Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är nemi. gifvet, att det gifves utgifter för en stat, på hvilka dess sjelfständighet beror.
Dessa sjelf— ständighetsutgifter, om jag så får kalla dem, äro af natur och beskaffenhet, att de böra fyllas; man må för öfrigt vaxa nöjd med administrationen eller icke.
Härvid kommer endast i bei’äkning, om behofvens fyllande kan åstadkommas med redan befintliga tillgångar, eller om någon påökning erfordras.
Vid detta StatsUtskts utlåt, ber jag få nämna, att jag anser det vara nödvändigt, att Utsk. för R.
St. framställer något förslag, huru hela beväringsstyi’kan skall kunna blifva öfvad.
Jag vet väl, att Utsk. i slikt afseende tillstyrkt en förökning af 20,000 r:drs anslag, men att för behofvet fattas 10,000 r:dr.
Jag vet äfven, att beväringsclasserna år i832 utgjorde öfver i^,000 man, men att icke mer än 9000 blefvo öfvade.
Jag har förut yttrat på detta rum, att jag anser sjelfförsvaret hufvudsakligen böra grundas på nationalbeväringen, till hvaxs utbildande tillgångar alltid erfordras.
Utsk. har ganska riktigt anfört, att den närvarande vapenöfningen med beväringen är att anse såsom en öfvergångsperiod, hvarunder de unga medborgarné vänjas vid att icke hafva motvilja för yrket, hvaruti dem likväl måste bibringas en vidsträcktare öfning för att kunna danas till krigare.
Jag anser, på sätt jag uti ett föregående plenum yttrat, att genom åtskilliga indragningar uti indelta ammen medel kunna beredas för nationalbeväringens utbildning.
Olika med den värde talaren, med hvilken jag förenade mig, tror jag icke, att det är StatsUtsk., som skall suppleera krigsministeren, utan att, såvida vi skola erhålla några helgjutna förslag, desamma skola utgå från administrationen.
Det var derföre, som jag uti ett föregående plenum, då fråga var om armeens organisation, yrkade återremiss, och att Utsk. skulle föreslå R.
M. anhålla om ett utarbetadt förslag, hvarigenom större fond för beväringen kunde vinnas genom någon indragning af indelta armeen, och all detta förslag nästa riksdag mätte föreläggas R.
Jag vidhåller vid detta tillfälle mitt förslag och tror, att uti det 3oa Den aj Maj. und. svar, R.
St. skola afgifva på K.
M:s nåd. propos., R.
St. böra frambära den önskan att vid nästa riksdag få emottaga ett sådant förslag; och jag tror, att StatsUtsk. bör söka att intilldess utse medel för ofvannämde behof af 10,000: r:dr.
Det är af vigt, att bevär:smanskapet blir öfvadt; tiden, som nu dertill användes, är alldeles för kort.
Det bringen tvifvel underkastadt, att den ju icke blir ökad; men under denna mellantid bör man icke lemna någon del af beväringen oöfvad.
Jag begär att såsom ett exempel, huru allmogen tänker i detta falt, få anföra, att då jag, till följd af den discussion, som här förevar, samtalade med åtskilliga af de mera upplysta ledamöterna i BondeSt. och framställde det förslag, huruvida de för ögonblicket skulle anse det mera tryckande för jordbruket, om bevär:smanskapets öfningstid förlängdes i öfverensstämmelse med Hr Montgommeries, motion, förklarade de sig vara emot motionen.
Då jag undersökte orsaken härtill, fann jag, att det var derföre, att vacance-afgifterna skulle ingå från provinserna till hufvudstaden och förminska rörelsecapitalet i provinserna; men då jag vände om frågan, och frågade dem, om de ville låta sina söner och drängar öfvas på sätt som motionen omförmäler, med vilkor att ej behöfva inskrifvas i nummer och att vacance-afgiften användes inom provinsen till beväringens öfning, svarade mig en af dem (Nils Månsson}: "Jag har 5 ”söner.
