Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
T ll winnande häraf tär jag ödmjukligen hemställa H06 Rldderstapet ocv Ädcln och i synnerhet de Lagkunnige, om ej det t fräga warande ZuteckningSsökandet och rätten till densamma kunde säkrast winnås derigenom att en Längifware eller Läntagare nar som hälst bleswe lillaut att hos Domarena vä Landet uii rwenne ojä rouge mäns närwaro uppwlsa Skuldebrefwet hwakiör Intechmng lökes, dä Domaren mrddelar Längitwaren eller Läntagaren härom genast ett fullständigt bewts, lom ock bewiltnos af fö^utnämde ojäfwuge män, (hwarjemre Domaren bör pä Skuldebrefwet teckna hwich boch de! blifwit för honom uppwtst) men hwarefter nytz omförmäfts bewis, dör sedermera owedersagelisen inom kort och witz förelagd tid uti ben Kyrka uoolastS frän Predikstolen, hwarest egendomen är belägen hwar Nidd- och Ad. prot. 5 B.
Ulf 46 4IO Den 9 Januarii. uti den begärdre Inteckningen sökcs, samt bor Presterfkapel äfwen »ned sin xäjkcift siyrka uppläsandet af det berris
Domaren i detta afseende har medLelodt.
Uti förukniämbe bewis bör Domaren ålägga Borgenären, Lä han säkerhet lör sitt Län sjelf joker, witz tid alt kommunicera Gäldenären denna fordrans anmälan i ändamäl as Inteckning, hwaröfwer den sednare bör berris meddela och wara pligtig att dä genast erkänna fordran eller ock wid det infallande Tinget sielsmant silk bestridande Lagligen styrka.
Skulle äter det hända att Borgenären twenne gänger genom KroncBeljeningen, Nämnd eller andre vjäfwuge
Man, fruktlöst söker Gäldenären der han sin bostad halmer lör alt cvm-- municera honom vstanämdr handling, bör det dufwa Borgenären tillätit, att un nägon af bemäldke personers närwaro uppspika en med witknen bestyrkt afskrift utaf samma handling.
Do? maren äligger ock at wid förutnämnde anmälan uti Intecknings
Diarw genast införa den anmäldte fordran och att inom 14 Lagar den pä manligt wie tilt HvsRätten inberätta.
Sedermera skulle wid näst infallande Ting ytterligare Intecknings ansökan, Laglikmätig! gör. s om
Inteckningen finge gälla frän den dag den hos Domaren först fökteS, dock med iakttagande af hwad här oswan är omförmäldt:
Välförståendes att om wid nämnde Ting Gäldenären Lagligen kan wisa samma fordrans oriktighet; sä förfaller Inteckningens lökke kralt och wrrkan.
Härigenom kan döde närmare och längre frän bo« ende Länailwares Jnteckningsrrätl, det mä wara pä Landet eller i Stad biifrva lika och 'ultständipasi med redligheten bewaras och förenas, och det ändamäl, som Herr Borgmästarn» uti detta ärendes framställning fokt och Höglofl.
Lagutskottet äfwen wclat uppnä, säkrast murnäs och hejordras.
Den 9 Januaris. 411 Jag har hört sägas att detta skulle för mycket öka Domarens arbete; men om han hade en Journal efter Alphabet inrättad för io är tillbaka, (som till nästa ärs början synes kunna medhinnas) sä ware hans beswär wid mänga tillfällen kättadt dä Grawations-bewis stall lämnas, och diste fä mer pålitlighet än d: hitintills ofta haft.
Dock,vore bet gansta nödigt ali Riksens Ständer nu noga utstaka hwilka Skuldsedlar böra csmmuniceras eller icke, raudau detta nu helt och hälftt ankom» mer pä
Domarens godlycko och en communication ofta sörorjakar blott kostnad och tidsutdrägt.
Slutligen sär jag hemställa om ej Riksens Ständer nu ock kunde bestämma nägot billigt, men tillräckligt arfwode för hwarje sädank här osman projerteradt bewis, som Domaren utgifwrr och för flere hans mödor i Veste fall.
Herr XlintederA, Vilhelm:
Jag kemnar der» hän, hwad wärde den sist talande ledamotens framställning kan förtjena.
