Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa Hushållningssällskapets verkningskrets har icke varit så inskränkt, som man har velat påstå och såsom exempel härå kan jag framställa det län, inom hvilket jag har min hemort, ty det dröjde icke lång lid efter Hushållningssällskap blifvit inom länet sliftadt, förr än delegationer deraf bildade sig i olika delar af länet, bestående af sådana personer, hvilka förut deltagit i Hushållningssällskapets förhandlingar och således voro hemmastadde i länets allmänna ärende)'.
Sådana delegationer skulle otvifvelaktigt öfverallt verka fördelaktigt och, stående i nära samband med sjelfva centralsällskapet, utan alt derföre bilda något helt för sig i väsendtlig mån bidraga till länets framåtskridande i materiel förkofran.
Af hvad jag nu haft äran anföra finner fi. o. Ad., alt jag gillar motionens grundtanke, men icke den form, hvarunder denna tanke blifvit framställd, dag tror alt ju mera man concentrerar en kraft, desto starkare verkar den, och att man således icke bör splittra den makt, som f. n. finnes nedlagd i Landshöfdingens händer.
Dessutom böra vi ihågkomma, att dessa vigtiga embetsmäns tid allt för mycket uptagas med afgörande af de aldra lumpnaste angelägenheter, så att de sällan hinna att, som sig vederbör, besöka länets olika delar och med egna ögon efterse att deras befallningar blifva åtlydda, hvarföre det icke heller torde vara skäl att öka den redan allt för stora mängden af Landshöfdines åligganden genom de trassel dylika nämnder, som de föreslagna, troligen skulle åstadkomma.
Snarare borde man vara betänkt uppå att befria Landshöfd. från ansvaret för en del af upbörden och en mängd embetsåtgärder samt öfverflytta det - Den 24 December.
103 samma, allt etter ärendenas beskaffenhet, på Lands-Sekret. och LandsKamereraren, samt sålunda gifva den förstnämnde mera tillfälle att kraftigt ingripa i länets angelägenheter och befordra dess bästa, hvarigenom jag anser mera godt böra kunna åstadkommas än genom att vid hans sida ställa en rådslående och beslutande församling, sammansatt af olika viljor och olika åsigter, kanske ofta ej oberoende af opinionens vindkast, hvilken sålunda mäste menligt och förlamande inverka på förvaltningens gång.
Jag anhåller att detta mitt yttrande matte få åtfölja remissen af ifrågavar.de motion till vederbörligt Utskott.
Då jag redan utsträckt discussionen kanhända mera än jag bordt, skulle jag icke åter hafva begärt ordet, om jag ej blifvit dertill föranledd af motionärens sednaste yttrande.
Han upläste en § i förslaget, som utvisade, huru beloppet af den Länsnämndens ledamöter tillkommande ersättning skulle bestämmas.
Men detta är något helt annat än att säga, hvarifrån de erforderliga medlen skola tagas och det var hufvudsakligen dervid, som jag i ett föregående yttrande fästat mig.
Vidare har motionärerf, i fråga om ersättning åt Härads-nämndens ledamöter yttrat, att det icke finnes något land, hvarest kommunala befattningar voro förenade nnd aflöning.
Men härvid får jag eriura, att det just är vårt lands egendomliga förhållanden, hvilka göra bestämmandet af en, icke aflöning, utan blott ersättning, nödvändigt, såsom jag förut närmare utvecklat.
Det särskildta skäl motionären i samma hänseende anfört, eller att ersättning till Häradsnämndens ledamöter ej skulle vara behöflig, derföre, alt det ej förorsakade dessa ledamöter något serdeles besvär att infinna sig på en bestämd dag före eller efter det ordinarie
Häradstinget — jag minnes ej hvilketdera -— förutsätter den oriktiga tanken, att alla ting inom Länet skulle hållas pä samma tid, hvilket icke är förhållandet, enär samma domare har flere ling att hålla, således det ena efter det andra.
Och i alla fall äro tingsställena rätt aflägsna frän residensstaden eller samlingsstället för Länsnämnden.
