Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer fattat hufvudsakligt beslut i ämnet, och svårigheten för de gäldskyldige genom denna tidsutdrägt med hvarje dag ökades, ansågo Fullmägtige sig böra vidtaga ifrågavaran, de inhibitiorisanstalter; och detta ej utan ledning af Reglementet, som säger, att Fulimägti-' ge skola sjelfve pröfva de mått och steg som med verkets fördel åro måst öfverensstämmande, der de ej i hvarje särskildt fall i nämnde Reglemente åro utmärkte.
Fullmägtige hafva också vid flera tillfällen inhiberat UtmåtningsAuclioner, förekommit bysåttning m. m., då i förra fallet större säkerhet för Verket blifvit tillvågabringad och i det sednare den kostnad besparats, som då den annars fruktlöst varit använd endast ledt till Gåldenårens olycka.
Jag vågar således hoppas att Riksens Ständer skola linna skål, gilla detta Fullmågtigeg
Den 5 Martu, ' ill V ' 'i förfarande, grundadt på Riksens Stånders önskan, oell föranledt af Reglementets föreskrift.
Betänkande år åtföljdt af, så vål de upplysningar, sorn blifvit Fullmägtige både i Banken och RiksgäldsContoiret affordrade, sbin flera Ledamöters af sam. ina Utskott särskildta meningar, bland hvilka en värd Ledamot af Vållofl.
BorgareStåndet Herr Santesson, framställt betragtelsér och anmärkningar ernot Fullmägtige i RiksgåldsContoiret, hvilka anmärkningar jag anser för min pligt alt vid detta tillfälle besvara; I den motion som åtföljde första remissen till Utskotten anför denne Ledamot ”attén mot. sågelse finnes i Reglementet för FilialDiscontStyrelsen, grundadt på Riksens Ständers vid sista Riksdag fattade beslut i så måtto, att detta Reglemente i en del skall medgifv^Gäldenärerne en förmån i afseende på omsättningstiden, för hvars tillgodonjutande det i eri sednare, förmenas hafva lagdt hinder i vägen och att Gäldenärerne i dessa Disconter, voro i fullkomlig okunnighet om detta förhållande.”
Då det icke kunde vara Fullmägtige likgiltigt, om någon contradiction funnits uti en föreskrift, grundad på Riksens Ständers beslut och dem anförtroddes till verkställande, samt det ännu mindre kunde vara Fullmägtige likgiltigt, att de låntagande voro om denna omständighet okunnige; ansågo Fullmägtige sig förbundne, att häröfver ingå i bestämd förklaring; 112 r Den 5 Martti. och detta var orsaken till de upplysningar ocli tabeliariska uppgifter, som bifogades Fnilmågtiges utlåtande till Utskotten.
Dessa uppgifter utvisa, att omsättningstiden varit tillräcklig, då respitmånaderne ej begagnats.
I Tabellen Litt. j?. tror den Värde Ledamoten att någon anmärkning blifvit riktad mot honom personligen.
Från denna beskyllning hoppas jag genom en enkel framställning af förhållandet kunna befria FulU' mågtige.
Då remissen ankom, tillsades Secreterare)! att samla nödige upplysningar, för att, dels under form af tabell, dels såsom raisonnement kunna biläggas Fulltnågtiges utlåtande.
Litt B. upptager 5 lån, blott utmärkte genom rummet, utan att någon låntagare blifvit till namnet uppgifven.
Bland dessa lån tillhörde ett ifrågavarande Ledamot af BorgareStåndet, hvilket jag sjelf först sedermera, händelsevis fått veta; Biand de flera tusende låntagare i Disconterne, år jag öfvertygad att ganska få skola känna nummern på sina lån, ännu mindre att främmande personer af blotta nummern eller summan skola inhämta hvem som år lånågaren.
En gäldskyldig till
Disconterne plär sällan kånna mer i afseende på sitt lån, och behöfver aldrig kånna mera, ån dagen då det förfaller och lånsummans belopp.
