Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sig nu genast vilja emottaga depulationen, hvilken fördenskull komrae att afgå så snart de öfrige RiksStms ledamöter hunnit till Riddarhuset ankomma.
Då nu Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rtuh, på sin derom gjorda begäran, blef uppropad, hördes, så snart lian började sill anförande och innan något deraf kunde till prot. uppfattas, många ledamöter med häftighet ropa: ”tyst!”, och blef Hr Munck af Rosenschöld genom dessa rop oell buller hindrad att Den il M a rs. 329 göra sig hörd, intilldess Hr Gr. o. Landtm, lyckats att genom klubbslag återställa lystnaden.
Sedan härefter lii Landtm, äfven muntligen uppmanat till lystnad, på del lian malte kunna höra hvad Hr Munck af Rosenschöld hade att andraga, uppropades åter Hr Munck af Rosenschöld, som nu yttrade:
Jag anhåller för det första, att Hr Gr. o.
Landtm, ville förklara om det tillätes mig såsom representant att begagna min yttranderätt, och efter denna förklaring får jag anmfila, alt det är anledn. till anmärkn. emot Konungens rådgifvare samt föredragande Statsrådet och chefen för landlförsvars-deparl:t, hvarom remiss anhålles till Const.Utsk., för hvilket an!edn:ne uppgifvas skola.
För det andra får jag till R. o. Ad:s prol. för denna dag afgifva följande anförande:
Talaren började härefter uppläsa eli sålydande anförande:
Ej blott inför mitt Stånd, tilan inför samlelige R.
St. anser jag mig skyldig att tillkännagifva, att jag ej åtnjutit den frid 110 § Reg.F. m. fl. tillförsäkrar hvarje riksdagsman, sedan han tillkännagifvit sin egenskap af sådan, ulan har jag, oaktadt ställande mig till efterrättelse alla de föreskrifter, vederbör, förordningens vidmakthållande ansett sig under sistförflutna beklagansvärda dagarna befogade vidtaga, sisth Söndag blifvit blottställd för personligt våld, — — — — — — Uppläsningen af detta anförande blef härvid afbruten af Hr Gr. o. Landtm., med erinran att enligt 90 § Reg.F. enskildta förhållanden ej (ingo göras lill föremål för RiksShns öfverläggningar; hvarjemte Hr Landtm, förklarade, alt den nu anmälda anmärkn:s-an!edn:n, jemlikt 29 § Riksd.Ordn., komme att till Const.- Utsk. remitteras.
Jag får anmäla att jag hegardt ordet med anledn. af 110 § Reg.F., som säger att om någon Ståndsledamot icke skulle åtnjuta del skydd §:n innehåller, så beror det på R.
St. att anmäla det lill lagligt beifrande, och del är denna anmälan jag yrkar R. o. Ad. och samtlige de öfrige Stånden mätte göra.
Men ehuru Hr Gr. o. Landtm, vägrat mig alt få uppläsa mitt anförande, kan del väl icke nekas mig alt nedlägga min protest på R. o.
Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. må sedan behandla den på sätt de finna med grundlagen mest öfverensstämmande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han redan förklarat, det han ansåg 90 § Reg.F. hindra uppläsningen af det anförande, Hr Munck af Rosenschöld nu velat afgifva.
Då nedlägger jag denna protest på R. o. Ad:s bord och förklarar del jag från denna stund anser grundlagen icke gällande, hvarföre jag äfven icke hädanefter ämnar deltaga uti öfverläggningarne.
Härvid höjdes mänga bravorop. 330 Den 21 Mars.
Sedan härefter, uppå Hr Gr. o. Landi ra:s anmodan, R.o.
Ad:s ledamöter inlagil plaiser å högra sidan af salen, för alt å andra sidan bereda utrymme för de öfrige RiksStms deputerade, ankommo desse Stånds af Hrr talmän anförde deputationer, hvarefter den stora depulalionen kl. J till 2 e. m. från Riddarhuset afgick lill K. slottet.
