Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag frågar: är det då först i dag, som vi skola lära språkbruk inom vårt modersmål, hvilka skolpojkarna redan känna; ty är väl rätt att göra anmärkn:r detsamma som rätt att göra nya förslag?
Det visar en sjuk sak, då man behöfver ändra ordens betydelse och språkets bruk för att bringa dem i tillämpning för sina ändamål.
Utsk. för det det bibehåller sin magt, och långt ifrån att Utsk., såsom man yttrat, stegrat sig, tror jag, att det är Representationen, som är istadig; och det är beklagligt att erfara, huru oppositionen kan missbruka sin magt äfven på bekostnad af de mest samliällsvigtiga former.
Jag vill uppställa en liknelse.
Antagom, att från Konungamagten i domstolseller administrativ väg utginge ett beslut, hvilket hela Nationen fann orättvist: måste det väl icke i alla fall åtlydas?
Eller hvad blefve det väl af Regeringsmagten, om icke dess bud ovilkorligen måste efterföljas?
Det är klart, att frågan i dag gäller, om vi skola decretera ett revolutionstiilstånd eller icke; ty revolutionen är gjord, om vi betaga Constit.- XJtsk. den magt, det i afseende å våra statsförfattningar äger, och hvilken kan svara för, till hvad slutföljder man i framtiden skulle åberopa det prejudicat, man så pockande i dag fordrar.
Jag fordrar ingen ändring i Constit.Utsk:s mernor.
Saken är ett lappri emot formens oändliga vigt, med hvars trotsande man skulle betaga Utsk. den magt, som är nödvändig för beståndet af vår constitution, samt sålunda bilda prejudicat för partisinnet att försöka genomdrifva allt, hvad djerfheten kan våga framställa.
Frölich: R. o.
Ad. har nu hört sig förehållas, huru farligt det skall vara att fråntaga Utsk. den magt uti omförmälda afseende, hvilken det påstås äga.
Jag har visserligen flera gånger förut sökt vederlägga ett sådant påstående; men jag skall åter upprepa min motbevisning i denna , del.
Ingen har någonsin nekat, att grundlagsförslag måste, innan de kunna till öfverläggning inom Stånden förekomma, vara i Constit.Utsk. väckta och derifrån Stånden underställda.
Motiverna härtill finnas påtagligen deruti, att man velat förekomma, det icke, i händelse af olika förstånd vid tillämpningen af ett grundlagsbud inom Stånden , förslag ma väckas för att bringa det förment tvetydiga lagbudet i öfverensstämmelse med den mening, man trott sig deruti finna, men icke på annat sätt lyckats göra gällande, och hvarigenom tiden komme alt så upptagas med discussioner om grundlagsförändringar, att knappast något annat kunde medhinnas, samt det tillika »sålunda inträffade, att, då man fun - Den 12 Februari f. ra. i63 ne sig generad af den varande lagen, man sökte åstadkomma en lex in casu.
Derföre har lagstiftaren föreskrifvit, att dylika motioner icke få inom Stånden väckas, och derjemte, samt med skäl, stadgat, att, äfven om dylika frågor inom Utsk. väckas, det likväl må hero på detta, huruvida de någonsin få dragas under Ståndens pröfning.
Men här Sr gränsen för Utskrs magt.
Öfver denna gräns har Utsk. nu likväl gått, då det, erkännande behofvet af rättelse och för» ändring i befintliga lagstadganden, sammanfogat tvenne sådana och gjort dessa beroende af hvarandra, oaktadt de icke ägde något oskiljaktigt sammanhang, hvilket ensamt deras uppkomst är tillräcklig att bevisa.
Nämnde gräns har Utsk. öfverträdt, då det, sedan dess nyssberörde orimliga behandlingssätt blifvit föremål för Ståndens pröfning och dessa dervid såsom gemensam tanka framställt den anmärkn., att de obehörigt sammanblandade ämnena borde åtskiljas, likväl vidblifvit sin första framställning; och huru är det väl möjligt, att, på sätt den siste talaren tillvägagått, utaf omförmälda Ståndens anmärkntr vilja construera försök att inom Stånden väcka nya förslag.
