Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den värde Ledamoten anser, att en sådan tillåtelse borde utsträckas äfven till den, som har sina ägor i 3:ne skiften, enär SkiftesStadgan förklarar att de, enligt 1821 års Författning, med treskiften faststäldte enskiften icke få rubbas.
Skillnaden emellan dessa begge fall ar dock den stora och väsendtliga, alt i det sistnämnde det förra storskiftet redan eli gång blifvit rubbadt, och dervid efter ÉnskiftesFörfattningen pröfvadt och Undersökt, att utbrytningen i anseende till localen af ägorna icke kunnat göras i färre, än 3:ne skiften, och att detta skifte blifvit lagligen faststäldt, I förra händelsen sker nu först rubbningen af 39 II. 9* I 132 Den 27 Augusti f. m. storskiftet; det skulle möjligen hända, att alla delägarne kunde få hlott en enda skift hvar, och man har derföre ansett, att den delägare, sorn skulle vara fri från skyldigheten att med de öfrige ingå i det nya skiftet, icke borde få sine ägor i flere än arne skiften.
Ettdera är Författningens princip sådan, att den tillåter alla inconsequenser, eller ock fordras för consequensens skull, att man här sätter tre skiften i stället för två.
Treskiftet är tillåtet såsom resultat af den laga skiftning Stadgan omtalar.
Antager man då den princip, att ett mindre antal skiften fordras för en äldre delning, innan den medför rättighet att neka en ny; då borde det äfven vara möjligt, att rubba det laga kraftvunna skiftet, när den ena fått sin jord på två ställen, och den andra på många flera.
Mig synes, att då lagstiftaren på ett ställe nöjer sig med tre skiften , bör han fästa orubbligheten vid samma ziffra; eller ock bör man ej fästa den vid någon, och anse den enskiltes rätt nog skyddad derigenom, att saken går till Ägodeiningsrätten.
Jag medger här såsom öfverallt det skydd , sorn denna pröfning inför
Domstol medför, men der det redan fins dom på, huru stort det minsta antal skiften, som kan fås, är, der synes mig den nya pröfningen alltid betänklig; och alla de gamla stadgarne hafva ålagt Landtmätare Den 27 Augusti f. fn. och Gode
Män att söka så få skiften som möjligt.
Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och position, godkände Ridderskapet och Adeln Utskottens yttrande i denna del.
Angående hvad med Skifteslag förslås hör.
Utskottens yttrande i denna del blef af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Angående den anmärkningsom blifvit gjord vid första Capitlet 6 Friherre Wrangel:
Jag kan icke finna annat, än att Utskottet misstagit sig om det yrkande, som jag vid återremissen gjorde, angående Tångtägt, och behandlingen af denna fråga vid enskifte.
Mitt påstående var, att der samfäld rättighet till Tångtägt äger rum, denna rättighet icke må fråntagas ägarne, när enskifte öfvergår by, utan rättigheten härtill jemväl gå i delning vid skiftet emellan alla delägarne.
Jag anhåller således om proposition på detta af mig yrkade förbehåll.
Jag anser visserligen icke Tången vara af så ovanlig nytta för åkerbruket, dock -tror jag den kan vara mycket nyttig, om man repeterar gödningen dermed livart enda år.
Herr Hjerta: 6 § i 1 Cap. SkiftesStadga lyder så bär: ”Ägare af hemman, som l34 Den 37 Augusti f, m. ”har rätt, att samfäldt med hemman i an”nat skifteslag å dess mark skogsfång eller ”mulbete begagna, eller torf, sten, grus, hen "eller dylikt taga, eller i dess vatten fiska, ”må ej fordra, det sådan rättighet genom ”laga skifte utbrytas skall, der ej jordägarne ”i andra skifteslaget sjelfve skifta vilja,” Jag kan icke finna annat , än att i följd af den-, na § man under orden: eller dylikt,, äfven måste innefatta Hafstång, och att sålunda alla må äga fortfarande begagna denna rättighet, i fall man kommer öfverens om skifte.
