Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag röstar för bifall till Utsk:s förevrde Utlåt.
Det är egentligen i ani. af den siste talarens, Hr Esteubergs yttrande, som jag begärt ordet.
Han har nemi. låtit påskina, att detta arbete skulle vara af den ursträckning, att det skulle t. o. m. uptaga motionärens hela lifstid.
Häraf kommer man till den slutsats, att den välde talaren antingen förutsätter en temiigeu lång lifstid för motionären, eller ock, att R. o. Ad. vid en kommande riksdag skulle ytterligare öka detta anslag för ättartaflornas utgifvaude.
Riddarh.Utsk;t, som förmenade att de vid motionens inlemnande upgjorda kalkyler voro nästan lågt tilltagna, har icke allenast med afs-.de derå föreslagit 100 rdr utöfver hvad Hr Aurep sjelf upgifvit, utan äfven ansett såsom ett vigtigt skäl för nämnde besluts fattande, att R. o. Ad. hädanefter skulle vara befriadt från några vidare tillskott för detta arbete.
På grund häraf har Utsk:t tillstyrkt den runda summa af 2,500 rdr.
Jag får högeligen afstyrka att något afs:de må fästas vid Hr Esteubergs i ämnet afgifne yttrande.
Jag finner, att jag af dea nästföregale talaren blifvit missförstådd, och får, med ani. deraf, förklara, alt då jag yttrade, det detta arbete skulle taga författarens hela lifstid i aa - 308 Den 21 Mars e. m. språk, afsåg jag dermed, ej att sjelfva arbetet skulle uptaga hela denna tid, utan önskade med dessa ord ut trycka den åsigt, att sedan detta arbete blifvit fullbordadt, så är ock troligen HrAnreps kraftfullaste tid dermed förfluten, enär, efter ett arbete, sora är förenadt med så stora ansträngningar, arbetaren är, som man säger, utsliten.
Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Betänk:t och dels att den ifrågav:de gratifikationen skulle, i enlighet med RiddarliusDirektionens hemställan, bestämmas till 1,200 rdr rint, framstälde H.
Exc. propos. å bifall till Betänk:t, och, då dervid svarades många ja, jemte några nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande samt bifölls Riddarh.LTtsk:ts d. 7 och 10 dennes bordlagda Utlåt.
N:o 11, i ani. af återremiss af Utskits Mern.
Föredrogs samma Utsk:s d. 17 dennes bordlagda Utlåt.
N:o 12, med hemställan om anslående af eu lifstidsränta åt Frih. Carl Steffan Bennet.
Det är obestridligt att K. o. Ad. står uti stor förbindelse till Frih.
Bennet för det nit, Frihrn såsom Ledamot af Riddarh.Direkt. ådagalagt.
Om man dervid skulle anmärka, att hans åtgöranden tillhört haus befattning, så måste man dock erkänna den osparda möda han nedlagt, såväl på liiddarh.
Salens försköning, som för renovering af porträtterna elter våra fordna Landtmarskalkar.
Man kan icke vara nog erkänsam för allt detta; men det sätt, hvarpå Riddarh Utsk:t velat uttrycka detta erkännande, är, enligt mitt förmenande, icke lämpligt, eller att R. o. Ad. skulle gifva lifstidspension åt en RiddarhusDirektör för dess åtgöranden, under den tid han såsom sådan tjenstgjort, när denne Direktör för öfrigt icke bestridt ifrågav. befattning någon längre tid, åtminstone icke så lång, att någon lifstidspension borde ifrågakomma.
Dessutom gifvas, mig veterligen, från förflutna tider icke några exempel på belöning af denna art.
, Likväl och då jag. på grund af hvad jag ofvan anfört, anser, att Frih.
Bennets förtjeuster böra rättvisligen erkännas, samt att alltså R. o. Ad. bör på ett eller annat sätt lemna honom ett minne af dess tacksamhet, skulle jag, med afseende derå, att Frih.
Bennet redan erhållit R. o. A:s medalj i guld, vilja föreslå, att t. ex. en större gratifikation må Frih.