Det år således efter min tan* ka, ej Fullmågtige som utmärkt eller tillkännagifva lånägarne af dessa, blott till nummern och summor uppgifne lån, utan det är Herr Santesson sjelf sorn uppgifvit deras namn, hvadan - Den 5 Martin U3 dan ock mig synes, att det uttryck af olämpligt och opassande hvarmed han stämplat
Full-* mågtiges framställningssätt, åtminstone ej, bör lämpas på dem som ej röjt föfhållandet, oell ej hyst personliga afsigter.
Den värde Ledamoten har ytterligare behagat anmärka, att lagsökningar nog tidigt skola blifvit anställde.
Detta har ej kunnat förekom— mas, når tiden för Omsättningar tillåndagåtti Dagen då all skuld till f, d.
FilialDisconterne borde vara betald, var af Riksens Höglofl.
Stån- ■ der bestämd till den 1 October detta år; och då granskning af råkenskaperne i sistlidne Juni månad företogs, förståndigades de gåldskyldige, att, efter den 1 Januari detta år, i stöd a£ Reglementets föreskrift, inbetala deras återstå^, ende lån på fÖrfallodagen; och detta blef dem j så Vål genom Tidningarne, flera gånger kunH gjordt, Som äfven medelst särskildta anmanings-i bref til! hvar och en gäldenär meddeldt.
Att denna grundsats varit riktig, finner jag med tillfredsställelse af Utskottens Betänkande, då de för den fortsatte utredningen, i samma fall, föreslagit enahanda stadgande, och det kan icke annat än på det högsta inieressera mig och mina medbröder i RiksgåldsOontoiret, att våra Jjerrar principaler, Riksens Ständer, finna vårt förfarande utvisa omtanka om Reglementets efterlefnad, på ett sått, som på en gång öfverejisståmmer med Verkets vål och nied den skon; samhet Riksens Ständer så beväget medgifvit de gåldskyldige.
Ridd. -Ad.
Fröt. 2. Band. 8.
Den 5 Martil.
FÖr att sprida ett fullkomligt ljus öfver Fullmägtiges handlingssätt, må hända beskuggadt af förenämnde värde Ledamots af mig åberopade särskildta tanka, då lian yttrar att denna Styrelse ej alltid varit nogräknad uti iakttagandet af Reglementets föreskrifter, torde det tillåtas mig sluteligen citera, att Reglementet blef af Fullmägtiges pluralitet, i afseende på alla f. d.
FilialDisconternes Gåldenärer, lindrigare tillämpadt, ända till dess 1820 års Revisorer, bland hvilka jag äfven hade den åran att vara medlem, vid detta ämne, fästade särskild uppmärk^ samhet och ansågo detta undseende med låntagare i allmänhet böra inskränkas, hvarföre Revisorerne ock föreskrefvo ett begränsadt förhållande.
Detta vidtogs äfven med den 1 Januari 1821. 1822 års Revisorer hafva sedermera, efter noggrann och allvarlig granskning meddelat
Fullmägtige decharge äfven för deras befattning med utredningarne af f. d.
FilialDisconterne, och denna decharge år leornad i så hugnande och tillfredsställande ordalag, att något icke kunnat vara för Fullmågtige mera uppmuntrande.
Jag anhåller att dessa anmärkningar må, i händelse af återremiss, till Utskotten få åtfölja.
Friherre Wirf in, Gitftaf Fredric'.
Det borde vara öfverflödigt att uti Högloflige -Rid. derskapets och Adelns minne återföra förhållandet vid sista Riksdagen, i den fråga, som nu är för handen; men hvad Herr Friherre Boij® Den 5 Martil, derom behagat yttra påkallar likväl några ord till svar; lör hvilkas afhörände jag utber mig Ridderskapets och Adelns tålamod.
