Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del kan jag derföre ej annat än instämma med motionärerne. uti yrkandet, att K. förordningarne d. 1 Mars 1749 och den 10 Dec. 1756 må varda öfversedda, och de deruti stadgade afgifler lämpligen nedsatta.”
Utsk. anför såsom skäl, hvarföre man skulle låta denna obilliga beskattning fortfara, atl då städerne sjelfve aflöna sina tjenstemän, måste det också vara deras rättighet att bestämma huru lönerne skola utgå.
Jag tror deremot, att om städerne vilja fördela lönebidragen efter hvars och ens förmögenhet, eller någon annan billig grund, må de dertill vara oförhindrade; men alt lägga aflöningen på en viss dass eller vissa personer, t. ex. arftagare, kan väl icke ål städernes godtfinnande öfverlemna».
Med samma skäl, sorn de på arf lägga ifrågavar. afgift, kunde de också vilja behålla hela arfvet.
Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. måtte återremittera detta betänk., på det att
Utsk. måtte taga saken i närmare öfvervägande och Ståndet slutligen hafva sig för behållet, alt besluta hvad skäligt vara kan.
N:o 135 återremitterades.
Lades till handlingarna I.agUtsk:s den 3o sisth Sept. på bordet lagda mern.
N:o 136 , med anmälan om behofvet af en rättelse, i anledn. af Utsk:s betänk.
N:o 112, rörtde väckt motion om ändring af 4 0^h 5 £§:ne i lyide cap.
Den 14 Octobcr c. m. Ärfda-b:n och af 3 §:n i 8 cap. Jorda-b:n samt om upphäfvande af K. förord n:n den 19 Augusti 1762.
Föredrogs ånyo StatsUtskts den 7 di nnes på bordet lagda meni N:o 324, med förslag till voter:s-propos., i anledn. af skiljaktiga beslut öfver utlåt.
N:o 258, ang:de löne-ersättning för f. d. Statssecreterarne Grip och von Hartmansdorff.
Här har influtit, såsom 111ig synes, ett litet förbiseende af StatsUtskoltet.
Utsk. har nemi. föreslagit uti sitt förra i ämnet afgifna betänk., att en löneersättning för ifråga var. herrar skall uppföras på indragn.- staten.
Detta betänk, har blifvit af II. o. Ad. samt PresteSt. bifallet, men af Borgare- och BondeSt:n afslaget.
Deraf följer ganska klart, alt contra-propos. mäste vara en bestämd motsats till ja-propos., således en bestämd motsats till hvad Utsk. föreslagit och 2 Stånd antagit.
Nu har Utsk. föreslagit, att på indragn.slaten skall uppföras denna löneersältning, och då bör, efter mitt förmenande, contra-propos. vara följande:
Vinner nej, uppföres icke nämnda tillökning å indragn.staten.
Detta gör en stor åtskilnad, och det är utan tvifvel genom en tillfällighet, som StatsUtsk. förbisett det vid conlra-propos:ns bestämmande.
Sorn denna omständighet likväl kan inverka på de ifrågavar. personernas rätt, sä anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. täcktes det nu föredragna mein. till StatsUlsk. återremittera, hvarom jag anhåller om Hr Frih. o. Landtmts proposition.
I hufvudsaken gör jag samma anmärkn., som den siste talaren, men begär en annan redaction af contra-propos, än lian.
Jag tror den blir riktig, 0111 ordet "beviljad’’ uteslutes och den kommer alt lyda: varder berörde löne-ersältning. icke på. iudrag».- stalen uppförd.
Jag förenar mig så mycket hellre med llr Lefre'n, som, om jag fattat Konungens propos. rätt, det alldeles icke var fråga om, huruvida herrarne von Hartmansdorff och Grip skulle fortfarande få sin lön eller icke, utan endast hvarifrån den skall tagas, eller huruvida den borde antigen uppföras på indragn.staten eller på annat sätt utbekommas.