Jemlikt R. o. A:s, före ankomsten af de öfrige RiksStms depulationcr, fattade beslut, åtskildes R. o. Ad. då stora deputaliopen afgick, samt R. o. Ad:s medlemmar af depulalionen vid nedgången från K. slottet kl. 2. e. m.
Fredagen den 24 Mars 1848.
Justerades 4 prot.uldr. för d. 21 dennes.
Upplästes lill justering pleni-prot. för d. 11 dennes f. m.
Med anledn. af nu upplästa prol., hvaraf jag icke kunnat höra ett enda ord, hemställer jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja för framtiden bestå 2 personer med aflöning, som med hög och Ijndlig röst kunna uppläsa prot. och Ulsk:s-betänk:n, emedan det vanligen är omöjligt att höra något af hvad som uppläses.
Jag anhåller alt denna min motion må blifva remitterad lill Ridd.Ulsk. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, ali denna motion, sedan den blifvit skriftligen atlemnad eller lill prol. uppfattad, skulle blifva för R. o. Ad. föredragen.
Vidare upplästes till justering pleni-prot. för d. 11 dennes e. m.; hvarefter såväl detta, som det förut upplästa prot. för samma dag f. m. af R. o.
Ad. godkändes.
Anmäldes till justering, men bordlädes, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, Exped.Utsk-.s under N:o 43 afgifna förslag lill R.
St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de återställande till Kalmar domkyrka af arrende-inkomsterne utaf jordlägenheter, tillhörande Kalmar f. d. fästning.
I)en 2i Mars. 331 Upplästes lill justering oell godkändes nedannämndc frän Exp.- Ulsk. inkomne förslag lill R.
Sl:s lind. skrifvelse!- till K. M.:
N:o 44, ang:de ett för näringsidkare i staden Wexiö beviljadt förslagslåns återbetalande til! riksg:s-kont.; N:o 45, angide kurlius-afgiflens fortfarande; samt N:o 4(5, angide reorganisation af Stockholms allmänna barnhus-inrättning.
Hrr Electorers listor vid val af ledamöter att i pcrmitterades frånvaro inträda i Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-
Ulskin; oell befuunos dertill hafva blifvit utsedde i Stats-U tsk ottel: under ordinarie ledamoten N:o 381.
Hjerta, fullm.
Hr von Troil, Samuel Guslaf, beviljad 14 dagars ledighet:
Nio 678.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 70.
Hr Kafle, fullm.
Hr Uggla, Carl Gustaf, beviljad 14 dagars ledighet:
Nio 1814.
Hr Nordenadler, Johan Theodor.
Äfvenledes öppnades Hrr Electorers listor vid val af suppleanter i Stats- oell Bevilln.Utskm; och hade dertill blifvit utsedde i Stats-Utskottet: efter Nio 2051.
Hr Furuhjelm, Elis: Nio 2170.
Hr Lidströmer, Fredrik August.
Bevill nings-Utskottel: efter Nio 2231.
Hr af Burén, fullm.
Bonde, Guslaf: Nio 1431.
Hr Lillienberg, David Fredrik Georg.
Ilr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, alt Frill.
Fleetvood, Fredr.
Ulr.
Miles, återinlemnat sin riksdagsmans-pollel och således upphört att vara ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon. samt att Hr Lidströmer, Fredr.
Aug., bos IIr Landtm, anmält sig vara hindrad emottaga uppdraget alt vara suppleant i SlalsUisk.; hvarjemte Ilr Landtm, anmodade Hrr Electorer att lill följe deraf i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. samt en suppleant i SlatsUtsk.
Cederström, Jakob: uppläste en sålydande motion:
Med auledn. af det inträffade behofvet, att förstärka Stockholms garnison med trupper af indelta arméen, får jag väcka den motion, alt R.
St. för bestridande af de härföre nödige utgifter må på riksg:s-kont. anvisa lill K.
