Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedan belägenheten af KronoMagazinerna icke torde allestädes vara sä afpassad, som låntagares beqvämlighet kunde erfordra till undvikande at onödiga transporter böra 50,00:)
R.dr af Fullmägtige uppå säkra förbindelser och borgesteckningar kunna disponeras i låneväg, i händelse någre menigheter, vare sig Socknar, Härader eller Städer, skulle vilja uppbygga och brandförsäkra dylika Magazin, hvilka sedermera till beläning kunna upplå-, tas.
Till sådane lån må Fullmägtige endast använda räntelöpande invisningar, på sätt här ofvan blifva föreslagit. 33 §.
Skulle någon spannemåls innehafvare i eget brandförsäkradt magazin, vilja ställa sitt inventarierium under sådan tillsyn och vård, samt underkasta sig sådane vilkor, sorn här 932 Den 28 Februarii. ofvan i allmänhet blifvit föreskrifna eller Riksens Stånders Fullmägtige kunna pröfva nödigt att äska; bör han äfven tillgodo njuta ofvannämnde förmån medelst spannemåls pantsättning och belåning i oftanämnde myntsort; så framt han derföre kan ställa godkänd borgen. 14 §.
Till följe af 4:de puncten, äga Fullmägtige såsom fond till desse invisningars inlösen, till en början 1, men framdeles 2 å 3 millioner.
Invisningens belopp må så rättas att fonden minst uppgår till \ deraf; dock aldrig öfverstiga 4 millioner.
I detta afseende må Fullmägtige äga att inställa belåning, derest så skulle pröfvas nödigt; samt i allmänhet dermed så försigtigt förfara, att inlösen alltid kan verkställas
Skulle emot all förmodan sådant inträffa, må det vara Fullmägtiges åliggande och rättighet, att uppsäga så stor andel af hvarje låns belopp sorn kan erfordras; hvilket belopp en månad efter delfåendet af sådan uppsägning ovägerligen bör inbetalas eller panten i annan händelse varda underkastad hvad Bancoförfattningarne i tby fall stadga och förmå.
Denna motion torde till Stats- ochBar.coIJtskotten böra remitteras.
Det uti denna motion förekommande creditmynt, ställt på sädbehållning, får jag tillfälle att närmare betragta vid frågan om myn - Den 28 Februarii, 933 tets vacklande värde.
Här kan jag endast afse införandet af enskild spannemålsharadel och magazinering hvartill Staten i början måste biträda; dels derföre att Scandinaviens physiska beskaffenhet blottställer detta land för större och oftare påkommande missväxter än andra länder; dels emedan den enskilte här mindre ledes af industri, samt kanske i allmänhet är fattigare än i andra lander, möjligtvis af det alfvarliga skäl, att förhållandet emellan nä rande och tärande classerna äfvensom skattdragande tmh Statsbehof här är mindre än i andra länder;* och slutligen påkallar Statens b medling i början, för att åstadkomma enskild handel och magazinering, af den villervalla som allmänna magazinsinrättningen lorordsakat i denna gren af industrien.
Om svek och olyckor äro oskiljagtige från magazmsrö reise, så bör denna af mig vördsamt löreslagne, likväl medföra dem i ringaste mått, ty administrationen hvilar mera på förtroende än aflöning.
Till förlusters bärande linnes i öfrigt fond uti ränteskilnad.
Om det i allmänhet är en sanning att formerne för ali administration uti den civilicerade verlden hota i sin fortgång att förtära allt det lif, som i dessa förmer skulle kunna uppenbara sin tillvarelse, och att en återgång till enkiare former för administrationen lika högt påkallas af tidens kraf, som upplösningen klart erbjuder sig meddelst municipalstyrelsers införande, så torde det förslag jag här vågat framlägga till utförandet af Statens biträde Den 28 Feiniar ii. vid ensk'lda spannemåhhandelns och magazirte lingens införande, förf jena begrundning samt sjeliva sättet förtjena förtroende och vara värdt att försökas.
Det förtroende hvarmed mansynesså handlöst vara färdig .t< kasta sig i en obestämd frihets idés okända sköte, tillhör tidenoch förtjenadeen allvarligare utredning i stället för ett flygtigt vidrörande, hvarmed jag här måste ätli öjas.
