Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För hvarje år. i:a 10,000 3,000 3,000 R:dr B:co. 40,000 a:a I 3,000 3,5oo 3,5oo 64,000 3:e i6,5oo 4,000 4,000 80,000 4:e 20,000 5,ooo 5,ooo 96,000 5:e 24,000 6,000 6,000 120,000 6:e 3o,ooo 7>5oo 7,5oo 144,000 7:e 37,600 p,5oo 9,5oo 180,000 8:e 45,000 11,000 i 1,000 217,000 9:e 54,500 i3,5oo i3,5oo 262,000 io:e 65,5oo 16,000 16,000 316,000 i i:e 79,000 20,000 20,000 38o,ooo i2:e 95,000 24,000 24,000 460.000 556.000 13:e 115,000 27,000 27,000 i4^e 139,000 3o,ooo 3o,ooo 664,000 i5:e 166,000 4i»ooo 41,000 784,000 Totalbelopp 4,365,000 Den 9 Februarii f. m.
Utdrag af en dylik beräkning öfver Grefve Lerkas Schäfferi Lerkenborg på Seland, tagen ur en Dansk hushålls-Tidning.
Yed slutning af 1822 var Status 3,908 st. 1823 — 4,873 ,, 1824 — 6,210 ,, 1825 — 7,802 ,, 1826 — 9>763 „ 1827 •— io,oo5 ,, Intasgten for 1822 — g,764Rbd.64sk.°) 1823 — 14*961 — 62 „ 1824 — 18,764 — 26 „ 1825 -— 24,262 —* 88 1826 — 30,198 — 86 1827 — 43>744 •— 62 99 99 99 Hvarefter Grefve Bark tilläde muntligen :
Naturligtvis är det ej min mening, att desse lån skulle till livar och en utlemnas, utan CommerceCollegium skulle hafva tillsyn deröfver, att de blifva använde till bestämdt ändamål, och derföre taga vederhäftig borgen.
Den calcul jag uppgjort bevisar, att, om 10,000 får blefvo införskrifne, borde inom i5 år landet hafva 248,000 och de lemna en behållning af mera än 4 millioner Riksdaler.
Då har jag ej tagit högre värde på ullen än 1 R:dr 16 sk.
B:co *) En Rbd. svarar mot 1 R:dr 1a sk.
Btco. 9f Den 9 Februarii f. m för hvarje skålpund, ehuru jag likväl fått mera betalt.
Till stöd för denna calcul åtföljer ett utdrag utur en Dansk Hushållstidning, sorn visar, i hvad skick Grefve Lerkas Schäfferi på Lerkenborg är.
Yi hafva för få enskilte resourcer att kunna använda på denna näringsgren.
Jag har nedlagt stora summor derpå, och ej kommit längre än till hvad ganska ringa Pächter hafva i Tyskland; de äga ofta mer än 1000 får.
Tullkammarens i Ystad bevis åtföljer, att jag införskrifvit 447 sådane, hvilka kostat mig circa 16000
R:dr, hvilket jag velat nämna till bevis, att det är svårt för en mindre bemedlad jordbrukare, att af enskilte tillgångar i denna väg åstadkomma något betydande resultat.
Då jag är en bland de landtman, hvilka erkänna den stora fördel, som en förädlad fårafvel skulle medföra för vårt land, instämmer jag i det anförande Herr Anckarswärd afgifvit.
Jag skulle önska, att äfven kunna instämma i det yttrande Grefve Bark framslält, men jag fruktar att tillämpningen af de grundsatser den värde Talaren antagit för sitt förslag, ännu är något för tidig.
Man skall först se, hvarifrån penningar kunna hämtas till ett sådant ändamål, och dessutom vill jag ej tillstyrka Statens bidrag i så stor scala till införskrifvande af djur, som äro nästan okände i vårt land.
Den 9 Februarii f. m. 95 Otaliga underslef kunde inträffa; samma djur kunna flere gånger införas.
