Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förekommer mig afwen at Bonde-Ständct borde eftersinna, at skattehemmanen, i allmänhet, som redan den tid dä Frälse til större delen wörö
Kronohemman merendels warit i äldre tider i tillfälle at utwidga deras hemmans gräntsor, och sedermera genom hemmanens klyfning sine ägor til widsträcktare nyodlingar begagnat, nu innehafwa hemman, efter beräkningen af hemmantal, af lika, om ej större wärde af Frälsehemmanen med dest dermed sammanbundns frälserätt, samt at i följd deraf, om hemmans förmänligare beskaffenhet 744 Dcn 15 Imrik. och större wärde stulle tjena til grund för cn framtida bestattning, en flik bestallning stulle i jänmferelse til Frälse ägendomarne, aflöpa til Skattehemmanens förlust i almänhet, sä at de sednare mera än de förre ädrogo sig tilökning i almänna styldigbetcr.
Om det anses lämpeligt, at jämte el lil Bonde ^ Ständel meddeldt wägrande sivar, framställa desie consillLiLtjoneo, torde de bereda deras fränträde ifrän et pästäende likasä vrättwist til sin grund som wädeligt, i anseende til den i ägande rätten därmed äsyftadc stafning.
Skulle äter Bonde-Ständet, urstränka sig til den enstan, at i krigstid Ranch Ners och insockne Henrman mäge i Kronoffjutsningarne deltaga, will jag för min del bertil lemna bifall/med det förbehäll, at hwar och cn äbo pä mindre hemman än fjerdedels mantal, mäge utan afseende pä större eller mindre hemmansdelundcr fjerdedels Mantal,deltaga i silke Krono stutsningar, efter nratlag, och icke efter bemmantals beräkning, under den säkra förmodan, at en författning kan förwäntas, som sä bestämmer hemmanens förbindelse i afseende pä Krono stjutsningar, at Hemmansbrukaren kan tryggas för den genom denna tidens Kronostjutsningar dem hotande undergäng.
Herr ^lontAomer^, ^LbiLrl, hade afgifwit följande hwilket uplästes: E dMjttkt hemort al! / Dä Ridderffapet och Adeln genom sitt dcn 8 i denne mänad fattade beslut, opämint och utan annan inflytelse än öfwertygelsen at up offrin - Den 13 I"nii. 745 offringar moro nödwändige för at mota samma beredvillighet af Med-Stander, bortgifwit snart sagt det enda som återstod af dest irivli-gie-r, utom den at nu äfwen fä besitta Säterier lika med alla andra, som dem kunna ärfwa eller för. wärfwa:
Sä thckes mig at ingen upoffring af detta Stand skäligen mera kan äskås:
Destutom skulle Säteries friheten rubbas och innehafwarnc deraf äläggas att prestera Soldat och utgöra alla stags ffjutsningar lika med andra Hemman; Sä inser jag intet mera hwad det will säga, at wara Adelsman, annat än blotta namnet, eller hwartil det tjenar, at hafwa talan wid Riksdagar, när man intet kan motwarka et sä orimligt och ägande rätten kränkande tiltag; bwarföre jag för min del belt och hällit afslär Bonde-Ständets ost mcddelte framställning iden wägen, och anhäller ödmjukast at detta för mill räkning mätte i dagens brococoll intagas.
Stockholm den iS Junti i8v4. ksbian Herr Lil ver8tolpe, 6u8tLk ^bi-Lbsm, upropad, anförde, at han öfwer det nu företagne ämnet upsatt stna tankar, ej i afsigt at dermed leda Ridderffapets och Adelns beslut, b wilker han wore öfwcrtygad ffulle bestämmas blott af rättwisan, utan för at upgifwa nägra grunder, enligt hwilka denna rättwisa tydligen bör kunna inses och felagtiga upgifter och slutsatser rättas.
Han anhöll "tillika at nägon som bade starkare röst än han wille ätaga 'sig at upläsa hans anmärkningar. 746 Den i5 Iunii.
Friherre Ivsaunc-rbiLM, tä-rrs ^ngU8t, frarnträdde dä til bordet och upläste följande Herr L-1versto!yes Oiclii-.nen.