Likväl kan jag icke fö birta den anmärkning: att de allmänna begrepp hvarpå rikens och folkens välgång grundas, vare sig i större el* ler mindre mått (och i fråga om princip är allt stort eller allt smått) icke utan vårdslöshet kunna lämnas outredde; att en utredning af det allmänna, obegränsade frihetsbegreppet upplöser detsamma uti formlöshet; att till exempel en obegränsad handelsfrihet, en enskild Bankinrättning m. fl. den blinda liberalitetsidéns blommor, medför en circulation af industri och mynt, som tillhör verlden först och Staten sedan, då deremot all enskild verksamhet tillhör Staten först och verlden sedan at£ likasom bioden löper i hvarje enskild persons ådror och Statens lif icke nvilar på någon allmän circulation af detta lifs-ämne, utan på fullt bestämda individers sammanverkan, så måste äfven national-industrien och dess motsvarande (myntet) äga en fullt bestämd circulation inom Statskroppen och under vissa gällande Stats-former, inverka på verlden Jag skulle för att återkomma till den användning af denna princip som tillhör ämnet, icke våga lemna ät handelns ädelmod, det vill säga anförtro åt den oinskränkta frihetsprincipen, Scan3 jDeri 28 Fehruarii. 83D dinaviens behof af bröd, vare sig att detta behof uppstår genom missväxt eller krig, och derigenom blotta Kongl. Maj:t på allt kraft att räcka en Faders vårdande hand åt sitt folk, då hungreo infinner sig vid iahysmngens dörr, eller främmande magter vilja sluta Scandinaviens frihet i sina kalla armar.
Statens biträde snart blottar sin vanmagt, då flere på hvarannan följande yinnoga skördar tillkännagifva verkligheten af spannemålsproduction utöfver rikets behof.
Om så är eller blir; då inträder tydei ligen dels export dels utvidgning af spännemåistärande verk och anläggningar inom riket.
Men säger man, spannemålens export från detta till främmande länder, betungas både af lång transport och af Svenska handelns egenskap att, vare sig af brist på förtroende, skicklighet eller capital, ligga i verldshandelns våld.
Denna omständighet trycker ned priserna vid tillfälle af inhemska sädens export, så att dea allmänna klagan här inträder till sitt andr?, moment nemligen att när irg arne icke upptaga det öjv erskot t af spannemål som genom yinnoga årsväxter möjligen kan upp flå.
Utom ber shand teringen och åkerbruket, idkas inom riket mängfalldiga slöjder, handtverk och fabriker.
Dessas trefnad och utvidgning förutsätter frihet i tillverkning och afsättning samt stadga i födoämnens pris och författningarnes jemte den dagliga tillämpningens grundsattser, ty det sjelfvilliga arbetets, slöjdens äfvensom inhemska handelns uppkomst, förutsätter en storrå 935 Den 28 Februarti. frihet an hittills varit medgifven, anläggnio. gar af spannemålstärande verk och inrättningar förutsätta beräknings möjlighet, hvilanda på hittills saknade bestämda grundsattser i Författningarne och deras tillämpning ; handeln torde sakna den stadga i beräkningsgrunder som fordras om den skall fredas tran vingleri; och sakna den frihet i utöfningen som ensamt förmår att förekomma lurendrägeri och tullförsnillning.
I detta hänseende har jag trode mig böra väcka Motionen N;o 2.
Ständer, nedlägga, genom en underdånig hemställan, uti Kongl. Maj:ts omvårdnad för sitt folks välstånd och trefnad, sine bekymmer deröfver, att de författningar som ordna handverkerierna och den inhemska handeln utsträcka tryckande band utöfver behof af ordning och konstflitens utbildning uppå den frihet i tillverkning och afsättning som en samt förmår bereda slöjdernas blomstrande tillstånd, att slöjderne, såsom innebärande produetion på öfverlopps tid, genom den dem påliggande ringare tillverkningskostnad, utgöra ett verksamt medel til nationalrikedom uti vårt land, hvarest hulvudnäringf>rne lemna större eller mindre delar af året arbetslrie, hvadan deras uppkomst utgör ett öint ämne för Riksens Höglofl.
Ständer lägga en allvarlig vigt deruppå, att nationen snart får del af Kongl Majtts nådiga beslut angående de grun - Den 2g Februarii.
