Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke nog med den skada denna sjö, genom öfversvämning af i84 Den 12 December e. m. bördiga åkrar och ängar, till högst betydlig ägorymd, förorsakar; dess låga vatten bereder, genom qvarlemnade träsk, ett måhända, vida större ondt, genom de Nervfebrar och Frossor, som deraf uppstå, och sorn stundom nedlägga halfva befolkningen på sjukbädden; i den lilla Församling, dep jag bor, räknades vid Jultiden år 1826 öfver 4°o patienter, så att LäneStyrelsen ansåg nödigt ditsända en särskild läkare, och att der anlägga ett särskildt sjukhus.
Ett sådant förhållande, nästan likartadt kring sjöns alla stränder, förlamar, till en aldeles oberäknelig grad, invånarnes arbetskraft, förstör deras välmåga, ocb störtar en mängd i förtid i grafven.
Kunde nu denna sjö hållas vid en någorlunda jämn vattenhöjd, så skulle allt detta onda förekommas, samt träsk och moras afdikas, torkas och odlas, till största vinst för både fysisk och ekonomisk välmåga.
Jag tror alltså, det ganska fä företag skulle vara af en mera synbar, allmän och fosterländsk nytta.
Friherre Boije j Ludvig> hade inlemnat följande, sorn upplästes: Kongl.
Förordningen angående Inteckning i fast egendom, af den i3 Julii 1818, är uti i8:de och irgde §§ af följande ordalydelse:
Den 12 December e. m. )85 18 §.
”Äger någon Inteckning i flere Fastigheter för samma fordran, utan att uppgifvit är, för hvad del deraf hvarje Fa”stighet särskildt häftar, och hafva andre ”Borgenärer, å samma tid, eller sedan, la”lit inteckna en eller annan af dessa Fastigheter; då må han ej låta sin inteck”ning i någondera Fastigheten särskildt dö”das, utan att alla Inteckningshafvare, som ”med honom lika rätt äga, så ock de, hvil”kas inteckningsrätt sednare är, dertill sam”lyckt.
Sker annorledes, eller låter hail ”Inteckningen i någondera Fastigheten förhalla; njute ej annan rätt i de öfrige, än ”näst efter den sista Iuteckningshafvaren.” Och 19 §• ”Borgenär, som, för sin fordran, fått ”Inteckning uti flere Fastigheter, må ej, ”till minskning i annars rätt, som å sam”ma lid, eller efter honom, låtit sin for”dran intecknas i endera Fastigheten, nju”ta ur denna senare betalning för mera, ”än som i de andre Fastigheterne brister.”
Lagstiftarens afsigt med dessa bud har varit ganska god, den nemligen, att rättvisligen förekomma, dels att icke en sednare
Inteckningshafvares rätt må kunna förnärmas genom en föregående Inleckningshafvares ensidiga och godtyckliga företag, ali halla sig till blott eu del af panten, i i86 Den [2 December e. m. stället för den hela; och dels att, då Fastigheter, sora blifvit gemensamt intecknade för ett och samma lån, kommit i särskilde ägares händer, ingendera af dem må till sin rätt förnärmas derigenom, att den ena af samma fastigheter sladnade för mera, än hvad på densamma sig belöpte; men otydligheten af dessa §§:s ordalydelse har gifvit anledning till meningar, som äfven Domaremagten blifvit antagne, och likväl fört till de orättvisaste följder; såsom dels, att Ägare till fastighet, som, tillika med. andre fastigheter, blifvit inteknad, kommit i beroende ej allenast af de andre Fastiglietsägarnes mer eller mindre skuldsättning, utan äfven af sådane deras Borgenärer, hvilka fått sednare intekningar, men med hvilka de förstnämde rätteligen icke stå i något enda rättsförhållande.