M:s disposition för dessa trup - 232 Den 24 Mars. pers aflöning och underhåll ra. fl. möjligen behöflige nl g i fler ett förslags-anslag af 100.000 ridr bico: anhållande ora remiss af denna motion till SlatsUlsk.
Remitterades lill SlalsUlsk.
Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 15 och 18 dennes på hordet lagda ullål.
N:o 00, ang:de regleringen af uigifterne under riksslatens frite hnfvudlitel.
Della ullal. företogs punktvis till pröfning, hvarvid försl förekom Utsk:s hemställan, att den definitiva regleringen af de under (i:ie hufvudiiteln förekommande indelningar icke må af R.
St. fastställas förr, än frågan om dessa indelningars indragning till statsverket emot ersättning af kontånia statsanslag blifvit af R.
St. slutligen pröfvad och afgjord. R. o. Ad. biföll denna hemställan. lista punkten, ang:de bergs- och com.-collrne.
Utsk. har tillsiyrkt K. M:s nåd. prop. om indragning af coniin.- och bergs-colhne, sedan de administrativa och ekonomiska rättsfrågor, som till dessa veik skulle höra, nu blifvit derifrån skiljda.
Jag har svårt att begripa, hvad Flsk. här vid lag yttrat, emedan jag tviflar pä möjligheten, alt ifrån K. bergs-collim frågor ora tionde-sättningar kunna vara skilda fö.r malmbrytning och tackjernsblåsning samt från coram.-collini åtskilliga sådana rättsfrågor, som röra palenter och patenträtt in. fl. andra.
Det är icke lika lätt att verkställa indragningar af coilegier och förvandla dem till byråer, som att pä papperet uppgöra förslager dertill genom förändring af namn; ty der icke lagstiftningen röride skattläggningar och ekonomi-måls behandling genom ett varde kan framstå i förändradt skick, utan alt medföra oordning, sä bl ifver ärendenas handläggning genom collines indragning haltande och målen kunna sedermera icke ilian svårigheter af andra embelsmyndigheler redas och afgöra» och hvilka äga rättighet att döma, att gifva utslag i målen.
Jag måste för min del begära älerremiss till SlatsUlsk. af denna punkt i betänk., och begär att få bestämdare upplysningar huru och genom hvilken författning de frågor blifvit flyttade till andra myndigheter, som jag nämnt, nemi. tiondesättning för grufvor och af tackjerns-hytlor i st. f. bergs-collim, samt patenttvister för comm.-collini.
I händelse det skulle bevisas, all någon sådan författning icke finnes, sä torde Utsk. benäget finna alt någon indragning icke kan äga rum.
När denna fråga remitterades till StatsUtsk., gjorde jag redan några anmärknir emot förslaget.
Jag anhåller att nu få vidare utveckla dem.
Förslaget innehåller att bergs- och comm.-colhne skulle förenas under en s. k. styrelse, hvilken borde vara inrättad pä samma sätt, som general-tullstyrelsen, eller styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader.
Der skulle nemi. finnas en chef, som vore ensam afgöran Deli 24 Mars. 333 de och 2:ne rådgifvande ledamöter, hvilka endast hade rätt att reservera sig, men icke att deltaga i beslutet.
Genom denna förändring och indragning af åtskilliga tjensler i öfrigt, så att personalen skulle för bergs-colkm minskas ifrån 16 till 9 och för comm.-colhm ifrån 23 lill 16 personer, skulle en nedsättning i nuvar. utgifter å riksstaten för dessa colkr af tillsammans 2,970 r:dr 16 sk. om året vinnas.
Men då har man icke beräknat, hvad den iudraguingsstat skulle kosta, hvilken till en början behöfdes.
Nu frågas: är det skäl, att för denna ringa vinst göra en så stor förändring.