936 der scm för den administrativa delen af Riksstyrelse böra läggas, på det att all den prohibition som icke tillkommer styrelsens uppsigt öfver ordning samt inverkan till nationens in. dustiiella eultur måtte frånskiljas den stora byggnad af brohibitiva författningar, sedvan or och styrelsegrunder, hvilken sedan förflutne tider står qvar, mera tryckande och imponerande gc-nom sin tyngd (hvarmed jag menar blotta möjligheten att straffa oskyldiga näringsföretag): än vördnadsvärdsbjudande genom sin ålder.
Denna motion torde till allmänna Besvärsoch OsconomieDtskottet böra remitteras.
Jag bör äfven härvid vördsamt antyda att den oinskränkta frihetsprincipen här sorn öfverallt är otillräcklig att fatta ämnet i roten.
Denna princip fordrar att alla band som icke påkallas af ordningens vidmagthållande, skola upphäfvasj Statens deltagande i näring3rne endast vara negatift, det vill säga, de skulle lemnäs handlöst åt enskilta friheten.
Vettenskapsmannen är blott åskådare af upptäckten j näringarne, ty han vill endast kunna förklara allt hvad sorn tilldrager sig, vare sig i naturens fria lopp, eller under menniskoiedning.
Hans förhållande till näringarne är negatift, men folkslagens reprensentant i verldshistoriens styrelser, som förenar fornverid med efterverld och fattar folket först och individer sedan, sträfvar oupphörligt att förvandla så väl upptäckter 1 näringarne sorn inom vettenskaper - q|2 Den 28 Februarii, ' ■ 1 Hes områden, till nationens tillhörighet; och man kunde tillägga, att först sedan kunskapen spridt sina verkningar i Statslifvet, densamma undergått den pröfning som ensamt förmår att rena den från all tillfällighet samt då först förtjenar den oförgänglighet som går i bredd med menniskoslägtets.
Om jag skulle synas hafva aflägsna! mig från mitt ämne, så hardetskedt för att vördsammast anmäla denna motion till en allvarligare behandling, än jag kunde vänta mig, örn densamma skulle omfattas af den obestämda liberalitetsprincipens dunstkrets
Den 3;dje bland monumenterna uti den allmänna klagan, hvars utredning och afhjelpa nde jag hittills sysslosatt mig med, afsåg svårigheten vid fast egendoms försäljning tili gäldande af utmätningsgild skuld.
Snabbare utsöknings-författningar än nu gällande böra stadgas i anseende till fast egendom.
Att felet ligger i dem eller i deras verkställighet synes deraf, att den som ej får låna på inteckning, kan deremot få penningar å lös pant, som lätteligen kan försäljas, eller på goda namn, emedan utsökningsförfattningarne emot personer äro tillfredsställande för iångifvaren.
I enlighet härmed får jag vördsammast väcka, Motionen N:o 3.
Då fast egendom skall fagas i mät för skuld, bör auction derå genast kungöras samt Den 28 Februarii.
9*3 en månad högst 6 veckor efter utlysning, för sig gå, utan någon förevändning och till hvad pris som erhållas kan, utan afseende å dess i värderingen utsatte värde- Skulle sådan stadgande bifallas torde detsamma 2 år efter Kongl. Maj: t nådiga beslut härutinnan taga sin början.
Denna min vördsamma motion torde till Lagutskottet varda remitterad.
Myntets vacklande värde medför utom skillnaden i varupriser, all den osäkerhet i beräkningar, som deraf följ°r; vare sig, att dessa beräkningar tillhöra egendoms-köp, odlingar eller förbättringar, företag i handtverkerier elier Fabriker, eller handel; och slutligen härflyter deraf en skadelig osäkerhet i bestämmandet af StatsVerkets och Arméens behof äfvensom Embets- och Tjenstemäns lö ner.
Den oreda som alltså följer deraf, forsenar i min tanka alfvarlig besinning.
Bancosedelns nu varande förhållande till varor, beror på opinion inom Riket; genom en realisation sattes silfret in i detta förhållande till varor, ett förhållande som beror på verldsns opinion sora naturligen måste vara underkastad vida mindre förändringar.
Sedlarnes inlösen med silfver, vöre alltså att önska, hvarvid deras värde efter cours i silfver naturligtvis skulle läggas till grund.
Ingen vunne elier förlorade derpå och Banken erkände blott hvad Banken redan genom bristande inlösen ådagalägger.
Man föregifver likväl allmänt, att Banken icke äger tillräcklig 939 Den 23 Februarii. reel fond dertill.
