Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den värde talaren haft samma grundprincip då han bidrog att från 32 sk. öka tullen på smör till 2 r:dr 24 sk. per
Ltb, så skulle säkerligen förhöjning ej öfverstigit 100 proc. eller i likhet med hvad den K. skrifvelsen nu innehåller.
Jag anhåller om ordet, endast för att göra ett pär tillägg till mitt förra anförande.
Hvad jag ämnade framföra, har af Gr.
Lagerbjelke redan blifvit bevisat, nemi. att tullförsnillningen vid Torneå eif, när detta premium af 1 r:dr 40 sk. för transporten borttages, måste minskas, emedan det icke då kan löna sig längre att ifrån långt aflägsna delar af Finland transportera smöret.
Det andra tillägg, som jag hade ämnat göra, var det af Hr Aminoff anförda factum, att vära skeppsredare, i synnerhet i Götheborg, intaga smör och andra victualie!' utifrån och lägga dem på nederlag för alt få dem för bättre pris, till förlust för den inhemska producenten deraf.
För öfrigt får jag fästa uppmärksamheten derå, att det är uppenbart, att jag kan sätta tull på en vara, så hög, att smuggling derigenom uppmuntras, synnerligen dä lättheten att lurendreja är så stor, som t. ex. med öppna båtar, hvilka t. o. m. gå öfver Bottniska viken för att öfverföra smör.
Jag ser derpå ett exempel uti de öppna båtar, sora komma ifrån Dagö och Ösel till Gottland, för att tillbyta sig slipstenar o. d,, och ditföra allehanda saker och när således dessa båtar kunna komma öfver, så lära de icke underlåta att försöka alla utvägar och hitta på medel att tullfritt införa varor, hvilket naturligtvis verkar alt det skydd, som man just genom tullen åsyftar, till en del borttages.
Det måste således alltid noggrant beräknas huruvida en tull skyddar eller icke.
Man har sett, att Den 5 Juni f. m. 409 den för höga tallen nästan hade uppkommit till den gräns, der skyddet var förbi, derföre att smugglingen har varit stor, och all införsel emot lull upphörd.
Det är således nödvändigt att man rättar sig efter förhållandet i detta fall, såsom i allt annat, och icke tager några theoretiska principer och bygger på dem de verkligt praktiska förhållandena.
Jag vidblifver således den nedsättning jag yrkade då jag förra gången hade ordet.
Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelke har trott sig kunna vederlägga det exempel jag anfört eller den jemförelse jag gjort emellan criminal-lagstiftningen i allmänhet och tullagstiftningen, så vidt denna afser höga tullar och straffbestämmelser för tullagarnes öfvertrådande dermed, att brotten som criminallagarne afhandla egentligen äro moraliska, hvaremot brotten emot tulltaxan blott skulle vara relativt inmoraliska, enär, i fall tulltaxans bestämmelser icke funnos, dessa brott icke heller skulle ega rum.
Gr:n torde likväl icke vara okunnig derom, att vår criroinallagstiftning omhandlar icke blott brott af moralisk beskaffenhet, utan äfven sådane som angå den allmänna ordningen och som derföre kallas polisförbrytelser.
Jag tror icke det Gr:n vill taga bort de lagar, som röra dessa förbrytelser, ty det skulle må hända blifva temligen vådligt för samhället.
Således om man ändlligen vill endast till polislagarne inskränka jemförelsen, så står denna i allt fall qvar såsom rigtig ocb konseqvent.
Gr:n har velat försvara tullens nedsättning dermed, att om landtmannen får något mera för sin vara af stadsboen, hvilken producerar åtskilliga artiklar, som landtmannen behöfver, så får denna sednare äter betala dem så mycket dyrare.
Men om det nu skulle hända sig så, att landtmannen icke får, för den utläudska konkurrensens skull, sälja sin vara, så frågar jag Gr:n om landlmannen har något att köpa för hos stadsboen.
Det torde väl då vara bättre så ställa till att landtmannen får sälja sina produkter till stads hoen mot skälig betalning, äfven om den vara han sedan måste köpa af stadsboen blefve något dyrare.
Gyldenstolpe har nämnt, att hans motståndare icke tåla det ziffror och facta tala lill dem.