Är icke sådant den mest uppenbara förvrängning?
Den värde talaren har yttrat åtskilligt, som egentligen icke hörer till denna sak; det torde likväl icke vara olämpligt att här upplaga det, då han velat så starkt uppröra känslorna, att det torde böra tillses, hvad slags känslor det varit, som han påräknat.
Han har talat om ett revolutionärt språk, sagt, att oppositionen är istadig m. m.
Nå väl, om han icke vet, att uti ett constitutionelt land yttranderätten, så i tal som skrift, måste vara fri underlagen; om han icke erkänner, alt indragningsmagten inskränker denna frihet, förflyttande den till beroende af godtycket; 0111 han icke rnedgifver, att en sådan magt i lagbundet samhälle aldrig kan uträtta något godt, då har han misstagit sig om både Nationens rättigheter och dess pligt att utfordra dessa, och då har han med rätta kommit till tanken, att saken är sjuk, notabene om han tillämpar denna tanke på sig sjelf, ty först då kan man säga, att sjukdom råder i ett fritt lands samhällsbegrepp, då icke hvar och en der inser, att yttrandefriheten är den första af alla.
Med rätta kan man påstå, att tryckfriheten i vårt land ej så begagnas, som den borde; och hvilken ursägt hafva väl publicisterna mot en sådan förebråelse?
Jo, de svara: man har försatt oss utom lagen.
Indragningsmagten hindrar uppkomsten af en verklig solid association för goda tidningar.
Och hvarföre, på samma gång man klagar öfver publiciteten, icke borttaga hindret för densammas förbättrande ?
Jag är t. ex. nästan färdig att ångra den motion, jag vid sista riksdagen väckte, att
RiksStms församlingar måtte upplåtas för åhörare, då jag funnit, att våra tidningar nu anse obehöfligt att meddela, hvad som passerar inom Stånden.
Jag har sett frågor så behandlas af RiksStm, såsom den om D« ii ii Februari f. ra.
Riksg.contls obligationer, att man icke kan förklara det på annat sätt, än ntt Stånden sins emellan varit i okunnighet om hvarandras beslut.
Detta är publicitetens fel.
Jag har här gjort en digression för att erinra om hvilka saker publiciteten borde hålla sig till, men som den uraktlåter, och hvarför den skyllar på indragningsmagten.
Dock måste jag öppet förklara, att jag i behandlingen af denna fråga finner ett bemödande att ännu längre bibehålla indragningsmagten, och jag kan icke undgå att yttra min förtrytelse öfver, att en sådan inconstitutionel magt än vidare skall fortfara.
Jag uppmanar derföre de af Konungens rådgifvare, som här äro tillstädes, alt de må tillstyrka att skaffa oss slut i denna sak.
Det kan ske på sådant sätt, alt K.
M. behagar inkomma med propos. i ämnet.
Jag ser ingen annan utväg att trösta dem, som äro så förskräckta för revolution och opposition, än att Kouungen sjelf må slita tvistigheten i frågan.
Det handlingssätt, Constit.Utsk. under sednare delen af riksdagen iakttagit, har redan flera gånger framkallat RiksStms ogillande derutaf, och det nu förevar, betänk. lemnar ökad anledn. dertill.
Med den honom vanliga konstfärdighet hafva vi nyss hört en talare af motsatta sidan försvara Utskrs förfarande.
Mati har dervid sökt förblanda frågorna om grundlagsförslags väckande och om redan väckta förslags behandling inom Stånden.
Lika obestridligt som det är, att inga nya förslag af sådan beskaffenhet få inom RiksStm väckas, lika säkert är det, att dessa äga rätt att modifiera de förslag, som till dem från Constit.Utsk. inkommit.
Man har bär uppmanat R.