Jag skall gerna släppa dem på detta vilkor, öfver”tygad, att nationalförsvaret icke kan vinnas på ett gagne”ligare sätt.”
Så har jag funnit individer inom BondeSt. tala.
Jag anhåller således, att StatsUtsk. måtte fästa något afseende på mitt förslag uti sitt svar på återremissen och tillstyrka R.
M. begära ett förslag vid nästa riksdag, huru genom någon indragning af indelta ammen medel kunna erhållas till beväringens fullständigare öfning.
Jag anser, att StatsUtsk. intill nästa riksdag provisoriskt måste lemna dessa 10,000 r:dr.
Hvad beväringens beklädnad beträffar, anser jag Utsk:s förslag vara nyttigt.
Jag tror, att det låter sig göra att få allmogen att hålla kläder, synnerligast om snitten får blifva öfverensstämmande roed hvarje provins’ sed.
Det är troligt, att det icke {åter så hastigt göra sig; men man kan dock förvänta, att det, på sätt sam skedde på Gottland, inom några år skall kunna införas.
Om förhållandet emellertid är sådant, som jäg hört, att beväringens beklädnad skall befinna sig i det bristfälliga skick, att man ej utan fara för ungdomens helsa kan använda densamma, anser jag det vara StatsUtskts pligt att yttra sig i den delen och, om medel till bristens afhjelpande saknas, åtminstone tillstyrka ett medgifvande från Representationen, att förrådens tillgångar för ändamålet må medtagas för att sedermera, då man har bättre råd, åter fyllas.
För öfrigt får jag äfven, i consequens med min uttalade princip, tillstyrka en särskild utgift, nemi. för Lifbeväringen, hvilket Den 27
Maj. 3o3 reg:te jag anser behöfligt, så länge bevärlssystemet ännu icke är mera utbildadt.
Jag väntar nemi. af de experimenter, som detta reg:te skall visa, att Representationen skall finna, det beväringen kan visa ganska vackra resultater, äfven då ingen stam finnes, hvaruti beväringen kan insättas.
Då Regeringen mera genomför bevärtssystemet medelst indragning af någon del utaf indelta armeen, är min öfvertygelse, att Lifbevärrs-reg:tet blir öfverflödigt.
Men nu måste man betrakta det såsom ett nödvändigt experiment-re:gte, nyttigt för vårt bevärrssystem.
På samma skäl och af samma orsaker skulle jag önska, att Utsk. kunde finna medel äfven för Hallands bataillon, hvilken lika litet kan undvaras.
Men då jag strängt vidhåller den principen, att Utsk. icke är någon krigsminister, och då jag finner, att K.
M:s begäran om anslag i flera fall måste afslås, deruti jag instämmer med min röst, anser jag det icke principenligt, att Utsk. för Hallands bataillon tillstyrker något anslag, enär sådant af K.
M. icke blifvit begärdt, ehuru jag beklagar, att så icke skett.
För öfrigt får jag nämna, att jag anser både Raketcorpsen och Topographiska corpsen vara i behof af anslag, men att dessa anslag kunna vinnas genom indragning af Wermlands Fälljägare-reg:te.
Jag har sagt, att jag icke anser det tillhöra StatsUtsk. eller Representationen att ingå uti frågan om de mera detaillerade grunderna för landets försvar; men så mycket tilltror jag Representationen att bedöma, att ett reg:te, som är i så liten tjenstgöring som detta och icke kan utan svårighet underhålla ett fulltaligt manskap inora landet och under fred, ännu mindre skulle kunna det under krig.
Befälet kan användas för beväringen, men truppen kan icke recruteras från beväringen, emedan sådant strider emot 1812 års bevär:s-!ag.
Det är icke flera år sedan, än att det ligger inom mitt minne, då Nerikes och Wermlands reg: t er utgjorde ett reg:te, genom hvilken organisation säkerligen medel besparades.
