Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, att staden vore serdeles behöfvande och derföre har man äfven velat bortskänka till staden ett kapital, hvars ränta utgör troligen lika mycket som staden årligen betalar i bevillning efter l:sta Art., eller 458 r:dr.
På grund af alla dessa skäl och hvad föreg:de talare yttrat, anhåller jag om bifall lill betänk., hvaremedlertid Ridd.-Sekret, torde uplysa, hvad åtgärd frågan inom MedStånden vunnit.
I anledn. häraf tillkännagaf undert. Ridd.-Sekret, att StatsUtsk:s förevar, utlåt., enl. ankommet prot.-utdr. blifvit bifallit af BöndeSt. men att någon underrättelse om de öfrige RiksStms beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad.
Ha rmens:
Jag ber endast att få tillägga, att det synes mig serdeles lämpligt, om K.
M. vid afgifvandet af Dess propos. i ämnet hade meddelat R.
St. hvad, som tilldragit sig i frågan under mellanliden ifrån år 1847 intill innevar. riksdag, hvarigenom R.
St. försatts i tillfälle att bedöma frågan i sin helhet.
Man synes hafva varit mera angelägen att tillstyrka R.
St. att fatta beslut om summor, som äro fullkomligen obekante, än att lemna frågan vederbörlig utredning.
På grund af de utaf Gr.
Lagerbjelke anförde skäl bifaller jag betänk.
Beloppet af det i frågavar. dana-arfvet är icke obetydligt.
Det skall utgöra circa 4000 r:dr b:co efter boupteckningsvärde och lika med den siste talaren förmodar jag, att detsamma kan förhöjas med 50 proc. dä summan sannolikt upgår lill 6000 ndr samma mynt.
Liljencrantz, som erkänt, att hans motståndare intagit en ointaglig ställning, har dermed äfven vidgått, att haus motståndares skäl äro fullkomligt oomkullstötlige.
Jag torde således icke behöfva uptaga till vederläggning Gr:ns anmärkmr, dock anhåller jag att få vidröra en.
G:n har sagt, alt Nemesis varit tämmeligen oblid emot Den 22 Februari. 95 Norrtelje stad i denna fråga.
Härpå får jag svara, att det är första gången ett så stort dana-arf, som det ifrågavar utgjort föremål för efterskänkning och alt lika protester tvifvelsutan låtit höra sig för hvilken stad eller ort, som en lika gåfva varit hegard.
Man har såsom skäl för eftergiften upgifvit, att el t gevärsfaktori varit inom staden anlagdt och att arbclarne och deras familjer nu tynga fattigvården, men det är 90 är sedan det uphörde att drifvas för Statens räkning, och omkring 20 år sedan det fullkomligen nedlades.
Jag tillåter mig alt fästa Herrarnes upmärksamhet derpå, alt landsorter finnas, hvilka i detta fall äga åtminstone lika anspråk på R.
St:s frikostighet, som Norrtelje stad, i hvilket afseende jag vill nämna Södra Möre Härad, äfvensom Blekinge, der vanligen hvarje halft mantal — t. o. m. fjerdedel mantal håller en båtsman, och det icke sällan inträffar att en sådan hemmansdel får 3 ä 4 afskedade eller aflidna Båtsruans-familjer på egorna, med hvilkas underhåll de och sockuarne orimligt betungas.
Då andra värda ledamöter nu visat sig frikostiga med Kronans fastigheter, men hushållssumma med hennes penningar, skulle jag vid detta tillfälle vilja förfara tvärtom.
Det är pä sätt föreg:de talare omnämnt, en vedertagen plägsed, att R.
St. efterskänka Kronans rätt till smärre danaarf, hvilka tillfalla falligvården i den stad eller församling, inom hvilken den aflidne vid dödsfallet varit boende.
Naturligtvis eger hvarken staden eller församlingen någon rättighet till dem.
Derföre måsle de hos Konungen göra ansökning härom, hvarefter
Han i ämnet afläter propos. till Ständerna.
