Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. yttrar väl att det blifvit öfvertygadt om behofvet af att verksamma åtgärder ofördröjligen vidtagas, på det icke af ifra— gavar:de arbetspersonal måtte bildas en lös befolkning, men jag kan derföre icke finna att Utsk. framlagt några facta, som ådagalägga behofvet af nyssnämnde åtgärder.
Om man genomläser de i detta ämne väckta motioner, på grund af hvilka Utsk. fattat sin öfvertygelse, linner man att den högvördige ledamoten af PresteSt. visserligen i mycket starka färger utmålat det förhållande, som eger rum med de arbetare, hvilka vid allmänna arbeten äro anställde, men om man är närmare invigd i dessa förhållanden, måste man ovillkorligen finna att hans målning är mycket öfverdrifven.
Förmodligen har han hemtat sin erfarenhet från Strömsholms kanal, der kronoarbetskår finnes och hvarifrån jag har mig bekant att, i anseende till arbetets långvarighet, det annars ovanliga förhållandet inträdt att arbetarne samlat kring sig sina familjer, hvilka möjligen icke erhålla all den religiösa och sedliga vård, som med samhällets fordringar kan stå tillsammans, men jag vet tillika, att Direkt, för Strömsholms kanal-bolag ingått öfverenskommelse med Presterskapet i orten för att derigenom bereda nämnde arbetare en sådan vård.
Den högv. motionären har föreslagit, att åtskilliga åtgärder skulle vidtagas, hvilka Utsk. för sin del icke ansett sig böra förorda.
Jag skulle också tro att dessa åtgärder äro obehöfliga om man tillser att nu gällande författn:r iakttagas.
Författnin rör:de försvarslöse personer säger nemi.: »Försvarslöse personer
Den 11 Februari.
351 få icke begifva sig utom sin socken eller stad utan pass eller skriftlig tillåtelse af tillsyningsman att besöka angränsande ort, hvilken tillåtelse får lemnäs på högst en veckas tid; anträffas han å annan ort än den passet eller beviset angifver eller befinnes utan pass eller bevis, ega tillsyningsman att honom häkta och antingen försända till närbelägen hemort eller hos Konungens Befalln:sh. skyndsamt anmäla.»
På grund så väl af denna som andra författn:r följer också att ingen arbetare i allmänhet anmäler sig utan vederb. prestbetyg, och detta prestbetyg mottages af arbetsbefälet samt förvaras och påskrifves vid arbetarens afgång.
Den högv. motionären yrkar alt arbetarnes barn, som hunnit skolåldern, af ortens presterskap ej allenast skola erbjudas, utan äfven tillhållas att begagna närmaste folkskola i orten och att hvarje arbetare som sådant åstundar, mg. erhålla delaktighet af kyrkans förmåner, der han i arbete sig uppehåller.
.lag tror icke att
Presterskapet någonstädes förnekar dem dessa förmåner och för öfrigt innehåller Kongl. Förordn. ang:de fattigförsörjningen föreskrifter hvilka gifva anledn. förmoda att dessa icke kunna vägras dem.
Deri heter nemi.:
»Hvar som i sitt hus eller å sina egor mot tager någon från annat samhälle anländ person, gore derom, så vidt personen så länge qvarstannar i stad, inom 3 dygn, och å landet, inom 14 dagar, anmälan hos Faltigvårds-styrelsen, vid äfventyr att, derest personen under vistandet hos den, hvilken sådan anmälan ålegat, kommer i behof af understöd, detsamma bör till dess anmälan sker och under första månaden derefter, bekostas eller ersättas af den församling.
Beflnnes någon som icke har sin försörjningsort inom det fattigvårds-samhälle, der han sig uppehåller i behof af understöd, lemnäs detta afFattigvårds-styrelsen efter samma grunder, som äro antagna för underhållet af dess egna fattiga», samt på ett annat ställe: »För tjenstehjons och statfolks samt fabriks- handtverks- bruks- och grufve-arbetares jemte deras hustrurs och hemmavar:de barns försörjning ansvare husbonde under den tid arbetsaftalet eller kontraktet gäller.»
Således ega äfven de ifrågavar:de fattiga eller lösa personerne att åtnjuta fattigunderstöd hvartill måste höra kyrkans förmåner och andlig vård.
För öfrigt innehåller samma Förordn. att »barn som tillhöra fattigvården skola kristligen upfostras äfvensom stadig bostad bör dem beredas.»