Bennet af R. o. Ad. tilldelas.
Med stöd af hvad nu anförts, anhåller jag om återremiss af detta Uti.
Den föreg, talaren har an - D'e n 21 Mars e. m. 304 fört mot Utsk:s förslag, att det skulle vara något ovanligt, att på detta sätt gifva lifstidspension; men jag får, med afseende härå, fästa den värde talarens upmärksamhet dervid, att det är någonting ännu mindre vanligt, att en ledamot af ett RiksStånd sjelf upträder såsom motionär uti egen sak; och likväl har R. o. Ad. nyss beviljat den af honom gjorda begäran.
Ilvad derefter.
Bennets åtgöranden för Riddarhuset beträffar, så har jag varit i tillfälle att se, det de varit ganska mödosamma och vidlyftiga, samt att Frihm, bland annat, med egna händer renoverat alla taflor uti R. o. Ad:s samtals- och klubbrum.
Jag är förvissad, att Frih.
Bennet derpå nedlagt betydliga kost nader och upoffringar.
Som jag anser det uti Utsk:ts förslag angifna sätt för erkännande af Frih.
Bennets förtjenster uti ifrågav. hänseende vara det lämpligaste, anhåller jag om bifall till Utht.
På samma gång jag i det hela instämmer med Frih. Tersmeden, ber jag äfven att få nämna, att jag, i likhet, med honom, icke i något hänseende ifrågasätter hvarken de förtjenster.
Bennet haft, beträffande de reparationer, som här blifvit verkstälda, eller 1!. o.
Ad:s skyldighet att ersätta honom för det besvär och den möda, han härför måst underkasta sig; men derjemte har jag ytterligare några ord att i ämnet tillägga.
Af förev.
Uthde skulle man nemi. kunna draga den slutsats, att lliddarh.Direkt:s öfriga medlemmar icke skulle hafva haft något att göra med detta arbete.
Så är likväl icke förhållandet; och rättvisan skulle då synas fordra, att någon mention honorable äfven dem tillkom, då R. o. Ad. varit belåtne med de vidtagna anordningarne.
Man kan taga alldeles för afgjordt, att Riddarh.Direkta öfriga ledamöter icke velat eller kunnat undandraga sig att deltaga i de beslut, som Frih.
Bennet sedermera verkställt, och att således en stor del af R. o. Ad:s tacksamhet äfven borde falla på deras lott.
Med dessa ord vill jag icke, jag uprepar det, hafva på något sätt förringat Frih.
Bennets arbetsamhet, nit och outtröttliga bemödanden för att bringa allt i den bästa form och ordning, utan endast velat motsätta mig att Riddarh.Direktm i öfrigt må beröfvas det lof, den med rätta tillkommer.
Jag röstar för återremiss.
Med anledning af den siste talarens yttrande har jag endast velat nämna att Ridddarh.Direkt:s instruktion innehåller, att bemälde
Direktions ledamöter böra fördela göromålen sig emellan.
Till följd häraf har en upsigten öfver behandlingen af frågor af juridisk natur, en annan öfver kassorna, en tredje öfver det utvändiga, en fjerde öfver det invändiga.
Sistnämnde detalj har Frih.
Bennet egentligen haft sig anförtrodd och då detta arbete numera blifvit fullbordadt, har man ansett sig i främsta rummet böra visa honom sin erkänsla för all derpå ned - Den 2!
Mars e. m lagt! möda.
Detta med så mycket mera skal, som, för den Fländel se ieke Frih.
Bennet åtagit sig i fråga vale omsorg, någon annan person säkerligen måst vidtalas att utföra hvad han nu verkställt; och efter all sannolikhet skulle kostnaden på detta sätt upgått titt långt högre belopp.
Jag röstar ior bifall.
Det är med anledning af den siste värde talarens yttrande jag begärt ordet, för att, på samma gång jag tolkar den tacksamhet, hvilken äfven jag lifligt känner för den möda och det nit, Frih.
