Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då från Svenska jordbrukares sida nu påyrkas återställandet af införseltull å lifsmedel, framhåller man bland motiven, att jordbruksindustrien är berättigad till lika skydd mot intrång på den Svenska marknaden, som landets öfriga näringar.
Härå kan till en början svaras, att vår tulltariff numera icke nr byggd på egentliga protektionsmotiv; men om ock så vore, torde det böra medgifvas a 1.1, då en vara, såsom fallet är med spanmål, icke kan importeras utan en fraktkostnad, svarande mot minst 10 å 15 proc. af värdet, redan deruti ligger ett skydd mot främmande medtäflare, hvilket icke i lika män eger rum för dyrbara fabrikat af relatift ringa materielt, omfång.
Våra statistiska tabellsammandrag vittna icke heller, att, efter det tullfriheten för landtmannavaror vidtog, den Svenska jordbruksnäringen blifvit lidande genom öfverdrifven konkurrens.
Spanmålsexporten har under de sista åren varitijemnt stigande, medan importen endast undantagsvis de 2:ne åren 1850 och 1857 varit af någon större betydenhet.
Hufvudsakliga anledningen till dessa 2:ne års betydligare import var, att terminerne för bränvinsfabrikationen i vårt land voro så bestämda, att före höstterminens in - 40 Den 2 Juni e. m. gång inhemsk säd af Arets skord icke hann uttröskas, och att deremot massor af magasineradt Kyskt mjöl, som nyss förut från de blokerade Ryska hamnarne icke funno väg till främmande land, nu, efter biokadens uphörande, voro att tillgå till nedsatta pris.
Det var en del af detta Kyska mjöl, som en värd talare, Hr Printzensköld, nyss höll oss för ögonen.
— Föreskrifterna i afseende på bränningstiderna hafva sedermera undergått erforderlig förändring, hvarefter sädesinförselu nedgått till en relatif obetydlighet.
Att råg ännu i någon mån införes, bör tillskrifvas dels behofvet för utsäde och dels den omständighet, att säd, som erfordras för Kronans förråd, företrädesvis måste vara af ri-torr beskaffenhet.
Att tullens borttagande må, under vanliga törhäilanden, kunna inverka på varupriset inom landet, är naturligt.
Likväl är det ett märkligt faktum, att medelprisen för spanmål i Stockholm året 1859 stått högre än 9 år förut, då varan ännu var med tull belagd.
Sålunda var medelpriset: å hvete år 1850 17% rdr, Ar 1859 19 rdr. » råg ■ » 12% » » 12% » b korn » 9 » »12 » » hafre » 6% » » 8 % » allt riksmynt.
— Att spanmälsprisen sedermera ytterligare ökat sig, är en känd sak.
Hr Wolffelt har i sin af en föreg:de talare åberopade, vid Bevilln.Utsk:ts Betänk, fogade reservation uppställt en jemförelse mellan in- och utförseln af spanmål, hvars resultat icke instämmer med det sammandrag, hvilket Utsk:t bilagt sitt Betänk:de.
Anledningen härtill är till en del att finna i den omständighet, att de skiljaktiga beräkningarna omfatta olika tidsperioder; men en ganska väsendtlig orsak ligger ock deruti, att den värde reservanten uti importen jemväl uptagit »ris eller paddy» och »gryn, utom af spanmål», artiklar, hvilka, med hänsigt till förev:de fråga, befinna sig i helt annan kategori än spanmålen, dels emedan de icke produceras inom Sverige, dels emedan de, hvad grynen angår, äro i gällande taxa belagda med tull.
Jag är ledsen att behöfva göra denna erinran emot en eljest, som det synes, sumvetsgrannt uppgjord beräkning; men anmärkningen är af desto större vigt, som i den tid, beräkningen omfattar, ingår ett år, nemligen 1850, då införseln till Sverige af risgryn upgiek till icke mindre än 16 milhr skålp., det vill säga 15 till 20 gånger mer än under vanliga år, — hvilket härrörde derifrån att till England då inkommit ofantliga partier sådana gryn för att användas åt trupperna i det orientaliska kriget, men som, när detta hastigt afslutades, blefvo till billiga pris afvttrade åt andra Europeiska länder.
Vid slutet af sin reservation har Hr Wolffelt framlagt en tablå, utvisande hurusom tullbestämmelserna för spanmål och åtskilliga andra landtmannavaror sedan 1841 -gradvis minskats, tiil dess nu existerande tullfrihet inträdde; och anser den värde reservanten häraf visa sig, »i hvad mån den så ofta inom Utsk:t framhållna grundsatsen af stabilité i tull-lagstiftningen gjort sig gällande.
