Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser mig skyldig att upp taga Frih.
Boyes framställning och till mig riktade förfrågan röride disconternas år 1817 och 1818 iråkade obestånd, och jag får då tillkännagifva, att jag, såsom revisor öfver disconterna så väl i Götheborg som Malmö år 1816. fann att Malmö discont, som ägde privilegium att upptaga enskildes penningar mot tre proc. ränta, och till motsvarande belopp lemna ut sedlar, som löpte med tre proc., funnit det beqvämare att, utan att upptaga penningar, fabricera 3 proc.-sedlar, som utgåfvos till allmänheten, hvadan disconlen var utgifvare af falskt mynt.
1 den ställningen stod
Malmö discont vid den af mig anställda revisionen.
Der funnos personer, som hade ända lill 100,000 r:dr på samma namn, och en af dem hade såsom hypolhek lemnat 100,000 lomma buteljer, hvilka egentl. endast utgjorde sönderslaget glas.
Discontdirectionen blef i anledn. deraf nödsakad att ställa sin egendom i säkerhet för disconten och kunde icke erhålla decharge annorlunda, än att egendomen med seqvester belädes, och att direetionen afsade sig rättigheten att äga votum i beslut oin utlåningar.
I reglementet vidtogs nemi. den ändringen, alt R.
Banks ombud skulle hafva afgöranderält inom direetionen uti alla utlåningsfrågor, genom hvilka åtgärder banken ansågs kunna reda sig sjelf; men då R.
St:s Banks styrelse icke nog hastigt hann utse den Den 18 Februari e. m. 433 den person, scrn skulle nedresa till Malmö, för att a bankens vägnar, på sätt jag nämnt, besluta om utlåningarna, fortgick emedlertid direct:n på samma bana som den 1816 befanns hafva beträdt och ökade derigenom sin balance med flera hundra tusende r:dr.
Deraf uppstod en stockning, emedan diseonten öfverskrida sitt creditiv, och följden deraf blef att Götheborgs och Götha canal-disconters creditiv i banken blcfvo uttömda, och att dessa disconter icke kunde utlösa sina utelöpande förbindelser.
Dessa upplysningar har jag ansett mig böra meddela i anledn. af Frih.
Boyes yttrande oni det vitsord han ansett mig kunna lemna rör:de 1817 och * 818 årens händelser nied filialcontoren; men efter jag har ordet, så vill jag ytterligare erinra om behofvet af den rättelse i 1 (§:n, hvarigenom den kommer i conformitet med 72 §:n Reg.Ftn, hvilket ändamål deremot icke vinnes genom det tillägg Gr.
Mitt tillstyrkande var, att efter ordet ”creditsedlar” skulle införas: hvilka dock icke sorn mynt i Riket erkännas.
Boye yttra de princip i afseende på den finariciella ställningen i allmänhet och privatbankernes syftning isynnerhet, instämmer jag fullkomligen.
Lika med Hr Frihtn, anser jag ett sådant fram- och återgående skadligt, oell önskar derföre att en lag måtte stiftas, hvarigenom det kunde förekommas; men frågan är just den, hurudan lagen skall vara för att förekomma det onda; om det förekonimes derigenom, alt stiftandet af privatbanker öfverlemnas ensamt åt Reger:ns omdöme, eller om en lag bör stadgas, som bestämmer vissa villkor, hvilka på det nogaste böra uppfyllas, om tillstånd till ett sådant bolags stiftande skall kunna erhållas.
Jag är öfvertygad att största säkerheten ligger deruti, att en bestämd lag finnes; ty om, på sätt denna § tillåter, det skulle bero på ett tillfälligt omdöme, huruvida privatbank på ena eller andra stället i landet är nödig eller icke, så kunde detta omdöme fela.
