Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. framställa följande gemensamma önskningar: 1:0 att, lill befrämjande af den inhemska produetionen mätte godkännas såsom hufvudsaklig grundsats: a) oinskränkt frihet att producera, utan afseende på qvalitet, qvantitet, tid eller ort, hvilkas bestämmande måtte åt den enskilda orntankan öfverlemnas; b) näringsfrihet eller rättighet för en hvar alt, till ostörd täflan med hvarje annan individ eller näringsclass, använda capitaler och skicklighet, ulan inskränkning af skråtvång; c) afskaffandet af all export-tull, hvilken egentligen verkar såsom en premie, betald från Sverige till uppmuntran för andra länders produetion; 2:0 att alla förbud mot införsel af främmande varor måtte, så fort rättvisan det tillåter, upphöra, och alla tullafgifter derefter hufvudsakligen grunda sig på stats-intrader. 3:o att sjöfarten, så väl med afseende å landets försvar som nationalrikedomens förökande måtte uppmuntras : a) genom undanrödjandet utaf alla onödiga controller och förenkling af de nödvändiga, så för den utrikes som inrikes sjöfarten; b) genom tullfri införsel af alla skeppsförnödenheter; c) genom en förändrad organisation af nuvar. consulatväsende, så att svenska sjöfarten måtte vinna fördelar, svarande emot de ofta betungande consulat-afgifterna; och slutligen d) genom navigations- och skeppsbyggeri-skolors snara inrättande i de orter, der rörelsen lemnar bästa tillfälle till praktisk utöfning af dessa vettenskaper.
Lades på bordel, Frih. von Kraemer, Robert, anförde skriftligen:
Ett af mig till K.
M. stäldt und. memorial, ronde stiftandet af ett större cent r al-land t_br uks-institut på Ulltuna ku n gs-1 adu gå r d, har af II.
Äl. nådigst blifvit 54 Den 4 Mars f. m. till R.
St:s StatsUtsk. rem i Herad t; men då detta mitt und. memorial blott vidrörer lmfvudfrågan, men ej utvecklar mina åsigter i deras helhet, och du dessutom här blifvit yrkadt, att alla motioner rör:de dessa vigtiga inrättningar böra i ett sammanhang bedömmas, begagnar jag den mig ännu medgifna mo.tionsrätten, att vördsamt fästa R. o. Ad:s samt resp.
MedStms uppmärksamhet på detta i jordbruksintresset särdeles vigtiga förslag.
Derigenom att blott det traditionella och urskilningslösa jordbrukssättet nu allmänneligen begagnas, isynnerhet af allmogen , som saknar ti lfa 1 le att lära något bättre, men har den vida öfvervägande största delen af Sveriges jord under sitt bruk, händer, att god jord nu per medium gifver 6:te kornet i äring, då den, väl odlad, skulle med mindre arbete kunna gifva det 8:de ä io:de kornet, hvilken inkomst vanligen lemnäs upplysta och driftiga ståndspersoner.
Differensen utgör en nationel förlust, så stor, att hela den beskattning skulle rikligen'kunna dermed b e t ä c k a s, som nu utgår af jordbruket.
— Är det icke då staten väldigt, att directe understödja denna näring, som är samhällsbyggnadens hörnsten?
Och månne icke statens på det hela ganska måttliga och inskränkta uppoffringar, medelst ett sådant understöd, skola mångtusenfaldigt ersättas?
Det ligger ett svårt fel, en verklig blindhet deruti, att moder nä r i n ge n så länge varit lemnad alldeles åt sig sjelf, med undantag af de lagar, hvarigenom den blifvit bunden och de statsbidrag, hvarmed man alltför ofta ihågkommit den; att man önskat och fordrat, att den skulle bära sig och förkofras, men högst obetydligt gjort för att genom upplysning och exempel, som dock, jemte nödig frihet och lätt afsättning af productionen, äro de enda rätta medlen att befordra detta ändamål, och att man således, gynnande bergsbruk, handel och öfriga näringar, af hvilka de flesta äro jordbrukets frukter, handlat emot modernäringen., alldeles som den jordbrukare sjelf gör, hvilken fordrar god skörd af sin jord , och behöfver det för att kunna hafva lugn, men uraktlåter att rätt och omsorgsfullt sköta sitt yrke.
Tiden till köld för, och glömska af detta modernäringens omisskänliga kraf, är förbi.
