Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Passionernas utbrott äro alltid häftiga i sin början, men sansningen under en tid mildrar och ändtligen aflägS. tiar följderna.
Allmogen sig sjelf lemnad, utan retning af egensidiga rådgifvare, gör oftast de säkraste slutsatser, så vida de blott grunda Den 5 Maj, e. m. 15 i sig på erfarenheten} och denna vägledare för våra handlingar tager sällan felt — den känner, att ju lättare och hastigare tillfälle öppnas för den ofta uti egen inbillning föri fördelade personen , desto skyndsammare skall han söka sin förmenta hämnd} och följden hillver således, att Rättegångar skola okas vid HäradsRätten till en gränslös mängd.
Af egen erfarenhet, förvärfvad under 25 års tjensttid såsom ordinarie förvaltare af HäradshöfdingeEmbetet, känner jag, att, innan Tinget hunnit slutas, hafva stämningar blifvit äskade till det på följande, hvilka, i anseende till det löpande rådrummet oell derigenom vunnen betänketid, ofta förfallit} och sällan hafva några käromål, som ett par månader före Tinget blifvit började, hunnit till
Domstolens handläggning.
Jag är således, åtmindstone för egen del, säkert öivertygad, att den föreslagna förändringen skall gifva en öppning för den trätgirige, och mångdubbla Rättegångars antal.
Härvid bör äfven göras afseende derå, att utaf den bedröfliga Advocat-massa», som så ansenligen ökat sig, då Srateus tjenster icke gifvit en nödig bergning, skall säkert vid hvarje permanent
Domstol någon trupp nedslå sitt läger, oell följderna måste hvar Och en tänkande lätteligen inse.
Om det är en sanning, som af hållna Protocoll kan tillräckligen upplysas, att de flesta mål afgöras vid första Tinget, så äf Den 5 Maj. e. m, åtmindstone en qvittning till fullo å ena sidan emellan de ärender, hvilka kunna skyndsamraare slutas, och å andra, den ökade mängd, som igenom en förändrad anstalt befordras, Ej nog härmed; jag bör äfven ifrån an» dra synpunkter betrakta detta ämne; Me» nighetens aktning för denna uråldriga och på forntida häfder grundade inrättning a sina Tingsställen är stark, och jag bäfvar för framställningen af den tankan, att sådana tänkesätt skulle försvagas, än mera om de genom andra anstalter utrotades.
Menighetens förtroende till detta ställe är så mycket både allmännare och säkrare, som de ifrån sina första stunder blifvit styrkta i den öf, vertygelse, att Tinget är ett värn för deras rättigheter, en tillflyktsort för den lidande och förorättade, och de hafva derjemte hört, att den vanartige och brottslingen derstädes lider straff för sina missgerningar; vid Tineen sandas en icke obetydlig mängd af Allmogen af alla åldrar.
Dagens högtidliga början genom Gudstjenstens förrättande, föreställningen om det Allseende Ögats dju. pa granskning uti alla våra handlingar, och nedkallade välsignelser och förböner öfver Domarens företag, höjer menighetens begrepp om helgden och värdigheten af stället och ändamålet.
Domaren har ock det yppersta tillfälle att, så väl vid Tingets början som vid förekommande brottmål, erinia menigheten om sina pligter såsom un - Den 5 Maj. e, m. dersåtare och medborgare.
Ve den Domare, som försummar de tillfällen, hvilka erbjuda sig för honom, att upplysa, varna och förbättra denna folkclass-, som äger så inskränkta undervisningstillgångar J Allmogen samlas vid Tingen; den finnér huru egna och grannens angelägenheter behandlas, den ser uti Domstolen sitt eget Stånds ledamöter, hvilka deltaga uti ärendernas beredning* den har öppet tillfälle att genom dem frambära upplysningar om Landssed, frejd, vederhäftighet, husliga och locala förhållanden, utan att behöfva genom dryga kostnader samla med sig andra bevis, hvilka ofta ej förmodas ingå i behofvet, och således efter yppande anledningar fordra ytterligare tidsutdrägt.