Sådant lär i gamla tider någon gång hafva handt.
Om 10,000 Electoral-får införskrefvos, skulle fara vara, att i stället för det i förslaget upptagne stora antal, som efter i5 år Borde finnas, man skulle finna samma ringa antal som förut, och den stora omkostnad, Staten derå gjort, skulle vara förspild.
Dessutom, om vi ej genast hafva personer, som förstå att sköta näringen, skulle hela saken förfalla.
Jag tror, att den utväg Herr Anckarswärd i öfverensstämmelse med den Kongl. Skrifvelsen föreslagit, nemligen Stamschäfferier och Ullkontoir med disconträtt, är förmånligast.
Jag tror äfven att Nerike är mera passande, än Södermanland, till anläggning af ett Stamschäfferi, emedan Nerike är en central-province, och der finnas flere älskare af fårafveln, hvilka torde hastigare kunna föra den till någon höjd; och skulle ett Stamschäfferi inrättas i Nerike, vore Ulla vy visserligen dertill mest passande, så i anseende till local, som innehafvare, hvilken sednare redan i 20 år vinlagt sig om fårskötseln.
Flere andra boställen ligga äfven straxt bredvid, som utan särdeles svårighet kunde disponeras till samma ändamål.
Ullavy boställe innehafves på 3o års tid af Öfversten och Riddaren von Böhnen, och gör jag mig en pligt att i allo vitsorda det omdöme Herr Anckarswärd afgifvit om det förträffliga skick, </' Den 9 Februari i f. m.
Iivari denna utarrenderade Kronans lägenhet sig befinner.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Grefve Horn i hvad jag ämnade anföra, angående företrädet af discont-rätt på ull, framför den utväg att lemna lånehiträde åt dem, som införskrifva finare får.
Då det redan visat sig, att enskilte Possessionater funnits, som under de föregående åren införskrifvit får, hafva de äfven säkert uträknat fördelen deraf.
De som ej uträknat denna fördel, skulle ändå kanske begagna lånen blott för lånens skull, utan att derföre lyckas med sine Schäfferier, då det är troligare, att de, som på eget förlag vågat företagen, äfven förskaffat sig en grundligare kunskap om sättet och vilkoren för deras ändamålsenliga utförande.
Dessutom förmodar jag, att inom landet så liten tillgång på fin ull finnes, att export första året ej blir möjlig, då omkostnaderne vid utförsel af ett ringare partie alltid blifva drygare än vid ett större.
Jag har föll idet år försökt att exportera ungefär 3o Lispund fin ull till London, hvilket slagit så ut, att ullen betalte sig någorlunda, men omkostnaderne uppgingo till ungefär en tredjedel af det lilla partiets värde.
Nu inträffar således troligen, att största fördelen blir, alt de första åren vid Ullkontoren upplägga ullen, och låta den Den 9 Februarii f. m. 97 förblifva der, till dess qvantiteten blir så stor, att man med fördel kan exportera den.
Det är ganska tjenligt att den, som då insatt sin Ull, emedlertid ocb intilldess den blir såld, får några penningar, ocb förslaget om lån på den insatta varan gillas således lika mycket af mig, som lånebiträdes-förslaget för får-inköp ogillas.
Jag begagnar detta tillfälle, att förena mig i de åsigler Herr Anckarswärd framstält.
Det är blott i en omständighet, som jag på en gång så tillsägandes både förenar mig med, ocb skiljer mig ifrån, honom.
Han har sagt, alt ett
Stamschäfferies anläggande i Nerike vore gagneligt, derföre att Näringen der är i gång, och att der finnas i handteringen kunnige personer, ocb vidare, alt det gamla Merinos-schäfferiet på Näs borde flyttas lill Upland.