Man påminnes derom, när man ser populationens starka, årliga tillvext •— Sverige har på 3o år ökat sin folkmängd med ungefär 700,000 menniskor — sammanträngas i alla näringar, men mer än väl skulle behöfvas för jordbruket ensamt, hvilket dock, som det nu är stäldt, icke kan föda dem, hvarifrån åter brist och nöd — och till ganska stor del från denna — brott, fängelser, correct:s-inrättningar m. m. sig härleda.
Att fullfölja teckningen längre och ådagalägga, dels att från ökadt välstånd måste följa ökad trefnad, lifvad kärlek till fosterjorden och ökad kraft alt den för - Den 4 BI ars f. m. 55 svara, dels ock att rätta vägen till fyllande nf de behof, som samhälls-institutionernas tidsenliga utbildning ofelbart fordrar i jemt och nästan ärligt stigande, går fram icke endast öfver den stats-ekonomiska sparsamhetens, utan äfven öfver den helsogifvande enskilda idoghetens frugtrika område, är visserligen ej behöfligt, ty elen tänkande och uppmärksamme medborgaren betviflar det icke.
Det landtbruks-institut å egendomen Degeberg i Skaraborgs län, som en privat man anlagt, och staten med 5ooo r:dr b:co årligen hittills understöd t, utgör, så vidt jag kan erinra mig, det enda directa frikostighetsprof jordbruket fått af den lagstiftande makten röna; och denna hågkomst bör visserligen högt värderas, men den är ingalunda tillräcklig för det vidsträckta Sveriges hela behof i delta afseende.
Ett enda offentligt institut för landtbruket kan , i sjelfva verket, icke med större fullständighet motsvara sitt ändamål, än en enda litterär bildningsanstalt af större omfång kan vara nog för Sverige isin väg — i sjelfva ort-afståndet, som t. ex. för de nordligaste provinsernas innevånare företer lika många, kanske flera, svårigheter att besöka Degeberg, somför Skånes m. fl. landskapers innevånare, att färdas till Mögelin, eller andra landtbruks-institut i Tyskland, ligger emot inrättningens fulla framgång ett hinder, som för många, kanske de flesta, ynglingar och deras omvårdnad är afskräckande.
L den uppenbara omöjligheten, att på en enda local emottaga alla, som, sedan kunskapsbegäret är allmänneligen väckt, skulle samtidigt vilja vinna inträde i en sådan inrättning, ligger ett annat hinder; och i den sporre till kraftansträngning hos föreståndare och lärare, som taflan alltid åstadkommer och underhåller, finnes ett ytterligare ganska starkt skäl för förkastande af den tanke, att det enda landlbfuks-institutet vid Degeberg, i sydvestra delen af Sverige, kan vara tillräckligt för landels medlersta och nordliga provinser; hvartill än vidare kommer, alt om också — hvilket dock ingalunda är förhållandet — ännu ett landtbruks-institut verkligen skulle kunna så vida umbäras, att landthushållningen , ty förutan, skulle kunna gå framåt, måste dock det genom tillökningen lättade tillfälle att vinna ljus och riktig kunskap i den mest maktpåliggande af alla näringar, vara hedrande för statens omtanka och högst nyttigt för fäderneslandet, i det den nödvändigt skulle göra framstegen raskare, mindre partiella och mera allmänna, i samma mån lärares och elevers från alla trakter af Sverige antal förökes , hvilket ändamål väl måste med värma afses.
Det är derföre ock ganska långt skiljdt från min tanka, att institutet å Degeberg skulle blifva obehöfligt, derigenom att ett eller flera nya anläggas.
Tvertom anser jag det understöd, staten lemnar samma inrättning, böra bibehållas, och i mån af verkligt behof förökas, så framt sådana villkor dervid fästas, att inrättningens fram tida bestånd försäkras. 5G Den 4 Mars f. m.
Till ett sådant central—insLitnt nr Ulltuna kungsladugård, belägen invid den segelbara Fyrisån, ■§ mil från Upsala , och sålunda ungefär i medelpunkten af Sveriges medlerst» oell mera bebodda provinser, förträffligt passande, — Genom de numera så mycket lättade sjö-communicationerna både på Östersjön och Mälaren är tillträdet dit ganska litet kostsamt för de om kringliggande och äfven för rikets nordligaste landskapers innevånare.
Localen, såsom varande Statens egendom, medgifver äfven fullkomlig trygghet för en sådan inrättnings framtida bestånd, hvilket icke till fullo kan vara förhållandet med en privat mans egendom , enär den enskilda medborgaren äger i sin makt alt i morgon, om han så för godt finner, upphöra med hvad han i dag börjat, eller ock, om han det icke vill, kan af omständigheterna tvingas dertill.
