Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I följe af min yttrade öfvertygelse om näringarnes och i synnerhet jordbrukets vanmagt, tillstyrker jag den af Herr H|erta väckta motion, om ett serskildt Utskotts tillsättande, hvars föremål bör blifva, att undersöka orsakerne till den närvarande förlägenheten och föreslå medel till den aftynande Statskroppens återupplifvande.
Grefve Posse, Carl Fredric'.
Då Herr Hjertås motion om ett serskildt Utskott blifvit föranledd af en fråga, som redan varit och än ytterligare torde blifva ett af de vigtigaste föremål för närvarande Ständers öfverläggningar, så utbeder jag mig att innatl berörde Utskotts tillsättande kommer att afgöras, få återföra Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de discussioner, som under sista sammankomst gifvit anledning till ifrågavarande motion.
Man har framställt jordbrukarens betryck, man har yrkat skatternas nedsättande såsom medel att afhjelpa den förlägenhet och nöd, hvaröfver allmänt klagas ifrån af de flesta Rikets provincer; men det har ingalunda blifvit ut - Den iO Februarii. *31 fedt, huruvida dess? rop äro sanna uttryck af folkets allmänna röst eller endast ogrundade skrik af några få missgynnade personer, sorn genom händelsernas naturliga gång råkat i förlägenhet.
Flere utmärkte talare hafva inom detta rum senast bemödat sig att understödja den senare tankan.
En af dem har i synnerhet användt all sin förmåga att öfvertyga oss, det inom detta lyckliga land ingen nöd finnes, som förtjenar uppmärksamhet; att den tilltagande befolkningen och det allmänna öfverflödet af lifsmedel bäst vittnade om motsatsen ; att den förlägenhet, som på åtskilliga orter förmärkes och icke kunde bestridas, vore en naturlig följd af hela Europas ställning, af öfvergången från krigs- till fredst i llstånd, af allmänt antagna probibitif-författningar m. m. och att vi slutligen med tålamod och resignation borde afbida lyckligare conjuncturer.
Jag föreställer mig huru lätt det skall vara, att inom hufvudstsden göra sig illusion; jag inser huru hela landets intresse länge skulle kunna uppoffras för hufvudstadens enskilta, utan att man ens anade några menliga följder deraf
De fleste directa och ir.directa contributioner betalas och förtäras i hufvudstaden,största delen af hela Rikets handel och penningerörelse är concentrerad der.
En jemt ökad tillförsel vittnar snarare om allmän rikedom, än allmän förlägenhet och nöd Med ett ord , alla omständigheter förena sig, att hos många af hufvudstadens invånare stadga en ofullständig opinion om det verkeliga tillståndet i provicerna.
Den Ip Februari i.
Att detta tillstånd icke är så tillfredsställande som Herr Grefve Mörner sökt bevisa ; icke ens af den natur, att
Regeringens ledamöter kunna länge deröfver förblifva obekymrade, torde kunna bevittnas af de flesta ifrån landsorterna hitkomna Riksdagsmän äfvensom af Lcr.dshöidingarnes embetsbe'ä telrer.
Må det tillåtas mig att fästa Ridoerskapets och Adelns uppmärksamhet på iacta . sorn föi verklige
Svenskar icke äro angenäma att påminna sig:
Sedan sista Riksdag hafva ej mindre än 87 Ledamöter af detta stånd till folie al R ddarhusOrdningens 8 §. *) blifvit urståndsatte, att deltaga i våra öfverlåggningar; Guds tjenare hafva äfven blifvit funvökie i sira fredlina boningar af lika olyckor 5 Endast inom Linköpings stift hafva många prester bii vit tvur.gne att till creditorers förnöjande uppgifva sin stat.
Uti städerna är samma förhållande.
Vi finna der oräkneliga bankerutter, förstörd handel, ödeliggande sktppshvarf och overksamhet.
Ståndspersoner och allmogen pä landet hafva blifvit insvepte uti lika förhörande oredor.
De ännu förfarande pant auctioner och tvungne hemmansföisäljningar vittna derom Edvad hjelper öfverflöd af lifsmedel, då de icke kunna försäljas eller utbytas mot andva varor?
100 tunnor säd, som icke kunna realiseras äro ej Denna §. innehåller: ”Häfver natron Adelsman afstått sin egendom till sine borgenärers förnöjande, må han, under det fiågan derom vid doms olen anhängig är, hvarken för sin eller annan ätt intaga säte på Riddarhuset, och ej eller fullmagt utgifva, m. ny’ Den lo Felruarii.
a4r fej mera värde än 100 tunnor sand.
