Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 17 dennes bordlagde Betänkm: N:o 31, i ani. af väckt motion (N:o 93), om tillägg till 5:te §:n i K.
Förordningen ang:de allmänt ordnande af presterskapets inkomster den 11 Juli 1862; N:o 32, i ani. af väckt motion (N:o 50), om periodiska undersökningar af helsotillståndet i losfortändsticksfabrikar, till förekommande af sjukdomen »fosfornekros»; N:o 33, i ani. af väckta motioner (N:o 91 hos R. o. Ad. och 357 hos Boride-St.), ang:de dels skyldighet för postverket att ansvara för enskildes lösväskor och dels förhöjning i afgiften till postförare lör dylika väskors forsling m. ni.; N:o 34, i ani. af väckt motion (N:o 121), om upphörande af expeditionslösen för kontrakt eller protokollsutdrag rörande leveranser för kronans räkning; N:o 35, i ani. af återremiss afUtsk:ts Betänk.
N:o 5, ang:de uttjente under-offlcerarers och soldaters befordrande till vissa tjenste-befattningar; N:o 36, i ani. af väckt motion (N:o 240), om ändring i gällande stadganden rörande skyddskopp-ympningen; N:o 37, i ani. af väckt motion (N:o 91), rörande tiden för auktioners hållande på landet; N:o 38. i ani. af väckt motion (N:o 277), om ändring i gällande författningar rörande skyldighet för rusthållare att hålla klippare; samt 208 Den 21 Januari.
N:o 39, i ani. af väckt motion (264), i fråga om rättighet för egare af hemman, hvarmed gästgifveri-rörelse är förenad, att samma rörelse sig afsäga.
Anmäldes och bordlädes nedannämnde från Utskrn inkomna Utlåtrn och Betänk:n, nemi. från Stats-Utskottet:
N:o 31, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de pension från allmänna indragnings-staten åt Justitierådet m. m.
Axel Fredrik Gyllenhammar; N:o 32, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos., om anslag till försök för utrönande af dels så kallade pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att emotstå skott, och dels lämpligaste konstruktionen af refilade gjutna jernkanoner till lärtygs bestyckning m. rn.; N:o 33. i ani. af väckt motion om anslag eller lån af allmänna medel åt Länsmannen J. Sandqvist, till gäldande af den på länsmansbostället Grillby N:o 3 belöpande skiltes-kostnad; N:o 34, i ani. af väckt motion om anvisande af medel till Vesterbottens läns pröfnings-komité, såsom tillskott för bestridande af de i § 76 bevillnings-stadgan omförmälda utgifter; N:o 35, i ani. af väckt fråga ang:de ombyggandet af östra flygeln af B.
Stms hus; N:o 36, i ani. af väckt motion om begagnande af postremiss-vexlar för öfversändande af penningar från och till Riksgälds-koritoret; N:o 37, i ani. af väckt motion om beviljande af ett räntefritt amorterings-lån till bestridande af arfvoden åt landtmätare vid laga skiften i Norrbottens län; N:o 38, ang:de regleringen af utgifterna under riks-statens första hufvudtitel; Bevillnings-Utskottet: N:o 4, ang:de kurhus-afgiften; N:o 5, i ani. af väckt motion om upphäfvande afbevillningen för hundar; Banko-Utskottet:
N:o 20, i ani. af ett utaf f. d. Faktoren och Handlanden C. G.
Schöldström gjordt ackordsanbud; N:o 21, i ard. af f. d. Klädeskramhandlaren G. Westlind J:sons ansökning om eftergift af skuld till Banko-diskoutverket; N:o 22, i ani. af ett utaf Advokat-fiskalen G.