Den kungsgården tillhöriga åkerjord är bördig och förträfflig; ängsmarken god och fullt tillräcklig.
I följd deraf kunna så väl boskaps-, häst- och fårskötseln, sorn åkerbruket der uppdrifvas till ett högst exemplariskt flor.
Tillfällen till nya odlingslägenheter äro väl ganska få; men denna omständighet kan omöjligen verka emot förslaget, helst en sådan blist på nya odlingslägenheter ofelbart mäste förr eller sednare in träffa å hvarje landtegendom, som skötes med verksam omsorg.
De saknas i öfrigt icke i trakten omkring Ulltuna och kunna der visas eleverna.
Denna kungsgård är omgifven af 3:ne kronoparken, der trakthuggning och skogshushållning i systeme är införd , och således äfven i detta fall praktisk undervisning tillgänglig för eleverna.
Närbelägenheten till universitets-staden och dervar. lärare i praktisk ekonomi, botanik, chemie och fysik är gagnande för en sådan inrättning, och tillfället att få se landtbruket, sådant det hos oss kan och bör vara, torde kunna leda mången studerande ynglings håg till sysselsättning med delta vackra yrke, och draga den från det hittills öfverflödande begäret, att söka ett knappt och med många medsökande omtvistadt bröd i statens tjenst; hvaraf behofvel ock måste minskas, i samma mån jordbruket kan draga till sig obemedlade ynglingar med bildning och kunskaper.
Ulltuna kungsgårds användande till ett landtbruks-institut, så följer af sig sjelf frågan om sättet, huru detta användande må bäst ske.
I egentliga detaljer kan jag icke nu inlåta mig, men anser dock för min del, att till en början arrende-beloppet af kungsgården, utgörande 6o3 t:r spannmål eller omkring 4°00 r;d>' b:co i 5 år, från oell med 1841 , bör afsätlas till grundfond för ett landtbruksinstitut derstädes, ehuru räntan af det derigenom uppkommande capital af omkring 20,000 r:dr b:co visst icke ensam kan blifva för ändamålet tillräcklig, utan ovillkorligen fordrar tillökning af årliga anslag.
Det är derjemte min fasta Den 4 Mars f. m. 57 öfvertygelse, att föreståndarens och lärarnas löner böra omedelbart utgå från statsverket, och framdeles anslås dem lill så tillräckligt belopp, att platserna blifva eftersträfvade af män med utmärkt skicklighet och nit, emedan inrättningen eljest blifver en halfhet, som i sig sjelft från början bär fröet lill sin upplösning, hvilken åter otvifvelaktig! måste medföra den största skada, ej blott derigenom, alt läroverket förfelar sitt ändamål, utan ännu mera derigenom, att en sådan förtvinande bildningsanstalt nödvändigt skall såsom sådan af allmänheten bedötnmns och såmedelst gifva luft och föryngrad kraft åt det storn parti, som —af grundsats eller af maklighet — i landtbruket är stationärt, och sedan derigenom för lång lid återhålla de förbättringar i yrket, som andra orters erfarenhet
Isinge sedan gillat och hos oss jemväl kunde och borde göras hemmastadda; att bast synes vara det kungsgårdens egen reveny alldeles icke inblandas i denna aflöning annorledes, än medelst fondens årliga förstärkning, tills den upphunnit sitt maximum, utan utgår för sig såsom en vanlig arrende-afgift, till det belopp, hvilket af nuvar. arrendator erlägges, helst detta synes vara förenligt, å ena sidan, med Kronans skäliga rätt, och å den andra, med arrendatorens billiga utkomst; att denna afgifts årliga erläggande, jemte ansvar för underhållningsskyldigheten, enl. lagligt contract, kunde och borde öfvertagas af inrättningens föreståndare, hvilken deremot finge lill sin egen förmån använda det öfverskott i af kastningen, som kunde blifva en följd af hans omtanka och kostnad vid gårdensskötsel, hvadan denne borde, på ömsesidigt billiga villkor, försäkras om orubbad dispositionsrätt för längre lid, dock icke utöfver den lid han innehade sitt föreståndarekall; alt läroämnena vid inrättningen borde blifva agronomi, agricultur, vextcultur och trädgårdsskötsel, husdjurens behandling, ekonomi, landtegendoms värdering och elementer11a af de till landtbruket hörande hjelpvettenskaper, jemte en skola till inhemtande af kunskap i de för allmogen mest nödvändiga och nyttiga slöjder, samt en större verkstad för tillverkning af sådan ftdlgod jordbruksredskap 111. m., efter nya och fullgoda modeller, sorn för hand kan åstadkommas; och att, i dessa afseenden, en fullständig och jemväl i efterlefnaden möjlig instruetion bör utarbetas af sakkunniga män, och föreståndaren samt lärarne lill åtlydnad meddelas.
