Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag lägger således vigt derpå, alt det för militärer icke torde under vanliga förhållanden möta någon svårighet att infinna sig här d. 15 Och, hvaremot excercis-mölen o. s. v. lära, på sätt erfarenheten hitintills ofta ådagalagt, utgöra betydande hinder för deras vistande här långt fram på våren och sommaren.
Då jag är öfvertygad derom, hvilket en talare äfven visat, att en betydligt tidigare början af Riksdagen bör, enl. all Sannolikhet, framkalla en i samma män annalkande afslutning af densamma, emedan de vigtgare ärenderna hafva tidigare medhunnils, än nu är fallet, så vågar jag hemställa, om icke det af mig framställda förslaget härutinnan äger en stor fördel ?
Beträffande åter den särskildt omnämnde svårigheten i afseende pä Stats-Revisionens medhinnande innan d. 15 Och, så får jag erinra att R. o. Ad. redan valt personal till fullgörande af 1855 års Revision, men också ensamt till densamma, emedan år 1856 ingen serskild Stats-Revision skall sammanträda, alldenstund Revisionen kommer ali verkställas af R.
Stms StatsUtsk.
Således utgör denna förrättning för 1856 icke det ringaste binder för antagandet af milt förslag.
Jag vågar alltså förnya min hemställan om dess antagande i förening med R. o. Ad:s biträdande af BondeSl:s härom aflålne inbjudning.
Liljencrants: 1 sjelfva saken har jag icke något att tillägga till hvad jag förut anfördt; men då en talare har upträdt och inför Ståndet förklarat sitt missnöje med mig, såsom Ordfrde för R. o. Ad:s Elektorer, så får jag, äfven med afseende å en åsigt, sorn jag inför Ståndet framställt, anhålla att få uti R. o. Ad:s och den värde talarens minne återkalla förhållandet.
Den 11 April f. m. 45 Jag yttrade mig nemi. i anleda, al väckt fråga, huruvida én Suppleant i något af Utslcn kunde under en viss lid inträda såsom ordinarie ledamot i ett Utsk., utan att förlora sin egenskap af Suppleant, gil det vore svårt att erhålla Suppleanter i Utsktn med mindre än att tillfälle bereddes dem alt vid ledigheter få såsom tjenstgörande uti Utsk:n inträda.
Ståndet godkände denna åsigt samt ansåg, att en Suppleant kan uti tillfällig tjenstgöring inom Utsk. inträda, utan att förlora sin egenskap af Suppleant.
Hvad beträffar den nämnde försummelse som blifvit lagd mig lill last, så får jag uplysa, att Hr Adelborg vid Riksdagens början blifvit af de dåvarande Elektorerne vald till Suppleant uti BankoUlsk.
, men han fann icke för godt att bibehålla denna plats, utan afsade sig densamma.
Det mä nu icke läggas de nnvande Elektorerna lill last, om de allt hitintills saknat tillfälle alt betyga honom sin aktning genom att invälja honom uti Utsk.
Under en senare tid, då jag såsom Ordfide för Elektorerna deltagit i valen, har Hr Adelborg en gång blifvit utsedd till vikarie för cn ordinarie Suppleant, hvilken under liden inträdde i Utsk., men till Suppleant har Hr Adelborg icke blifvit invald.
Jag har såsom Elektor icke handlat emot Ii. o. Adis beslut oell icke heller, sä vidt jag vet, förbisett den af mig uttalade åsigt; hvilket jag anhåller att fä uti Ståndets och Hr Adelborgs minne ätet kalla.
Hr von Hartmansdorff har upträdt såsom en förespråkare för landt-adeln och jag är honom visserligen tack skyldig derför; men då jag, som sjelf tillhör denna landl-adel och många med mig liktänkande ledamöter af densamma, i detta fall hysa rakt motsatt åsigt emot Hr von Hartmansdorff, att nemi. d. 15:de October är en vida fördelaktigare dag för Riksdagens öpnande, sä torde Landl-Adeln i denna fråga få vara sin egen målsman och Hr von Hartmansdorff således ifrån fullkomligt neutral ståndpunkt kunna taga denna fråga i betraktande, då jag hoppas alt äfven han med sin röst skall bidraga till den föreslagna förändringen.
Jag tror alt den fråga hvarom jag nu ämnar yttra mig icke intresserar R. o. Ad. och jag vill derföre vara ganska kort.