St. att lyda Constit.Utsk. och velat jemnfora denna lydnadspligt med undersåtens emot Regeringen.
Vöre denna jemnförelse riktig, så blefve slutföljden den, att Utsk., lika sorn Styrelsens medlemmar, kunde anklagas och afsättas, när det brutit mot grundlagen.
Jag tillstyrker dock ej detta, men vill blott visa, hvarthän Frih.
Boyes jemnförelse leder.
Frih. bär sagt, att vi nu vore inne på en revolutionär bana, och, han har deruti icke orätt.
Banan är revolutionär, så snart den löper utom grundlagen, och då Utsk. halsstarrigt tillstänger den rätta vägen, återstår för RiksStm endast att, Utsk. förutan, behandla frågan så grundlagsenlig! som möjligt.
Vore förhållandet nu, att Ståndens olika meningar behöfde samraanjemnkas, så funnes ingen annan utväg än tillsättandet af ett särskildt Constit.Utsk.; men lyckligtvis hafva alla RiksStm uttryckt samma gemensamma tanka i den-, na sak.
Jag föreslår, att R. o. Ad. i detta ämne afgifver en sådan förklaring, som jgg nu går att framställa, och hvil-, ken äfven tydligen utreder förhållandet med RiksStåndens beslut i frågan.
Hr von Troil uppläste derefter följande förslag till beslut:
Den 12 Februari t. m.
Den, sorn bifaller, att, i anledn. af Constit.Utsk:s memor.
N:o 77, R. o. Ad. fattar ett sä lydande beslut:
Hvad först angår den preliminära frågan, huruvida, såsom Utsk yrkat, den af Utsk. i memor.
N:o 4° gjorda framställning skulle anses såsom ett helt af inbördes oskiljaktiga delar bestående förslag; så befanns, att PresteSt. i anledn. af memor.
N:o 4° beslutat, att frågorna om indragningsmagten och juryn böra skiljas, samt att Borgare- och BondeSt:n i anledn. af memor.
N:o 58 anmodat Utsk. att med skilda betänk:n ang:de förslag till grundlagsändringar, dels att indragningsmagten må upphöra, dels att juryn må med niodificationer bibehållas, till RiksStrn inkomma.
TreStånd hade således bestämdt beslutat, att frågorna skulle skiljas, och R. o. Ad. hade i sjelfva verket fattat enahanda beslut, då Ståndet beslutat, att indragningsmagten må upphöra och juryinrättningen bibehållas.
1 följd hvaraf och då alla 4 Stånden således i denna fråga voro ense, R. o. Ad. förklarade sig finna, att R.
St. beslutat, det de grundlagsändringsförslag, hvilka i anledn. af det nu förevar, målet komma att blifva hvilande, skola auses såsom särskilda, af hvarandra oberoende förslag.
Utskts förslag i i:sta punkten hade af R. o. Ad. samt Preste- och BondeSt:n blifvit lemuadt utan anmärkn. och således godkändt enligt 46 § Reg.F. BorgareSt. hade förklarat, att ordalydelsen ogillas och bör förtydligas.
Sedan Utsk. likväl sedermera uti memor.
N:o 58 uppgifvit den af Utsk. afsedda redaction, förmodade R. o. Ad., att Vällofl. BorgareSt. torde låta sin anmärkn. förfalla, i hvilket fall, såsom ett till nästa riksdag förberedt grundlagsändringsförslag, skulle komma att hvila följande förändrade redaction af ingressen till Tryckfr.förordn.:
"Vi efterskrifne — — — "i berörde grundlags 86 § , att med tryckfrihet förstås hvarje Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga ”magten i förväg lagda hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för "deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför "straffas, än om delta innehåll strider emot tydlig lag, gif"ven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upp-, "lysning; altså, och med hänsigt &c.” Hvad åter angick 2:dra punkten af Utskts förslag, så hade R. o. Ad. samt BondeSt. förklarat, att indragningsmagten må upphöra, och Preste- samt BorgareSttn lemnat förslaget utan anmärkn. och således godkänt detsamma enligt 56 § Reg.F.
