Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 10, i ani. af väckt fråga om prägling af guldmynt å 10 och 20 Kdr Kunts valör under benämning af enkla och <lubbla Caroliner.
Frih. Schultzenheim.
Oaktadt jag på intet vis anser mig ega rätt att göra anmärkningar öfver BankoLRsk:ts Utlåtrde i afseende på den motion, jag tagit mig friheten väcka och som blifvit till nämnde Utsk. remitterad, synnerligast som jag vet, att dess tid kanske varit alltför mycket uptagen för att någon upmärksamhet kunnat egnas detta ämne, hvilket säkerligen, enligt dess förmenande, saknar betydelse, så tror jag mig dock ega befogenhet att föreslå det Högloft.
Ståndet att återremittera frågan, aldenstund jag anser det vara -af högsta behof påkalladt, att i allmänna rörelsen få ett lätthandterligare klingande mynt, än det nuv:de.
Skälet, hvarför ett guldmynt behöfves, är så tydligt och ligger så öppet för hvar och en, att jag visst icke anser mig behöfva nu vidare redogöra derför.
Men det må dock tillåtas mig, att i största korthet få antyda några fördelar, som en förändring i detta afseende skulle komma att medföra.
Vi hafva nemi. i dagliga lifvet en myntsort, som heter specie, men jag hemställer till eder, M.
Hrr, om det verkligen finnes någon, som belastar sina fickor med dylika klumpar?
Kan detta mynt begagnas annat än i den internationella handeln?
Se vi på huru förhållandet är i främmande länder, så skola vi finna, att guldmynt användes i den dagliga rörelsen nästan öfverallt.
I Frankrike t. ex. finnas myntsorter i guld, hvilka t. o. m. understiga värdet af våra speciel-; de hafva nemi. sina feinfrancs-st.vcken, hvilka i Svenskt mynt ej upgå till mer än ungefär 3 Rdr 36 sk..;, vidare 10-, 20-, 5 0-franesstycken, och dessa mynt arn ansedda för så be - 21* Deri 28 Januari. qvarna, att publiken gerna underkastar sig obehaget af deras, genom kursförhållandena förorsakade, ombytliga värde.
BaukoUtskrt framkastar den anmärkningen mot det af mig föreslagna nya guldmyntets prägling och utgifvande. att detta skulle till sitt intrinseka värde bero af guldpriset på den utländska marknaden och rätta sig derefter.
Jag frågar om ej silfver äfven har ett intrinsekt värde och måste rätta sig efter gällande kurs?
Utsk:t säger vidare, att det föreslagna guldmyntet ej kunde påräkna någon egentlig cirkulation förr, än silfvermynt vunnit större spridning än hittills.
Jag vill fasta upmärksamheten på, att orsaken hvarför silfvermyntet ej sprides, är just den, att det för resande är alldeles omöjligt att hafva med sig i silfver någon för en betydligare resa erforderlig penningesumma, .eller ens bära på sig så måuga silfverspecier, som erfordrades för dagliga utgifter, utan att fördenskull behöfva begagna en portemonnaie i ett gehäng öfver axeln, hvilket åter mycket lätt skulle låta sig göra med guldmyntet.
Vårt städse föränderliga värde och deraf följande ringa spridning, ej begagnas till annat än spelmarker.
Som jag hvarken varit i stånd, ej heller afsett, att kunna afgifva någon akademisk afhandling i denna fråga, så har afsigten med mitt förslag blott varit den, att från Utsk:ts sida framkalla någon närmare och noggrannare utredning af ämnet.
Som detta mitt syftemål ej vunnits, men ämnet likväl är af stor vigt för den allmänna rörelsen och allmänhetens beqvämlighet, så vågar jag anhålla, att Ståndet måtte återremittera Betäuk:det, och anhåller om propos. i sådant afseende.
Hr von Ehrenheim, Per Jakob: BankoUtsk:t, som åt Erih.
Schultzenheims motion egnat. all den upmärksamhet, som dess vigtiga syfte förtjenar, har likväl nödgats afstyrka all åtgärd i anledning deraf, emedan Utsk:t icke kunnat finna någon utväg, att med bibehållande af den vigtiga grundsatsen om en standard, försäkra det föreslagna guldmyntet om ett stadigt värde.
Motionären har sjelf skattat åt denna svårighet, då han föreslagit att vid prisfall å guld småningom förändra Carolinens vigt, hvilket likväl, på sätt Utsk:t erinrat, icke låter sig göra utan att skada det nya myntets kredit och framkalla den olägenhet, bland andra, att samtidigt mynt af samma valör, men till olika metalliskt värde, skulle circulera i rörelsen.