Liljencrantz yttrade sin åsigt ang:de Suppleanter i Utsk., så trodde jag att han åsyftade att de Suppleanter som en eång blifvit invalde skulle vid val af ledamöter komma i åtanka för 0 O att derigenom sättas i tillfälle att fortsätta de arbeten dé en gång påbörjat.
Detta synes mig äfven vara eli ganska naturligt sätt för alt förmå personer att arbeta sig in i ämnet och sedan upmuntradem att dermed fortfara, hvarigenom otvifvelaktig! en större enhet 1 arbetets gång skulle åstadkommas.
Detta hade jag trott vara det allmänna af hans åsigter, ehuru han nu har försökt att gifva det en annan färg.
Det är möjligt att jag häruti misstagit mig, men jag tager mig då friheten fästa Hrr Elektorers upmärksamhet derpå, att de visserligen skulle på aldra bästa sätt gå till väga om de fästade del afseende vid Suppleanterne i Utsk:n, som jag un har haft äran antyda, och jag tror att de skulle derigenom aldra bäst förbereda möjligheten af att hvarje ledamot ställde sig så, att han 46 Den 11 April f. m. kunde fortsätta sitt arbete vid Riksdagen, då lian der hade ett stadigt arbete och icke behöfde skickas omkring från det ena Ctsk. till det andra.
Liljencrantz har ytterligare lagt mig till last att jag icke velat inträda i BankoUtsk., men jag har aldrig sagt alt jag icke velat det; skulle sä äfven hafva varit förhållandet, så frågar jag huruvida, i fall en person blifvit insatt uti ett Utsk. i föremålet för hvars öfverläggningar hans föregide verksamhet icke kunnat förskaffa honom några serdeles insigter, huruvida icke, säger jag, den personen rätt upfattat sin skyldighet då han afsäger sig en plats, som han icke kan fylla?
Det är klart att om en person kommer in uti ett Utsk. och icke är hemmastadd i de ärender, som der förekomma, genom de göromål han förut handlagt, så skulle derigenom så väl hans egen verksamhet såsom representant, som äfven Utsk:s arbete uti mer eller mindre mån deraf lida.
Derföre tror jag, att R. o.
Ad:s Hrr Elektorer skulle göra klokast uti att alltid i Utsk:n invälja sådana personer, som genom sina lefnadsvrken borde passa dit, och icke sådane som hysa en viss åsigt.
Detta är blott generellt tagit ocb något mera speciellt vill jag icke tillägga.
Jag skulle icke hafva yttrat dessa åsigter hvarken till den utsträckning de nu fått eller till deras förra enkelhet, såvida jag icke blifvit dertill upkallad genom de sarkastiska anfall här blifvit framkastade.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt dels bifall till Exped.Utsk:s ullål. och dels att R. o. Ad., med antagande af BondeSt:s inbjudning, målte besluta att dagen för R.
Stms nästa lagtima sammanträde bestämmes till d. 15 Okt. 1856.
Propos. lill bifall å Exped.Utsk:s förevar:de utlåt, blef härefter framstäld och besvarad med starka
Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade med antagande af BondeSt:s inbjudning besluta att dagen för R.
Stms nästa sammanträde till lagtima Riksdag bestämmes till d. 15 Okt. 1856, samt efter denna propos:ns besvarande med starka
Hr Adelborg begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes följande votens-propos..
Den, som bifaller Exped.Utsk:s utlåt. A? 7, ang:de bestämmande af dag för R.
St:rs nästa lagtima sammanträde, röstar:
Ja; den del ej vill röstar
Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad., näfed antagande af BondeShs inbjudning, att dagen för R.
Stms nästa sammanträde till lagtima Riksdag bestämmes till d. 15 Okt. 1856.
Den 11 April f. m. 47
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sora följer:
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 5 och 8 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 66, aDg:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Första Hufvudtitel.
Föredrogs ånyo StatsUtsk. d. 5 och 8 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 67, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Andra Hufvudtitel.
Della Utlåt, företogs punktvis till afgörande.
l:sta punkten, ang:dc väckta motioner om förbättrade lönevilkor för Just.-Rudcn. H.
Ex. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf:
Den förhöjda aflöning för Högsta Domstolens ledamöter, som nu blifvit föreslagen, är i hög grad billig och med embetcts vigt och värdighet öfverensstämmande.
