Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De fleste Underofficerare tror jag kunna afskaffas vid den indeldta Armeen, emedan min öfvertygelse är, att skicklige Corporaler och Instructörer äro nyttigare, så väl för manskapets disciplin och exercis, som för tillsynen på Rotarne.
Man anser nödigt öka anslagen för GardesRegementerne till fot; men jag tror tvertom, att en besparing vid dessa Regementen kan tillvägabringas, om de ändamålsenligt organiseras.
Det är oförklarligt, huru man kan tillsätta 2 RegemenlsStaber, 2 Chefer, 6 eller 8 Majorer och 20 CompagnieChefer, för en styrka af blott 1,600 man.
Jag tror, att Slabsbefälet och CompagnieChefernes antal ganska val kan nedsättas till hälften.
Med de häraf uppkommande tillgångar kunde de öfrigas löner förbättras, sedan begge Regementerne blifvit sammauslagne till ett.
Äfven kunde besparing tillvägabringas med LifGardet till häst, som är en af de djn-aste Militärcorpser man kan tänka sig.
Utskottet icke eller hafva nöjaktigt upplyst, hvart det antal tunnor spanmål, som blifvit bespardt genom reducerandet af Konungens Yärfvade Regemente, tagit vägen, och yrkar derför, att Utskottet måtte härföre närmare redogöra.
Att anslå Artillerihästar efter indeldt plan, och underhålla dem genom ac cor - f Den 21 Maji e. m. 177 corder med Rusthållare, finner jag icke behöfligt, utan anser det mindre kostsamt och lika nyttigt, att Artilleriet inköper sine hästar när de behöfvas, såsom förr skett.
Fourageringen för de värfvade Cavallen- och Artilleri-Regementerne synes mig nog högt beräknad, då den är calculerad på samma grund, som fourageringen vid det Kongl.
Hofstallet.
Der äro hästarne större och behöfva större rationel’, samt fodras på Stall hela året om, hvaremot Cavallen- och Artilleri-hästarne sommartiden kunna släppas på bete.
Jag tror i allmänhet det vara nödvändigt, då så stora anslag begäras för uppgifne behof, att dessas verklighet och nödvändighet noga utredes, innan anslagen beviljas; men det synes mig, som Utskottet i alla dessa frågor icke sjelf tagit nog kännedom om förhållandet, än mindre derom upplyst Rikets Ständer.
Jag väntar derföre en närmare redovisning för RiksStatens 3‘dje HufvudTitel, och utredning af behofverne för densamma, vid återremisséns' besvarande.
Sex års slitningstid för soldatens lifmundering, finner jag vara för korrt, och yrkar, att den mätte beräknas till 8 år, sorn ej är för mycket.
En möjlig farhåga för mindre modern snitt å munderingen, i fall slitningstiden beräknas saläng, bör väl icke härvid lägga något hinder i vägen.
Anslaget för oförutsedda militära behof är för högt och bör nedsättas, emedan det eljest a5 H. 12 178 Den 21 Maji e. tn. gifver tillfälle, att deraf använda en del till sådane löneförhöjningar, som Rikets Ständer vid denna Riksdag afslå; och detta är ej förenligt med Rikets Ständers beskattningsrätt.
Sluteligen anser jag Utskottet böra vid nästa Utlåtande öfver denna HufvudTitel foga en ny Tabell, emedan den vi erhållit icke är så utförlig, som man haft skäl att vänta.
Herr Ter smeden, Gustaf Reinhold, uppläste följande:
Jag vill ingalunda bestrida nödvändigheten af en lönereglering och löneförhöjning för Befälet inom Armeen.
Jag medger den tvertom.
Jag medgifver äfven, att Statens Tjenstemän ega ett rättmätigt anspråk på Representationens beviljande af medel, så vida Tjenstemännen ega för knappa vilkor till följd af, att Staten ger för litet för den tjenst den fordrar; och på Representationens biträde med råd och upplysningar i fråga om nödiga reformer, ifall Embetsmanna-personalens knappa lönevilkor befinnas hafva sin orsak endast och allenast uti en felaktig organisation.