Bennet på detta arbete nedlagt, derjemte uttala den åsigt, att, då kändt är, att deli inre inredningen af Riddarhuset blifvit fullbordad, men att detta icke är händelsen, hvad de yttre anordningarne beträffar, lämpligast vore, att, efter alla dessa arbetens afslutande, samtidigt taga dessa frågor i öfvervägande, på det li. o. Ad. måtte komma i tillfälle, att, i stället för nu föreslagna tilldelande af en lifstidspension, möjligen kunna, på det för alla rättvisaste och mest samvetsgranna sätt, gifva vedermäle af sin erkänsla.
I enlighet med denna min åsyftan hemställer jag fortfarande em återremiss af Utlrt.
Frih. Leijonhufvud, Sten-, Det var i följd af Riddarbo Direkt:s Berättelse, som denna fråga först utgjorde föremål för Riddarh.Utsk:ts öfverläggning.
Uti nämnde Berättelse fanns för Kiddarh.Utsk:t redan en, så att säga, påstötning, att det skulle vara lämpligt att föreslå någon ersättning för Frih. Bennet.
Utskrt ansåg fördenskull skäligt, att i dess till Ståndet rörande ifrågavale Berättelse afgifna Memorial intaga ett slags godkännande och gillande af Frih. Bennets åtgärder.
Då Utsk;t så handlat, har Utskrt ansett sig förfara på sätt vederbort.
När nu denna fråga förekom hos R. o. Åd. och blef återremitterad, begärde ledamöter af Ståndet, att Utsk:t skulle inkomma med Uthde rörande den ersättning, man skulle kunna gifva Frih.
Bennet för hans utmärkta förtjenster.
Med kännedom derom, att Frih.
Bennet redan tillförene erhållit medalj, förutsatte Utsk:t, att K. o. Ad., med återremitterandet af punkten, afsett att lemna Frih.
Bennet ett mera varaktigt uttryck af sin erkänsla; och, vid sådant förhållande, kunde Utskrt icke finna något lämpligare än en lifstidsränta.
Sedan öfverläggningen ansetts afslntad samt H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af förevrde Ullåt:de, framställde H.
Exc. propos. först » bifall till Utl:t och sedermera på återremiss deraf, hvilka båda propos:r besvarades med blandade ja och nej; hvaruppå och efter det förnyad propos. å bifall till Utlåt:t blifvit gjord och med många ja jemte några nej besvarad, H.
Exc. förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Anmäldes och lades på bordet KonstitutionsUtskis nedaunäomda Mern, till R.
St. nemi.; Den 24 Mars f. m. 311 N:o 6, med förslag till ändring uti 17 § 2 mom.
Riksd:s Ordn., angående bestämmande af arfvode för BondeSt:ts Riksd.- fullm.; N:o 7, ang. det tillägg till 12 § Reg.Form., att Konungen icke må utan R.
St:rs samtycke blifva regerande Furste af utländsk Stat; N:o 8, med förslag till ändring i 70 g Riksd.Ordn., ang.
StatsRådets decharge för dess åtgärder; N:o 9, med förslag till ändring i 85 § Reg.Form.; samt N:o 10, med förslag till ändring i 50 § Riksd.Ordn., ang. inskränkning af tiden för motioners väckande. R. o. Ad. åtskiljdes kl. V* 8 e. m.
Lördagen den 24 Mars 1860 Plenum kl. 10 f. m.
Justerades 3 prot.utdr. för d. 21 dennes e. m. samt pleniprot. för d. 4 sisth Febr. f. m.
Uplästes ett bos R.
St:s Elektorer för val af Komiterade till tryckfrihetens vård hållet prot. af följande lydelse:
År 1800 den 22 Mars samantriidde Rikets Högloft, Ständers Elektorer för val af Komiterade till tryckfrihetens vård; och befunnos, efter valsedlarnes öpuande, rösterna hafva utfallit som följer: RiksAntiqvarien och R. af K. N. O. Bror Emil Hildebrand, 24 röster; Professoren och R. af K. N. O. Lars Magnus Enberg, 24 röster; RiksArkivarien och K. af K. N. O. Johan Jakob Nordström, 24 röster; Bibliothekarieu och R. af K. N. O. Johan Erik Rydqvist, 24 rö ster; IIofr.Assessoren Frih. Carl Gustaf Leijonhufvud, 21 röster; »12 Den 24 MaEs f. ra.