Om truppen till Wermlands Fältjägarereg:te indroges och de härigenom uppkommande medel användes för ofvannämnde behof, skulle befälet för samma Fältjägare-reg:te göra staten lika mycket gagn, om till detsamma anslogs en del af eller hela Wermlands beväring.
Hvad de föreslagna 70,000 r:dr till förråden beträffar, är jag Öfvertygad, att de behöfvas; me.n denna öfvertygelse ar så mycket okärare, som den ganska litet qvadrerar med de uppgifter, som ägde rum, då enahanda belopp vid förra riksdagen beviljades, då det nemi. uppgafs, att det endast behöfdes provisoriskt till nästa riksdag.
Dessa uppgifter kunna återfinnas i våra protocoll; men det är med dessa anslag, sorn med alla andra, att då man ej kan genast få dem på stat, begäras de provisoriskt till påföljande riksdag, och då erhålla de namn, heder och värdighet af permanenta.
3o4 Den 27 M n j.
För öfrigt förenar jag mig uti åtskilliga reservationer af Hr Petre', med undantag af den, sorn afser något af gardesreg:ternas indragning, icke derföre, att hela hans deduetion, hvaruti han visar, att kostnaden förde trenne gardesreg:ter11 a utgör omkring fyra gånger så mycket som det hittills årliga statsanslaget för handeln, åkerbruket och näringarna gemensamt, icke är fullkomligen riktig, utan derföre, att jag dels anser det oklokt alt yrka, hvad som icke kan vinna framgång, och dels tror det vara oundvikligt, åtminstone tills vidare, att den monarkiska principen åtföljes af någoa lyx.
Det har likväl vid föregående riksdagen förslagsvis blifvit yrkadt, att genom begge regtternas sammanslående till ett kunde besparing vinnas.
Jag nämner detta blott för att visa, att äfven från detta håll någon tillgång kan vara att påräkna.
I öfrigt fullgör jag en pligt, som jag åtagit mig, den nemi. att, då utgiftsbetänk. förekom, fästa uppmärksamheten på en på papperet ganska stor tillgång, som är gamla passevolancefonden.
Jag anhåller, att Utsk. täcktes hafva godheten fästa uppmärksamheten derpå, att denna fond utgör 298,000 r:dr, som väl torde böra användas till ett föremål, hvilket öfverensstämmer med fondens primitiva natur, nemi. till landets ungdoms militära öfning.
Jag nämner detta under förutsättning, att medlen finnas i sjelfva verket och icke blott på papperet.
Jag anhåller, fatt StatsUtsk. icke ville förbigå denna anmärkning, utan täckas besvara den.
Jag ber slutligen att få tillägga, att jag anser Styrelsen vid denna riksdag icke hafva bort begära stora anslag äfven derföre, alt vi äro sammankomna hufvudsakligen för att ordna vårt myntväsende, till följd hvaraf vi icke kunna påräkna någon assignering på Bankens vinst, hvilken för Bankens consolidering måste reserveras intill nästa riksdag, hvarföre jag anser det klokast att dröja med beviljandet af de anslag, som möjligen kunna tåla uppskof till nästa riksdag, då man dels genom ett fast mynt, som gifvit lif åt näringarna, och dels genom de tillgångar, som blifva att påräkna af bancovinsten från förflutna riksdagen, kan möjligen vänta bifall till några af desamma.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja återremissen till Utskottet.
Hr Virgin, Claes:
I afseende på StatsUtsk:s utlåt, om anslag för Hallands balaillon får jag förena mig med hvad Gr. Patrik Lewenhaupt anfört.
Jag anser mig böra uttala denna öfvertygelse, ty utan det ökade befälet kan icke ändamålet med manskapet vinnas.