Förekomma nu, vid denna fråga, sådana omständigheter, hvilka kunna föranleda bifall till den Kongl, propos.,såsom tillförene i likartade händelser?
Häremot har blifvit invändt, att frågan icke vore utredd, och alt man förty icke borde på förhand fatta något beslut.
Ofullständigheten är en sanning; men Konungen har emedlertid afgifvit propos. i ämnet; derföre är det troligt, att, om R. St., i anseende till förenämnde tvist, säga nej, Konungen, i den händelse medlen framdeles komma att af domstol tillkännas Kronan, föranlåtes afgifva förnyad framställning i ämnet till nästsammankommande
Ständer om medlens afträdande lill staden Norrtelje.
Hvad har man då vunnit genom upskof med frågans afgörande?
Icke annat än tidsförlust samt nytt besvär för Konung och Ständer.
Hvartill gagnar det? kunna icke Sländera, i fall de anse beloppet i alla händelser böra efterskänkas staden, förklara, att de, för sin del, afstå Kronans rätt?
Nu återstår blott frågan: är della dana-arfs belopp så stort, att R.
St. icke böra vid detta tillfälle vara lika frikostiga, som de i andra dylika fall varit?
Om Ständerna nu efterskänka 4000 eller 0000 r:dr, så är derföre ingalunda sagdt, att de hädanefter alltid skola göra så, än mindre när betydligare dana-arf tillfalla Kronan.
Om jag icke missminner mig, har det hus, i hvilket rum äro uplåtna ät Chefen för Landtförsvaret och Landsh. i Stockholms län, tillfallit Kronan såsom dana-arf.
Det är tydligt att rimligtvis kan hvarken Konungen föreslå eller R.
St. bifalla eftergift af andra lika 96
Den 22 Februari. betydliga dana-arf.
Mot staden Norrteljes ansökning, kan visserligen anmärkas, att detta dana-arf är större, än något af dem, hvarom fråga förevarit vid sista och innevar. riksdag; men staden har ett särskildt skäl att hoppas vinna såväl R.
St:s som Konungens behjertande, och hvilket här äfven blifvit omnämndt.
Det äro de ökade fattigvårdsutgifterna inom staden.
Emot deras förhöjning och stadens behof att slippa den har man anfört, att inom staden skall finnas en badanstalt, hvaraf icke obetydliga inkomster skola vara att påräkna.
En dylik inrättnings begagnande är ofta beroende på modet såsom man ser förhållande vara på rikets vestra kust.
Det ena året besökes den badorten, det andra åter en annan, utan att man med säkerhet vet, om någondera har behållning på rörelsen och för de kostnader, som derpå användas.
Men äfven om man förutsätter, att badinrättningen i Norrtelje stad skulle fortfarande åtnjuta förtroende, månne det är sä säkert, att staden i längden vinner derpå?
Följden af hvarje badinrättning är, att till stället dragas en mängd främmande och deribland åtskilliga sysslolösa personer t. ex. badgästernas betjenter, som måste vara friska för att kunna behörigen sköta de illamående, hvilka behöfva iakttaga brunsdiet.
Månne icke följden af dylika besök vid badorterna vanligen är ett ökadt antal oäkta barn?
Om så skulle blifva händelsen för Norrtelje, har staden icke skäl, att söka ökad tillgång för sina fattigvårdskostnaders bestridande ? R.
St. skulle således visa en ovanlig njugghet emot staden, om de uti förevar, fall säga nej, då de eljest säga ja.
Jag tillhör icke dem, hvilka anse R.
St. handla klokt, om de visa sig karga emot våra småstäder.
Det är en olyc ka för riket, att vi hafva så få städer af någon betydenhet.
Detta hindrar afsättningen inom landet och vållar den tröghet i rörelsen inom de landskap, hvarest hon icke lifvas af någon större stad.
Den frikostighet Ii.
St. kunna visa de små städerna, och hvilken på ett eller annat sätt kan föranleda till deras uphjelpande, böra 15. St., enligt min åsigt, icke spara.