Det är en något sträng be skyllning, ty om Gr:n förmår att öfvertyga genom ziffror och facta, så betvitlar jag icke att hans motståndare deraf låta sig vederläggas, men jag befarar att Gr:n icke sjelf med tillräcklig uppmärksamhet genomläst den del af K. M:s nåd. skrifv., der de ziffror och fada förekomma, af hvilka han vill hemta sin bevisning, enär Gr:n sagt, att eftersom ifrån Haparanda år 1845 afsändes 30,608 L& smör utan att ett enda LU det året i Haparanda förtullats, så skulle deraf klarligen visa sig att hela detta qvantum smör vore tullförsnilladt; men om Grin eftersett blott 2 rader ofvanför i denna samma skrifvelse, så skulle Gr:n funnit huruledes år 1844, då den Finska tractaten var gällande, från Haparanda blefvo afsönde 28,000 LSf smör, under det att samma år i samma stad förtullats allenast 7,767 LU.
Antingen hafva nu, medan den Finska tractaten var gällande, dessa 28,000 Lf?, f 410 Den 5 Juni f. m. minus de 7,767 Lfa, som in förtullades, varit försnillade eller också hafva de varit tillverkade inom landet.
Antager man det sednare och tillämpar förhållandet på 1845, så visar det sig, att den höga tullbeslåmmelsen nyssnämnde år endast föranledt en tullförsnillning af hvad som motsvarar det år 1844 förlullade smörbelopp med tillägg af 2,608 LU.
Antar man åter, att, jemte de år 1844 i Haparanda förtullade 7,767 LS’ smör, allt det öfriga smöret, som sagde år derifrån afsändes eller 20,233 Lf?, äfven var utländskt, då det naturligtvis pä oloflig väg inkommit till riket, så har ju detta betydliga smörqvantum år 1844 blifvit tullförsnilladt, oaktadt tullafgiften då endast utgjorde 32 sk, per LS?; och då ligger häruti ett ovedersägligt bevis på riktigheten af den sats jag städse försvarat, att man må göra en tullbestämmelse huru låg som helst, så skall den dock aldrig blifva något värn emot det af vinstbegäret framkallade srnugleriet.
En värd talare, Hr Wästfelt, har ansett den ökade smörtillverkningen inom landet icke så mycket härröra ifrån de höga tullarne å victualievaror, som icke fastmera ifrån ett ordnadt jordbruk.
Om jag nu medgifver att det ligger en viss grad af sanning häri, så får jag dock anmärka, det
Hr Wästfelt sjelf erkänt att den högre tullen å victualievaror, hvaribland smör är den förnämsta, också kan i någon mån bidraga till den högre production, som i sednare tider skett af denna vara.
Hvarföre ej då till detta lyckliga förhållande låta de båda orsakerne fortfarande verka gemensamt, såsom hittills, enär de bägge tillsammans utgöra det säkraste medlet lill ladugårdsskötselns förkofran?
Eller ligger det något ondt uti, om man på detta sätt skulle lyckas bringa saken derhän, att smörimporten inom en icke aflägsen framtid kommer alt alldeles upphöra?
Hr Aminoff synes hafva ställt sitt sednaste yttrande egentligen till mig då han omtalat huruledes jag skulle hafva medverkat till ”den, såsom Hr Aminoff uttrycker sig, omättligt höga tullafgift”, som vid sednaste riksdag blef bestämd å smör.
Men om mitt minne icke felar, så fans den der så omåttliga lullafgiften redan bestämd i 1841 års tulltaxa.
Blott ett undantag var gjordt för Finland och när undantaget upphörde, så trädde äfven emot delta land den allmänna tullbestämmelsen å smör i gällande kraft.
Jag har således icke genom 1845 års Bevilln.- Utsk. medverkat till den tull, som vid den riksdagen åsattes smöret, utan endast dertill, att den förut befintliga blef bibehållen.
Hvad beträffar frågan om tullens måttlighet eller omåttlighet, så äro begreppen om hvad som är måttligt eller ej, icke blott subjectiva och i följe deraf oftast ganska skiljaktiga, utan äfven under stundom beroende af yttre förhållanden.
Den, t. ex., som blir öfverlastad af 2 supar bränvin, kan väl med skäl sägas vara omåttlig om han förtär detta qvantum; men följer väl deraf att man med fog kan beskylla den för omåttlighet, som, då han förtär de 2:ne suparne, deraf icke har den ringaste olägenhet?
Med hänsigt till behofvet af skydd för den inhemska industrien, anser jag icke 2 r:dr, icke ens 2 ndr 24 sk. vara omåttlig lull Den 5 Juni f. m. 411 på smör, FIr Aminoff kan ingen förneka att vara af motsatt tanka; och hvem som har rätt, lärer ingen af oss kunna afgöra.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. ni.