Raab: Gr. af Ugglas har trott mig hysa den mening, att åt
Läns-nämnden genast borde anförtros alla de olikartade updrag och bestyr, som f. n. utföras af de serskildta myndigheter, jag i ett föreg:de yttrande omnämnt, samt att således de sednare skulle' vid Länsnämndernas inrättande uplösas.
Sådan var likväl icke min mening.
Jag yttrade blott den tanke, att Läns-nämnderne borde blifva sä inrättade, alt de småningom kunde i sig uptaga alla de bestyr hvarom här är fråga.
För att icke löpa fara att missförstås, vill jag med några ord upgifva, huru jag tänkt mig oftaberörde nämnder böra vara organiserade.
Jag har föreställt mig, att de, s. k.
Härads-nämnderna skulle såsom mindre ändamålsenliga kunna vid inrättningens början uteslutas.
Häraderna hafva för det närvande så liten inbördes beröring att det blott skulle medföra ökad t besvär, om en fråga, väckt inom sockne-nämnd, först skulle afgöras af härads-nämnd innan den öfverlemnades till Länsnämndens slutliga pröfning.
Jag har således endast tänkt mig behöflighclen af 104 Den 24 December. 2:ne komnninal-Institutioner, Sockennämnden och Länsnämnden, den förre omfattande alla de mindre kommunala bestyr, som nu äro fördelade på en mängd särskildta myndigheter inom hvarje socken, och den sednare, man må nu kalla den Länsnämnd, Lansförsamling’, Landskapsting eller hvad annat man finnér passande, utsträckande sin tillsyn öfver hela länet.
Länsnämnden, sammanträdande en eller tvenne gånger om året, skulle utse en Direktion, utgörande en föreningspunkt för länets samtliga kommunalmyndigheter, och hvilken hade sig anförtrodt att ombesörja de olika bestyren.
Sådana har jag tänkt mig grunddragen för de ifrågakomne Institutionerna och ansett mig skyldig att denna min åsigt tillkännagifva.
Gr. af Ugglas har sagt sig icke kunna dela min mening om nyttan af inrättandet utaf en för hvarje län gemensam kassa eller fond, lill bestridande af nödvändiga, hela länet gagnande utgifter och lill jemnande af fattigvårdstnngan emellan de särskildta kommunerna.
Jag har icke funnit mig öfvertvgad af del skäl, Gr. af Ugglas till stöd för sin motsatta åsigt anfört, och ber att få nämna, det sådana kassor äro inrättade i Danmark, under namn af Amt-kassor, och att de derstädes visat sig vara serdeles ändamålsenliga.
Hufvudsyftet med mitt förslag är att söka förekomma ett obarmhertigt, ja nästan gudlöst förfarande, som nu icke sällan äger rum och består deruti, alt en socken anställer, för att så säga, en ordentlig jagt, för alt befria sig från alla sådana personer, hvilkas hemfallande under fattigvården befaras.
Ett annat, mindre hårdhjertadt samhälle, som uptagit och herbergerat omnämnde olycklige personer, får, till lön för sin barmhertighet, vidkännas en ökad faltigvårdstunga, hvars bä, rande ofta öfverstiger dess krafter.
Detta måste erkännas vara en orättvisa, som förr eller sednare måste uphöra.
Jag för min del har icke funnit något annat medel för åstadkommande af en rättvisare fördelning af denna tryckande börda, än det jag tagit mig friheten föreslå, och vidhåller derföre fortfarande den af mig i berörda hänseende framställda åsigt.
Besv. o. Ekon.Utsk. Föredrogs Gr. Sparres Erik, d. 23 dennes på bordet lagda motion, ang:de dels utfärdande af en förordning i afseende å fullföljden och behandlingen af mål i HofRäll, dels förlängning till 20 dagar af den i lag stadgade tid för anmälan af missnöje med HofRätts dom och utslag i tvistemål.