Ifrån beräkningen af en sådan samling bör ingalunda slutas, att enär grannar tvista, äro de öfrige ej sällan skiljesmän, och genom förebråelser af den vanära, sorn är förenad med en obillig trätlystnad, verkas en förening, hvilken annars skulle uteblifva.
Om nu HäradsRätterne skulle blifva permanente, så måste Nämndens biträde upphöra, ty hvilken
Danneman skulle vilja skilja sig helt och hållet ifrån sitt landtmannayrke?
Och om en sådan förmodan kunde vara tillåtlig, hvad förmon kan Staten erbjuda honom, såsom skadestånd för sin redbara förlust ?
Den 5 Maj. e. fn.
Skulle åter Nämndernas tjenster blifva ambulatoriske,- eller ock ett .sä stort antal utses, att dess befattning sällan inträffade, huru mycket anseende skulle ej då skiljas ifrån denna tjenstgöring! och huru litet gagn vöre af dessa tjenst män att förvänta!
Hvar och en Häradshöfding kanner un-' derstundom, vid yppande ledigheter, huru svart det är att utse ett skickligt ämne från tn hel lörsamling; huru mycket mera ogörligt blifver det utvälja en mängd!
Hos en Nämndeman fordras en utmärkt känd redlighet, ett godt begrepp, och kan jag ej undgå tillägga — en slags förmögenhet, på det ej behofven måtte föranleda till småaktigheter, hvarigenom anseendet lider, och förtroendet flyr jaouom.
Med dessa egenskaper, och sedan han någon tid, så vid som utom HäradsRätterna, genom skiljaktiga honom uppdragna förrättningar, beredfc sig vissa kunskaper, blifver han allmännare nyttig, och hans befattning till och »med vgtig; han omgifves af sina grannars föw troende, under tillit på hans heder och förstånd; han bilägger deras smärre tvister; han utreder deras Sterbhus; han leder deras handel; och han bevakar deras handlingar, och det ofta med en förvånande skicklighet.
Betrak tom det Hedervärda Bondestånd dets RiksdagsLedainöter!
Hvarifrån leder sig deras förmåga att kunna fatta nog invt-. tclade frågor, förmågan att kunna pröfva Dm 5 Maj. e. m, 155 meningarna, att yttra sig med redighet, och att med sedlighet och anständighet samt en efter Ståndet lämpad värdighet kunna blanda sig med de öfriga RiksStånden?
Jag tror ej, att man vid svarets afgifvande blifver villrådig.
Jag tror, det man finner att de fleste härleda sitt danande ifrån deras tjenstgöring vid HäradsRätterna, och de särskildta ärender som dem blifvit uppdragna, och hvilka fört dem uti nödvändigheten att förvärfva sig någon närmare verldskänne. dom genom umgänget med de mera odlade medborgerliga Classer, Finnes det nu tänkbart, att lika goda följder skola beredas genom täta ombyten af tjenstgörande Nämndemän, och hvilka •efter ordningen uppbådas till den nya HäradsRätfen, då ej kan undgås att förena en ansvarig påföljd med skyldigheten att hör. samma, så vida ingen belöning kan vara att påräkna vid denna dagspillan, och ingen ära uppmuntrar, enär en allmän pligt föreskriiver valet, utan afseende på personliga förtjenster ?
Vid utmätningar och de flera förrättningar, der vanan är så nödvändig, kunna oordningar och missbruk sedermera ej undvikas, och iör Krono-betjeningen skall det blifva särdeles besvärligt att håila rulla öfver Nämndemännens tjenstgöring, på det den ena mer än den andra ej pia t te be. tungas.
Den 5 Maj. e. m.
Hvad jag erinrat om Nämndemännens tillbörliga anseende, förer mig ock till på» minnelse om ordningen å landet.