Ja man kan med sanning säga, alt genom sjelfva otydligheten af dessa lagbud har Intekniugshafvarnes förhållande till hvarandra fått en större och olyckligare inveckling, samt Ägaren lill den inteknade jorden kommit i ett äfventyr, som före 1818 aldrig kunde äga rum.
ALL här framställa de factiske bevisen derpå, skulle blifva af en allt för tröttande vidlyftighet; men, i den förmodan, att denna Motion varder till Lagutskottet remitterad, åtager jag rnig att dem dit ingifva; bestående dels i utfärdade Domar, af olika Domslut, härrörande från olika meningar 0111 ifrågavarande §§:s rätta förstånd, Den 12 December e. m. 187 och af hvilka den ena sidans påföljder synas hafva medfört för den tappande Parten ett orättvist lidande, och dels i såda11c förhållanden, som ännu i denna stund på vederbörlig
Auctoritets afgörande ankomma, och der fatnillers välfärd är i fara alt gå förlorad, för blott de uppenbara bristerne i dessa lagbud.
På desse skäl, och som
Inteckningslagen jemväl lemnar en fullkomlig saknad af allt stadgande, huru förhållas skall, då flere för ett och samma lån intecknade Fastigheter kommit i särskilde ägares händer, och antingen någondera af dessa Ägare begär, att få sin andel i lånet afskiljd, med lätt alt den inbetala, utan beroende af de andra; eller också Intekningshafvarens emot alla fastigheternes
Ägare ställde utsökningsanspråk en sådan fördelning dem emellan påkallar; eller då Ägare till flere inteknade fasligbeter, hvilkas försäljning utmätningsvis yrkas, begär att försäljningen må häldre styckevis, än i en klump för sig gå; i hvilka förhållande bestämda föreskrifter dock äro af största nödvändighet; får jag äran föreslå, det Lagutskottet må anmodas, att författa förslag till en sådan förklaring öfver i8:de och ip:de §§. af IntekningsLagcn, sorn ej allenast gifver åt samma Lagbuds ordalydelse en, med deras rättvisa mening, öfverensstämmande större tydlighet, utan äfven fyller de ännu sak - i88 Den [2 December e. m, nade föreskrifter, som jag här uppgifvit; på det att Piikets Ständer derefter må komma i tillfälle, att hos Kongl. Maj:t göra underdånig anhållan om en sådan förklarings antagande och skyndsamma utfärdande: och har jag derföre den äran här bilägga förslag till den begärda förklaringen.
Jag anhåller att denna Motion må varda remitterad till Lagutskottet, samt med vare respective MedStänder, på sådant sätt, communicerad.
Förslag till flen redaction af i8:de och i;):de §§:ne uti 1818 års InteckningsLag, hvilken, såsom förklaring derå, är uti min Motion begärd.
Med afseende å de motiver, som min Motion innehåller, och med förutsättande af följande grundsatser, nemligen: 1:0 alt InteckningsLagen ej bör hafva annat ändamål, än att åt Fordringsägaren gifva en sådan säkerhet i Gäldenärens fasta egendom, som med låneaftalét står i öfverensstämmelse; en grundsats, hvarifrån man afvikit, då man ingått i stadganden, möjligen ledande till påföljder, som låneaftalet icke alsåg; — 2:0 alt då Fastigheter, sorn äro för ett och samma lån intecknade, kommit i särskilde ägares händer, ingenderas betalningsansvar bör utsträckas längre, än i mon af hvardera fastighetens påräknade
Den t5.