Imellertid mäste jordbrukaren utan förskoning anskaffa penningar till skatter, tjenstfolks löner, sill och salt m. m.‘ hvar skola de tagas uti aflägsna provincer, der både embsts- och tjenstemän, stads- och landboar, alla hafva spanmål att sälja, men ingen behof att köpa deraf, helst enskilt» specujationer på denna vara icke äro förenliga med det monopolium, som de facto uppkommit i följd af en felagtig magazins-in-, rättning»
På sådant sätt uppkommer förlägenhet så väl uti jordbruket, som i handel och andra näringar, hvilka dermed stå i det närmaste samband och genom en för länge fortsatt förlägenhet uppstår fattigdom och nöd» Pierr Grefve Mörner har åberopat
TabellCommissionens senssteuppgifter och glädersig åt den tillvext i befolkning som ägt rum ifrån 1815 tili 1820, förnämligast inom jordbruksclassen, hvaraf Staten, enligt den värde talarens tanke, skulle vid kritiska tillfällen få påräkna sitt säkraste stöd.
Denna tillvext i befolkning skulle för oss alla hafva varit mera tillfredsställande, om den icke inträffat på en tid, då allmänna välståndet varit i synbart aftagande och om den icke utgjordes till mer än en tredjedel af brottslingar, fattiga och utfattigs, hvilket inhämtas af samma TabellComtnissions åberopide uppgifter.
Att dessa fattige äro mera en börda än en vinst för Staten, derBil. till Ridd. 0. Ad.
Pr, x Band, 16 Den io Februarii. uti lärer Herr Grefve Mörner instämma med alla upplysta Statsmän och Ekonomer, äfven som att det är både för de styrande och de styrda säkrare och lyckligare att räkna inom landet ett inskränktare antal bildade, verksamma och nyttiga invånare som lefva i välstånd, än ett dubbelt antal hvaraf 3 äro fat tige eller nära att blifva det.
Alla laster och brott äro merendels följder af vanvårdad uppfostran, lättja och fattigdom.
Detta bekräftas äfven hos oss, så väl af Friherre Skjöldebrands på bordet liggande memorial, rörande brottslingars ovanliga tilltagande, som af de Tabelluppgifter Herr Grefve
Mörner åberopat enligt hvilka 860 brottslingar funnos i riket år 1815, men 1481 år 1S20.
Det är troligt, att deras antal sedermera progressivt tilltagit i samma förhållande som allmänna fattigdomen.
En exclusif tillökning af jordbrukare lärer väl ej heller böra önskas j ty åkerbruket måste stå i ett visst förhållande till handel och andra näringar, så vida det skall kunna trifvas och äga bestånd
Då en person genom sitt arbete vid jordbruket kan frambringa föda för 4, så följer deraf, att om icke handeln och industrien emottager jordbrukarens öfverskott så mäste allmän sysslolöshet och fattigdom blifva resultatet
Dessutom vittna alla tiders historia och alla länders erfarenhet, att de nationer, sorn grunda sin uppkomst på handel
Och industri, säkrare och fortare komma till Riålet, ände blott jordbrukande folken—Då man omtalar ett lands rikedom och allmänt spridda förmögenhet, så har man dermed bevisat Den to *4? mera, än då man anför dess befolkning.
En nation, som är rik måste nödvändigt vara migtig och stark.
Massorne betyda föga; krafterne, som lifva dem och sätta dem i rörelse, äro af större vigt
Desse krafter äro föjlder af goda lagar, vårdad uppfostran , vettenskapernas allmänt spridda ljus, medborgarnes patriotism, en väl organiserad Statsförvaltning och goda financer.
Alla åtgärder som bidraga att åstadkomma eller föröka dessa verknings-* medel, skola äfven bidraga till det allmänna välståndet, hvarförutan ingen sällhet intet oberoende i framtiden kan tänkas.
Det ar sannt, att mannamod och kraft alltid utmäikt Svensken och att desse dyger utgöra den redbaraste återstående delen af det arf, väre förfäder lemnat oss; m^n i det 19 seklet fordras något iner för att komma i åtnjutande af civilisationens fördelar, för att bibehålla anseende och sjelfständighet.
Ja, mine Herrar, man kan ej nog ofta upprepa det; om vi vilja fortfara att vara Svenskar, så böra vi ej längre vara obekymrade om Provincemas till. stånd
Det är ej nog att Hufvudstaden är rik; den i Landsorterna tilltagande förlägenhet och fattigdom måste älven athjelpas.