Våra Po.
Ijceänstalter i landsorterna äro klena, och de kunna ej vara annat, enär Staten ej haft tillfälle att dertill anslå några medel, men sådant oansedt, enär man undantager några vissa utbrott, som varit föranledda af tillfälliga och egensidiga orsaker, så kan man i allmänhet ej hafva större anledningar att besvära sig öfver oordningar från menighe. tens sida.
Några verkande medel måste väl här kunna utsökas, och månne väl
Nämnden bör uteslutas från beräkningen?
Vid marknader, auctioner och större folksamling gar inträffa ock Nämndemän.
Om de äro aktade, det vill säga, om de gjort sig förtjente att vara det, så skola deras föreställningar alltid blifva förmonligen användbara j hos de förståndigare och till sedlighet me. ra benägna verka de såsom vigtiga sanningar, och hos öfriga af fruktan för bestraffningar, hvilka de lättligen finna att en Domstolens ledamot har öppet tillfälle att bereda.
Flera skäl tränga väl på hvarandra, men jag har ansett dessa utgöra tillräckliga upplysningar, för att kunna från flera sidor betrakta detta ämne, och att blott återstår för mig att, efter den ordning jag för mig utstakat, vidröra, uti hastig öfversigt, kostnaden.
Med nya och lämpliga boställen måste Häradshöfdingarne förses, och anständiga så väl embets- som boningsrum måste Den 5 Maj. e. m. 157 väl honom bestås.
Skall denna kostnad drabba Tingslaget, så få de dyrt gälda rättvisan 3 och skall Staten bestå medlen, kommer ersättningen tillbaka på landet genom Bevillning, Utom de hus, som äro nödvändiga för Häjadshöfdingén, och hvilka borde utmärka ett slags värdighet, derest man ej finner likgilltigt, om anseendet fortfarer, sä fordras äfven särskildta byggnader för Tingssökanderne och Menigheten, och man måste noga pröfva och bestämma dessa anstal-t ter, för att icke tvinga elier åtmindstone ej gifva god anledning dertill, att Domhafvanden må blifva Värdshusidkare, Då hvarje Domsaga skulle inskränkas till en viss och lika rymd, kan ej undgås, att Häradshöfdingarnas antal i men deraf lörökes, och, enär deras vanliga inkomster härigenom ansenligen förmindskas, men deremot arbetssättet och liderne utsträckas, kan Staten aldrig undgå att anslå för dessa Embetsman en både nödig och anständig utkomst, hvarförutan uslingar skulle framde-, les bekläda Rikets Domstolar •, och om sta» ten värdigt uppgjordes, tror jag, att bristande medel genast betog smaken för förändringar. 2 o LagmansRätterne.
Jag medgifver, att förtroendet för denna Domstol i sednare tider blifvit förringadt, Och att den verksamhet man fordrat är inskränktare än lagskipningens hastigare lopp billigt krafve^ men Den 5 Maj. e. m. jag anser sådant ej kunna tillräknas inrätta ningen, utan tillfälliga händelser och brister uti föreskriften.
Tnotn hvarje sakkunnigs bekantskap med forhållandet ligger det öppet, att, sedan Penninglöntagares vilkor, igenom tidernas förJ ändrade och förhöjda varupriser, blifvit så ringa, att I jeustemän icke deraf kunnat påräkna sin bergning, och Lagmans-embeten särdeles kunnat anses nästan såsom lönlösa; så hafva sednare tiderna sällan någon sorn genom flera tjensieår, längre förvärfvad erfarenhet och skicklighet varit dertill förtjent, sökt cn beställning, hvarvid föga belöning varit att påräkna.