Nu tillhöra väl nämnde arbetares barn egentligen icke fattigvården i den trakt der arbetaren för tillfället sig uppehåller, men en följande punkt i Förordn. föreskvifver, såsom förut är nämndt. att om också icke barnen tillhöra kommunen, dock sådan vård skall dem lemnäs, der de sig uppehålla, Jag anser derföre att, utom de författmr som nu finnas, några nya förfaltmr uti ifrågavar:de riktning icke äro af behofvet påkallade.
Hvad den särskilda (örfallning beträffar, hvilken den högv. motionären påyrkar, så anser jag att den svårligen skulle kunna tillämpas eller leda till något gagn, ty om icke Presterskapet i 352 Den 11 Februari. orten åt ifrågavar:de arbetspersonal kan lemna nödig vård, är det icke sannolikt att
Consistorierne under nuvande förhållanden kunna föranstalta om någon annan.
Hvad nu den hederv. motionärens i BondeSt. anförande angår, så har jag varit i tillfälle att ännu närmare lära känna det förhållande lian påpekat.
Han yttrar: natt de i hans ort för sådane arbeten använde personer till största delen kunna hänföras till den lägsta moraliska ståndpunkt och äro samlade från alla möjliga landsorter.n
Detta är alldeles icke sannt.
De arbetare, hvilka vid jernvägen blifvit använde, hafva till största delen utgjorts af ortens befolkning, och sådan denna är, sådana hafva äfven arbetarne varit.
De hafva nästan alla företedt prestbetyg och oordningar hafva högst sällan förekommit.
Visserligen har man vid en sockenstämma funnit sig föranlåten fatta beslut om att ingå till Chefen för Statens jernvägsbyggnader med begäran om tillsättande af särskilda ordningsmän för jernvägsarbetarne, men det uplystes också vid en sednare sockenstämma att alldeles icke några så samhällsvådliga eller i religiöst och sedligt hänseende genom exemplet förstörande oordningar som upgifvits egt rum, utan endast några enstaka fall af fylleri och kortspel, hvilket icke gerna kan undvikas der en större menniskomassa af lägre bildningsgrad finnes församlad, äfvensom att det egentligen varit församlingens egna medlemmar, som varit orsaken dertill, enär enskilta husegare uplåtit sina hus för dylika samqväm, och sockennämnden ej vidtagit någon åtgärd till motarbetande deraf.
Samme motionär säger äfven »att nämnde arbetares vanliga tillflykt efter slutadt arbete vore bränvinsflaskan och kortspelet.»
Visserligen händer någon gång att fylleri och kortspel ega rum; men så länge arbetet går bra, och arbetaren förtjenar, så är han uptagen af arhetet från kl. 5 om morgonen till kl. 8 om aftonen, och har hvarken krafter, håg eller tid till dylika förströelser, och detta är blott undantagsfall.
Motionären föreslår »att ecklesiastike tjenstemän måtte, på lämplige stationer, för den talrika arbetspersonalen vid jernvägsarbetena anstaltas.»
För min del tror jag icke att sådana tjenstemän skulle mycket uträtta.
Arbetarne äro nemi. spridda på en lång vägsträcka och man kan visserligen påbjuda att de skola samlas till gudstjenst, men svårligen lärer man kunna tvinga dem att inställa sig.
I vårt land är i allmänhet icke brist på kyrkor och arbetare hafva tillfällen att deltaga i den gudstjenst som der hålles, och äfven om kyrkan icke rymmer alla. så väl församlingsboer som arbetare, på en gång, gifves likväl alltid tillfälle för ett nitälskande presterskap att se deras religiösa behof till godo genom dubbel gudstjenst.
Men några särskilde tjenstemän anser jag icke blifva till något egentlig gagn; ty arbetspersonalen består till den betydligt större delen icke af personer, som hela året om sysselsätter sig med detta arbete, utan af sådane, som deltaga deri en eller flera månader, som hafva sina hem Dell 11 Februari. 353 sina hern oell familjer i grannskapet och begifva sig till dem ofver Söndagen.
För öfrigt, om man genom tillsättande af eckleMastikc tjenstemän sökte att af arbetarne bilda särskilda församlingar, skulle man just genom en sådan åtgärd framkalla den lösa befolkning, som man vill motarbeta; ty då kunde man icke neka arbetarne att i denna församling låta uptaga qvinnor och barn.
Sådant är nu icke förbållandet; ty nu söker man så mycket som möjligt afskilja alla lösa personer.
Dem, som icke kunna förete vederbörligt betyg, eger sockennämnden och K.