Frih. af Ugglas, Kurt. Gust.:
Det är alltid obehagligt att framkomma med anmärkn:r emot en motion, då motionären är frånvarande, men då fråga nu är alt remittera Gr.
Sparres motion till vederbörligt Utsi;., kan och bör jag icke återhålla de betänkligheter emot motionens remiss i dess närvarande form, som hos mig upstått.
Motionären säger, att han såsom sin motion uptager de af R.
St. vid sednaste Riksdag beslutade förslag till Förordningar, dels i afseende å fullföljden och behandlingen af mål i Hofrätt, dels ock ang:de förlängning (ill 20 dagar af liden för anmälande af missnöje.
Den 24 Decembei’. 105 mot Hofrätts dom och utslag i tvistemål, med de förändringar deri, som med anledn. af Högsta Domstolens emot förslagen gjorda anmärkn:r må finnas nödvändiga och för hvilka i LagUtsk. närmare skulle redogöras.
Sparre har således förbehållit sig att få inom LagUtsk. upgifva de förändringar och tillägg lili ifrägavar:de förslag, han finner nödiga, men genom detta förbehåll kommer R. o. Ad. att sakna all kännedom om verkliga beskaffenheten af denna motion, och om R. o. Ad., sådant oaktadt, beviljade remiss af motionen, kunde möjligen följden blifva den, att inom LagUtsk. en helt ny motion väcktes.
Ett sådant förfarande är, såsom R. o. Ad. nogsamt har sig bekant, stridande mot Riksd.- Ordrns 37 §, och R. o. Ad. kunde icke grundlagsenlig! till behandling företaga ett frän LagUtsk. inkommet förslag, derom fråga icke förut varit hos Ståndet väckt.
Af detta skäl finner jag mig föranlåten hemställa, att R. o. Ad. behagade förklara, det någon annan åtgärd med motionen icke f. n. kan ega rum, än att lägga den till handlingarne.
Efter den utredning af frågan, Frih. af Ugglas nu gjort, synes det mig vara otvetydigt, att Gr.
Sparres motion i dess närvande skick icke kan till Utsk. remitteras.
Det är R. o. Ad:s pligt att icke tillåta det något grundlagsvidrigt förfaringssätt under dess förhandlingar eger rum, och det vore onekligen stridande mot Grundlagen alt medgifva en motionär att inom Utsk. göra förändringar eller tillägg uti ett väckt förslag, utan att hafva dessa förändringar och tillägg förut inom Ståndet upgifvit.
Hvarje riksdagsman bör vid motioners väckande, likasom i andra hänseenden, äga lika rätt, och någon vidsträcktare rättighet får icke inrymmas en Ulsk:sledamot framför öfriga representanter.
Sparre nu icke vore ledamot af LagUtsk., hade han icke kunnat framkomma med en så beskaffad motion, som den förevande, enär LagUtsk. icke kunnat erhålla kännedom af förslaget annorlunda än att inför sig höra motionären och låta honom framställa hvad han med motionen afsett.
Detta torde vara ett aldeles oriktigt och för ärendenas lagenliga gång vådligt förfarande, som derförutan skulle gifva anledn. till oreda och tidspillan.
Jag ber att i R. o. Ad:s minne få återkalla hvad som för några dagar sedan här tilldragit sig, nemi. då Gr.
Rosen, under öfverläggningen ang:de hans motion om jernvägars anläggande i landet, anhöll att åtskilliga, för tillfället ej tillgängliga, handlingar skulle få åtfölja motionens remiss till vederbörligt Utskott.
Denna begäran ansågs då ej kunna bifallas, enär handlingarne ej förut blifvit inför R. o.
Ad. uplästa.
Jag inser icke, hvarföre Gr.
Sparre nu skulle åtnjuta bättre rätt, än då tillerkändes Gr. Rosen.
Lika med den föreg:de talaren, anser jag det vara obehagligt att i motionärens frånvaro bestrida remiss af motionen, men berörde omständighet får ej inverka på R. o. Ad:s beslut, och det är Gr.