Hörstadius gjordt ackordsanbud; Allmänna Oen 24 Januari. 209 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet:
N:o 40, i ani. af väckt motion (N:o 155), om rättelse i gällande föreskrifter, beträffande ersättning åt läkare-korpsens medlemmar efter resreglemente och för inqvartering; N:o 41, i ani. af väckt motion (N:o 106), om upprättande af normalritningar, att tjena till ledning och efterrättelse vid folkskolors uppbyggande; N:o 42, i ani. af väckt motion (N:o 156), om indragning af sjötullen vid Blockhus-udden m. m.; samt N:o 43, i ani. af väckt motion (N:o 424), ang:de medde lande af föreskrifter i afseende på sättet för postdiligensers fortskaffande. R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3. e. m.
Lördagen den 24 Januari 1863.
Justerades 3 prot.-utdr. för d. 21 dennes samt pleni-prot:t för den 6 sistl.
Upplästes följ:de protokoll: »Ar 1863 den 21 Januari sammanträdde den Nämnd, som eger att döma, huruvida högsta domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas; då öfver följ:de proposition röstades:
Den, som anser omröstning böra, på det i 103:dje §:n R.
F. och 64:de §:n R.
O. löreskrifna sätt, anställas; till uteslutande af någon bland högsta domstolens ledamöter, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, blifva högsta domstolens samtlige ledamöter bibehållna; H. II. 14 210 Den 24 Januari. och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit sålunda: Ja— 0. Nej—47; i följd hvaraf Nämnden ansett] högsta domstolens samtlige ledamöter böra vid deras embeten bibehållas. Ut supra. G. F. Liljencrants.
Gust. D.
Björk. P. Murén. A. Erikson.»
Landtm, hemställde, att Exped.-Utsk:t skulle anmodas uppsätta förslag till den underd. skrifvelse, som borde till K. M. i ämnet allåtas; hvilket bifölls.
Företogs val af de elektorer jemte suppleanter, hvilka, enligt 108:de §:n R.
F. och 65:te §:n R. O., skola ega att, jemte elektorer af de öfriga Riks-Stånden, utse komiterade för tryckfrihetens vård; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till elektorer: N:o 60.
Mörner, Carl, med 58 röster; » 236.
Stjerneld, Gustaf Nils Algernon, med 58 röster; » 275.
» Sprengtporten, Jacob Wilhelm, med 57 röster; » 212.
Hr Lind af Hageby, Axel Ferdinand, med 57 röster; » 2221. » af Wirsén, Carl Thure, med 60 röster; » 2260. » af Kullberg, Johan August, med 58 röster; suppleanter: » 1039.
Hr Stjernhoff, fullm.
Hr von Knorring, Erik Oscar, med 53 röster; » 390.
Frih. Nordenfalk, Johan, med 49 röster, och efter lottning med fern andra ledamöter, som erhållit samma röstantal.
Föredrogos ånyo oell bifölios Banko-Utsk:ts den 17 ooh21 dennes bordlagda Utlåt:»: N:o 14, i fråga om årligt anslag till inköp af böcker för läsebibliotheket vid Tumba; N:o 16, i ani. af f. Notarien B. J. Bergers ansökning om förhöjdt årligt understöd; N:o 17, öfver f. Notarien i Banken G. E. Tranas ansökning om förhöjd pension; N:o 18, i fråga om utsträckning till jemväl de före sednaste riksdag oktrojerade filialbanker af tillåtelsen att å kreditiv i Den 24 Januari.
211 riksbanken utfärda icke allenast assignationer, utan äfven vexla r; och N:o 19, i ani. af väckt motion om anslag till kreditiv för en tillämnad filialbank i Carlstad.
Föredrogs ånyo Allm. Resv.- och Ekoo.-Utsk:ts d. 17 och 21 dennes bordlagde Betänk.
N:o 31, i ani. af väckt motion (N:o 93), om tillägg till 5:te §:n i K.
Förordnm ang:de allmänt ordnande af presterskapets inkomster den 11 Juli 1862.