Bef:sh:de rätt att bortsända från arbetsorten.
Det är således genom arbetsbefälet.
Sockennämnderncs och K.
Beftshtdes gemensamma försorg, som jag tror att upkomsten af denna såsom samhällsförstörande så mycket fruktade lösa befolkning bäst motarbetas.
För öfrigt kan jag icke inse huru äfven den bästa värd i sedligt och religiöst afseende skulle kunna göra denna arbetspersonal mindre lös.
Utsk. har vidare yttrat, ratt arbetsbefälet, äfven emellan arbetstiderna, borde egna omsorgsfull tillsyn åt manskapet och vaka öfver iakttagande af ordning och sedlighet samt jemväl i öfrigt, i afseende å samma manskap, iakttaga de åligganden, som i fråga 0111 militärtrupp tillkommer befälet.n
Detta är en vacker tanke, men den låter sig ty värr dock icke realisera; ty ma,n har icke de band på arbetarne, som befälet har öfver en militärtrupp.
Med arbetaren gör man endast upp arbetskontrakt och han upfyller det, hvarefter man icke vidare har att öfver honom befalla.
Dessutom föreslår TJtsk.: ”att man borde dagligen samla arbetarne till förrättande af morgon- och afton-andagt."
Detta kan låta sig göra och göres ofta på sådana ställen der befäl är tillstädes och en större styrka är samlad; men om man icke har pålitligt befäl tillstädes på hvarje arbetspunkt, när sådan bön skall göras, hvilket är omöjligt t anseende till arbetspunkternas spridda läge, är mycket att befara att en sådan föreskrift stundom komme att ge anleda. till hädelse i st. f. andakt.
Gudstjenst bör ega rum, der så lämpligen sko kan; men att utfärda detaljerade författn:r derom, fruktar jag icke är rätt; ej eller tror jag att en sådan förfaltn. skulle komma att efterlefvas.
Utsk. säger slutligen ratt Utsk. saknar nödig kännedom om förhållandenan, och detta, tror jag, är det sannaste Utsk. har sagt.
.lag uprepar, att II. St., en), min åsigt, innan de afgifva ifrågavartde skrifvelse, böra vara fullt förvissade om behöflighetcn och lämpligheten af de deri begärda föreskrifter; i annat fall uptattes K.
M:s tid onödigtvis och R.
St. nedsätta derigenom sin egen värdighet, hvilket bör undvikas.
De största fienderna till sedlighet och ord ning vid allmänna arbeten äro utan tvifvel lönnkrngarne, och dessa motarbetas bäst genom sockennämnderne och tillförordnande af länsmän, som ega verkställande makt och rätt att ögonblickligen ingripa i denna olagliga handtering.
Arbetslöshet är också en af de mäktigaste orsakerna till oordningar.
Arbetsbefälet har lil II. " 23 354 Den 11 Februari. icke något annai band på arbetaren än alt upsäga honom från arbetet, när han icke upför sig ordentligt.
Det är just närtlera arbetare blifvit från arbetet skiljde, när de återfått sina prestbetyg, och skola afgå från orten, som dordningar mest upstå, ty då har man vidare intet band på deni och känner deni icke hvarjemte medvetandet derom gör dem djerfvare.
Detta kan endast förekommas genom en vaksam polis, samt genom sockennämndens och arbetsbefälets öfverensstämmande verksamhet.
För min del är jag öfvertygad om att om de auktoriteter som finnas nemi. arbetsbefäl, sockennämnder, Presterskap och K.
Bef:h:de hvar i sin stad upfylla sin pligt, man icke behöfver befara några särdeles olägenheter af ifrågavaride slag genom allmänna arbeten med de författnir som redan finnas och att icke eller då några nya äro behöfliga.
Jag yrkar afslag å Betiinkrt.
Vid genomläsandet af detta Betänk, har jag med särdeles intresse fästat mig vid Biskop Fahlcrantz motion.
Han yttrar deri på ett ställe »jemte de fördelaktiga förhållanden, som arbelsförtjensten frammanat, företer sig äfven den sorgliga åsynen af det stora antalet kyrkans barn, som blifvit främlingar för kyrkan, under mångä är icke egt den ringaste förbindelse med henne, och förvildats genom sin liknöjda hängifvenhet åt det omgifvande förderfvet och det deraf följande hemska tillståndet af misströstan om sig sjelf.»
Jag har visserligen icke någon erfarenhet att åberopa i detta afseende; men så mycket vet jag, att det är synnerligen angeläget att man vårdar sig om folkets religiösa och sedliga upfostran.