Gust:
Jag tillhör antalet af de, som i allmänhet tro, att raan med försigtighet bör tillvägagå med nedsättning af tullsatser på de produkter, sora utgöra föremål för jordbrukets produktioner.
Jag tror det egentligen derföre, att det är först på sednare tider, som vårt jordbruk börjat taga en ändamälsenligare riktning i afseende på boskapsskötsel o. s. v., men i förevar:de fråga delar jag de afsigter, som af Bevilln.Utsk. blifvit framställde.
Jag tror mig sä mycket mer böra göra det, som smörtullens nedsättning till 1 r:dr 24 sk. pr LU är nyttig både i afseende på den statsinkomst den kommer att bereda, och i afseende på förekommande af det sedeförderf, som är en ovilkorlig följd af nuvande höga tullsats.
Afven tror jag att man vid detta tillfälle bör taga i betraktande den fattiga arbetarens intresse, som nödvändigt fordrar, all man icke uppsätter priset på hans oundgängligaste lefnadsbehof.
Lagerbjelke har redan visat att t. o. m. landtbruket icke är i behof af så omättligt hög tullsats, som vid sista riksdagen åsattes smör, uppgående till emellan 40 å 50 proc. af varans värde, då man nemi. tillägger öfrige umgälder för smörets införsel; och då den nu föreslagne tullen, tillsammans med nyssnämnde umgäld, öfverstiger 25 proc. af detta värde, så skulle jag för min del tro att det är allt hvad man i detta afseende kan önska eller fordra.
Man behöfver endast kasta ögonen på K. M:s nåd. propos. till R.
St. i detta afseende, för att finna, att den minskning i qvantiteten af införtulladt smör, som under de sednare åren egt rum, icke härledt sig ensamt af ökad produktion, då nemi. år 1844 endast 7,767 LU smör förtullades öfver Haparanda, i st. f. 28,000, som förut varit förtnllade, och året derpå förtullades endast 14| hU.
Vid Stockholms tullkammare har förhållandet varit enahanda.
Man behöfver endast fästa uppmärksamheten på dessa förhållanden för att finna, att denna större qvantitet smör blifvit tull försnillad under den tid den högre tullsatsen varit gällande.
Man bör icke lemua åsido alla de beslag, som i följe deraf egt rum under sednare lider, och de för Svenska rättskänslan så föga angenäma uppträden, som deraf blifvit en följd.
För min del tror jag, alt den som vill fråndraga statskassan en betydlig inkomst oell äfven befrämja tullförsnillningar, den bör bibehålla nuvar:de höga tullsats eller ock det framkastade förslaget af 2 r:dr.
Den som deremot vill förskaffa statskassan en god inkomst, och tillika i någon mån om icke fullkomligt motverka det förderiliga lurendrejeriet, han bör äfven motsätta sig förhöjning af tullarne.
Jag får endast förena mig med dem, som icke tro att en nedsättning af tullen till 1 r:dr 24 sk. verkar tillräckligt i afseende på den minskning i lurendrejeriet, 412 Den 5 Juni f. m. sora äfven jag önskar af själ och hjerta, utan jag tror att ett skydd, som skulle vara tillräckligt, mäste bestämmas till 1 r:dr.
Om man aldrig så litel besinnar hvad 1 r:dr i tull, med tillägg af öfriga omkostnader, gör på ett LU smör, så skall man finna att den föreslagna nedsättningen icke minskar kostnaden så betydligt, alt icke de, som vilja tull försnilla varan, derpå skola hafva en ganska betydlig vinst.
Det är klart och tydligt, att det lurendrejeri, som faktiskt vitsordas af tullspecialer och längder, samt af K. M:s nåd. propos., som här blifvit åberopad, endast ökas af den orimligt höga tullen och att man således icke kan göra något värre för alt undergräfva landtmannanäringen och förstöra den, än att sätta så höga tullar, och detta är ändock en småsak emot det sedesförderf, som derigenom åstadkom mes.
Det synes mig högst besynnerligt, att man tyckes hafva glömt denna sak ifrån början vid tullagstiftningen.
Det är förunderligt att man talar om att stifta sådane lagar, som förekomma brott, hvilken princip obestridligt är riktig, utan att man likväl följer denna princip.
Det är omöjligt att neka, att icke sådane lagar, som vår tullagstiftning har att framvisa, skola tvinga till lurendrejeri och således skapa brott.