Det är således icke löneregleringen och löneförhöjningen jag vill bestrida.
Men det är deremot en enda skillings, mycket mera den af StatsUtskottet föreslagna summans, beviljande från Representationens sida, som
Den 21 Maji e. ra. »79 jag på det hogsta bestrider.
Första frågao
Representanten mäste göra, och den lian måste söka få hesvarad, innan han kan yttra sig om de hegärde bidragen, är naturligtvis den t Betalar Staten för de tjenster den fordrar uppfyllda för litet?
Man måste göra en noga skillnad emellan denna fråga och emellan en annan, som möjligen af de flesta torde göras, den nemligen:
Eger den nuvarande
Embetsmannapersonalen tillräckliga löner att lefva på?
Nödvändigheten af att gora en noga skillnad emellan dessa båda frågor; och tydligheten af att på dem icke alltid, ja jag tror man skulle kunna säga aldrig, samma svar kan följa, torde vara för en hvar klar; emedan, genom en felaktig organisation, Staten kan ega en tvåtill tredubbel
Embetsmannapersonal emot hvad som är behöfligt i och för utgörandet af de tjenster, som Staten nödvändigt fordrar, och således Embetsmännen, knappt betalda, möjligen kunna svälta, under det Staten icke allenast tillräckligt, utan till och med Öfverflödigt, betalar för de tjenster, som densamma fordrar.
— Då nu, efter hvad jag begriper af saken, den forsta frågan, eller den:
Betalar Staten för litet för de
Militär— tjenster den under freden nödvändigt behöfver uppfyllda, omöjligen kan besvaras med annat än:
Nej; så mäste man undersöka, om icke MilitärBefälets knappa löner äro orsakade af en öfverflödig personal, och t 2 * Den ai Maji e. m. och om icke, i händelse denna personal reduceras, de lönelillgångar, som finnas, blifva mera än tillräckliga.
Största beviset på, att hvad Staten ger Militären icke allenast vore tillräckligt för en efter tjensteutöfningen proportionerad personal, utan äfven är tillräckligt för den nu öfverflödiga personalen, är, alt då det begärde anslaget till löneförhöjningen uppgår till några och nittio tusende Riksdaler, Officerarne inom Armeen, till följd af genom lagöfverträdelser tillkomne högre accorder, få tillgodonjuta nära 200,000 R:dr mindre, än hvad de nu befintelige lönerne göra.
Beviset på, att den Officerspersonal, som nu finnes inom Armeen, är under freden öfverflödig, är, att, såsom jag tror mig veta, vid nästan alla Regementen 6 h 8 Officerare sällan eller aldrig inom Regementerne göra tjenst, utan ega andra ständiga commenderingar; och att det oaktadt tjensten inom Regementerne, ehuru ganska orättvist, bestrides af ett vida mindre antal Officerare, än som vid Regementerne njuta lön.
— Jag anhåller således, att StatsUtskottet, vid omarbetningen af tltlåtandet, måtte fästa uppmärksamheten på möjligheten, att för en behöflig
Officerspersonal bereda utvägar till tillräckliga löner utan Statens betungande med nya anslag.— Yid indeldta Armeens Infanteri skulle, efter mitt sätt att se, och till följd af de uppgifter jag gjort derom, att tjensten nu vid Regementerne bestrides af I Den 3i Maji e. m. i8r ett vida mindre antal Officerare, än söm njuta lön, tredje Bataljonens Befäl under freden kunna reduceras.