Mig synes det böra räknas den lagstiftande makten till för - Den 2 Juni e. m. 41 tjenst, att den nyttig ansedda förändringen icke i ett steg, utan successift blifvit utförd; och ingen torde viii nied fog kunna påstå, att stadga i lagstiftning 8r att önska, så länge denna ännu befinner sig i ett mindre ändamålsenligt skick, eller innan den kommit i ett stadium, som kan anses normalt.
Om spanmål och andra jordbruks-alster skulle åter beläggas med tull, ina det visserligen kunna antagas, att denna komme att i motsvarig mån öka prisen å inhemska landtmanna-produkter och såmedelst tillskynda landtbrukaren en högre inkomst vid dessas afsättning; men härigenom skulle äfven föranledas stegring i dagsverks- och materialkostnader, samt vidare i prisen å andra förnödenheter, hvilket allt, i den mån det drabbar landtbrukaren, bör L debet af haus kalkyl intagas.
Den motvilja, som röjer sig mot främmande konkurrens, kan i sjelfva verket betraktas såsom en fiktion.
Man skådar nu med förtrytelse, att spanmål och ladugårdsprodukter få t. ex. från Finland inkomma utan tull; men om Finland i en lycklig stund blefve åter införlifvadt med Sverige, och således tullbarriéren bortfölle, skulle ju importen icke vidare gifva anledning till klagan, — Ja, invänder man, ty då blifva icke heller de Svenska laudtmannaprodukterna såsom nu underkastade tull i Finland'.
Men härvid tillåter jag mig den anmärkning, att, om införseltullen bör antagas föranleda motsvarande stegring i varupriset inom det främmande land, hvarest tullsatsen är gällande, och tullens upfaäfvande således bör leda dertill att äfven prisstegringen försvinner, torde häraf böra anses vara en följd, att våra produkter der blifva lika litet eller lika mycket afsättliga, ehvad tullen fortfar eller icke.
Skilnaden är blott, att varan i förra fället måste al konsumenterne i det landet betalas högre, — hvilket lärer finnas vara deras ensak.
Ivar redan nämnt, att införseln af spanmål är underkastad betydlig fraktkostnad.
Antages denna t. ex. till l'/2 eller 2 rdr pr tunna, är det klart att varan icke med någon fördel kan till Sverige importeras, så vida icke priset här med mer än detta belopp öfverstiger det å verldsmarkuaden gällande.
Men om en betydligare prisstegring å denna nödvändighetsvara i. vårt land inträffade, kunde Regeringen, såsom vi i föregången tid erfarit, begagna sin rätt att, till skyddande mot dyr tid, tillfälligt inhibera tullafgiften, derest en sådan vore i tariffen bestämd, — Alltså är, i förra fallet, en tull, äfven från skvddsprincipen» synpunkt, obehöflig ; i det senare skulle den stå på papperet, utan ali effekt.
Hvad som deremot icke är obehöfligt eller likgiltigt för vårt jordbruk, är en reglerad spanmålshandel.
En sådan var under det förra osäkerhetstillståndet, såsom erfarenheten lart oss, ieke möjlig att åstadkomma; men sedan K.
St:r förra riksdagen fattat beslut rörande spaninålstuHen, äro synnerligast å rikets södra och vestra kustorter anstalter för spanmäls-exporthandeln bragta till stånd, hvilka lofva framgång åt afsättningen af den Svenska jordens alster..
Genom rubbning af stadgan i tull-lagstiftningen kunde denna för? 42 Den 2 Juni e. m. jordbrukets förkofran så utomordentligt vigtiga fördel lätteligen åter sättas på spel.
Mångå ledamöter yttrade härtill bifall.
Då jag nu går, att med mip röst söka bidraga till rättande af det felsteg, som enl. min öfvertygelse vid sista riksdagen begicks genom spanmåls tullarnes borttagande, ber jag att, likasom Hr Lagerbjelke i föreg:de plenum, få något utförligare yttra mig icke blott rör:de de ämnen, som nu äro under öfverläggning, utan jemväl om den lämpligaste tull-lagstiftning i allmänhet, äfvensom jag ber att få framställa några antmr mot åtskilliga talares yttranden samt slutligen uttala mitt omdöme om landets financiella ställning i allmänhet.