Förslaget i 2tdra punkten är således af alla 4 Stånden godkändt, i följd hvaraf, såsom ett till nästa riksdag förberedt grundlagsändringsförslag skulle komma att hvila: "att 8 mom. i 4 §> eller stadgandet om indragningsmagten, skall upphäfvas och uteslutas."
I afseende på 3:dje punkten i Utsk:s förslag hade R, o. Ad. beslutat, att juryinrättningen må bibehållas; Preste - i66
Den 12 Februari f. m. St., att tryckfrihetsmål icke skola öfverlemnas åt kämnerseller rådstufvurätter, för afdömande i vanlig ordning, utan Constit.Utsk.. anmodas att lill RiksSt:n inkomma medförslag till en förbättrad organisation af juryinrättningen; BorgareSt.
, att
Ståndet väl ansåg jury skola fortfara att vara laga domstol i tryckfrtsmål, men anmodade Constit.Utsk. att uppgöra förslag till en annan organisation deraf, samt BondeSt., att juryinrättningen må bibehållas med sådan förändring, att den organiseras efter hemtade grunder fran det förslag, Lagcommittéen afgifvit rörtde inrättandet af jury i brottmål, samt att, så vida detta förslag icke biifver R.
St:s gemensamma utlåt., nuvar. juryinrättning komme att qvarblifva med endast den ändring i 4 morn rfF 5 § i tryckfr.lagen, att den deri stadgade fråga, som af jury bör besvaras, skulle erhålla sådan lydelse: ”är skriften brottslig efter tryckfr.lagen?” äfvensom att, i följd häraf, domstolen till— komme straffbestämmelsens utsättande efter lag, i fall jury ansett skriften brottslig.
Då således alla 4 RiksSt:n beslutat, att tryekfrlsmål fortfarande skola behandlas af jury, fann R. o. Ad, att såväl Utsk:s i 3:dje punkten framställda förslag, som de deraf hufvudsakligen beroende, under litt.
A och B afgifna, förslag till tillägg i 5 § Tryckfr.förordn. måste förfalla Beträffande de af Preste-, Borgare- och BondeStm yttrade meningar om en förändrad organisation af juryinrättningen, så, då inga redactionsförslag i detta afseende blifvit uppgjorda, och endast bestämda redactioner kunna till en annan riksdag blifva hvilande, fann R. o. Ad. de tre öfriga Ståndens ofvannämnda yttrade meningar icke i deras nuvar. form kunna blifva föremål för någon sammanjemnkning enligt 56 § Reg.F., utan böra förfalla, R.
St. likväl obetaget att, om i laglig ordning några redactionsförslag i detta afseende R.
St. underställas, kunna samma förslag äfven vid denna riksdag i föreskrifven ordning bereda.
Hvad slutligen angick BondeSt:s vilkorliga beslut om den ändring i 4 morn. af 5 § i tryckfr.lagen, att den deri stadgade fråga, som af jury bör besvaras, skulle erhålla sådan lydelse: ”är skriften brottslig efter tryckfr.lagen?” så fann R. o. Ad., då intet annat RiksSt. om denna mening sig förenat, att, i fall Hedervärda BondeSt. ej frånträder detta beslut, votering uti förstärkt Constit.Utsk. måste anställas öfver följande voter:spropos:n:
Den, hvilken såsom ett grundlagsändringsförslag, att hvila till nästa riksdag, godkänner det af BondeSt. framställda förslag, att den fråga, som, enligt 4 morn. 5 § Tryckfr.- förordn., skall lill juryns besvarande framställas, bör ifrån dess nuvar. lydelse: ”är skriften brottslig efter lagens rum, åklagaren åberopat?” förändras till: ”ar skriften brottslig efter tryckfr.lagen ?” voterar ja; Den 12 Februari f. m. 167 elen det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer detta af BondeSt. framställda förslag att förfalla.