Den ar till sin bestoffen» het alldeles ny, ej tillförene wäckt och lärer fälebes med det i fräga ställde, as LagUtstottek ventilerade ämne, nu ej ku, de komma" under öswerlägg» ning. Hwad LagUkstottet öfwer det sistnämde sig yltrat, finner jag, lika med Herr LerZe^cKnlä, snarare wara en förändring än nägon förklaring af Lagens nuwarande stadgande; ly om Inteckning stall medföra gällande kraft, blott derföre att den i .
Rätten är sökt, sä strider det mot Lagens förordnande, som päfordrar, att den stall wara bewiljad, innan den äger förbindande werkan, hwtlket läle» des bleswe att förändra och icke att förkl ara Lagens berörde förestrift, och det synes wara stridande mot sakenS natur, att en artus, som ej till sitt hela är 412 Dett 9 Januarit. fullbordad, likwä! stall äga en fullkomlig werksam» het.
Huru ock Lagen t iörbttörde sall mä blifwa antagen, kan bock e> u.dgäs akt ben medjörer tillfälle för illwiljans pälund, att avantagera sig sjelf, xä lrebje mans bekostnad; j g tror likiväl, alt Lagen, sädan den nu t allmänhet är iörstäod, utestänger fiera anledningar dertill, än den iörändLipg, hwmom nu är staga.
Om nägon twctydighei finnes i derifamma förborgad, som iörawedl hos
Domaren kill vika tankesätt, sä är dec lätt, att genom en, med sjeiswa begreppet af Lagens ord, vfwerensstämmande förklaring, häfwa dea, men den tolkning LagUtstoktet gjort, är deremot alldeles stridig, och jag förenar mig således t allt hwad Herr.
Lar. backola derom sig yttrat.
Herr vnn !ksl.!8^olss, (7srl Lus-sk:
Dä es Mbt delta Betänkande åtskilliga anmärkningar bilsN»t gjorda lärer den rättaste sö.jdcn w^ra, att bet till Utskottet äkerremitteras.
Herr LLr^nLcNolo och Herr Klinfberg hestva trott att ingen förklaring af allmänna Lagen i detta afseende behösdes.
Lagutskottet har till dest föreslående warit sä mycket mera befegadt, som denna förklaring genom ett till Utskottet remllteradt Memorial blifwit begärd, vch behoswet deraf t Concurfer ofta yppas.
Mningarne om rätta förständek af Lagen i detta foll, har j de fl-sta Domstolar warit delade: derötwer har i Högsta Domstolen blifwit vvteradt, och voteringen stadnabe i paris vms.
Allt detta synes bewisa akt werkligen en förklaring kan wara af nöden.
Herr LKrenborZ; trodde ej nägvn äterremist behöiwas, H.rrak Lei-Fenscbölcj och klinteberg, hade likasom Herr Lkronbortz tillstyrkt al stag, men önskat - Den 5 Janvarik. 41; stat att en förklaring af Kongl. Maj t mätt? sök^s, dä i alla fall Konungens jancnon fordras, om den, fom af LagUtstottek förejläs, stullr falvm gällande Lag antagas.
Herr von k-kErvoIss inwände, att när frägan under Niksdaaen blttwit wackc onsäge dan det wara Rik-,ens Sländers ostndiga ratt, att göra och yttra sig öfwer förslagna Lag--?öckiaringar.
Herr ak Xlin-ekerg, anmärkte widare, alt om en Borgenär har m § roende till Gäidenärens egen person, till hans csnduite, ock) säkerheten hos honom , kan en fädan säkerhet, utan behof af ul a andra fö siztighetSmäkt, däst derigenom winn w, att dan ej astemnar penningar innan han först ffw sig Inteckning t Fastigheten, hwnker med L in i publika Lassor med äsyskad fördel alltid uikltages.
Friherre 8tsel von »oIIDein: understödde Herr von kg3U8Molcks yttrande, sä mycket m r som RegeringsFormen stadgar att Konungens mellan Riks» dagar afgifna Logstörkiaringar wid nästa Riksdag af Ständerne stola upptagas och samtlomras.