På grund af alla dessa skäl tillstyrker jag R. o. Ad. att återremittera betänk.
Vid öfvervägande af hvad så väl Utsk:s betänk, innehåller, som äfven hvad i de afgifne reservationerne blifvit andragit, jemte de för och emot dana-arfvets öfverlåtande till Norrtelje stad, för lättande af dess fattigvårdskostnad, vid detta tillfälle afgifne yttranden, önskar jag få sluta mig till dem, som anse berörde öfverlåtelse skäligen böra äga rum.
Till en stor del förekommen af Hr von Hartmansdorff, förenar jag mig desto heldre med honom, som man ä motsidan tyckes lägga en alldeles för stor vigt på den tillfälliga, af modets nycker alltför beroende pekuniära fördel, hvilken kan upstå genom det nyligen skedda inrättandet af en badanstalt i Norrtelje och dess ökade freqvens.
Dessa fördelar lära så mycket mindre kunna mot- och öfverväga de svårigheter, hvilka genom faktoriets nedläggande upstått för försörjandet af en medel-lös arbetspersonal, som, på sätt äfvenledes redan är antydt, menliga verkningar i afseende pä sedernes en - Den 22 Februari. enkelhet och renhet torde kunna förutses blifva en lätteligen inträffad följd af en badorts talrikare freqventerande; varaodes min tanke den, alt man härvid skäligen kan gå ett steg längre i sin förutsättning, än hvad Hr von Hartmansdorff synts åsyfta; jag tror nemi. att man icke bör inskränka sig .till att skylla allt pä betjeningen, i fråga om utbredandet af lyx och sedeförderf; månne de efterdömen, som lemnäs af husbönderne alltid äro bättre?
Bland de åsigter, som vid delta ärendes behandling blifvit framställde, har Hr Bildt afgifvit en, som är särdeles radikal, alt nemi., lika gerna som man kunde medgifva någon fördel för Norrtelje fattigvård, likaså gerna kunde man se Norrtelje försvinna utur städers antal ; hvarjemte Gr.
Lagerbjelke behagat yttra, det lagens stadganden rör:de dana-arfs ingående lill kronan tycktes med lika så mycket skäl, som de förmenades vara, hvilka till stöd för nu ifrågasatta öfverlåtelse blifvit åberopade, — kunna genast sålunda förändras, att dylika arf alltid skola tillfalla den kommun, inom hvars område den, som efterlemnade sådant arf, i lifstiden varit boende.
Hvartill tjenar det att tillgripa sådana ytterligheter i sin argumentation?
De bevisa ju ingenting.
Det är ett sätt, ett försök, att drifva motståndaren in absurdnm, men som han svårligen lärer finna giltigt, likasom icke heller någon opartisk bedömare kan anse sådant för vederläggande eller uplysande. — Gr:ne Mörner och Liljencrantz hafva för öfrigt lemnat så god utredning af ämnet, att för mig endast återstår att härvid uttala den förklaring att, i afseende å ordalagen, Frih.
Stjernstedt synes mig hafva fullkomligt rätt derutinnan, att uttrycken böra så vilkorligen affattas, i denna som alla andra dylika frågor, att
Kronan aldrig må i något fall blottställas för att få vidkännas någon ålerbäringsskyldighet.
Till svar å det af Hr af Harmens, i dess nyss afgifne förordande af bifall till Utsk:s förslag, tillagde skäl, alt det nemi. varit önskligt om Utsk. varit försatt i kännedom om förhållanderne i saken, sådane de ägt rum sedan år 1846, i saknad af hvilken kännedom Utsk. funnit sig förhindradt annorlunda förfara än som skett, anhåller jag få fästa upmärksamheten derå, att i berörde omständighet tyckes mig snarare ligga en anledn. för Hr af Harmens att med oss önska ålerremiss; i hvilken händelse Utsk. blifver i tillfälle att, genom att sälta sig i kommunikation med den Statsråds-ledamot, hvilken fått sig updraget att tillhandagå R.