Då StatsUtsk. funnit alt Statens tillgångar medgifva en sådan utgift, hemställer jag äfven att hvad Utsk. föreslagit måtte af R o. Ad. bifallas. Gr. von Platen, Baltzar:
Att bedöma tillräckligheten af de löne-inkomster, som blifvit den ene eller andre beredde, är alltid ett högst otacksamt och grannlaga förelag, och att bedöma hu ruvida de löneinkomster som för vissa tjensters bestridande blifvit afsedde äro tillräck lige eller icke fordra en större sakkännedom än den jag uti ifrågavande fall besitter.
Det är ock icke uti någotdera af dessa fall som jag vill taga mig friheten fästa upmärksaraheten på den fråga, som nu är under öfverläggning.
Ehuru det äfven förefaller mig nyttigt, att dessa löner höjas till det föreslagna beloppet, sä vill det likväl synas mig som skulle det pensionsbelopp, som dermed har sammanhang, vara väl högt tilltaget, jemförd! med de fleste öfrige pensioner här i landet; men, såsom jag nyss nämnde, öfverlemnar jag åt dem, som äro i bättre tillfälle att sådant bedöma, alt häröfver sig yttra.
Hvad jag velat anmärka, är det i min tanke origtiga uti den af StatsUtsk. hyllade princip, att förhöjning eller förändring uti Statens tjenstemäns löner skall beredas icke genom K. Propos:r utan genom förslag af enskilde personer.
Jag vill icke, såsom en talare uti en föreg:de fråga, åberopa exempel ifrån Frihetstiden, utan jag tror tvertom att sådant allt för mycket påminner om många förvillelser under denna lid, som ingalunda förtjena |alt efterföljas.
Del synes temligen ögon* 48 Den 11 April f. ni. skenligl alt det fordras omdöme och sakkännedom för att kunna bedöma huruvida en embetsman är lönad efter förtjenst elier icke, och huruvida en löneinkomst är sådan att den framkallar skicklige personer till tjenstens beklädande.
Jag lager för gifvet att detta omdöme och denna sakkännedom i främsta rummet finnes hos dessa embetsmäns högsta förmän eller Regeringen, hvaraf synes mig vara en gifven följd, alt då Regeringen icke ansett lämpligt att föreslå någon sådan löneförhöjning, som den ifrågavartde, vore det icke eller lämpligt att på enskild motionärs framställning bevilja densamma.
Jag anser sådant till och med vara skadligt, emedan det nästan kunde komma den underordnade att tro det han hade andra förmän än deni, som enl. lagen åro det.
Jag tror mig icke behöfva uttrycka huru mycket jag önskar del Parlamentariska styrelsesättet, men att gå ända derhän att Riks-församlingen skulle, oberoende af Regeringen, bestämma emhetsraännens löner, anser jag vara allt för långt gånget i denna riktning och gränsande mera till sjelfsvåld än till ordentlig styrelse.
Dessutom är del äfven en annan princip, som jag tror all SlalsUtsk. hade bordt något mera iakttaga vid behandlingen af denna fråga.
Man kan nemi. taga för gifvet — åtminstone har sådant många gånger blifvit framslälldt ulan att motsägas och många handlingar ifrån Regeringen gifva anledning till denna förmodan — att en förändring af vära rättegångsverk är af behofvet påkallad.
Jag känner icke huruvida någon sådan förändring af Högsta Domstolen är i fråga, men jag tager för gifvet alt det skulle mola ganska stora svårigheter all väcka dessa förändringar inom den öfriga delen af denna administration om man förut försvårat denna organisation inom den högsta delen af detta embetsverk, nemi.
Högsta Domstolen.
Det är i första rummel naturligtvis rätt att bifalla alla billiga anspråk i afseende pä löneinkomster, men förbehåll böta då dervid göras med afseende på de förändringar vid tjensternas skötande, som kunna komma i fråga, då i samma mohn som löneförbättringar beredas man försvårar de förändringar, som kunna finnas vara af nöden, men jag tror att icke någon annan än Regeringen gerna kan vara i tillfälle alt bestämma huruvida missföi hållande i ett eller annat afseende genom ett partiellt förökande af lönerna kan upkomma.
Dessa förhållanden tror jag icke af någon kunna bestridas, och då jag på dessa grunder anser de af enskildt motionär föreslagne löneförhöjningarne vara olämplige, anhåller jag vördsamt att R. o. Ad. mätte ogilla desamma.
Den siste värde talaren har yttrat sig deremot att SlalsUtsk., på grund af enskild motionärs yrkande, föreslagit förhöjning uti Justitiae-Rådens aflöning, och har på samma gång förklarat sig vara en vän af det Parlamentariska styrelsesättet.