Man säger, alt ”sedan de till bergs- och comm.-collmes befattning hörande juridiska och ekonomiska rättsfrågor blifvit derifrån afskilde, dessa collis verksamhet numera egentligen inskränker sig lill handläggning af administrativa ärenden, samt afgifvandet af lind. ullålm och förslag tili ämnen, som angå bergsväsendet, handel och slöjder”.
Det skulle således vara derföre, att dessa verks befattning är sådan, här säges, som de skulle upphöra att vara collegiala.
Om della är förhållandet, så borde ju äfven krigs-colkm, som är ett administrativt veik, förvandlas till en sådan styrelse.
På samma sätt skulle man dä förhålla sig jemväl med förvaltningen af sjöärenderna, som befinna sig i enahanda ställning.
Nu äro likväl de juridiska målen afsöndrade allestädes, sä vidt som möjligt varit.
Således betinna sig krigs-colkm, förvaltningen af sjöärendena och hvilka andra colkr, man vill uppräkna, i samma belägenhet sorn bergs- och comm.-collme.
Vill man dä göra förändring i deras organisation, sä borde väl Konungens rådgifvare hafva tagit sleget fullt ut och förklarat, ali samtliga collme, som hafva administrativa mål att behandla, icke längre borde bibehålla sin gamla form, ulan förvandlas lill sådana styrelser, som man här föreslår.
Men detta har man likväl icke gjort.
Troligen, emedan man råde* för sitt eget verk.
Det är för mycket penningar att förvalta, såväl i krigs-colkm sorn i förvaltningen af sjö-ärendena, att man skulle våga förtro dem åt en enda person.
Mau törs icke en gång göra det i comm.-colkm., utan när det blir fråga om att förvalta manufaktur-diskonten, sä skola, säger man, de rådgifvande ledamöterne äfven vara beslutande jemte direktören.
När det i bergs-colkm blir fråga om bergsskolan, så anses icke chefen hafva nog kunskaper alt ensam afgöra, ulan dä skola de rådgifvande ledamöterne jemväl vara beslutande.
Troligen pä samma grund, hans otillräcklighet.
Man anser generaldirektörens penningar icke förslå till ali i diskonten godtgöra alla de felsteg, som han der kunde begå vid utlåningen.
Så tror mau förmodligen icke heller att kunskaperna hos bergs-collegii direktör räcka till för alt pröfva frågor ronde bergsskolan, ulan att lian derföre mäste hafva andra kunniga män, nemi. rådgifvarne, som skulle tili beslutet deltaga.
Men, mine Hrr! denna sak är af vidsträcktare beskaffenhet, än sådana små detaljer, som jag nu omnämnt.
Ställningen i vårt land med styrelseverken är den, som jag nu vill omförmäla, för att visa huru systemet i del hela är beskaffad!.
I första 334 Den 24 Mars. instansen afgör den godtyckligt afsättligc lands!), allena nästan alla de förvaltnings-ärendeu som höra till länet, och har der, såsom rådgifvare, en sekreterare och en kamererare.
Andra instansen utgöres af collegier.
Der afgör ett enda verk för hela riket mål af ett visst slag, t. ex. bergsärenden eller commerseärenden, men det sker kollegialt och sjelfständigt af flere personer, hvilkas pluralitet bestämmer beslutet, och som, med undantag af presidenten, åro lika fasta på sin plats, som någon domare.
Den tredje instansen är hos K. M., hvarest alla ärenden för hela riket, afgöras af Konungen ensam efter hörande af rådgifvare, som icke hafva beslutanderätt och äro godtyckligt afsätlliga lika som landslun.
Skulle nu mellan-instansen af sjelfständig behandling för administrativa ärenden borttagas; hvad blefve då följden?
Jo den, att l:sta instansen vore alldeles lika beskaffad, som den 2:dra instansen, och den 2:dra lika med den 3:dje d. v. s., detsamma, detsamma, detsamma tre grader igenom.
Hvartill tjena 3 instanser, när de alla äro lika beskaffade.