StatsUtsk. har således i contra-propos. upptagit något, som hvarken det af arne Stånd fattade beslut eller Konungens skrifvelse kunnat föranleda till.
Jag vill visserligen icke bestrida en återremiss, så mycket mindre , som ingen synnerlig vigt ligger på alt delta inål skall blifva nied stor skyndsamhet bragdt till slut; men jag skulle dock tro, alt hvarje Stånds åli°gande vid justeringen af sådana voter:s-propos:r, som denna, egentligen inskränker sig till att tillse, huruvida dess eget beslut blifvit ordagrannt intaget i den ena proposrn - 3i6 Den 14 October e. ni.
Ifall de 2tne RiksStåud, hvilkas beslut ligga eller af Utsk. ansetts ligga i contra-propos., anmärka alt dessa deras beslut blifvit af Utsk. orätt uppfattade , då är det visserligen Utskts skyldighet att deruti göra den äskade rättelsen ; men jag kan icke föreställa mig, alt det egentligen tillkommer li. o. Ad. att tolka Borgare- och BondeStts mening.
Jag anför detta, ulan att deraf må dragas den slutsats , att jag vili bestrida återremissen.
I händelse uti vår grundlag ej funnes Reg.F:ns 56 §, skulle den siste talaren hafva rätt ; men som denna § finnes och deri förbjudes att antaga något betänk. med förändriugar första gången det föredrages , samt då således StatsUtsk:s betänk.
J\:o 258 ej kunnat annat än enkelt bifallas eller afslås, så må, då det nu blifvit af 2 Stånd bifallet och af 2 Stånd afslaget, icke försökas att af det afslag 2 Stånd beslutat taga annan contra-propos.
, än afslag till Utsk:s förslag.
En förändring deruti skulle innefatta ett åsidosättande af förenämnda §, och en sådan förändring kunna icke de Stånd, som bifallit betank., vara förhindrade att vägra att godkänna, ty grundlagen måste gälla för alla 4 RiksStånden.
Grundlagen medger, att hvarje ledamot i hvarje RiksSt. får, stående ifrån sin bänk, anföra allt hvad han anser skäligt och rätt vara rör:de de mål, som förekomma till öfverläggning.
Jag tillåter mig icke att uppstå såsom granskare af något Stånds beslut.
Jag tillmäter mig ingen inqvisitionsrättighet öfver andras mening, men såsom riksdagsman tillslädjcr jag ej heller någon annan att framträda i sådan egenskap öfver min , med undantag af den , sorn har att vaka öfver lagligheten af allt hvad sig inom Ståndet tilldrager.
Jag har icke uppträdt såsom granskare af det ena eller andra Ståndets beslut.
Jag har blott framställt hvad jag tior vara öfverensstämmande med grundlagen.
Jag hur begärt återremiss af ett betänk.
, emedan det vöre olagligt ali, första gången det här är före, med förändringar detsamma antaga.
Jag får högtidligen protestera mot åvem det vara må, sorn ville gifva min mening den tolkning, som stöde jag upp här såsom en stor-inqvisilor öfver aldra Stånds mening, och tror, alt StatsUtsk.
, såsom jag förra gången yttrade, liar af förbiseende blifvit föranledt tili lenna inadvertance, samt alt Utsk. bestämdt skall finna sig eke hafva uppställt contra-propos. i ren motsats till jairopos.
Jag gör mig derom förvissad, ty jag har den öfvertygelse, att hvilken skilnad än må vara emellan StatsUtsk:s och mina politiska opinioner, så står dock alltid hos StatsUtsk. qvar bemödandet att följa lag och grundlag, samt hvad ätt oell skäligt är.
Det är icke här på stället jag skall ingå i pröfning, huruvida StatsUtsk. riktigt uppfat* Den i4 Octobcr e. ra. 3i? tat de andra Ståndens beslut eller icke.