Tålamod och resignation äro visserligen i sinom tid dygder, som förtjena att vårdas; m n de utgöra ru rn alltför ringa tröst för h mmavarand^ metlbtöder , tor alla dem som forloljus al olyckor och crediiorer.
Vi äro icke här för att dölja hvad som icke längre bör *44 Den jo Februarii. eller kan döljas.
Såsom Svenska folkets Representanter äro vi skyldigs tolka Svenska Näringsidkarens förlägenhet.
För allt hvad vi emot öfvertygelse förtiga, blifva vi ansvarige inför väre medbroder, inför efierverldens domstol och inför den strängaste domaren, vårt eget samvete.
Vi äre skyldige att efter yttersta förmåga verka hvad godt och nyttigt är för ett bärt fosterland.
Jag tvekar således icke att göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme på den tilltagande nöden i provincerna , hvars af~ hjelpande icke utan våda kan lemnäs åt framtiden.
Då den enskilda erediten blifvit störd och skakad i sitt inners-a väsende, så att alia slags fastigheter vid utsöknings-auetioner måste säljas till ofta 5 af rätta värdet; då loo.tals agt- ningsvärda familjer af olika stånd och vilkor årligen, utan eget förvållande, komma på obestånd och måste öfvergå förfäders jord eller sådana befattningar, der de varit verksamme, gagnande och lycklige; då alla loflige näringar lemna föga eller ingen vinst i jemförelse med penninge-ockret, lurendrägeriet eller tullförsnillningen ; då de fleste medborgare i sam_ ballet liksom gradvis nedstiga ifrån välstånd till fattigdom och uti ett relativt förhållande iida brist, så tyckes det vara anledning att tro, det nöd finnes i landet, emedan med nöd bör förstås ej allenast brist på föda , utan äfven brist på kläder, på boningsrum, på ljus Den io Februarii.
2.^5 och ved, på läkarevård, på medel a!t sörja för barnens uppfostran, med ett ord, brist på allt hvad sorn erfordras att fylla mensklig» behof efter hvars och ens olika stånd och vilkor.
Nöd, inbegriper äfven moraliskt lidande, hvarpå man kanske borde g ira mera afseende.
De som stå i våda att utan eget förvållande förlora fö: mogenhet, medborgerlig ägtning, heder, ja allt hvad som utgör jordisk sällhet, böra icke länge lemnäs utan hopp om hjelp, så vida de ej skola bringas till förtviflan.
Om jag med sanna, men starka färgor afmålat vår närvarande ställning, så har det endast skett för att motverka den, af vissa talare yttrade, bekytn-i menlöshet uti en fråga, som efter min öfvertygelse icke bör upptagas med kallsinnighet af någon god Svensk , som nitälskar för sitt lands blifvande öde._
Innan man kan tänka på botei medel, måste man vara öfvertygad att sjukdom finnes.
Så vida den erkännes, gör jag mig så mycket större hopp om dess afhjeipande, sorn man redan i allmänhet tyckes hafva upptäckt de fleste orsakerna till lidandet.
Discontrörelsens alltför hastiga indragning i förening med inskränkningar i begagnandet af den enskilt» crediten, Spanmåls-Magazins-inräitningens närvarande utsträckning och organisation, en mindre lycklig tillämpning af det i Europa allmänt antagna prohibitif-systemet, stora inskränkningar uti vår handel, äro alla följder af föregående Ständers beslut eller underdåniga önskningar.
I följd af hvad jag nu haft äran vörd-.
246 Den io Februarii, samligen framställa, torde man icke bora hop pas, det hvarken skatternas nedsättande, förbättringar i penningeväsendet, nya läneanstalter , förändrade skiålörfattningar eller andra ekonomiska åtgärder och nya lagar kunna serskildt uträtta något väsendtligt till creditens återställande och till afhjelpande af de skattdragandes förlägenhet och lidande.
Om ett sådant önskvärdt resultat skall vinnas,! om Staten skall äga bestånd och Nationen kunna återföras ifrån fattigdom till välstånd så måste ett helt statsbushållningssystem uttänkas, som, för att blifva i öfverensstämmelse med folkets närvarande behof och de brydsainma omständigheter hvari det befinner sig , nödväudigt bör fotas på rigtiga grundsatser hvars antagande snarare blifvit en följd af förnuftets pröfning, än af vissa, författares rygtbarhet.