Del är ju denna invändning, man gjort emot lagmansrätlerna, nemi. att det icke till något tjenar alt hafva 2 instanser, som äro lika organiserade.
När det är fråga om domstolsmål så är en dylik organisation oriktig; men då fråga är om andra mål, så är hon riktig.
Dessutom, mine Hrr! är med näringsärenden det förhållandet, olika med öfriga administrativa mål, alt i de förra är hos oss Konungen enväldig.
Det enda återhåll på enväldet i dessa ärenden, hvilket nu finnes i Sverige utom det, som mellan riksdagarne ligger i allmänna tänkesättet och under dem i Ständernas önskningar, är den kollegiala formen för närings-ärendenas behandling i andra instansen.
Tager man bort denna, så blifver enväldet här fullständigare, än man kan säga någorstädes; ty i andra fria samhällen, är det representationen, som med Regeringen uppgör näringsförfattningarne, innan deras verkställighet öfverlemnas åt beroende embetsman.
Men hvem är det, som här uppgör författningar i näringsärenden om icke hergs- och comm.- colhne?
Det är i allmänhet icke möjligt för ett Statsråd att fä tid med förfaltningarnes utarbetande i sådana ärenden, utan de måste lill hans granskning uppgöras af underordnade embetsmyndigheter, eller också af comiteer.
Men det är icke rätt lämpligt, att öfverlemna sådant åt comiteer och statsrådets ledamöter allena, ty det behöfves att sådana embetsmyudigheler, som dagligen handlägga dithörande ärenden, som känna icke blott hvad som kan vara önskligt, ulan äfven hvad som kan vara verkställbar!oell möjligt här i landet, må yttra sig i sådana ärenden, och della uppdrag är just det, bland mångå andra, hvilket collegiiiedamölerna hittills hafva haft.
Om nu colhne skulle ändras lill styrelser, hvarest chefen allena vore afgörande, så skulle det varda han, den godtyckligt afsältlige, som blefve den egentelige stiftaren af dessa författningar.
Om nu depart:schefen eller den föredragande slatsrådsledamoten vore kär i en grundsats, eller hvad man kallar princip, och nödvändigt ville hafva den genomförd; samt följakteligen sade till den godtyckligt afsättlige general-direktören: gör upp ett förslag efter min mening; Den 24 Mars. 335 så kunde väl denne göra invändningar deremot.
Men finge lian sluieligen det afgörande förständigande!: jag vill så hafva det, så måste han väl foga sig derefter.
Skulle till yttermera visso K. befide äfven höras, så äro de många.
Den ene säger ja, den andra nej, och då anser man den enes jakande hafva upphäft den andras nekande.
För att komma till någon enhet skulle departischefen yttra sig, och man kan väl veta, hvad han. upphofsmannen, skulle säga.
Huru ginge det då både med sakkännedomen och sjelfständigheten i näringsärendens behandling?
Förhållandet blefve, såsom jag redan yttrat, mycket sämre i Sverige, än i andra gi undlagsbundna stater, hvarest ministerstyrelse är införd.
Ty huru enrådande ministern, och huru undfallande de godtyckligt afsältlige embetsmännen under honom än må vara, så är dock representationen i allmänhet berättigad, (och jag känner derifrån intet undantag, hvarken i Norrige, eller annorstädes) att med Konungen deltaga i den ekonomiska lagstiftningen.
De underlydande styrelseverken hafva sedan ingenting annat alt göra, än verkställa hvad Konungen och representationen gemensamt beslutat.
Då må den föreslagna formen för styrelseverken gå an.
Men hos oss skulle jag anse den vara alldeles felaktig och aldrig höra införas förr än 14.
St. komma alt med Konungen deltaga i den ekonomiska lagstiftningen.
Som delta likväl icke är förhållandet i närvar, ögonblick, och det är för nuvar. omständigheter, som författningen skall stiftas, så afstyrker jag henne såsom för tidig.