Inom Utsk:t ifrågasattes väl andra utvägar att bereda myntet circuiation, men ingen sådan befanns tillfredsställande, och får jag, då saken icke eller här blifvit försatt i bättre ställning, anhålla om bifall till Betänkandet.
Sedan Öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt H.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utlåt, dels återremiss deraf, framstälde H. Exc. propos. å bifall till Utlåt, och då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade II.
Exe. sig hafva funnit ja öfvervägande.
Ken 2Ä Januari. 21* Frill.
Schultzenheim; Jag anhåller om votering.
Hr Lilliehöök, Bertil: Jag vädjar till Frih. Schultzen heim, om han verkligen anser, att Utsk:t, på de af honom i motionen afgifna skälen, kunnat billigtvis af fordras ett vidlyftigare besvarande af frågan.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., som fästade hans upmärksamhet derå, att, då öfverläggningen i sjelfva ämnet redan förklarats afslutad, finge något dertill hörande icke vidare anföras.
Hr Lilliehöök- Jag hemställer då till Frih. Schultzenheim, om han vill afstå från sin begärda votering.
Frih. Schultzenheim:
Som jag anser frågan vara af särdeles stor vigt och jag sett att flera ledamöter i andra Stånd delat mina åsigter, så fortfar jag i mitt yrkande på votering.
Härefter uplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den, som bifaller BankoUtsk:ts Utlåt.
N:o 10, i anledning af väckt fråga om prägling af guldmynt å 10 och 20 Rdrs
Rmt valör under benämning af enkla och dubbla Caroliner, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, varder förenämnde Utlåt., på grund af deremot gjorda anmärkuingar, till Utsk:t återremitteradt.»
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 56.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts den 21 och 25 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 11, i anledn. af väckta förslag, dels om indragning af sedlar å 1 Rdr Rmt, dels om utlemnande i rörelsen af sedlar å 2 Rdr Bko eller 3 Rdr Rmt, och dels om skyldighet för Banken att alltid i vexling tillhandahålla hela Speciel-, i:sta punkten, deri Utsk:t afstvrkt bifall till förslaget om uphörande af utgifning från Banken af sedlar å 1 Rdr Rmt. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin:
Den nu föredragna punkten af detta Betänk, tyckes visserligen vara af ringa betydelse, aldenstund det kan synas likgiltigt, huruvida man liqviderar hvarandra med en sedel eller silfverriksdaler.
Men som princip betraktad, ligger mycken vigt derpå, och detta kan dömas deraf, att ilmnet vid föregående
Riksdagar varit föremål för sådane idéernes stridigheter, att deras afgörande måst ske i förstärkt Statsutskott.
Vid 2U
Dan 28 Jsnnsrf. Betänk:t iiro flere sakrika reservationer fogade, af hvilka jag anser den af Friherre Stjernstedt afgifna vara den mest motiverade, hvarföre jag vördsamt får anhålla om dess upläsande och vågar jag äfven härvid påkalla Hrr Ledamöters af detta Stånd synnerliga upmärksamhet, utbedjande mig att efter reservationens upläsande få fortsätta.
Stjernstedts ifrågav:de reservation uplästcs härefter och var af följ. innehåll: »Emot Utsk:s genom votering med 19 mot 14 röster tillkomna beslut får jag härmed mig reservera.
Denna fråga om 1-rdrs-sedlarnes indragning förevar vid 1853—1854 årens Riksdag, men förföll efter votering i förstärkt B:koUtsk.
Samma fråga är äfven från sist.!.
Riksdag en gengångare och torde så för framtiden förblifva, intilldess sundare financiela åsigter törmä besegra vanans eller rättare ovanans magt, som förordar ett beqvämlighets-stadgande, hvilket står i strid med en förnuftsenlig Bankförvaltning.
Sedan äfven vid sistförflutna Riksdag i denna fråga två Stånd stadnat mot två, enär Adeln och BondeSt:t återremitterade BankoUtsk:ts Uti.
N:o 81, som afstyrkte förslaget om uphörande af 1-rdrs-sedlarnes utgifning, men Preste- och BorgareStånden biföllo samma Utl„ så ansågs frågan således äfven då förfallen.
De egentliga skäl, som både förr och nu anförts emot dessa små sedlars indragning, torde kunna sammanfattas i följ. punkter, nemligen: l:o den beqvämlighet, som desamma vid smärre liqvider anses lemna och särdeles vid penningars afsändning med posten.