Då nu Bankens egenskap ef långifvare icke lärer utan inrättning af någon annan LäneBank, kunna upphäfvas, återstår till realisations verkställande, att förstärka den reela fonden , om detta skulle kunna till någon del åstadkommas genom enskildtas bidrag emot actiers erhållande i den nya blifvande VäxelBanken så mäste likväl största delen af det möjeligen föreställbara beholvet förskaffas g^nom utrikes lån- I båda händelserna aro sådana försträckningar icke tänkbara utan vinst ät försträckaren, actie-ägaren, och Bankens räntor, nu redan till fullaste belopp pårä1 nade för Rikets flerfalldiga behof, skulle erfordras till realisationen, samt Riket dessu tom fästas vid utrikes gäld Uppoffringen af Bankens räntor eller inkomster kan omöjligen genom hvilken konst-tillställning som hälst, förekomrnas och utländska actieägare skulle ej insätta sitt silfver i den nya VäxelBanken, utan att actierne voro användbare j verldshandel.
Hvad förtroende detta Rikes penningeförhållande kan äga utrikes, tillkommer mig icke att bedöma; men det sätt hvarpå Rikets utländska skuld nyligen blifvit, dels betald, dels betalning derföre erbjuden, samt d<n erfarenhet som Rikslånen i Europa nu synas uppdaga, leder mig på den förmodan att utlänningen, uti möjligheten af en öfverdrifven vinst, söker ersätta h vad i capital-säkerhet kan efter hans bedömande brista.
Förstärkningen af Bankens reela fond, skall till följe häraf dels genom
Bankens ärliga afsakning i inkomst eller utgift i räutor, dels genom capitalbiträ - Den 28 Fehruarii, 94o dets dyrhet, blifva
Riket ganska kännbar och sjelfva det införskrifna sillret ovilkorligen utgå igen till vida större belopp, än det blifvit införskrifva.
Härtill kommer, att det Bancomynf sorn i angränsande Stater kan vara utelöpande, väl genast efter en realisations inträdande 6kulle till inlösen uppvisas, Jag vill i detta hänseende taga till exem pel: Att Banken ägde 5 millioner silfver; att sedelstocken vore 30 millioner, att en VäxelBank med § fond mot utelöpande representativer skulle åstadkommas; att inlösen skulle ske med 1 R:dr mot ej R.dr i sedlar, så erfordrades till realisationens öppnande 8 millioner silfver, det vill säga, 3 millioner skulle på ett eller annat sätt anskaffas.
Men vi äga icke varu öfversko^ att sätta emot; alltså Lån.
Men utländska långifvare kunna icke tänkas såsom evinnerligen långifvare eller delägare i VäxelBanken; alltså realiseras deras förhållande till Sverige, det vill säga export påkallas
Man må icke invända att länet kunde göras permanent genom fast pant; ty ett Rikes förbindelse kan bringas till fullgörande med magt
Men export sker i varor, således återkommer jag till den följd att derest icke riket kan sätta varuöfverskott emot silfverimporten; silfret förr eller sednare utgår: jag åberopar äfven i detta hänseende Friherre Björnstjernas anförande till FinancrComité n.
Till följe af d-ssa skäl anser jrg desse 3 millioner såsom snart åter - Den 2g Februarii, vandrande.
För att fullfölja exemplet vill jag antaga att ro millioner BancoSedlar finnas hos våra grannar, deremot skulle ovilkorligen 4 millioner Silfver utvandra.
Nu inträder det förhållande att 1 million silfver finnes i VäxelBanken emot J2§ millioner BancoSedlar; då föres Rikets mynt snart till ett blott ideelt, såsom det nu är.
1776 års realisation kostade stora ansträngningar och lyckades genom den välmåga som snart derefter genom en blomstrande handel tillskyndades riket; den töll 1800 genom creditsedlarnes inblandning med Bankens sedlar i 1800 års realisation fordrade en serskild för— mögenhetsafgift, ganska känbar för riket, silfver indrifning från enskildta begagnandes, samt Wismars salusumma.
Dess bestånd hvilade på den lyckligaste period för Jemexport som detta rike erfarit och föll 1809 medelst Statskuldens sammanblandning med Banken.