Jag nämnde nyss comitéer.
Vi bafve sett huru man i kinkiga mål, när man måhända befarar motsägelse af vederbör, cotlegier, går dem förbi.
Jag säger: måhända; ty jag vet icke om så är.
Men hvarföre skulle man så förfara, om man icke fruktade motsägelser, som kunde lägga hinder i vågen för en kär tankes verkliggörande?
J påminnen
Eder väl, mine
Hrr! huru det förhåller sig med skattejemkningen, hvarom vi förut talat.
Hvarken kam.-collini, kammar-rätten eller stats-kontoret hafva deröfver blifvit hörda, utan en comité' har blifvit nedsatt, som utarbetat ett förslag, hvilket departis-chefen framlägger för Konungen, och Hans Majit för R.
Man har underlåtit den hittills vanliga formens iakttagande och anmärkn. dervid har blifvit gjord.
Om man nu i alla näringsärendeu gjorde likaledes, hurudan skulle då behandlingen blifva?
Det ginge troligen så, att när man på förhand visste, hvad utlåtande man kunde ifrån de underly dande verken påräkna, eller när departis-chefen kunde det sjelf bestämma, så funne slutligen både han och de underlydande det vara ett onödigt besvär att till dem skicka handlingarne och från dem emottaga ett under hand beställd! utlåtande.
Det vore mycket enklare alt till dem säga: så vill jag haf va det; och dermed väl.
Man säger att mellan-instansens byråchefer, eller hvad de skola heta, hafva reservationsrätt och skola naturligvis, såsom samvetsgranna och dugliga embetsman, säga sin mening, och söka alt göra henne gällande.
Men jag frågar Eder, mine Hrr! huru of - 330 Den 24 Mars. ta hören J väl alt en landssekreterare eller landskamererare, luiru duglig han än må vara, reserverar sig mot landshms beslut?
Deras underlåtenhet kommer förmodligen deraf, att reservationen vanligen tjenar till ingenting annat, än att stöta sig med chefen och göra sig besvär med att till prot. diktera ett anförande, som ingen bryr sig om, och som lill ingenting leder.
Huru ofta händer det icke deremot, att ledamöter i collme äro af olika tanka med presidenten.
Det går visst ingen vecka förbi i något verk, utan att sådant inträffar.
Jo, emedan deras röst är något värd, och hvad som är så beskaffad!, det aktar man.
Men en rättighet, som litet eller intet är värd, den bryr man sig icke om att utöfva.
Jag tror alltså att vi böra vara nöjda, så länge en så sjelfständig form, som våra collegiers, finnes för ärendenas behandling, och att det blefve en ganska kännbar förlust,särdeles i närings-frågor, om den öfverändakastades.
Utsk. har väsendtligen hänfört sig till Konungens propos. och jag skall således följa denna anvisning vid fortsättningen af de anmärkmr, hvartill jag i detta ämne finner mig föranledd i afseende härpå.
Der slår nemi., att sedan särskilda författningar utkommit dels i bergsväg, dels i fråga om handels, fabriks- och- handtverksärenden, skulle närings-colhna numera icke behöfvas.
Men, mine Hrr!
J håfven, utan tvifvel, hört talas om det i Frankrike s. k. arbetets organisation.
Tron J ej, alt denna fråga kommer alt vandra rikena igenom?
När man nu här, likasom Frankrike, upphäft de gamla näringsförfattningarne, så lärer det väl icke uteblifva alt man behöfver betänka den saken äfven i Sverige.
Om det sker, månne man icke då behöfver dertill både erfarna och fasta måns yttranden?
Att emellertid taga bort den nuvar. formen för ärendenas behandling och införa den föreslagna, skulle i min tanka vara en hög grad af oförsigtighet.
Man har gjort undantag, såsom jag sagt Eder, raine Hrr! för penningefrågor och för lån; men hvilket är mera värdi, penningar, eller de rättigheter, hvarigenom penningar förvärfvas.