Herr Danckwardt; Jag tror, att en annan § i SkiftesStadgan är tillämpligare för det fall, Friherre Wrangels framställning afser, än den Herr Hjerta citerat.
Det är a mom. 1 § i 9 Cap. och lyder sålunda: ”Lig”ga inom skifteslagets område fiskelägen, kalk”eller tälg-stensbrott, vattenställen, blekeplat”ser, eller linsänken, qvarnar, vattenverk, ”eller andra lägenheter, som skifteslaget, gemensamt tillhöra;, då må jemväl dertill ”nödige utrymmen, jemte tjenlige ställen till ”hämtning af sten, sand, ler, grus eller torf, ”der sådant tarfvas, af odeldt massa anord-. ”nas och serskildt afrösas, dock icke till större ”vidd än behofvet fordrar.”
Häraf synes det otvifvelaktig!, att, om Tångtägt utgör en gemensam härlighet till skifteslaget, kan den icke falla på en enskild delägares lott, utan alla måste den begagna.
Den 27 Augusti f. m. 435 Friherre Wrangel:
Jag anser frågan om Tångtägt af den vigt, att detta ord bör bestämdt uttryckas, och mera bestämdt än alla de andra, som finnas omnämnda.
Om den nämnes, faller det af sig sjelf hvad Herr Danckwardt nyss behagat yttra, och skall, såsom jag tror, undanrödja många processer och mycket gräl.
Jag anhåller således om proposition, att ordet Tångtägt äfven må inflyta i den af Herr Danckwardt omförpiäldte §, Herr Hjerta:
Friherre Wrangels ändamål synes lätt kunna vinnas, om man i 1 §. 9 Cap. utsätter ordet Hafstång efter ordet: vatten ställen.
Jar har visserligen intet emot ett sådant införande, ehuru jag trodde, att orden: eller dylikt, sorn finnas i 6 §.
1 Cap. skulle vara tillräckligt tydliga för att visa, att enahanda stadgande borde äga rum, äfyen i hänseende till Hafstång.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll Utskottens yttrande i denna del, Ropades Nej.
Uppå derefter framställd proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln att ordet Hafstång borde intagas uti 9 Capitlet 1 §.
2 Momentet, i följd hvaraf momentet komlne att lyda sålunda: i36 Den 27 Augusti f, in, Ligga inom skifteslagets område Fiskelägen , Kalk- eller Tiil'gstensbrott, Vattenställen, Hajstångs- och Blekeplatser, eller Linsänkan, Qvarnar, Vattenverk, eller andra lägenheter, som skifteslaget gemensamt
Angående de anmärkningar som blifvit gjorde vid 2 Capitlet 6 §, samt 18 Capitlet 6 §. * Hvad Utskotten yttrat, blef af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Angående de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid 2 Capitlet 7 Friherre Wrangel:
Jag anser högst nödigt, att val af Gode Män bör ske årligen, ty annars kunde, med den säkerhet desse hafva att få qvarstanna, det hända, att de förvandlade sig till en .auloritet, som inverkade på samhället.
Jag anhåller således vördsamt om proposition till afslag å Utskottens yttrande i denna del, samt att Gode Män må ombytas årligen, eller hvart annat år, hvilket gör mig detsamma, blott man kommer derhän, att de kunna skiljas från sin befattning.
Jag förenar mig i de åsigter Friherre Wrangel framställt, att göra val af Gode Män så ofta, a’tt orten må kunna aflägsna dem, om den icke finner sig nöjd.
I annat fall blir deras plats, om jag så får Den 27 Augusti f. m. säga, på stat.
Jag tillstyrker derföre den ändring i 7 §. aCap., att ordet ärligen må insättas, hvarigenom redactionen komme att lyda sålunda : hvilka på allmän Sockenstämma böra årligen väljas.