December e. m. i8c) säkerhetsvärde, oell dess förhållande lill de öfrige fastigheternes, antingen den stund då lånet gafs, eller, om det ej utredas kan, i den stund, då lånet återfordras; samt. att den ägare, som sin andel betala vill, bör dertill vara berättigad, och dermed vara fri; — 3:o att, ifråga om flere Inteckningshafvares inbördes rätt, ordningen gifver företrädet; så att, å ena sidan, den föregående bör vara pligtig att, för sin fordran, hålla sig till pantens alla delar, i mon af den säkerhet, som hvardera ägde då intekningen ärhölls; och å den andra, att den sednare
Inteckningshafvaren måste åtnöjas med blott den tillgång, som öfverblifver, sedan den föregående sin betalning utur fastigheten, efter dess bestämda säkerhetsförhållande, utfått; en grundsats, som man likväl förgätit, då man ålagt och tillåtit den förre, att, enär panteandelen (den särskilda fastigheten) icke tillika förslagit till de sednares betalning, söka bristen i de andre fastigheterne, hvarigenom desse fastigheters ägare kommit i det besynnerliga äfventyr, att gifva skadeslöshet åt Inteckningshafvare i andra fastigheter, till hvilka de icke stålt i något åtagit rättsförhållande; — 4‘° om> v'(l bestämmandet af gränsen i rätt och billighet emellan, å ena sidan, den särskilde Fastighetsägaren och, åden andra, sådane Inteckningshafvare i de andra fastigheterne, på hvilkas tillgångar relaxen eller liqviden af en föregå - i go
Den 12 December e. m. ende inteckning inverkar, någon ömtålighet möter, så påkallas den med mera skäl af den särskilde Fastighetsägaren, som, då han ej kan hindra de andra Fastigheternes ägare, att sig skuldsätta, och jemväl icke ens kan förutse deras transactioner, icke heller hör deraf vara beroende, än af deras sednare tillkomne Borgenärer, hvilka haft i sin magt, att både förutse och pröfva den säkerhet, på hvilken lånet lemnades, och således icke behöft speculera på tillgången i den särskilde Fastighetsägarens välfångna egendom; en speculation, hvars möjlighet sätter den sistnämnde i nödvändighet, att till sitt beskydd taga simulerade inteckningar i sin egen fastighet, för att såmedelst med ett bedrägeri mota och afböja verkan af ett annat; — samt 5:o att, då Gäldenären åstundar att panten försäljes styckevis, sådant icke vägras bör, då det med Fordringsägarens rätt samt utan annor mans förfång ske kan; föreslår jag följande redaction: 18 §.
Äger någon inteckning uti flere fastigheter, för samma fordran, utan att uppgifvet är, för hvad del deraf hvarje fastighet särskildt häftar; och hafva audre Borgenärer, å samma tid eller sedan, låtit inteckna en eller annan af dessa förut intecknade fastigheter; vare pligtig, alt för sin fordran hålla sig till alla Fastigheterne, emel - Den 12 December e. m, iqt
Ian hvilka, enär de af särskilde ägare innehafvas, en fördelning af skuldens belopp då må anställas, på grund af antingen den laga värdering, i förlitande hvartill lånet varit lemnadt, eller ock det taxeringsvärde, som hvardera fastigheten agde det år, då lånet togs; eller, der intetdera ägt rum, efter det taxeringsvärde, som fastigheterne äga, då lånet utsökes.
Begär någon sådan särskild
Fastighetsägare, att sin andel, i den intecknade skulden sig afbörda, för att dermed vara fri; vare då ej mindre Borgenären, än Ägarne af de öfrige panteandelarne pligtige, att fördelning af den gemensamt inteknade skulden, efter nyssnämde grunder, verkställa; och ankomine då på Inteckningshafvaren, att sin fordran hos samtlige Pantägarne utsöka, i händelse han på någondera fastighetens tillräcklighet för dess belöpande andel i skulden tviflar; men underlåter han att då sin fordran hos alla, eller någondera utsöka, äge han sedermera icke rätt, alt, för hvad derefter hos någondera brista kan, någon ersättning hos de andre fordra. r9 §•
Skulle, sedan den intccknade skulden sålunda fördelad blifvit, någondera af de intecknade fastigheterne, vid derefter anstäld utmätningsauction, icke uppgå lill gäldande af den derå belöpande andel i. det gemensamma lånet, i den ordning, sorn Den n December e. m. detsamma ibland andre inteckningar äga kan; ut.au na brist fördelas emellan de öfrige fastigheter, som för samma lån intecknade äro, efter de grunder, som vid lånets fördelning gällande varit; och äge Borgenär för denna tillökning i de öfriges andelar samma rätt, som för sjelfva låneandelarne.