För min del måste jag yrka på tullens nedsättning till 1 r:dr. O Ilr Akerman, Fredr.:
Ståndets lätt förklarliga otålighet att komma till ett resultat, ålägger mig att vara helt kort.
Man liar betraktat frågan från 2:ne synpunkter: stadens och landtbrukarens.
I afseende på de båda första punkterne, så erkänner jag att så väl tillverkaren eller landlmannen har beträdt en bana, på hvilken han bör hafva uppmuntran, som att Staten har i tullafgiften en god och säker inkomstkälla, men jag tror att om man vill skydda dessa gemensamma, så gör man det säkrast derigenom, att man ställer så till att det blir en fördel att förtulla i st. f. att smuggla varan.
Endast derigenom försäkras Staten om sin inkomst, och detta ändamål kan visserligen icke vinnas genom höga tullsatser, utan genom sådane, som göra det förenligt med importörens intresse att betala tull.
En värd talare har visserligen förklarat att, ehuru låg tullen nu sättes, blir smugglingen densamma; men jag vet icke hvarifrån han hemtar stöd för denna åsigt.
Dessutom säger det sig sjelf att om också moraliteten skulle vara ännu lägre än den verkligen är, så är det väl sannolikt att personer icke i allmänhet göra lagbrott om de kunna undvika det emot en billig afgift.
Dessutom är det också gifvet, att det är risque med att tullförsnilla och att, om afgiften är låg man icke underkastar sig denna risque.
För öfrigt ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå att det största antalet fattige finnas ibland de köpande, och att således de fattigas intressen bäst bevaras genom att sätta låg lull.
Jag tror således för min del att man gjort rättast och bäst i allas intresse genom att sätta denna tullafgift lägre än Utsk. har före - Den 5 Juni f. m. 413 slagit, men då jag icke kan hoppas framgång för ett sådant förslag, så inskränker jag mig till att begära bifall till hvad Utsk. har föreslagit.
Det påståendet att stadgandet af nuvar:de tullbestämmelse eller en dermed något öfverensstämmande endast skulle vara ett bibehållande af hvad som förut varit stadgadt, det påståendet faller, dämman betänker att förut infördes smör endast ifrån Finland.
Ar 1843 infördes till Sverige 61,416 LU smör, hvaraf ifrån Finland 61,356 Lf?, och således endast 60
L® ifrån andra länder.
Ar 1845 infördes 52,680 LS smör från Finland.
Hvilken stor förlust den förändring, som sedan inträffade var för Kronan har sedan visat sig.
Härvid får jag anmärka, att uti redactionen af de beräkningar, som i detta afseende blifvit uppgjorde inom Finnance-departementet, har den vårdslöshet blifvit begången, att man icke fästat afseende på det olika förhållandet med tullen på det från Finland inkommande smör, hvarigenom der ser ut som skulle det der uppkomma en minskning i inkomsten af 44,000 r:dr, i st. f. en tillökning af några och 50,000 r:dr, i fall K. M:s nåd. propos. antogs.
Hr Printzenskölds yttrande att den förhöjning i tullen, som år 1845 égde rum icke skulle hafva verkat på smugglingen i Haparanda, så får jag dock erinra derom, att det är en stor skillnad emellan 7,767 Lf? och 6£ årligen införde LU.
Jag är beklagligtvis öfvertygad derom att, sedan smuggling blifvit i den betydliga grad inrotad, som i Haparanda, det icke en gång kan hämmas genom den tvångsåtgärden att productionsbevis måste medföras vid smörets transport, hvarigenom har uppkommit det kända förhållandet, att dessa productionsbevis blifvit våldsamt bortstulne ur tullverkets archiver; men jag tror likväl att med en måttlig tull är det lättare ån med en omåttlig och att äfven genom södra delen af Norrland införseln från Finland icke varit mindre, torde man kunna sluta deraf, att med de lätta förbindelserna, som der ega rum med Finland, det icke är möjligt att förekomma smuggling, utan att helt och hållet hämma all förbindelse emellan dessa Svenska orter och Sveriges hufvudstad.
Med dessa orters lätta förbindelse med Finland, är det omöjligt att kontrollera att icke smuggling af Finskt smör der eger rum, och alt det omöjligen åtalas, ty det är icke möjligt att urskilja huruvida en bytta smör är tillverkad i Sverige eller i Finland.
