Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s skrifvelse den 22 Augusti sisth år, samt att i sådant fall, för Wester- och Norrbottens län, till fyllnad i grundfonden för socken- och district-magazinerna derstädes, R.
St. af Statens behållna tionde-spanmål anvisa motsvarande antal tunnor till livad som kan, i följd af R.
Sirs beslut, hos Statens gäldenärer blifva afskrifvet, eller ock att för samtliga länen i Riket den belalningsgrund, som för Fahlu län blifvit bestämd, må förklaras gällande, och att i hvilketdera fall sorn lielst R.
M. anmäla det uppkomna förhållandet af de stridiga besluten, och hvad R.
St. efter upptäckten deraf beslutat.
Om remiss häraf till StalsUtsk. anhålles.
Jag kan ej förena mig med Frih.
Cederström deruti, a-tt R.
St. nu skulle besluta, att hvad R.
St. redan medgifvit innevånarne i Ofvan- och Nedan-Siljans fögderier i Dalarne återtages.
Deremot skulle jag tro, att en underd. skrifvelse borde till K.
M. afgå af ungefärligen det innehåll, att som R.
St. funnit, det osäkerhet kunde uppslå vid tillämpningen af föreskrifterna om de åtgärder, som böra vidtagas i följd af R.
Strs båda skrifvelser; så anhålla R.
St , att vid tillämpningen deraf må iakttagas, att i allmänhet i fråga om undsältningsskuldernas afskrifning den sednare skrifvelsen må komma att ligga lill grund, men att R.
St. funnit, att, hvad beträffar Ofvan-och Nedan-Siljans fögderier, sådana omständigheter förekommit, hvilka föranledt R.
St. alt för dessa fögderier göra ett undantag och medgifva innevånarne derstädes att särskildt få åtnjuta de betalningsvillkor, hvilka R.
St. i en underd. skrifvelse af den 22 Augusti för lidet år medgifvit.
Jag hemställer hvad intryck det skulle göra på dessa innevånare i Ofvan- och Nedan-Siljans fögderier, om en kungörelse nu skulle utgå, af innehåll, att R.
St. tagit tillbaka det beslut, hvarigenom dem blifvit medgifna sådana betalningsvillkor, att de på 4 år skulle få betala sina lån.
Jag tror att något missförstånd råder hos den sista värda talaren om innehållet af min motion; men jag önskar alt hans yttrande måtte få åtfölja remissen lill StalsUtsk., på det att StatsUtsk. må komma i tillfälle alt bedömma frågan i sin helhet.
Föredrogs ånyo och i eli sammanhang ej mindre Coust.- Den 17 April f. m.
Uhkis den 24 sisll.
Febr. oell den 1 sisiI.
Mars på bordet lagda mein.
J\:o 85, med förslag till samman jemkning af RiksSttns, i anleda, af Coust .Utskts meni.
]N:o 38, såsom gemensamma tankar hänvisade anmärkn:r, än ock samma Ulskts den 19 December förlidet celi den 20 Januari innevar. år på bordet lagda mein.
JN:o 68, med fortsatt förslag i afseende på national-representationens ombildning oell de i sammanhang dermed nödiga grundlagsändringar.
Hvarken vår grundlags ordalydelse eller de antagna formerna ålägga något slags referentskap för våra Ulsk:s betänktn, men jag bade trott, att det icke vore olämpligt att, före begynnelsen af discussionen öfver detta vigtiga och maktpåliggande ämne, om det tilläts mig af R. o. Ad., i korthet framställa en öfversigt af frågans nuvar. beskaffenhet, och anhåller att i egenskap af ledamot i Const.Utsk. få göra det.
Jag torde således få taga mig friheten begära uppmärksamhet på följande anförande.
Representationsfrågan måste, vid den 1111 stundande föred ragningen, utan tvifvel behandlas såsom ett hell; likväl utan att de två hufvuddelar, i hvilka Ulskts förslag är ordnadt, sammanblandas.