Jag skula le väl kunna tänka mig ett sätt, att hvälfva den omkostnad som åtföljer all realisation, hvilken icke göres af national välmågan, på kommande slägten, medelst konstlade operationer; men jag kan icke uppoffra den närvarande operationen» omvårdnad af den kommandes rätt, för utförandet af någon financetheori, som mera afser sitt eget inre systematik ska sammanhang än nationens sanna väl; och jag tror mig dessutom inse att denna theori Den 28 Fcbruarii, 947 skulle falla ett offer för sin abstracthet, derest ej oväntade händelser skulle bereda en nationalvälmåga, som jag af förevarande omständigheter icke ens kari ana, mindre påräkna.
Så vida den allmänna klagan äger rum, hvilket gifvit mig anledning till denna framställning; synes mig ingen tidepunct vara mera olämpelig än dea närvarande, att anställa experimenter med Bankens reeala fond, emedan capitaler icke finnas att tillgå hos enskifta, och utrikes lån, i brist på betydliga domainer eller annat af antageligt värde att pantsätta, troligen skulle blifva alltför svårt att er, hålla utan allför betungande vilkor.
Men fastän Bancomyntets vacklande värde icke genom en realisation kan bringas inom de trånga gränsor, hvarinom silfret olika mäter varors pris; så torde likväl den ena af dessa gränsor kunna sättas i verket, nemligen den som förhindrar Bancomyntets förbättring.
Jag har redan anmärkt de stora fördelar som tillskyndas riket af ett mynt, sorn så nära som möjeligt mäter varornas värden med oföränderliga priser.
I förra händelsen förlorar dtn gäldskyldige och fordringsägaren vinner utan d n ringaste egna förtjenst, hvarken genom arbete eller speculation, och deraf lid*r det allmänna genom tyngden uppå varutillverkaren.
Denna, den betydligaste skadan af ett vacklande mynt, synes kunna hindras genom ett sådant beslut hvar - 944 Den 28 Februarii, till nedanstående motion torde gifva anledning.
Motionen N:o 4, Riksens Höglofhge Ständer meddela BancoFuUmägtige den föreskrift att Commissarierne i Riksens Ständers Bank. emot insättning af hvarje 1 R:dr Specie silfver, låta affölja 2 Rdr 32 sk eller 1 28 skillingar sedelmynt, som coursen för det närvarande ungefärligen utgör.
Bancosedlar för sin växel på Hamburg, häldre indraga silfver för att derföre erhålla 128 skilling genom insättning i Banken Sedelmyntets förbättring skulle förekommas. äfvensom olägenheterne af en fixerad Bancosedelstock förmildras; ty en production och afsättning tillväxte, hvarigenom ett störrerörelsecapital fordrades och coursen skulle falla; så behöfdevaruinnehafvaien endast gå till
Banken med sin erhållna valuta i klingande mynt, för att få de sedlar, man till inrikes rörelsen behöfde
Bankens credit skall derigenom icke försvagas, utan stärkas, emedan full valuta insättes å 128 skilling för de nya sedlar, hvilka utgifvas, och hvi'ka följakteligen blifva bättre grundade än de, som nu finnas.
Denna motion torde till BancoUtskottet få remitteras.
Den 2§ Februarii, Otti min egen slutledning icke vilseföri mig hittills, bör realisationen vid detta Riksmöte endast utgöra ett syftemål för Riksens Höglofl.
Vill man nä detta syftemål, så måste förhållandet emellan silfverfonden och dess idtéla representant ( Bancosedeln) bibehållas i möjligaste mån orubbadt, om ej förbättras.
Silfvertillgången bör alltså hållas sluten intill dess den 1 ka säkert kan bestå i nationens vård såsom löpande mynt, som den nu är nationens skatt i Bankens hvalf.
Men, invänder man, en realisation angifves såsom nyU tig lör näringarne genom beredandet af säkrare Varupriser och förtroende enskilde emellan; och likväl uppskjutes realisationen intill dess att national välmågan inträtt, sorn egentligen skulle föregå realisationen.
Tnnan jag söker reda denna skenbara motsägelse, begagnar jag mig af detta ställe i ämnets utveckling för att göra motionen N:o 5 till beredande af något till långifvares skadeslöshet vid inträffande myntförsämring vid låns med delande under vacklande cours.
Nio 5- Låntagare vare underkastad vidräkning efter myntets fötändring genom cours, derest långifvaren förmår styrka coursens (örhållan— Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. 1 Band. 60 ben 28 Fehruarii. de si val då lånet meddelades, som när detsamma betalas.