För öfrigt wille Herr Baron anmärka, ott dä Domare mellan Tingen ej alltid stä att träffa, vastäde han att man wid i fräga warande lio?ällen, mätte fä wända sig till LandshöfdingeEmbetet, hwilket alltid finnes pä samma ställe, och till hands för alla rättsökande-
Derigenom kunde fatailerna med full säkerhet bervoras.
Herr Grefwen occh Landrmarfkalken, gjorde därefter proposition till älrrremiss af detta Lag» UrffottelS Betänkande, hwtikeri V-löllS.
FökZ - 454 Den 9 Ia-urartt.
Företogs ä nyo LagUlstottets ben 27 Decem, ber pa bordet lögda Brtänkande rörande Forpantningar as fast Egendom, sä ock om Frälse räntas forwärfwande.
Herr klmtekc-rg': sann LagUlstottets Betänkande öfwer d-tza bägge srägvr sä wäl utarbetadt och förfatkadi ait han sör sin del dertill wille tillstyrka bifall.
Herr Landrmarfkalken gjorde propvsiiion kill bifall af del nu föredragna LagUtstottelS Betänkande, hwilken med ett allmänt Ja beswarades.
Föredrogs ä nyo LagUtstottets den Li December pä bordet lagda Betänkande, angående inskränkning i friheten alt göra FidelCommister.
Herr kimtcberZ, uppläste till Protokollet följande: Hwarje wälstnnad Medborgare äligger att. enligt stn werknings-förmäga, bidraga till det allmänna och enstilra bästa
Att förändring i wista Lagar och Författningar dertill kan föranleda, täler wäl icke någon allmän motsägelse.
Men wid en sadan förändring mäste vwillkorligen wara ulrcdk ej allenast stadan och legenheten ak det förra stadqandet, än äfwen, att dec som i stället antagee, afböjer en sädcn st da, utan akt en större olägenhet än den, man will ö eromma warder befrämjad, och blott i ftidc nl sali willnes det rätta ändomäiet att Lagen bliswer sörbLlkrad, ej blott förändrad. 3 Dm 9 Ianuarii. 415 I särstilte aldelningar har, under detta Riksmöte, uppmärksamhet biifwik fästad wjd de PosieSsioner, hwilkas besittning är grundad pä sädant Lago säng, som i allmänhet bär namn af gäfwa eller Testamente och i afseende pä den succesHiwa besittntngs-rätten, enskilt benämnas för FldelCommitz stistelfe.
Dels har sräga blifwit ftäld ä bane om rättighet tor sörre Jnnehafwarens arfwingar, att njuta ä en sädan Egendom fardags förmän om än Len samma ej wore dem, genom Författningen betingad; dels har biifwlt föreslagit, att wid yppande tillfällen af twist och twetydighet om dylika Stiftelsers rätta sörständ, en annan Rättegängs-ordning, än den, allmänna Lagen Litterär, stuve antagas; och nu har man steg för steg kommit till den hufwudfakeliga omständighet, art wela inskränka rättigheten, att förordna FideiLommisi, somt att sötsakteligen andra ben Lag och wans, som hiMlS i detta fall warit följd och antagen.
Genom LagUcstottetö deröfwer yttrade tanka är wäl för Let närwarandemedgjswit, allde stiftelser hwilka redan äro upprättade och gatt i »verkställighet, stuve äga beständ; men sedan man börjat bestrida sjclswa rättigheten och att rubba den grund man ansett ofwikelig, nemligen att ett fritt anwändaude af sin egendom är en uppenbar följd af friheten alt den sörwärswa, kan witzerligen i lidens längd sädant föranleda till upplösning af den säkerhet, som » anseende till nuwarande FideiCommcher, utgör sä mängfaldige medborgares hela wälsärd, likasom, och Lä enstilte
Donationer sä-edes ej skulle komma att hällas i helgd, det wäl more utan all iräga akt äfwm sadane, som med enahanda rätt stedt till allmänna - 416 Den y Jaimarkl. no inrättningar till Kyrkor, Hospitalet, Fattighus och andra flera, skulle u tergä samma öde, och hwcm lalér icke wädm as sädane pä tid cch omständigheter beroende äiideiser, hwilka ej äga nägon gränö dä fästet öppnaö för möjligheten af effi elen.