Det var ingalunda en indragning af Filial— Disconterne, till de skuldsattes skada, som Riksens Ständer vid sednaste Riksdagar vidtogo; det var tvärtom en utredning, förbunden med dryga förskotter och uppoffringar, för att komma de skuldsatte till hjelp.
Disconterne hade redan, förr än Riksdagen inträffade, upphört att betala, och var det just denna händelse sorn föranledde Riksens Ständers sammankallande.
Fordringsägarne hade, vid sådant förhållande, laglig rättighet att disponera öfver massans tillgångar.
Fordringsägarne voro, dels Riksens Ständers Bank för creditiverne, dels enskilte medborgare, som insatt sine penningar mot 5 procents ränta; tillgångarne åter bestodo uti löpande reverser, alla förfallne inom 6 månader.
Det var att förekomma den oordning och de stora olyci kor, som, inom de fleste samhällsclasser, skulle blifvit följder af desse liquidationers öfverlåtande åt de interesserades omedelbara afgörande, som Staten trådde emellan, med sin garantie och sine förskotter; hvarigenom gåldenårerne lingö 5 års rådrum att successive afbörda sig de skulder, hvilka genast kunnat, såsom förfallne indrifvas; och äfven utan tvifvel, i saknad af en sådan mellankomst, hade blifvit detf
Det år nu emellertid denne med betydlig förlust för Statscassan, ehuru till allmän nytta ledande åtgärd, sorn man behagar kalla en in - Den 5 Martti, dragning;"1 och på hvilken inan vill försöka att kasta alla rle olågenheter och allt det betryck, som likväl i sanning voro följder, icke af mesuren, utan af det tillstånd, som löranledde den; men utom hvilken mellankomst, samma olågenheter i förökadt mått hade uppstått.
Herr Friherre
Boije säger att den under
Discont-utredningstiden influtne ränta varit opåråknad och utgjort en ytterligare indragning» Jag’ förklarar, att förhållandet icke år sådant.
Denna tillgång intogs fullständigt i calculerna Öfver
Disconternes utredning, för att motsvara en del af redan inträffade och vidare föresedde förluster, genom gåldenårern^s oförmögenhet att betala sine skulder.
De Ledamöter af Högloflige Ridderskapet och Adeln som deltogo i de arbeten och förslag, hvilka grundläde Riksens Stånders beslut om
Disconternes öfvertag gande till utredning och liquidation af Staten, tillåter jag mig erinra om sanningen af detta förhållande.
Jag erinrar tillika huru många röster, isynnerhet inom Utskotten, som höjde sig emot denna mesure, i anseende till de med Öfvertagandet förbundne förluster för Banken, dem de calculerade vida högre ån jag, och sorn derföre yrkade att
Discont-massorne skulle öfverlåtas till concours och egen utredning.
Jag vet ock rått vål att förluster skola blifva det sluteliga utslaget; men jag år glad, att de icke komma att öfverstiga hvad man vid förra Riksdagen ungefärligen beräknade, inneslutit de af Friherre Boije nu uppgifne rånternedlen, men icke utom dem; och|för min del skall jag alltid Den 5 Märht, 117 med tillfredsställelse anse dö beslut, sorn af Riksens Ständer då fattades om dessa Disconter.
Hvad det uppgifne förhållandet med öfverråntor angår, lärer Herr Friherre Boije befi, ga erinra sig att beloppet (284,000 Riksdaler om jag hörde rått) uppkommer genom 12 procent: att alltså hälften genast måste afslås, såsom laglig rånta, då återstoden blifver öfverränta elier så kallad straffränta.
Summan år ty värr, i alla fall stor nog, och antyder ett högst betänkligt tillstånd; men derföre bör den dess mindre uppställas dubbelt mot hvad den i sjelfva verket utgjort.
Att betala 6 procents ränta för lån, är i detta land både vanligt och lagligt.
Alla de penningar som under lifpiidationerne influtit i sådane räntor, åro alltså icke att anse såsom något utomordentligt bidrag; utan hafva tvärtom tillkommit i naturlig följd af den förlängda utredningstiden.