Sparres eget fel, alt han ej iakttagit tiden för motionens behandling.
Jag förenar mig uti Frih. af Ugglas’ yrkande, att motionen utan vidare åtgärd måtte läggas till handlingarne. ion
Då fråga nu upstått, alt remiss af Gr.
Sparres motion ej matte beviljas samt nämnde ledamot icke är närvaride, anhåller jag, att motionen måtte blifva upläst.
I anledn. häraf blef förevar:de motion nu upläst.
Sedan motionen nu blifvit upläst och jag deraf inhämtat, att det förslag, som här blifvit framställdt, skulle undergå vissa förändringar, för hvilka först i LagUtsk. skulle redogöras, kan jag icke annat än instämma i hvad de 2:ne föregrde talarne yttrat.
Det är utom allt tvifvel, att motio nen i dess nuvar:de skick icke lagligen kan till Utsk. remitteras, men då motionären icke är här tillstädes och den förste värde talaren, som troligen känner beskaffenheten af de förändringar, Gr.
Sparre ämnat föreslå, icke yttrat något om desammas obehöflighet eller skadlighet, ville jag hemställa, huruvida det icke kunde vara lämpligt att upskjuta motionens remiss i närvande ögonblick.
Den kan icke grundlagsenlig! hvila på bordet, umen då det är möjligt att Gr.
Sparre infinner sig under fortgången af detta plenum och således bl ifver i tillfälle att närmare för motionen redogöra, torde det förfaringssätt, jag nu vågat föreslå, eller remissens npskjutande till slolet af plenum, ehuru måhända mindre vanligt, likväl möjligen kunna finnas lämpligt, helst derigenom måhända kunde undvikas den alltid obehagliga åtgärden att slutligen vägra remiss af en motion i dess uphofsmans frånvaro.
I samma afsigt som Hr Hjärne, eller för att söka bereda motionären tillfälle att i frågan sig yttra, får jag åberopa sisla mom. af 49 § Riksd.Ordn. hvilket tillåter, att, då fråga upstår, om eller hvart remitteras hör, denna fråga för den plenidagen lägges på bordet.
Då nu fråga här upstått, huruvida Gr.
Sparres motion må kunna grundlagseuligt remitteras eller icke, anhåller jag att samma fråga måtte hvila på bordet.
Jag för min del instämmer desto heldre i Frih.
Raabs förslag, som det aldrig varit min mening att söka afklippa detta förslag, hvilket måhända är ganska nyttigt, utan endast alt hindra dess hänvisande till Utsk. i dess nuvarande oformliga skick.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att sedan fiåga huruvida förevande motion horde remitteras till LagUtsk. upstått och blifvit begärd på bordet, denna fråga komme att hvila till nästa föredragning.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 23 dennes på bordel lagda mern.
M 6, ang:de bestridandet af kostnaderne för nuvande Riksdag.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., enär det härnäst å föredragn:slistan förekommande ärende rörde honom personligen, till Gr Gyldenstolpe, Anton Gabriel, hvilken såsom Fullm. för Den 24 December. 107 Grefliga Alten Cronhjelm till Flostad JV? 55, var den främsta närvande ledamoten, öfverlemnat klubban och afträdt, föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 23 dennes på bordet lagda mern.
M 7, angele godtgörande af Riksdagskostnaderne för Landtmarskalken och Talmännen.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, återkom föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 23 dennes på bordet lagda mern. JV? 8, äng de förskott å aflöuingen för den hos RiksStm och Utsk:n anställda betjening.
Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s d. 23 dennes på bordet lagda mern.
JVf 1), i anledn. af erhållen återremiss utaf Betänk. M 4.