Skulle en sådan brist i flere af de intecknade fastigheterne uppstå, vare Lag samma.
Begär Fastighetsägare, att vid sökt utmätning blott en del af den honom tillhörige panten säljas må, och visar han, att det, utan förlust för Borgenären och utan annor mans förfång, ske kan; då må sådant icke vägras; men skulle då vid försäljningen en sådan betalning icke erhållas, att Borgenären dermed betald varder; vare försäljningen ogild, och hela pantan till försäljning förfallen.
Hvilket dock allt till Piikets Högloflige Ständers bepröfvande, vördsammast öfve riem nas.
Friherre Boije, Ludvig, hade ytterligare inlemnat ett så lydande anförande:
Sedan jag i nyss afgifne Motion begärt förklaring öfver i8:de och ig:de §§. af 1818 års InteckningsLag; och jag dervid åtagit mi Den 12 December e. m. mig att, till Lagutskottet ingifva factiske bevis, ej allenast därpå, att från Domaremagten utgått olika meningar, angående rätta förståndet af berörde §§., däraf den ena sidans Beslut synes hafva försatt den tappande parten i orättvist lidande, utan äfven derpå, att förhållanden ännu existera, beroende i denna stund på vederbörlig Auctoritets afgörande, deri medborgares välfärd är i fara att gå förlorad, för blott de uppenbara brister ne i dessa Lagbud; så skulle jag göra mig sjelf de starkaste förebråelser, om jag underlät att också, så vidt i min förmåga står, bereda en utväg för sådane medborgares möjliga räddning; och jag föreslår altså, att genom BancoUtskottet tillåtelse må lemnäs BankoStyrelsen, att i sådane frågor, angående försäljning å Banco-auction af fastigheter, som blifvit för Bancolån gemensamt inteknade, men innehafvas af särskilde ägare, däri efterlefnad ingår af i8:de och igrde §§. i InteckningsLagen till möjligt lidande för någondera ägaren; att, säger jag, i sådane fall, innehålla med auctionernes verkställande, intill dess Motionen om Lagförklaringen hinner att afgöras.
Jag anhåller att denna Motion varder remitterad till Banco- och LagUtskotten, med anmodan att med Betänkande häröfver skyndsammeligen inkomma.
Lades på bordet. 4 H. i3 >94 Den t 2 December e. m.
Företogs till pröfning BancoUtsl<ottels den 5:te dennes under N:o \ afgifne, och den 8:de derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, om rättighet för BancoFullmägtige, att, i afseende å Silfverköp vidtaga alla till ändamålet ledande anstalter, som med Bankens säkerhet kunna vara förenlige.
Grefve vojt Schwerin, Fredrik Bogislaus j anförde skriftligen:
Vid Utskottets betänkande nödgas jag göra en anmärkning.
BancoFullmägtige, hörde af Utskottet, hade tillstyrkt att de af sednast församlade Ständer beslutade åtgärder till Silfverfondens förstärkande skulle fortfara i 3:ne månader, efter hvilken tid Fullmägtige förmodade, att definitivt beslut om åtgärderne intill nästa Riksdag skulle vara ifattadt.
Högloflige
Utskottet har i så måtto frångått 1823 års plan, att växelköp, såsom i Utskottets tanka äfventyrligt för Banken, icke under prolongationstiden skulle få äga rum.
Jag får härvid upplysa, alt Bancostyrelsen, som under förliden sommar, funnit omedelbar upphandling af silfver, medelst uppköp af växlar, förmånligare för Banken, än de vilkor, som Leveranteurerne bjödo, köpt ansenliga växelqvantiteter, men dervid genom formligt contract med sin Commissionair bestämt, att Commissio - Den 12 December e. m. naimi skulle vidkännas all vexelrisk.