Vid den allmänna frågan, både om utrednings- tiden och straffräntan i Diseont-liqyidationerne, kunde jag visserligen ha en serskild
Tätt att derom yttra mig i någon öfverensstämmelse med Friherre Boije, emedan jag vid förra Riksdagen tillstyrkte , både 10 års utredningstid i stället för 5 och straffräntans nedsättning till 2 procent i stället för 6, eller inalles Åtta för Tolf; men jag stannade då i minoriteten, både inom Utskotten och i Riks-Ståriden; likväl tillåter jag mig derföre alldeles icke ett sådant bedömmande af andras åsigt er, sorn jag här hört framställas.dj
Den 5 Marth. Högloflig Ridderskapet och Adeln behagade taga i betragtande, att ett rådrum för omsättning i Filial-Disconterne nu är föreslagit, till den i nästkommande Julii, utan att öfverränta derunder skall falla gäidenärerne till last.
Jag hemställer derföre, om det vid detta tillfälle är lämpeligt att nu upptaga till öfverläggning den allmänna frågan, om straffränta å Discont-lån skall äga rum eller ej Inskränkes den tili 2 procent för året, för att betänka omkostnader, tror jag att mången gäldenär kunde vara mera belåten erlägga den för en korrt tid, under det han bereder tillfälle och medel till en omsättning, och dervid nödgas Öfverskrida den rätta förfallotiden , än att genast emottaga lagsökning och blifva för bysättning blottställd; men denna fråga är särskild väckt och till BaneoUtskottet remitterad:
Efter all anledning bör man kunna föreställa sig att den hinner till afgörande inom den 1 Julii:
Då är dessmindre liindei’ för handen att tillämpa Riksens Ständers beslut äfven till liqvidationerna i FilialDisconterne, som Reglementet, hvilket i alla fall under tiden måste följas, äfven i denne del redan innehåller en lämpelig föreskrift.
En annan värd Ledamot Herr Friherre Åkerhjelm, har erindrat att aldra puneten uti Utskottens förslag, der det heter att ”0// till omsått ningsclagen förfallen öfver ränt a skulle inbetalas, synes stå i någon motsägelse med 9 puneten, der det heter: ”att öfverrdntan skulle upphora från deri dag Riksens Stander i ämnet fattat deras beslut, och till den I Den 5 Martii, i Julii.
Det må vara möjligt att någon anledning till (Jenna erinran förefinnes, ehuru det vill falla nog klart, att ett positift beviljadt undantag från en sådan öfverräntas erläggande, under en bestämd termin, skäligen borde undanrödja all tvekan om en sådan, det oagtadt, i följd af det generella stadgandet i s;dra puncten skulle beräknas oph uttagas; ty en öfyerränta sorn, enligt specielt 'stadgande icke får äga rum, kan ej eller någonsin blifva förfallen att utgå.
De ord, hvarvid erinran blifvit gjorde, tillkomrno verkeligen i Utskotten för mera tydlighet skull, och lemnar ett ytterligare bevis huru det emellanåt händer, att, för ett noggrannare uttryck af sin mening på ett ställe, träffar man i otydlighet med en annan del af hvad sorn blifvit sagdt.
En rättelse i redactionen, om den behöfs, är ganska lätt tillvägabragt, då målet återremitteras.
Åter i fråga derom att Utskotten föreslagit respit-månadernes inneslutande uti omsättnings-terioinerne, hvardera af bestämde 6 månader, får jag den äran upplysa, att sådant ansetts nödvändigt, för att få en fixerad tid— punct för all liqvidation om dessa skulder.
Man bör komma ihåg att, under de så kallade respit månaderne, erlägges öfverränta, och att altså hvar och en lärer vara angelägen krättan tid göra omsättning, till undvikande af ökade kostnader, hvartill finnes en stor lättnad deruti, att blott en femtedel af återstående skidden kommer att hvar fide månad erläggas.