Hvad jag nu vill taga mig friheten yttra är endast, att jag, lika med den siste värde talaren, verkligen tror, att det må vara tillhörande alla RiksSltns pröfningsrätt att bestämma, huruvida de hvart för sig anse att StatsUtsk. lätt eller orätt uppfattat deras beslut, och att således äfven en återremiss kan hafva till föremål rättelser, som röra ett annat Stånd.
Annars kunde det lätt hända, att, om ett
Stånds mening verkligen blifvit oriktigt uppfattad och Utsk:s förslag af 3 Stånd godkändes, Utsk. ej skulle komma i tillfälle att rätta det begångna misstaget.
Äfven tior jag, att praxis vid förra riksdagar, särdeles inom detta Stånd, varit, alt man sökt bevara andra Stånds mening, då fråga varit 0111 förslag till voteris-propos. r i förstärkt C.onst Utsk.
Derföre anser jag det verkligen icke vara mig tillständigt, såsom ledamot af StatsUtsk., att vilja lägga något hinder i vägen för R. o. Ad. att återremittera detta betänkande.
Jag har icke hört någon ledamot bestrida återremiss, tvertom har den enda person, som här yltratt sig i strid med de åsigter, hvilka äro lagda till grund för yrkandet af en återremiss, tydligen lillkännagifvit, att lian icke vill hindra den.
Det vore således fåfängt för mig, då nu äfven Gr.
Horn förklarat sig icke hafva något emot den begärda återremissen, alt vilja vägra den.
Men jag har uppstigit, egentligen på det att StatsUtsk., efter en blifvande återremiss, ej måtte antaga den af Hr
Lefre'n framställda grundsats för contrapropos:s bestämmande, att contra-propos. alltid skall innefatta rena motsatsen till ja-proposition.
Hvad StatsUtsk. har att iakttaga är egentligen alt tillse, det ja- och contra-propositionerna innefatta Ståndens motsatta beslut; men att logiskt pröfva, huruvida de utgöra rena motsatser, är en uppställd grundsats, som jag tror man förgäfves vill söka rätt på i grundlagen, utan som synes vara en för tillfället uppgjord extra-grundlag, hvilken StatsUtsk. hvarken lärer vara skyldigt eller berättigadt att följa.
Det ' ar endast detta, hvarom jag ville erinra.
Då principfrågor äro före, och att den nu förekomna är en sådan, lärer visserligen ingen vilja bestrida; så torde det icke vara oväntaöt, att man vill yttra sig mera än en gång, ehuru man också har benägenhet att så mycket som möjligt hushålla med tidens användande.
Den siste talaren har gifvit anledn. till att jag åter begärt ordet.
När ett Utsk. föreslår en sak, och Utsk:s förslag af 2 Stånd bifalles och af 2 Stånd afslås; så ser jag icke, att annat än den enklaste och renaste slutkonst fordras för att finna, att då hafva de 2 sista, som afslagit, icke bifallit hvad Utsk. framställt, utan således beslutat dess raka motsats, och om man skulle vilja i de 2 andia Ståndens beslut lägga något, hvarom dessa Stånd aldrig någonsin ens beslutat, sä skulle 318 Den i4 Octo ber c. m. jag tro detta vara en ren, uppenbar orimlighet.
Nu hafva R. o. Ad. samt PresteSt. icke gjort annat än bifallit med ordet ja hvad Ulsk. föreslagit, och de 2 öfriga Stånden hafva afslagit samma betänk.
Nu frågar jag den siste varde talaren, om det är skäl att afsäga sig logikens bruk eller att följa densamma.
Hr Grefven är för mycket lagkarl och för mycket hemmastadd i hvad former vill säga, för att icke medgifva hvad jag nu sagt.
Jag gör Grefven ingen stor compliment med detta, ty Grefvens metier är att vara lagkunnig, och han måste således förstå detta.
StatsUtskrs mern.
N:o 3^4 återremitterades.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskts den 7 dennes på hordet lagda mern.