Men häremot kan invändas, att de många tal, som förekomma vid liqvider. varande dels under 1 rdr, dels deremellan och 2 rdr, mäste ju ändock på annat sätt än medelst sedel betalas, hvadan således denna remiss-lättnad genom 1-rdrs-sedeln är af alltför underordnad vigt för att böra tagas i betraktande vid en i öfrigt medgifven nyttig förändring, helst ett mer allmänt bruk af mindre postremiss-vexlar, Postkontoren emellan, å högst 5 rdr, på ett fullkomligare sätt ersätter det inskränktare behofvet af 1-rdrs-sedlar vid penningéafsändningar; 2:o att silfver är alltför obeqvämt emot sed lar att vid dagliga smärre liqvider medföras.
Denna invändning gjordes äfven vid skillings-sedlarnes ifrågasatta indragning, med tillägg dervid, att silfver ej kunde i den vanliga plånboken förvaras, utan inåste i särskild börs medtagas.
Om nu denna särskilda börs måst för silfvermynt under 1 rdrs värde tillitas. så iir ju i den mindre dagliga rörelsen långt beqvämare att derjemte äfven inlägga 1-rdrs-stycken, hvarigenom man kan lättare helt och hållet undvika att medtaga sedelboken.
Den som känner huru i utlandet allmänheten högst sällan begagnar annat än hårdt mynt i den dagliga rörelsen, vet ock, att hvarken han sjelf deraf funnit någon obeqvämlighet eller försport att andra deröfver beklagat sig; 3:o den förlust, som skulle drabba Staten, såväl genom silfvermyntets nötning, som derigenom att detsamma någon gång kan gå helt och hållet förloradt, hvaremot förlorade sedlar tvärtom utgjorde en vinst för Banken.
Härpå kan svaras, dels att silfvermynt i någon mängd D en 28 Jan nar i. 21& | icke torde kunna gå helt och hållet förloradt på annat sätt, än att det fäller i sjön, dels ock att så väl slitnings-förlusten som präglings-kostnaden af silfvermyutet är så ojemförligt mycket ringare än kostnaden för den stora sedeltillverkningen, att detta skäl helt och hållet talar till fördel för silfvermynts begagnande, helst då detta erhållit den hårdhet och hållbarhet, som nuvarande 12-lödiga blandning innehar; dels ock slutligen, hvad beträffar den vinst, som skulle tillskyndas
Banken genom förlorade sedlar, och hvilka på mångfaldigt sätt och i stor mängd kunna förstöras, så borde detta skäl aldrig omnämnas, enär detsamma frammanar ett än kraftigare motskäl, nemligen det genom sedlars mer än vid silfvermynts begagnande ökade äfventyret för den enskilde att förlora sina penningar, hvilket det bör vara lagstiftningens omsorg att försöka så mycket som möjligt förekomma, medelst utgifvande af verkligt mynt, hvilket icke är, såsom myntsedlarne, underkastadt så .mångå sätt och tillfällen att förstöras; 4:o att genom 1-rdrs sedels-indragningen det skulle lemnäs större tillfälle för enskilda banker att få sina sedlar i omlopp.
Om denna farhåga egde verklig grund, skulle jag visserligen icke vilja förorda något, som kunde innebära en sådan påföljd, men jag tror, att ,om, såsom hittills, de enskilda bankerna icke fä utgifva sedlar å lägre värden än Riksbanken, eller 5 rdr, så skall ju härefter äfven finnas samma tillfälle att ur Riksbanken få tillvexla sig samma slags sedlar, som från de enskilda bankerna; 5:o såsom det förnämsta skälet åberopas, att Bankens metalliska kassa nu icke befunne sig i det tillstånd, att den ifrågavarande sedel-indragningen för närvarande lämpligen skulle kunna försiggå
Det torde härvid först kunna antagas, att icke hela den nuvarande sedelstocken å 1-rdrs-sedlar, till belopp af något öfver i millioner rdr, skulle komma att mot silfver invexlas, enär, vid 1-rdrs-sedlar. nes indragning, 5-rdrs-sedlarne troligen mer än nu komme att uttagas.
Och derjemte bör ihågkommas, att de utländska lån, som mer än sannolikt vid denna Riksdag komma att beslutas, skola blifva till betydligare belopp indrague i silfver, hvarigenom således den metalliska kassan vinner den tillökning, att efter 1 rdrs-sedlarnes indragning någon fara för Bankens förmåga att inlösa sina öfriga sedlar icke kan förefinnas.