Med anledn. häraf tager jag mig friheten hemställa huruvida båda dessa yttranden slå tillsammans; ty om man skulle antaga alt StatsUtsk. endast skulle- föreslå löneförhöjningar på grund af K.
Propostr och icke med anledn. af enskilda motioner, så skulle man ju igenom antagande af denna grundsats afklippa den enskilde motionärens - Den 11 April f. m. 49 rens räll alt göra yrkanden i löneförhöjningsfrågor.
Man har vid föreg:de Riksdagar iakttagit samma sätt alt gä tillväga som nu, och jag tror alt de åberopade principerna i sådana frågor blifva svåra att följa, enär vid lönebeslämningar alltid måste såsom grund antagas de nuvande lönerna äfvensom de fordringar man gör på embetsmannen.
Jag yrkar således bifall till nu föredragna puukt af StalsUlsk:s Betänk.
Gr. von Platen har ifrågasatt behöfligheten af den löneförhöjning, som blifvit åt Just.-
Råden föreslagen.
Man torde för henne icke behöfva anföra något bättre skäl, än den omständigheten alt domarne i lägsta instansen, nemi.
Häradshöfdingarne, icke sällan äro bättre lönade än Rikets högsta domare.
Detta är ett alldeles förvändt förhållande.
I st. f. att underdomaren skulle önska befordran, så har han merendels icke denna åstundan; utan tvertom skulle Just.-Råden önska åtnjuta Häradshöfdingars beqvämlighet och löner.
Derest samhället icke rättar detta missförhållande, så måste det inträffa att de högsta platserna icke sökas af dem, som hafva de högsta insigterna och förmögenheterna.
Hvilken faller ett sä förvändt förhållande till last, om icke lagskipningen och samhället?
Del år verkligen förunderligt att Just.-Räds-embetet kunnat erforderligen besättas uuder det alt lönerna varit så klena som xde ännu äro.
Frågan huruvida den lönförhöjning, som åt Just.-Råden föreslagits, är behöflig eller icke, lärer förmodligen ej vara svår för Gr. von Platen alt sjelf afgöra då han nyligen varit Stats-Råd, och således nogsamt vet hvad det kostar en hög embetsman att lefva i hufvudstaden.
Den värde talaren har äfven funnit pensionsråtten nog högt tilltagen.
St. beviljade vid sista Riksdagen åt Hofrättspresidenterna lika stor lön som den, hvilken nu blifvit åt Just.-Råden föreslagen, samt i följd deraf lika stor pensionsrält som den nu för Just.-Råden ifrågastälde.
St. funnit dessa löner och pensions-belopp vara lämplige för HofRätts-Presidenler, som äro domare i 2:dra instansen, sä måtte samma löner och pensioner ej heller vara för stora åt Just.-Råden, sorn i högsta instansen döma öfver alla och jemväl pröfva de domar, hvilka af Hof-Rätterne utfärdas.
Det är för öfrigt enl. min öfverlygelse ett stort misstag att göra en så betydlig skillnad mellan embelsmännens löner och pensioner, som för närvande eger rum i hänseende till Just.-Råden.
Det är klart att, om denna skillnad är alltför slör, så nödgas embetsmannen, i anseende till sina familje-föi hållanden och sitt antagna lefnadssätt, alt, så länge som möjligt, upskjuta afskedstagande^ Hvad blir då följden?
Jo! att embetsmännen sitta längre qvar än de sjelfve skolat önska och för samhället nyttigt är.
Detta har föranledt andra samhällen att förklara, det embetsman kunna, när de hunnit till en viss ålder, 65 eller 70 år, åläggas att taga afsked med pension.
Sådant har till och med blifvit stadgadt i fråga om domare.
Att Sverige, längre än andra samhällen, skulle bibehålla gamla embetsman, kan icke annat än lända dem sjelfva till skada och det all6 H. 4 so
Den 11 April f. m. männa lill mehn.
Det är en klen hushållning alt dä fråga är om 800
R:dr för ett Jusf.-Råd se mera på dessa penningar än derpå alt Riket har fullt arbetsföre mån på så vigtiga platser.
Man har anmärkt att utan Kongl. Propos. borde n ingen förhöjning i embetsmäns löner af R.
Åkerhjelm har redan anmärkt alt om detta vore riktigt, så skulle motionsrätten för enskilde riksdagsmän vara dem betagen eller utan betydelse så vidt löneförhöjningar vidkommer.