Jag tror att så många särskilda bevekelsegrunder skulle sältas i rörelse från alla kanter, då en sådan begäran framställdes; dels af den önskan att inga flera privatbanker än de närvarande skulle få stiftas, på det att de aclieägare, som finnas, skulle få behålla det monopol in m de hafva, att få skörda en stor vinst, och dels af dem, som önskade nya privatbanker, för att få dela denna vinst.
Jag tror att genom sådana motiver Regertn kan blifva missledd i afseende på sitt bedömmande.
Finnes det nu en bestämd lag, som till punkt och pricka hör uppfyllas, innan en sådan sanction kan erhållas, så är det min öfvertygelse, att det innebär mera säkerhet.
Jag önskar derföre en annan redaction af denna 1 §, och ehuru jag erkänner, att den redaclion, Gr.
Frölich föreslagit, syftar åt samma 20 H. 55 434 Den 18 Februari e. m. ändamål, sorn jag önskar uppnå, får jag dock, för den händelse den af Hr Grefven föreslagna redaction icke skulle godkännas, för R. o.
Ad. föreslå en alternativ redaction, sorn skulle blifva följande: ”Bankrörelse med rättighet att utfärda tryckta eller graverade credilsedlar må af enskilda personer endast i förening till bolag bedrifvas, efter dertill af K.
M. meddeladt tillstånd, vid ansökning hvarom böra till granskning och stadfästelse bifogas, ej mindre de för bancolaget uppgjorda gruridreglor och ut låningsreglemente, än äfven prölblanketter till creditsedlar.
Befinnas vid denna granskning de tvänne förra vara i nogastfe öfverensstämmelse med denna lag författade och de sednare innebära tillräcklig säkerhet mot förfalskning, skall sanction på 10 år icke kunna förvägras.
År åter förhållandet motsatt, bör det felaktiga anmärkas, och om det nöjaktigt rättas, är sökanden till sanctions erhållande berättigad.
Vid sådan tids utgång” etc. på sätt §:n vidare innehåller.
Jag får vördsamt anhålla om propos. till antagande af denna redaction.
Jag instämmer till alla delar uti hvad Frih.
Cederström anfört rör:de behofvet af det af Hr Frih:n föreslagna tillägget ,uli nuvar. 1 § af förslaget.
Det är nödigt atl allmänheten, isynnerhet de mindre bemedlade, vet att dessa privatbanksedlar icke äro Rikets mynt.
Det är nödigt att directionerna för dessa filialcontor blifva derom påminta, emedan jag enskildt haft den erfarenheten, alt de alldeles förbisett detta stadgande i grundlagen.
Under 1838 års vinter, då postcommnnicationen var afbruten emellan Gottland och fasta landet, saknades tillfälle att kunna utbyta dessa sedlar; men då allmogen skulle betala sin skatt, och i uppbörden icke får emottagas annat än det allmänt i Raket gallande myntet, eller det mynt sorn i R.
St:s Bank blifvit utgifvet, så nödgades allmogen köpa varor till något betydligt belopp, för att få vexla sedlarna eller ock gifva agio derför.
På det alt följande året ett sådant menligt förhållande icke skulle inträffa, utfärdade jag kungörelse, med erinran derom att de borde vara betänkte på alt i tid förskaffa sig det mynt, som behöfdes för kronoutlagorna innan postcommunieationen kunde blifva hämmad, emedan privatbanksedlarne icke emoltogos i kronouppbörden; älven erinrade jag derom, att ingen kunde tvingas att i liqvid för hvad som försåldes emottaga privatbankssedlar.
INågon tid derefter kom en commissionär till mig från filialcontoret i Westervik, med tillsägelse att om jag icke återkallade min kungörelse, så funno de sig befogade att i Wisby Weckoblad låta införa, att så länge kungörelsen på Gottland vore gällande, skulle ingen Goltländning få låna i filialcontoret i Wisby.
Jag svarade derpå, alt hotelsen var af beskaffenhet att den icke borde gå förlorad för allmänheten utan genast borde Don 18 Februari e. m. 435 införas i Weckobladet.