Det är föga troligt, att uti 5 olika Utskott, som, enligt grundlagarne, få befattning med särskilda delar af detta system, en sådan öfverensstämmelse i åsigter på en gång skulle kunna blifva dem inspirerad, att deras olika arbeten komma sluteligen att stå i harmoni, för att utgöra ett sådant fullständigt och väl beräknadt Statshushållningssystem, som vi behöfve.
Denna anmärkning har icke undfallit
Rid’ derskapets och Adelns upplysta pröfning.
Man har derföre proponerat ett särskildt Utskott.
Jag tillstyrker det, och förenar mig uti Herr Hjertås derom gjorda motion, med den förän - Den lo Februarii. dring, att detta särskildta Utskott bör få sig uppdraget att granska orsakerna, ej allenast till jordbrukets, utan äfven alla näringars och 6kattdragandes iråkade förlägenhet, samt uppfatta och i ett sammanhang bringa de tjenligaste botemedlen.
Jag anhåller att detta mitt vördsammaanförande må blifva de öfriga respective Stånden comrnuniceradt.
Herr Mnntgomerie, Gustaf Adulph:
Icke endast MagazinsDirectionen och des* förfelade eller illa beräknade administrativa åtgärder med spannemålens in- och utländska handel, den förra till jordbrukarens utsugning, den sednare til!
StatsCassans betydliga förlust; äfven andra orsaker hafva vallat landtmannens icke allmänna nöd, såsom man stundom hör med öfverdrift utropas, men nästan allmänna och serdeles i vissa landsorter nog tryckande penningefärlagenhet och deraf härröran* de stockning i handels- och industrierörelser.
Ibland de andra orsakerna torde först kunna anföras Städernas sjelftagna och mot deras privilegier, så länge sådane ännu tålas, stridande rättighet, att till jordbrukares stora förfång odla jord till annat än tobak,» icke att producera säd, hvarigenom handelsmannen kommit i oberoende af landtraannen, och den sed*, Den lo Februarii, nares spanmå! sålunda blifvit utan köpare.
Der* emot har landtmannen alltid förblifvir beroende af handelsmannen, ?å val i afseende på de oundvikliga behofven af sali och fisk, sorn kråmvaror m. m.
Då detta nu mera icke kunnat ske genom bytes handel, har det t3git från bonden dtn yttersta contanta skarfven, och dertill ej sällan försatt honom i skuld hos handelsmanen, Hvarmed skulle väl jordbrukaren nu kunna liqvidera Statsbördornc och mångfaldiga andra onera, då Borgaren, bans enda hopp, och spannemålen hans enda productioO) den förra ej gifver, utan tager penningar, och den sednare ej eller annorstädes finner afsättning?
Följderne af ett sådant för jordbrukaren onaturligt förhål* lande, äro lätt beräknade och i afseende på fenninge-j ör lägenheten redan olyckligtvis för handen.
En rättelse i denna väg, nemligen af Borgarenas missbruk eller rättare Öfverskridande af deras Stads privilegier, borde så mycket snarare tilivägabringas, sorn motioner, redan vid de föregående Riksdagarne, derom äro väckte, men deras verkställande nu, mera än någon^ sin, af behofvet påkaltadt.
När nu härtill lägges Bevillningens, nästan allmänt, öfverklagade vid hvar Riksdag uppstegrade belopp, och framför allt, ojämna fördelning > så lärer de hufvudsakligaste orsakerna till jordbrukarens förlägenhet vara uppräknade, och alltså något serskildt Utskott till deras uppfinnande icke behöfva tillsättas; men Den io Febrnnrii.
249 deremot forde ett sådant Utskott, med slörra nytta, böra utnämnas till utrönande af ett bättre sätt till Bevillningens jämnare och rättvisare fördelning
Och till undersökande al landels ställning och förmåga eller oförmåga att bära närvarande Statsbördor.
Sålunda borde detta Utskott fä sig uppdragit, att genom de Statiliska uppgifter Regeringen från,hvarje Län infordrat och inhändigat, utröna, hvad en värd Ledamot Herr Heijkenskjöld så sannt och rigtigt förslag, nemligen: att utröna hvad landet han gifva innan man jöreskrifuer hvad det skali lemna i Statsbördor.
Sedan man på detta eller något annat sätt fått bestämdt maximum af den summa, medborgarena kunna erlägga, eller minimum af det belopp för Statsutgifternas bestridande, nödvändigt ertordras, så ville jag, utan allt slags anspråk på ofelbarhet föreslå följande sätt til! densamme fördelning; nemligen: att Bevillning s^ summan delades melian antalen af Länen efter deras mer och mindre storlek, rikedom eller fattigdom i enlighet med den tableau, sorn öfver Länens statitiska förhållanden är upprättad.