Ehuru jag tror att syftningen med det nu framställda förslaget är synnerligen god, och att det är särdeles vigtigt att något i denna rigtning åtgöres, tror jag likväl, att det sätt, hvarpå man sökt komma till målet, icke kan antagas, såväl emedan det innefattar en orättvisa, som ock derföre att det är opraktiskt.
Hvarför jag anser det orättvist, har sin grund deri, att förslaget tydligen åsyftar att man skulle kunna mot en innehafvares vilja tvinga honom att utarrendera ett bostadsboställe, sedan han tilträdt det och kanske derpå nedlagt betydliga kostnader i förväntan att få behålla det under sin tjenstetid.
Att domkapitlet då skulle ega magt att låta från bostället afsöndra områden, kan icke synas billigt, och är alldeles stridande mot våra begrepp om den rätt, en boställsinnehafvare bör ega.
Att denna utarrendering icke bör kunna ske mot innehafvarens vilja, är något som synes alldeles hafva undfallit Utsk:ts majoritet.
För min del anser jag ett stadgande i den syftning, att äfven boställen skulle kunna utarrenderas på viss tid, särdeles lämpligt, men detta bör dock icke ske vid det difmitiva ordnandet af presterskapets inkomster; man bör icke då beräkna inkomster af tillfällig beskaffenhet, utan enligt stahla grunder.
Först sedan regleringen skett, samt endast när innehafvaren anser fördelaktigt att utarrendering sker, anser jag sådan utarrendering böra kunna komma i fråga.
Som sagdt är, att tillåta utarrendering mot redan varande innehafvares vilja, anser jag orimligt, och tror icke att R. o. Ad. kan bifalla det.
Att LTtsk:ts mening varit sådan som jag nu antagit, tror jag vara temme ligen klart, då man läser på 4:de sidan i dess Betänk.: »Lägenhetsafsöndringar från de ecklesiastika boställena kunna alltså reden nu ske, då löntagaren sjelf sådant åstundan
Det synes då vara så mycket större skäl, att, äfven på yrkande af församlingen eller nyssnämnda embetsverk (som i förev:de läll är domkapitlet), må kunna för församlingen och det allmänna beredas den förmån, som af ett för boställshafvaren öfverflödigt ego-områdes upplåtande till annan kan, utan att den förre tillskyndas någon förlust, åstadkommas, i det att dels denna jordvidd varder uppodlad eller, derest densamma redan blifvit det, åtminstone skött med mera omsorg och till större vinst, än i boslällshafvarens hand, dels ock församlingen genom inkomsten 212 af arrendet vinner ett bidrag till aflöningen åt dess presterskap.
På det att medlen ej må dragas ifrån berörda ändamål, har Utsk:t trott sig böra till den bestämmelse, Utskrt går att föreslå, göra ett tillägg i berörda syfte, och i enlighet jemväl med motionärens förslag.
Att något missbruk af den sålunda ifrågaställa rättigheten till utarrendering af öfverflödiga eller obeqvämt belägna egor skulle kunna, till boställsinnehafvarens verkliga förfång, ega runi, deremot ar, enligt Utsk:ts förmenande, tillräcklig säkerhet nedlagd dels i det vilkor, att framställning om afsöndringen skall göras från domkapitlets sida, som ej kan antagas skola förbise löntagarens rätt och i de aldra flesta fall ej torde ifrågasätta någon delning af ett boställe vid andra tidpunkter, än vid inträffande kyrkoherdeledigliet» etc.
Häraf ser man alt åtgärden kan ega rum, endast med den garanti, att domkapitlet går i författning om saken.
Jag tror visserligen att domkapitlet i de allra flesta läll kommer att förfäkta det presterliga intresset, men för de fall, då sådant icke eger rum. torde det vara nödigt att tillse, det icke någon i berörda hänseende blifver lidande; ty ehuru man bör och kan vänta, att hos domkapitlet, såsom bestående af prester, den kristelisa kärleken i allmänhet är rådande, kan det dock någon gång hända och har timat, att inom domkapitlet mot en olika tänkande kamrat gör sig gällande ett odium theologicum.