Det är samma ordning, som en talare i ett föreg:de plenum iakttagit.
Innan jag börjar härmed anhåller jag likväl att, då IJtslct icke lemnat något svar på Frih. Sprengtportens fråga, huruvida Sverige f. n. hyllar frihandels- eller skvdds-systemet, få förklara, huru jag, med ledning dels af de inom Utsk:t förde diskussioner, dels af de föreslagne tullbestämmelserna ansett mig finna det hvarken det ena eller andra systemet, såsom system betraktadt, inora vår tull-lagstiftning är till finnandes.
Inom LTtsk:t fanns icke mer än en ledamot, som vidhöll ett konseqvent system, nemi.
Han utgick helt och hållet från frihandels-systetnets grunder, och han gick dervid så långt, att, då det mot honom anmärktes att icke något land följt denna princip utan undantag, han svarade, att det skulle vara en ära för Sverige att i detta fall hafva tagit första steget.
Ett annat intresse, som vid tullbestämmelserne gjorde sig gällande inom Utsk:f, var handels- och köpmannaintresset.
Då t. ex. vid frågan om att neka nederlagsfrihet för en del spritvaror, fann man detta visserligen hafva skäl för sig, men förkastade förslaget derom, emedan man påstod att det skulle skada den transatlantiska handeln och inskränka vår handelsflottas befraktning.
Ehuru man i allmänhet yttrade sig för fria åsigter i tull-lagstiftningen, saknades ej heller tillfällen då dessa åsigter lemnades å sido för starkt prohibitiva, såsom t. ex. vid tullbehandlingen af socker.
Vidare sade man, att man borde följa ett system, som hade afs:de på den större eller mindre lättnaden vid tullbehandlingen.
Så var förhållandet t. ex. med tobak, å hvilken artikel man yrkade olika tullsatser, af det skäl att tobak har så olika värde, beroende af dess qvalité, så att. t. ex. Virginiablad hafva ett värde af omkring 9 å 10 rdr pr 0, men ‘tobaks-stjelk blott 9 å 10 öre pr //.
Ehuru man medgaf olämpligheten af att varor af så olika värden skulle bära lika tullsats, måste dock denna olämplighet qvarstå för att ej försvåra tullbehandlingen.
Man ser sålunda, att något egentligt system icke gjort sig gällande i Utsk:ts förhandlingar.
Granskar man tullbestämmelserna, finner man detsamma; så t. ex. äro såväl jordbrukets som andra näringars förädlade alster tullfria på samma gång som man finner höga tullsatser åsätta en mängd artiklar, så - Den 2 Juni e. m. sorn vannar, fortepianos m. fl.; ja porslin skyddas med 70 k 80 proc:s tull.
Det system, jag hvllar. eller skvdds-systemet, omfattades blott af några få ledamöter.
Vi lågo således alltid under vid omröstningarne och blott i några få frågor, t., ex. ang:de ståltråd, förenade man sig med oss.
Hvad jag emellertid för min del ifrigast sökte verka för inom Utskit, var att visa nödvändigheten af att belägga jordbrukets alster med tull.
Man måste medgifva att jag för detta ändamål gjorde allt hvad på mig ankom oeh verkligen kämpade väldeliga.
Jag bar fått upbära förebråelser för att i mitt försvar hafva varit ensidig och utgått från egennyttan.
Dessa förebråelser häfva yttrats till mig både offentligt och enskildt, och 11. o.
Ad. torde derföre ursäkta mig, om jag ber att få begagna detta tillfälle för att. offentligen försvara mig.
Landtbrukets vigt och värde samt dess inflytande på utvecklingen af våra krafter och vårt välstånd äro så i ögonen fallande, att de icke behöfva blifva föremål för många ord.
Jag behöfver blott påminna derom, att den befolkning, som sysselsätter sig med jordbruk i Sverige, förhåller sig till den öfriga som 9 till 1.
Jag ber vidare att få citera hvad en utländsk nationalekonom yttrar, då det numera blifvit en vana att ställa sig under dylika författares banér.
Jag vill åberopa Passy, hvilken sjelfva Hr Gripenstedt en gång citerat.
Han yttrar i sanning sublima saker om jordbruket, och säger på ett ställe följande vackra och sanna ord: »Visserligen hafva alla näringar sin nytta; alla bidraga genom sina verkningar till menniskoslägtets välbefinnande; alla hjelpas åt, understödja och lifva hvarandra ömsesidigt, men att rangera dem efter ordningen af deras särskilda vigt, ges intet tvifvel att icke åkerbruket med full rätt intager första platsen.