Jag anser ganska nyttigt, att §. blir sådan den är, ty jag har icke funnit någon olägenhet af, att Gode Män qvarstannat en längre tid på samma ställe; tvärtom hafva de derigenom vunnit*en erfarenhet, och alltid ett ökadt förtroende hos allmogen, elfer de dem anlitat, en förmon af den största vigt i dessa saker.
Deremot skulle jag tro det blifva ganska svårt att få erfarne Gode Män, i händelse Friherre Wrangéls förslag antages.
Det är ej lätt att få Gode Män, sorn förena skicklighet, håg och tid att åtaga sig detta besvär, och förlidet är måste man, i brist af tjenligare personer, tvinga så till sägandes en Krögare uti Christianstads
Län att vid enEnskiftesförrättning blitiva GodMan.
Jag förenar mig med Herr Hjerta derom, att man bör söka undvika, att förvandla Gode Männen till ständige tjenstemän; men då det är ostridigt, att ju oftare de ombytas, desto mer ovane måste de vara vid deras befattning, anser jag högst nödigt, att, om den ifrågasatte ändringen skall till vägabringas, det utsättes, att samma personer må ånyo inväljas, emedan an - Den 27 Augusti f. m. nars en stor förlägenhet inom Socknarnp kunde i anseende till brist på personer, tjen-
Jag skulle tro ett ganska godt correctif, emot de å andra sidan befarade olägenheter, ligga deruti, att ingen af Gode Männen bör, vid tillfälle af nytt val, ovillkorligen uteslutas, hvarigenom de en gång valde kunna, om förtroendet för dem fortfar, få sitta qvar, huru länge som helst, Jag trodde det vara gifvet, att de må kunna omväljas, när sådant icke står uttryck-- ligen förbjudet.
Jag är alldeles af samma tanka, som Grefve Posse, att Gode Män böra kunna återväljas, och jag är tillika öfvertygad, att hvar och en, som uppfört sig, såsom sig bör, äfven får förtroen-: det att fortfara i sin befattning.
Sjelfva för-, ordningen anser jag likväl böra
Våra sådan, att man icke kommer att blifva underkastad en fortfarande dictatonsk myndighet.
Jag känner äfven så väl, som Hans Excellenee Herr Grefve De la Gardie, att man ännu icke erfarit några ledsamheler af, att Gode
Männens befattning varat i flere år; men det är derföre icke säkert, att alltid så skall förhålla sig, och jag får således yrka, att de på bestämd tid måtte omväljas, Friherre Anckar swärd:
Jag är förekommen af Herr Hjerta, och instämmer tillika i' det af Grefve Posse gjorde tillägg.
Grunden till det Stadgande i den nya SkiftesFörordningen, att Gode
Män icke årligen eller efter vissa år borde omväljas, är den att, man ansett, det de genom en längre erfarenhet skulle vinna mera duglighet för sin befattning.
Då nu inom ett Härad minst 2 och högst 4 Gode Män skola väljas för hvarje Socken, oell Landtmätare bör till förrättning kalla dem sorn bo närmast, kan det ofta nog komma att draga ut flere år, innan många blifva i tillfälle att utöfva sin befattning, och om de då skulle omväljas hvart år, komme naturligtvis flere Gode Män att icke göra någon tjenst, Skulle således en föreskrift ges, Om deras omväljande, tror jag, att det bör ske hvart femte, och aldraminst livart tredje år.
Att hvarje år anställa desse val och vidtaga de öfrige åtgärder, som deraf blifva en följd, medför onödigt besvär.
I anledning af Herr Danckwardts yttrande, utber jag mig få fästa uppmärksamheten derpå, att med sådane Gode Män, sorn ännu icke inträdt i sin befattning, synes det vara likgiltigt, antingen de omväljas eller icke.
Sådane åter, hvilka redan utöfvat denna befattning, blifva, om de gjort det till allmänhetens nöje, ofelbart omvalde, I alla fall är det högst angeläget bibehålla valrätten så, att, om en oskicklig person möjligen en gång skulle blifva vald, det måtte ges något sätt, att åter skilja honom derifrån.