Vid alia de stora arbetsföretag, sorn å landet verkställas s å väl af Staten, som af bolag och enskilde personer, hvilka senare arbetsföretag ökat sig till en sådan grad, att del icke är sällsynt finna enskilda personer, de Jer använda flere 100:de arbetare, befinnes i allmänhet arbetaren vara öfverleinnad helt och hållet åt sig sjelf och i saknad af den tillbörliga eftersynen och omvårdnaden i religiöst och moraliskt afseende.
Följden häraf är också allmänt känd och behöfver således icke här uprepas.
Men då jag närmare granskar Biskop
Fahlcrantz’ motion finner jag att han i sina motiver gått vida längre än han reglementera! för i sin »särskilda författn.»
Han säger nemi. under Litt. a) »att vid kronans eller af Konungen oktroyerade bolags arbeten, ingen arbetare må antagas, hvilken ej kan förete sådant betyg från Presterskapet i sin hemort, som i första punkten säges.»
Denna föreskrift bordo lyda så: »att vid kronans, eller af Konungen oktroyerade bolags eller enskildes arbeten, ingen arbetare etc.»
Vidare heter det under Litt. b) »att arbetare. som ej längre tid än 3:ne år varit vid arbete af förenämnde beskaffenhet utom sin hemort använd, fortfarande eger rätt till skattskrifning och församlings gemenskap i hemorten.»
Detta är ett undantagsförhållande som skulle bryta emot den sista fattiglagstiftningen.
Under Litt. c) yttrar han »att arbets - Den 11 Februari.
355 befäl eller direktion åligger att hos vederb.
Konsistorium anhålla om förordnande af predikant för arbetsmanskapet.»
Denna borde hafva följande lydelse: ratt arbetsbefäl, direktion eller arbetsgivare åligger att då arbetsfolkets antal öfverstiger 100 personer och då arbetet synes komina att fortfara öfver en månad etc.»
Det finnes således bristfälligheter i Biskop Fahlcrantz’ förslag, hvilka göra att det icke i sin helhet kan antagas.
Detta har Utsk. äfven funnit; men det har i sitt Betänk, kommit till en slutsats, hvilken jag tror vara stridande mot motionärens syftemål.
Deri tillstyrker Utsk. nemi. ratt R.
St. mätte till H. M. ingå med underd. anhållan, att lämpliga föreskrifter må ineddelas för beredande af religions- och sedlighetsvård åt den personal, som användes vid de arbeten af större omfång, hvilka utföras antingen af Staten eller af enskilda bolag med bidrag af statsmedel.»
Här borde stå »af Statens bolag elier enskilde personer» och orden »med bidrag af statsmedel» borde utgå.
Enl. vår nuvar:de lag, skall arbetaren, om han lemnar hemorten, af Sockennämnden begära ett intyg öfver hvarthän han vill begifva sig, och om han träder i tjenst, eger Sockennämnden att, om han utan tillstånd lemnar sitt arbete, förpassa honom tillbaka; men deraf följer visserligen icke att arbetaren är skyldig upvisa detta betyg för Presterskapet i den ort, dit han begifver sig, utan han kan vara der ett helt år, utan att behöfva presentera sig inför prosten.
Följden blir naturligtvis, att han kommer att stå alldeles främmande för religion och sedlighet, och deraf hafva upkommit ganska många missförhållanden och svårigheter, hvilka det. är högst af nöden att afhjelpa.
Jag får på dessa grunder föreslå ali R. o.
Ad. måtte, med förkastande af Utsk:s förslag, helt enkelt omändra det till följande lydelse: »att R.
M. ingå med underd. anhållan, att lämpliga föreskrifter må meddelas för beredande af religions- och sedlighetsvård åt den personal, som användes vid de arbeten af större omfång, hvilka utföras antingen af Statens bolag eller af enskilda personer.» — Jag har här hört en ung talare inblanda uti denna fråga, främmande ämnen: han har vidrört polis-författn:r o. s. v. Detta är en sak för sig.
Jag har redan anfört, huru en arbetare kan af Sockennämnden begära ett intyg på att han vill begifva sig dit eller elif; men derför behöfver han icke upvisa detsamma för Presterskapet.
Motionären har åsyftat att arbetaren, innan han begifver sig från hemorten, borde vara skyldig medtaga ett betyg från Pastorn öfver sitt sedliga förhållande, sin ställning inom kyrkan o. s. v., och det var detta betyg han skulle åläggas upvisa inför Pastor i den församling dit han begifver sig. hvarigenom denna församlings Pastor blir i tillfälle att närmare följa hans conduit.