Professoren och R. af K. N. O. Nils Haqvin Selander, 2 i röster; Professoren och R. af K. N. O. Pehr Erik Bergfalk, 2 röster; Just.Rådmanueu A. W. Björck, 2 röster; Just.Rådet och R, af K. N. O. Johan August Södergren, 1 röst; och Auditören August Blauche, 1 röst.
Varande alltså RrksAntiqvarieo Bror Emil Hildebrand, Professoren Lars Magnus Enberg, RiksArkivarien Johan Jakob Nordström, Bibliothekarie» Johan Erik Rydqvist, Hofr.Åssessoren Frih. Carl Gustaf Leijonhufvud och Professoren Nils Haqvin Selander utsedde att vara Komiterade för tryeklrihetens vård.
Fr. Piper.
L. A. Anjou. J. Selggren.
Ola Svensson. R. o.
Ad. beslöt, att Exp;sUtsk;t skulle genom prot.-utdrag vmderriittas om valet samt anmodas att upsätta och till RiksStåndeu ingifva förslag till förordnanden för de valde.
Föredrogs och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 48 afgift)» förslag till R.
St:s underd. skrifvelse, i anledning af väckt fråga om anslags beviljande åt Adj. Mag.
Torell för e» vetenskaplig resa tilt Norra Isbafvet.
Vidare föredrogs, roen begärdes på bordet, samma Utsk:sskrifvelseförslag N:o 49, ang.
Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden.
Anmäldes och lades på bordet StatsUtskottets Utlåtanden; N:o 7 6, i anleda, af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de »plåtande af Arjeplougs skolebord till boställe åt skolmästaren derstädes; N:o 77, i anleda, af K. M:s Nåd.
Remiss å Dess och Rikets KammarColidi berättelse angående Kungsgårdars oell ölriga Kronolägenbeters förvaltning ifrån September månad 1856 till Oktober 1859; N:o 78, i ani. af K. M:s Nåd.
Remiss å Dess oell Rikets KammarColhii berättelse om Sala silfververk» Ränteersättningsfond för redogörelsetiden ifrån d. 1 Nov. 1854 till samma dag 1858; N:o 79, i anleda, af K. M:s Nåd.
Skrifvelse, ang;de förnyad indelning af nyroterade jorden i Blekinge Län; N:o 80, i anleda, af väckte motioner ang:de eftergift af eller anstånd med arrendet för bostället Orum i Christianstads Län; N:o 81, i anleda, af väckt motion angide förändrade föreskrifter i fråga om de till gästgifverier anslagna räntor; N :o 82, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om anslående af hvresersättning ål Länsmännen i Frosta härads östra distrikt samt
Färs harads norra oell södra distrikt af Malmöhus län, emot afträdande till Statsverket af deras bostadslägenheter; och Den 24 Mars f. m. 313 N:o 83, i ani. af K.
Propos. ang:de öfverlåtande af ett stycke mark från Eskilstuna Kungsladugård till egaren af Eskilstuna mekaniska verkstad, Theofron Munktell, såsom byggnadstomt för arbetarebostäder; äfvensom Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets Betänkanden: N:o 6, i anledn. af väckt motion om anställande inom hvarje församling af särskild Kassaförvaltare af Kyrkans och Folkskolans medel, och N:o 7, i anledn. af väckte motioner om ändring i nu gällande bestämmelser rörande underhåll af allmänna vägar.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 14 och 21 dennes bordlagda Betänk:de N:o 20, i anledning af dels K. M:s Nåd.
Propos. med förslag till Förordning ang:de mord, dråp och annan misshandel, dels ock enskilda motioner i enahanda ämne.