Utdrag ur lck e m o r i a l e t. ,:o
Sattsen:
Al nw.n bär deltaga i Statens utgifter och förswarswcrk i proportion af ägande rätten i Samhället.
Anmärknings r.
Denna satts stödjer sig pä et alldeles oredigt begrepp om ägande rätt.
Det är ej ägendomens warde, som gör besittningen deraf helig.
Lagen bär skydda den mindsta ägendom lika mycket som den största, och et inbrott emot besittningen af et torp är lika stort brott, som dek. emot det största gods.
Meningen torde wara, at den som äger större förmögenhet bör mera bidraga Lil Statens behof änden fattiga.
Den sattsen är sann, men har alldeles icke at göra med ägendoms-rätten, som är Nägot helt annat än ägendomsstorlek ty den förmögnare bör ej betala mera, derföre at staten hos honom skyddar en större,ägendom. utan derföre at hans förmäga at understödja staten som skyddar det hela, är större än den fattigas.
Detta äter har ingen gemenskap med naturen af hans ägendom. 2:0
De inkast som göras emot denna satts torde snarare komma ifrän egna afsigter, än isrän sann öfwertygelse.
Om sjelfwa sattsen, enligt ofwannämnde grund, är falsk, sä förfaller wäl beskyllningar - Den 15 Jurin. 747 ningen eif sig sjelf.
Jag will sock ej underläta at anmärka detta sätr at göra fordringar, hwilka man kallar billiga, men likwäl beskylla dem som dem bestrida för egna afsigter eller är det en otillätlig afsigt at wilja förswara de rättigheter manckagligcn ager-'
Och huru bör den afsigten kallas, at, i stöd af salsta slutsatser, wilia fordra störandet af Medborgares äganderätt?
Utan twifwel hafwa de agtmngswärde Ledamöter af det hederwärda Bonde Ständer, som under detta i^-iuori3l tecknat sina namn, ej insett widdén, hwarken af denna beskyllning, eller af sina fordringar, och at den förra fördömmer deras egen åtgärd at yrka sit interesie/ och de sednare fluteligen leda til at uphäfwa säkerheten af deras egen besittning af sin jord.
Et lika folk bör njuta lika rätt, och dä af Naturen all jord är lika, bör den ock beffattas efter enahanda grund i förhållande til desi godhet och afkastning.
Aum.
Wid första päseende förefaller detta skäl gansta bindande, men det uthärdar ej anwänoningens pröfning.
- Den lika rätt som Medborgare njuta i Staten, är och blir i cwigbet alldrin til annat, än til lagens beskydd.
Ek tilstand kan ej tänkas, än mindre finnas, ber hwar menniska skulle wara lika lottad med älla fördelar.
Lika sä är det ej sanni, at af naturen all jord är lika.
Bewiset är tydligt, när man efter den nuwarande orimliga stefningen, jämnför hemmans wärde i handel och wandel.
Orten der de äro belägne, jordman, svårighet eller lätthet til afsättning, med en myckenheS mer och mindre wigtiga omständigheter förändra jordens likhet 743 Den ig Junti. likhet, längt mera än privilegierne.
Dessutom är det just den likhet mellan Medborgare sorn samhället lofwar, at hwar och en stall waralin ka säker om sin ägendoms ostörda besittning, men aldrig at hwar och ens ägendom stall wara af lika natur Skulle dä i landet fin» nas allenast en näring?
Kan dä sjelfwa jorden ej mera än pä et sätt anwändas?
Skall dä ägarens mer eller mindre flit och omtanka icke alltid förändra agendomens wärde? m. m.
Är sacksen falst mätte ätmindstone derur ej et til ändamälet swarande bewis kunna ledas.
4:to Hemmantalet i Swerige upgafs wid 1800 ärs Riksdag, som följer: Kungsgärdar - ^ - - 345?