Besinnar man, att alla medborgare-classer äro på det lifligaste intresserade i hastig och riktig förkofran af den näring, som är samhällets pålitligaste stöd; så finner man den liushållningsprincip, enl. hvilken man skulle vilja spara några tusende r:dr, i stället att använda dem till befordran af samma närings allmänna blomstring inom fäderneslandet, vara alldeles otänkbar och förkastlig.
Statens, på det rikaste godtgjorde kostnad, blifver, i alla fall, både i sig sjelf 3 H. 8 58 Den 4 Mars f. m. och relativt till dess utgifter för andra angelägna läroverk, högst obetydlig, ty för ett helt rike kan väl icke en årlig summa af 8 å 10,000 r:dr b:co annorlunda anses; och iner än detta belopp konuner säkerligen icke alt behöfvas
Med anledn. af hvad jag här vördsamt framställt, är min ödmjuka anhållan, att R.
St. täcktes storsinnadt bevilja; i:o att Ulltuna kungsladugård ined dertill hörande ägor och byggnader, då nuvnr. arrende-contract tilländagå!', eller den i4 Mars 1848, öfveriåtes lill inrättande deistädes af ett större central-landtbruks-institut, öppet för elever från alla Sveriges provinser, och att således ny utarrendering af denna kungsgård, hvilken författningsenligt bör år 1845 eller sednast 1846 för sig gå, kommer att inställas; 2:0 att 5 års arrende från och med 1841 af kungsgården få uppbäras och förräntas af Upsala läns hushållningssällskap, med solidarisk ansvarighet, lill bildande af en grundfond för nämnde landtbruksinstitut, hvilken fond sedermera årligen kommer att ökas med en summa motsvarande det nuvar. arrendet, till dess denna fond uppnått sitt maximibelopp, så att alla omkostnader i och för detta läroverk må, utan alla statsbidrag, af grundfondens räntor derefter kunna bestridas; 3:o att, med ledning af den erfarenhet, som redan blifvit inhemtad, och än ytterligare kan inhemtas , dels af Degebergs, dels af andra godkända landtbruks-instituters organisation och förvaltning, ett förslag utarbetas af sakkunniga män lill reglementariska stadgar, lärares antal och aflöningssätt m. m., att framläggas för rikets näst-sammanträdande
Ständer till behörig granskning och antagande, och att på förhand alla förberedande åtgärder vidtagas, så att
Ulltuna central-landtbruks-institut vid kungsgårdens tillträde må kunna genast sältas i kraftfull verksamhet för sitt stora ändamål.
Jag anhåller vördsamt att denna min motion må meddelas Rikets öfriga Ständer, samt till StatsUtsk. blifva remitterad.
Frih. von Kraemer, Robert, uppläste vidare följande arne motioner: I.
Ehuruväl upplifvandet af stä mmo-böterna, hvilka, enl. K. M:s och Rikets Statscontors kungörelse af d. 8 Dec. i836, böra utgå med 12 sk. b:co af hvar och en, som sina krono-utskykler i föreskrifven tid och ordning icke inbetalar, utan afseende på debet-sedel0 s summa, haft ett ganska fördelaktigt inflytande på uppbörden, har dock det ringa bötesbeloppet egentligen endast inverkat på de mindre Ben 4 Mar* f. m - 59 förmogna af de skattskyldiga, af lättfattliga skäl.
Ett sådant förhållande är icke allenast i högsta grad orättvist, utan kan äfven medföra betydliga förluster för K. M. och Kronan, då de större uppbördsposterna vanligen erläggas utan den controll, som vid uppbördsstämma!] iakllages.
Med anledning häraf får jag vördsam! föreslå, att för hvarje debetsedel, som icke i föreskrifveu tid och ordning blifvit inbetald, uppgående till och med 12 r:dr b:co, stärnmoböterne oförändrade bibehållas vid 12 sk. b:co, men att desamma ökas för hvarje full skatteriksdaler derutöfver med 1 sk. b:co; dock så, alt fördelningen af stämmoböterna bli fver, som hittills, emellan uppbördsmannen och församlingens fattiga, till hälften ut hvardera. 2.