Och skulle de öfriga RiksStln vänligen inbjudas att uti detta beslut sig med It. o. Ad. förena.
Hr von Troil tilläde muntligen:
Då det altså endast är 0111 en mindre vigtig fråga, som votering i förstärkt Constit.Utsk. vore erforderlig, hoppas jag, alt BondeSt. låter denna förfalla; hvarföre, och då jag önskar, att någon votering i förstärkt Utsk. icke må blifva uti denna sak nödig, jag tillstyrker R. o. Ad. att inbjuda BondeSt. att afstå från dess särskilda mening, hvarå jag anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust : Gr.
Horn har fruktat, att om Stånden inom sig företoge att bereda sina beslut lill hvilande, skulle den andra Statsmaglen deraf taga sig anleda, att vägra sanction å förändringen.
Jag kan häruti icke finna något skäl för RiksSt:n att undertrycka framställningen af sin opinion, väl vetande, att om den andra Statsmagten vill vägra sanctionen, den nog ändock uppfinner skäl dertill och, hvad erfarenheten någon gång visat, när alla skäl saknas, kan vägra utan att anföra några.
Samme talare har i stället velat ännu er. gång återförvisa frågan samt förständiga Utsk. att inkomma med sammanjemnkningsförslag deri.
Men jag hemställer, om det är öfverensstämmande med Ståndets värdighet att vidare blottställa sig för förödmjukelsen att utfärda befallningar, som icke leda till verkställighet; och jag är öfvertygad, att det önskade resultatet icke vinnes, så länge den majoritet finnes inom Utsk. som nu.
Samme värde talare har alternativt önskat, att Utsk. måtte omväljas.
Jag tror, att detta snarare, än den förstnämnda utvägen, skulle komma saken att förfalla vid nästa riksdag.
Boye har fästat uppmärksamheten på viglen af den förevar, formfrågan.
Vigtig är den visserligen, ty det gäller, huruvida Ständerna skola bibehållas vid fördelarna icke blott af 81, utan jemväl of 56 § Reg.F.; och jag hemställer till den värde talaren såsom lagkarl, huruvida icke en senare tillkommen lag gäller framför en aldre, i fall de sinsemellan äro stridiga, erinrande dervid, att sednare mom. af 56 § tillkom först vid i8i5 års riksdag.
Samme talare har fäslat mycken vigt vid faran af nya grundlagsförslags väckande inom Stånden.
Detta har Gr.
Frölich utförligt vederlagt.
Jag ser äfven ingen annan fara än tidspillan, emedan frågan i allt fall komme att hvila till en följande riksdag.
Men är väl nu fråga om något nytt inom Stånden väckt förslag?
Utsk. har framlagt ett förslag 168 Den 12 Februari f. m; om indragningsmagtens afskaffande samt tryckfrtsmåls öfverflyttande från jury till de allm. domstolarna.
Deremot hafva anmärkntr blifvit gjorda, på samma sätt som då frågan om Statsrådets organisation förevar, hvaruti Utsk. föreslog, att ett visst antal rådgifvare utan portfölj borde finnas, men i afseende hvarå Stånden stadnat i olika meningar.
Utsk. måste i sådana fall uppgöra förslag till Stånden att sammanjemnka de olika meningarna; men i händelse sådant icke kan ske, måste saken afgöras i förstärkt Utsk.
Samma skäl aga rum för upptagande till samtnanjemnkning af den förevar, frågan, som af den nyss åberopade.
Den värde talaren har menat, att det vore revolutionärt, om Stånden sökte göra sin lagliga anmärkntsrätt gällande till beslut i i frågan, och han har såsom liknelse anfört, hurusom man är skyldig att lyda Konungamagtens befallningar, om dessa än äro aldrig så orimliga, Detta hörer väl egentligen icke hit; men saken är för vigtig att lemna obesvarad.