Den blef äfven införd i bladet, elmru den icke väckte särdeles uppmärksamhet.
Af denna erfarenhet synes således, att det ur nödigt alt privatbankerne erinras, att det blott är 11.
St:s Banks sedlar, hvilka enl. grundlagens stadgande som mynt i Riket gälla.
Jag instämmer derföre med Fril).
Cederström, att det af Hr Frihtn uppgifna tillagget må äga rum, antingen Utskrs, Gr.
Frölichs eller Hr iiibbings redaclionsförslag i öfrigt blir gällande.
Här lärer vara t vänne sär skilda anmärkn.-r gjorda mot denna 1 §, af hvilka den ena angår frågan om det tillägg Frih.
Cederström ansett böra äga rum.
Jag hörde icke sjelfva förslaget; men af hvad den siste värde talaren nämnt, kan jag linna, att detta tillägg afsåg uttryckande af den bestämmelse, som finnes uti 1824 års lag, nemi. att privalbankernes sedlar icke äro Rikets mynt, och att i ingen händelse
Slaten kan komma att befatta sig med deras inlösande.
Mot ett sådant tillägg har jag ingenting att erinra, utan anser jag tvertom att något sådant bör uttryckas i denna lagen, när den gamla lagen, som stadgar sådant, blir upphäfven. 72 §:n Reg.Ftn innehåller visserligen detsamma, men den erinrar sig icke en hvar, som emottager privatbankers sedlar.
Det andra förslaget var Gr.
Frölichs, hvilket gick derpå ut, att alldeles borttaga Konungens pröfningsrätt och endast qvarlemna en sådan åtgärd, som kan jemföras med hvad som tillkommer en Kammarrätts-revisor.
Konungen skulle nemi. endast hafva att tillse, huruvida det i und. framlagda reglementet för en tillämnad privatbank punkt för punkt öfverensstämde med hvad sorn, enl. den gällande lagen, borde iakttagas.
Detta kan jag för ingen del gilla.
Vill man borttaga Konungens rättighet att deltaga uti beslut om privatbankers stiftande, vill man börja med förberedande åtgärder i republikansk syftning, så hör man göra det öppet och icke genom att nedsätta Konungens värdighet, derigenom att Konungen förvandlas till egenskap af en Kammarrätts-revisor.
För min del anser jag högst olämpligt att helt och hållet borttaga Konungens pröfningsrätt.
Begagnandet af den enskilda crediten, för att på grund af förtroendet till densamma sälla i omlopp något som, man må nämna det hvad man vill, går och gäller såsom mynt i Riket, är så vigtigt, att det fordrar den noggrannaste pröfning af de omständigheter, som för hvarje särskildt tillfälle böra öfvervägas.
Sammansättningen af bolag, den personliga garantien af denna sammansättning, orternes behof af eller förmåga att bära tva ellei’ tre hvarandra korsande sådana inrättningar och mångfalldiga andra förhållanden, som omöjligen kunna vara förutsedda, måste naturligtvis tagas i betraktande, innan en så vigtig och på allmänna välmågan så djupt ingripande in - 436 Den iS F öhr u a r i c. m. rättning beviljas.
Det fordras således, när tillämpning af banklagen ifrågakotnmer, en särskild pröfning, huruvida man anser lämpligt att öfverlemna åt bolaget en så vidsträckt rättighet, som bär är i fråga; och denna pröfning kan icke utöfvas af någon annan auetoritet, än den sorn, under närvar. generation, efter Sveriges grundlag är Sveriges verkställande makt, och hvars rådgifvare, efter Sveriges grundlag, för verkställigheten deraf äro underkastade både juridiskt och moraliskt ansvar; något som icke äger rum med de hundratals medlemmar, som vid en riksdag kunna stifta dessa allmänna grundsatser, och som icke kunna upplaga alla de speciella fall, på hvilka dock i sådana frågor ligger den största vigt.