Just på de af Herr Ånckarswärd anförde skäl tror jag att det gamla SchäfFeriet bör ännu någon tid qvarblifva i grannskapet af Näs, derifrån kunskap om fårskötseln redan i orten utspridt sig, j anseende till den längre tid SchäfFeriet der varit förlagdt, samt ytterligare mäste komma att göra det, då den förledit år införskrifna och der varande dyrbara electoral-hjorden af en sakkunnig person på stället vårdas; oberäknadt den högre förädling, som genom grannskapet med sjelfva electoralhjorden tillskyndas den gamla stammen.
Härtill kommer att en man, som nyligen 12 H. 7 93 Den 9 Februarii f. m. genom utländska resor förskaffat sig kunskap om fårskötsel och ullförädling, samt hemfört åtskilliga instrumenter och modeller för ändamålet, finnes på i mils afstånd från Näs, och innehar en större egendom med god hötillgång och förträffliga betesmarker, Friherre Hermelin på Gripenberg, hvars villighet att emottaga hjorden ock redan är vederbörligen anmäld.
Först efter några år tror jag, att det gamla Schäfferiet i förbättradt och förädladt skick bör till Upland flyttas.
Grefve Bark; Det är just för det jag åsyftar, att man ej skall använda medel onyttigtvis, som jag föreslagit det af mig omnämnde sätt att införskrifva Electoralfår.
Ty jag har den erfarenhet, att när en enskilt köpare sjelf handlar fåren, erhåller han dem till bättre pris, än en person, som gör upphandling för allmänna medel.
Genom det lånebiträde jag föreslagit, finge vi verkliga Electoral-får i landet, och innan vi hafva dem, behöfvas många af CommerceCollegium föreslagne åtgärder aldeles icke; ty vi hafva ännu så litet fin ull, att del tål flere år, innan de föreslagne 200,000 R:dr komma i fråga att begagnas.
Herr Tham, PTolralh:
Jag anser mig skyldig att utur de Berättelser, som till BevillningsUtskottet äro inkomne från Corn - Den 9 Februarii f. m.
99 fnerceCollegium och TullDirectionen, lemna den upplysning, att af något öfver i million skålpund ull, som är till Sverige införskrifven, är det ganska litet fin, utan det mesta grof ull, och, ehuru jag ej kati taga för säkert, att icke man ibland förtullat fin ull såsom grof, tror jag dock den fina ej vara af så stort behof, enär jag ser, att circa 3oo,ooo ® fin inhemsk ull äro Jemnade till Hallrätterne, och uppgiflerne till Hallrätterne på tillverkningen hos klädesfabrikanterne ej visa större behof, än högst 5oo,ooo ffi.
Då kan det ej vara mera än omkring 200,000 @, som dertill äro införskrifne.
Resten bar varit grof ull, och är använd till Svenska husväfnader, som drifvas i stort i flere provincer.
Det är visserligen väl, alt förbättra fårracerne, men jag hemställer, om det är nyttigt, att gå i stort till väga, eller med stora steg, innan våra fabriker lämna full afsättning af ull, eller man är säker att med förmån kunna afsätta densamma på England.
Jag har endast velat nämna detta, i afseende på det hittils varande behofvet af ull.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken hemstälde, att så väl Kongl. Maj:ts ofvannämnde Nådiga Skrifvelse, som de af ofvanbemälde
Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, måt 7* - 100 Den 9 F e b r u a r i i f. m. te till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten remitteras; hvilket bifölls.
Måndagen den 9 Febrnarii 1829.
Föredrogs till remitterande Herr Rosenblads, Bernhard, den 21 sistlidne Januarii på bordet lagde Memorial angående Svenska Postväsendets förbättring.
Friherre Carpelan, Wilhelm, hade inlemnat följande, som upplästes: Vid Högloft.
Ridderskapets och Adelns sista sammanträde har Herr Rosenblad uit ett vidlöftigt, äfven till sina detailler utarbetadt, Betänkande anfört hvad han anser erfordras till Svenska Postväsendets förbättrande.
Jag anhåller vördsammast att, så mycket tid och min närvarande sjuklig - Den 9 Februarii e. m.