Skatte » - -> - Krono - - - - 12,107 Frälse ----- i4,g23 Säterier - - - 3,7?2§ Rä och Rör , . » - - 2,473 Häraf synes tydeligen at största tyngden siadnar pä mindre än hälften af jorden. '-)
Til rnnewarande Riksdag yar Kammar - Cvllegium til Vewillnings-Utjkottet ingifwit följande rigtigare förteckning: Berustade Säterier Summa 66,88^L Skatte - Krono s Rä - och Rör - Säterier » Insockne Frälse Utsockne och purt Frälse 34,164^ 9 , 9°'- 70255 1,8025 i5,i4o?tz Summa 65,28255 Z:o Huru
Den 15 Juni!. 742 6:0
Huru lätt blefme icke statens underhäll af en dubbel styrka V Anm.
Sjelfwa upgiften af Hemmantalet är för det närmarande falsk.
Det har dessutom sedan 1300 ärs Riksdag, genom skatteköp unDergätt en betydlig förändring.
Men utan at derpå göra afseende, och dä man antager K4s> moiiLlet8 upgift, sä i betraktande af den sista flutsattsen, bör anmärkas, at en betydlig missräkning af ^lelnorialets författare är broängen.
När Skatte- och Krono ' Hemman, hwilka tik Statenutgöralika skatt, sammanräknas,utgörade 4Z,?64
Hemman och således, längtifrän mindre än hälften af hela summan, ganska nära twä tredjedelar.
At bygga en flutsatts pä en sälst calcul, leder manligen til en falsk flutsatts, och det salsta ökas Här widare, när Frälsehemman och berustade Säterier ej inberäknas bland dem som bidraga til Statens hjelp.
Genom de redlige Riksdagsmännens begäran, wunnes säledes ej en tredubbel styrka til Statens försmår, ty 1:0 utgöra de Hemman, som äro af Frälsenatur, blott en tredjedel af Hemmantalet: s:o böra ifrän denna tredjedel endast Säterier och Rä-och Rörs Hemman, säsom för all grundskatt befriade, undantagas, och dessa utgöra ej hälften af den äterstäende tredjedelen.
Det är säledes öfwer fem sjettedelar af de upgifna Hemmanen, hwilka genom grundränta bidraga til Statens försmår, och deraf fyra sjettedelar lika; af äterstoden betalar wäl mera än hälften en lägre grundränta, men deremot utgör den rusttjenstmark och andra oasra. 6:0 Hwad <5o D'.'i; iZ Junit.
, 6 v Hwad säkerhet wore icke at wänta genom et gemensamt deltagande; Hwad enighet skulle icke derigenom befordras, dä alla syftade til et och sa.mma mål.
Deremot will hwar och en skjuta bördan ifrån sig pä en annaro
Smerrges olycka är at ej all jord skattar lika.
Anm, Til Statens säkerhet syfta otwifwelagtigtalla redliga medborgare; men framfor allt de, som genom bemödande at bibebälla laglig ordning och personlig ägcndoms-säkerhet, gifwa Staten siyrka i nödens stund.
De undertecknade Riksdagsmännen bcwisa sjelfwe sin upgift, at hwar och en will skjuta bordan ifrån sig. AL Ridderstapet och Adeln bör denria förebråelse ej göras, nar, innan något annat Stand ännu yttrat nägon willighct at bispringa Staten, medan ännu Bonde---tandet med ständigt nya fordringar söker undandraga sig tungan, detta Stand friwilligt ätagit gg förut owanliga skatter Om Nidderstapets och Adelns wälwilja med detta obilliga bedömande bemötes, hoppas jag dock, at det icke hindrar Ridderstapet och Adeln, at en gäng eller elfwen nu gora de uvoffringar ät Fosterlandet, den finner stodiga.
Men äfwenj besia upoffringar om de stola wara osi wärdiga, mäste wara friwillige.
Det är lätt at efterskänka en rättighet, men om nägon will afl wing a densamma, nödgas hwar redlig man at förswara den.
7 0 De familjer som hundradetals är besutit Säterier och frälse agcndomar, hafwa redan genom stattefriheten sätt ersättning för sina fordom gjorda upoffringar m. m.
Wendomarnas friheter mätte wäl aldrig hafwa warit gifna
Dcn ;6 ^junii. 7Z1 för at häcka i ewärdeliga Lider, eller kan man i cn sjelfständig
Stat lavera efterkommande.