Frih. Hermelin, Au g.:
Lika med en af de sednare värda talarne anser jag mig icke böra ingå i ämnen, som angå Rikets försvar, utan en viss försigtighet.
Men förslag hafva här blifvit antydda, som gå ut derpå att sammanblanda indelta armeen med nationalbeväringen, och med fästadt afseende härå tror jag mig skyldig alt yttra några ord.
Tn0* D Den 2- Maj. 3o5 Jag har såsom landtman, under en längre följd af år, haft tillfälle att taga kännedom om den å landet, boende allmänhets tänkesätt och lynne; jemväl har jag gjort mig underrättad 0111 deti indelta soldaten.
Sveriges hemmansägare anse den indelta soldalen, såsom lian ock är, för en legd person.
Den indelta soldaten betraktar jordbruket för hufvudsak och militärtjensten såsom bisak.
Vidare anmärkes, alt den sistnämnde slår lill rotehållarne i flera afseenden i en beroende ställning, och ej sällan i ett mindre godt förhållande.
Nu kan t. o. m. rotelia Haren och den beväringsskyldige någon gång vara en och samma person, och med skäl torde man således fråga, om den indelta soldaten kail blifva, såsom nu nyligen uppgifvet är, en passande ledare åt landets beväringsungdom.
Derjemte har man medgifvit, alt den indelta soldaten saknar mycket i militärisk färdighet, och man har nödgats i och för denna omständighet förutsätta anslag för bildande af exerciscompagnier.
Att göra ansträngningar, der lmfvudändamålct, eller bildande af fullt passande instruetörer, ej kan erhållas, eller med andra ord: sätta soldatens, efter hvad medgifvet blifvit, ännu ej fullt utbildade färdighet i jemnbredd med beväringsynglingens oftast större moraliska kraft och mera oberoende ställning, tyckes vara betänkligt.
Emedlertid medgifves, att ett något bättre utslag skulle vinnas, om en förändring i recruteringen kunde åstadkommas.
Proten tager den till soldat, sorn synes inedgörligast och går för ringaste legan.
Reg:tsbefälet äger blott att tillse recrutens frejd och kroppsstorlek; men hans anlag och fallenhet för krigsyrket kan ej komma i fråga mer än par t i el t.
Skulle det ifrågasatta militärsystemet antagas, så önskar jag, att Piegeringen genom öfverenskommelse!' banade sig väg att sjelf låta tillsätta vacancer, och derefter torde utur indelta armeens leder ett större antal instruetörer kunna påräknas, än hvad man för det närvarande lärer kunna förmoda.
Jag har ännu ett skäl, i följd hvaraf jag skulle tro det vara betänkligt att nu verkställa en förening af indelta armeen och beväringen.
Det kommer en dag, och den dagen torde ej vara långt borta, då en conscriptionslag, hvaruti legning ej medgifves, kommer att göra sig gällande.
I anledning häraf får jag hemställa till andras upplystare bepröfvande, huruvida beväringens införlifvande med den indelta styrkan skulle befrämjas eller ej genom antagandet afen, efter min tanka, nödig förändring i conscriptionslagen.
I händelse en förändrad conscriptionslag blefve antagen, skulle här, likasom annorstädes, blifva en af de närmaste följderna, att underbefäl med lätthet kunde anskaffas utan statscassans betungande.
I stöd af dessa mina anmärkningar, gjorda med en moralisk, occonomisk och militärisk svftning, anhåller jag vörd 7 II- ' ^9 D c n 27 M a j. samt oin återremiss af det betänk., som nu är föredraget, och utbeder jag 111ig lika vördsamt, att dessa mina anmärkningar måtte komma att åtfölja den remiss, hvilken, efter hvad jag förmodar, kommer att beslutas.