JOI hel tillåta, få i anledning deraf göra några till ämnet hörande anmärkningar.
Att Svenska Postverket tål många förbättringar, medgifves; men att det just behöfver hildas efter det i Preussen varande, deruti kan jag, för min del, icke ingå.
Detta tyckes emedlertid vara den grund, hvarå de föreslagne ändringarne till största delen äro byggde.
Sveriges locala och särskilta förhållanden torde väl ock böra komma i öfvervägande; men jag har vid mångfaldiga tillfällen märkt, att dessa förbises, eller att åtminstone icke all den uppmärksamhet åt dem lemnäs, som omständigheterna fordra.
Omskapning af gamla institutioner hörer till tidens anda, och Sverige skall förändras äfven i sina grundvalar, med glömska af hvad fadren tänkt och gjort.
Det är likväl dem, som vi hafva att tacka för grunden af vårt bestånd i mer än ett afseende.
Jag påstår derföre icke, att allt gammalt duger, men lika litet duger ock allt nytt; och med största varsamhet synas sådana ändringar böra föreslås och vidtagas, som rubba eller tillintetgöra gamla ekonomiska författningar.
Man bör åtminstone äga probabiliteten, att hvad som föreslås blir bättre, hälst då fråga om ökade kostnader derjemte uppstår
Man har klagat öfver posternes långsamma gång i allmänhet.
Att en sådan på 102 Den 9 Februarii e. m. vissa vägar äger rum, är icke underkastadt tvifvelsmål; men denna långsamhet igenfås fastmer i uppehållet vid åtskilliga PostContoir, der sidoposters införväntande, ankomne posters besvarande och lösväskors expedierande till Landlboerne vålla det, — än i posternes långsamma färdande på landsvägen.
Förde af Postilloner, gå de vanligen med erforderlig skyndsamhet, så vidt årstiderna sådant medgifva.
Man frågar, och det .ned rättvisa: huru äro väl posterne ordnade, då de stora strykande uppehållas för inväntande af sidoposter?
Orsakerne dertill äro, att de särskilte PostContoiren till en del tillkommit uppå särskilta orters och enskilde personers derom tid efter annan gjorde ansökningar, hvilka afsett partiella förmoner, utan att nästgränsande orters skada eller gagn dervid kommit i beräkning; hvarigenom inträffat, att posterne på sina ställen icke hafva det sammanhang i det hela, som de borde äga.
Maj:t, som insett de öfverklagade olägenheterna, har emedlertid i Nåder anbefallt mig att uppgöra en ny allmän reglering af postgångarne, och föreslå hvad till jemkande af de olika intressena kunde finnas lämpligt.
Då mitt underdåniga Utlåtande i detta ämne nu snart kommer att ingå, samt Kongl. Maj;t täcktes taga detsamma under Nådig pröfning, och då, i sammanhang dermed, det reglemenlaviska i några smärre delar undergått nödiga
Den 9 Februarii e. m. io3 ändringar, vSgar jag hoppas, atl de hufvudsakliga bristerna inom Svenska Postväsendet skola försvinna, utan att äfventyra nya oredor och möjliga förluster.
Att vår Skjutsinrättning kan tarfva ändring i flere afseenden, vill jag ej bestrida; men att skjutsen skall, som Herr Rosenblad yrkar, ställas under PoslStyrelsens uppsigt, deraf kan jag ej inse någon nytta för det allmänna, men väl olägenheter.
Ju närmare deu controllerande magten är, ju lättare måste controllen kunna verkställas och nödiga rättelser vidtagas.
Det synes mig således ofelbart vara vida förmonligare, att, som nu, Herrar Landshöfdingar, hvar i sitt Län, handhafva skjutsordningarna, dessa må blifva hvilka som helst, än att skjutsen och dess angelägenheter ställas under en Centralstyrelse, hvars åtgärder, genom den omgång de fordra, ofta skola förlamas och neutraliseras.