När nu hvart och ett
Lån fått på sig deladt den lämpliga andelen af hela Bevillningssumman, skulle det åligga Konungens Befallningshafvande att inom hvart sitt län. bland ortens och hvarje Sockens redligaste och oegennyttigaste personer af alla stånd, sammankalla en Comité hvarvid Härads- eller Man-' talsskrifvare borde bis räda, för att fördela den pä Länet belöpande Bevillningssumman ä hvar; 25° Den 10 Fcbruarii. je Socken, efter dess storlek och välmåga, eller mer eller mindre rådande locol eller andra fördelar, i afseende pä andra Socknar, och sluteligen skulle den på hvarje Fögderi eller Socken sig belöpande summan, vid samma tillfälle i Konungens Befallningshafvande* öfvervaro af Fögderiets eller Socknens comitterade, biträdde af Mantalsskrifvare^ fördelas på hvarje hemman och person.
Man må icke säga att de hittills använde Berednings- och Taxerings* Comitteerna åstadkommit detsamma; tvärtom halva de endast värderat jorden och den supponerade förmögenheten, ehuru jorden nu nästan intet ägt något värde, då spannemålen icke haft eller af uppräknade orsaker kunnat hafva någon lönande afsättning.
Jag tror att just genom Berednings- och TaxeringsComittéernes hittills följda nyss uppgifna grundsats, bevillningefls ojämna fördelning ökts i stället att minskas.
Jag tror vidare att det nu af mig vördsamt föreslagna sättet att först på hvarje Län, efter inhämtade statistiska upplysningar om hvarje läns storlek, förmögenhet, locala eller icke locala fördelar, och sedan på hvarje Fögderi eller Socken,efter lika grunder, få Bevillningssumman fördelad, är, om icke det enda åtminstone ett i någon mån bidragande sätt, hvarigenom en jämnare, billigare ock med localförhållanderna mera ändamålsenlig och rättvisare fördelning än hittills skedt, kan vinnas.
Men om också detta mitt project icke skulle svara mot min välmening, hoppas jag att det åtminstone Dea 10 Februarii, framkallar en grundelig vederläggning och med detsamma ett bättre och ändamålsenligare resultat.
Emedlertid anhåller jag vördsamt att denna min motion och hvad dermed äger gemenskap till vederbörlig handläggning remitteras.
Herr Nordenankar, Gustaf-.
Jaghar hört flerememorialeruppläsas, hvilka omtala och afmåla en allmän nöd i landet, i följd hvaraf nödvändigheten skulle påkalla Bevillningens nedsättande: och motion är gjord om ett särskildt Utskott till bedömande deraf.
Jag kan ej dela den tanken att någon sådan nöd finnes; jag vet att vi hafva öfverflöd af spannemål, öfverflöd af äfven andra födoämnen, och då kan jag ej medgifva, att någon nöd existerar.
Rätta ordet torde vara , att man i landsorterne är i förlägenhet för penningar.
Landtmannens varor hafva fallit under vanliga priser, och afsättningen är försvårad, emedan få hafva penningar att köpa dem för.
Detta är sanning, och orsakerne dertill tycker jag att man ej djupsinnigt och tillkonstladt behöfver eftersöka för att finna.
Jag medgitver gerna att FilialDisconternes missbruk och öfverdrifna utsträckning medförde menliga följder för penningeverket j men jag 2^2 Den Jo Februarii tror det ock vara obestrideligt att r817 och 181B års Ständers häftiga beslut, att på en gäng indraga dem alla, på en gång borttaga hvarje penningetiljgång i Landsorterna och samrhanprässa hela Rikets rörelsecapital på ett enda ställe, skulle medföra ändå menligare följder för landtmannen och bestämdt orsaka den förlägenhet hvaröfver man nu klagar.
Genom denna åtgärd samlades alla penningar hit—till hufvudstaden ingå de alla, och blott härifrån utsprides en del uti omlopp.
Rike är ofelbart för vidsträckt för att ej hafva någon penningetiligång på mer an ett enda ställe.
Jag vågar ej fälla något omdöme om hu« ruvida Sveriges RöreiseCapital nu är tillräckligen stort, eller ej; men den hastiga indragning och amortering sorn gjordes just i en tidpunct, då folkökningen var i jämt tilltagan-j de, och nästan alla Landsorter täflade, om sto-' ra och vackra odlingsförslag, tror jag vara rakt stridande emot en Stats-oeconomisk principe.