Icke tilltror jag mia något afgörande resultat, huruwtda den rätt, att »ör !ä-gre an egen Ilsttid disponera cm sin egendom, kan hänföras under sjelfwa natur-rätten eller om den tillkommit iscko eller af andro orsaker blifwit etablerad.
Näppligen är nägvt ämne af lä mycken wigt och granlagenhet, som detta, och likwäi finner man det wara gansta litet controwerterat. 2st Romerska Lagfaren!)'ten är det känt, att dr sä kallade fubstnutlvner ever FideiCommitz-stistelser warit af Lagen tillärna och gäll « su'b0'dan.
I andra Länder äga de älwem för dst nä:wara,de lull ocriwitet, fastän ä stvlkildte ställen, i a stende pä b loppet, med witza i strankningar.
I Swerige har Testamente- cch Gälwoinräktningen sst p>08 usu5 existerat allt strän Päfwewäldet, dä genom särstilte Bullor warit sörestrift lvik, kuru mvcket en hwar stll wifla barmhernahetSwerk borde giiwa i mon of sin förmögenhet.
Testamenten emellan enstilte personer lära dock st wa» rit af Lag odmittwade, förr än genom »686 ärs Testamente stadga, dä berörde frihet godkändes om hwilken wtdore genom 17)4 ärs noggrant ötwerlaode, än gällande Lag bstfwlt stadgad, sä ot en hwar skulle äga att med eller utan wilkor, förord» na om sin sörwärfda egendom efter godtycko.
Derest den af Lag-Utssokekt lögde grund för fjelfwa äaande rätten, att den nemligen blott more en fri och ostörd förw-sttnina und r lifstiden kunde anjeö allgust; sä skulle deraf ostridig! följa, att ef min» Den 9 Januarii.
417 minsta förordnande huru med Egendomen skulle esker gifwareiiö död sörhälias, ägde runi/ och om detta wore med natur rätten enligt z sä wiker deri frän äfwen den inskränkta rilläkeise för FideiCom witz stiftelse / som bliswit föl»flogen att fortfara.
Men manne ej det motiw till flit och arbetsamhet under egendoms förwartwande, som vstrldlgt föijer af känflan genom friheten, att efter behag iörwalta, skulle förfalla, samt werksamheten förflöos om dispositions rätten i':ffraukes blott för ägarens egna lifstid/ och hurn kan med e„ full ägande rätt med 6ominiu>n plenum förenas att derifrän söndra den fria förwaltningen? ägaren blrfwe i molsätt foll reducerad till sine arfwingars förwaltare af hwad hon sjelf förwärfwat, och l det högsta blott ulus> teuctuselus af sin egen proprielkt.
Emot Fidei Commist stiftelser anmärkes äswen fäsom en orättwisa, att genom en enda versons uteflätande forman, öfrige eller rätte ariwingarne belages hwad dem efter naturens lag tillkommer.
Men utom det Fidei-Eommitzorien stundom äe ensam arfwinge, sä bär hos en med fl-ra barn försedd husfader förmodas sädanr nwnwcr för hans förordnande akt de öfriga barnen ej warda wanlottade och da honom ej kan betagas okt sjelf förtära hwad han sörwärlwar / sA sy°°es deraf följa / akt honom bör wara öppet/ okt iöreikrifwa m-d hwad wi'kor hans defparde egendom bör bibehällaö för dest efterkommande och fredas irän förskingring.
I Politiskt afseende har man emot silka stiftelser anfört, akt egendomar igenom dem komma
Ur allmänna rörelsen/ ur ali handel, och att fäledes Arvd- och Ad. prot. s fök 46 » 418
Den 9 Jarmar». för andra instrankes tillfälle till den frihet, sorn bör wara en hwar öppen att sörwärfwa ägodel af Fäderneölandets förmäner, hwilkcn frihet äfmen skulle bliswa alldeles betagen genom möieligheten of all Fastighets disponerande tili Fide» Comnnfi.