Någon svårighet uti liqyiden eller bokföringen kan deir 120
Den 5 Marti i. af icke uppsta.
Öfver ränta räknas i alla fall på dag, oell likaså gerna kan äfven den ränta sorn vid hvarje omsättning i förhand innehålles till nästa 6 månaders förfallo-termin , på dag beräknas och afdragas.
Både Riksgälds-Gontoiret och Låntagarne hade deremot den lättnaden, att förfallo-terminerne för hvart
Län blefyo oförändrade, på dagen 6 månader emellan hvardera, under hela den nu föresi agne ytterligare anståndstiden, så att man ej behöfver undersöka förändringarne i följd af olika uppehåll med omsättningar, under respit-månaderna.
Den motsägelse, som ville finnas mellan uttrycket att 6 månaders omsättnings-tid skall hvar gång åga xum, och å ett annat ställe att respit—män ad erne skola tillgodonjutas, synes alltså i sjelfva verket icke existera.
Sedan jag nedstigit från piin bank, gafs mig af en värd Ledamot i Riks,- gälds-Gontoiret en upplysning, som sätter mig i skyldighet att förändra den anmärkning jag gjordt, rörande? omsättningarne, till blott en begäran, att, vid sådane omsättningar, fråga endast må blifva om säkerheten är god, eller ej, utan afseende om C ant i ollis terne äro de samma, eller ej?
I anledning af Herr Friherre Wirséns yttrande , utbeder jag mig att också få framställa mina åsigfer.
Det händer visserligen ofta, att stridiga, meningar äga rum- mea då är det, för den Den 5 Martil, rälta meningen alltid lyckligt, när afgörande! får ankomma på en auctoritet, så upplyst, så rättsinnig, sorn den, inför hvilken jag nu här talar.
Herr Friherre "Wirsén har sagt, att Filial-Disconternes upphäfvande åtföljdes af blott en utredning, men icke af någon indragning; och jag åter är af den tanka, att utredningen verkehren åtföljdes af en gajjska hård indragning.
Med den frihet jag sålunda tar mig, att framställa en mening af alldeles motsatt beskaffenhet, erkänner jag likväl gerna skyldigheten att fullkomligt bevisa hvad jag påstår: och lyckligtvis är ingenting lättare.
Det mäste nemligen äga temmelig likhet af axiome, att då man, af till exempel, 8 millioner Stats-papper, om också af olika beskaffenhet, men i allmänna rörelsen lika gällande, och på en gång utelöpande, tillåter sig att, med opex-ationen af ett penndrag , alldeles annihilera de 4 millionerne, så att de icke mera åro löpande och det utan att man ger något annat i stället, så måste denna operation utgöra en ganska verkelig indragning.
Att, före den 27 September 1817 något mera ån 4 millioner
Discontpapper, var i allmänna rörelsen utelöpande; att desse
Discontpapper hade en så au.etoriserad gångbarhet, lika med Bancosedlarne, att allmänna upp.- bördsmånnen voro ålagde
Discont-papperen % Krono-uppbörden, lika med Bancosedlarne emottaga; samt att, når man aflyste deras gångbarhet, man icke gal någon ny ersättning i stället^ allt detta år sanningar, somfcke ens kunna bestridas, och åro sanningar, sorn också tillräckligen, bevisa mitt påstående, att en indragning ågtt 'lii Dan 5 Martil. rum; för hvars beskaffenhet af ganska hård, jag blott behöfver åberopa til] bevis, de tusendetals familjer, som blifvit olyckliga, jemte det, beklagansvärda tillstånd hvari Näringar och Nationen befinna sig; eti .tillstånd, som förnämligast har sin orsak i indragningen, som ieke så orätt fick namn af strypsystem.