H. Ex. Hr Gr. Brahe: II. o. Ad. hade visserligen skäl att vänta, det jag nu icke ytterligare skulle begärt ordet, sedan jag förut så vidlyftigt yttrat mig i ämnet; men som åtskilliga anmärkningar blifvit gjorda, hvilka jag anser mig böra besvara, ber jag om ursägt för det jag nu ytterligare upptager R. o. Ad:s tid.
Jag får börja med att förklara Gr.
Horn min erkänsla för de tankar, ronde nödvändigheten af armeens öfvande, som han framställt.
Jag har länge vetat, att han delat med mig den åsigt, han uttalat ronde beredandet af armeens tjenstbarhet; men jag tackar honom nu för det han offentligen gifvit densamma tillkänna.
Jag kan likväl icke neka mig att göra vissa anmärkningar vid de frågor, öfver hvilka Hr Gr. med mig hyst skiljaktiga åsigter.
Horn har nemi. anmärkt olägenheten af den bristande organisationen af våra stridskrafter.
— Jag medgifver riktigheten häraf uti vissa delar, men hemställer till Hr Gr., om icke dessa olägenheter härleda sig just derifrån, att de begärda och högst nödiga anslagen endast till en del utgått.
Om en plan framställes i sin helhet, men behofven för dess utförande blott till en del fyllas, huru är det då möjligt att tillvägabringa en ändamålsenlig organisation?
Man kan val invända, att det vore bättre att göra intet; men man skulle då komma att stå för mycket efter, hvilket vore oförsigtigt, och sådant skulle säkerligen ej lemnäs opåtaldt.
Hr Gr. har äfven förklarat, att han icke kunnat fatta, huru det kan blifva möjligt att, med bibehållande af nuvar. knektecontract och utan större tillgångar, än staten nu kan lemna, så exercera den indelta soldaten, att han kan blifva skicklig instruetör för beväringen.
Jag deremot tror ändamålet, att uti indelta armeen äga en cadre och uti dess befäl instruetörer m. m. för beväringen, kunna vinnas, om StatsUtsk. ville bifalla de anslag, som för exerciscompagnier och exercissquadroner samt för vapenöfningar i öfrigt blifvit begärda.
Jag vet väl, att ändamålet icke genast vore vunnet genom anslagets beviljande; men om exercis-compagnier upprättas och exercis-squadroner öfverallt införas, är jag öfvertygad, att, inom några få år, indelta armeen skulle uppbringas till den skicklighet, att den kunde jemnföras med hvilken arme' som helst.
Hr Gr. har talat om svårigheten att recrutera.
Dessa uppgifter stå icke tillsammans med dem, som jag inhemtat; ty jag känner, att det icke mött några svårigheter att erhålla soldater.
Det är visserligen sannt, att de, som äga större jordbruk, icke gerna gå in som soldater; men vi hafva äfven exempel, att rusthållare tagit värfning och tjena för nummer.
Hvad de större lägren beträffar, är så ofta och så myc - D c 11 27 M a j. ket taladt om dem, och nu sednast både sakkunnigt och fullständigt derom yttradt af Gr. Löwenhjelm, att jag endast i förbigående vill nämna, det jag äfven anser dem vara högst nyttiga och nödvändiga, icke blott för befälet, utan äfven för truppen, som ock under dem har mycket att lära.
Horn har äfven ansett löneförbättringar böra tillvägabringas genom indragning af numerären, och att ett sådant system redan är påbörjadt derigenom, att numerären blifvit ställd på vacancer för att bereda högre löner för befälet.
Härvid får jag erinra, att de nummer, som indragits, användas för det lägre underbefälet samt spel m. fl., och alldeles icke till förhöjning af öfverbefälets löner.
Hr Gr. har medgifvit billigheten af att öka lönerna för befälet vid Lifbevär:s-reg:tet; men ansett medel för sådant ändamål äfven böra tillvägabringas genom indragning af nummer inom indelta armeen.
Riktigheten af en sådan åtgärd lemnar jag nu derhän, men framställer till Hr Gris afgörande, huru en dylik åtgärd blifvit af Representationen bedömd, om den af Regeringen vidtagits.