Skall då Sveriges Regering vara hindrad att vidtaga de åtgärder, som kunde äga ett snart sagdt obegränsadt inflytande på Svenska medborgares välfärd och rättigheter?
Jag får derföre på det aldrahögsta motsätta mig både Gr.
Frölichs och Hr Rihbings förslag, dock aldramest Hr Ribbings, emedan det skulle gifva Sveriges konungamakt en röle, som vår grundlag icke känner, nemi. den att blott vara en Kammarrätts-revisor.
På de skäl, som i Utsktns betänk, blifvit anförda, så väl som de hvilka ytterligare blifvit utvecklade, får äfven jag bestrida den ändring i t §tn, som Gr.
Frölich och Hr Ribbing föreslagit.
Jag tror det nemi. vara af stor vigt för äganderättens helgd, att icke lemna full frihet för sådana bolags uppkomst, hvarigenom sedelstocken hastigt kan ökas eller hastigt minskas, emedan sådant influerar på egendomars väl de och på varuvärden i allmänhet.
Det är visserligen sannt, att i i83o års banklag är rättighet lemnad för enskilde att ingå bolag till bedrifvande af bankrörelse; men der står ett tillägg, sorn säger, att det skall ske i enlighet med redan stiftade lagar, eller de lagar, som framdeles varda stiftade.
Således hindrar ingenting att i nu föreslagna banklag inlaga ett sådant stadgande, som lemnar åt Konungen pröfningsrätt, om det är lämpligt att dylika privatbanker må uppkomma.
Cederström föreslagna tillägget beträffar, så anser jag detsamma öfverflödigt.
Visserligen bör i lagen intagas ett stadgande, som bjuder att dylika creditanstalters utelöpande sedlar må gälla för mynt, såvida nemi. man vill att dessa sedlar skola gälla lika med Rikets mynt; men icke behöfver man intaga något stadgande, som säger att dylika creditsedlar icke må gälla för mynt, emedan det följer af sig sjelft.
Cederström om det tillägg uti §:n, att privatbankcrnes sedlar icke skola anses såsom Rikets mynt.
Jag tror det vara nödvändigt, då man liksom velat pocka på att de skola emottagas i uppbörd, i ränterierna och i enskilde personers
Den 18 Fe b fuari e. ra. ömsesidiga liqvider.
Uti en provins, sorn är omgifven af dylika banker tilt den mängd som södra delen af Sverige, hufva dessa sedlar så utträngt Rikets mynt, att det knappt tinnes i allmänna rörelsen.
Elter min öfvertygelse kan man således icke lägga nog vigt derpå, att dessa sedlar äro enskilda förbindelser, som ingalunda kunna framtvingas i liqvider.
I afseende på sednare delen af mora., som Gr.
Frölich och Hr Ribbing velat ändra, får jag tillstyrka livad Utskm föreslagit.
Det ligger nemi. för mycken vigt på resultaterna af privatbanker, att icke bogsta styrelsen och verkställande maklen skulle få bestämma något derom ; ty oin vi tanke oss att i hvarje siad dylika banker uppkomma, så befarar jag att skadan deraf vore vida större, än den nytta de kunde åstadkomma.
Vi komma framdeles till 3 §:n, der jag förbehåller mig att äfven få yttra något i den saken.
JNu får jag blott korteligen tillstyrka att Utsktns förslag i sednare delen af detta mom. mätte blifva af R. o.
Frånkännande mig helt och hållet förmågan att kunna lemna något bidrag lill omdömets vägledning i denna maktpåliggande och i samliällsrörelsen så djupt ingripande fråga, som i någon mån kunde motsvara hvad Gr.
Frölich i sådant hänseende har utvecklat, sorn mig synes, på grund af en bevisad djup insigt i detta ämne, kan jag likväl icke afhålla mig att afven yttra några ord i afseende på de grundsatser, sorn här blifvit uttalade ronde i §:n i delta lagförslag.