Det låter sig derföre tänka, att en mindre väl sedd embetsbroder, som är bostallshafvare, blefve mot sin vilja tvungen att utarrendera ett redan tillträdt boställe.
Om man verkligen vill saken (och i min tanke är den god), bör man tillse att den får någon slags sannolikhet för att gå igenom.
Nu har initiativet blifvit lemnadt åt domkapitlet.
Med all aktning lör dessa myndigheter, vågar jag betvifla att man bör eller ens kan förvänta att domkapitlet ofta skulle komma att göra bruk af ett sådant.
Det naturligaste vore, att initiativet finge tagas af den, som hade något verkligt intresse af saken, nemi. boställshafvaren.
Som det nu är föreslaget, är det icke blott osannolikt att dylik hemställan kommer att ega rum, utan om sådan någon gång göres och församlingen sätter sig deremot, afstadnar allt vidare tal om saken och stadgandet har endast tjenat till att väcka missnöje.
Hvad jag tror vara önskligt, är, att sedan regleringen skett, det må stå en innehafvare af boställe, som han icke sjelf vill sköta.
Iritt att utarrendera större eller mindre delar af detsamma på viss tid.
Man säger, alt utarrenderingen kan ske på lifstid.
Men det är en ganska äfventyrlig sak att taga ett arrende på obestämd tid, eller på den oftast åldriga prestens lifstid.
Det blir alltid ett hasard-kontrakt, och lågt arrende blir en gifven följd deraf.
Det är deremot alltid godt att på någon längre tid, t. ex. 20 år, få utarrendera ett boställe.
Jag tror detta vara så mycket mer nyttigt, som under sednare tider förhållandena så väsendtligen förändrat sig, mot hvad de Den 24 Januari. 213 voro, när boställen först anslogos.
Det var en lång tid, då jord sköttes utan några insigter hos brukaren, då man kunde slå sig ned på landet och draga inkomst af jorden, utan att förstå sig på dess skötsel.
Numera måste hvar och en, som vill draga inkomster af jordbruket, förstå denna näring lika väl som hvarje annan näringsidkare sitt yrke.
Några insigter i landthushållning kan man i allmänhet icke göra räkning på hos eri prest, sorn fått ett boställe, och älven om han vore kunnig i landtbruk, kan det vara andra omständigheter, som göra det lör honom vådligt eller eljest vålla att han icke dermed kan sysselsätta sig.
Landtbruket kan vara stort och hans ekonomiska ställning sådan, att han icke kan ingå i de dryga förlagsomkostnader, sorn erfordras för anskaffande af kreatur, m. m., som dess rätta skötsel kirnde kräfva.
Då synes mig godt, om en prest kunde på viss bestämd tid, som jag vill föreslå till 20 år, utarrendera sitt boställe, och detta på det icke sådana boställen måtte, på sätt först skett, städjas bort till skada för efterträdaren.
Att ett stadgande finnes derom, att fråga om utarrendering af sådana lägenheter skall bero på K. M:S pröfning, är godt och väl, men ändå bättre vore, om det blefve i lag stadgadt att utarrendering af prestboställen finge ega rum på viss tid. fördelen af en sådan utarrendering tror jag mig kunna vitsorda i följd af den erfarenhet jag haft, huru ofta prester, icke blott i norra och vestra utan äfven i södra Sverige, blifva lidande deraf, att de mot sin vilja måste försöka sig som landtbrukare, alldenstund det icke funnits arrendatorer, som varit villiga att åtaga sig hemmanet mot skäligt arrende, då de icke kunnat få öfvertaga arrendet på längre tid än boställsinnehafvarens lifstid.