Dessa skäl äro, enligt min upfattning af frågan, så ofantligt öfvervägande, att skälen deremot kunna anses vara af en jemförelsevis högst underordnad vigt.
Härvid kan då först anföras, att genom den sålunda i allmänna rörelsen ökade tillgången på hardt mynt,, alla enskilda banker kunde åläggas att med sådant mynt inlösa sina sedlar, hvarigenom ock dessa banker mer än hittills blefve intresserade uti att metalliska kassan vidmakthölles, samt, tillika att rikets myntvärde uprättbölles.
Men det vigtigaste och förnämsta skälet för l-rdrs-sedlarnes indragning är naturligtvis den genom silfvermynts begagnande i större mängd, allmänheten bibragt riktiga upfattningeu af hvad med mynt rätteligen bör förstås, nera 21* I> en 28 J t n u »r t. ligen den metalliska valutan och icke dennes representant, papperslappen.
Med en sådan kännedom skulle allmänheten måhända mer än nu upinärksamma de lagstiftnings åtgärder, som berörde denna del af landets tillgångar, och man skulle kanske i sådant fall dervid tillvägagå med större försigtighet och klokhet iin förr, då allmänheten icke fick kännedom om en Slats bankrutt förr än det redan var för sent att kunna, om ej förekomma densamma, dock i någon mån förminska dess skadliga följder.
Ty om silfver vore mer allmänt i rörelsen begagnadt, skulle, vid en annalkande Statsbankrutt, denna på förhand bebådas genom det osvikliga och alltid sig dervid visande kännetecknet att silfvermyntet blef mera sällsynt, emedan man visste sig deri ega en verklig valuta — och derföre gömde detsamma tillsvidare.
För allt det silfvermynt, som vid sådana kriser vore i rörelsen utelöpande, sluppe allmänheten således gå in i Bankens konkurser, i hvilka vanligen gifvils kreditorerne dåliga ackord, de der i sednare tider fått namn af realisationer.
En realisations bestånd beror eller uprätthålles visserligen icke endast deraf, att en större mängd silfver är i allmänna rörelsen utelöpande, men de menliga följderna af Bankens oförmåga att i en framtid kunna med silfver inlösa sina sedlar, förminskas i samma mån som silfvermynt är i rörelsen utelöpande.
Man hör väl medgifvas nyttan deraf, att allmänheten bibringas denna riktiga föreställning om ett mynts rätta betydelse genom silfvermyntets spridande i rörelsen; och, säger raan, genom skillings-sedlarnes indragning kan detta ändamål anses »vara åtminstone till någon del vunnet.
Men ligger icke just i denna förklaring ett ytterligare skid för äfven 1 -rdrs-sedlarnes indragning, enär derigenom det afsedda ändamålet i än vidsträcktare mån naturligtvis måste anses vara erliådt, likasom ock erfarenheten visat, att det hårda myntet icke kan komma till ett allmännare begagnande i rörelsen, så länge sedlar å alltför låga värden från Banken utgifvas.
Men, invänder man, det är ju för realisationens bestånd ingen fara å färde, för att man skall behöfva vidtaga en åtgärd, som anses innebära ett. så stort förminskande af den beqvämlighet, som 1-rdrs-sedlarne vid liqvider gifva, och hvilken åtgärd derföre skulle komma att framkalla ett stort missnöje.
Beklagliga kortsynthet och lättrogenhet!
Har icke en trehundraårig, bedröflig erfarenhet om de sex våldsamma myntreduktioner och sju stats-bankrutter eller s. k. realisationer, genom hvilka sistnämnde den, med 4 mark 15C0 inlösbara Speeien nu måste med motsvarande 192 mark inlösas, kunnat tillintetgöra de sangviniska förhoppningarne om den sednaste realisationens alltjemt fortfarande bestånd?
Eller behöfves väl mera än ett krig, eller blott ett verkligt missvext-år, för att hägringen af den tillitsfulla penningeställningen skall försvinna och densamma visa sig i sin rätta dager, med alla våra millioner — i skuldsedlar, såsom den enda qvarstående nakna verkligheten!
Må banklagstiftningen framför allt annat alltid sträfva derhän, att — om icke omöjliggöra, det står ej allena i dess magt — men åtminstone så mycket som möjligt försöka förringa de skadliga följderna af en Stats-bankrutt, Deli 28 Januari. 217 sorn i en framtid är lika sannolik, sorn erfarenbeten visat att i en förfluten tid den varit ofta förekommande.