— Inom Cavalleriet visar organisationen af LifregementsHussarer ett det mest bevisande exempel af en öfverflödig Officerspersonal, då denna corps, bestående af 5oo hästar, eger en Chef, 2 Majorer, minst 2 Adjutanter, 8 Ryttmästare och 16 SubalternOfficerare, och Underofficerare i samma proportion, och detta blott emedan denna corps är organiserad på Esqvadroner med några och 60 hästar, ehuru, om icke alla, åtminstone de fleste öfrige indeldte Cavallerierne äro organiserade på dubbelt så starka Esqvadroner, Denna troupps ställande på 4 Esqvadroner skulle för Staten medföra en icke obetydlig vinst; och det är så jag åtminstone skulle önska få se en lönereglering verkställd.
Hvad Under-Officers-personalen beträffar, skulle jag tro, att hälften af hvad den nu gör, kunde reduceras; och jag anhåller att StatsUtskottet söker göra sig underrättadt, om, huruvida alla de till UnderOfficevares underhåll anslagne Boställen och Nummerlöner verkeligen äro använda till aflöning åt tjenstgörande Underofficerare. — Jag påkallar StatsUtskoltets uppmärksamhet på nödvändigheten, att, åtminstone hvad Befälet beträffar, söka tillvägabringa hvad man k ajlar Armeens ställande på fredsfot, hvarigenom möjligen en inkomst för Staten må kunna vinnas, i stället för beständigt öka - l j8j Den ai Maji e, m. de skattebidrag, i utbetalningen hvaraf Folket förr eller sednare, till följd af oförmåga, icke kan annat än svika.
Jag har vidrört Arméens accorder, och anser mig således pligtig, att något närmare yttra mig derom.
Jag finnér det vara mera än oklokt af Representationen, att bevilja anslag till löneförhöjning, då behofvet deraf är till en stor del förorsakadt af Oflicerscorpserne sjelfva, derigenom att de tvertemot accordsreglementet genom deras conventioner gifvit stabilitet åt de uppdrifne accorderne.
Jag yrkar, att StatsUtskottet måtte föreslå Ständerne, att till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan om utfärdandet af en Lag, som bjöd, att alla accorder, inom en tid af högst 3o år, genom Ofiicerscorpsernes egen försorg ovilkorligen skulle vara nerbringade till det belopp, som Accordsreglementet stadgar.
Hvad sedermera, efter den tidens förlopp, blir det klokaste att af Lagstiftande Makten vidgöra, är naturligtvis svårt, om icke rent af omöjligt, alt nu säga.
Men nog ville jag gerna tro, att Lagstiftande
Makten då kan hafva uppnått den grad af klokhet, att den, efter vidtagne åtgärder, att få de accorder, som då återstodo, afskaffade, stadgade en Lag, hvilken förbjöd att taga accord, och stadgade straff derföre såsom för procenteri.
Accorder kunna väl icke så lill vida afskaffas, att icke någon eller några, som vilja lemna sine inuehafvande tjenster, med andre åter, Den 21 Maji e. ra. i83 sorn vilja hafva och tro 6ig kunna få dem, sous main ingå handel derom; men det blefve för köparnes egen räkning, om de vid skeende afgång, då de blefvo säljare, icke träffade köpare, som ville betala, och således gingo i mistning af cjen ulbetaldte köpeskillingen.
Med ett ord, jag tror att dylika och andre dåraktiga företag ega uti sin egen ytterlighet det bästa och kanske enda correctivet; och att det sämsta af allt är, att, genom Accordsreglementen och conventioner, gifva stabilitet åt accorderne.
Om en och annan, som betalt en summa i accord, och vid afgåendet icke finge den åter, samt i följd deraf blef till sina affärer alldeles derangerad, så skulle andre förr eller sednare af någre förnyade sådane exempel ledsna vid en dylik dåraktig och skamlig handel.
— Jag anhåller att dessa anmärkningar må få åtfölja återremissen.
För att ej trötta med upprepande af hvad förut blifvit anfördt, får jag, under förutsättning att Utlåtandet blifver återremitteradt, blott förena mig med Friherre Palmstjerna, och instämma i dess Reservation rörande löneregleringen för indeldla Arméens Befäl.