Om Högloflige Utskottet täcktes fästa uppmärksamhet vid Fullmägtiges protocoller i de delar, som röra silfverhandeln för år 1828, så hoppas jag, att Utskottet skall finna, att i detta afseende intet äfventyr är att befara.
För min del tror jag, att nuvarande förlägenhet på Beursen säkrare afhjelpes, genom uppköp af öfverflödiga växlar, på sätt förr skett, utan all risk för Banken, än genom räntefria lån, beviljade inpå nästa års skeppningstid.
Om Högloflige Ridderskapet och Adeln gillar denna min framställning, anhåller jag vördsammast om återremiss af Utskottets Betänkande.
Herr Tharrij Wolrath:
Så länge Rikets Ständers Bank styrdes under hemlighetens slöja var det nödvändigt, att meddela Fullmägtige bestämde föreskrifter; men nu, sedan publicitet i Bankens ställning och handtering vunnits, beror hufvudsaken af att välja goda Fullmägtige.
Att föreskrifva dem, huru de i hvarje fall skola handla, förefaller mig, som när Monarker i sina Cabinetter vilja bestämma huru Deras Generaler skola föra Armeen i ett fälttåg.
Den får då altid stryk.
Jag förenar mig med Grefve von Schwerin och påminner om den instruction 1823 års Ständer lemnade Fullmägti - 196
Den 11 December e. m. ge i afseende på Silfverupphandling och inväxling.
Sista meningen i Utskottets Betänkande anser jag för öfverflödig.
Om nya sedlar utgifvas till silfveruppköp eller erforderligt belopp dertill tages af Bankens behållning, förefaller mig likgiltigt, blott det ej förblandas med Bankens nya vinst.
Då Banken får in Silfver i stället, är ändamålet uppnådt och säkerket vunnen för den tillökning i rörelsecapitalet, sorn de nya sedlarnes utgifvande verkar.
Jag anhåller om ålerrcmiss af Betänkandet till BankoUtskottet, dit dessa mina anmärkningar äfven torde få medfölja.
Herr CederschjöldPehr
Vi hafva under så lång tid sett vårt mynt framskrida i försämring, och hört så mycken klagan deröfver af de så kallade capitalisterne, att jag anser Ständerne böra lågt— taga största varsamhet, då fråga är om åtgärders vidtagande till cursens höjande.
Ali åtgärd, som kan föranleda derhän, är så mycket betänkligare nu, som det torde vara ganska osäkert, om ej cursens närvarande fall just kan vara en följd af Riksdagen, och väntan på Myntregleringen.
Det skulle nemligen kunna bända, att capitalisterne indrifva sina fordringar och hålla på sina bankosedlar, för att afvagta hvad värde de skola erhålla, och kunna begagna 4 Den 12 December e. m. 197 conjunctuferna.
Cursens nuvarande fall lian sålunda tilläfventyrs härröra mer af bristande tillgång på bankosedlar, än af verkligt öfverskott på vexlar.
Om man alltså vill för ögonblicket tvinga upp cursen, bör man åtminstone bereda sig en möjlighet alt kunna åter nedsätta den, om så skulle behöfvas.
Jag anser derföre det silfver, som nu skall uppköpas, ej böra begrafvas i Banken, utan hemställer, om det ej vore bäst att upplägga det i någon utländsk
Bank, för att derifrån kunna disponera det, medelst vexlar, och derigenom äfven spara transportkostnaden hit.
På dessa grunder anhåller jag om Betänkandets återremitterande.
Herr Rosenblad s Bernhard:
Då BankoUtskottet tillstyrkte bifall å den gjorde hemställan om ny rättighet för Bankofullmäglige att uppköpa silfver, uppstod äfven fråga orri den inskränkning deri, att växeluppköp för ändamålet icke skulle tillåtas.