Då förslaget, bland annat, innehåller, att all postskjuts borde betalas lika med annan gästgifvarskjuts, så lärer den dryga kostnad, som derigenom uppkommer, icke undfalla Högloft.
Postlegan utgår nu efter 8 sk. milen för dubbel postföring i veckan och efter 6 sk. för enkel.
Den skulle således komma, i ena fallet, att ökas lill dubbelt belopp och i det andra vida der - Den 9 Febr nar ii e. m. utöfver.
Hela summan för postföringslegan, oberäknadt hvad som erlägges efter Entreprenade, livad som utbetalas för den en tid af året med gästgifvarskjuts befordrade utrikes-posten emellan Stockholm och Ystad, samt för Norrska postens befordrande öfver Sverige, utgör omkring 35,ooo R:dr.
Någon tillökning i postförings-legan torde emedlertid af omständigheterna vara påkallad; men att generelt öka den till dubbelt belopp, eller att vidtaga sådana anstalter, hvaraf detta Liefve en följd, dertill finnér jag, för min del, inga tvingande skäl vara för handen.
Några undantag, der postföringen är alltför sträng, torde likväl böra äga rum, derest ej, i brist af hjelphemman, gästgifveri-skjutsen der kunde komma till hjelp och biträde.
Att öfverlåta postföringen och skjutsen på Entreprenade, tror jag på många ställen skall medföra en vådlig osäkerhet, hvilket styrkes af redan gjorde försök.
Vid de tillfällen, då postföringen från städerne blifvit på entreprenade utbjuden, har kostnaden understundom uppgått till omkring dubbelt belopp emot vanlig gästgifvarelega.
Herr Rosenblad har ansett icke flera än 12 ä 16 postilloner erfordras för posternes förskaffande på de större postvägarne samt till Extra-poster.
Nu begagnas dertill omkring 100, hvaraf likväl en ganska Den 9 Februarii e. m. io5 ringa del äga lön på Stat.
Detta antal tål snarare utvidgning än inskränkning, derest posterne med behörig ordning skola fortgå.
Postillonernes befattning är troligen en af de besvärligaste.
Deras hälsa och krafter medtagas derföre ock i förtid.
De böra således icke sändas i alltför långa sträckor, emedan, i sådant fall, äfven posternes behöriga fortkomst skulle hindras.
Tillräcklig tillgång på ombyte deraf bör finnas.
Visserligen vore det väl, om, såsom Herr Rosenblad föreslagit, de poster, sora forslades af Postilloner, förseddes med särskilta åkdon; men hvilken kostnad skulle ej derigenom tillskyndas Postverket?
Åkdonens första inköp, deras förseende med omgångar af hjul och kälkar, samt deras underhållande, ofta svårt att controllera i afseende å den verkliga utgiften, skulle medföra dryga, obestämda kostnader.
Herr Rosenblad har ansett postillonerne böra på hvarje ombytes-ställe af skjuts liquidera den belöpande skjutslegan.
1 min tanka skulle sådant leda till tidsutdrägt, äfvensom ock till osäkerhet för medlens rätta användande.
Vid den för arne år sedan inrättade postföring i afseende å Utrikespostens förskaffande emellan Stockholm och Ystad fram och tillbaka den vackrare års - io6 Den g Februarii c. m. tiden, en inrättning, som till alla delar fyller sitt ändamål, och hvilken post fortgår med den skyndsamhet, att i sjelfva Preussen ingen post går fortare, är den method i afseende å skjutslegans erläggande vidtagen, att beloppet deraf månatligeu nedsändes till vederbörande Kongl. Majrts Befallningshafvande för att af dem vidare utdelas till de skjutsgifvande, Herr Rosenblad har föreslagit, att såkallade Rännposter må få affärdas utaf Postmästarne, dock icke emellan flere än a:ne PostContoir, eller för längre afstånd än 6 mil.