Om nu örne Lagsagor förenas med åtföljande löner, hvilka borde åtmindstone ö* kas till det belopp, att en Lagman, utom sportlar och boställe, som måste utses, kunde påräkna mindst lOOO R:dr, hvarigenom Staten omärkligen graverades, så skulle äldre Borgmästare, Häradshöfdingar och jemväl Ledamöter i HofRätterna, hvilkas helsa fordrar en mera rörlig tjenstgöring, sä-, kert anmäla sig såsom sökander; hvartill ock skulle höra, att Kongl. Maj:t i nåder förordnade, att underdånigt förslag vid yppande ledigheter af HofRätterna upprättades, med föreskrift, att ej de flesta tjensteår borde härvid följas, utan blott afses de^t redbaraste förmågan hos sökanderne att kunna uppfylla sina pligter; Kongl.
Majus högarätt för* Den 5 Maj, e. nu behållen att af sökanderne utse den, sorn Kongl. Maj:t funne närmast värdig, utan af* seende på förslaget.
Lagmannen borde örne gånger om året hålla LagmansTing, och hvarigenom åtmind* stone hälften af anledningarna till Rättegångars uppehåll måste förekommas, dermed Allmänheten borde finna sig belåten; ty huru många förändringar äro gjorda eller kunna göras, hvilka medföra sa betydliga följder? helst när man aldrig bör utesluta ifrån beräkningen, att nya anstalter kosta ansenligt, vid deras inrättande, utan att man Ivan göra sig försäkrad derom, att ej andra olägenheter skola efterträda dem, som man velat undanrödja; men här blifver ingen synnerlig kostnad, och icke några svårare följder att befara.
Till större beqvämlighet för ortens invånare, som vore i behof af Lagmannens handläggning, borde hans vistande vara alimanligen kungjordt, och han, lika med Häradshöfdingen, vara allvarligen förbuden att från orten afresa, utan att hafva förut, i afseende på lagliga skäl dertill, erhållit HofRättens tillstånd.
Med LagmansRätternas upphäfvande vore ostridigt den följd förenad, att HofRätterna mäste, såsom andra Domstolar, upptaga alia vid LagmansRätterna förekommande mål, hvilket åter ledde dertill, att brof - t)en 5 Maj. e.trii Rätternas Ledamöters antal måste mindsf fördubblas, enär man( afser Rättegångs-ordningen och det der föreskrifna arbetssättet, och än vidare makade sig äfendernas mängd i lika förhållande till Högsta Domstolen, som jemväl ostridigt måste förses med mindst 2:ne divisioner. 5:o HofRiitternas styckande och fördelare de i åtskilliga landskap, anser jag lör mirt del ej kunna bidraga till ärendernas skyndsammare lopp, så vida RättegångsOrdningeii måste följas sådan Lagen den föreskrifvit, och kan den möjligen ändras, blifver följden lika för 2, som för Hera HofRätterj jag tror tvärtom, att en sådan förökning skulle medföra stridiga verkningar.
Delningen af [urisdictionerna skulle väl grundas på folkmängden, men deraf följde icke, att göromåien blefvo lika fördelte.
En ort yppar mera fallenhet för tvister än en annan, och den ena traktens belägenhet och näringsgrenar gifva mera ämnen till stridigheter än ed annani således kunde den ena HofRättetl hafva föga göromål att bestrida, då åter en annan blef med så många Rättegångs-ärender besvärad, att ledamöternas antal måst förökas, derest icke parters rättigheter skulle längre tid uppehållas , innan pröfningert vöre möjlig.
Uti HofRätternas nu varande skick ärö ledamöterne lika förbundne att utarbeta de från IIL Den 5 Maj. e. m. från Landsorterna församlade målen.
Stock, holms Stad, hvars innevånare ungeiär utgöra 70,000 personer, gifva kanske anledning till lika så många tvister som 3o0,000 i landsorterna, och fastän jemförelsen emellan de sednare ej kan mätas till denna olika beräkning, så lärer likväl icke kunna bestridas, att skillnaden är betydlig, och att
Jurisdictionernas bestämmande saknar tillförlitlig grund, hvilket åter skulle kunna föranleda till jemkningar i långliga tider.