Jag frågar Frih. Boye, hvad det t ex. menas med stadgandet i 68 § Reg.F., att de till Riksgäldsvei ket anslagna medel icke må användas till andra behof, än dem R.
St. bestämt, och att ”allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst.” Månne Regeringens beslut i en dylik fråga jemväl ovilkorligen skola lydas?
Jag fruktar, att jag för min del derpå ej skulle kunna ingå.
Det gifves flera exempel att ur grundlagarna citera, der det bestämmes, att från Regeringen emanerade befallningar i uppgifna fall icke behöfva lydas.
Uti iio § Reg.F. heter det: ”Skulle någon enskild man eller någon ”corps, militär eller civil, eller ock någon menighet, af ”hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med "anledn. af befallning, försöka att våldföra R.
St., ”eller deras Utsk., eller någon enskild riksdagsman, eller stö”ra friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant ”ansedt som förräderi.”
Således och om någon befallning i denna väg frän Regeringen utginge, sä, långt ifrån att den borde åtlydas, ålåge det hvar och en, t. o. m. militär, att icke lyda den, vid äfventyr af lifvets förlust.
Men detta var, som sagdt är, en digression frän ämnet, till hvilket jag nu vill återgå.
Den värde talaren har vidare sagt, att det vore revolution att söka inskränka Constit.Utsk:s magt.
Men jag har bestridt, att Utsk., enligt grundlagarna, äger någon sådan magt, utan den är sjelftagen; och detta är så ofta vidlyftigt ådagalagdt, att jag icke nu vill trötta med något återupprepande af bevisningen i denna del.
Frölich har önskat, att närvar.
Konungens rådgifvare måtte lofva oss en K. proposm om en förändrad juryrättning
Jag får då upplysa, att fråga i Utsk. redan blifvit väckt om ändring i juryn och att i nästa sammankomst fråga förekommer ang:de en helt och hållet ny Tryckfr.- för - D«n 12 Februari f. ra. fÖrordn., hvartill förslag till Utsk. då inkommit.
Jag tillstyrker altså bifall till Hr v. Troils förslag för afgörandet af denna fråga, hvilket är en utveckling af min reservation.
Men innan jag lemnar ordet, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är första gången Stånden sjelfva besluta på sådant sätt.
Vid sista riksdagen förevar ett för slag till ändring i Tryck fr. förord n., hvari äfven föreslogs, att indragningsmagten måtte afskaffas och tryckfnsmålen öfverflytta!! till allm. domstolarna.
Ständerna gingo derpå icke in.
Utskts tanka om sin magt var då likvisst icke längre utbildad, än att det uppgjorde voter:spropos:r i ämnet, hvilka dock utgjorde idem per idem, så att om ja hade vunnit, skulle Utsk:s förslag antagas att hvila, och o«m nej vunnit, likaledes hvila, men åtföljdt af Ståndens afstyrkande.
Jag reserverade mig då emot denna uppställning och föreslog rikliga voter:spropos:r, hvilka ock af trenne Stånd antogos, nemi. af R. o. Ad. d. 12 Mars, samt af Preste- och BorgareSt:n d. i5 Mars.
Så behandlades saken då, och jag föreställer mig, att opinionen inom delta rum icke haft skäl att sedan dess ändra sig, helst det fjerde Ståndet, som då var af annan tanka, enligt hvad jag hört, nu icke lärer blifva det sista att antaga min reservation.
Jag yrkar altså bifall till Hr v. Troils förslag med det tillägg, att nummerordningen för mom:n i tryckfr:slagen må undergå den förändring, som bör blifva en följd af 8 mom:s uteslutande.
Jag får börja med att hembära min gärd af tacksamhet åt Constit Utsk. för det patriotiska sätt, hvarpå Utsk. tillvägagått vid behandlingen af denna fråga.
Jag säger patriotiskt, emedan Utsk. gjort en stor tjenst åt samhällsskickets utveckling, då det ådagalagt olämpligheten och skadligheten af sin egen tillvaro.