Vid föreg:de Riksdagar har föredragningen af LagUtsk:s Bétänk:den af sådant omfång, som det ifrågav:de, och der förslaget innefattar flera §§, skett punktvis. R. o.
Ad. har då återremitterat de gg, mot hvilka grundade anmärkningar blifvit gjorda, samt godkänt de öfriga; men med rätt för Utsk:t att, om, i anledning af de beslutade återremisserna, Utsk:t komme att företaga förändringar, som kunde föranleda ändring i de af Stånden godkända gg, tillstyrka sådana ändringar.
Jag hemställer således, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. till R. o. Ad. om samma föredragningssätt äfven vid denna öfverläggning, sami om enahanda rättighet för Utsk:t att vidtaga af behofvet påkallade förändringar i de godkända §§.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Gr.
Sparre hade föreslagit, att föredragningen af ifrågav:de Betänk:de skulle ske punktvis samt att R. o. Ad., lör den händelse att en del af §:ne i Utsk:ts författnings-förslag komme att, på grund af gjorda anmärkn:r, återremitteras, men en annan del bilöl lee, sk tille lemna Utsk:t öppen rätt att, vid förslagets förnyade granskning, föreslå de jemkningar i afseende å redaktm af de bifallne §:ne, hvilka kunde finnas behöflige till följd af de förändringar, som de återremitterade §:ue torde komma att undergå; hvarefter H. Exc. hemstälde, huruvida R. o. Ad. bilölle hvad sålunda föreslagits, äfvensom medgåfve, att med pröfniugen af ingressen till författuings-förslaget samt deri förekommande rubriker finge anstå, intilldess förslagets samteliga §:r blifvit genomgångne och afgjorde, enär ingressen och rubrikerna vore föranledde af och hade afseende å förslagets innehåll samt derföre först efter detsammas pröfning borde förekomma.
Till följd af detta beslut börjades föredragningen roed § 1. 314 D en 24 Mars f. in. Hr Dalman, Wilh. Pr.:
För min del kan jag icke biträda den af LagUtsk:t föreslagna förändringen af denna g Utsk:s förslag innehåller nemi., att, oaktadt lagen stadgar dödsstraff tor mord, det likväl skall kunna bero på domaren, att efter pröfning af mildrande omständigheter befria från dödsstraff.
Denna latitud tror jag vara högst betänklig.
En annan sak är det, huruvida dödsstraffet bör helt och hållet afskaffas.
Men Utsk:t har i detta hänseende uttryckt en åsigt, den äfven jag delar, nemi. att tiden och det allmänna tänkesättet ej för närvarande tillåta dödsstraffets borttagande för t. ex. mord, och då man i öfrigt för något fall bibehåller detsamma, anser jag det vara af högsta vigt att, när sådant brott är bevisadt, det må tillhöra ensamt Konungen att utöfva benådningsrätten, när mildrande omständigheter sig förete.
Enligt Utsk:s förslag skulle det lätt kunna hända att begreppen helt och hållet förvillades om arten af det brott, som verkligen vore underkastadt dödsstraff eller icke.
I skiljda landsorter kunde genom olika åsigter hos underdomrarne för ungefär enahanda förbrytelse vid den ena HäradsRätten dömas till dödsstraff och vid den andra till lifstids arbete o. s. v. Jag hemställer till en hvar, huruvida ett sådant godtycke vid lagskipnmgen må kunna grundlägga en verklig vördnad för lagen och bibehålla den skräck för dödsstraffet, som väl hufvudsakligen motiverar detsamma.
En annan omständighet, som äfven förtjenar att tagas i betraktande, är den, att om HäradsRätts Utslag, som skall underställas HofRiittens pröfning, vore mildare, det för HofRätteu skulle blifva särdeles ömtåligt att skärpa straffet, och vidare, i fall HofRättens utslag öfverensstämde med Under-Rättens, det för Högsta Domstolen blefve ännu betänkligare att höja straffbestämmelsen.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag afstyrka den af Utsk:t föreslagna förändringen och anhålla att i detta hänseende få instämma uti en af
Domprosten Knös afgifven reservation, hvilken klart utreder förhållandet.