Då nu härtill kommer att anlednm till Svenska ladugårdars större smörtillverkning ingalunda har varit den ökade försäljningen genom den Finska importens minskning, ty den har måhända varit ganska ringa och det har varit de lätta kommunikationer, hvilka Sveriges norra provinser fått med hufvudstaden, och hvarigenom de för bättre pris kunna afsätta sitt smör härstädes, och dessutom utan att räkna det nuvande förhållande, som krig har åstadkommit i Skåne, så hafva andra constansia förhållanden uppstått, som obestridligen kommer att öka smörpriserna och afsättningen af ladugårdsproducter i allmänhet, utan afseende på vår tullagstiftning 414 Den 5 Juni f. ni. nemi.
Englands nya tullagar, som tillåta fri införsel af sådane varor.
Detta liar verkat att Danmarks stora smörproduction tagit sin rigtning ditåt, dels en ansenlig produktion af stadskreatur, en produclion, som är sä betydlig, att exporten deraf har öfverstiga exporten af smör.
Ladugårdarnes produktion hafva derför tagit en annan riktning i Jutland och hertigdömena.
Genom den stora fördelen att kunna försälja lefvande kreatur i England hafva de mera lagt sig på förädlingen af slagtkreatur än mjölkkor.
Alla dessa omständigheter göra, att vi hafva att vänta mera fördelaktiga priser på denna vara.
Då i öfrigt det nuvar:de förhållande är sedeförderfvande för en del af våra mest sedliga provinser i Norrland, och då dertill kommer att det högst betydligt verkar på Kronans inkomster, så anser jag tullen böra bestämmas så låg att varan kan med fördel förtullas.
Jag skulle anse alt redan 1 r:dr tull, sora Hr Ribbing föreslagit, är ganska hög, den högsta som borde bestämmas, men då detta kanske icke är möjligt så vill jag förena mig med dem som yrka bifall lill Utsk:s förslag.
Stjernstedt, Aug.:
Då denna fråga specielt rörer landtmannen, anhåller jag få yttra den åsigten att jag tror att den af Utsk. föreslagna tull 1 r:dr 24 sk. bör vara tillräcklig för att landtmannen må konkurrera med utländningen i alt producera.
Dä man derjemte tager i betraktande att utländningen som skall inskeppa smöret, dessutom har så många afgifter, så anser åtminstone jag för min del, att Svenska landtmannen bör kunna i allo konkurrera med utländningen, och att han således bör vara tillräckligt skyddad i sitt intresse med en tull af 1 r:dr 24 sk. pr L&, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag.
Hr Hjerta, Lars: R. o. Ad:s otålighet att få skrida till afgörande eller votering i denna fråga är ganska lätt förklarlig, men tullen på smör är ganska vigtig och jag tror att några ögonblick mer eller mindre icke af R. o. Ad. skola upptagas illa.
Debatten om denna fråga bar emedlertid varit så fullständig alt jag icke skall fördjupa mig i någon detaljundersökning.
Jag skall emedlertid begagna tillfället att relatera ett infall, som en värd lalare här hade enskildt, efter öfverläggning om tullen på artikeln ”fläsk”, då han nemi. sade, att R. o. Ad:s discussion i tullfrågorne äro ganska intressanta och i synnerhet märkvärdiga derföre, att man hör de flesta producenter tala för måttliga tullar men de flesta konsumenter för höga tullar.
Detta synes mig, på ett särdeles förvånande sätt, äfven tilldragit sig nu i afseende på art. ”smör”.
Det har gått så långt, genom ihärdighet och bearbetningar, att man stundom helt öppet har framställt den satsen att det alldeles icke betyder någonting om det också lurendrejas mer eller mindre, hufvudsaken är att skydd skall finnas genom de höga tullarne.
Det måste anmärkas att det måste for - Den 5 Juni f. m. 415 dras starka skäl för att kunna gilla en sats, hvilken innebär i sig sjelf så mycken anledn. till demoralisation.
En värd talare har sagt, att om skäl och facta här användes för att öfvertyga om nyttan af den modererade tullen, så skulle icke lian vara obeuägen att begifva sig dertill.
Nu tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå huruvida icke facta och ziffror ligga i följande omständigheter.
Flere ledamöter hafva nemi. bevisat att det vore en stor fördel för statskassan om tullen blefve nedsatt.
Andra ledamöter, som sjelfva äro landtmän, hafva sagt, att det icke skall vara af någon fara för landtbruket om tullen blifver nedsatt.
Detta synes mig äfven kunna gälla såsom ett rigtigt skäl.