Den beqvämlighet, som derigenom kunde vinnas, att parter ägde närmare tillfälle att bevaka sina angelägenheter vid HofRät- * terna, synes mig ej vara betydlig, enär sådant alltid måste ske igenom Fullmägtige, och således tyckes besparingen endast bestå uti en mindre postporto; och jag tror, att Staten skulle vinna ansenligen, om den alldeles efterskänktes för Rättegångshandlingar, emot den kostnad, som erfordras i afseende på förändringen.
Ftt annat skäl.‘ att om HofRätternas jurisdictioner voro inskränktare, så skulle ledamöternas närmare bekantskap med orten bereda för dem mera lättnad att kunna pröfva de förekommande mål.
I anledning häraf blefve den frågan ej olämplig:
År en tvist från Norrbottens län svårare att utreda, än ifrån Stockholms län?
Jag tror, att hvar och en erfaren Domare skall utan tvekan Ridd, och Ad.
Prat, N;o 21. 22.
Den 5 Maj. t. >n.' säga tvärtom.
Desto närmare HofRätterna, desto flere Advocater, och det kan ej vara allmänheten obekant, att dessas väsendtliga förmoner äro förenade med mängden af tvister och längden af deras utförande; erfa. renheten visar derföre, att från afsides orter vid HofRätterna anhängige tvister äro mer. andels enkla, deremot de närmare finnas mera invecklade, och att invändningar medtaga ofta mera tid och papper, än hufvudsaken.
HofRätternas inskränktare jurisdictioner skulle medföra bekantskaper med hela tråk. ter, och dessa leda till närmare relationer och ändtligen upprättande af vänskapsför. hund.
Mutor och hämndlystnad måste endast vara retande medel för bofven och ni.; dingen, och deras erbjudande skola blott hos den ärlige mannen väcka hans uppmärksamhet att med kraftfullare nit söka Rättvisans starkare förvarande.
Men, Mine Herrar! en god väns lidande och den olyckli, ges flödande tårar — lägge hvar och en upprigtig och redlig man sin hand på sitt hjerta, och svare mig, om icke dessa omständigheter skulle tungt falla på hans annars lätta pröfningspligt!
Jag finner det nog omöjligt i verkställigheten att kunna dölja alla parters namn för Domaren, och att blott saker till afhandlande framställdes; men jag önskade det, och följaktligen skall jag aldrig med mitt Den 5 Maj. t. m. personliga bifall tillstyrka en förändring, som ännu mera strider emot min yttrade tanka.
Åter ett skäl, som jag hört, för denna förändring, att HofRätterne, som närmare hade omkring sig underliggande Embetsman, skulle vara i lättare tillfälle att efterse och tillhålla dem att fullgöra sina skyldigheter.
Erfarenheten må besvara detta skäl, och om förhållandet är kändt uti våra tider, må det Utreda, örn den välgörande påföljd, förslaget åsyftar, hittills kunnat påräkhas.
Att Ledamöternas större antal uti Hof.
Rätterna medförer en synnerlig lättning uti arbetet, och undanrödjer många hinder för fortsättningen, torde icke kunna misskännas, mindre bestridas.
Yppar sig jaf å en Division, är en annan till hands; inträffår sjukdomsförfall på ena Division, hämtas försträckning från en annan; samt då med åren arbetsförmågan aftager för några ledamöter, lämpas vid Divisions-fördelningen ordningen så, att de yngre, som uti de äldre högakta sina första ledare, lätta deras mödor, under begagnandet af deras erfarenhet.
Till eti större samling ledamöter hörer ock talrikare betjening, och då alla ämnen för juridiska behof samla sig dit, blifver tillfället för valet af de skickligaste lättare, än om HofRätterne voro fördelte, då hvart 164 Den 5 Maj. e. m. och ett ställe finge åtnöjas med dem sorn sig anmälte, ehvad de vore fallne för yrket eller ej.