Den vigtiga sa 11 pe t er-binäringen bär, genom tid efter annan nedsatt lösningspris, blifvit för landtmannen mindre lönande, men utgör dock ännu för en del af Rikets provinser en ganska väsendtlig inkomstkälla.
Förar i838 uppgick nemi. sultpetter-tillverkningen inom Riket till 28,968 lisp., och deraf ensamt för Westerbottens
Ian till i4,t3y lisp., för Norrbottens län till 2,g54 lisp., för Kronobergs län tili 2,512 lisp., för Upsala län till 1,294 ^SP- °- s- v- — Angeläget är derföre, att tillverkningen af saltpetter, hvarpå, i händelse af krig, Rikets sjelfständighet till en icke obetydlig del hvila r, icke ytterligare motarbetas genom förluster, dem tillverkaren vanligen ei äger nog insigtér att undanrödja.
T ig §:n af reglementet för förvaltningen af saltpcttcrärendena i Riket af d. 17 Mars i832, föreskrifves sattet, huru p.röfniogen af den levereringsgillda saltpetlerns hall och beskaffenhet skall verkställas; men då detta sätt, efter min öfvertygelse, å t mi aston e J eni nar rum för godtycklighet, får jag härå vördsamt fasta uppmärksamheten. — Jag har mig nemi. bekant, att en enkel chemisk process till vinnande af ett noggrann! bestämmande af rabatten blifvit af saltpettersjuderi-directeuren Edman föreslagen, hvarigenom saltpetterns oarter lätteligen kunna af hvem som helst utrönas, och vida säkrare, än det s. k. eldprofvet, hvilket dock nu vanligen användes.
Jag anhåller derföre vördsamt, i följd af detta nu uppgifna förhållande, att sedan Ekon.Utsk., till hvilket denna motion troligen remitteras, inhemtat upplysningar om olägenheterna af nu gällande profningssätt, och de fördelar directeur Edmans synes mig äga, en förändring i de reglementariska stadgarne, huru levercringsgilld saltpetter ska. bedömmas, må lagenligt tillvägabringas, till säkerhet, så vä för tillverkaren, som för krutbruken.
Lades på bordet. 6o Dea ^ Mars f ra.
Hr af Ulir, Gustaf, anförde skriftligen: Siiir.sk jande begagnar för närvar., till local för sin skola, det K. M. och Kronan tillhöriga f. d. Catharina bränneriet på Södermalm.
Såsom ledamot af sällskapets direction, har jag inig bekant, att directionen ingår med en lind. anhållan om K. M:s nåd. förord hos R.
, till betryggande af sällskapets besittningssrätt till denna local, så länge sällskapet fortfar, att för sitt ändamål, vexelundervisningeus befrämjande, densamma begagna.
Directionen t vi fia r hvarken på erhållande af K.
M:s nåd. förord hos R.
St., ej heller på deras bevågenhet för denna sällskapets angelägenhet, helst det är genom statsbidrag, som det blifvit sällskapet möjligt, att utom de löpande omkostnaderna i och för undervisningen m. m. bestrida jemväl de större kostnader, som varit oundvikliga för husens ombyggnad eller förändring, ifrån bränneri-inrältning till läse- och qvinnoslöjd-skoior; men jag har dock , i samråd med directionens öfriga ledamöter, ansett mig böra , före motionstidens slut, påkalla Ståndets kända nit för bildningens spridande till de lägre samhällseiasserna.
Det är för detta ändamål, som sällskapet begagnar localen, och som sällskapet önskar, att om dess besittningsrätt blifva betryggadt.
Åberopande jag i öfrigt de närmare upplysningar, som åtfölja directionens und. anmälan hos K. M. En annan anledn., att i samma riktning påkalla R.
St:s välvilja, förefinnes i K. M:s nåd. propos. om folkskolor, uti hvilken propus K. M. föreslår, att ett seminarium för bildande af skollärare må inrättas i hvarje stifts stad.
Det är just i anledn. af det behof K.