Vallagen å ena, och de uti Reg.- Form, Tryckfrihetsförordn. och Successionsordning föreslagna ändringar å andra sidan måste väl utgöra föremål för särskilda debatter, ehuru det ligger i frågans natur, att blicken under de mest enskilda §§;s behandling tillika är fästad på det hela, och att RiksStms utlåtm öfver frågans särskilda delar måste af Const.Utsk. på en gång och såsom eli helt behandlas.
Under denna förutsättning förmodar jag att vallagen först bör komma under pröfning, och anser mig, för det fall att denna åsigt godkännes, böra yttra några ord om förhållandet mellan Ulsk:s mern.
Niis 38 och 85.
Samtliga RiksStin hafva yttrat sina tankar öfver mein.
I\:o 38; men, med undantag af BondeSt., hafva de inskränkt sig till de vigtigaste grundsatserna.
Ett sådant sätt att yttra sig kan ej förenas med föreskriften i Reg.Fms 56 §, ulan den förutsättning, att
Stånden verkligen ansett sina afgifna utlåttn tillkännagifva Ståndens mening äfven rörtde de delar af Utsk;s förslag, hvilka i samma utlåt, icke uttryckligen nämnas. åled denna åsigt ansåg Ulsk., då det erhöll del af omförmälda yttranden, sig böra taga dem i den enda mening, i hvilken de af Stånden grundlagsenlig! kunnat afgifvas.
Utsk. länn det icke tillkom na sig alt genom] en inskränkt tolkning sälta sig sjelft i nödvändighet att, före frågans ytterligare handläggning, anhålla om ylteiligare och bestämdare upplysningar och derigenom uppehålla sakens närmande till
Den ij April f. ra.
G3 sitt slut.
Ulsk. antog derföre, icke blott att BondeStis yttrande innebar vallagsföislagets godkännande lili de punkter, hvilka Ståndet lemnat utan anmärkt)., utan ock alt de öfriga Stånden, genom underkännande af förslagets vigliga^te hufvudgrunder, till kännag i f\ i t ett allmänt ogillande af sjelfva förslaget.
Utsk. hemställde således genast, att den Inrfvudsakligaste skiljaktigheten mellan Ståndens tankar måtte genom omröstning i förstärkt Coust.Utsk. skyndsamt undanrödjas, och förhand sig att, sedan detta skett, skrida lill den af grundlagen anbefallda samtnanjemkningen.
RiksSttn godkände denna hemställan.
Genom omröstning i förstärkt Const.Utsk. blef, den 3 December förlidet år, den till grund för förslaget i mern.
N:o 38 liggande hufvudtanken gillad, och Utsk. fann sig, i följd deraf, skyldigt alt företaga den saminanjemkning, som Utsk., utan vidare förbehåll, utfäst sig att försöka.
Med en visserligen mindre fullständig ledning, än Utsk. skulle önskat och haft fog att begär a, har Utsk. nu ock, i öfverensstämmelse med Reg - F:ns 56 §, till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sa mm an jemka t samtliga RiksSttns i anledn. af mern.
Nto 38 yttrade anmärkntr, till så stor del, sorn de icke genom den redan nämnda omröstningen blifvit undanröjda.
Det är dessa anmärkntrs egen beskaffenhet, som bestämt den form af en fullständig omarbetning, hvaruti förslaget efter sammanjernkningen framträder.
Då en stor del af anmärkmna var hållen i allmännelighet, måste den ändring, som af en enda sådan anrnärkn. blef en nödvändig följd, mer än en gång sträcka sig till liera punkter i Utskts förslag, stundom äfven till sådana, som vid första ögonkastet syntes af samma antnärkn. fullkomligen oberoende.
Någon gång har Utsk. ock, vid jemförelsen mellan förslagets särskilda delar, trott sig finna, att jemkningen ändamålsenligast verkställdes derigenom, att Utsk. föreslagit icke den ändring, som ett Ständ fordrat, men en annan ined samma syftning.
Det tillhör naturligtvis Stånden att dömma. huruvida Utsk. i särskilda punkter lyckats eller misslyckats.