Det torde till en början tillåtas mig i förbigående få nämna, att jag icke är delägare i någon privatbank; att jag vid dessa privatbankers första stiftelse hyst de största farhågor; att äfven jag tagit ett djupt intryck från privatbankernes öde inom Amerika\ alt jag äfven hade i minnet under en liflig föreställning catastrofen åren 1817 och 1818 med bankens filialcontor.
Jag säger, att jag varit bland deni, som icke med någon ifver omfattat privatbankernes inrättande i vårt land; men numera torde det vara afgjordt, att privatbankerne varit af obestridlig nytta för landet, och det torde således icke mera vara fråga om att hindra deras uppkomst och utveckling, utan blott om sättet för lagstiftningen.
Det är i detta hänseende jag utber mig alt få upptaga den frågan, huruvida privatbankernes inrättande skall grundas på lag eller godtycke.
Jag tror icke, att de, hvilka afsett det motsatta fallet, hafva åsyftat att Konungen skulle undandragas sin andel i sjelfva lagstiftningen; men jag hade föreställt mig att villkoren för privatbankernes rörelse skulle uttryckas genom lag.
Jag frånkänner mig dock helt och hållet förmågan att stifta en sådan lag.
Jag leninar detta uppdrag åt dem, sorn mera än jag egnat sig deråt, och som således tagit saken i närmare betraktande; men jag tror 438 Den 18 Februari e. m. icke, att man gör konungamakten någon tjenst dermed att man öfverlemnar åt henne att godtyckligt behandla så vigtiga föremål, som alt för den ena provinsen bevilja och för den andra afslå inrättandet af privatbanker.
Jag trortvertom, att de, som vörda konungamakten och som afse dess helgd, synnerligen böra fästa deras uppmärksamhet på nödvändigheten att undandraga konungamakten delaktighet uti sådana tillgöranden, hvilkas olyckliga utgång möjligen kan läggas regeringsmakten till last, hvilket deremot icke blir förhållandet, om blott tillämpning äger rum af en i civil lagstiftningsväg tillkommen författning, nti hvilken begge de lagstiftande makterna deltagit.
Jag tror, mine herrar! att uti financielt hänseende det är ett stort misstag, hvarför vi i vårt land borde vara botade, att tilltro någon myndighet att bestämma rörelsecapitalet eller behofvet af mynt i ett land.
Hvad det vidkommer att uti banklagen uttrycka att privatbanksedlarne icke få anses som mynt, så är jag af samma öfvertygelse som en värd talare, hvilken yttrade sig kort före mig, att då det finnes uttryckt i Reg.Ftn, så kan det icke behöfva bestämmas äfven i denna lag.
Om någon vidare föreskrift behöfves, så anser jag mera ändamålsenligt alt denna bestämmelse påtecknas sjelfva sedlarna, så att den enfaldige kunde se, att de icke äro detsamma som Rikets mynt, ehuru han för dem kunde tillbyta sig hvilken vara som helst och använda dem i rörelsen.
Jag kan icke finna, att i detta hänseende någon annan redaction, än den som Gr.
Frölich föreslagit, är riktig och ändamålsenlig och ledande till målet; och jag anhåller derföre om propos. till bifall till Gr.
Frölichs förslag, när vi hinna så långt att propos. kan komma i fråga.
Hr Ribbing: Om Hr Rosenblad hade betänkt att den ifrågavar. privatbanklagen icke kan blifva lag förrän Konungen sanctionerat densamma, så hade han måhända sparat sig den ifver, hvarmed han sökt visa att den af mig föreslagna redactionen skulle göra Konungen till en Kammarrätts-revisor.
Konungen har förut, vid beviljandet af privatbankers inrättande, icke ansetts såsom en Kammarrättsrevisor, då Han granskat det till reglemente för banken framlagda förslag och ändrat det Han funnit nödigt.