Det war ända til Konung L^il XI tes tid svin frälserättigbeten roar förbunden med den tungan at rusta til de swärn krig, som dä fördes S edan den tiden har Swerige ej fört nägra andra swärn krig än Konung .vils och bwilken wet icke at Statens olyckor dä träffade owar uran utan förskoning?
Om således upoffringar be söfde er ättas, torde det dock wara bewislrgt at de ej blifwit det, och at det conn-rcr med Staten, bwarigenom fräleagendom fordom upkommit, nu har en lika gällande grund -om dä Eller böra ädana conu?tct nägonsin utan bägge parternas medgifwande kunna uphäfwas .
At Liiddcrffapet och .Adeln ej welat sträcka sin frihet til ewärdeliga tider, synes af den bewillning den friwilligt ätagit sig.
Men derpå hafwa ^eino-iLt -^s författare ej gjort afseende, för at med en skenbart bindande 'slutsats fä tillvinna anhängare til sin hufwuv' önskan
För öfrigt bör man päminna sig, at de -ädelmodiga gerningar hwarwed Swensse män bistätt Fäderneslandet, äro laugt flera, än blott de som R ksdagsmännen ifrän
Dalarna om sin landsort anföra: och skulle en lista derpä upgöras, uptoge utan twifwel Ridderffapets och Adelns upoffringar derpä et gansta betydligt rum.
Deras tapperhet lyser i wära häfder, deras oe. gennytta bewittnas af alla allmänna handlingar, och da, i jämnförclse mot öfriga närande ständ i Staten, den mindsta förmögenheten hos detta är samlad, dä bewisligen i sednare tider den mesta flyttat til Bonde-S landet, äro anfall mot deras äganderätt högst oförwäatade, och 7Z3 Den iZ Iunki. och den bcstyllningen orättwis, at den blott af egennyttan förswaras. 8w De som för längre tid tilbaka köpte Säterier, beräknade ej det pris, hwartil sadén nu stigit, och hafwa således wunnit mycket pä sin handel.
Om werkeligcn sädesprisets stegring gifwit jordbrukaren en sann fördel, sa hafwa alla jordbrukare lika wunnit densamma; och winsten är otwifwelagtigt tängt större sammanräknad pä
Let stora antalet skatte och Kronohemman, än pä de fä Saterierne.
Detta skäl kan säledes ej gälla för Säteri-ägaren at derföre göra en upoffring.
De hederwärda Riksdagsmännen stuta sina pästäenden med en målning af Statens olyckliga belägenhet och de förluster Bonde-Ständet gjort genom Landtwärnets behandling, hwilken ömmar icke ivid ätankan af allt detta, och hwilken Swensk man är icke beredwillig at gä de andra til mötes at bota det onda som ost trycker.
Men finnes dcrtil allenast ett sätt, och mäste detta sätt nödvändigt endast wara det som är obilligt och orättwist.
I fig sjelf äro Säterier och frälse äqendom för det närwarande til sä liten del i Ridderskapets och Adelns uteslutande ägo, at förändringen dermed ej blott drabbar detta Ständs medlemmar.
I denna fräga förfäkta wi mera den allmänna rättwisan än nägot Ständs-Jntereste.
Det är ej Ridderskapets och Adelns rätt at besluta om ägendomar, som de ej äga, utan pä sin höjd hwar mans rätt at befluta örn sin egen ägendom.
Det är icke en Den i5 Junti. - 753 gäng
Ständers rätt ett afhända någon sin ägendom, ärr mindre at befalla uphäfwande af MLna eonlract.
Det ar twärtom ' Ständers skyldighet at yrka och bewaka deras helgd., Kanske blrr eet en gäng nödigt at en jämning i beskattningen utarbetas: mea det mäste ffe med foglighet, ej med magtspräk, det mäste ffe med klokhet, ej hnfwudstupa och obetänkt, o
En refning behöfdes öfwer hela landet, wär äldri.ga skattläggning behöfde pröfwas, och sedan allt jämkas efter billighet.
Staten skulle i den skattejord sorn är likasä skattefri sorn Säterier, det will saga, all den jord, til en högst betydlig areal widd, som sedan Ou8t.ik r-c-^ tid dä skattläggningen gjordes blifwit uptagen, winna en längt större tillgång, än genom den rubbning af ägande rätt, sorn de hederwärde Riksdagsmannen föreslagit; och wr skulle da gemensamt wörda bwarandras willighet, at för det allmännas wäl göra ömsesidiga upoffringar.