Utsk. har i valet mellan att underkasta sig ett möjligen tacklöst arbete, och att lemna något grundlagsenlig! medel oförsökt till påskyndande af ett resultat, icke kunnat, icke bort tveka.
Det tillförsel' sig med full visshet af opartiska granskare rättvisa för ett redligt bemödande att på den of grundlagen utstakade vägen hafva sökt åstadkomma hvad det under sådana omständigheter kunnat.
Från dessa förklaringar rörtde de allmänna åsigler, hvilka legat till grund för det formella af det Utskis arbete, som nu underställes RiksSttns granskning, torde det vara tid att gå till några anmärkntr om den ordning, i hvilken nyssnämnda granskning synes mig böra begynnas och fortsättas, för att, med minsta uppodling af tid och möda, leda till ett 64 Dan l-j April f. m. sådant resultat, som nationen af sina representanters
Insigter och fosterlandskärlek har ratt att vänta.
Under den tid, som representationsfrågan redan berott på R.
St:s behandling, har Utsk., dels genom eget förslag, dels genom understöd åt ett utom Utsk. väckt förslag, medverkat dertill, att enskilda i frågan ingående grundsatser blifvit genom särskild omröstning i förstärkt Const.Utsk. afgjorda, och jag vågar tro, att hvar och en, som på allvar önskar ett resultat af det arbete RiksSttn på detta ämne redan användt, antingen redan måste vara eller åtminstone skall blifva öfvertygad, att dessa omröstningar väsendtligen påskyndat frågans afgörande.
Lika klart är likväl, att detta blott kan gälla om några få större principer, och att, när dessa äro afgjorda, det är tid att upphöra med utbrytande af principer och med deras afgörande genom särskilda omröstningar i förstärkt Const.Utsk.
Lika mycket som bela frågan påskyndas genom de stora principernas särskilda behandling, lika mycket måste den uppehållas genom en dylik af de smärre, hvilkas inflytelse blott sträcker sig till några få §§ i lagförslaget.
Af detta slag äro emedlertid alla nu återstående.
Hvar och en deribland bör och kan debatteras och afgöras i sammanhang med den § eller kedja af §§, der den finnes uppställd.
Ju mera samlade Utsk. nu får emottaga RiksShns anmärkt!' öfver alla de ännu återstående tvistepunkterna af frågan, ju hastigare'kan denna bringas till det mål den vid denna riksdag kan uppnå, och ju förr kan man emotse riksdagens efterlängtade slut.
Jag har nämnt, alt hvarje ännu omtvistad princip bör debatteras och afgöras i sammanhang med den § eller kedja af §5, der den finnes uppställd; och jag har dermed erkänt, alt, ehuru debatten bör gå i samma ordning, som §§:na, den stundom bör omfatta flera §§ på en gång, så ofta nemi. som dessa §§ utgöra länkar af en kedja, som rörer samma princip.
Af sådana kedjor träffas i den uti mern.
N:o 85 före slagna vallagen Irenne.
Den första utgöres af §§:na t—5, och angår valrätten; den andra omfattar §§:na ii —18, och angår valen i städerna och de större köpingarna; den tredje sträcker sig från §:n ig till §:n 3o, och rörer valen på landet.
Dea sista kan äfven, om man så vill, upplösas uti tvänne min dre, af hvilka den ena, som utgöres af §§:na tg—15, angar valmanna val, den andi a innefattar §§:na 26 — 3o, och innehåller stadganden om riksdagsmannavalen.
Mellan den första och den andra af nämnda hufvudkedjor träffas 5 §§, nemi. 5—10, om jag så får uttrycka mig, mera fristående.
Dessa kunna och böra hvar för sig debatteras och afgöras.
Emedlertid antyder redan den ordning, i hvilken de blifvit ställda, att de följande af dem äro beroende, både deu Den \~ April f. m. 65 den i 6 §:n uppställda satsen om villkoren för valbarhet och den i §§:na 8 oell 9 antagna satsen om städernas skiljande från landet för anställande riksdagsmannaval, utgöra väsendtliga delar af den grund, på hvilken §§.’ne 11—3o äro byggde; och det skulle således vara ett fullkomligt misstag att tro, att man med nämnde §§:» Förbigående omedelbarligen kunde öfvergå från den första har ofvan omförtnälda kedjan till den andra, Tvertom skulle hvarje beslut 0111 den sednare vara för tidigt, innan omlörmälda §§ blifvit i hufvudsaken antagna eller förkastade.