Hr Edenhjelin, Gillis, upläsle en sålydande motion:
St. vid senaste
Riksdag med omisskännelig och berömvärd omtanka för det för Rikets försvar så vigtigä Artilleri-vapnets uprättha 11 ande ej skyggade tillbaka för en ganska betydlig utgift och tilldelade Artilleri-personalen betydliga löneförhöjningar, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det af 1850'års Artilleri-komité afgifna underd. betänk, och hvarje fosterlandets och vapnets vän derigenom tillskyndades en upriglig glädje, så var det likväl med en smärtsam känsla som jag, hvilken vid frågans slutliga afgörande var hindrad ^af sjuklighet att bevista Riksdagen, fick genom de allmänna bladen inhemta, att de personer, som ibland Artilleri-befälet voro de, hvilka kanske i främsta rummet bordt komma i fråga till löneförhöjning, blifvit uteslutna — jag menar Underofficerare och deras vederlikar.
Ibland alla de olika befälsgraderna inom
Arméen är det ingen hvars ställning, så väl i ekonomiskt som socialt hänséende, är så bekymmersam och svär sorn Under-Officetarnes vid den värfvade Arméen.
Utgörande i allmänhet målet för de mindre lyckligt lottade klassernas
Söner, hvilka ingått uti krigstjensten, gifver det åt dem en alldeles otillräcklig bergning, synnerligast om någon af dem inträdt uti gifte, pä samma gång som tjenstes^ällningen skiljer dem från sina fordna kamraters af truppen umgängeslif och lefnadsförhällanden, samt sätter dem uti en serskild, från de
Hesta öfriga samhällsklasserna afskiljd ställning.
Att hjelpa detta senare, kan och bör ej blifva föremål för R.
Stms öfverläggningar, men det är en så mycket oafvislisrare pligt att lindra deras ekonomiska bekymmer.
Det skulle förvånat mig, att de Stand, som aldrig glömma att påpeka behofven af bättre lönevilkor för de lägre tjenstemännen, denna gången glömt dessa, synnerligast det hedervärda BondeSt. nära stående, aktningsvärda, mindre synliga, men derföre ej mindre vigtiga delar af Armée-befälet.
Om jag ej tagit för alldeles afgjordt, hvad jag äfven ryktesvis hört vara verkliga förhållandet, att de blifvit förbisedda vid frågans slutliga afgörande tillföljd af den glömska som lätt upstår mot slutet af Riksdagarne när göromålen hopa sig.
Försatt nu glömskan eller förbiseendet ej skall blifva en orätt - 108 Den 24 December. visa, är etet som jag, med förtröstansfull förhoppning att R.
St. ej undandraga sig att hjelpa, när behofvet oell billigheten deraf äro klara, vågar jag föreslå: l:o Att R.
St. bevilja en löneförhöjning af 47 R:dr till hvarje af Art:ts 7 Tyg-Under-Officerare.
Dessa Under-Officerare, hvilka intill den vid senaste Riksdag beviljade löneförhöjning för Art:s Styckjunkare alltid ägt samma lönevillkor som dessa — hafva nu när den Kongl. propos:n ang:de Statsverkets tillstånd och behof vid 1850 och 1851 årens Riksdag ej uptagit dem såsom Styckjunkare — troligen derföre att de ej stå upförda under denna benämning, på den upgjorda Staten för Art., utan stå på annan serskild Stat — gålt miste om denna, för dem högst betydliga löneförhöjning,— är detta rätt?
Få de den föreslagna tillökningen, få de samma lön som Styckjunkare nu äga. 2;o Att R.
St. bevilja åt Art:s Sergeanter, den af 1850 års Art.-komité äskade löneförhöjning af 29 R:dr för hvardera af de 72 Sergeanterne som tillhöra Art:ts allmänna Stat och de 2:ne som tillhöra det Norrländska Batteriet. 3:o Att R.
St. bevilja Art:ts 3:ne Reg:ls-Hofslagare eller hästläkare den af nyssnämnde komité begärda löneförhöjning af 219 R:dr för hvardera. 4:o Alt R.
St. bevilja en löneförhöjning af 97 R:dr åt Arl:ls Reg^ts-Trnmpetare och 39 R:dr åt dess Divis.-Trumpetare i öfverensstämmelse med meranämnde komités Förslag.