Den lyder sålunda: »Mot det af Utsk:s pluralitet vid slutet af 1 § gjorda tillägget: »Ar brottet under synnerligen mildrande omständigheter föröfvadt; då må till straffarbete på lifstid kunna dömas»; får jag reservera mig af följande skid: l:o.
Detta tillägg innehåller en för Svensk lagstiftning hittills okänd nyhet, som strider icke allenast mot vår nu gällande lags stadgande:) om straff för mord, utan ock mot ordalydelsen och syftningen i LagKomiténs Förslag till allmän Kriminal-lag, Lagberedningens Förslag till Straffbalk och det af K. M:t nu i Nåd. afgifna Lagförslaget, eftersom i alla dessa lagförslag den ifrågavide §.n förekommer i alldeles enahanda ordalag och utan det ofvananförda af Utsk:ts pluralitet gjorda tillägget; 2:o.
Detta tillägg kan icke anses ega fast grund i det allmänna rättsmedvetandet, då hvarken de högre domstolar, som öfver LagKomiténs förslag till allmän Kriminal-lag
Uthden afgifvit, eller Högsta Domstolen, vid granskning af det nu förev:de K.
Lagförslaget, yttrat ett ord om nyttan och behöfligheten af ett sådant tillägg; 3:o.
Detta tillägg synes mig innebära en inre motsägelse, D e n 24 Mars f. m. 31S eftersom bestämmelsen »synnerligen mildrande omständigheter» icke, efter min uppfattning deraf, kan sammnnstå med den i den närmast föreg:de satsen gifna definitionen på mord, hvarjemte, om ock motsägelsen skulle kunna bortförklaras, följden blefve, alt hrad som bör betraktas såsom sällspordt undantag, skulle i viss mån till regel uphöjas; 4:o.
Icke heller synes mig af olikheten i den definition på mord, som är gifven i 1734 års lag (»försåtligen och i löndom») och den, som i det K.
Lagförslaget förekommer (»i upsät att döda, med berådt mod») skäl för det gjorda tillägget kunna hemtas, ty, om än i visst hänseende den torra definitionen är inskränktare, så är den ock i annat hänseende både obestämdare och vidsträcktare, emedan, såsom LagKomitén i dess, förslag till allmän Kriminal-lag bifogade, motiver sid.
48 yttrar, »af orden försåtligen och i londoni ej följer, att gerningsmannen åsyftat den andras död, eller ens föreställt sig den, såsom en möjlig påföljd af gerningen»; 5:o.
Detta tillägg utgår från en sammanblandning af rättens oell af nådens begrepp, hvilkas olikhet lagstiftningen icke kan misskänna, utan att löpa i strid mot både de religiösa och de filosofiska principer, på hvilka rättsvetenskapen ytterst hvilar och hvilkas tillämpning äfven fordrar, att det största och svåraste brott måste beliiggas med det största och svåraste straff såsom konstant regel, från hvilken endast från nådens, men icke från rättens synpunkt, undantag kan medgifvas; 6:o.
Om ock genom det ifrågav:de tillägget, så framt det skulle komma att i lagen intagas, en lindring i den högsta domaremaktens göromål och ansvar kunde beredas, så skulle denna lindring åstadkommas endast genom att till de lägre domst olarnes bedömande öfverflytta hvad som måste förutsätta den vidsträcktaste och allsidigaste öfverblick af hela rättstillståndet i landet, äfvensom den klarsyntaste och mognaste pröfning af hvarje särskildt läll, en öfverblick och en pröfning, som endast hos lagens och samhällsordningens högste Vårdare och hans Rådgifvare kan med full säkerhet påräknas.
Endast härigenom kan ock full enhet och likstämmighet vid afgörande af dylika ytterst maktpåliggande och stundom mycket invecklade mål beredas».