Dock hör jag tillägga, att af dessa §§:s förkastande icke följer, alt Ståndet kan eller hör anse sig befriadt från den närmare granskningen af §§:na 11—3o.
Jag förmodar, att Ståndet, äfven i händelse af eli sådant förkastande, lär hnna lämpligt alt ingå i en sådan granskning af sistnämnda §§, Sorn kan upplysa Ulsk., dels 0111 hvad af samma §§ kan, äfven efter de förenämnda satsernas definitiva förkastande, enl.
Ståndets åsigt bibehållas, dels örn hvad Ståndet i samma §§ ogillar, älven för den händelse, att omför mälda satser skulle, emot ett eller flera Stånds mening, blifva genom omröstning i förstärkt Coust.
IJtsk. godkända.
Äfven 10 §:n saknar icke betydelse för de följande och måste följaktligen i sin ordning debatteras.
De sista 9 §§:ne äro, likasom §§:ne (j —10, mera fristående, och kunna, efter det de föregående 3o blifvit pröfvade, hvar för sig debatteras och afgöras.
Jag har i afseende på vallagsföfsläget blott att tillägga, alt Ståndet, i händelse del i en ellef flera, eller ock i alla delar, förkastar det i mern.
N:o 85 framställda jetnkningsförslaget, lär finna nödvändigheten of att antingen framställa ett nytt motförslag eller ock ingå i en speciel granskning af det motsvarande förslaget i mein, N.'o 58, för att bestämdt uppgifva hvad Ståndet deremot bär att anmärka, utom hvad det redan för Ulsk.
Uppgifvit.
Utsk., sorn vid sitt nu afgifna jemkningsförslag, måst, i de liesta punkter, af ofullständiga anmärkntr draga slutsatser, torde äga billigt anspråk alt, om dess nya försök ogillas, åtminstone få en någorlunda fullständig upplysning örn R. o. Ad:s verkliga mening, icke blott om några få hufvudpilnkter, utan äfven om detaljerna af Utsk:s ursprungliga förslag.
Hvad angår mem:n Nlis 68 och 85, torde del tillåtas mig anmärka, att det förra, med de i det sednare föreslagna ändringar, efter den omröstning, sorn uti förstärkt Gonst.fJtsk, den 2 i denna månad ägt rUm, Utgör ett enda helt förslag.
Alla de §§ i det förra, hvilka med omarbetning blifvit i det sednare upptagna, hafva genom 0111 förmå
Ida votering, såvida fråga är om deras Ursprungliga skick, förfallit, och mäste numera, i den gestalt de uti mern.
N:o 85 erhållit, komma under öfverläggning.
De öfriga §§ i mern.
JN:u 68 måste deremot i sitt oförändrade skick discttteras. 24 9 06 Den 17 April f. m.
Äfven om delta förslag gäller för öfrigt hvad jag redan haft äran nämna, att, sä framt discussionen skall leda till ett slut, och så framt detta slut skall kunna uppnäs inom en tid, som möjligen kan beräknas, discussionen och besluten mäste följa (j-ordningen, och alt intet utbrytande af principer, för att underställa dem votering i förstärk t Coust.Utsk., numera bör tillåtas.
Dermed är likväl icke min mening alt bestrida, del ju flera §§ eller en hel kedja af sådana stundom må pä en gång debatteras.
Tverlom anser jag flera §§ vara af den beskaffenhet, ali de icke böra, icke kunna debatteras, utan i sammanhang med andra.
Detta är t. ex. förhållandet med §§:na 70 och 71, hvilka tvifvelsutan måste på en gång discuteras.