För cell elice Herr Grefven och LandtMarskalken g)brde| proposition tili godkännande af Utskottens förslag.
Hvarefter Hans Excellence föreslog afslag å Utskottens tillstyrkande, med det til— lägg i 7 §.
2 Gap. som Friherre Wrangel yrkat, i följd hvaraf §. skulle erhålla följande lydelse:
För hvarje Socken skall, efter dess storlek j alltid finnas ett antal af minst s:ne och högst 4 > inom Häradet eller Tingslaget boende, Gode Män, hvilka ä allmän Sockenstämma böra årligen väljas; hvarvid de, som föregående året varit Gode Män, kunna bibehållas.
En hvar, som i Socknen hemman under ägande eller nyttjande rätt innehafver, äge lika röst.
Yppas om valet tvist, domme deröfver HäradsRätten.
Bifölls. Angående den anmärkning, som blifvit gjord vid 3 Capitlet i3 $.
Utskottens yttrande i denna del godkändes.
Angående den anmärkning, som blifvit gjord vid 4 Capitlet 2 4>- Friherre Wrangel:
Ehuru jag finner, att Utskotten ansett denna anmärkning icke hafva tillhört Skiftesförfattningen, tycker jag likväl, att Utskotten kordt observera den - Den 37 Augusti f. m. samma något mera, i synnerhet, som man vet, huru under närvarande förhållanden det slösas med dagsverken.
Om deremot desse stodo inbegripne i LandtmäteriTaxan, bunde det icke ske.
Den, sorn uteblef, tick då betala omkostnaderne, och man fick lega ftri- honom.
Emedlertid anhåller jag, att åtminstone få detta i Protocollet förvaradt för min räkning.
Då Friherre Wrangel sjelf medgifvit, att denna fråga egentligen tillhör LandtmäteriTaxan, har jag blott ansett mig skyldig, i anledning af den anmärkning, att Utskotten, vid denna Taxas upprättande, icke gjort nog afseende å motionen, nämna, att Betänkandet om LandtmäteriTaxan rédan var frän Utskotten afgifvit, och af 3:ne RiksStåncl gillad t, innan Friherre Wrangels anmärkning korn Utskotten tillhanda.
Ridderskapet och Adeln ansåg anmärkningen böra, på sätt Utskotten tillstyrkt, förfalla. .
Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid 5 Cap. 2 J>\ sista Momentet.
Utskotten hafva vidhållit sitt förra förslag, att ordet HäradsRätt måtte här begagnas, i stället för orden i SkiftesStadgan behörig
Vid återremissen visade jag, alt någon tvetydighet icke bör kunna uppsta af de ord Skiftes - % i4a Den 27 Augusti f. m.
Stadgan innehåller, emedan frågor om rågångst. vister icke i 18 Cap. 8 §. stå upptagna Mand dem, som tillhöra ÄgoclelningsRätts pröfning.
Jag uppgaf då ock, att olde* IläradsRätt icke var tillämpligt, emedan en tvist örn rätter rågång emellan lotter å enskiftad stadsjord går till StadsDomstol.
Detta vilja Utskotten icke godkänna, utan påstå sådan tvist tillhöra SkiftesDömstol.
Härutinnan hafva Utskotten i min tanka misstagit sig.
Sedan ett skifteslag är skifta cl t, och skiftet fastsläldt, är hvarje Hemman ett skifteslag, hvarje skifteslinea en rågång grannar emellan.
Uppstår i framtiden tvist, hvar rågången rätteligen går, är det icke ett skifteSärende, som ÅgodelningsRätt handlägger, utan en rågångstvist, på sätt 3, 4 och 8 §§. i 5 Cap. SkiftesStadgan äfven antyda.
Också upptar
SkiftesStadgan icke denna fråga såsom höfaude till ÄgodelningsRätts pröfning.
En dylik tvist å stadsjord måste således gå till StadsRätt.
Men jag skall nu ytterligare ådagalägga ■, att Utskottens förslag icke vid alla tillfällen är fullt tillämpligt.