Jag inskränker mig derföre till den anhållan, att Utskottet, vid ny pröfning af frågan, ville taga denna Reservation i noga öfvervägande. *84 Den 21 Maji e. ra.
Jag erkänner mig icke hafva den kännedom, som fordras för att ingå i alla detaljer af ifrågavarande Utlåtande; jag vill derföre blott göra några allmänna erinringar. —-
I alla constitulionella Stater anses det vara af vigt, att Armeen vet, det den för sin lön och underhåll, samt för hvarje förbättring deri, har att tacka den Lagstiftande Magten.
Då jag år 1815 föreslogen löneförbättring för de penningelöntagande, så väl Civilesom Militäre Embetsman, skedde det under vilkor af och med uppgift på sådane utvägar, som icke i betydlig mån ökade Statsutgifterne.
Dåvarande Statsutskott tillstyrkte Förhöjningen för de Civile efter bestämda grunder, men föreslog, att Ständerne borde öfverlemna åt Konungen att bestämma grunderna för förhöjningen för de penningelöntagande MilitärEmbetsmännen.
Jag tog mig dervid friheten erindra, att Rikets
Ständer sjelfve borde äfven bestämma grunderne för de Militära lönernes förbättring, och denna åsigt blef äfven så vida gällande, att Ständerne ingingo till Kouungen med en underdånig anhållan, att löneförbättring för de penninglöntagande
MilitärEmbetsmännen måtte verkställas efter samma grunder, som Rikets Ständer bestämt för Civilstaten.
Denna underdåniga anhållan, hvilken bordt anses såsom beslut i ett ärende, der Rikets Ständer hafva ensamt beslutande rätt, blef likväl idke Den 21 Maji e m. iakttagen, i så måtto, att då de Militäre liksom de Civile Embetsmännen, fnigo sin halfva lön utsatt i spannemål, beräknades denna till ett par Riksdalers lägre pris för de Militäre, ari för de Civile Embetsmännen.
I anledning häraf skulle jag, såsörn en enkel och billig utväg till löneförbättring för de penningelöntagande Militäre'Embetsman, som deraf äro i behof, vilja föreslå, att 1815 års Ständers underdåniga anhållan vid denna Riksdag förvandlades lill ett Rikets Ständers bestämda beslut.
En enda detaljfråga anhåller jag att härjemte få vidröra.
Af StatsUtskottets Utlåtande bar jag funnit, att de så kallade Surnumeräre SubaltérnOfficerare vid fndeldta Cavalleriet i Skåne, hvilka dock alltid varit uppförde på Stat, ännu hafva liela lö- * nen i contant, och icke fått tillgodonjuta Rikets Ständers beslut i8i5, att hälften borde beräknas i spannemål, hvilket ock föranledt den Kongl.
Propositionen, omen tillökning i anslaget för desse Officerare.
Jag får derföre föreslå, alt ehvad den Kongl. Propositionen i öfrigt bifalles eller afslås, dessa penningelöntagande Officerare må få tillgodonjuta, såsom alla andra, Ständernes Beslut vid 1815 års Riksdag.
Då jag tillföre ne angående hufvudprinciperne för den föreslagae löneregler ingea vid Arméen så ut - t i86
Den 3i Maji e. m. förligt yttrat mig, att jag nu ej har något att tillägga, vill jag blott korteligen återhämta åtskilligt af hvad jag förut upptagit och besvarat, och deribland den sats, som vi hört i dag här upprepas, att nemligen det af Rikets Ständers egen framställning vid sista Riksdagen skulle vara föranledt, att nu ytterligare tillskott fordras för Armeens Befäl.
Jag får härvid påminna, att på samma gång Rikets Ständer begärde en lönereglering för MilitärBefälet i allmänhet, anmälte de, att StatsVerket saknade tillgång till ytterligare tillskott för detta ändamål.