Denna fråga har redau. gått 3:ne steg framåt.
Det första steget togs af Biskop Fahlcrantz genom att uttala en princip, som troligen ingen, den der 356
De ii 11 Febrnari. gör något afseende på arbetsmanskaps själavård, kan förneka vara riktig; ty om alla öfriga församlingar förses med själasörjare, men deremot de församlingar af arbetare, som inom dessa upstå. och hvilka kunna blifva ganska stora, lemnäs helt och hållet åt sig sjelfva, måste hvar och cn erkänna att detta vore ganska prineiplöst och orättvist förfaret.
Biskop Fahlcrantz har således fästat vår upmärksamhet på ett ganska vigtigt förhållande, och jag måste förena mig i hans åsigter rör:de detsamma, likasom jag är öfvertygad om att pluraliteten af 11.
St. deri instämma.
Det andra steget har Prosten Emanuelson tagit, hvilken i sin reservation uttalat den åsigt, att själavården icke allenast borde sträcka sig till sådant manskap som användes vid arbeten hvilka utföras af bolag med bidrag af allmänna medel, utan äfven utsträckas till alla bolag, scm sammandraga ett större antal arbetare från skiljda orter.
Man visar ganska tydligt att den omständighet att företaget saknar bidrag af Statsmedel, icke kan vara någon giltig grund för att detta manskap skall lida brist på själavård mer än de, som äro anställde vid sådana företag, som drifvas med bidrag af statsmedel.
Raab har slutligen gått ännu ett steg längre och jag anser, att man måste gå dit. för att gifva saken ett fullständigt skick.
Frih Raab har nemi. fästat upmark,samheten jrå, att äfven enskilda personer kunna anordna sådana större företag, der eli ansenligt antal arbetare behöfva användas, och alt äfven dessa arbetare kunna vara i behof af själavård.
Det är således nödvändigt att betrakta saken i sin helhet, ty icke skulle det vara lämpligt att den ena gången inkomma till K.
M. med en underd. begäran att föreskrifter måtte meddelas för beredande af religions- och sedlighets-vård åt den personal, som användes vid arbeten af större omfång, hvilka utföras af bolag med bidrag af statsmedel: alt den andra gå traen afgifva en petition det sådan vård måtte utsträckas till alla bolag utan undantag, hvilka sammandraga ett större antal arbetare från skiljda orter; och slutligen anhålla om samma vård för sådana manskaps-församlingar, hvilka underhållas af enskilda personer.
Jag skulle således önska att, i likhet med hvad Prosten Emanuelson och Rector Sondén påyrkat, de sista orden i Utskrs förslag nmed bidrag af statsmedels malte utgå, äfvensom jag förenar mig i det tillägg, som Frih.
Jag anhåller vördsamt att detta Betänk, måtte återremitteras till TJtsk.
Frih. R u d en s c h i ö 1 d, Torsten:
Då äfven jag, såsom ledamot af Ekon.-Utsk., tillstyrkt detta Betänk., torde det ock vara min pligt, alt i min ringa man söka verka för detta Betänka antagande, och framlägga de skäl, hvarpå jag grundat mitt tillstyrkande.
Ändamålet med detta Betänk, är att söka åstadkomma en förbättrad religions- och sedlighets-vård för de arbetare, hvilka äro anstälda vid jernvägarne.
I afseende på sedlighetsvården kan jag uplysa, att. sedan Bctänk:t upsattes.
357 har jag af sakkunnige och trovärdige personer erfarit, att åtminstone vid de jernvägar, som stått under Ofverste Ericsons speciella tillsyn, hafva så väl han sjelf som äfven hans underlydande fästat den största vigt vid arbetarnes sedlighet, hvilket också visat sig ganska fruktbärande.
Men så lärer icke vara förhållandet öfverallt, hvarföre det äfven synts mig gagneligt alt påminnelser och föreskrifter i detta afseende gjordes.
Hvad religionsvården beträffar, så vill det synas mig som anställande af särskilda prostmän vore förenadt, med stor svårighet och måhända icke skulle leda till åsyftadt resultat.
Men 2:ne förhållanden hafva förefallit mig lätta att åstadkomma och hvilka äfven skulle medföra välsignelserika följder.
Det första är att allt Söndagsarbete, utom i nödfall, förbjudes; åtminstone på f. m.