Om jag rätt fattat meningen med inrättandet af dylike poster, skulle jag tro, det de, i afseende å resultatet, snarare skulle kunna leda till möjligt intrång uti postintraderna, än till någon synnerlig nytta , hälst det vore dessa poster tillåtit att använda till och med timma på milen.
Detta är hvad jag för det närvarande trott mig böra hafva äran anföra.
Jag är ingalunda så förmäten, att tro mina åsigter bestämdt vara de rättaste; men det har varit mig ett behof och tilläfventyrs en pligt, att vid detta tillfälle anmäla min tanka i ämnet; och så länge det stora budord står fast:
Att det är i tvijlets spår, som vi vandra till sanningarna, torde mina anmärkningar icke sakna allt värde, då de möjligen kunna lemna andra mera kun - Den 9 Februarii e. m. inge personer anledningar, att ur flere än en synpunct betrakta ifrågavarande förslag.
Herr Rosenblad har emedlertid, vid utarbetandet deraf, nedlagt mycken möda och lemnat en ny gärd af dess kända nit och varma känsla för fäderneslandets förkofran, värdig ett namn, så högt i Svenska Statsekonomiens Annaler.
Uppå Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens derom gjorde proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Herr Rosenblads ofvanberörde motion, jemte det af Friherre Carpelan i anledning deraf nu afgifne yttrande, till Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten, Ånyo föredrogs Kongl.
Maj:ts den 16 sistlidne Januarii afgifne, samt den 29 i samma månad på bordel lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer , angående den till undsättning i missväxtår anslagne Gred i ti vFonden, samt för detta Allmänna MagazinsInrättningens slutliga utredning, med flere dermed sammanhang ägande ämnen.
Friherre Anckar swärd * Carl Henric_, anförde skriftligen:
Maj:ts Nådiga Proposition om MagazinsFonden, anser jag följande anmärkningar vara att göra. io8 Den g Februarii e. m. Utaf Kongl.
Mnj:ts Nådiga Proposition inliämtas:
Att Kongl. Maj:t, oansedt Rikets Ständers förordnande, att MagazinsDirectionen skulle upphöra och utredningen af SlatsContoiret hesörjas, funnit nödigt för denna utredning förordna en särskilt styrelse, som tillika skulle verkställa uppbörden af Kronans spanmålsräntor, tills denna befattning kunde till StatsContoiret öfverflyttas.
Som orsakerne, hvarföre den af Rikets Ständer vid 1823 års
Riksdag beslutade utredningen af gamla Magazinslnrättningen, icke genast af StatsContoiret kunnat öfvertagas, icke äro uti den Kongl. Propositionen innefattade, lärer det blifva svårt, att i förväg yttra sig öfver detta förhållande, hvarvid StatsUtskottet likväl icke lärer underlåta att fästa ConstitutionsUtskottets uppmärksamhet; och i följd häraf lärer Utskottet icke heller underlåta, att noga undersöka det verkliga förhållande, hvaruti Magazins-utredningen sig befann den i Julii 1826, då utredningen ställdes under StatsContoirets vård, med angifvande att då endast några få balancemål till utredning återstodo.
I anseende till de åtgärder, hvilka 1 följd af 1826 års missväxt omförmälas , torde StatsUtskottet icke eller underlåta alt fästa uppmärksamheten derå, huruvida des - Den 9 Februarii e. m. i°9 sa åtgärder varit de mest ändamålsenlige och rätta.
Grunderne, hvarföre Kongl. Maj:t icke funnit det af Rikets Ständer stadgade vilkor för Spanmålscreditivets lyftning lill dåvarande förhållanden lämpligt eller af tiden medgifvit, torde äfven böra fästa Stats Utskottets uppmärksamhet, till en närmare och mera nöjaktig utredning.
Länsstyrelserne fingo rättighet att till undsättningar använda MagazinsFondens qvarliggande spanmålsbehållningar, annorlunda än uti ren försäljningsväg, visar sig för mig såsom stridande emot Rikets Ständers förordnande, då öfverlefvorne af den gamla Magazinslnrättningens fonder icke mera utgjorde föremål för någon undsättningsanstalt.