N:o 3?.5, med förslag till voterrspropos. , i följd af skiljaktiga beslut öfver utlåttna Nilis ig5 och 3o4, ang:de lönereglering för Statsdepartementens expeditioner, hlef den föreslagna voterrs-propos:n af R. o. Äd. godkänd.
Ånyo föredrogs StntsUtsk:s den 7 dennes på hordet lagda utlåt.
N:o 326, i anledn. af återremiss å utlåt.
Begärdes ånyo på bordet af Frih.
Cederström, Jacob, och Gr. Anckarsvärd, Carl Henric.
Vidare föredrogs StatsUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
Det torde vara nödvändigt att låta della mål äfven hvila tills föreg, betänk, blifvit afgjordt.
Rålamb, C la es, förenade sig med Gr. Horn.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug. och Frih. Cederström, Jacob, 111 fl. ledamöter, blefvo äfven ånyo lagda på bordet StatsUtsk. den 7 dennes första gången bordlagda utlåt:n. N.'o 328, i anledn. af återremiss å utlåt.
N:o 178; N:o 32g, i anledn. af återremiss å utlåt.
N:o 185, N:o 33o, i anledn. af erhållen återremiss af StatsUlskts utlåt.
N:o 227; N:o 33r, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse till R. St., angide de rusthållsnummer vid Bohusläns reg:te, hvilka, i följd af vägran att ingå på häst-vacance-contraetens förlängning, komma att till cavallen återgå.
Ånyo föredrogs och Indes till handlingarna StatsUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda memorialer: N:o 332 , i anledn. af återremiss å mern.
N:o 234; N:o 333, i anledn. af återremiss å utlåt.
N:o 2^1 ; Den 14 Octo ber c. ra.
N:o 334, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskis utlåt- N:o a55; N:o 335, i anledn. af återremiss å utlåt.
N:o 275; N:o 336, i anledn. af återremis å utlåt.
N:o 28a.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtskrs den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
Nro 337, i anledn. af väckta motioner ang. upphörande af afgifter till handels-och sjöfartsfonden, samt huru förhållas bör med de anslag, som varit å denna fond anvisade, blef samma utlåt, ånyo begärdt på bordet af Gr. Frölich, David, samt Frih. Tersmeden, Wilh. Fred r.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskrs den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N.o 338, i anledn. af vackt fråga om utbetalning till Bredaryds församling af ett, räntan å hemmanet Rannäs Höltagården motsvarande capital.
Likaledes bifölls vid förnyad föredragning Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskrns den 7 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 4'> ■ anledn. af väckt motion om anslag till förhöjd lön åt en skollärare i Östhammar.
Besvärs- och EkonUtsk:ns den 7 dennes på bordet lagda betänk.
Nro 42j * anledn. af väckt fråga om inrättande af en skola i Arvika köping.
Mig synes att de sammansatta Utsk:n varit för hårda i deras tillstyrkande rörrde Arvika köping.
Det är den skilnad emellan Östhammar, som nyss var i fråga, och Arvika, att Östhammar har ett anslag af 9 t:r kronotionde spanmål, då deremot Arvika har intet.
Östhammar är visserligen en stad, men belägen på ett sådant ställe och under sådana föi hållanden, att deraf troligen aldrig varder något betydligt.
Arvika är visserligen icke annat än en köping hitintills, men belägen på ett sådant ställe, att efter all anledn. kommer Arvika att stiga och blifva en ort af betydelse för den omkring liggande trakten , eller för hela den medlersta och öfre delen af Wermland, som ligger emot Norrska gränsen.
Från Arvika är såsom man vet, sjöfart till Wenersborg och ytterligare ner till Götheborg.
Detta ställe är också i tilltagande.
När nu en sådan ort finnes, med alla dessa omständigheter för sig, synes det vara skäl att Staten understödjer dess förkofran.
Ingen väsendtligare utvecklings-anstalt lärer kunna finnas, än en skola, och om Staten dertill bidroge med något särskildt anslag utöfver det, som i allmänhet är anslaget åt församlingarne, så tror jag man gjorde rätt.