Jag sade at en allmän Refning behöfdes.
Den wore högst nödig om Säterier skulle beläggas med grundränta; tr) hwilken känner ej at de siesta mantal säteri aro en tredjedel, ja ofta . hälften mindre än Skattehemman.
Om de hederwärda Riksdagsmännen frägade de Bönder som nu redan köpt Säterier, eller betänkte at de, sedan sädant hädanefter kommer at stä hwar man fritt, efter nu manligt warde köpte säteri, och denna deras ägendom genom den af dem nu önskade skattläggning förlorade sithalfwa wärde, och säledes "köparen sin halfwa köpeskilling, och den hundraariga ägaren sit halfwa capital,, om de frägade dem och sig sjelfws huruwida de ffulle finna billigt, at jordens na 95, 96. 754 Den i5 Junis. tur underginge en sädan förändring, sä är jag säker, at de skulle afstä ifrän sina pastäenden.
I desia anmärkningar tror jag nägra anledningar finnas hwarefter den upgifna frägan kan beswaras.
At Ridderffapct och Adeln gör allt hwad som är billigt och rättwist, och i desi förmäga siär at deltaga i statens bördor, derom kunne wi försäkra Bonde-Standet: men wi förtjene äfwen af detta Ständ, hwars interesie med märt alltid warit förenadt, och med hwilket enigheten nu ej annorlunda än genom förledelser til misitag, kunnat blifwa störd, atblifwa trodde i wära försäkringar, och ej, genom obilliga Cesiioner behöfwa köpa desi beredwillighct at stadga Fäderneslandets säkerhet och lugn.
Rrdderskapet och Adeln yttrade bärtil högeligen sit bifall, samt yrkade at detta Dict-unen borde tryckas.
Friherre lAÄNnerbiem, ^UAU8t, förklarade, at jämte det han til alla delar förenade fig med den wärda Ledamotens yttrade tankar, wille han tillstyrka, at detta Herr LiivLi-8tolpL8 victamen mätte tjena til grund för Ridderskapets och Adelns beslut öfwer förewarande ämne.
Ridderffapet och Adeln hördes äfwen häruti instämma och beflöt, uppä gjord dropo8iilon af Herr Grefwen och Landtmarskalken, at detta Oictamen skulle ätfölja det Utdrag af krotocoiwt, som öfwer Ridderffapets och Adelns befiut Dm LZ Iunii.
735 bcflut kommer at expe6ie;r^8 samt därjemte genast särskildt til trycket befordras.
Herr von Lcbultrenbelm, Davi 6, lkps läste lil brotocollet et DiclLlnen sä lydande:
Landels arbetande
Bönder aktas med skäl för kärnan af folkstocken, och den laglige förmän samt lättnad k beswar desamme kunna ernä, anses billigt för Statens egna winning.
Den Swenste Allmogen har, utöfwer Hemmanens statt, ifrån de mest uräldriga tider warit plägad af hwarjehanda mer och mindre förstörande stjutsfärder, sä för enskilda wägfarande Personer, som för Kronan, och hwilka beswär med jorden ingen eqentelig gemenskap äga.
Fordom päsordrades icke endast fri stjuts och fri förtäring utan ock fritt foder för et resande Herrskaps egna häftar.
För 524 är sedan aflystes wäl under Konung klag-il KirZersons Regering all wäldgästning, och skulle endast fri skjuts bestäs ät dem, som undsätt Konungens Bref derä; men flere hundra är derefter klagades ännu öfwer onlbörlig stjutsning och gästning.
Fristjutsen för Krigsfolket uphäfdes wäl är 1664, dä en statt kallad stjutsfärdspenningar för alltid ökte den drpga mantalsräntan; men Allmogen har icke dermed kunnat frälsa sig ifrän sednare tiders mängfaldiga Kronoffjutser, för hwilka en ringa drikspenning erlägges och hwarwidmycket missbruk föröfwas.
Är t6i3 inrättades först ordenteliga Gästgifwaregärdar, försedde med wista räntefriheter.