Den uppkom af farhåga att öppna vägen för växeloperationer.
Jag trodde deremot denna fruktan lätteligen kunna undanrödjas genom ett af mig tillstyrkt vilkor för allt vexelköp af Fullmägtige, nemligen att de uppköpte växlarne ej skulle få till annat än siliverköp användas; men vid anstäld votering var Utskottets pluralitet af annan tanka.
Jag anser mig derföre böra understödja Grefve von Schwerins förslag om
Den 12 December e. m. återremiss af BankoUtskottets Betänkande, på det nämnde inskränkning må upphäfvas.
I afseende på Herr Thams anmärkning om obehörigheten af slutmeningen i Betänkandet, får jag äran nämna att Utskottet fästade uppmärksamhet på skilnaden emellan ren växling, då man praesterade Silf— verRiksdalern i Banken, och derföre, enligt 1823 års Ständers beslut, erhöll godtgörelse efter årligen bestämdt växelpris, och växling mot lemnade förskott, hvartill Bankofullmägtige så berömvärd t utsträckt operationen.
Den förra åtgärden fortgår för sig, men inbringar ringa, då deremot den sednare inbringat det mästa af silfverbeloppet.
Detta föranledde slutmeningen, och då fråga var att bestämma upphandlingspriset, trodde Utskottet, att det icke borde bero af växelbandel, utan att endast nya sedlar derföre borde utgifvas, hvilkas afskrifning åter berodde på Ständernes framtida beslut.
Herr Cederschjölds farhåga, att man genom den föreslagne åtgärden hindrar sig att kunna motverka cursens fall, kan jag ej dela.
I Utskottet uppstod äfven fråga om bestämmande af en lägre maximi-curs.
I denna del var jag af pluralitetens mening.
Beslutet blef, att 128 sk. curs skulle vara det maximum, efter hvilket Bankolullmägtige få göra silfveruppköp, men Den 12 D e c e in 1) e r e. m. *99 ingenting hindra deni, att göra det för lägre pris.
Häri fann Utskottet ingen våda för Banken, ulan tvärtom fördel, att erhålla silfver för så godt pris, som möjligt, och härvid afsågs äfven Beursens närvarande förlägenhet.
Jag her att få anmärka, att Utskottet äfven ägde andra afseenden att iakttaga.
Yi hafva, mine Herrar! sett cursen inom ett år nedgå från i/\o till 120 sk., och derigenom eri för Riket i allmänhet gynnande handelsconjuuctur blifva förderflig för många medborgareklasser, och mindre vinstgifvande än fallet eljest bordt vara.
Vi hafva troll oss handla i öfverensstämmelse med vår pligt, alt lika afse alla Nationens olika intressen, då vi genom öppnande af en utväg att afsätta öfverflödiga växlar, satt en gräns för cursens fall, och jag ber att få ärindra, att, då man afräknar hvad 1 R:dr Svenskt silfver är bättre än i R:dr Hamb.
B:co, den af oss tillstyrkta silfverypphandlingen endast vid en curs af högst 125 sk. på Hamburg är möjlig, och alt således capilalislens billiga intresse ej på något sätt af oss åsidosatts.
I anledning af hvad Herr Cederschjöld anfört om nyttan af att upplägga det silfver, som uppköptes, i andra Banker, för att bespara det till cursens nedsättande, ifall den steg, hvari jag icke 300 Den 12 December e. m. kan instämma, tror jag att denna omständighet icke hörer till för handen varande fråga, utan lärer få bero på särskild Motion.
Det är således endast i afseende på Herr Rosenblads andragande, som jag vill yttra mig.
Flan har sagt, det jag kallat slutmeningen i Utskottets Betänkande obehörig.
Jag tror ej att mina ord så fallit.
Min mening var det åtminstone icke.
Icke obehörig, men öfverflödig anser jag denna slutmening vara.