Men utom dessa anslag som jemväl blifvit föreslagna af 1850 års Art.-komité vågar jag föreslå ännu ett 5:o eller att R.
St. ville medgifva en förhöjning i beklädnadspenningarne af 20 R:dr för hvarje af Art:ts Reg:ts-, Divisionsoch Balter.-Trumpelare.
Stödjande mig härvid, på billigheten deraf, att dessa personer, som äro i samma kathegori som UnderOfficerarne, måtte erhålla samma beklädnadssumraa som dessa erhålla, och hvilken sannerligen ej är för stor, enär den utgör 70 R:dr b:ko.
De anslag jag nu vågat föreslå R.
St. utgöra tillsammans - räknade för: 7 Tyg-Under-Officerare å 47 R:dr 329. 74 Sergeanter å 29 R:dr . . .' 2,!46.
3 Hästläkare å 219 R:dr 657. 3 Reg.-Trumpetare å 97 R:dr 291.
8 Divisions-Trumpetare ä 39 R:dr _^l£l_3,735. med beklädnadspenningar för 3 Reg.-Trumpetare å 20 R:dr 60.
8 Divisions-Trumpetare ä 20 R:dr 160. 16 Batteri-Trumpetare å 20 R:dr 320.
Summa B:ko R:dr 4,275.
Mången tycker måhända att denna fråga bordt vara föremål för Regeringens omsorg och att jag ej bordt liksom gå dess tillgöranden i förväg — jag säger i förväg, ty ehuru jag i den Kongl.
Den 24 December. i 09 propos:n om Statsverkets tillstånd och behof ,ej funnit någonting rör:de denna fråga antydl, så tager jug dock alldeles för gifvet att
Regeringen behjertat de ifrågavande personernas bekymmersamma ställning, ehuru den ej nu, då den har föreslagit så många andra och ur .en måhända större synpunkt vigtigare anslag, ansett sig böra framkomma med flere s. k. personella anslag än den redan gjort.
Men det torde få förlåtas en gammal man, som största delén af sin tjenslbara ålder sökt tjena sin Konung och sitt Fosterland såsom Artillerist och derföre mer än någon annan kanske känner huru det är af behofvet högt påkalladt att hjelpa dessa sina fordna kamrater — att nu fästa R.
Stms upmärksamhet på denna sak.
Sedan jag nu af pligt och rättskänsla upmanad, sökt väcka upmärksamhelen pä ännu qvarstående missförhållanden vid ArtilleriUnderbefälets lönevilkor, så ber jag att lill R.
Surs behjertande fä framställa en annan omständighet, som rörer sjelfva truppen, icke allenast vid Art. utan vid hela den värfvade arméen.
Förhållandet är nemi. det, att truppen vid denna del af arméen äger utom brödportion in natura, G å 8 sk. kontant om dagen i gage, varierande för olika Regrten både inom och utom samma Garnizonsorter.
Otillräckligheten af detta gage är allt för mycket i ögonen fallande när man ihågkommer att Garnizonsorterna äro de dyraste ställena i Sverige.
Med förtjenstfull omtanka söka de vid Reg:tena inrättade kokinrättningarne att medelst klok hushållning bereda truppen den största möjliga matportion, som för deras gage kan erhållas; men det oaktadt, och oaktadt att dessa kokinrättningar tid efter annan fått understöd af extra medel, så hafva dock
Soldaterna knappt mer föda än som fordras till deras lifsuppehälle.
Soldaten, i allmänhet utan någon ljusare framlid, ständigt färdig att offra lif och blod för Fäderneslandet, borde dock påräkna en fullt tillräcklig, ehuru tarflig föda.
Sjelfva kreaturen gå ej miste härom och Arméens hästar erhålla alltid sina bestämda portioner af hö, halm och hafra, ehvad priserna än upgå för dessa varor — är ej truppen lika mycket värd? — jag begär nu ej annat än att truppen måtte erhålla samma rättighet som hästarne eller att den måtte tilldelas för hvarje dag en bestämd matportion in natura, så att äfven truppen må kunna påräkna en tillräcklig föda — är delta obilligt? — jag tror det ej och tror ej heller att någon finnes, som ej härutinnan tänker lika med mig.