Jag lemnar till mera upplyste, att inse, om aspecten af kommande rider, r detta foll, wrsar sig m-d någon synnerlig klarhet, men dä ej nägon lärer kunna kivtngas mot fin wilja att försälja sin egendom sä kan dct ej sagas, att alla Egendomar bliswa till falu, fom icke äro af FideiEommifi egenstap, hwaraf följer, alt friheten att köpa inskränker sig sjelf, dä ej nägon fins, som will sälja.
Frän den oeconomiska synpunkten betraktar man aswen FiderLommitzer stadlige derföre, att de gemenligen stola wanwärdaS, och att nu warande tiders odlingshäg ej finner wid dem nägon effert, men dä det ej lärer kunna antagaö för afgjordt, att egendomens wanstörsel är en absolut följd af FidelCommih-inrättningen, utan beror pä Innebafwarrns egen dispvsuionshäg och förmäga, hwilken kan wara lika felaktig af en ägare fom af en FtdeiCammffarie och twertom, samt dä alla, ware sig ägare elier FideiLommiharier, äro underkastade stadgandet as allmänna Lagar och Författningar, och ej eller nägon af dem äger att förfördela tredie man, sä mä jag tillstä att jag än icke finner öswerkygande stal att hwarken det allmänna eller ensttlta nägot lider genom den Log, som bibehäller friheten att pä ofwanderörde sätt förordna om sin förwärfda egendom.
Deremot fynes det wara svlklart, att jemte den Den 9 Januari»'.
419 den tillfredsställelse, en Husfnder för sin möda, omtanka och sparsamhet wid förwärfwandet äger att kunna disponera efter urwal till deras förmän, som han finner dek förtjena, eller med lid och omständigheter kan pafia, befordras den nytta, att egendvmen genom tillfälligt händelser, genom mitzhushällning, genom intriger, genom styckningar m. m. ej warder förskingrad elier förstörd, utan efterkommande deremot oasbrutit fär hämta gagn af Förfädrens omhugsamhet och' manne ej dä, personer och flägter pä berörde sätt fästas wid Foster»orden, lädant befordrar den sanna kärleken ull Fäderneslandet.
Jag tror, åtminstone, akt hwad Lag stadgar om arfwejord och om börd till sädan jord, gansta mycket influerar pä denna Fäderneslandskäiifla.
Säteri och Frälse-egendomar hafwa i synnerhet utgjordt FidEommitz stiftelsens föremäl., Med den rättighet en hivar nu mera dliswil medgifwen, att utan andras anspräk besitta hwad han kan förwärfwa, är FideiLommltz-inrättningen icke längre nägot Ständs enstilte, utan alla RiköStäridens gemensamma sak
Om den tid är akt wänta dä Opinionen stall bedöma FideiCommitz inrättningars undergäng eller instraknmg, sä anser jag den samma äkminstone för det närwarande, ej för handenDen kan icke wara nägon oundwiklig följd as förändring i förra genom antagandet af den nu »varande Grundlagen hwliken snarare skulle kunna anses befästa en sadan rättighet.
Man bör dessutom ej lemna ur ögNAsigte hurnl des i frägan om Representationen wid Riksmöten, wigtiga öfwerläggningar förewarik, hwilkas Resultat beror pä framtiden.
I hwad män possesion och egendoms,rätt kan kom» 42Y
Den 9 Jamiarkl. komma att dttä influera, får tiden utwjsa, och wänne ej sakens wiat och granlagenhet fordror, ott desslyrinnan ej nägon rubbning sker r del stadgande, soin gillar och hänförer berörde artus under Laga fäng.
Fribeten, rätt ancvand, är derutom en hufivud-kanfta, hwiiken icke uran högst wigliga stal bör genom Lagen betwingas.
I anledning af desse anmärkningar, kan jag för mm del, med LogUtskottets kanka l denna lraga mlg icke förena. Zog föwantedes te-riil icke af näaot enskilt interesse; — Mindre jag än nägon annan ar j tiilfälle atk njuta eller att ststra FideiEomm. ss.
En fä lycklig belägenhet bäfwer nödwändigheten att preferera en säker utkomst framför lysande fstmäner.