Della har icke varit grundlagens mening och följaktligen bör ingen så långt sträcka sina anspråk.
Konungen icke föreslagit denna förhöjning är utan tvifvel det, att Han hvarken för civile eller militäre embetsman velat äska några löneförhöjningar innan den betydliga för HofRätterna, hvarmed en grundläggande början gjordes, hunnit blifva genomförd.
Till denna åtgärd har man varit tvungen emedan Lagmans- och Kärn* ners-Rätterne indragits.
Delta förhållande är ännu icke fullständigt ordnadi såsom man ser i en af delta Betänk:s följande punkter.
Ett par undantag äro likväl gjorda, hvaribland ett för Revisions-Sekrelme, emedan man anser sig böra förbättra lönerna åt dem, som äro föredragande i Högsta Domstolen.
Men detta är just ett skäl för mig, att tänka på dem som der äro afgörande.
Förvaltande embelsmyndigheter finnas äfven åt hvilka Konungen föreslagit löneförhöjning, nemi. Landt-Stalernas.
Men R. o. Ad. torde erinra sig, det förslaget att gifva dithörande tjenstemän ökade löneanslag är gammalt; och jag anser för en olycka att man så länge dröjt att bevilja det.
Men derföre att felaktiga löneförhållanden ega rum annorstädes än i Högsta Domstolen bör man väl icke bibehålla dem på en så nphöjd plats.
Det säges att man icke borde hafva gjort några ändringar i Högsta Domstolens löneförhållanden, innan man börjat med förändringar i ärendenas behandling.
Om denna berodde på löneförhöjni ng, så kunde sådant möjligen med något skäl anföras.
Men hon kan icke företagas utan en motsvarande ändring i Gmndlagarne hvilken icke blifver hastigt fulländad.
1 alla fall äro lönebeloppen för Just.- Råden så ringa, att någon fara, det de genom den föreslagna förh öjningen blifva för stora icke är för handen.
Jag anhåller således a't R. o. Ad. malte bifalla denna punkt af Siatsötskts Betänk.
Det är en erfarenhet som hvarje enskildt man lärer ega att om man vill hafva skickliga, pålitliga och och verksamma tjenare, så måste man aflöna dem väl.
Ar nu detta förhållande en sanning inom del enskilda lifvet, så lärer man svårligen kunna bestrida att ju icke samma förhållande äfven eger rum i det allmänna.
Vill således Staten hafva skicklige, pålitlige och verksamme tjenstemän, så måste också Staten gifva dem en aflöning, som icke allenast motsvarar den möda de nedlägga på sitt arbete, utan äfven sätter dem i tillfälle att någorlunda omsorgsfritt kunna framlefva sitt lif.
Denna sats är i sin allmänhet tillämplig på alla Statens tjenstemän, men som desse äro indelade i vissa grader, så kan äfven satsens tillämpning i någon mån tåla modifikation, men en sådan modifikation kan omöjligen tillämpas då det är fråga om Statens högsta embeten och då det är fråga om att på dessa platser
Den 11 April f. m. 51 skaffa embelsmän sorn ega de insigter och den förmåga, som samhällets alla individer ega rätt att hos dem fordra.
Till dessa höga platser lärer väl ingen kunna neka alt Jnst.-Råds-platserna böra räknas.
Detta embete är det som mest ibland alla ingriper i de enskilda rättsförhållandena, emedan de domar, som derifrån utgå ovilkorligen hafva en sådan följd.
Det är då högst nödvändigt att så aflöna dessa embelsmän alt de ypperste män inom det juridiska facket eftersträfvar denna plats.
Sådan som aflöningen för dessa embeten nu är beskaffad, lärer väl ingen kunna bestrida att ju icke dess ringa belopp hindrar många af de ypperste män att mottaga de anbud å dessa platser som möjligen kunna göras dem.
Det saknas derföre icke eller exempel uppå att desse höge embetsman för att kunna ega en sådan utkomst, som embetets värdighet kräfver, understundom måste nedlåta sig till att emottaga enskildta updrag, hvarutaf de kunna skörda någon fördel.
Del vore önskligt om man kunde komma derhän att dylika förhållanden för framtiden uphörde.
Jag tror likväl icke att den lön, som här är motionerad, är tillräcklig till att upfylla det åsyftade ändamålet, men det är dock bättre alt gifva dem någon tillökning, än att, såsom en ledamot föreslagit, helt och' hållet afslå den, och för min del tillstyrker jag således bifall till denna punkt af Utsk:s Betänk.