Täflan emellan ungdomen, att göra sig skickliga, blef ock på ett inskränktare fält mindre att förvänta.
Vidare skulle HofRätternas fördelning blifva den fullkomligaste orsak till göroinålens ökade antal, och ostridigt verka ett fördubbladt antal af ledamöter, då, enligt hvad jag redan anmärkt, ett lättare Rättegångssätt vid HäradsRätterna gynnade äfven den trptgiriga att beqvämligen kunna fullfölja sin ifver inför HofRätten, och en god tillgång på Advocater å båda ställen skulle säkert icke lemna utur sigte sina egna dermed förenade fördelar 3 och om LagmansRätterne, efter projectet, voro upphäfne, samt Parterna blott skola begagna två instantier, måste Högsta
Domstolens ledamöter i samma mon ökas, så vida annars än» damålet med ärendernas skyndsammare afslutande omöjligen kunde ernås.
Efter den fördelning, som skulle befordra en likhet uti göromålen och närmast leda till Rättsökandes beqvämlighet, fordrades sju HofRätter, följaktligen sju Presidenter, sju Advocatfiscaler, sju Secreterare och lika många Actuarier och Registratorcr; enär jag nu härtill lägger ett vida större antal ledamöter, och beräknar kostnaden för inrättningen af fem nya HofRättshus, årliga underhållandet, fördelningen och transpor* Den 5 Maj. e. ni* ten af handlingar, så förefaller det, åtmind» stone för mig, tvätydigt, huru ett mindre Rike, hvarest nuvarande Kronoutlagor icke utan jämmer och klagan kunna utgå, och som på längre tider ej förmått att tillbörlig gen underhålla ett mindre antal Embetsmål!, skulle finna tillgångar att bestrida så ansenliga utgifter, hvilka icke höra till Statens bestånd; kanske att, om Rättegångs instan-; tierna nu anses skadliga, såsom för många, HofRätternas indragning skulle förorsaka mindsta kostnaden och hastigast leda till ändamålet; men det är ingalunda min afsigt att uppgöra nya förslag.
Hvad jag om Lag* mansRätternas verksammare handläggning anmärkt, är alldeles icke någon förändring i orgänisationen, utan en utväg att göra denna Domstol mera användbar och nyttig.
För öfrigt tror jag inga förändringar, af hvad beskaffenhet som helst, böra göras uti vår gamla vördnadsvärda
Lag, eller styckevis projecter till en annan undergå pröfning, mindre antagas, innan den nya Lagboken blifvit fullständig aflemnad, samt att den ordning måste följas, som redan blifvit bestämd.
Det är visst, att vår gamla
Lag var ett mästerstycke på sin tid, och kanske i många afseenden nu oefterhärmlig; men så fordrade likväl beredningen en tid af ungefär 48 år.
Om jag skulle taga för afgjordt, att det nya Lagprojectet är fullständigt till ut - T>en 5 Maj, e. m, gifvande nästa Riksdag, eller om fem år härefter, och om jag borde taga för afgjordt, att Riksens Ständer vilja noga betänka sig vid antagningen af en för århundraden före, slagen Lag, och således att till pröfning af förslagets beskaffenhet, jemväl vid jemtöreisen med inkommande anmärkningar, söm troligen icke uteblifva, skulle anse en vidsträcktare LagCommission nödig, så ära åtmindstone tio år förlupna, innan hufvudsakliga beslutet möjligen kan fattas.
Huru många af nuvarande Lagstiftande ledamöter af Rikets Höglofl.
Ständer äro då öfrige?
Jag tror, att de fleste af oss hafva intagit det rum, hvarest vi icke fordre af Lagen mera, än den christliga moralité, att våra qvarlefvor måtte få ostörda gå till sin förvandling.
Det synes således vara en verklig pligt, att Riksens Höglofl.