Jag hänvisar till de åtgärder, som år 1825 vidtogos.
Då Bankofullmägtige hade användt de till silfverköp anslagne summor, upprättades contracter på betydliga belopp, emot nya af Banken dertill utgifne sedlar.
Enär Banken icke förlorat derpå, bör man ej befara att den nu, mera än år 1825, skall göra det.
Jag åberopar i afseende härå sista RevisionsBerättelsen, och hoppas, att BankoUtskottet sjelf skall , vid granskning af Bankens förvaltning, finna, att det just är genom denna silfverhandel, som hopp uppgått, att en gång kunna motse en myntbestämning.
Enär de flere anmärkningar, som nu blifvit gjorde emot ' Utskottets Betänkande, torde föranleda till detsammas återremitterande, men jag anser osäkert, huruvida BankoFullmägtige vidare blifva i ämnet hörde, begär jag att vördsamt få fästa uppmärksamheten på en annan sida af saken.
Det är en väsendtlig
Den 12 December e. m. 201 skillnad på 1823 års Ständers beslut om silfveruppköp, och hvad nu af åtskillige Ledamöter tillstyrkes.
År 1823 tilläts blott växeluppköp för det gifna anslaget af Bancovinsten, men medgafs ej, såsom nu är i fråga, att till obegränsadt belopp inblanda sig i växelhandel.
Det är sannt, att BankoStyrelsen i år med fördel för Banken, och med, jag vågar säga det, en ovanlig lycka, begagnat sig af växelköp till Siifvers anskaffande; men det blir svårt att för framliden med visshet påräkna samma fördel.
Jag vågar ej heller tillstyrka, att man i December och Januarii månader skulle inlåta sig i upphandling af växlar, för hvilka Silfver först i Junii eller Julii månader kunde inkomma; och får jag upplysa, att i Hamburger Bank emottagas icke insättningar af andi-a än Borgare och Handlande därstädes.
Det hlefve således nödigt att för Siifvers uppläggande i Hamburg hafva ett Handlande Commissionairshus därstädes, och något Handelshus här pä stället, sorn. med det förra inginge i affairen.
Då nu det gäller en tid af 6, 7 månader, som växelköpct sker förr än Silfret här allemnas, skulle ett växelvingleri lätteligen häraf uppstå.
Jag vågar derföre ej annat än afstyrka all växelhandels begagnande till Silfverköp för närvarande; men påstår ej derföre, att ju icke sådant under sommarmånadernc med fördel låter verkställa sig.
Att dessa anmärkningar måtte åtfölja återremissen till 202 Den 12 December e. m.
BankoUtskottet, derom anhåller jag vördsammast.
Jag var bland dem af BankoUtskottets Ledamöter, som ansåg rättighet ej höra tillerkännas BankoFullmägtige att ingå i växelupphandlingar.
Skälet derföre var min öfvertygelse, att det föreslagne Silfveruppköpet borde hafva till föremål, ej att styra eller bestämma cursen, utan blott alt skaffa Silfver åt Banken för godt köp.
De många yttranden jag hört både här och i Utskottet om behofvet och gagneligheten af att, genom Silfverinköp, verka på cursen, afskräckte mig från att medgifva BankoFullmägtige någon befattning med växelhandel.
Då vi alla veta huru man länge misstänkt och klandrat, alt cursoperationer från en annan sida ägt rum, månne man skulle hafva haft mindre skäl att ogilla dem derföre, att Ständerne inlåta sig deri genom sina BankoFullmägtige?
Lika med en annan Ledamot befarar jag att BankoUtskottets tillstyrkande af obegränsad rätt för BankoFullmäglige, att emot förskott af sedlar inköpa huru stora qvanti teter af Silfver, som hälst, skall föranleda vacklande cursförhållanden, och deraf följande cursoperationer, fastän Fullmägtige icke bedrifva dem sjelfve.