Jag känner en upplyst och kunnig prestman, men som icke förstod sig på landthushållning; han hade i sina bästa år lillträdt ett boställe, som han ville utarrendera, men då lian icke kunde få någon arrendator, som ville öfvertaga hemmanet på hans lifstid, måste han sjelf öfvertaga dess skötande.
Hvarje annan brukare skulle af bostället dragit en årlig inkomst af minst 2000 rdr; men för honom sjelf biel' det blott en källa till ständiga förluster, som minskade hans öfriga små inkomster.
Sådant kunde förekommas, om man lemnade innehafvaren mer frihet vid utarrenderingen.
Några speciella undantag för prestboställen behöfva icke göras i förordningen om hemmansklyfning och jordafsöndring, utan för afsöndringar från prestboställen kunde gälla hvad som är stadgadt.
Jag hemställer således om en återremiss till Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:t i den syftning, att R.
St:r måtte hos K.
M. anhålla om utfärdande af ett så lydande stadgande:
Vill innehafvare af till prestman, vid ordnandet af aflöningen enligt Iv.
Förordningen den 11 Juli 1862, anslaget bostads-boställe, derutaf å arrende på viss tid, dock högst 20 år, upplåta större eller mindre andel, må, derest domkapitlet jemte försam - 214 Den 24 Januari. lingen dertill samtycka, sådant ske, med vilkor: att det årliga arrendet af den del, som utarrenderas, jemförd med det hela, blifver minst T'n del högre än den enligt 4:de §:n af högstberörde förordning dertill beräknade behållna inkomst; samt alt de föreskrifter, som af K. M. i detta afseende särskildt meddelas, varda iakttagna.
Frih. Rappe, Axel Ludvig:
Det Betänk., som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, anser jag hvarken nyttigt eller behöflig!.
Det visar sig att det är endast en liten del af vårt land, nemi.
Norrland, der stadgandet skulle komma att tillämpas.
Jag har dessutom tillsport flera personer från nordliga delen af landet, hurudant förhållandet med presleboställena derstädes egentligen är, och lärer det vara ganska iå boställen, som hafva sådan utsträckning, att något gagn af en sådan afsöndring, som här är förutsatt, skulle medföras.
Men då K.
M. kan tillåta att en boställslägenhet för många år utarrenderas, anser jag en sådan lägenhet böra kunna bortarrenderas äfven efter vederläde auktoritets hörande.
För min del anser jag således att man kan komma till målet utan någon förändring i nu gällande lagar, och om man skulle bevilja det Belänk., som nu är å bane, vore det, j min tanka, att göra ett ingrepp i presterskapets rättigheter.
Ar det skäl rigtigt, som Utsk:t framlagt, att nemi. presterne,som hufvudsakligen böra sysselsätta sig med sitt andliga kall, icke böra hafva så stor jordrymd, att de komma att befatta sig med verldsliga bestyr, så får jag erinra, att man redan genom de nya kommunallagarne fråntagit dem en mängd af dessa bestyr.
.Men om man kan antaga detta skäl såsom rigtigt, skulle det äfven användas för att betaga en mängd andra boställsinnehafvare deras innehafvande boställen.
Så t. ex. de nuv:de landshöfdinge- och militie-boställena.
Hvad landshöfdingeboställena beträffar, så var orsaken till deras uppkomst den, att man hoppades höfdingen derigenom skulle blifva mera förtrogen med landtbruket inom sitt län; militie-boställen åter hafva tillkommit genom indelningsverket, som skulle rubbas genom en dylik afskärning.
Tider kunna komma, då man anser sig böra reformera, men denna tid torde härvidlag ännu icke hafva inträdt.
Då för någon tid sedan fråga var före 0111 ett tillägg till kommunallagen, afslog R. o. Ad. förslaget härom, på den grund, att författningen var så nyss utkommen, att man först borde erfara, huru den i verkställigheten utföll.