Det är vidare händelsen med §§:na ilo, 111, 112, 1 13, 1 14? 117, 122, 127, 128, 12g, 1 3o, i32, 133 och i34, andra att förtiga.
Jag bar dermed blott velat säga, att debatten, för alt icke blifva ändlös, måste följa §§:nes ordning och besluten alltid angå bestämda §§.
Jag har nu, så godt jag kunnat, tagit mig friheten att inför .Ståndet redogöra för ställningen och förhållandena emellan de särskildta betänkrna, och torde Ståndet således nu behaga taga dem i öfvervägande.
Man kan icke, synes det mig, fullkomligt besluta sig, rör:de sjelfva ordningen för dessa urendens behandling och beslutens fattande, utan att till någon del gå in i desamma, hufvudsakligen på de af den siste värde talaren anförda skäl, nemi. att representationsfrågan måste behandlas såsom ett helt, ty många §§ stå sinsemellan uti ett ovillkorligt beroende den ena af den andra, och, på sätt den siste värde talaren äfven yttrat, genomgå vissa serier det hela, och det är således naturligt, att man först måste fästa sig vid dessa serier såsom utgångspunkter.
Jag liar derföre, vid den granskning jag nu går att företaga, nödsakats ingå till någon del i vissa detaljer af Utsk:s förslag, men i andra hänseenden deremot behandlat detsamma collectivt, troende att denna ordning måhända förtjenar att närmare betänkas, innan Ståndet derom fattar beslut.
Hr Lagerhjelm uppläste derefter följande:
Om man i allmänhet bör vara angelägen derom, att de i grundlagarna föreskrifna former iakttagas, lärer väl denna fordran äga rum i ännu högre grad vid frågors behandling, hvilka röra grundlagarna sjelfva; och blond dem, bland den mängd af sådana ärenden, som vid innevar. riksdag varit före, hvilka taga representantens uppmärksamhet i större anspråk än ett förslag till ombildning af nationens representation?
Den som betänker, att sättet, hvarpå ett folk constituerar sig Den 17 April f. m. 67 för alt göra sin vilja lefvande, verklig, att lagen är ett arf frän förfäder, elt capital, som vi hafva ärft, icke sjelfve förvärfva!; den sorn ej förglömmer att effei kommande skola skörda hvad vi utså; han underlåter icke att för sig söka svar på den fragen: skall detta förslag leda nalionen lill elt bättre skick än det, hvaruti den nu befinner sig? — och grundlagen ålägger representanten denna fråga såsom en oeftergiflig pligt:
"Endast sådana ändringar (se 81 §:n Reg.- F:n) böra föreslås,’’ heter det, ”hvilka äro högst nödiga eller nyttiga.”
Det ar utur dessa arne synpunkter, således både i form och i sak, som jag utber mig 11.
It. o. Ad:s uppmärksamhet vid granskningen af ifrågavar. mein.
N:is 68 och 85.
Detta mein. gifver sig tillkänna såsom innefattande just den saminanjetnkning af de särskildta RiksStrns anmurknrr vid N:o 58, som Reg.Frns 56 § bjuder.
Men härvid förekommer den märkbara omständigheten, att trenne RiksSt. antogo en annan valprincip, än Utsk. deruti föreslog, nemi. stånds val istället för samfällda val, hvaraf den följd uppkommit, att dessa Stånd icke yttrat sina gemensamma tankar rörrde vallagens särskildta stadganden, t. ex. val-census.
Sammanjemkningen har således gått för sig inom Utsk., på sätt en af reservanterne (Gr.
Spens) yttrar sig, emellan elt Stånds gemensamma tanke, sorn Utsk. vetat, och 3:ne Stånds, sorn Utsk. gissat.
— Jag nämnde val-census.
Dermed har Utsk. förfarit på ett oväntädt sätt.
Reg.F:ns 56 § bjuder (2 morn.):
"Utsk. åligge då att samtliga RiksSt:ns tankar till ett helt sammanjemka."
Utsk. föreslog i N:o 38, vallagens 1 § 1 inom., att valrätten skulle tillkomma "dem, hvilka å landet äga jord af minst 2Öo r:drs uppskattadt värde.