Jag har trott, alt en hvar borde äga rättighet att stifta privatbanker, så att Regertn icke skulle äga att afslå ansökningen, då alla de villkor blifvit iakttagna, som privatbanklagen föreskrifver.
Jag tror att det är nödigt att föreskrifva, att det reglemente, som framlemnas då fråga är att stifta en privatbank, skall vara i det nogaste öfverensstämmande med den blifvande privatbanklagen.
Jag har icke funnit ett sådant villkor uti den af Gr.
Frölich föreslagna redaction; men jag erkänner a!t det kan uti en annan, § intagas, och derföre vill jag icke motsätta mig antagande af Gr.
Frölichs redac - Den 18 Februari c. m. 439 tionsförslag, under förbehåll att uti en annan § ultryckes, att sanction å ett i underdånighet framlagdt reglemente för en privatbank icke bort i nåder meddelas, såvida icke reglementet i det nogaste öfverensstämmer med privatbanklagen , men att, då detta fullgöres, hvarje sådan assosiation må vara försäkrad att erhålla sanction derå.
Det skall icke vara mig emot, om det af Frih.
Cederström föreslagna tillägget finge uti privatbanklagens 1 § intagas, ehuru jag anser det öfverflödigt, emedan en hvar känner att privatbankernes sedlar icke äro detsamma som Rikets mynt; men jag kommer till något vigtigare.
Man har här omtalat de olyckor, som träffat Riksbankens filialcontor eller disconter, och man har äfven citerat de olyckor, som inträffat i andra länder, såsom i Amerika och England.
För alt afböja och förekomma dessa olyckor inom vårt land, anser jag Styrelsen böra äga kraft och förmåga dertill, hvartill hörer att Styrelsen äger pröfva de förslag till privatbanker, som inlemnas, och afgöra huruvida de må inrättas eller ej.
Hade allt tillförene gått val, så hade jag varit af samma tanke med Gr.
Frölich och Hr Ribbing, att Konungen icke behöft tillkomma någon annan åtgärd an att stadfästa reglementet, då det befanns öfverensstämmande med gällande privatbanklag; men då man känner de vådor, som kunna uppkomma af dylika creditanstalter, derest icke alla de omständigheter noga öfvervägas, på hvilka bankens inverkan på allmänna rörelsen så väsendtligt beror; så anser jag Styrelsen böra undersöka dem, och Styrelsen lärer då väl icke underlåta att höra de auetoriteter, som dermed hafva närmare gemenskap, huruvida en i frågas tä lid banks stiftande kan vara nödig eller nyttig för landet, eller ej.
Man har sagt, att det icke är lag utan godtycke, som är i fråga.
St. föreslå och K.
M. antager en lag för privatbankers stiftande; så är lagen gifven — och Konungen äger att i öfverensstämmelse med denna lag, der behofvet så påkallar, bifalla eller afslå ansökning om privatbanks inrättande.
Jag vet icke orsaken hvarför man vill, alt Konungen ej skall fortgående hafva sin makt i en så vigtig lagstiftning, som privatbankrörelsen.
Dessutom har jag ett annat skäl till stöd för min åsigt, nemi. rättigheten och skyldigheten för Konungens rådgifvare att tillse och pröfva livad verkan en tillämnad privatbanks inrättande kan hafva på landets välfärd.
Om detta fråntages; till hvem skulle då R.
St. hålla sig, om en olycka inträffade?
Jo! till sig sjelfva — till stiftandet afen lag, som i sin utöfning gjort bara ondt.
— Dessutom tror jag att
Konungen icke skulle sanctionera en privatbanklag, föreslagen af R.
St., uti hvilken Konungen blifvit beröfvad en rättighet, utom hvilken Han skulle vara nödsakad att emot sin vilja stadfästa hvad
Han funne tydligen leda till landets för - Den iS Februari e. m. (lerf.
Jag tillstyrker derföre antagande af Utsk:ns redactionsförslag i denna §, äfven nied det tillagg Frill.