Ett tredje factum måste vara det att sednare tiders lagstiftningar allt mer och mer begifvit sig dertill att nedsätta tullen på förnödenhetsartiklar.
Jag tager mig nu friheten hemställa till den värde talaren sjelf, om dä sålunda facta blifvit framlagde, han icke äfven ville öfvergå på denna sida.
Hvad har han då sagt å sin sida?
Jo egentligen den satsen, alt det betyder ingenting blott näringarne skyddas om också lifsmedlen betalas dyrare; men nu mine Hrr är ju också förhållandet att R. o. Ad. i allmänhet velat utgå från principen att lemna skydd åt slöjderna.
Men det är just slöjdidkarne här i hufvudstaden, och äfven i andra orter som, enligt hvad det kan bevisas allmänt önska nedsättning i smörtullen, dels för att få lefnadskoslnaden minskad och dels emedan det skulle sätta Finnarne, som finge sälja smöret i tillfälle att taga handlverkstiliverkningen i utbyte härifrån.
Man har, om jag minnes rätt, sagt, att det ingenting betyder om tullen är hög på smör, blott förbudet emot införsel af kläde icke rubbas.
Men härvid måste det anmärkas, alt detta skäl åtminstone icke länder många slöjdidkare i hufvudstaden till fromma, emedan det mesta klädet tillverkas i Norrköping, och ganska litet i Stockholm.
Tvärtom finnas här många, som önska bättre pris icke allenast på smör utan äfven på kläde, men det logiska sammanhanget emellan dessa båda heteorogena ämnen, låter sig icke sä lätt förklaras.
På alla dessa grunder yrkar och önskar jag att det måtte få stadna vid den tull, som i K.
M:s nåd. propos. blifvit föreslagen.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, tilkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Hartmansdorff, som ensam yrkat att, i st. f. det af Utsk. föreslagna tullvärde det i 1845 års tulltaxa utförde tullvärde af 5 r:dr måtte bibehållas, hos Hr Landtm, anmält sig vilja afstå från detta yrkande, hvarefter R. o. Ad., uppå derom framställd propos., biföll, att, såsom Ulsk. föreslagit, tullvärdet å artikeln smör skulle utsättas till 6 r:dr LU.
Hr Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. bi folie att, på sätt Utsk. föreslagit, ifrågavar:de artikel åsattes en införseltull af 1 r:dr 24 sk. pr L&, samt förklarade sedan denna propos. 416 Den 5 Juni f. m. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, att han funnit ja hafva öfverröstal nej. 33 punkten, ang:de artikeln socker.
Nuvaride tulltaxa upptager socker, under tre rubriker nemi. l:o ”maskovad-, eller brunt och gult, ordinärt terres- och tetes- samthvitt pudersocker; 2:o krossadt lump, havanna-, terres-samt andra till sockerhalten lika slag.” 3:o ”topp-, kandi och kaksocker”. R.
M. har, för det första slaget, föreslagit 3 sk. införseltull och derutinnan har Ulsk. instämt, men som i K. M:s nåd. propos. icke finnas några tullvärden utsatte och icke heller i Utsk:s förslag, så tillstyrker jag, att R. o. Ad. i detta fall måtte antaga 1845 års taxa, sådan hon är.
Hvad åter beträffar det 2:dra slaget, som nu har ett tullvärde af 12 sk. och en införseltull af 6 sk. samt 2:o, topp-, candi-, och kaksocker, sora har ett tullvärde af 16 sk. och är förbjudet till införsel, så hemställer jag att R. o. Ad. behagade sammanföra dessa båda sockerslag under en rubrik; men deremot bestämma införseltullen för båda till 6 sk. U.
Det är nemi. samma belopp, som PresteSt., efter hvad mig blifvit tillförlitligen meddeladt, har för dessa sockerslag utsatt.
Det torde dermed likväl vara möjligt för sockerfabrikanlerne i Sverige att uthålla en täflan, som medelst förbudets borttagande uppkommer.
I anleda, af detta yttrande, erinrade Hr Gr. o. Landtm, att tullvärdet å socker, hvilket icke blifvit omnämdt i betänk., var i Utsk:s tulltariff upptaget till 7 r:dr för det ena och 11 r:dr för det andra slaget.
Jag vidblifver i alla fall den vördsamma anhållan jag gjorde att 1845 års tulltaxa måtte blifva gällande, med undantag deraf att de två sista slagen sammanföras.
Om jag icke misshörde mig, så yttrade Hr von Hartmansdorff alt på socker skulle sättas den tull, som Utsk. föreslagit.