St. med uplysningar, ofördröjligt inhemta alla erforderliga upgifler i ämnet; — en utväg, som synes ganska väl kunnat allaredan anlitas; men eftersom det icke skett, är det ju så mycket bättre, att tid dertill ännu gifves, och det sker just förmedelst den ålerremiss vi yrkat.
Slutligen förbiser jag visserligen icke att meningen inom StatsUtsk. har tydligen varit att, lill förekommannde af dana-arfvens sedvanligen vardande öfverlåtelse lill fattigvården i kommunerne, statuera ett exempel i motsatt riglning.
Men då man vill vara bister, juridisk och obeveklig samt statuera slräga exempel, (hvilket i sinom tid eger stor förtjenst), bör man dock tillse alt till4 H. 7 Den 22 Februari. fället är val valdt.
Men som detta nu icke synes mig vara fallet, anhåller jag att härmed måtte anstå intilldess
Staten ser sig tillfalla ett dana-arf af något belopp, som kan kallas betydligt, hvilket det ifrågavar. icke är, äfvensom alt dervid sig förete omständigheter, annorlunda artade än de, som i reservationen och sedermera under öfverläggningen blifvit lill stöd för Norrteljeboarnes anhållan anförda och hvilka torde böra tillerkännas egenskapen af faktiska och bevekande: hvadan dra tankar än de först af detsamma yttrade; anhällandes jag för sådant ändamål att betänk, varder af R. o. Ad. återremitterad! till förnyad behandling.
Jag beklagar rätt mycket de 2:ne siste lalarnes yttrade farhåga för följderna af badsejourerna såväl i Norrtelje som ä andra orter.
Jag tror dock, att dessa följder icke äro så farliga, åtminstone har icke någon klagan i detta hänseende försports från de vestra orterna.
Måhända har jag för ringa erfarenhet härutinnan för att kunna yttra mig härom.
Baden äro visserligen en modesak, men de f. d. gevärs-arbetare, hvilka betunga Norrtelje stads fattigvård, lefva väl icke i allan evighet, och när de en gång aflidit, så hafva ju äfven de skäl, hvilka blifvit andragna för bifall till den Kongl. propos:n, uphört.
Säkert är äfven, att, för alt döma efter hvad läkare sagt mig, badinrättningen i Norrtelje är helsogifvande och således mindre modesak, än mången annan dylik.
Mörner har uplyst, att Enkan Sandelin en längre tid varit ho- - satt i Norrtelje och af sådan anledn. fått stora sympatier för staden.
Detta var åtminstone för mig något nytt, men om äfven så vore, så tror jag dock icke, att, denna omständighet får tagas i betraktende vid frågans afgörande; ulan den måste skärskådas endast från de sidor man känner.
Det är visserligen en sanning, att
Staten icke kan beräkna någon bestämd inkomst af dana-arf, synnerligast då de ideligen efterskänkas, men lika säkert är, att Norrtelje stad lika litet kunnat eller kan beräkna denna inkomst.
Liljencrantz har sagt, att jag i milt förra yttrande skulle hafva visat en särdeles motvilja mot småstäderna.
Jag beklagar alt mina ord kunnat så tydas; min mening var åtminstone icke sådan.
Jag hyser likväl icke den välvilja för dessa småstäder, alt jag vill gifva deni några inkomser på de öfrige kommunernes i landet bekostnad, och jag tror icke heller, att man hör lemna staden Norrtelje en inkomst eller anslag, förrän man gjort sig underrättad derom, huruvida denna stad mera, än någon annan kommun vore i behof af understöd.
Mörner har vidare sagt, att jag skulle hafva yttrat, alt~ i händelse staden förlädes under landsrätt, skulle'dess fattigvårdsomkostnader förminskas, och Gr:n tilläde, att det skulle vara orätt af Staten handladt att låta staden gå sin undergång till mötes, utan att träda emellan med en hjelpande och lindrande hand.