Man har äfven ifrågaställt indelta regiternas incommendering till garnisonstjenstgöring.
Jag har ock yrkat det, men med bibehållandet af garnisons-regiterna sådana deäro, emedan jag anser det vara olämpligt att i fredstid skilja den indelta soldaten, under en längre tid, från sitt hem.
De anmärkningar, Hr Cederschjöld framställt, äro desamma, hvilka han förra gången gjorde, och genom hvilkas gillande alla de olägenheter skulle uppstå, som jag uti mitt, i detta afseende afgifna, skriftliga betänk, anfört; hvarföre jag icke heller vill borttaga tiden med anmärkningarnas återupptagande.
Cronhjelm har omnämnt möjligheten af ettdera af gardes-reg:ternas indragning, eller deras sammanslående till ett, hvarigenom minskning i antal befäl skulle kunna tillvägabringas.
Detta är dock en omöjlighet, emedan tjenstgöringen redan är ganska tryckande, så att befälet högst sällan får begagna någon ledighet; och kan man icke bil— ligtvis fordra, att officerarne skall åläggas en ännu strängare tjenstgöring än hitintills.
Jag har i sjelfva frågan icke vidare att framställa än den önskan, att StatsUtsk. måtte med noggrannhet upptaga och öfverväga, hvad här blifvit anmärkt uti en för fäderneslandet så högst magtpåliggande fråga.
Hr Dalman har i dag återupplifvat ett discussionsämne, som under ett af de sednare plena förevarit.
Då jag icke förändrat mina åsigter sedan förlidne Lördag, och ej heller ämnar återtaga något af hvad jag då yttrat, har jag ingenting i sjelfva saken att tillägga, utan får endast förena mig med Hr Dalman i den framställning, han gjort af en sann fäderneslandets vän.
Jag tror lika med Hr Dalman, att en sådan alltid hyser lika lilliga känslor för sitt fädernesland, alltid ättika färdig till uppoffringar för detsamma, och att hvarken krig eller fred gör någon förändring uti dessa känslor; men 3oS Den 27 3\I;ij. jag tror äfven, alt dennes handlingar öfverensstämma med dess ord, och att han således på det sorgfälligaste undviker allt, hvad som kan skada fäderneslandet eller uti någon mån nedsätta dess anseende.
Fleetwood:
Det tillhör icke mig att bedöma, huruvida det kan anses nödigt att indraga Wermlands Fältjägare-reg:te för att derigenom bereda en tillgång för andra regrter; men det tillhör mig att upplysa en talare i afseende på hvad han yttrat.
Det har blifvit sagdt, att reg:tet samlas från hela Riket.
Sådant är ingalunda förhållandet, ty värfningen sker egentligen inom provinsen, som äger tillräcklig tillgång på manskap.
Hvad recruteringen under krig angår, låter den göra sig för detta reg:te lika lätt som för hvilket annat värfvadt reg:te, helst reg:tet för recrutering äfven äger att tillgå a:ne härader i Wermland.
Någon brist i detta fall har emedlertid aldrig visat sig, oaktadt karlens lön endast är 10 r:dr och inqvarteringspenningar, om han kan visa sig äga stadigt hemvist.
För öfrigt får jag förklara, att jag anser den organisation, som Wermland äger, till någon del ingå uti bevärtssvslemet.
Jag erkänner mig fullkomligen vara anhängare af bevärrssystemet, men jag tror, att detta system, sådant det befinnes i andra länder, icke kan införas hos oss.
Det conscriptionssystem, som blifvit följdt i Preussen, är icke detsamma, som jag skulle önska infördt hos oss.
Med det system, som följes i andra Tyska orter, har Wermlands mycken likhet.
Wermlands jägare äro nemi. legda och hafva permission större delen af året.