Det är icke för det stora antal armar det sysselsätter, det är isynnerhet för det mål, hvartill dess ansträngningar sträfva.
Det är åkerbruket, som kraf tigast bidrager till fyllande af den menskliga tillvarelsens nödvändigaste behofver; det är det, som förser folken med medel för sitt uppehälle, hvarförutom de icke kunna berga sig; det är äfven det, som förskaffar dem största delen af de ämnen, hvilka, förarbetade, ensamt förmå bevara dem från en mängd af lidanden, knappast mindre mördande än hungern, och samhällena blomstra endast i den mån som det bereder tillfredsställelse af deras behofver.
Två omständigheter bestämma graden af nationernas makt och rikedom; den ena är deras numeriska styrka, den andra utsträckningen och mängden af de medel till uppehälle, hvaraf de njuta, och dessa två omständigheter bero helt och hållet pä åkerbrukets mer eller mindre blomstrande tillstånd, ty åkerbruket, som föder menniskorna, reglerar äfven deras antal».
Ett annat skäl, hvarföre jag inom Utskrt företrädesvis sysselsatt mig med jordbruket, har varit att jag efter en lång praktik i denna näring tror mig ega så fullständig kännedom af denna näring, i äfven dess detaljer, i dess brister och dess behof, att jag kunnat yttra mig med full sakkännedom.
Vid hvarje lagstiftning anser jag, att man bör taga till utgångspunkt vissa moraliska och ekonomiska grundsanningar och med dessas konseqvenser sedermera 44 Den 2 Juni e. m. utveckla och bestämma det system, den riktning, hvari lagstiftningen bör gå.
Men då objektet för lagstiftningen är menniskan och hon med sina egendomliga, från de olika nationaliteterne oskiljaktiga, fallenheter och lynnen tarfvar olika lagar, så måste också vissa afvikelser från lagstiftningens konseqventa riktning till följe deraf ega rum.
Dessa ökas genom landets och klimatets beskaffenhet, genom särskilda förhållanden och egenheter inom de länder, med hvilka man kommer i handel och vandel, och i fråga om tull-lagstiftning måste alla dessa förhållanden jemte de särskilda näringarnes och dess idkares egendomligheter observeras.
Att nu veta beloppet af den tull, som bör åsättas hvarje artikel, dertill fordras en detaljkännedom, hvilken jag för min del, blott hvad jordbruksnäringen beträffar, anser mig ega.
En näring må vara aldrig så ringa i jemförelse med andra, så är dock en på noggrann detaljkännedom grundad tull-lagstiftning för dess idkare af yttersta vigt, emedan man genom den minsta förändring i denna lagstiftning kan inverka på deras ekonomiska välstånd.
Utan detaljkännedom i dessa ämnen kan det eljest möjligen hända såsom med en talare inom detta luis, hvilken stundom med sina tredäekade fartyg och sin stora flotta skjuter ut i det vida fjerran, och när han ställer sig vid rodret, så visar det sig att lian icke förstår sköta det och icke begriper kompassens hvarken visning eller missvisning..
Så iångt historien går tillbaka, har i alla samhällen, hvilka hunnit någon högre grad af kultur, varu-utbytet, vare sig man och man eller olika länder emellan, framkallat vissa lagstadganden.
Man återfinner sådana hos de äldsta folkslag, Egyptier, Phaenicier, Greker, Romare m. fl. Dessa lagar voro ofta ganska utvecklade, och man finner t. ex. acciser, restriktioner ra, m., hvilka fortlefvat i den nyare tidens tull-lagstiltningar.
Då historiens ljus efter det mörker, som höljde medeltiden, åter började lysa, finna vi, huru de olika folkstammarna grupperade sig i samhällen oell började lagstifta för handeln.
Den siste värde talaren har ordat om tull-lagstiftningens gång i allmänhet under den nyare tiden-.
Jag skall utbedja mig att få hän ty da på, huru det tillgått i Sverige, för så vidt det är mig bekant; ty litteraturen i denna del är ganska fattig, så framt man ej vill forska i de gamla författmne.
Under Kalmar-Uuionens tid var det några få städer, sorn-slagit under sig handeln.
När Gustaf I ville återuprätta sitt sjunkna rike, var en bland hans angelägnaste omsorger, genom att skydda och upmuntra de Svenska näringarne och den Svenska handeln, att afskudda sig Hansens olidliga öfvervälde, och för verkställandet så väl häraf som af andra företag måste lian t. o. m. sälja klockorna i kyrkorna och sillret från altarne.