Derigenom kan man få anledn. till den förhoppning att desse höge embetsman åtminstone hafva ^så pass tarflig bergning att de icke på andra vägar behöfva söka den tillökning uti inkomster som de nu möjligen, om de icke hafva enskild förmögenhet kunna vara i behof utaf.
Del kan äfven blifva en upmunlran för desse embetsman att mera än som man nu kan antaga vara händelsen använda liden till ärendenas handläggning, så alt man omsider kunde komma till det lyckliga förhållande att de täta voteringar, som nu snart sagdt dagligen i Högsta Domstolen inträffa, icke så ofta skulle komma i fråga, hvarigenom lagskipningen lider och den högsta instansen icke bibehåller det anseende och det förtroende i det allmänna som den borde ega och hvartill den vore berättigad.
Jag tillstyrker bifall till denna punkt af Betänk.
Jag anser mig vara berättigad att upträda till försvar för hvad jag nyss yttrade, enär en värd talare gifvil en helt annan tydning åt mina ord än jag tror alt de förtjena.
J3g tror att jag började med att temligen tydligt reservera mig emot all håg alt ingå i någon pröfning huruvida de föreslagna lönerna vore för stora eller för små för de embetsman åt hvilka de skulle beviljas, och jag tror således att denna sak här icke bordt förekomma.
Jag har deremot sagt all det icke vore princip-enligt att på grund af enskild motion anslå löneförhöjningar dem K.
M. icke ansett vara af behofvet påkallade.
Det har icke varit mig oväntadt att samma värde talare skulle hafva skäl för livad han anfört då han väckte motionen, men jag kan vid detta tillfälle, såsom det olyck ligtvis ibland handt mig, icke taga för så alldeles gifna alla de skäl han för sin mening anför.
För att nu blott vidröra ett eller an 4* - 52 Oen 11 April f. m. nät, får jag hemställa huruvida det är alldeles afgjordt att, om denna löneförhöjning beviljas, alla de fördelar den värde talaren förespegla! verkligen skola derigenom upnås.
Ar det först och främst afgjordt att Just.-Råden skola få den utkomst de behöfva och att de skickliga embetsmän i landsorten, som till dessa platser kunna komma i fråga, skola antaga dem endast om löneförmånerna blifva förbättrade?
Jag hemställer till den värde motionärens eget bedömande, huruvida han tror att en eller annan celebritet i landsorten afhållits ifrån alt blifva Just.-Råd endast deraf att del faltats eit eller annat 100:detal i lönen?
Ar det genom de högre pensionerna afgjordt att desse embetsman verkligen mera än andra skola afgå så snart de icke längre med full kraft kunna skola sina embeten?
Jag antar icke eller detta.
Ilvad jag ansell för riktigt är att man gerna må höja lönerna men att man sätter dem i sammanhang med sådana vilkor som både motionären och jag och hvarje tänkande menniska bör önska.
Det är derföre att icke delta blifvit iakttaget, som jag har ansett det vara för tidigt att bevilja de löneförhöjningar, som här blifvit föreslagna.
Man har äfven anmärkt alt det stöde illa tillsammans med ett parlamentariskt styrelsesätt, att icke lönerna till Statens tjenstemän borde beviljas till följd af enskildla motioner.
Jag vill icke ingå uti någon långvarig discussion härom, men jag tror att om vi se på vårt eget s. k. icke parlamentariska styrelsesätt och jemför det med Englands konstitutionell parlamentariska, sä skola vi der finna en vida starkare disciplin än här och i andra länder der icke det parlamentariska styrelsesättet finnes, och jag ber således att få bibehålla min öfvertygelse att det står ganska väl tillsammans med ett parlamentariskt styrelsesätt alt hvar och en håller sig inom de gränsor, som för honom blifvit utstakade.
På de grunder jag förut anfört anhåller jag om ålerremiss.
Hr von Hartmansdorff: Gr. von Platen har frågat om de åsyftade fördelarne verkligen skulle vinnas genom de löneförhöjningar jag föreslagit och StalsUtsk. tillstyrkt.
Om det icke lyckas, så står det Gr. von Platen eller hvilken som hellst öppet alt föreslå mera.
Men jag har icke vågat sträcka mitt förslag längre och tror mig hafva haft rätt deri, emedan min inskränktare hemställan ändock rönt motsägelser.
Gr. von Platen frågar vidare om det är någon säkerhet för alt vederbörande embetsman afgå i råttan tid, när de få högre pensioner.