En stad har håde donerad och så kallad sjelfägailde jord; eli rågångstvist uppstår emellan dessa till naturen olika jordar.
Denna tvist kan icke behandlas vid HäradsRält, utan måste tillhöra StadsDomstol.
Åter ett annat exempel: tvänne allmänningar ligga bredvid hvarannan i serskildta Län och Härader, och emellan dem yppas tvist om rätta irågången; Den 27 Augusti f. nj. i43 denna tvist innefattar tillika frågan om rätta Länsskillnaden, Länen emellan; oell den skall enligt Författningarne äf Länsskillnadsrätt afgöras; dess dom afgör tillika rälta rågången ällmänhingärne emellan.
Derjemte får jag anmärka, att enligt serskild författning rågångstvister inom Norra och Södra Åsbo samt Bjäre Härader i Skåne gå till ÄgodelningsRält, och icke till HäradsRätt, hvilket Stadgande skidle genom Utskottens föreslagne ändring iipphäfvas.
Jag tror på desse skäl, att SkiftesStadgan bör i denna omständighet bli oförändrad; den upptar samma ord sorn 1783 års StorskiftesFörordning; intet misstag förspordes, ehuru efter då varande
Författningar rågångstvister å Kronojord gingo till Landshöfdingen; inen skall ordet ‘vederbörlig
Domstol förähdras, så bör uttrycket bli så bär:
Sedan stånde livar och en af dem fritt, att målet instämma, när det ensamt ror Stadsjord , lill StadsDomstol, och eljest till HäradsRätt, der ej annorlunda för något serskildt fall nimes förördnadt.
Uppå derefter gjord proposition förenade sig Ridderskapet och Adeln om afslag å Utskottens yttrande, samt antagande af Herr Danckwardts förslag), sä lydande:
Sedan stånde hvar och en af elem frittj att målet instämma_, när det ensamt rör stadsjordtill Stadsdömstolj och eljest i44 Den 27 Augusti f. m. till Häradsrätt, der ej annorlunda för något serskildt fall finnes förordnadt.
Angående den anmärkning, som i öfrigt blifvit gjord vid 5 Capitlet 2 A Hvad Utskotten härom yttrat, blef af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid 5 Capitlet 6 A Utskottens yttrande blef af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Angående- de anmärkningar, som af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie blif vit gjorde vid 6 Cap. 1 och 2 A A Utskottens yttrande godkändes.
Angående de anmärkningar som blifvit gjorde af Herr Törnebladh vid 6 Capitlet 1 och 2 A A Ridderskapet och Adeln ansåg, lika med Utskotten, att hvad härom finnes stadgadt, må oförändradt bibehållas.
Angående det förslag, sorn af vice Tal, mannen Jon Jonsson blifvit framstäldt, till förändrad redaction af 6 Capitlet 2 A Herr Danckwardt:
Äfven i denna punkt vidhålla Utskotten deras i första Betänkandet afgifne mening.
Utskotten föreslå nemligen det tillägg till 6 Cap. a §.
SkiftesStadgan, att delägare, som är missnöjd med Skif - Den 27 Augusti f. m. i45 SkifteSmäunens utlåtande öfver eli stridighet i de priliminaire frågor ne enligt berörde §, och derföre ej vill underteckna sitt godkännande derå, skall vid talans förlust hos Skiftesmannen eller Ordföranden i Ägodelningsllätten inom i4 dagar anmäla, om han vill missnöjet fullfölja, vid påföljd, att det i annat fall anses återkalladt.
Anledningen till detta tillägg uppgifves vara, att Delägare ofta, ehuru ej just missnöjd, dock ej vill genast underteckna sitt namn å Utlåtandet; att han genom 14 dagars besinningstid sättes i tillfälle, att närmare öfverväga, huruvida hans missnöje finnes skäligt eller icke, och då i de fleste fall skall detsamma frångå.