Behofvet må derföre vara så obestridligt, som helst, vet jag dock icke, hvartill sådane klagodagar, som denna, skola tjena; ty om ordningen att klaga i dag varit hos Militären, kommer den en annan dag till Landtmannen, en tredje till Fabrikanterne och så vidare.
Det torde blifva svårt att afgöra, hvilken har mesta skälet för sin klagan, och då ingen kan säga, hvar det skall tagas, som hvar och en yrkar måtte gifvas, uträttas föga med blotta höfligheten att ömsevis medgifva behofvet.
Emellertid bevisas bäst, genom denna ömsesidiga klagan, den allmänna oförmågan; ty kan man på ett naivare sätt, än dåde, som yrka förhöjning i sina löner, såsom skäl dertill uppgifva, att priset på säden så ansenligen fallit, kan man, säger jag, på ett naivare sätt bevisa, huru svårt det måste blifva för dem, sorn skola emottaga eller Den ai Maji e. ro. 187 bibehållas vid brukningen af jorden, att gifva ännu mera ifrån sig?
Hvad är då att göra, om icke att återgå till den egna kraften, som blifvit hos hvar och en nedlagd?
Jag hade derföre trott, att de förslag, som blifvit framställde att möta och uppmuntra denna kraftutveckling, och i hvilka man sökt genom tillfällens beredande till egen förtjenst för Militären ersätta bristen i Statens förmåga, medelst uppmuntran till sysselsättning med Landtmäteri eller dylikt, åtminstone förtjenat, att Utskottet deröfver yttrat ett omdöme, ,om än ogillande.
Deremot finnas desse förslag icke ens upptagne i Utskottets Utlåtande.
Der är blott fråga om lön eller contanter.
Endast för dessa har Utskottet haft ett öra; och detta förbigående af ett ämne, hvarpå Utskottets uppmärksamhet blifvit väckt, bar skett, under det Utskottet verkligen upptagit och godkänt förslag, som äro stridande mot den Kongl. Propositionen, och af ingen Riksdagsman blifvit väckte.
Propositionen innehåller i afseende på Wermlands FältjägareRegemente ett förslag till löneförhöjning, som var ämnadt egenteligen till förbättring af StabsCapitainernes löner.
Utskottets Utlåtande upptager deremot förslagsvis en disposition af det förhöjda anslaget, som hufvudsakligen kommer RegemenlsOfficerarne till godo, hvilka fått behålla sina Comgagni - i88 Den ar Maji e. in. revenuer.
Der finnes dessutom en disposition till Musiken vid samma Regemente af 5oo R:dr, hvartill ingen anledning blifvit gifven i den Kongl. Propositionen, eller af någon enskild Riksdagsman.
Det är likväl ett Rikets Ständers Utskott, som inlåtit sig deri.
Jag skulle åtminstone trott, att en Riksdagsmans förslag förtjena! samma afseende, som andras, hvilka, så vidt jag kunnat inhämta förhållandet i förevarande fall, ej äro Riksdagsman, eller såsom sådane det framställt.
Den gamla frågan, om det är bättre att borttaga eller bibehålla Indelningsverket, skulle inleda oss i en för vidlyftig discussion, hvilken så mycket mindre behöfves, som de fleste Militärer sjelfve, hvilka här yttrat sig, icke tyckas vilja utbyta det gamla Indelningsverket ens mot det erbjudne ytterligare årliga anslaget af 24,000 R:dr.
Man har förmodligen insett, alt det icke vore så vist handladt, att utbyta den gamla fastigheten mot en osäkrare lösegendom.
Det förefaller i sanning ganska märkvärdigt, att ingen tycks vara nöjd med Utskottets förslag, icke ens de, sorn hittills haft de svagaste lÖnerne, eller nästan mindre än intet, och hvilka åtminstone tyckas bordt vara belåtne, att få lika med de öfrige; men icke heller desse hafva varit nöjde med Utskottet.