I afseende på betalningssättet af lemnade undsättningar, torde böra anmärkas den tid af fem år, som angifves liafva varit nödvändig; och måste i min tanka ett sådant förhållande oundgängligen påkalla ett moget öfvervägande, huruvida icke undsättningsprincipen i allmänhet är oriktig, eller till hvad del den åtminstone varit oriktigt tillämpad.
Såsom en besynnerlig omständighet kan jag ej undgå att anmärka, den särdeles händelse, att man utsätter sådane, som ifrågavarande liquider, till ter - 1(0 Den 9 F e b ru a r i i e. m. miner, hvarigenom redovisningen så långt som möjligt aflägsnas ifrån Rikets Ständers granskning.
Hvarföre någon ordentlig och tillfyllestgörande Revision icke kunnat företagas på grund af Landshöfdingarnes redovisningar, är icke eller behörigen utredt, hvadan ett sådant förhållande lemnar fullkomlig anledning till de slutsatser, att föreskrifter för redogörelsens verkställande och l äk ningarnes uppgörande antingen varit ofullständigt meddelade, eller uti verkställigheten icke med vederbörlig, noggranhet iakttagne; och anser jag äfven detta förhållande så mycket mera påkalla StatsUtskottets uppmärksamhet, som räkenskapernes ofördröjliga företeende var ett af Rikets Ständer fästadt vilkor för den ifrågavarande Greditivfondens användande.
Det visar sig ganska påtagligt, alt en sammanblandning af Magazins- och Crediliv-fonderne ägt rum; och ett sådant förhållande synes icke heller öfverensstämmande med den ordning och med det föreseende af följder, som ifrån förvaltningsåtgärder med skäl torde kunna fordras.
Med h vad skäl en ytterligare förlust kunnat
Creditiv-fonden tillskyndas derigenom, att den fått godtgöra Magazinsfonden förskotter i contant, utan afseende derpå, Den 9 Februarii e. ro. iti om dessa förskotter till fullo utgått eller ej, är svårt att inse, då den uppgifne anledningen, att Magazinsfonden i annat fall kunnat till höga pris föryttra sina spanmålstillgångar, icke synes tillfyllestgörande.
Det medgifves, att Magazinsfonden nu mera var främmande för deltagande i en undsättningsåtgärd, och att den sålunda icke borde lida genom ett sådant deltagande är klart; men derifrån uppkommer icke någon tillräckligen utredd anledning för Creditiv-fondens förvaltning, att af dyr Spanmål hafva reqvirerat mera, än behofvet påkallade, särdeles som Spanmålsreqvisitioner för Creditiv-fondens räkning icke allenast icke ingått uti Rikets Ständers beräkning, såsom föremål för Creditiv-fondens verkningskrets, utan tvärtom ifrån densamma varit af Rikets Ständer helt och hållit utesluten.
Creditiv-fonden lyftades 1826, och liqviden lofvas till den 1 nästkommande Junii, eller nära 3 år efter Creditivets lyftning; också en följd af Styrelsens förbiseende af Rikets Ständers förordnande och stadgade vilkor för Creditiv-fondens användande; hvilket ej lärer undgå att af StatsUtskoltet tagas i betraktande.
Med anledning af Kongl. Maj:ts af Rikets Ständer begärde uppmärksamhet på 113 1) e n 9 F e b r u a r i i e. m. angelägenheten, att hädanefter nödiga medel äro till Kongl.
Maj:ts disposition anvisade, för att vid inträffade missväxter kunna för tillfället lindra deras förstörande verkningar, torde Utskottet böra afse nödvändigheten att, genom kloka och väl beräknade lagar för Spanmålshandel, söka undanrödja behofvet af sådane förluster för StatsCassan, som ifrån undsättningsanstalter alltid blifva en oundviklig följd.