Det är icke skäl att anse en köping på samma sätt, som en landsförsamling.
Den 14 0 c t o b e r e. m.
Köpingen beliöfver utan tvifvel betydligare anslag , beliöfver det förr och hastigare iin landsförsamlingen.
Jag skulle således vilja li e ms till la till R. o. Ad., att detta betänk, finge återremitteras, på det att Utsk. måtte toga saken i närmare öfvervägande.
Stats- och Ekon-Ulsk:ns betänk.
N:o 42 återremitterades.
Företogs till pröfning Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 43, i anledn. af väckt fråga, att säterier äfvensom rå och rörs hemman måtte deltaga i fjerdingsmans aflöning.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., blefvo reservationerne uppläste.
Jag anser detta förslag vara ett ingrepp i äganderätten.
Det åsyftar nemi. att ålägga de hemmansägare, som hittills varit befriade från detta besvär, skyldigheten att deruti deltaga.
Man säger det vara ett municipal-beslyr, som bör uträttas för intet.
Jag har förut under denna riksdag anfört skäl, för att visa olämplighelen att fordra dessa bestyrs utöfvande för intet, och ansett riktigt vara, att bibehålla aflöningen för fjerdingsmännen, der en sådan finnes.
Min mening har icke blifvit rådande, men jag befarar att den tid kommer, då man icke får fjerdingsman, som fullgöra sina skyldigheter, med mindre de derföre undfå någon vedergällning.
För denna händelse, och i alla fall, måste jag bestrida detta förslag, såsom, enligt hvad jag redan yttrat, ingripande i äganderätten.
Man svarar måhända, att detta är en obetydlighet; men det är grundsatsen man måste bevara.
Medger man denna obetydlighet, så kommer något betydligare en annan gång; och i sådant fall har den, som ärft eller köpt ett säteri eller ett rå och rörs hemman, blifvit bedragen i sin förväntan, d. ä. bedragen på sina penningar.
Jag anhåller således att R.. o. Ad. måtte ogilla betänkandet.
Det är icke genom adliga privilegierna, som fjerdingsmanna-bestyret kan anses vara fritaget från frälset.
Numera är denna befrielse naturligtvis ett jordprivilegium, sedan R. o. Ad. icke uteslutande besitter något slag af frälsejord, utan det är hvarje Svensk mans rättighet alt förvärfva och innehafva sådan jord.
Jordprivilegierna stå på sidan om stånds-privilegierna, de tillhöra en helt annan cathegori af förmåner än Ståndsprivilegierna, och således förfaller all fråga om ståndsrättigheter i detta afseende.
Det är således nu fråga om, huruvida man får rubba jordprivilegier, utan att lemna innehafvarne af jorden full ersättning, och då säger jag, att jag ej för min del kan annat än afstyrka all sådan rubbning, intilldess manger in - Den i\
Octo ber c. ra.
N:o 334, i anledn. äf erhållen återremiss å StatsUtsk:s utlåt.
N:o 255; N:o 335, i anledn. af återremiss å utlåt.
N:o 33y, i anledn. af väckta motioner ang. upphörande af afgifter till handels- och sjöfartsfonden, samt huru förhållas bör med de anslag, sorn varit å denna fond anvisade, blef samma utlåt, ånyo begärdt på bordet af Gr. Frölich, David, samt Frih. Tersmeden, Wilh. Fred r.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskis den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N.o 338, i anledn. af väckt fråga om utbetalning till Bredaryds församling af ett, räntan å hemmanet Bannas Höltagården motsvarande capital.
Likaledes bifölls vid förnyad föredragning Stals- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns den 7 dennes på bordet lagda betänk.
N;o 4J> ■ anledn. af väckt motion om anslag till förhöjd lön åt en skollärare i Östhammar.
Besvärs- och EkonUtsktns den 7 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 42> • anledn. af väckt fråga om inrättande af en skola i Arvika köping.