Ständer lemna pröfningen af alla nu åsyftade förändringar till de Lagstiftare, sorn emottaga Lagprojectet fullständigt, och hvilka uti ett sammanhang af alla Balkarna äro närmare i tillfälle att inse följderna, jemväl i afseende på den nu föreslagna förändring, och hvarigenom Riksens Ständer undvika att lägga hinder i vägen för ett fritt yttrande öfver alltsammans.
Denna försigtighet tyckes, vid erinran af tidernas ombytliga tänkesätt, ej kunna uteslutas , då den så kallade opinionen ofta inom kortare tid förbyter sin rigtning, och snan således svårligen kan föreställa sig, att Den 5 Maj, e. m. l8l5 och 1825 års Riksdagsmän skola betrakta alla ärender uti lika synpunkter.
Jag upprepar derföre den vördsamma tillstyrkan, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln i sinom tid besluta, att alla de förändringar, som uti 17Ö4 års
Lag kunna föreslås, måtte af LagComitéen samlas, och på en gång och uti ett sammanhang till Riksens Höglofl.
Ständers pröfning och afgöran: de öfverlemnas.
Detta mitt vördsamma Memorial anhåller jag, lika vördsamligen, måtte communi-; ceras med de öfriga respectiva RiksStånden, samt för öfrigt till Lag-Utskottet i vanlig ordning remitteras.
Friherre Boye, Ludviga
Den siste värde Talaren har afhandlat det hufvudsakliga af ämnet, med en omständlighet och en värma, hvaråt jag icke kan göra tillfyllest rättvisa.
Jag anhåller blott att få tillägga några allmänna reflexioner.
Svenska Lagskipningen står otvifvelaktigt, i godhet, långt framför de flesta andra Länders, och lemnar kanske företrädet åt blott en eller tviinne andra Staters.
Den är likväl icke derföre utan bristerj men, en-s ligt min innerliga öfvertygelse, härröra de hufvudsakliga bristerna icke egentligen ifrån felaktig organisation i Domstols-inrättningarna, utan från orsaker af hdt annan beak&L i68 Den 5 Maj. e. m. fenhet.
Om man vill gå till grunden af bristernas orsak, så skall man igenfinna den uti DomareStatens löningssätt, och dess verkan pä befordringssättet, Domaren i lägsta in. scantien, Häradshöfdingen, är i allmänhet-— sedan de flesta Häradshöfdingebostället! nu mera blifvit, genom odling, bragta till stör. re afkastning ■— så väl lönt, att han icke kan, utan förlust i inkomst, och följaktligen icke heller vill söka eller emottaga någon högre Ordinarie Embetsgrad; och då således icke allenast hela Ordinarie HäradshöfdingeClassen, utan äfven alla de Tjenste-' män, hvilka önska blifva Ordinarie Häradshöfdingar, måste afräknas från antalet af Sökande till de lägre Öfverdomaregraderna, så blir följden, att detta antal är mycket inskränkt, emot hvad det samma förr var, samt att Regeringen sällan eller aldrig träffar ibland sökanderna till de lägre Öfverdomaregraderna någon särdeles Domare-erfarenhet.
I stället för att man, i fordna tider, då man ifrån Häradshöfdinge-tjensten sökte befordran till Assessors- eller Lagmansembetet, aldrig framkom till de sednare förr än efter en längre tid samlad Domare-erfarenhet —• är nu mera vägen så genad, att erfarenheten icke kan hinna under tiden samlas.
Den yngre mannen måste förr i de lägre graderna söka mognaden och afbida tiden, men har nu oftast i sjelfva bristen af äldre medsökande en gifven rätt till den befordran han söker.
Följden af allt detta är, att erfarenheten — denna sannskyldiga Den 5 Maj. e. m. 16 g grund för all menniskans upplysning — är i allmänhet större hos Domaren i lägsta in. stantien, än hos de flesta ÖfverDomare.