Häraf skulle följa, att de fleste på sådant sätt yppade tvistefrågor, utan behof af ÄgodelningsRättens åtgärd, kunde biläggas eller förfalla, hvaraf vinsten vore bestämd bade i tid och kostnad för delägarne. -—
För min del kan jag ej föreställa mig, att en delägare, som under ledning af Gode Männen och Landtmätaren med de öfrige 'delägare öfver vägat frågan, deri med desse stadnat i olika meningar, sedan af hör Skiftesmännens skriftliga utlåtande derom, äger tillfälle att granska det, men förklarar sig missnöjd, och vägrar sin underskrift derå, skall efter 14 dagars förlopp förändra sill öfvert3rgelse och vara med samma utlåtande nöjd; men 0111 äfven så skulle inträffa, är det ju honom obetaget att anmäla sig hos 39 II. 10 Den 27 Augusti f. m.
Landtmätaren och skrifva under, hvilket Landtmätaren icke kan honom förvägra.
Deremot anser jag det vara i allo oformligt, att arne missnöjes-anmälanden skola erfordras emot ett och samma beslut, och det vid den stränga påföljd, att klandret eljest icke kommer under pröfning; och jag förutser att följden deraf skall vid de fleste tillfällen blifva, att parten förlorar sina fatalier, serdeles om icke ifrågavarande § vid tillfället för honom uppläses.
Huru skall han kunna tro, att, sedan han en gång med utlåtandet förklarat sig missnöjd, han åter skall inom i4 dagar ytterligare anmäla missnöjet, så vida det icke är förfallit, och pröfning af missnöjet uteblifver.
Jag hemställer således, att Utskottets förslag, i denna punkt, såsom hvarken lämpligt eller nödigt, må afslås.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å hvad Utskotten föreslagit.
Uppå derefter framställd proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln ogilla Utskottens förslag lill förändrad Redaction af 6:te Capitlet 2 §.
Angående de vid 6 Capitlet 3 gjorde anmärkningar.
Grefve Spens: Lika med Utskotten anser jag det vara orätt, att Landtmätare icke skall kunna öfverröstas af Gode Männen, Dea 27 Augusti f. m. 147 men tror att Motionairens stal kunna gifva anledning till ett annat corretif, nemligen att, då denna händelse inträffar, frågan bör hänskjutas till ÄgodelningsRätten, och skiftet tills vidare afstanna, så vidt det af denna fråga beror, om ock den för öfrigt är af den natur, att skiftet kunde fortfara.
Jag anser det nemligen först för alldeles gifvet, att hvar fråga, der en af åboerna vet sig ha Landtmätaren på sin sida, i allt fall skall bli dragen till Domstol; för det andra att all den kostnad, som användes till ett skiftes fortsättande på grund af ännu ej stadfästade beslut, i hvilka Landtmätaren är öfver röstad, är med få undantag förlorad.
Efter min tanka hör det icke gerna kunna hända, att Landtmätaren blir af Gode Männen öfverröstad, om icke antingen han märker väld hos dem, eller de hos honom; kunna de hägge hysa förtroende för hvarannan, inser jag icke möjligheten, att icke deras åsigter af principfrågorna skola låta hopjemka sig utan omröstning.
Om nu Landtmätaren finnér Gode Männen ledde af egennytliga afsigter, är han icke då skyldig sitt samvete, att göra allt hvad han kan för att motarbeta de Advokater, som skulle kunna utverka samma besluts godkännande i Rätten; huru lätt kan han icke då förledas, att drifva till carricatur de grunder, som han finnér orimliga, och stö 39 H. 10* i48 Den 27 Augusti f. m. tande för hans rättskänsla.
Förtjenar åter Landtmätaren Gode Männens misstankar, är han, i stället för oväldig Skiftesman, den ena partens cacherade Advokat, bör man icke då äfven frukta, alt han vid det detaille-arbete, som grundas på Gode Männens beslut, drifves utaf samma interessen, och hvartill tjenar då allt, hvad som vid skiftet åtgöres, om icke just att förvilla ÄgodelningsRätten.