Hr von Hartmansdorff, Arn g.:
Mig synes att de sammansatta Utsk:n varit för hårda i deras tillstyrkande rörtde Arvika köping.
Östhammar är visserligen en stad, men belägen på ett sådant ställe och under sådana förhållanden, att deraf troligen aldrig varder något betydligt.
Arvika är visserligen icke annat än en köping hitintills, men belägen på ett sådant ställe, att efter ali anledn. kommer Arvika att stiga och blifva en ort af betydelse för den omkring liggande trakten , eller för hela den medlersta och öfre delen af Wermland, som ligger emot Norrska gränsen.
Bao Deri 14 October e. m.
Köpingen behöfver utan tvifvel betydligare anslag , beböfver det förr och hastigare iin landsförsamlingen.
Jag skulle således vilja hemställa till R. o. Ad., att detta betänk, finge återremitteras, på det att Utsk. måtte taga saken i närmare öfvervägande.
N:o 4?- återremitterades.
Besvärs- och Ekon.Utskms den 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 43, i anledn. af väckt fråga, att säterier äfvensom rå och rörs hemman måtte deltaga i fjerdingsmäns aflöning.
På begäran afHr von Hartmansdorff, Aug., blefvo reservationerne uppläste.
Min mening har icke blifvit rådande, men jag befarar att den tid kommer, då man icke får fjerdingsmän, som fullgöra sina skyldigheter, med mindre de derföre undfå någon vedergällning.
Jag anhåller således att R. o. Ad. måtte ogilla betänkandet.
Det är icke genom adliga privilegierna, som fjerdingsmanna-bestyret kan anses vara fritaget från frälse t.
Numera ar denna befrielse naturligtvis elt jordprivilegium, sedan R. o. Ad. icke uteslutande besitter något slag af frälsejord, utan det är hvarje Svensk mans rättighet alt förvärfva och innehafva sådan jord.
Jordprivilegierna stå på sidan om stånds-privilegierna, de tillböra en helt annan cathegori af förmåner än Ståndsprivilegierna, och således förfaller all fråga om ståndsrättigheter i detta afseende.
Det är således nu fråga om, huruvida man får rubba jordprivilegier, utan att lemna innehafvarne af jorden full ersättning, och då säger jag, att jag ej för min del kan annat än afstyrka all sådan rubbning, intilldess manger in - Den 14 Octo ber c. m. jnnehafvarne <n sådan ersättning, i hvilket fall åter jag anser frågan vara helt gifven, att då ersättningen lemnäs innehafvarne af sådan jord, må från samma stund enahanda skyldigheter åligga honom, som andra jordägare.
I anledn. häraf får jag instämma i Hr von Hartmansdorffs anhållan om afslag å detta betänkande.
Den mening, som Stats- och Ekon.Utsk:ti uttryckt i detta betänk., innefattar ingenting annat, än en utsträckning af samma princip, som R.
St., antingen vid sista riksdagen, såsom jag vill minnas, eller vid en föreg:de godkände, nemi. att frälsehemmanen skulle åläggas den skyldighet de förut ej hade, att bestrida och deltaga i fjerdingsmannabesty i et.
Om här vore fråga om afgifter till Staten, skulle jag visserligen medgifva den sats, sorn af Frih.
Cederström sednast blifvit anförd, men då här är fråga om ett communal-beslyr, så synes sjelfva billigheten fordra, att säterier samt rå- och rörs hemman icke undandraga sig, alt med öfriga hemmanen i socknen deruti deltaga.
Jag vill icke bestämdt påstå, att så förhåller sig, men jag har mycken anledn. att förmoda, att, inom många trakter af Sverige, särdeles i de provinser, der mycket privilegierad jord finnes, säteri- samt rå och rörshemmans-ägure alldeles icke undandraga sig att sjelfmant deltaga i detta bestyr.