Talaren måste här afbryta sitt yttrande i anseende till hastigt påkommen näsblod.
Jag förbigår en billig klagan deröfver, att mina motståndare icke framställt mina yttranden riktigt, utan stympat och styckat dem, och skall i stället fästa uppmärksamheten å huru de fortfarande sammanblandat frågorna, då jag blott begärt, att de må betraktas hvar för sig: att sak och form må åtskiljas.
Frölich har sagt, att jag för starkt anslagit känslan emot de faror, jag fruktade kunna uppstå af hvad raan synes vilja göra.
Han sjelf har likväl anslagit känslan lika mycket emot mig och på det sätt, att känslan af det ena skolat inverka på det andra.
Jag begär en distinction.
Annat är frågan om tryckfrihet och indragningsmagt och annat att bryta mot en form.
Jag vill icke uppehålla mig vid den förra, ty jag gillar ic 19 H, 22 i yi Den 12 Februari f. m. ke, såsom man beskyllt mig, indragningsmagten; men du jag gifver full rätt åt ogillandet af denna magt, begär jag äfven considerafion för mina åsigter i afseende på formen.
Den första frågan är, om Constit.Utsk. verkligen äger en magt.
Är den sjelftagen, på sätt Hr Cederschjöld påstått, så må den falla; är den grundad i lag, så mäste den hållas i helgd.
Jag hade trott, att jag bevisat, att Utsk. enligt grundlagen ägde en magt, enär det just var denna lag, som jag åberopade, då jag framdrog grunden för samma magt.
Men jag måste ingå i återupprepande af min bevisning.
K ekas kan det icke, att grundlagsförslag ej få väckas i Stånden; och hvad som icke der får väckas, måste ej heller der kunna afgöras.
Förslaget måste vara ingifvet till och tillstyrkt af Utsk., det medgifver man, och man medgifver äfven, att Utsk. har rätt att afslå.
Då altså Utsk. obestridligen disponerar quaestio an, så måste det äfven disponera quasstio quo modo.
Om man behagar kalla denna argumentation konstfärdig; så rår jag icke derför.
Mig synes den ganska naturlig.
Men i stället uppgör man en annan argumentation , som jag finner ömklig.
Man frågar, hvartill tjena anmärkntr , i fall de icke kunna föranleda till någon påföljd.
Jag svarar:
Jo; min herre, anmärkningarna göras derföre, att, om de innefatta skäl, de då må föranleda Utsk. att föreslå något bättre; men att, då Utsk. icke funnit anmärkningarna antagliga, förvandla dem till föreskrifter, dertill lemnar Reg.F.
Ständerna ingen rättighet.
Jag ber alt få qvarstå vid min öfvertygelse, att om man bryter ordningen, så bryter man grundlagen; och det är för denna jag yrkar lydnad, icke för Utsk.
Jag qvarstår äfven dervid, att om man i dag tillåter sig afvika från hvad Utsk. föreslagit, så blir samma utväg användbar för nästa Ständer att kunna, utan att bry sig om Constit.Utsk., directe framställa nya förslag i Stånden.
Jag påkallar uppmärksamhet för den omständighet, att om Utsk. erfar ett sådant behandlingssätt vidtagas inom Stånden, måste följa, att Utsk. hädanefter skall, af aktning för constitutionens bestånd , sorgfälligt akta sig för att någonsin inkomma till Stånden med något förslag, då det aldrig kan vara säkert för, att ju deraf icke kan uppgöras ett skadligt i stället för ett nyttigt, jag slutar med den anhållan, att R. o. Ad. må eftersinna, 0111 vigten af att ett quinquennium förr slippa indragningsmagten utgör tillräckligt skäl för i835 års
Ständer att sönderbryta constitutionen genom godkännande af det till sin form grundlagsvidriga förslag, Hr v. Troil framställt.
Tvenne talare hafva ogillat min åsigt derom , att R.