Cederström ansett behöfligt.
Äfven jag är benägen att lemna mitt begifvande till det af Frih.
Cederström föreslagna tillägget, ehuru jag icke tror att detsamma egentligen kan behöfvas.
Det vore kanske lika lämpligt att det trycktes öfver dörren till baneocontoren.
Hvad angår liufvudfrågan, som bär är afhandlad, nemi. huruvida Konungens tillåtelse skall äga rum eller icke till privatbankers inrättande, anser jag Utsktn hafva rätteligen förfarit.
Redactiouen uti denna § innehåller icke att ledamöterne uti ett sådant hancolag skola vara inländske män.
Kanske hade det bort uttryckas; men det torde kanske heller icke vara lämpligt; och om det icke ulsättes, så ligger deruti ett ytterligare skäl hvarföre
Konungens tillåtelse till bankers inrättande bör anses behöflig.
Det kunde hända i kritiska och svåra tider, och vi lefva uti sådana, att en sammansättning ägde rum, som hade för plan att skada vårt land genom en sådan inrättning; och månne då icke Konungen bör hafva rättighet att kunna afstyra en sådan olycka, eller skola Sveriges lagar vara så inrättade, alt de utaf intrigmakare skulle kunna begagnas lill undergräfvande af Ilikets väl?
Jag tillstyrker bifall till Utsktns redactionsförslag i denna §, med det tillägg som Frih.
Instämmande i det lindrigast sagdt oskadliga, om icke nödiga tillägget, som Frih.
Cederström föreslagit, nemi. att uti denna § skulle insättas, att privatbanksedlar icke få som Rikets mynt gälla, kan jag så mycket mindre instämma uti de af Gr.
Frölich och Hr Ribbing föreslagna redactionsförändringar, enligt hvilka från högsta vårdaren af Rikets vigtigaste och ömtåligaste angelägenheter skulle undandragas en i alla samhällets förhållanden så djupt ingripande fråga, som den att få inrätta privatbanker, hvilka kunna utgifva milliontals sedlar, gångbara i hvar mans hand; en sådan lagstiftning vore ganska opolitisk.
Det skulle äfven innebära ett kringgående till öfverflygling af vår monarkiska styrelseform, då vår grundlag uti i6 §:n Reg.F:n uppdrager åt
Regenten den ypperliga och majestätiska rättigheten, att ingen förderfva eller förderfva låta till lif, ära, personlig frihet och välfärd.
Detta lagstadgande skulle blifva kringgånget, om sådana inrättningar kunde få uppstå, hvilkas ofall kunde vålla tusentals individers olyckor, utan att konungamakten ägde hindra det.
Jag tillstyrker således i denna del obetingadt antagande af Utsktns betänkande.
Då jag bestred antagande af Gr.
Frölichs förslag, tänkte jag sannerligen icke, att fråga kunde uppstå, i an - Den r 8 Februari e. m. 44> i anledn. af detta ämne, örn konungamaktens helgd eller dess anseende.
Icke i någotdera af dessa afseenden talade jag.
Jag talade för äganderättens helgd och Svenska folkets säkerhet i de speculationer för industri, hvartill en hvar är berättigad.
För det talade jag, då jag bestred Gr.
Frölichs förslag och begärde att i Regeringens hand måtte varda nedlagd en förmåga att ti liba ka hålin det förstörande, som skulle ligga uti en för långt utsträckt privatbanks-rättighet.
Hr Ribbings förslag skiljer sig från Utsktns, hufvudsakligen icke i annat afseende, än att Hr Ribbing önskar, att då en association till inrättande af privatbank framlagt villkor, som icke strida mot privatbanklagen, skall Konungen icke äga rättighet att afslå privatbankens inrättande.
Så har åtminstone jag uppfattat Hr Ribbings mening.
Jag skall då försöka att med ett skäl, som jag hoppas att både Hr Ribbing och Gr.