Man torde säga, att Landtmätaren kan ställas till ansvar, men han skulle vara bra oskicklig och okunnig om sina stora resourser, såsom möjligen protocollist vid Gode Männens beslut, och i allt fall ensam vid förrättningen närvarande vetenskapsman, om han ej kunde ställa så till, att han icke kunde lagligen klandras, om ock hans åtgärd casserades, och det oaktadt allt hvad han åtgjort, på grund af del orntaldta beslutet, aldrig kunde tjena till annat än att sätta detsamma i en oriktig dager.
Grunden till det stadgande i SkiftesFörfattningen, att vid fråga om olika meningar emellan Landtmätare och Gode
Män, i de frågor, deröfver de äga besluta, desse sednares tanka skall gälla, var att af förrättningarne bilda en instance till i Skiftesmål, emedan, då man i vanliga mål anser tre instancer icke vara för mycket, sådant äfven synes vara af nöden i de bögst vigtiga skiftesärenderne.
Grefve Spens har trott, att då Landtmätaren blifver af Gode
Den 27 Augusti f. m. 149 Männen öfverröstad, det skulle lätt kunna hända, att lian af ovilja deröfver skulle begagna sig af deLta beslut till skada för delägarne uLi fyrfaldiga detaljfrågor.
Jag lemnar denna tanka i sitt värde, men kan icke föreställa mig, att en tjensteman, för det lian i en fråga blir öfverröstad, skall i de öfrige afvika från sitt samvete och sin öfvertygelse.
Man bör dessutom observera, att det ofta, vid tillämpning af nuvarande stadgande i ämnet, kan inträffa, att ingen delägare vore missnöjd med Gode Männens beslut, och hvarföre skulle då pröfning deraf komma att äga rum?
Grefve Posse: Grefve Spens vill, om jag rätt fattat lians mening, att de i §:n omnämnde frågor genast skola öfverlemnas till ÄgodelningsRättens pröfning.
Jag tar mig härvid friheten anmärka, att så sker, om någon är missnöjd med Gode Männens och Landtmätarens beslut, men att det synes alldeles ändamålslöst, då ingen deröfver klagar.
Det förefaller mig besynnerligt, att Landtmätaren skall betraktas såsom ena partens Advokat, och att han icke skall kunna utöfva sin befattning lika opartiskt, för det han blifvit öfverröstad.
Dessutom tror jag, att dessa frågor icke äro af vetenskaplig natur, utan snarare af sådan beskaffenhet, att de bättre bedömas af jordbrukare än Landtmätare.
Det är ej en felaktig ärligen hyst öfvertygelse, som jag fruktår hos i5o Den 27 Augusti f. rn.
Landtmätaren; mitt ändamål var att få ett correctif mot den egennytta, hvarföre han han misstänkas.
Jag tror, att i de flesta fall, då Landtmätarens öfverröstning kommer i fråga, är händelsen den, att man anser honom för ena partens cacherade Advodat.
Mitt förslag skulle således minska kostnaden.
Ty till domstol går saken i alla fall, när Landtmätaren öfverröstas; icke försummar den part klaga, som vet sig lia Landtmätaren på sin sida; och det verkställande, som sker genom en öfverröstad Landtmätare, innan Domstolens stadfästande har hetagit honom all utväg att få sitt fram, hlifver väl aldrig beståndande, då det öfverklagas.
Domstolen kan just härigenom förbryllas, och emot detta sätt att draga domstolen bakom ljuset, fins ingen controll; visserligen är det väl den vetenskapliga delen af Landtmätarens befattning, som är svårast att controllera, och här är frågan ej egentligen vetenskaplig; men Landtmätaren har likväl äfven här så många resourcer, att drifva den emot honom stridande meningen till carricatur, att mycket ondt häraf kan Uppstå.
Vill man betrakta saken från den synpunkt, som Hr Danckwardt, och antaga, att Landtmätaren och Gode