På de nu af mig anförda grunder får jag således vördsamt föreslå, att all utgifning från Pikets Ständers Bank af sedlar å En R:dr Riksmynt skall hädanefter beit och hållet upböra.»
Plärefter upropades ånyo och yttrade Hr Wolffelt: Utom denna Frih.
Stjerustedts reservation, finnes äfven en annan till Betänk:t fogad af Hr Arkivarieti Nordström.
Jag vill ej besvära äfven med dess upiäsande, utan inskränker mig att endast fästa uptnäi ksamheten på den slutföljd, hvartill han genom en ganska logisk deduktion kommit.
Han säger nemi.: »Med ett ord, det kan upkomma ett agio under olika törmer emellan verkligt mynt och sedlar, och ingen kan dåmera med säkerhet säga hvad han i sedlar eger eller i den allmänna rörelsen etoottager.
Vid sådant förhållande är det isynnerhet den obemedlade, den stora massan af folket, sorn företrädesvis komme att lida, — dessa många tusende, sorn lefva af sin arbetsförtjenst och för de små produkterna deraf nödgas emottaga sin betalning i sedlar, som ega ett vacklande oell föränderligt värde, och som aldrig gifva dem full säkerhet att de derigenom lått eller i morgon ega det, värde, hvartill de dem emottagit.
På sådana möjligheter gifver vår egen, fordna, bedröfliga fiuanshistoria slående bevis och exempel af mångfaldig art; och är det fördenskull klokt och välberäknad!,att i tid och sä länge det ännu utan skada och rubbningar låter sig göra, söka aflägsna och aflägga de bruk och omständigheter, sorn göra sådana äfventyr möjliga, och som hos oss ännu med en viss värme omfattas endast till följd af vanans magt., men icke af något annat skäl, som förtjente att hålla uppå.
Ett raskt steg framåt i rigtning att aflägga dessa gamla, ganska äfventyrliga vanor innefattar bifall till förslaget att inställa all vidare tillverkning och utsläppnhig af sedlar på en Riksdalers valör.» Förra Riksdagen, då motion i samma syftning var väckt och Utsk:t likasom nu afstyrkle den, yttrade sig reserverande deremot Hr Mannerskantz med den honom egna logiska energien.
(Se B:koUtsk:ts memorial N:o 16.)
Mot Betänk:t hafva i denna punkt äfven reserverat sig Hr Frih. Tersmeden.
Hr Akerman m. fl., hvilka hafva Ståndets förtroende i financiel a frågor.
Ämnet synes sålunda vara uttömdt och föga är i sjelfva verket, att härtill lägga; jag ber dock att få yttra några ord om de i Betänk:t af Utsk:t förebragta skälen.
Utsk:t säger nemligen, efter att hafva uplyst, det omkring 4,250,000 i sedlar äro utelöpande, »att Bankens metalliska kassa skulle för ersättandet af detta belopp med en ungefär motsvarande summa i silfvermynt komma att i högre grad tagas i anspråk, än med afseende å dess närvarande 218 Den 28 J »iiuiri. ställning vore önskvärdt.»
Om det är en sanning hvad Utsk:t längre Iram yttrar, att allmänheten, till följe af den beqvämlighet, som förefinnes vid sedelmyntets begagnande, har en viss förkärlek för detta mynt, så komma naturligtvis de redan utelöpande sedlarne att så länge som möjligt hälla sig ute i rörelsen, hvarigenom invexlingen skulle ske så långsamt att den icke under någon viss tid kotnme att utöfva något märkbart inflytande på Bankens metalliska kassa; och när slutligen summan en gång är invexlad, så förefinnes ju i allmänna rörelsen ett kapital, hvaremot Banken aldrig behöfver hålla någon metallisk valuta; hvaraf synes att åtgärden i sjelfva verket icke kommer att utölva någon minskning, utan i stället ett bibehållande af metalliska kassan, på så sätt att den blifvit förflyttad från Bankens hvalf till allmänhetens fickor.
Hvad den omständigheten beträffar, att papperssedlarna, i och lör sin beqvämlighets skull, med så mycken begärlighet omlättas, betviflar jag visst iciie att så är förhållandet; det är för öfrigt en smakfråga, som beror på hvars och ens tycke, och kan således icke med några förnuftsargumeutationer bortresoneras.
Men denna beqvämlighet anser jag böra upoffras för den nytta, som den nya föreslagna förändringen komme att medföra.
