der jag, såsom sjelf en quasi-invalid, fastän då ännu i activ tjenstgöring, hlef mvckct val cmoltagen och hade tillfälle att se, det sysselsättningen der var fullt ut lika liflig, som i det allmänna lifvet.
Jnvalidernc v oro nemi. större delen af dagen samlade i det dervar. bi!>lio!boket., hvarifrån arbeten förskrifva sig, lill och med ganska ypperliga arbeten, hvilkas författare voro invalider.
Jag skulle således tro, alt äfven på ett sådant ställe kan för den gamla krigsmannen beredas tillfälle alt genom sina kunskaper och sill arbete gagna sitt fädernesland.
Hr Rosenblad, Bernhard:
Det förekommer mig, som om de betänkligheter, hvilka bär möll antagandet af Utsk:s förslag, härledt sig från tvenne ädla, om ock missförstådda orsaker — vördnaden för en stor, nyss förlorad Konungs minne, och aktningen för af honom lill i fråga var. inrättning gjorda enskilda dispositioner.
Den förutsättning är otvifvelaktig! riktig, att d. v.
Kronprinsen Carl Johan hade en hufvudsaklig del i stiftandet af Invalidinrällningcn pä Ulriksdal, och alt denna är en bland de många välgörenhetsinrättningar i vårt land, som njutit prof på Hans enskilda frikostighet.
Då den ädle Fursten med värma omfattade denna inrättning, leddes
Han af tvenne, Hans hjerta värdiga syften, det ena alt bereda de för honom så kära gamla krigarne, som egna t sin lefnads krafter åt hans nya fäderneslands försvar, en sorgfri lefnad, och det andra att uppresa ett värdigt monument ät nationaläran.
Men hafva dessa ädla syften blifvit uppnådde?
Om än en öm omvårdnad gjort hvad som varit möjligt, för ali bereda den sorgfria lefnadcn, torde dock kunna antagas, alt, i de flesta fall, de gamle invaliderna kunnat med mindre kostnad skaffa sig mera trefnad, om de efter behag fått välja boningsplats, och, hvad monumentet åt nationaläran beträffar, torde de Heste Svenskar, som sett denna inrättning och räknat antalet af invalider, icke hafva iemnat den med känslor af nationalstolthet.
Jag tror sålunda, att man under nuvar. förhållanden, skulle mera handla i den store stiftarens syfte, genom bifall lill betänk.
Dock reserverar jag mig uttryckligen emot det förslag, en värd talare nära mig framställt, all inaecordera invaliderna efter 50 r:dr b:co eller r:gs stycket.
Trefnud för de gamla krigarne under deras återstående lefnad var det vackra syftet hos det Konungsliga hjertat, och det vinnes icke genom att utbjuda deras underhåll ät den minstbjudande.
Men sådan svncs icke StatsUtsk:s afsigt hafva varit.
De af Ulsk. föreslagna summor, 200 r:dr b:co för en officer, 13,“SJ r:dr för en underofficer, och 80 r:dr för en soldat lyckas tillräckliga för en tarflig trefnad, helst med någon till ökning för den officer, som icke skulle äga särskild pension; och dä Utsk. tillika föreslagit, alt inrättningens hela behållning och alla inkomster ställas till Konungens disposition, intill dess 13 2 Den 7 Novemi)er.
K. propos. om användandet af funden kan afgifvas, är det ej tänkbart, alt hvarken Konungen kan föreslä eller R.
St. beslnta »agot undandragande af fondens närvar, tillgångar från dess egentliga föremål.
Under denna förutsättning skulle ett dubbelt antal pensionärer kunna med åtminstone lika trefnad finna underhåll, och för de få, hvars värnlösa belägenhet ieke tillät dem att sjelfve foga anstalt om sin försörjning, kunde lätteligen åtgärder vidtagas, äfven om större kostnad behöfdes, genom vcderhtde befäl.
Beträffande dispositionen af de enskilda, af högsts.
Konung Carl Johan anslagna medel, så, då den Konung, som komroe all bestämma användandet, är den store händangångnes ende son oell arfvinge, torde betänkligheterna äfven i detta fall försvinna.
Blifver på detta sätt åt ett större antal af fosterlandets gamla försvarare, spridde i alla landsorter, en tarflig trefnad beredd, skall otvifvelaktig! i ökadt mätt välsignelse nedkallas öfver den store Konungs minne, sorn ursprungligen, om ock i annaa form, beredt denna trefnad och derföre offrat egna tillgångar, och dä de unga krigarnc blifva i tillfälle alt öfverallt se, huru de gamle icke af Konung och fädernesland blifva förgätne, skola de vinna ny uppmuntran att i behofvets stund hafva lif och blod osparda.
Jag hoppas hafva ådagalagt, alt hvar och en, som lika med mig är genomträngd af den innerligaste, den djupaste vördnad och tacksamhet för den nyss bortgångne store Konungen, med lugnt samvete kan bifalla betänk.