Detta har jag icke yttrat.
Jag har endast sagt, alt om Norrtelje, såsom flere talare här upgifvit, vore öfver höfvan betryckt, skulle det för staden åstadkomma en lindring i dess afgifter, om den förlädes un - Den 22 Februari.
99 der landsrätt.
Sådant lärer väl emellertid icke kunna ske snart, enär, enl. hvad uplyst blifvit, borgmästaren lefver, har god helsa och stora inkomster.
Då härefter öfverläggningen förklarades vara fulländad samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Stats* Utsk:s förvar, utlåt., blef denna propos. besvarad med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranledda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja blandade med nej, förklarade det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej.
Det är anled. till anmärkn. emot Konungens Statsråd och Föredragande af Finansärenden, hvarå jag anhåller om remiss til! Const.
Etsk., inför hvilket anledningen upgifvas skall.
Sjern stedt aflemnade härjemte ett försegladt konvolut, med adress till R.
St:s H.
Const.Utsk. hvarefter H. Ex. Hr.
Landtm, förklarade, att denna anmärkms anledn., jemlikt 29 § Riksd.-Ordn. komme att remitteras till Const.Utsk., samt prot.-utdr. härom genast blef upsatt och justeradt.
M:s denne dag ankomne nåd. propos. till R.
St., ang:de uphäfvande af de i 24 § uti underrättelserne till nu gällande Tulltaxa medgifna tull-lindringar samt om nedsättning af tullumgälderne för kaffe och råsocker.
Onsdagen den 26 Februari 1851.
Justerades ett prot.utdr. för d. 22 samt pleni-prot. för d. 8 dennes.
Uplästes till justering och godkändes följande från Exp.Utsk. inkomne förslag till R.
St:s underd. skrifvelser till K. M.: 7* 100 Den 26 Februari.
N:o 16. ang:de verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter; och N:o 17, ang:de val af Just.-Ombudsman oell dess Suppleant.
Justerades jemväl följande från Exp.Utsk. inkomne förslag till R.
St:s förordnanden: N:o IS, för Häradshöfdingen Kammarrådet S. L. Theorell att vara R.
St:s Just.-Ombudsman; och N:o 19, för Hofrätts-rådet m. m. Gr. C. G. D. Mörner att vara R.
St:s Just.-Ombudsmans Suppleant.
Vidare uplästes och godkändes nedannämnde från Exp.Utsk. inkomne förslag lill R.
St:s underd. skrifvelse!’ till K. M.:
N;0 20, med anhållan att undersökning i afseende på Helgonskylden i Halland måtte anställas; N:o 21, ang:de uphörande af vågafgiften å tackjern m. m., sorn föres förbi Stockholms våg; N:o 22, ang:de undersökning om ändamålsenligheten af an- v slätterne för färjningens bestridande mellan Öland och Kalmar; N:o 23, ang:de rättigheten att på scenen upföra dramatisk författares arbete; N:o 24, ang:de förhöjning i dagtraktamente för Gottlands Nationalbeväring under exercistid; N:o 25, ang:de afskrifning af en Handels- och Sjöfarts-fondens fordran, genom förskott till slafvarnes friköpande å S:t Barthelemy ; N:o 26, ang:de ett beviljadt anslag af Kronotionde till Askersunds Stads församlings kyrka; N:o 27, ang:de utbyte af Fjerdingsmans-bostället Mylinge emot Klockare-bostället Klintorp i Öslergölhlads län; samt N:o 28, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de reglering af vissa Kronofisken.
Hrr Elektorers lista med val af en Suppleant i StatsUtsk. efter N:o 9, Hr Ulfsparre, Sigge; och befanns, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1662, Hr Nordenfeldt, Johan Åke. Öpnades jemväl
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Ridd.-Utsk. efter N:o 7, Hr Sparre af Rossvik, Fullm.
Leijonhufvud, Carl Knutsson; och hade dertill blifvit utsedd: N:o 282, Frih.