Hvad slutligen beträffar den af Utsk:t åberopade slitningskostuad, som, genom det hårda myntets införande, skulle åstadkommas, så har erfarenheten från andra länder visat, att den icke är särdeles betydlig.
Efter ganska noggranna försök i denna väg, verkställda i Frankrike under ledning af Hrr Dumas oell Colmonti på 400,000 fem-francs stycken, visade det sig. att lagarne för denna slitning under myntets hela omlopstid äro likformiga, och att man beräknar den till 4 milligrammer per stycke för år, det är 10 på 100,000 eller 1 på 6,250.
Vid försök anställde i England under slutet af förra seklet med »kronor», silfvermvnt af ungefärligen lika dimensioner med de nyss omtalade fein-francs-styckena, kom man till nästan samma resultat.
Efterser man nu hvad slitningssumman här, efter ofvännämnde beräkningsgrund, skulle årligen göra på 4,250,000, så upgår denna i värde till 68 0 rdr rmt; men denna slitniugssumma blir än obetydligare, om man tager i betraktande den mindre lifliga cirkulationen och möjligen äfven den hårdare legeringen, som hos oss eger rum.
Kostnaden för pappersmyntet hade vi tillfälle att blifva underrättade om, när déchargebetänkandet förevar under diskussion.
Enligt B:koReghtets 181 § tillkommer för hvarje 1000-tal sedlar för komissarieunderskrift 2 rdr 50 öre, och för kontrasignation 1 rdr 50 öre eller 4 rmt.
Antager man nu 1-rdrssedlarnes årliga förslitning till 6'/« proc., ehuru den dock är vida mera, så skulle, för att hålla 4 millioner sedlar i rörelsen, ett antal af 250,000 st. årligen utgifvas, hvilka sistnämnde sedlars blotta påskrift upgår till 1000 rdr eller 4 gånger 250.
Man kan häraf lätteligen updraga en jemförelse mellan si 1 frets slitning och kostnaden för pappers sedeln.
Hufvudsakligaste skälet, hvarför jag bestämt mig för att rösta äfslag å Utsk:ts Betänk, och bifall till motionärens förslag — ett I) e 11 28 Januari. 2iri skill, som jag afven sett blifva åberopadt af reservanterne — Hr det, att allmänheten, genom större silfverqvarititeters spridande, lärer bättre inse skillnaden mellan sjelfva myntet och represeijtanten, sedeln.
Vid jemförelse t. ex. af varupriserna nu och fordom, så är det ganska vanligt, att, äfven bland s. k. bildadt folk, myntets förändring aldrig tages i betraktande, utan det allmänna omdömet är: att varorna stigit till så ofantligt värde.
När sådant kan yttras och tänkas af personer, som man föreställer sig borde hafva reda på förhållandena, så är det väl ej underligt att den stora massan i detta fall icke har ett sundare omdöme, och i sjelfva verket så länge myutrepresentanten, sedeln, ensam är bytes- och rörelse-medel, så länge den emottages i Kronans upbörd och någon jemförelse mellan den och den metall, han representerar, icke för den stora mängden kommer ifråga, så är ej att undra på, det omdömet ej är bättre; men om silfver i större mängd vore utelöpande jemte sedlar, och genom någon olycklig konjunktur eller oriktig banklagstiftning myntrepresentanten ej fullt motsvarade sjelfva myntet, så och då allmänheten fann att den för t. ex. 5 rdr i silfver erhöll mera varor än för pappersrepresentanten eller att i vexling den för en papperssedel ej fick fullt motsvarande belopp i silfver, skulle den först börja draga öronen åt sig och inse den betydliga skillnaden mellan det hårda myntet och det representativa papperet. — inse nödvändigheten deraf att de silfvervalutor, hvars representanter sedlarne utgöra, stå till desse i det förhållande att i hvarje ögonblick silfver för sedeln må kunna erhållas.
En sådan insigt — det är min tro — skulle ej mindre hålla upmärksamheten på våra bankförhållanden mera vaken, än den skulle gifva allmänna opinionen den styrka, det denne egde förmåga att motverka hvarje försök i lagstiftningsväg, som hade myntförsämring till följd.
På grund af alla dessa skäl yrkar jag afslag å Utsk:s Betänk, samt. bifall till motionärens förslag.
Liljencrants, Gustaf Fredrik: BankoUtsk:t har, såsom ani. till sitt afstyrkande af Hr Hjertås motion, hufvudsakligen anfört tvenne skäl.