Man invänder deremot, att Discontpapperen icke vore Bancosedlar, och voro icke Statspapper; men hvartill tjeriar väl denna klyfning i begrepp, då man ej kan neka, att ju Discontpapperen, med behörig auctorisation, gingo och gällde i allmänna rörelsen, lika med Bancosedlar, och således utgjorde en ganska verklig del af rörelse-capitalet, hvarifrån de indrogos.
Man invänder vidare, att då man indrifver FilialDisconternes fordringar, odi dermed infriar
Discont-papperen, så har man gifvit Bancosedlar i ersättning för
Discont-papperen; men då man måste medgifva, att dessa Bancosedlar icke äro nya, utan åro alldeles de samma sorn voro, tillika och på en gång med Discontpapperen, utelöpande; så har man ju icke dermed bevisat någon ting emot indragningen; emedan ombytet af dessa Bancosedlars riktning, till det ena, eller andra ändamålet, dock icke fyller den ena luckan, utan att öppna en annan.
Det år sannf, att
Discont-papperens innehafvare fått Bancosedlar i stället, roen allmänna rörelsen, som tillsläppt dessa Bancosedlar, har derföre icke fått ersättning för den förlust, som Discontpapperens annihilerande åstadkom; hvilken förlust jag kallar indragning, så länge det ännu år mig tillåtit att tro, det 2 gånger 2, gör eller, rättare sagt, Den 5 Martii. i2> * att tro på flen temligen solklara sanning, att det som funnits, men icke mera finnes, det är verkligen borta.
Vi minnas alla Iiuru
Disconternes fall tillvågabragtes, och det torde icke skad.a, att påminna derom.-.
I Malmö Discont hade en verklig malversation ägt rum, sona man afvetat, men fördragit redan ett år, innan man gaf catastrophen af Discontens upphåfvande.
Ingenting hade då varit lättare, ån att afsätta Directionen, tillsätta en ny, och låta Verket utreda sig sjelf, hvilket var ganska möjligt, och hvarvid Staten undgått ali förlust.
Man ville likväl icke denna låtta utväg; och hvarföre icke?
Jo, som det vill synas derföre, att strypsystemet skulle genomdrifvas.
Götheborgs och CanalDisconterne hade ingen malversation begått; de'voro alldeles intacta; men de störtades dock; och når man besinnar, att Götha CanalBolags äganderätt till sin Discont, var gifven af Ståiiflerne och sanct ion erad af Konungen, men att likväl, i trötts af äganderättens helgd och allmänna säkerhetens fordringar, CanalBolaget mistade denna sin vålfångna egendom, så har man svårt att på frågan: hvarföre? lemna annat svar, ån derföre, att stryp-systemet skulle genomdrifvas.
Man förebrår efteråt, att äfven dessa sistnämnde båda Disconter voro banqueroutte, flå de föllo; men man har aldrig förmått bevisa sanningen deraf.
Att de tvungos till; banqueroutte, det vill såga, att man gjorde flem banqueroutte, det år sanning; mendet vur just deri man felade.
Disconternes natur och ändamål medgaf icke, att upplåna pengar, för att hålla dem inneliggande; utan ändamålet, Deli o Marti i. så för Verken sjelfya, som för Allmänheten, fordrade, att de penningar sorn af Disconterne, till låns emotlogs, skulle genast åter utlånas; och det var då bra solklart, att när man, på en gång, genom kungörelsen emot Malmö Digcont-papp er, gaf misstroende till de andra båda
Disconternes papper; och man icke rille, på några veckor understödja de sistnämndes credit; hvilket varit så oåndligen lätt; så skulle omöjligheten uppstå för dem, att så hastigt indrifva éina fordringar, sorn behofvet att betala deras skulder fordrade, och på detta sått betog man dero möjligheten, icke att göra rått för sig, men att göra det ino n den korta tid, som papperens Innehafvare ägde rätt att begära.