Den 26 Februari. 101 II.
Ex. Hr..
Frih. o. Landtm, yttrade, det han, enl. i Talmans-conferensen träffad öfverenskommelse finge hemställa om R. o.
Ad. behagade besluta att nästa Lördag d. 1 Mars anställa val af de i 65 § Riksd.-Ordn. föreskrifna Elektorer, som skola deltaga i valet af Komiterade lill tryckfrihetens vård.
Uppå sedermera framställd propos. beslöts, att vid detta val skulle, likasom vid föreg:de riksdagar varit vanligt, utses 2:ne Suppleanter, utom de i grundlagen bestämde 6 ordinarie Efektorerne, hvarefter H. Ex., jemte erinran att till följd häraf, jemlikt 33 § Ridd.- Ordn. hvarje val-lista borde uptaga 8 namn, samt genom fleste rösterne komme att bestämmas, hvilka personer blifva ordinarier, äfvensom den ordning, hvarefter Suppleanterne böra tillkallas; tillkännagaf alt, till tidens vinnande, plenum nästa Lördag komme att börjas kl. 9 f. m. H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, hemställde vidare om R. o. Ad:n behagade nästa Onsdag d. 5 Mars företaga val af Ordf., Ledamöter och Suppleanter i Ridd.-Direkt:n; hvilket bifölls.
Sedan härefter H. Ex. erinrat, att vid ifrågavar. val borde utses först en Ordf. med en Suppleant samt sedermera 6 ledamöter med 3 Suppleanter, anmälte sig och yttrade:
Jag anhåller, att vid detta tillfälle mätte uplysas, hurudana val-listorne böra vara beskaffade, nemi. om den till Ordf. i Riddarh.-Direktm bör serskildt uptaga den persons namn, som dertill utses, och serskildt den persons, som väljes till den förres Suppleant, och på samma sätt i afseende på valet af ledamöter och deras Suppleanter om deras namn skola åtskiljas, eller om de personer, som fått det största antalet röster, skola anses hafva blifvit till ordin, ledamöter utsedde, i följd hvaraf de, som fått det mindre, antages blifva Suppleanter.
Unrlerd. R idd.-S ekret.
Palmstjernas förfrågan, får jag äran uplysa, att vid sisth riksdag tillgick med ifra gavar. val sålunda, att vid serskildt anställde val först till Ordf. och dess Suppleant och sedan till ordin, ledamöter och dessas Suppleanter, de personer, som erhöllo de flesta rösterne, blefvo ordinarier och de hvilka voro närmast i röst-antal, blefvo Suppleanter.
Slutsatsen nämndes icke af Ridd.-Sekret., men den lärer vara, att till Ordf. väljes på 2:ne personer och att den, som får de flesta rösterna, blir Ordf.
Den i röste-talet närmaste, blir hans Suppleant.
Vid valet till
Direktörer och deras Suppleanter upföras å vallistorne namnen på 9 personer, af hvilka de 6, som fått de flesta rösterne blifva ordin, ledamöter och de 3:ne öfrige Suppleanter. 102 Den 26 Februari.
I afseende på valet lill ledamöter, är min tanka, att den vanliga ordningen, som Hr von Hartmansdorff nämnde, är lämplig nog, nemi. att de, som fått det minsta antalet röster blifva Suppleanter; men i afseende å valet till Ordf. och bans Suppleant, hemställer jag, huruvida icke lämpligast vore, att namnen å de dertill afsedde personerne utsattes på en och samma valsedel, uptagande till ordf. den och den, och till suppleant, den och den, ty i annat fall kunde hända, att den person, som man önskat måtte blifva ordf. och alldeles icke suppleant, likväl blefve suppleant och tvertom, att den man ansett böra blifva suppleant, utsåges till ordf.
En sådan händelse kan svårligen undvikas om ej R. o.