Detta torde bevisa, att Indelningsverket ändock ej är att för - Den 21 Mnji e. m. 189 kasta, och att den enda återstående utväg är, att återgå till det tarfliga arbetsammare lefnadssätt landlmannen vanligen förer.
Men de fall och lefnadsomständiglieter, som göra det nödvändigt för indeldta Officeraren, att öfvergå till ett sådant lefnadssä't, kunna ej vara bundne vid vissa grader.
Jag inser således icke, hvarföre Utskottet velat utesluta Subalternerne från möjligheten att återgå till detta lefnadssätt.
Kanske skall behofvet förr eller sednare ändock göra det nödvändigt.
Af dem, som yttrat serskildta meningar inom Utskottet, kan jag ej neka, att Herr von Ileynne närmast öfverensstämmer med mig.
Innan korrt oell före nästa Riksdag komma de förderfliga Boställsarrenden att försvinna.
Derigenom skola olägenheterne i någon mån aflijelpas, och om man sedan, på sätt Herr von Ileynne föreslagit, jemkade boställena inom hvart Regemente, och såsom en annan Talare före mig, Herr Änckarswärd, yrkat, i allt möjligt återgick till det gamla, tror jag största delen af det nu öfverklagade onda kunna afvändas; och jag hemställer, om det icke är bättre, att, innan man ännu helt oell hållet vändt upp och ned på allt, taga sitt förehafvande något i betraktande, så att man dessförinnan kunde komma att inse, hvad som från början varit rätt beräknadt och anställda - igo Den 21 Maji e. m.
Jag vill icke upptaga tiden med att säga min tanka om de ämnen, som redan blifvit vidlyftigt discuterade, utan är det blott några ställen i förevarande Utlåtande, hvilka synas mig anmärkningsvärda, och som ej förut blifvit vidrörde, hvarpå jag anhåller alt få fästa Husets uppmärksamhet.
Utskottet säger, sid. 184.’ ”det har väl ”blifvit anmärkt, att indehlta Armeens Be”fäl kunde tili en mindre personal reduce”ras, än den, som i den föreslagna regleringen finnes upptagen; men då Utskottet ”i någon pröfning häraf ej kunnat ingå, har ”Utskottet skolat tillstyrka, att hos Kongl. '*Maj:t underdånig hemställan må göras om ”vidtagandet af någon sådan förminskning, ”der den lämpligen kan ega rum.”
Denna åtgärd synes mig i sanning sämre, än ingen, emedan antingen måtte väl Representationen för Styrelsen kunna uppgifva någon förändring, sorn den anser nyttig och verkställbar, eller ock bör den alldeles icke ingå med någon underdånig Skrifvelse.
Ty att blott påminna Styrelsen, att göra hvad den sjelf anser lämpligt, måtte på en gång vara det mest meningslösa, onyttiga och ohöfliga, med ett ord det mest opassande man kan tänka sig.
Beträffande sjelfva frågan, vill jag nu icke ingå uti någon undersökning om behofvet af ett visst PersonalBefäl i förhållande till ett visst antal troupp
Den 21 Maji e. m. *9* oell beväring; men jag har ej kunnat undgå att anmärka, att, då förslaget till organisering af indeldta Infanteriets Befäl svnes åsyfta likhet emellan Regernenterne, liar likväl denna likhet ej sträckt sig till mer än 18 utaf dem, då deremot 2:ne andra, nemligen de båda Skånska, fått en serskild organisation.
Om denna sednare skulle göras gemensam för alla 20, uppkom en besparing, enligt Utskottets aflöningsförslag, af mer än 4^,000 R:dr B:co; minskningen af Befäl blef summa 36, eller 2 på hvardera Regementet, nemligen en 3:dje Major och en 3:dje Adjutant.
Jag tror ej, att denna minskning i fredstid kunde åstadkomma någon märkbar afsaknad, enär erfarenheten af ålder visat, att 2:ne Majorer äro til 1 räcklige för Expeditionsföringen, och om vid exercistiderne flere BataljonsChefer behöfvas, kunna dertill för tillfället commenderas de äldste eller de skickligaste af CompagniCheferne.