Jag afslyrker fördenskull bifall till LagUtsk:ts tillägg och tillstyrker att K. M:s Propos. i denna del må antagas.
Till en början ber jag att få betyga Utsk:t min tacksamhet för den omsorgsfulla och sakkunniga granskning, Utsk:t egnat åt behandlingen af K.
M:ts ifrågav:de Propos.
Med tillfredsställelse har jag erfarit, att de i Utsk:ts Betänk, föreslagna afvikelser från Proposm ej äro af den vigt eller beskaffenhet, att jag deruti, ehvad dessa ändringar bifallas eller icke, ser någon fara för att icke en lag i ämnet, som är så väl behöflig, också skall komma till stånd.
Likväl kan jag icke obetingadt instämma i alla de af Utsk:t föreslagna ändringar, och särskildt hyser jag någon betänklighet mot den i 1 § afsedda.
Med Utsk:t är jag visserligen ense derom, att dödsstraffet icke bör tillämpas för hvarje begånget mord, och jag vill icke heller bestrida riktigheten af Utskds upfattning af den Kongl. Nåden, trien 316 en 24 Mars f. m. utom de betänkligheter emot stadgandet i lag af endast vilkorligt dödsstraff för mord, hvilka nu blifvit af Hr Dalman anförda, och de, som Utsk:t sjelft antydt, förekommer äfven, att då ovilkorligt dödsstraff! är stadgadt för mindre grofva brott an mord, icke blott i den ännu gällande delen af vår gamla brottmålslag, utan äfven i de delar, som redan blifvit omarbetade, t. ex. för rån, så skulle en inkonseqvens häraf upkomma.
Inskjutandet af den föreslagna latituden t i § af denna Förf. har också påkallat ökade strafflatituder i de följande gg, der synnerligen mildrande omständigheter vid andra brott förekomma.
Deraf upstår icke blott den följd, att latituderna i dessa §§ blifva större, än att de passa in med systemet i sin helhet, utan sjelfva straffskalan blir till och med i viss mån förryckt, om man jemför det ena brottet med det andra.
Min största betänklighet emot Utsk:ts förslag är likväl den, att ett slags hinder skulle derigenom upställas emot ett sä vid sträckt begagnande af Konungens rätt att eftergifva lifsstraff, sorn nu af Honom utöfvas.
Mördaren benådas nu vanligen till iif vet, om endast någon mildrande omständighet kan upsökas, men om lagen skulle stadga, att han må undgå dödsstraffet endast i det fäll, att omständigheterna äro synnerligen mildrande, så ser jag knappt, huru Högste
Domstolen skulle kunna tillstyrka nåd för en mördare, som blifvit dömd till döden; och om Utskrts åsigt om nåden är riktig, borde dä också Konungen tveka att benåda en sådan brottsling till lifvet.
Sådant skulle likväl icke öfverensstämma med allmänna tänkesättet, som, med rätta, önskar en sparsam tillämpning af detta fasansvärda straff.
Min tro är, att dödsstraffet en gång skall försvinna ur Kriminal-lagen.
Tiden är likväl dertill ännu icke inne, men just derföre att stadgandet tillhör en öfver gåugslagstiftning, måste åt Konungens benådningsrätt i detta fall afses ett rymligare fält än i andra fall.
På dessa grunder förenar jag mig i Hr Dalmans yrkande om afslag å Utskits Betänk, i denna punkt och antagande af 1 § i K. M:ts Propus. Gr. Sparre, Erik:
Frågan om dödsstraffets bibehållande i Kriminal-lagstiftningen har, såsom det torde vara de flesta bekant, länge varit föremål för de theoretiska lagkutiniges bepröfvande.
Man har talat vidt och bredt för och emot detta straff, undersökningar, dem man benämnt »dödsstraffets filosofi», utan att frågan ännu kan anses utagerad, och om man, såsom det skett i några länder, kommit in pä praktikens område genom detta straffs borttagande, så har, såsom det vanligen händer med för tidiga reformer, reaktionen här inträdf, och utplånat deni.