Ad:s ledamöter äro på förhand ense om, huru dessa sedlar skola upgöras, och något missförhållande kan icke upstå, om å valsedel utsättes: ordförande: N. N., suppleant N. N. Hr von Hartmansdorff:
Palmstjernaomförmält kan visserligen inträffa; men företager man valet på det sättet, att man skrifver serskildt ordförande N. N. och serskildt suppleant N. N., så händer det, att då Pehr röstar på A till ordf. och på B. till suppleant, så väljer Pål B till ordf. och A till suppleant.
Då fälman åter samma svårighet.
Jag tror derföre bäst vara att förhålla sig vid detta val, likasom när Direktörer utses.
Om enighet finnes bland H. o. Ad., så blir det lättast att till ordf. och suppleant få dem man önskar, derigenom, alt icke alla gifva sina röster åt den man vill hafva till suppleant, utan dela dem på några andra personer.
Han får då ett ringare röstantal än den, som ämnas till ordf. Gr. af Ugglas, Ludv.:
I afseende på hvad Hr von Hartmansdorff nämnde, vill jag framställa en fråga: huru skulle det komma alt gå om samtlige husets ledamöter vore så eniga, att de satte samma personer, en hvar på sin lista, utan att hafva uttryckt, hvilken som borde bli ordf. och hvilken suppleant? i sådant fall vore det ju gifvet, att lottning måsfe anställas mellan desse personer, hvilkendera som skulle blifva det ena eller det andra, ordf. eller suppleant, då det alltför väl kunde inträffa, att den R. o. Ad. ville hafva till ordf., blefve suppleant och tvertom.
Jag skulle derföre tro, att den ordning Frih.
Palmstjerna föreslagit måtte vid valet iakttagas, vore den lämpligaste, och hvilken bäst upfyllde allas önskan.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., yttrade att den nu upkomna frågan syntes vara afgjord genom 33 § Ridd.Ordn., samt lät upläsa denna §, hvarjemte, H. Ex. då Gr.
Gabr. härvid anmärkte, att den upläste § omnämnde ett undantag, uplyste att detta undantag endast afsåg val af Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont. samt af Revisorer öfver Stats-verket, Banken och Riksg:s-kont.
Lagerbjelke, Gustaf: 37 § Ridd.Ordn. innehåller: ”Vid hvarje riksdag utser R. o. Ad. in pleno en af sju ledamöter bestående Ridd.-direkt., genom val serskildt till ordf. jemte sup - D-c n 26 Februari.
103 pleant och serskildt till öfrige ledamöter jemte trenne suppleanter”
Denna föreskrift för val af Ridd.-direkt., är fullkomligt förenlig med det af Frih.
Palmstjerna gjorda förslag och som det i och för sig sjelf är riktigare alt, när man skall välja serskild ordf. och serskild suppleant, man äfven må ega att genom utsättande af serskild person till ordf. och serskild till suppleant, hila på det bestämdaste sig visa, hvem R. o. Ad. önskar till ordf. och hvem till suppleant, så anhåller jag vördsamt om propos. till antagande af Frih.
Landtm, hafva riktigt förstått Ridd.Ordn. och att propos. icke kan i strid mot densamma lagligen göras.
Om saken närmare betraktas, så torde R. o. Ad. finna, att man nödgas lotta, äfven om den utvägen vidtages, hvilken Frih.
Låtom oss förutsätta alt
Riddarhusets medlemmar vore lika delade lill sina tänkesätt och att, om den ena hälften röstade till ordf. på A. den andra hälften på R. samt till suppleant likaledes den ena hälften på A. och den andra på 11., så måste ändå slutligen A. och 13. lotta med hvarandra om befattningen af ordf. eller suppleant.
Hvartill tjenar då alt frångå en ordning, sorn hittills varit iakttagen, och enl. min tanka är den lagliga.
Den praxis, som vid 1840 års riksdag och jag tror äfven derefter egde rum, i afseende på valet af ordf. och suppleant i Ridd.-direkt, talar, efter min tanka, för att detta val nu bör försiggå på enahanda sätt.