Att först, som man säger, tillstållningsvis slå fötterne undan allmänna Creditverk, och sedan förebrå deni a tide icke stodo uppe; det år dock icke ädelt; oell man må, så mycket man behagar, förnya den förvrängning i begrepp, hvaraf man, vid sista Riksdag, betjente sig, för att förvilla omdömet, och såmedelst tillvägabringa systemets antagan* de; så qvarstår dock resultatet i penningebri-r sten, som år en följd af indragningen.
Hvilket var det sorn skulle bevisas.
Hvad åter angår Herr Friherre Wirsen*, anmärkning derom, att i den uppgift på öfverjärna, som jag haft äran meddela, halfva beloppet bör afdraga*, såsom utgörande den vanliga 6 procents räntan; så bör jag erinra, att enligt den mig lemnade ofvannämnde uppsatts, de i egenskap af 6 procents ränta influtne medel särskilt blifvit beräknade, hvaraf synes följa, alt ben S Martil.
125 deri af mig uppgifne, och af Herr Friherre Wirsén anmärkte, andra summan eller 284,59,5 Riksdaler 58 sk. 4 r:st. endast måste innefatta de till RiksgåldsContoiret influtne 12 procents räntor.
I allt fall så bör jag medgifva, att denna anmärkning synes mig vara riktig.
Den förminskar dock icke* i min tanka, nödvändigheten att hädanefter utpråssa lagom ränta af de skuldsatte; en nödvändighet, som har sin orsak icke blott i moralens bud, utan äfven i klokhetens»
Då genom åtskilige motioner fråga blifvit väckt örn nedsättning af räntan, så vål till RiksDiscontVerket, som Banken och andra publika Cassör, öfver hvilka Riksens Ständer komma att besluta, så år det alldeles för tidigt, att nu i förvåg nå^ got besluta rörande den ränta som bör åläggas gåldenårerne i f. d.
FilialDisconterne under den prolongation af betalningstid, som Riksens Ständer kunna finna skål att dem bevilja; utan låra de beslut som Riksens Ständer framdeles öfver förenämnde motioner komma att fatta, höra blifva gällande äfven i afseende på gåldenårerne i f. d. Filial-Disconterne.
Jag tror att Utskotten lättast kunnat undvika all slags tvetydighet om de inskränkt sig till att tillstyrka en fortsatt omsättnings-rått för lånen i f. d.
FD lialDisconterne, och dervid tillagdt, att, hvad ränta och öfverränta beträffade, dermed kommet Den 5 Martu. att förhållas på sått Riksens Stånder derom i allmänhet besluta.
Jag förmodar att Betänkandet med de dervid gjorde anmärkningar blifver återmitteradt, och vill slutligen endast anmärka, i anledning af hvad som blifvit yttradt, att jag anser det icke nyttigt att upphetsa sinnena, genom återkallande i minnet af gjorde misstag, då fråga endast år att i möjligaste måtto afhjelpa deraf liårflytande olägenheter, och genom mera betänksamhet förekomma nya oredor.
Friherre Åkerhjelm, Gujlaf Fredric:
Jag utbeder mig blott att få, i anledning af hvad Friherre'
Wirsén anfört, förklara, att jag alldeles icke ansett Utskottens Betänkande vara i coUtradiction i afseende på föreskriften för sjelfva omsättningstiden, hvilken ehuru svår, dock ej år omöjlig att verkställa, utan endast i hvad förslaget om öfverrånta beträffar, hvilket jag för en kort stund sedan hade den äran närmare utveckla.
Jag har blott sagt, att når de 6 månaderne ej beräknas från omsättningstiden, utan från förfallodagen, så störes grundsatsen af 6 månaders omsättning för ella de gåldskyl. dige, som efter denna dag omsätta sina län.
Dessutom och då således genom bristande accUfr ratesse eller förmåga, att på förfallodagen bestrida omsåttningarne, de nya förfallotiderne skulle komma att bestämmas såsom jag förut haft åran nämna, på månader och dagar, skulle härigenom ett ökadt besvär för uträknandet af råntebcloppet uppstå, hvilket, i förening med Den 5 !\Iurtii.