Detta är ock orsaken, hvarföre jag ännu en gång vid långt framskriden ålder vågat framträda inför R. o. Ad. och Rikets öfriga Ständer med några ord, sorn jag vill hoppas till hjelp för dem, som jag fordom fört till strid för Konung och Fosterland, för dem för hvilka jag, så länge mitt hjerta klappar, alltid skall känna lika mycken tillgifvenhet som högaktning.
Jag anhåller om remiss af denna min motion till StatsUtsk., öfvertygad att det Höglofl.
Utsk., på officiel väg lätt kan inhemta de uplysningar som måhända fordras för utredandet af den senare delen af min motion.
Efter upläsningen häraf yttrade Hr
Som tillägg lill den skriftliga motion jag nu haft äran anföra 110 Den 24 December. får jag vördsammast fästa Höglofl. R. o.
Ad:s upmärksamhet på den myntförändring som egde rum under 1760-talet, (jag vill minnas 1763 eller 1764) då många rika män blefvo från betydlig rikedom bragte så godt som till tiggarstafven.
Värfvade arméen, som till denna lid var väl lönad och besoldad, ehuru den då var ganska betydlig, mot hvad den f. n. är; blef genom denna myntförändring bragt till fattigdom, och truppen, hvad aflöningen beträffar, salt i samma kalhegori som fästningsfångarnes.
Ar 1795 kom jag i tjenst vid dåvar:de Ambassadören Frih.
Sprengtportens värfvade Reg:te, då truppen hade 1 \ sk. b,:ko utom brödet i daglig aflöning, hvilken aflöning räckte till i början af 1800-talet, då aflöningen ökades runstycksvis i mån efter som kopparslantarue i vigt förminskades, lill dess slutligen truppens gage ökades till 6 sk. b.ko om dagen; men när mannujemför dessa 6 sk:s vigt med det kopparmynt 1.J sk., som på 1790-talet tilldelades värfvade Soldalen, och erhindras ali en T:a råg dä kostade 2 R:dr högst 2 16 sk. och nu omkring 20 U:dr, så kan åtminstone icke jag finna annat, än att värfvade Soldalen är sämre aflönt nu än på 1790- talet och alt man genom detta sorts system bringat många dugliga Artillerister och Soldater till förtviflan, som ofta derigenom göra brott, för alt blifva befriade från den tjenst de oförsigtigtvis åtagit sig, och slutligen derefter befolka fästuingarne och korréklionsinrättningarne, som nu troligen kosta Staten vida mer än hvad värfvade Arméen kostade på 1760-talet, då de af sin aflöning egde fullkomlig bergning.
Della mitt yttrande torde få åtfölja motionen lill vederbörligt Utskott.
Hr Brakel, Mauritz Gust.: Arl.-Komiléen hade uti ett före sistl.
Riksdag afgifvet Betänk, föreslagit de lönetillökningar för Art:t, som funnits behöfliga. K. M., som troligtvis fann att rikets tillgångar skulle komma all tagas i anspråk för än vigtigare behof, äskade i Sin till Ständerna då afgifna propos. ang:de
Statsverkets tillstånd och behof endast en del al hvad Komitéen ansett böra fordras.
SlatsUtsk. nedprulade ytterligare hvad K.
M. begärt såsom tillökning uti Arlilleripersooaleus löner.
Då delta ärende härstädes till behandling förekom, föreslog jag,, alt Art.-Reg:tenas Officers-Corpsers lönebelopp skulle bestämmas i likhet med GardesReg:tenas, och della mitt förslag lyckades tillvinna sig R. o. Ad:ns bifall.
Orsaken, hvarföre jag vid samma tillfälle icke uptog frågan om Art:ls Under-Officerares löner, var den, att jag icke kände i hvilket förhållande dessa löner stodo till Under-Officerarnes aflöning vid Gardena.