Sä wänge Förordningar hafwa sedan utgätt vm Gästgifwerier och Skjuts-inrättningar, at Bok - 766 Den 15 Junit.
Bokhyllor dermed fyllas kunna, och har skjutslega» ivid et olika penninscwärde uppå sme seeler stigit ifrän i til S2 styfwer in specie för milen.
Med en ännu fördubblad penning kan dock icke allt det onda botås, som den riksfördärfweliga Hällskjutsen, sa i OLcoeomisKt som moraliskt afseende, åstadkommit.
Efter en wälgrundad uträkning stiger antalet af afgående Häll - och Neserwe - hästar wid alla wära Gastgifwaregärdar för hwarje dag, öfwer 4ooo, och hela äret om nära til ii million ordinarie Hästar.
Wid Gasigifwaregärdar omkring Stockholm utgör antalet af dagliga Hästar sg styc. ken. men allmännaste beloppet ivid de större sträkwägar ar rn Hallhästar, och kunna e^tra stjutser dcrutöfwer icke möjeli.qen bestämmas.
I Upland sä mål som i flere Provincer ffjutsas manligen 24 gänger om äret för et helt mantal, och dä Luke dygn wid hwarje skjutsfärd, med inberäknad tilredning för Karl och Häst samt fram och äterfard jämte nödig hwilotid?, mindst förspillas, fä ätgär dymedelst nära idel af äret, och är manligen proportionen drygare för sönderklcfna hemman.
En enda Gästgifwaregärd, med blott 6 hästar om dagen, förflöser ärligen 4580 ökedagswerken, efter' s:ne dygns förlust wid hwarje skjutsning.
Om skjutsbonden bor 2 til 4 mil frän Gästgifwaregärden, som i de norra Provincerna ofta händer, och tillika til fots mäste hämta sin häst, och hwilken skjuts blifwit tagen 2 mil längre bort, och det til äfwenlyrs i et ohyg.geligt wäder om mörka natten, sä har den olyckelige mannen, med en förtjenst af 16 §.
Banco, efter nu warande skjutslega, tilbragt 5 til 4 dagar pa 8 til 12 mils färd, och äterkommer sä karl som häst med ut - De« 15 Imrik. 73? utmattad kropp, med en uttömd matsäck och fodrets onyttiga spillning; och dä under tiden äkermusten saint den tjenligaste sänings - och berguingstiden kunnat förloras.
Fär Bonden stjuts den'första dagen snart efter ankomsten tilGästgifwaregärden, sä nödgas han dit äterwända, och der qwarblifwa til klockan 6 om aftonen den andra dagen.
Ibland äter fär Bonden förgäfwes rväntä pä stjuts, och mäste flutcligen med ökcdagswerkets förlrrst fara hem ifrän hället.
Om en enda kappe säd för hwarje förspild dag af öfwer hufwud räknade Z millioner för karl och häst, genom anwänd flit hemma wid gärden, krinde i forökt äring erhällas, sä upstege ärswinsten dock för Riket til ^,750 Tunnor; och huru mänga mennistors halsa, lif och sedewana stulle icke dymedelst bewaras ?
Om ock Husbonden wid stjutsfärden blifwer hemma , sä blir han dock wid de siesta företag wanmägtig, dä barr saknar sin Sons eller Drängs starka arm, samt sin hästs biträde.
Om af iZ million ärligen nyttjade Hätlhästar hwar iooo:de alldeles * ginge förlorad, sä underkastades Allmogen dymedelst et ostyldigt lidande af i5oo hästar, och har kanske hwar ivowe blifwit mer eller mindre förlamad och til jordbruk samt til ntterligare skjutsfärd oduglig; och för hwilka stadade hästar ingen ersättning erhälles, dä de icke under hörseln stupat, och ej lagligen bewisas kan at den wägfarande dertil warit wällande.
— Hwad naturlig förbindelse kan wäl den Swenffe Bonden mer, än den arbetande Jordbrukaren i den öfriga uplysta werlden hafwa, at sortstaffa pä alla wäqar andra Samhällets medborgare, hwilka resa antingen för sin enskilda winning eller sit nöje?
En 758 Den iL Junst.