M. här i nåd antydt, som sällskapet redan för 10 år sedan icke blott anordnat skolan med särskildt afseende på, att till lärare i folkskolor bilda ynglingar, som dertill anmäla sig, isynnerhet sådana som uppehålla sig i Stockholm, för att vid musikaliska akademien bildas till klockare; utan sällskapet har jemväl, och för att göra metoden känd och hyllad äfven af unga män med högre bildning, såsom unga prestman och gymnasister, uppmuntrat sådana till lärometodens inhemtande vid skolan, medelst i sådant afseende erbjudna understöd och förmaner, såsom små stipendier, fria husrum o. s. v. Sällskapets skollärare har, dels genom enskildt» medel. dels genom contant» bidrag af sällskapet, blifvit satt i tillfälle, att genom en resa i Tyskland och Danmark inhemta kännedom om vexelundervisnings-metodens framskridande i dessa länder, hvarom en interessant berättelse kommer att tryckas.
Sällskapet har, genom utåt betande och tryckning af tabeller och skolböcker, samt genom gravering af kartor och förskrifter undangjort de betydligaste förberedelserna för sådana skolor eller seminarier.
I anledn. af allt detta , vågar jag vördsamt hemställa, om ej Stockholms Den 4 Mars f. ra. 61 stad, i andra afseenden betraktad såsom ett särskildt stift, ägande sitt särskildte Consistorium och Gymnasium, må äfven i afseende på behofvet af bildningsanstalt för lärare i de många folkskolor, som behöfvas för mängden af dess dels fattiga, dels vanvårdade barn, anses lika med ett stift.
Behofvet för Stockholm i detta afseende, kan väl genom sällskapets skola, anses för närvar, vara uppfyldt, och det är icke min mening, att hvad R.
St. kunna komma att anslå för sådana seminariers anläggning i stift-städerna, äfven må i någon mån komma vår eller sällskapets skola till godo.
Deremot hemställer jag vördsamt, huruvida ej sällskapets skola må anses lika med seminarierna i slift— städerna, i afseende på dess underhåll och utveckling.
Skäl till denna hemställan hoppas jag förefinnes i det föreg:de , och får dessutom erinra, att emedan Stockholm på ett ställe förenar de flesta bildningsanstalterna, såsom fria konsternas akademi, technologiska institutet, veterinär-inrättningen, skogs-institutet, trädgårds-föreningen m. fl., hvilka alla erbjuda tillfälle tilL en mångsidigare bildning, än något annat ställe, och hvilka alla derigenom göra Stockholm mera än någon stift-stad till en samlingsplats för samhällets unga söner; så måtte det ock vara för hela samhället en vigtig angelägenhet, att en bildningsanstalt för lärare i folkskolor här icke blott finnes, utan att den så fulländas, att den alltid blir en föresyn för sådana.
Medan jag har ordet, begagnar jag tillfället att upptaga en till mig enskildt, i anledn. af denna motion, gjord anmärkning af en ledamot i directionen för vexelundervisningen, emedan samma anmärkn. kunde göras af någon bland Representationen.
Han fruktade nemi., att någon kunde erinra, att t. ex. de ynglingar, sorn uppehålla sig i Stockholm, äfvensom andra dervar. personer, icke skulle egna särdeles uppmärksamhet åt vexelundervisnings-skoian.
Detta är sant; men det är likväl troligt, att den, som kommer till Stockholm, någon gång af nyfikenhet, om ej eljest, föres till skolan, och finner han då der något, som interesserar honom, meddelar han i sin hembygd kännedom derom, och sålunda kan nytta af inrättningen spridas, just genom de många ynglingar, som för andia ändamål, än inhemtande af kunskap om vexelundervisningen, vistas i Stockholm.
Lades på bordet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m.
Ia fidem protocolli, F. O. Silfver stolpe. 02 Den 4 Mars c. ra.
Plenum kl. 6 e. in. Justerades 3 prot.-utdr., innefattande R. o. Adis denne dag fattade beslut.
Justerades pleni-prot. för den 19 sist].
Hr von Hauswolff, Carl Ulrik, hade, i anledn. af dess uti samma prot. afgifne och nu åter uppläste yttrande, inlemnat följande anförande:
I anseende till förekomna omständigheter — hvartill hörer, att jag inser det numera vara oriktigt att belasta R.
St:s Utsk. med flera mål, enär de näppeligen kunna medhinna att behandla de allra angelägnaste af de 1000 redan inlemnade motioner, om ej närvar, riksdag skulle komma att utdragas lill en alldeles oskälig längd; vidare att jag bör förmoda att ön St.
Barthelemy’s förhållanden i totalitet, vid ett annat tillfälle och under en officiel framställning, komma att R.