Heder v. BondeSt., som yrkat att valrätt borde tillerkännas hvarje hemmansägare eller kronoåbo, bär väl derigenom upphäft census, men deremot fästat valrätten vid besittning af hemman eller besuttenhet.
De öfriga 3:ne IiiksStm, hvilkas gemensamma tankar antagit valrätten ståndsvis, hafva således vidhållit allmogens val inom sig, d. v. s. i5 §:n Riksd.Ordn., som förmår, alt ”allmogen välje efter hemmantalet.” Alla fyra RiksStin synas således vara eniga härutinnan, hvarigenom bes u
I ten beten såsom norm för valrätt af jord å landet bade bort vid innevar. riksmöte anses såsom elt R.
St:s beslut, hvilket kommer alt hvila till grundlagsenlig behandling vid instundande riksdag.
Detta beslut står icke i strid med principen af allmänna val, ej heller med det beslut förstärkta Coust.Utsk. fattat, lörtde representationens fördelning i kamrar.
Emot grundlag har alltså Utsk. förfarit, da Utsk., i stället att antaga detta mom. till framtida afgörande enl. 56 och 81 §§:na Reg.- F:n och uppställa valrätten derefter, i denna jemkningsact framlagt en helt annan grund för valrätten uti 2 <j:n af vallagen, der det heter: ”Rösträtten beräknas, -då egendoms - 68 Den i j A [i r i I f. m. värdet understiger läno r;dr för hvarje fulla 10 ndrs uppskattuingsväi de, till en TAg röst.” Likväl har Utsk. (pag. i) förklarat sig hall blicken (ästad pä Iteg.Fins 56 § saint pä RiksSltns och hela Svenska folkets billiga anspråk.
Reg.Fms 56 § öfverlåter icke någon makt på Utsk. att jemka hort ett af fyra Stånd fattadt beslut.
Alt tillfredsställa RiksStrns anspråk torde ej heller delta förfarande kunna tillerkännas. f iel skulle följaktligen vara framkaliadt af Svenska folkets hilliga anspiåk.
Men R, St.
Uro just delta folks i ejiresenlanter (i §:n Riksd Olda.), och något annat säll för delta folk att meddela sig åt Coust,Utsk. är icke lagligt.
Men jag går längre, då jag vågar påstå, att Svenska folkel, så vidt jag af opinionen, sådan den yppar sig i tal eller i ski ift, kunnat inhemta, ingalunda vill utsträcka valiätteu till den ■ nedborgareclass, hvars beroende af medborgares välgörenhet till egen, till familjens och barnens bergning är alltför synbart att kunna undgå den öygtigaste granskning, jag menar afhysingen, jemlesittai en, undantagaren rn. m, , och detta i eli tid, då man till den grad fäster sina förhoppningar vid materiell oberoende, alt man nästan tyckes glömma, aLl det högsta liksom det kraftigaste af allt oberoende är det lins lanken, är den sjelfständighet i själen, som utgör frihetens, enda, sanna kännemärke, liksom dess högsta triumfI — Utsk, har (pag. 2) förklarat sig obehindradt att vidtaga smärre ändringar, hvilka väl icke blifvit af .Stånden yrkade, men gifva lagen mera klarhet och cnnseqvens.
Om jag nu.åninge att 56 §:n Reg.Fm gåfve Utsk. ratt att jemka emellan .Ständens meningar på ett sätt, som leder Utsk. till nya Satser, nemi. helt andra än deni sorn igenfinnas i Ståndens gemensamma tankar; så hade väl klarheten fordrat framställandet af den princip, s,om under nedsättandet af valcensus hejdat Utsk. vid io rrdrs capitalförmögenhet.
Om ingen sådan af Utsk. varit antagen, så kunde man lind skäl fråga: hvarföre har Utsk. icke gått lungre i Nedsättandet af census till obes attén heten synes icke vara påkallad t af conseqvensen hos ett Coust.Utsk , som till den. grad påräknar del materiella oberoendet, att Svensk man, soia beklädt ett förtroendeembete, icke äger valrätt.