Alt näringsidkaren får lån i com.-colhm, är visst vigtigt, men vida hufvudsakligare är att han bibehålies vid sådana rättigheter som sätta honom i tillfälle alt förtjena de penningar, hvarmed lånen skola betalas.
Således tror jag begge colhnes vigt i hänseende till näringslagstiftningen och hennes handhafvande icke vara mindre, utan större än det ena collegiets vigt i egenskap af diskont-direktion.
Man är rädd för okunnighet hos bergs-collegii chef när det är fråga om bergsskolan 5 men månne icke okunnigheten är lika eller mera farlig då det är fråga om författningar.
Är författningskunskapen icke lefvande hos embetsmännen (och lill hans bibehållande är collegialformen, hvarigenom de äldre dagligen undervisa de yngre, särdeles tjenlig,) så händer det, att författningar stiftas eller handhafvas så, alt, om än näringsidkaren visste aldrig så väl att sköta sin handtering efter vetenskapliga grunder, skulle han likväl förlora på sitt näringsfång.
Det säges att i vetenskapliga frågor D e n .24 1V1 a r s. 337 frågor borde den nya general-direktören handla gemensamt med vissa af brukssocieletens deputerade och att inrättningen har den blandade egenskapen att afse statens och den enskildes rätt.
Men förhåller det sig icke så med näriugs-ärenden öfverhufvud, att de innefatta en strid mellan den enskildes rätt, och statens?
Den enskilde söker att för ögonblicket förvärfva och njuta sä mycket han kan, vare sig af sin jord, sin handel, eller sitt bergsbruk.
Staten, som lefver längre än hvarje enskild, mäste tillse att den enskilde icke begagnar, vare sig grufva, jord eller skog sä, ali den efterkommande icke bar något, eller mindre än företrädarne, att försörja sig med.
Detta mäste alltid iakttagas, och derföre händer det också ständigt i nätings-ärenden att dylika administrativa tvister uppkomma emellan den enskilte och staten lill afgörande i collme, hvaremot i rena rättsfrågor, när den eue enskilde mannen tvistar med den andre, det blifver domaren, som skiljer dem emellan.
När, mine Hrr! förhållandet nu är sådant, att man icke kunnat fullständigt utföra grundsatsen att upphäfva collegial-förvallningen, utan har, i vissa fall, måst behålla henne t. o. m. i de båda verk, som skulle efterträda comm.- och bergs-collme, hvarföre läter man henne icke qvarstå äfven i andra eller i alla ärenden?
Dermed förblefve saken orubbad vid det gamla och i min tanka riktiga förhållandet.
Man bar borttagit advokatflskalerne i begge verken.
Detta anser jag vara ett stort fel.
Jag nämnde nyss alt del i statsförvaltningen är det allmännas, Kronans eller statens rätt, som skall iakttagas mot den enskildes anspråk eller inkräktningar.
Hvem är det, som egentligen skall bevaka den, sedan advokatfiskal^!, som nu uppträder pä begge ställena, är borta?
I förslaget lill reorganisationen säger man, att detta skulle ske genom sjelfva styrelsen, hvilken det skulle åligga att iakttaga kronans rätt.
Detta låter rätt väl, mine Hrr! för den sorn icke känner förhållandet.
Men när man vet hurusom det understundom händer att collini gör Kronan orätt till fördel för den enskilde, hvem är det dä, som hjelper kronan till rätta, när ingen advokatfiskal finnes sftm besvärar sig öfver collegii utslag?
Om ett collini nu dömer kronan emot, och möjligen skadar det allmänna för tillfället, eller för framliden, så träder advokatfiskal emellan och klagar.
För att kunna fullgöra denna pligt är del hans rätt all fä del af hvarje collegii utslag.
Denna utväg till rättelse är afskuren i och med detsamma man tager bort advokatfiskal) 1 afseende på delaljerue får jag göra följande anmärknrr.