Jag är af den tron, att om Wermlands Fältjägare-reg:te finge -sig tillagdt samma förmåner som elen öfriga armeen till— godonjuter, skulle det blifva lika tjensthart som något annat reg:te.
Då Gen.Adjutanten för Armeen gillat mia åsigt om nödvändigheten af armcens exercis, torde jag dock. böra fästa uppmärksamheten derpå, att min åsigt är den, att jag anser ändamålet böra åstadkommas genom reduction af effcctiva numerären; ty jag har icke trott, att staten ägde tillgång att bibehålla hela personalen, då fråga är att få den så exercerad, att den kan utgöra en stam.
Jag får då erinra, att jag för ifrågavar. ändamål anser det vara riktigast att reducera indelta armeen minst till halfva beloppet, roen att, om sådant vore overkställbart, jag föreslår värfvade armeens reduction, dä indelta reg:ter turvis kunde incommenderas till garnisonstjenstgöring.
Huruvida sådant likväl står att förena med knekte-contractens bestånd vill jag ej nu begära till afgörande upptaget; men visserligen beror det af R.
St. alt vidtaga beslut i öfverensstämmelse härmed, och förmodar jag, att om nationen ser, att fråga är örn försvarsverkets ändamålsenligare organisation, skall den villigt mota alla dertill ledande förslag.
Den a; Maj.
Jag ber om ursägt för det jag begärt ordet för att tillrättavisa tvenne talare.
Om jag icke misstagit mig, ansåg Gr.
Cronhjelm beväringens exercistid vara för kort.
Jag får härvid erinra, att tiden för vapenöfningarna är begränsad i bevär:slagen.
Hermelin yttrade, att indelta soldatens moralitet är sådan, att landets söner icke skulle finna sig vid att ställa sig i led med dem.
Indelta soldaten har en ypperlig moralitet.
Ingen får till soldat,antagas, innan lian med vederbörliga bevis styrkt sin frejd, och så snart han brister i sina åligganden, förafskedas han.
Jag tror således, att de bevär:sskyldige ieke hafva skäl att neka att ställa sig i led med stammen.
Jag anhåller att få beledsaga återremissen med en upplysning i afseende på gamla passevolance-fonden, den nemi., att, ehuru jag icke till siffran nu kan erinra mig dess belopp, denna fond likväl icke på långt när bestiger sig till den summa af 298,000 r:dr, som Gr. Cronhjelm uppgifvit.
Derjemte får jag tillkännagifva, att fondens räntevinst är afsedd för pensioner åt en del tjenstemän inom de fordna commissariaten, hvilka blifvit uppförda på indragningsstat, och kommer dessutom att användas för de KrigsCollegii ledamöter, som blifvit på indragningsstat uppförda; hvarförutan, om jag ej missminner mig, åtskilliga publika byggnader med samma ränteraedel måste underhållas.
Jag får äran upplysa den värde talaren, Hr Peyron, att jag icke talat om någon tid, som vore bestämd uti bevär:slagen.
I afseende på beloppet af gamla passevolance-cassan, sorn, efter den siste värde talarena ^uppgift, icke skulle utgöra 298,000 r:dr, får jag tillkännagifva, att jag tagit siffran från StatsUtsk:s revisionsbetänk. % som här sednast förevarit.
Jag vill icke vidare ingåidiscussion derom, att denna fond ej har skyldighet underhålla några K. pavilloner m. m. d. StatsUtsk:s utlåt.
M:s d. 7 dennes gifna och denna dag ankomna nåd. propos. till R.
St., ang:de grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan, samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen.
Upplästes och lades på bordet ncdannämnda inkomna betänkm och utlåt:n från:
N:o 6. rör:de StatsUtsk:s anledn. till anmärkning vid afskrifningen. af Konvojmedel, använda emot deras bestämmelse för ombyggnad af Svenska consul uthuset i Tanger; 3io Den 37 Maj.