— Hvar linues nu den klarhet, den conseqvens. som föranledt Utsk. att vidtaga dessa ändringar, hvilka icke ära så små sorn Utsk. föregiiver?
Utsk. anser (pag. 8) valbarhetens inskränkning inom stånd eller dass icke vara genom omröstningen i förstärkt Gunst.Utsk. (N:o 71 sid. cj) uttryckligen förkastad.
Utgår man från denna sats, så emotser man helt säkert, i kraft af k:ne RiksStånds sammanstämmande beslut, rörtde ståndsval, att Utsk. ställt sig 56 §:n Reg.Ftn till efterrättelse oell lämpat valrätten efter förstärkta Utsk:s och valbarheten efter de 3:ne Ståndens beslut om dassval (las N:<> 71 pag. q).
Det måste förefalla ovänludt, atL Utsk. deremot ger en egen - Den 17 April f, m, mäktig utsträckning ål en af Utsk, företrädesvis hyllad grund* sali, i stallet ali liimpa sig efter grundlagens föreskrift uti samma §, sorn Utsk, sjelft åberopat.
Dessutom harUt>k., på sätt en af reservanlerne, Dr.
Spens, ådagalagt, saknat allt initiativ till grundlagsbudet anglde proportionen emellan dessa stads-valdisti icts samfällda representanlantal, oell liela Rikets; oell man frågar sig således förgäfves: huru en så beskaffad sats, som saknar initiativ, kau uppställas uti en jemkningsacl.
Men sedan genom votering i förstärkt Gonst,- Utsk. blifvit beslutadt, alt Svenska folkets representanter borde utses genom samfällda val, anser jag, lika med flera bland reservanterna (Prostarne Ödman, Hallström m. fl.), vara oförenligt med principen för sådana val ali indela Svenska folket i två classer, stadsboer och landtboer, samt efter denna classfördelning bestämma så väl särskildta valdistricter för stad och land, som ock antalet af de ledamöter, dem hvardera classen skulle till Riksförsamlingen insända.
Detta Utskis förslag anser jag vara grundlagsvidrigt både till form och innehåll.
Till form, emedan den bestämmelse, som Utsk. nedlagt i N;o Hä, innebär en sådan afvikelse från förslaget i iN:o 38, sorn icke blifvit inledd af något RiksStänds gemensamma tanke.
Till innehåll, emedan bestämmelsen af ett visst antal representanter från stadsdistrictena uppliäfver ett i förstärkt Coust Utsk, faltadt beslut.
Jag liar hittills endast anfört några exempel, tjenlig» till en jemförelse emellan grundlagens föreskrifter och Utskis förfarande.
Flera äro att tillgå, men det anförda torde vara tillräckligt att motivera ett ogillande af Utskis åtgärder, såsom icke öfverensstämmande med 56 §:n Reg.Fin, ej heller med f!. St:s beslut.
Jag uther mig nu H. R. o.
Adis uppmärksamhet vid några sakförhållanden inom detta märkvärdiga förslag.
Ehuru Sverige, enl.
Utskis förmenande, icke har elementer lill en pärskammare, medgifver dock Utsk. (pag.
15) att äfven i Sverige kau skapas en öfre kammare, sorn väsendtligen tryggar continuiteten i representationens åsigter och förekommer de hastiga opinionskastuingar från den ena riksdagen till den andra, hvilka Svenska riksdagarnes historia i alltför stort antal företer.
Det är i sanning tillfredsställande att erfara detta erkännande å Utskis sida.
En annan fråga är, om denna slags conlinuitet är den enda, som hör sökas medelst representationens indelning i 2 kamrar.
Jag ber att få återkomma till denna fråga, och vill nu anmärka, att äfven den egenskap, Utsk. vill finna hos dessa kamrar, skall fåfängt sökas hos en afdelning inom den tvådelade representationen, sorn göres fullkomligt beroende af den andra.
Från Utskis egen synpunkt skulle jag följaktligen, i öfverensstämmelse med reservanlerne (Gr.