En annan synbar stada, som den Swenffe Hällstjutsinrättningen medför förtjenar ej mindre ut ömt behjertas, nemligen försämringen af Folkets seder och hälsa.
Den eljest sedige och idoge menigbeten förföres, ifrän första ungdomsären, uppä wära Gästgifware-gardar til lättja, fylleri, dobbling, skörlefnad, swordom och sturskhet.
Af sädan lefnad kommer ofta skjutskarlen, som kan wara husets enda stöd eller fägnad, det ware sig
Fader etter Son, sjuk eller förderfwad hemifrån hältet.
Den veneriska smittan kringsprides
Lil nationens förderf ifrän Gästgifwaregärdarnc til de aflägsnaste boningar, och anstieker ej sällan dermed hela Slägter och Socknar.
Det förderfweliga hatet emellan Bönder och sä kallade Herrar, härleder sig betydeligen frän Hällstjuts farten.
Herre-cwssen sträckes wäl tämeligen långt, dä en stjutsgosie anser för den mest förfärlige Herren bwar och en Laqväy, wistande med sin Courir pista, som ock utgör et af wärt beprisade clirtilltabt-r Tidebwarfs nya päfund.
Nägon gäng har ock skjutskarlen werkeligen kunnat wara utsatt för personlig misihandling, om han det mindsta wägat mucka emot en ung wettwillings käckhet, som efter et wisit gifwit efterdöme, welat köra en Swensk mil innom § tima.
Da Skjutsbonden, som det ofta händer, sjelf icke sätt följa med en sädan Resande, hwilken uphäft sig til sjelfrädig Despot öfwer Bondens wälfängna Egendom, stäppes den swettiga och stälswande om ej selbrutna eller sprängda hästen, efter slutad skjutsning, meren dels handlös under bar himmel, wid til äfwentyrs infallande köld och regn, utan at nägon egenteligen wärdar sig om det arma kreaturet.
Ännu Den iZ Iunn.
7S9 Ännu mindre fär wid et sadant tilfalle något hästfoder medtagas; hwad den skjutsande icke hunnit upstilla wid Gästgifwaregärden blifwer ock manligen Hällkarlens ros.
I andra civijlse-r-tcle Riken fär hwarken den resande
Ständspersonen eller dest betjent röra wid tömarne, utan allenast den, som hästen äger, eller desi ombud, hwilken tillika genom de kraftigaste lagar är fredad för allt öfwerwäld; ännu mindre ombetrvs nägon Resande, at ensam färdas med en legd häst; men i det fria Swerge, derest ware sjelj ständige
Bönder ensamt och allena i hela werlden ätnjuta den äran at utgöra et eget RiksStänd, har en sa ringa medborgelig motswarighet hittils ej kunnat utwerkas. Wid flere Riksdagar har wäl klagan af det hederwärda Bonde Ständer blifwit mnsörd emot Hällskjutsbeswäret; men det ärendet har antingen blifwit lemnadt oafgjordt, eller har det blifwit nedtpstadt med en förökt lega.
Sättet at afhjelpa Hällffjutsbeswäret mäste icke wara swärare hos ost, än i andra Riken, hwilka merendels hafwa mindre tilgäng til Hö och Bete än Swerige.
Gästgifware borde^först oinskränkt fullgöra de dem, emot förunta förmäner, älagda ffpldigbeter, och frän hwilka de nu hafwa tilfällen at sig undandraga.
Dem kunde göras anbud, at emot utstakade wilkor, pä 10 'ärs tid, ätaga stg hela Hallffjutfen.
Troligen ffulle, efter erhällen fred och waruprisens stadgande, all skjutsfärd, likmätigt följande calcul, med nu warande lega af 8 st.
Lauce», utan widare anstalt bära sig.
Lil 760
Den 15 ^jlitrii »
Til föda för 12 Hästar utom BcoRidrst. bein som Gästgifwaien sjelf är skuldig al underställa, a i Lisp, Hö om dagen eller 4^80 Lisp. efter medelpris 8 st.
R:gds eller 6 st. 4 r st. - - F - - - 486 Z2.
Hafre r kaana om dagen eller 68 tunnor 14 kap. a 2 R dr B:eo - 1Z6 42.