Jag påstår ej att Disconter borde inrättas för jordbrukaren; men om tillgång på pennin, gar finnas i landsorterna, så kan köpmannen köpa och contant betala Jandtmannens varor, afsättning fortgå, och rörelsen åter iifvas: finnes den deremot ej, så blir afsättningen trög och varorne måste falla i pris.
Detta tror jag
Vara händelsen nu, Deri io Februarii.
Jag kan ej öfvertyga mig om att närvarande Bevillning är för hög—blott p?nningarne i omlopp, som befordrar afsättning och rörelse, så utgör dan säkerligen utan svårigheter.
Om Laadtmannen får ett pär R:dr mer för en tunna Råg, en Ridr me? fcr en tunna Tjära, 24 sk, mer för en tolfs Bräder och så vidare, så hr?
han deraf vida större behållning än huru B: villningen skulle nedsättas.
Taflan af landets
Oeconommka ställning är ej höijd a£ någon slöja; jag tycke* den ligger öppen och klar för hvilken soni epa”tiskt vill se den; något serskildt Utskott, för att bedöms den, finner jag åtminstone för min del, således visst icke be höfves.
Förlägenheten är orsakad genom den hastiga indragningen af alla penninge-tillgång?. ? i landsorterna.
Förre Riksens Ständer beslöto den; de närvarande lära ej underlåta att afhjelpa de olägenheter, som deraf härflutit.
Herr von Qvanten, Cart:
I sistledne Pleuum den 6 Februarii, uppstod delade tankar om jordbrukarens förmonliga eller oförmonliga ställning, och resultatet häraf torde blifva, att ett serskildt Utskott tillsättes.
Då jag anser detta Utskott ej af nöden, då jag anser dess arbetstid blott befordra utdrägt för ärendernes behandling i de Utskott hvartill de höra, och hvarest de skola behand - Dftn io Febril aril. las; går jag att uppleta de orsaker, som synnerligast efter min tanka verka förlägenheten; och om desse mine framställningar möjeligen kunna omfatta ämnet; torde de directe kunna remitteras lill behörige Utskott; hälst Serskilta Utskottet, ej kan annat än hopsamla orsakerna, hvilka åter från dem skola till Utskotten remitteras.
Jordbruket har visserligen uppnådt en höjd af fullkomlighet; då man dessa senare åren öfvergått från behofvet att importera spannemål till möjligheten af alt exportera.
Odlingsfliten i förening med några goda år har uppfyllt våra behofver, och denna Guds gåfva böra vi veta värdera; således ar ställningen i detta afseende ganska förmonlig.
Men så är ej ställningen med jordbrukaren och synnerligast den delen af Nationen, s*>m med sin flit och möda tillskapat denna förmånliga ställning; han står stum och nedslagen öfver resultatet och dignar under bördan af sine lagligen iklädda förbindelser.
Huru mången famille af denna Class, har ej redan blifvit försatt i armod? och huru många skola väl ännu uppoffras? vinglarnes tillvaro har redan upphört, de som nu återstå, böra och kunna hjelpas.
Förgäfves må man här söka öfvertyga oss om motsattsen; om ock vältaligheten förmår vända blieken från denna sorgliga tafla } måste likväl sanningen häraf förr eller sedna re framtränga.
Vi böra möta denna röst med mildhet, låta den blifva ett föremål för våra öfverläggningar, medan den eagta höjer sin Den to Februarii, 255 stamma , och ej invänta den tid, då all hjelp för desse klagomål blifver omöjlig.
Jag kan här ej dölja den tankan, att de Herrar som under resor bedöma landets oecönomiska ställning, ofta misstaga sig.
Man t. ex. äter och dricker hos en vän, som inom sitt bröst bär öfvertygelsen, att han snart nödgas öfverlemna hela sin egendom åt Creditorer, och han döljer sin oro; man skjutsas af en bonde , som glad emottager sin skjutspenning och dagen derpå ser han sin utpantade egendom bortsäljas.
Om dylika resande händelsevis skulle anlända till centralpuncten för pantförsäljningen i min ort, der hvarannan Fredag sådan marknad hålles, snart sagt hela året om; så skulle äfven mulna ansigten för deras blickar visa sig.
Också äro d« Vestra sädes-provincerne, som sakna binäringar, mest i förlägenhet.