Skulle coursen förändrat sig till låntagarens fördel och han sådan förän* dring styrka kan, vare lag samma.
Denna motion torde tili Lagutskottet Varda remitterad» Silfverfonden och Bancosedelstocken skola hållas oföränderlige med undantag af det silfver som Banken kunde få köpa i händelse af coursens fall.
Mén penningört skall under tiden och emedan realisationen beredes, föreställa varubeloppet i riket.
Öetta är åter igen föränderligt, sorn lätt anses af jemförelse emellan a ne års olika skör: dar, hvilka lätt kunna skilja sig med en million tunnor säd, det vill säga 5 å 6 millioner R:dr Banco.
Skall nu nationens industriella interesse, att nemligen varumängden behörigt re-i presenteras, noggrant bevak*as och Bancose»- delstocken för realisationens framtida möilighet, hållas oföränderlig; så påkallar upplösningen af denna motsägelse, hvilken jag nyss Vördsamt antydde såsom skenbar, införandet af ett serskildt myntslag, hvilket ersätter den iixa Bancosedelns oförmåga att representera en, till följe af rikets physiska belägenhet föränderlig varumängd, kanske till större ytterligheter ombytelig i Scandinavien , än i något annat land» Således måste för varutillgångens, det är Den a8 Februarii, 94? nationalvälståndets skuld, det vill säga realisationens ernående, varumängdens öfverskott representeras af ett mynt.
Men detta får ej verka på förhållandet emellan silfverfond och Bancosedelstocken, mäste alltså lyda på annat än silfver, det vill säga betekna öfverskott af vahror, emedan allt mynt representerar produeter icke producerande kraft, hvarken egendom, arbete eller speculation.
Detta mynt skiljer sig från Bancomynt derigenom att Bancosedeln föreställer en vara, som^äger högsta användbarhet i handel, då deremot det förra föreställer varor, hvilka ej genast äro lyftbara och i allmänhet sakna samma användbarhet i handeln.
Deraf föijer att detta varumynt (om så tillätes mig säga) bör tilläggas någon serskilt fördel som
Bancosedeln icke äger för att finna tillträde uti rörelsen; till exempel att löpa med ränta.
Varumyntet skiljer sig från Statsobligationer derigenom, att dessa sednare antyda egentligen hvarken mer eller mindre än Statsbehof, vare sig till Verkställande arbete, sorn kan vara både produetift och icke produetift, eller till efterkommandes godtgö: rande, och äro således icke mynt.
Statsobligationerne behöfva också vanligen högre ränta, och torde hafva sin användbarhet vid andra tillfällen, t. ex. inträffande krig. jag anmärker härvid den framställning som jag i första motionen gjordt, nemligen att nationens öfverskott af spannemål borde belånas och magazineras förmedelst 2 procents reverser, ställda på inlösen efter 1 å 3 månaders 548 Den 28 Februarii. |' presentation.
Jag anser denna åtgärd såsom ett försök i smått, till utrönande ej allenast af den fördelaktigaste form på varumynt u'an äfven af den grad af förtroende hvarmed detta mynt emottages af vår inrikes rörelse.
Skulle detta försök, lyckas, så torde deraf kunna ihärledas sättet huru en LäneBank i riket kunde upprättas, hvarigenom Riksens Ständers Bank kunde återställas till blott växel-Bank, hvilket återställande torde vara ett bland vilkoren för en alfvarlig realisation.
En sådan Länebak skulle endast meddela lån på varor som kunna pantsättas, dess mynt således antyda varubehållning, löpa med ränta, samt den utställande myndigheten äga disconträtt i växelbanken under vissa omständigheter och för kortare tider.
Disconträtts nödvändighet antyder genast att växel-Banken icke kan lemnäs handlöst uti enskild hand, utan står i ett visst förhållande till det allmänna.
Om obligationernefå nogcredit att till följe af deras räntegifvande egenskap utgöra liggande delen af rörelse-ca pita let (i cassa till speculationer, till egendomshandel m. m ) och det vahruförrådet som deraf representeras och emot dess utgifvande blifvit pantsatte, lyftas exnot
Bankosedlar sorn derigenom försvinna ur rörelsen utan att densamma känner sig deraf skadad; så verkar ränte-myntet ett närmande af Bancosedel-beloppet till silfverfonden j och bida dessa myntsorter dela, sig emellan, de Den 23 Fcbruarii, 943 functioner som rörelsen fordrar af rikets mynt.