Att detta hittills icke blifvit strängt iakttaget, tror jag mig veta.
Det andra att vid jernvägsarbeten måtto införas det vackra bruket inom Svenska Arméen, att hålla korum eller morgon och aftonbön hvarje dag.
Man säger: att detta går för sig med soldater som stå under militäriskt kommando, men faller sig något svårt med fria och oberoende arbetare.
Jag har lefvat och verkat mycket, bland Svenska arbetsklasser, och jag tror med visshet, att hos dessa finnes ännu så mycken gudsfruktan, att det ojemnförligt största antalet skall med sympatin omfatta och med vördnad deltaga i dessa morgon- och aftonböner.
Man säger att man skulle vara för detta bruk. såvida man icke fruktade att det skulle vanhelgas.
Men jag tror att detta bruk i allmänhet eger rum vid upförandet af kyrkobyggnader; jag har sjelf närvarit vid 2 eller 3 sådana, och alltid har der af en simpel men allvarlig man förrättats morgon- och aftonbön med folket, utan alt jag dervid kunnat förnimma någon vanvördnad.
Vi veta huruledes den store Konungen Gustaf Adolf alltid sålunda började sitt välsignelserika arbete i Tyskland; vi veta att Påfven sade om honom »den mannen slutar med välsignelse, derföre att han börjar med bön.”
Om man först vid alla vidtomfattande jernvägsföretag införde detta bruk kunde detta blifva en anledn. till att man vid alla större företag tillegnade sig detsamma, och vid Gud, stora och rika välsignelser skulle icke uteblifva, först för jernvägsarbetarne och sedan för samhället i allmänhet.
Det skulle så småningom verka till efterföljd, kanske ända in i våra qvalmiga fabriker och verkstäder af alla slag.
Jag anhåller att Betänk, måtte bifallas.
Uppå härefter af Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar, gjord förfrågan, uplyste undert.
P i d d a rh.-Se kr e t. att, enl. ankomne prot—utdr., PresteSt. bifallit förevande Betänk, med den förändring att slutorden ”enskilda bolag med bidrag af Statsmedel», blifvit utbytte mot orden: »bolag, menigheter eller enskilda personer», samt BondeSt. utan förändring bifallit Utsk:s Betänk-, 358 Den 11 Februari. men att någon underrättelse ont af BorgareSt. i ämnet fattadt beslut ännu icke kommit It. o. Ad. tillhanda.
Ehuru icke antecknad såsom reservant, har jag likväl inom Utsk. varit af en från dess tillstyrkande något afvikande mening.
Jag har hufvudsakligen biträdt den åsigt, som uttalats i Prosten Emanuelsons reservation, och an sett att de ifrågavar:de föreskrifterna borde gälla icke allenast i afseende på de arbetsföretag. hvilka utföras eller understödjas af Staten, utan äfven de som verkställas på bekostnad af enskilde personar. bolag eller menigheter.
Änskönt man inom Utsk., på grund af upgifne förhållanden, komtnit till den all männa åsigt, att verksamma åtgärder för befordrande af sedlighet och religiositet på de ställen, der större samlingar af arbetsfolk förefinnas, verkligen är behöflig, innefattar Utskts förslag, alt vid de jernvägsföretag af större omfång, hvilka utföras af Staten, bör en sådan vård lemnäs arbetaren; men vid de jernvägsföretag af lika stort omfång, de der icke hafva bidrag af Statsmedel, skulle det vara öfverflödigt att egna honom denna vård.
Kan sådant vara riktigt då vi känna att i mellersta Sverige stora jernvägsarbete!), hvilka icke hafva bidrag af Statsmedlen, nemi. Köping-Hult-banan, utföres af ett enskildt bolag, och att i Norrland och Östergöthland flere större jernvägsföretag fortgå, hvilka bekostas af enskilde personer?
Jag betviflar icke att vid Statens jernvägsbyggnader nödig omsorg i allmänhet egnas arbetsfolket.
Utsk. har likväl ansett att serskilda föreskrifter i detta hänseende borde gifvas.
Hvarföre då undantaga enskilda arbetsföretag af större omfång, der dylika föreskrifter äro vida behöfligare?
Då Utskts förslag blifvit af PresteSt. antaget med den förändring, att orden »enskilda bolag med bidrag af Statsmedel» skulle utbytas mot ”bolag, menigheter eller enskilda personer”, hemställer jag att R. o. Ad. måtte förena sig i detta beslut, Frih. Åkerhjelm, Joli.