Af reservationerne skulle man snart kunna föras på den tanken, att meningen vore att delta bestyr skulle åläggas hemmans-innehafvarne personligen, äfven om de tillhörde sådana samhällsclasser, hvilkas lefnadsvanor och förhållanden icke öfverensstämde med utöfningen af ett sådant bestyr.
Så har jag icke uppfattat att vid verkställigheten af förslaget borde tillgå, utan förmodar jag att den, som erhölle ett sådant uppdrag, finge på annat sätt fullgöra detsamma.
I alla fall visar det sig i sådant afseende alldeles likgiltigt, om denna skyldigket utsträckes till säterier samt rå- och rörs-hemman, likasom till de hemman af annan natur, hvilka densamma nu åligger; ty det är icke hemmansnaturen, som bestämmer innehafvarens egenskaper eller qvalification för att kunna uppfylla en dylik befattnings åligganden.
En säteriägare kan vara ganska lämplig dertill, och en kronoskalte-hemmans-ägaie skulle kunna anse ganska besvärligt för sig att uppfylla ett sådant uppdrag.
Dessutom, om en sådan skyldighet verkligen kunde anses såsom personlig, skulle en säteriägare, som tillika innehade skaltejord eller annan sådan jord, hvilken denna skyldighet nu vidlåder, icke på något sätt genom nu gällande stadganden vara derifrån befriad.
Här är således blott fråga om hvad som är rätt och billigt.
Om det må anses billigt, att, på sätt jag förut haft äran nämna att förhållandet lärer vara i flera delar af riket, ägare af sådan jord, som ej hafva i4 H. 4, 3i'i Den 14 Octo bert. m. fjerdingsmanna-bestyret sig ålagdt, likväl deri deltaga, så smes en sådan skyldighet genom en författning kunna utsträckas längre lin genom R.
St:s föiegide beslut, hvilket sträckte skyldigheten till frälsehemmanen, sorn förut voro derifrån befriade.
Jag har biträd t denna mening och tror mig således äga skäl alt tillstyrka R. o. Ad. att bifalla Utsktns förslag.
Cederström: 1 anleda, af Fiih.
Sprengtportens yttrande ber jag att få upplysa, att i allmänhet lili Sverige beslrides fjerdingsmanna-bestyret i tur hemmanen emellan, och hemmansägaren är ansvarig för tjenstens behöriga bestridande, om också den utöfvas af någon dertill af honom använd person.
Delta lärer väl också vaia orsaken hvarföre i de socknar, hvarest hemmansägarne velat undandraga sig sjelfve alt ombesörja denna befattning, de öfveienskom»ii i t om att aflöna en person, som i sådant fall blifvit tillsatt genom förordnande, och på många ställen äro således fjerdingsmännen på förordnande tillsatte; men, mine herrar! detta är icke något eomm 11 naI-bestyr och har aldrig varit det inom Sverige, utan det är hemmanen inom socknen, eller, rättare sagdt, socknens krono- och kronoskatte-hemmansägare, som haft sig detta bestyr ålagdt, och i de socknar, der endast frälse och sätei ier samt rå- och rörs-hemman funnits, hafva äfven frälsejordsägare varit under kastade detta bestyr.
Detta har, såsom Frih.
Sprengtporten redan yttrat, vid en fÖregtde riksdag blifvit utsträckt till frälsehemman öfverallt, på den grund, att i de socknar, der endast säterier, rå- och rörs- samt frälsehemman finnas, fjerdingsnianna-bestyret likväl är nödvändigt, och just af detta skäl, att det måst åläggas några frälsehemman, hafva, till vinnande af likhet, alla frälsehemman i riket blifvit detsamma underkastade; men säterier, lå-och rörs- samt insocknehemman hafva aldrig haft sig detta onus ålagdt.
Då jag är bland reservanterne emot detta betänk., tager jag mig friheten att här inom Ståndet ytterligare redogöra, hvarföre jag ej kan dela den åsigt, som af Frih.
Sprengtporten blifvit framställd.