Då var det icke fråga om att göra ingrepp i det bestående, utan endast ett tillägg till hvad, som redan var stadgadt.
Här är åter fråga om att förändra förordningen af den 11 Juli 1862, hvilken äfven är helt ny, och att börja förändra denna, anser jag, af skäl jag anfört, vara synnerligen olämpligt, hvarför jag anhåller att R. 0.
Ad. behagade alsia detta Betänk.
Den 2i Januari. 215 Gr. Mörner, Carl Göran:
Jag anhåller om upplysning, huruvida från något af de andra Stånden prot.-utdrag i ämnet ankommit.
I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, dels att någon underrättelse om Rorgare- och Bonde-Sl:ns beslut i frågan icke ankommit, och dels att, enligt från Preste-St. ankommet protu tilra g, sistnämnde Riks-Stånd öfver Betänk:t lättat ett beslut af följ. lydelse: »Preste-St. afslog detta Betänk., såsom görande ingrepp i Ståndets privilegier; och skulle de öfrige Riks-Stånden orri detta beslut underrättas, med hänvisning till Exped.-Utsk:ts förslag tili underd. skrifvelse vid sistlidne riksdag, N:o 135, hvarest på pag. 431, 15:de raden nedifrån, börjas det slycke, som upplyser, att R. o.
Ad. biträdt Preste-St:s vid sistnämnde riksdag i ämnet fattade beslut»; hvarefter undertecknad uppläste det i prot.-utdraget åberopade stycket af ofvannämnde skrifvelse-förslag.
Af det nu upplästa prot.-utdraget torde R. o. Ad. hafva inhemta!, att för närvide icke är något att från Ståndets sida i saken åtgöra.
Hade icke ett sådant beslut blifvit meddeladt, skulle jag hafva förenat mig med dem, som yrkat afslag.
Ett af de mest besynnerliga mom:r i detta förslag, är det, att initiativet lägges i domkapitles hand.
Utan detta stadgande hade det stått öppet för kommunen eller den eljest för saken intresserade att sjelf taga initiativet; som det nu är föreslaget, kan jag icke inse något annat än olägenheter vara att deraf hemta.
Alven för närv;de har utarrendering försiggått, då församling och pastor derom varit ense, ehuru endast under kyrkoherdens lifstid.
Häradshöfdinge-boställen hafva fått utarrenderas på längre tid med K.
M:s tillåtelse.
Efter min öfvertygelse, hade man i afseende å prest boställena bort så förlära, alt man låtit initiativet tagas af den för saken intresserade parten, som sjelf skulle ega underställa frågan K.
M:s pröfning.
Jag förenar mig nied dem, som yrkat afslag.
Hr von Ehrenheim, Pehr:
Vid denna frågas afgörande torde det vara skäl att erinra derom, att R. o. Ad. vid förra riksdagen lemnade sitt bifall till en K.
Propos. i ämnet, hvilken var uppställd i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den motion, hvarpå Utslr.t grundat sin hemställan.
Vid det förhållande att Utsk:t i detta fall icke gått längre än motionären, utan snarare sökt göra en inskränkning i de genom motionen åsyftade förändringar, anser jag att något skäl icke förefinnes, hvarför R. o. Ad. skulle frångå ett tillförene fattadt beslut.
Elter min öfvertygelse är det fullkomligt rigtigt att boställsinnehafvaren skall höras i fråga om utarrendering, samt att sådan icke utan hans medgifvande må ega rum.
Hvarifrån en 216 Den 24 Januari. värd ledamot hemtat stöd för det påstående att så icke skulle tillgå vid utarrendering af prestboställens jord, kan jag icke inse. K.
Förordningen af den 19 December 1827 innehåller tvertom tydliga bestämmelser derom, att innehafvares rätt icke får trädas för när, och denna generella regel torde väl icke lida något undantag i afseende å prestboställena.
Helt annorlunda gestaltar sig förhållandet, otn man, i likhet med Hr von Koch, vill gifva frågan en större tillämpning.