Alla konungar af Wasshuset sökte befordra städernas och näringarnes upkomst, men misstogo sig deruti, att de alltför mycket gynnade dessa på landets bekostnad.
Konungarne af Pfalz-Zweibruckiska huset egnade stor upmärksamhet åt finansernas ordnande.
Under frihetstiden införde Mössorna ett nytt system, som grundade sig derpå, att Sverige efter sina lidanden skulle, likt trädet, sorn får sköta sig sjelft, så småningom slå ut sina grenar; men detta syntes i Svenska nationens ögon gå alltför D en 2 Ju n i e. m. långsamt.
Då Hattarne derefter kommo till styret, sökte de genom ett utbildadt skydds-system hastigt återföra välståndet.
Såsom Hrr:ne veta, lyckades också detta förträffligt; systemet hänförde nationen och den fördes framåt på ett otroligt sätt.
Deras system skildrar en snillrik författare sålunda.
»För att upmuntra produktionen och näringarne, använde man dels understöd för nya företag utur manufakturfonden, dels lån ur rikets bank, så väl på fastigheter som på tillverkade produkter, dels införselförbud, dels premier, dels privilegier.
Dertill kom såsom tillfälligt hjelpmedel det genom krigen förorsakade stigandet af vexelkursen, hvilket, om än förderfligt i annat afs:de, minskade skatterna, stäfjade importen af utländska varor och gynnade utförseln af inhemska.
Men hvad som mer än allt annat befordrade det nya systemet var folkets allmänna öfvertygelse att det var patriotiskt.
Hvarje odladt tunnland, hvarje planteradt träd, hvarje anlagd väfstol ansågs för en patriotisk handling och en vinst för fäderneslandet.
Detta system lyftade således nationalkänslan och tillfredsställde nationalstoltheten i en helt annan riktning än förut, under det att det gaf vinst åt den enskilde och denna känsla af välbehag och trefnad, som endast verksamhet kan väcka och underhålla.» Hattarnes system föll genom deras egna misstag.
Fabrikernas blomstrande tillstånd försvann, emedan man icke längre kunde lemna dem det understöd, som de dittills erhållit.
Men systemet af skydd i tull-lagstiftningen fortgick, och vida längre än till år 1823, ty det har fortfarit nära nog till 1853 och fortfar för vissa artiklar ännu.
Omvårdnad och skydd åt industrien och näringarne är sålunda sekelgammal i vårt och andra länder; hvarthän det leder att för Sverigeshufvudnäring jordbruket borttaga allt tullskydd, dä andra länder, der bildningen är stor och framåtskridandet i ekonomiskt välstånd synbart, bibehållit detsamma, skall jag be få åberopa min vid tullbetänkit fogade reservation.
Med ani. af Hr Fåhrsei yttrande, att den Franska spamnålslagstiftningen fortfar i protektionistisk anda till allmänt beklagande, ber jag att få åberopa en författare, som möjligen bör kunna hafva samma rätt till upmnrksamhet som den värde talaren, nemi.
Biskop Agardh i sin Statistik.
Efter en resumé af de olika systemerna i finansläran, yttrar författaren: »Exporten (spanmåls-) förblef förbjuden ända till Bourbonernas återkomst, då, genom lagen af d. 26 Juli 1814, man äudtligen införde ett system liknande det Engelska.
Detta system åsyftade att halla sädespriset emellan 2:ne gränser, att det ej skulle stiga öfver eller falla under vissa belopp.
Denna lag vidhölls sedermera till principen alltjemt, och hade i sjelfva verket ett godt inflytande på åkerbruket, som derefter betydligt steg i Frankrike.
Men emellertid hade uti södra Ryssland bildat sig en ny ofantlig spanmåislillgång, som genom Odessa utbjöds öfver hela Europa till priser vida understigande de vanliga, som åkerbrukaren i Frankrike fordrade.
Ar 1820 infördes derifrån till Frankrike 7 00,000 hectoliter öfver exporten.
Detta föranledde lagen af år 1821, hvarigenom importtullen fördubblades, och då detta icke tillfredsställde åkerbrukaren, utkom ännu en lag af år 1831 i samma riktning. 46 I)en 2 Jlin e. lii.