Jag härmed den summa, hvilken jag uppgaf såsom möjligen tillräcklig för invalidernes underhåll, icke egentligen velat fästa mig blott vid deras underhåll, som för närvarande innehafva högre officersbeställningar, eller som äro alldeles oförmögne alt sjelfve bidraga till sitt uppehälle; ulan jag har tagit summan i allmänhet, fullt öfvcrlygad derom, att en bonde eller annan på landet boende person, som erhåller 50 r:dr h:co eller r:gs contenia penningar, skulle anse denna summa utgöra en så betydlig tillgång för hans kronoutskylder och andra utgifter, att han utan tvifvel toge i sitt hus en person, som, ehuru gammal, dock kunde vara honom lill åtskillig hjelp i afseende på husets efterseende under de arbetsföres frånvaro vid skörden, och hvarjehanda små sysslors förrättande året om.
Dessutom bar den gamle soldalen sjelf utan tvifvel mycket mera trefnad af jemn sysselsättning efter sin förmåga samt af vistandet i en huslig krets, omgifven af verksamma menniskor, lill hvilka han antingen redan varit, eller då kommit i dagliga förhållanden, än att i en casern tillbringa ett sysslolöst lif, hvilket, långt ifrån att förädla, endast skulle försämra honom.
Palmstjerna, Nils Fredr.:
Jag tror, att ett medel skulle gifvas att förena de stridiga meningarne.
Utsk:s egentliga tillstyrkande vid delta betänkande lyder som följer: ”Att R.
St. hos K. M. i und. anhålla, dels att Invalidinrättningen å Ulriksdal må upplösas och dervarande slott återgå lill Den 7 November. 133 dess egentliga bestämmelse, eller blifva ledigt för annat ändamål, dels oell att K. M. täcktes till II.
St. aflåta nåd. propos. rör:de Invalidfondens tillgångars användande på ett sätt, hvarigenom det med desse medel afsedde ändamål må kunna befrämjas; och torde, för den händelste all ifrågar. und. hemställan skulle af K. AI. i nåder bifallas, II.
St. derjemte lill K. AI. i und. öfverlemna alt, intilldess nämnde nåd. propos. kan varda afgifven och R.
St:s beslut i ämnet meddeladt, disponera ej mindre
Invalidhusfondens reserverade behållning och derå upplöpande räntor, än ock inflytande inkomster, för alt användas lill del ändamål, som med inrättningens stiftelse varit afscdl”.
Om den förra delen af detta Utsk:s tillstyrkande alldeles ur detsamma utgick, så tror jag, alt de olika meningarue skulle på det bästa sätt vara förenade.
Då nemi. i alla fall lill K.
M. skulle äfverlemnas, att i detta ämne till R.
St. aflåta en nåd. propos., då dessutom svårigheter och betänkligheter synas visa sig ang. dispositionsrätten af de fonder, som utgöra Invalidinrältningens egendom, då alla dessa betänkligheter komma till de flere skäl, som för och emot bär blifvit yttrade, så skulle jag tro, att man gjorde bäst, alt inskränka Utsk:s tillstyrkande till följande uttryck: alt R.
St. hos K. AI. anhålla, att K. AI. täcktes till R.
St. aflåta en nåd. propos. rör:de
Invalidhusfondens tillgångars användande på ett sätt, hvarigenom det med desse medel afsedde ändamål må kunna fullständigare befrämjas.
Det öfriga af Utsk:s förslag skulle då i detta fall fordra en ganska ringa förändring i rcdactionen.
Jag instämmer till alla delar uti det yttrande, som Hr Rosenblad afgifvit, och tillstyrker bifall å betänk. i dess helhet.
Öfvcrläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter II.
Ex. Hr Gr. och Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Stalslltsk:s förevar, utlåt.
Ropades ganska starka ja, blandade med några nej, i följd hvaraf 11.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt ja öfverrösta! nej.
Cederström begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voteringspropos. :
Den som bifaller StatsUlsk:s utlåt.
N:o 45, i anledn. af väckt motion om upphörande af Iuvalidiurällningen å Ulriksdal, voterar j*-1, den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad.
StalsUtsk:s förenämnde utlåt.
Efter voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit, som följer:
Ja —71.
Nej —22. 134 Den 7 Noveni ber.
Företogs till afgörande hvad SlatsUtsk., i dess ang:de regleringen af utgiflerne under riksstalens 4:dc hufvudlitcl afgulna utlåt.
N:o 37, uti första punkten under Litt. n) i afseende pä Invalidhusfondens hemmansräntor tillstyrkt, med pröfningen af hvilket tillstyrkande, enligt d. 23 sisth Oct. fatladl beslut, anstalt i afvaklan på den nu försiggångne pröfningen af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 45.
Frih. Cederström, Jacob: Ehuru R. o. Ad. genom votering afslagit frågan om afslag å betänk.
N:o 45, rör:de Invalidinrättningens å Ulriksdal upplösning, så anhåller jag likväl, alt det nu ifrågavar. anslaget måtte förblifva på 4:de hufvudtileln såsom en armeens tillhörighet, och alt det icke mätte på allmänna indragningsslaten uppföras, hvaraf följden skulle blifva, i händelse af de nuvar. invalidernes afgång, ali fonden Liefve besparad, och således inginge uti beräkningen af statsverkets tillgångar i allmänhet, hvilket jag för min del i allo bestrider.
Jag anhåller således, att detta memorial af StatsUlsk:s utlåtande N:o 37 måtte lill Ulsk. återremitteras, med förständigande, ali It. o. Ad. anser, att summan bör på 4:de hufvudliteln förblifva.