Detta vore långt ifrån att för dem medföra något ökadt besvär, utan vore det tvärtom en nyttig och nästan nödvändig öfning, emedan de under krig alltid böra vara beredde att kunna förrätta denna tjenst.
Jag tror till och med, att det i militäriskt afseende vore rent af nyttigt, att icke så många Regementsofficerare uti fredstid funnos, ty då ett Regemente skulle sättas på krigsfot, och behöfva 4 eller minst 3 BataljonsChefer, borde dertill befordras de skickligaste af CompagniChe - Den ai Maji e. m. ferne, och detta vore för dem en standig väckelse, att vid sådant tillfälle finnas förtjent» af denne utmärkelse.
Dessutom tror jag, att det för Styrelsen i sådant ögonblick vore fördelaktigt, att ej genom förut skedda utnämningar hafva händerna bundna, enär det ej lärer kunna nekas, att i alla länder under en längre fredstid de militära befordringarne alltid i mer eller mindre mån afvika från de rent militära grundsatserne.
För öfrigt har jag ej kunnat undgå anmärka, att då Utskottets förslag till reglering vid flere Regementer upptager en större personal af CompagniBefäl än den nuvarande, så upplyser
Utlåtandet ej med ett enda ord detta förhållande.
Jag gör ingen anmärkning vid sjelfva förslaget, emedan jag tror, att denna tillökning af CompagniBefäl kan vara nyttig för försvaret, men det synes mig besynnerligt, att Utskottet ej omnämnt förhållandet, hvarigenom kunnat bända, alt någon mindre uppmärksam Representant, då han lemnat sitt bifall Lill denna punkt af Utlåtandet, hade trott sig blott bevilja högre löner för redan varande Tjenstemän, ehuru han i och med detsamma beviljat helt nya löner.
Ingen del synes mig mera ofullständigt afhandlad, än frågan om accorderne.
Utskottet säger, att ”då detta häfdvundna "missbruk ej utan de största uppoffringar å Den 2i Maji e. m. «93 ‘*5 Statens sida står att helt och hållit afskaffa, så bör det genom stränga föreskrifter inskränkas inom bestämda gränsor;” men Utskottet uppgifver icke, hvilka dessa stränga föreskrifter skola vara, ej eller, huru de skola erhållas, ännu mindre några garantier för deras efterlefnad.
Utskottet säger väl, ”alt Kongl. Majit lärer vara betänkt på utfärdandet af ett nytt Accordsteglemente;” men om också denna Utskottets förmodan öfvergått till fullkomlig visshet, eller redan gått i verkställighet, så frågar jag, hvilket} säkerhet derigenom ensamt vore vunnen?
Vi hafva erfarenheten af 1793 års Reglemente, sorn aldrig blifvit upphäfvit, och följaktligen ännu lagligen är lika gällande, som då det nyss var utfärdade Detta Reglemente åsyftar accordernes successiva förminskning, och likväl hafva desse i trötts deraf uppstigit till en mångdubbelt större summa.
Man säger väl, att myntet sedan den tiden försämrats, men man må beräkna rriynt-valvalionerne och mynt-försämringarne, huru man behagar, skall man likväl alltid komma till det resultat, alt summan af accorderne är större nu, än den var 17p3.
Hade vi ej denna erfarenhet om AccordsReglementets efterlefnad, tror jag, alt man genom blotta eftertankan borde kunna öfvertyga sig, alt förhållandet skulle blifva sådant, så länge det helt och hållit vore öfverlemnadt åt Regen25 H. i3 194 Den 21 Maji e. m. tens godtycke.
Yi måste komma ihåg, i hvilka förhållanden Regenter måhända ofta befinna sig, bestormade genom böner af de personer, som genom en eller annan utväg lyckats att förvärfva deras gunst.