Hvilka fel dessa sednare lagar än mä
Ani va liaft har alltsedah 1814 jordbruket städse gått framåt i Frankrike, och det låter icke betvifla sig att den orsak, som dertill mest bidragit, har varit ex portens frihet och den rörliga import-tullen jemte dess minimum, hvarigenom ett jemnare pris blifvit föranledt och prisets fall under produktionskostnaden förhindradl.»
Det tyckes således som om det vore möjligt, att den åsigt, som talaren framställt, icke är så positivt gällande, att icke en annan åsigt kan ställa sig bredvid hans med lika anspråk på tillförlitlighet och sanning som denna.
De olika Systemet- i tull-lagstiftuingen, som under närvtde tid gjort sig gällande, öro, såsom vi känna, skydds- och frihandelssystemet.
' Det förra afser nationaliteterile och staternas konsoliderande och välstånd, — för det senare bortfalla alla gränser emellan stater och antager en kosmopolitisk rigtning; det förra afser konsumentens och producentens närmande till hvarandra, åstadkommande höjning i råvarans och sänkning i fabrikatets pris, genom borttagande af transportens och melianhandelns tunga; det senare afser individens rätt att köpa der det Annes för bästa pris och sälja der det betalar sig högst, ställande individens rätt framför nationens.
Det förra afser att genom råvarans förädling inom landet updrifva konstfärdigheten och konstskickligheten samt upväcka och höja menskliga intelligensen.
Det senare betraktar hela jorden som en stor nation, bekymrande sig ej om de särskildta staternas förhållande och ej aktande på det välgörande inflytande, som nationaliteterna hafva på menniskoslägtets förädling och civilisationens fortgång.
Det förra har omfattats och omfattas ännu af alla lauder, som kommit längst i civilisation samt fysisk och moralisk styrka.
För närv:de hylla alla Europas länder med få undantag principen af skydd för inhemsk produktion och varu-förädling, och i det land, der deuna princip följdrigtigast och med oafbruten stadga tillämpats, är välmågan, styrkan, frihetskänslan, smaken och intelligensen som störst.
Om man nu betraktar frihandeln såsom en fri täflan emellan alla inom hela verlden, med rätt för hvar och en att köpa öfverallt, der varan fås för bästa priset, och att sälja, der den högst betalas, så vill jag söka visa, hvart sådant kommer att leda.
I stället för att hålla mig till abstrakta theorier, skall jag be att få med exempel ådagalägga detta.
Om t. ex. en Svensk skulle vilja etablera en klädesfabrik här i landet och en Tysk en i Sachsen, samt jag förutsätter, att de hafva lika kapitalstyrka och att de få sina råvaror till samma’ godhet, sina maskiner till samma priser, så finna vi genast, när de börja sin rörelse, dea olikheten emellan dem båda, att den, som bor i det mildare klimatet, bygger ett billigare korsvirkeshus, hvaremot den andra nödgas upföra ett solidare och dyrare af sten.
Om jag vidare förutsätter, att ändamålet med fabrikernas verksamhet är dels att förvärfva egarens och hans familjs uppehälle, och dels att åstadkomma en sparpenning för kommande dagar till rörelsens utveckling och för oförutsedda händelser, så upstår ju genast en minskning häruti för den som bor i Sverige, I) e 11 2 J a n i 6. m. 47 lill följd af den högre kostnaden för huset.
Så kominer den mörka årstiden, då det åtgår mycket mera lyse och då den Svenska fabri kanten måste offra betydliga kostnader på att förskaffa värme så viii i fabriken som åt sina arbetare.
Afven deraf upstår en stor minskning för den Svenska fabrikanten i den beräknade afkastningen.
Slutligen kommer afsättningen; om då den Tyske fabrikanten inom en periferi med en radie af 10 mil har ett konsument-antal af t. ex. 1 mill., så har den Svenske samma antal inom en periferi, hvars radie är måhända 20 mil.
Om nu ytorna förhålla sig sorn radiernas qvadrater, så finner man lätt olikheten mellan fördelarne för de båda fabrikanterna.
Alla dessa, jemte mångfaldiga andra förhållanden, som grunda sig på landets natur och beskaffenhet, göra att den Svenske fabrikanten icke kan beräkna sin nettobehållning vid årets slut lika stor med den med honom jemförde Tyskes.
Låtom oss uttrycka denna olikhet sålunda att den förres nettobehållning vore 500 och den sen ares 1,000 rdr.
Antager man nu att en väfstol kostar 1,000 rdr, så kan redan följande året den Tyske fabrikanten utvidga sin rörelse med en sådan till, som först följande året blir möjligt för den Svenske.