Dtt är endast af Mimlkvibigt >i!t för allmän och enskilt säkerhet och bästa, jag i benna fräga wägat yppa mina bctänkligheter^ hwilkas mer eller mindre »värde, hemställes Högloft Nidderstapet och Adelns upplysta granskning, och derest de antagas, torde proposition fä göras till asftag a LogUtskotters Betänkande Grefwe von ronformeradö f!g lill aile delar mcd Herr liliiueborZ.
Helo Lockman, Ambrosius bllg^nus, hade jngifwil ett Diktamen, hwtlket upplästes, sä lydande; , 2öid Rikse ns Högloft.
Ständers LagUtskotts Betänkande, i f ägan om tilläggning i XVI Cap. i §.
ArfdoBaiken, hwarigenom rättigheten ott stifta F dki^omÄisser ssulle upphöra; får kill Högloft.
Sild» Den 9 Ianuarii. 421 Ridderskapet och Adelns upplyfta granskning, jag i ödmjukhet framställa följande anmälningar:
LaaUtstottet stöder tillstyrkande af denna Lagförändring pä flera stal, såsom: art oinskränkt frihet 1 Dlspofl'ivns--rätren öfwer egeiidvm, synnerligen dcn, ali förkstnfwa huru eiler ens död dermed stall sörhaUaS, icke ska t wara nägot wäsendtilgt i ägande rätten: att
FideiCommihers stiftande otta är en följd af fä änga: hindrande Succeflwns-oldningar: haima mänga wlhbruk: gifwa förmän ät en pä, fleras bekostnad: leda till Borgenärers stada. göra hinder i jordens odling och att ej sä mänga kunna födas pä en ladan egendom som om den more i flereS händer: förvis ka F.mille oeniqheter och flureilgen stola wara stridande emot Riksens Högloft.
Ständers nu fattade beslut, om frihet för en hwar att kunna förwärfwa all flags jord.
Deremot fär lag anföra: att till ägande rätten ej stulle höra en fullkomlig
Dispositivns-rä t ester ens död, ar en ny sats, som icke lärer fä wänga medhållare och alldraminst olliwa sä allmänt antagen, att Len fär tjena till grund wiv Lagstiftning.
D>an kari roal icke äga något sedan man är död, mcn akt disponera huru med enö egendom derefter stoll förhällas, har » alla tider och i aila hyfsade länder warit en fri menmskas rättighet, grundad t uaiurliga Lagen och sunda förnuftet.
Alt göra inskränkning häruti, torde wara detsamma som att säga, det man 1 lifstiden wä! fär werka till stada, meu icke tili gagn etter sin död; ty ingen Lag förbjuder en flösare att, fä'om oska händer, förstöra en ärid e, gendom list stada för efterkommande, men efter berörde grundfors, stulle en sparsam bushällare till sin posieritets fö-män icke fä öfwerläta en med möda wuiinen förmögenhet.
Om alia de hand, i«n - 422 Den 9 Januarlk. lingar, hwilka blifwit föranledde af mer eller mindre fäfänga, stu-le derföre förlora , deras wärde blefwo ofta de största gerningar utan förtjenst; således « händelse denna passion, och icke omsorg för efterkommande, någon gäng blifwer drif-fjäder tili ett FidelCommitzerö stiftande, bör den förlälas, dä den haft lika god päföhd.
Att FideiCommissec hindra Successions ordningar och för dem hofwa skadliga päsöljder, är swärr alt finna; om eljest Stiftaren tydligen föreiknfwit hwad ordning som bör iakttagas.
Stiftningar af FideiCommisser har gemensamt med alia andra inrättningar det, att wara unders kastade missbruk, men det blir ej skäl till deras förbjudande.
Det händer wäl vita wld FideiCvmmissers stiftande, att någre arfwingar derigenom blifwa förfördelade; men desse halma dä manligen redan dlstwic uppfostrade, salla i tjenst och försörjde, sä alt de ieke kunna sagas wara alldeles lottlöja.
I alla sali, om der ock nägon gäng stedt, pä första generationens bekostnad, är det sagan eller aldrig pä de efterkommandes, för hwilka egendomen, antingen warit förskingrad, elier til! obetydliga delar styckad.