Saken har verkligen mycket skäl (ör sig.
Detta är ganska tydligt visadt af en förutvarande Chef för Ecklesiastik-Dep:tet, hvars yttrande återfinnes i föreliggande Betänk.
Han yttrade vid förra riksdagen på detta rum: »Ifrågavide stadgande afser hufvudsakligen de nordligare provinserna och en del af Wermland.
Förhållandet är der sådant, att prestgården i och för sig sjelf är en teinligen liten lägenhet, men med ganska betjdliga egovidder på ansenliga afstånd, så att en prestgård, utan att gifva pastor betydliga inkomster, dock kan hafva flera tusen tunnland jord, hufvudsakligen skogsmark, men deribland en betydlig del odlingsbar.
Det bidrag till presterskapets aflöning, som församlingarne i dessa trakter måste utgöra, skulle kunna fyllas, om dessa jordvidder uppodlades, samt dessutom någon förbättring ske i presterskapets inkomster.
Det är med afseende htilvudsakligen härpå, som jag velat i förslaget öppna en utväg för domkapitlen att bereda en fördel både åt församlingen och presterskapet, utan att tvinga till en utarrendering, sorn detta sednare ej önskade.
Det synes emellertid, att, oaktadt denna försigtighet, jag gått längre än presterskapet önskat, då det afslagit denna punkt.
Jag tror dock, att detta grundat sig på något missförstånd om sjelfva punktens mening och bestämmelse.
Det är klart, såsom förut är sagdt, att enligt fiirsta punkten skulle icke ett bostads-boställe upphöra i denna sin egenskap derföre, att en viss del af detsamma kunde utarrenderas.
Omöjligheten att flytta inkomsten af ett pastorat från en församling till en annan förefinnes dessutom, då i aldra flesta fall bostads-boställena uppkommit på det sätt, att församlingarne inköpt dem eller de donerats af enskilde personer.
Således utgöra de församlingens egendom, och det är följaktligen icke möjligt att vid en reglering af lönen flytta inkomsterna deraf från den ena församlingen till en annan.
Den farhåga, som förmodligen föranledt Preste-St:s afslag, är således efter min mening ogrundad.»
Jag skulle yrkat bifall, om icke fråga redan uppstått derom att gifva punkten en vidsträcktare omfattning; men i sakens nnv:de ställning förenar jag mig med Hr von Koch i hans yrkande om återremiss.
Jag anhåller att Ståndet behagade afslå detta Betänk.
Förslaget är håde öfverflödigt och otjenligt.
På sätt en aktad reservant.
Hr Ros, redan vial, borde nemi.
Förordningen af den 11 Juli 1862 gifva stöd Den 24 Januari. 217 åt den mening, att all åt presterskapet anslagen jord, som icke utan olägenhet kan i förening med bosladsboställe brukas, och hvilken jord alltså, för så vidt inkomsten deraf ej är erforderlig för den beställning, hvarmed jorden hittills varit förenad, skall utarrenderas för löneförmåners beredande åt andra prester.
Om detta antages, anser jag det föreslagna tillägget öfverflödigt.
— Otjenligt synes mig förslaget i (lera hänseenden.
Reservanten har anfört, hurusom det skulle medföra ett ökadt skogslörbruk Utsk:t säger härom, att »hvad angår den farhåga, som torde hos någon yppas, alt nemi. boställets skog härigenom skulle komma att nog hårdt anlitas, torde samma inkast befinnas mindre giltigt, enär skogen på ett hemman ej lärer hafva annan bestämmelse, än att tjena lill hjelp och gagn åt den, som odlar jorden å detsamma.» Ja!
Mine Hrr, skogen tjenar till sådan hjelp, så länge den räcker; men utsträcker man öfver (löfvan dess användande, tager den snart slut, till skada för bo ställshavare i kommande lider.