Af delta lär gansta mänga hajma erfarenhet, tkn l flägten ar dock alltid wal bärgad, och detta mätte wara bättre än att alia äro fattiga, som beklagligen osta inträffar, der ej längre tillbaka än Faderfadren, haft högst betydlig förmögenhet.
— Utan eget sörwäl-cnde kunna Borgenärcrne icke bljfwa lidande pä FldeiEommiSsarter, mera än pä andra.
Den som obetänkt länar ät nägon öfwer dennes tillgängar att betala, har att stylin fig sjelf för pälöijden.
Nägot hwar wet hwilken egendom har FiderEommch-egenstap, rch bör säftdeö ej försträcka Innehafware» mera Den 9 Janitarii.
42; än som kan smara emot elt ärs revenue as egendomen.
Det kan mål inträffa att ekt stort FideiEommik gtfwer mindre afkastning och Letz jord kc« ke blir sä wäl anrväud, som om det more deladt emellan flera; men delta händer mid andre stora egendomar, hwilka innehafwas as en.
Det är en beklaglig sanning att FidetTommih,inrättningar osta föranleda til! mihsämja emellan Syskon och till oenighet inom Slägten: dock som aswundsjuka, denna laga patzion, merendels dertill är orsaken, förtjenar sädant e> stort afseende- Hwad sist beträffar att FideiCommitz inrättningar icke skulle kunna förenas med Riksens Höglvfl.
SränderS brflut, vm hwar mans ratt att kunna svcmärfwa all flags jord; sä underställer jag Höglvfl.
Ridderskapet och Adeln om icke Lagutskottet gifmit delta bestut en rvldstracktare mening än den, hwaruti detsamma är fotradk.
Jag tror att dermed ej annat äsystaS, än att hwarje Swensk man kan innehaswa äfwen den sä kallade privilegierade jorden, hwilken hittills warit wttze Medborgare-Cleher ensamt sörbedällen, och ffulle meningen wara sadan som Utskottet syneS rro, blir beslutet omöjligt i werkställighet, dä mycken jord finnes i Riket, som aldrig kan sörwärfwas: säsom Krono,gode och gärdar, sä wida de ej komma att försäljas, alla Boställen, Preste- och Kiockare-bord samt Skommar inberäknade, Magistraters EmbetS-jord, Academiers och andre Lärowerks samt HospikalerS Hemman, jemte wänga andra Lägenheter.
Detta torde säledeö icke eller bltswa nägvk skäl emot FideiCommiherS inrättandeMan hör nog osta ifras emot sädane stiftelser, och Jnnehafworne sjelswe ej sällan klandra dem.
Desse synes dock derigenom ådagalägga den största 0- tacksamher emyt Stiftaren, ty om FideiComwitzet ei 424 Dm 9 Januarii. ej existerat hade innehafwaren i dest ställe haft gansta uret elier intet arf.
Nu har hm god utkomst, warit i tillfälle att gifta sig, kan mai uppfostra sina barn 06) dertill med wet att haus äidsta
Svn bitr soutenerad.
Alla mcuststga inrättningar, äswen de wisoste, bära mer eller mtndr- stampe! af ofullkomlighet: de böra derföre icke förkastas, fä wida vlägeuhekerne icke öfwerwägr förmänerue och det torde icke inträffa med FideiEommcher.
De finnas i alla Riken hwarest goda Lagar och hyfsning ägt rum, och pästäs akt den lä mycket berömde Engelste Constlkutiomn deraf har silk starkaste stöd, r vek oberoende Postestlvnater, mäst mterestrade r allmänt wal, hälla en nödig jemwigr emellan Konunaa-makten 06) Friheten.
Alwen wäre Förfäder hafwa inrättat lädane.
Ibland dem räkna wi store
Män of ypperliga törkieuster, hwilkcs miunm wi högakta.
Hworföre förkasta Mane exempel?
Man talar om uppEySnrngcn som ej dilligar stikå Inrfikkningor; men wänne upplysning uran otc wara ledd af klokhet, icke är förwilieife?
Men det btiswer dm rätta och sanna sorn stall victera Höglvfl.
Ridderffapet och Adelns beflut l denna sak.