Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Missg.b:n lyder nemi.: ’’Huru man skall sitt återtaga, eller annan lagliga till tjufsak binda, och derom ransaka låta; och om man utan skjäl annan något gods frånkänna vill”; och 2 §:n är af följande innehåll: ”.Nu häfver man wålin å, eller någon kunskap, hvart tjuf, eller tjufnad, är kommen; begjäre tå lof af häradsfogde, eller länsman å landet, eller af borgmästare och råd i staden, att ther ransaka, och säge hvad han häfver mist, och hurudant, så ock sina skjäl thertill: såsom, att then misstänkte förr stulit; eller att sådana tjufsaker hos honom sedda äro; eller att han them försålt; eller att han håller sig undan, och synes taga sak å bak; eller varit i sällskap med andra, som tjufnad en med skjäl tillvitas kan; i thessa och flera sådana fall, må ransakan honom ej nekas; ulan färe han tit med tvänne nämndemän, eller tvänne edsvorna stadstjenare, eller ock andra goda män, och förkunne ther byamän, eller husbondan, att tile tit sände äro.
Finnes ej thet man ransakar efter; bevise tå then, som ransakan begjärte, eller Den i April e. m. 93 gånge ed, att han sitt mist häfver, och ej af ilivillja ransakning sökt.
Gjör thet någor, och finner ej Ijufnaden; höte tijo daler, och fylle skadan.”
Det är icke här holen af de ro dälerna, sorn ligger till grund för att visitation icke kan ske, utan de af mig nu upplästa bestämmelser, såsom ”att then misstänkte förr stulit” etc., måste föregå, innan denna undersökning får ske; i annan händelse kan hvarken magistrat eller länsman tillstädja den.
Nu träffa likväl dessa bestämmelser alldeles icke in med det förhållande, som äger rum vid en undersökning i hus efter tullförsnilladt gods, och deraf följer tydligen alt dessa begge förhållanden alldeles icke kunna komma under samma cathegori.
Låtom oss emedlertid antaga att beslagaren går in eller bryter sig in uti den enskildes boning och börjar en visitation; han finner ett stycke tyg, som ägaren ärft efter sin farfar eller mormorsmor; icke tullbehandladt i öfverensstämmelse med de författningar, som vid visitationslillfällen gälla; icke stämpladt — och således förbrutet.
Jag frågar! är det väl rim och reson i en sådan lagstiftning?
— Nu återkommer jag till 16 §:n Feg.F:n och förmodar att Konung och Ständer icke lära tillåta sig att, uti civil lagstiftningsväg, upphäfva hvad grundlagen stadgar.
Jag åtminstone reserverar mig mot en sådan tolkning af grundlagens bud.
Hr Lagerhjelm har trott, att om visitationsrätten stod i strid med oftannmnda 16 §, skulle den hafva upphört snart efter grundlagens stiftande.
Den upphörde oek tills år i8i5, då den blef tillåten i öppna salubodar och magaziner; men genom denna visitationsrätt kan man icke säga alt man störer husfriden, ty salubodar och magaziner äro icke boningsrum.
Detta tillvägabragtes dock med en ganska knapp pluralitet.
Nu vill man utsträcka visitationsrätten till sådana kamrar och rum, der den enskilde medborgaren och hans familj eller hans tjenstefolk vistas, och det bestrider jag.
Jag vill icke fördröja discussionen länge, utan förenar mig fullkomligt uti allt hvad Hr Hadings reservation mot 33 §:n af nu föredragna förslag innehåller; uti allt hvad Frih.
Leijonhufvud yttrat mot den för Svenska folket så motbjudande, den mot deras grundlagar stridande husvisitationen; äfvensom slutligen uti allt hvad samme värde talare och Frih.
Cederström yttrat emot de lagars öfverdrifna stränghet, hvilka afse alt bestraffa öfverträdelse:- af våra tull-lagar, och jag anhåller på grund deraf om återremiss.
Om England, såsom en talare yttrat, bibehållit de lagar, hvilka försvunna seklers barbari dicterat, om det, såsom kändt, har snart sagdt den mest barbariska lagstiftning uti Europa, så bevisar icke delta dess civilisation, det är ett monstrum, från hvilket det förunderligt nog icke kunnat frigö - D e ii i April e. m. ra sig, en skugga, som åtföljt detsamma, det är skuggbilden af Engelska folkets nationalitet.
Om ett folk står öfver oss uti bildning, kan det dock bafva fel, hvilka vi lika mycket böra söka undvika som vi böra söka tillegna oss dess dygder.
Jag hade ämnat svara ett ord på hvad Hr Lagerheim lii. fl. yttrat mot deras mening, hvilka påstå, att husvisitationsrättigheten strider mot 16 §:n Reg.Fin, men är alldeles förekommen af Frih. Gederström.
Hr Lagerheim påstod, ”alt husvisitationsrältigheten icke stridde mot 16 §:n Reg.F:n, emedan den grundade sig på en af Konung och Ständer stiftad lag; just deruti ligger icke blott en grundlagsvidrighet utan äfven en orimlighet, att Konung och Ständer stifta en ny lag stridande mot grundlagen, som är samhällets föreningsband och hör vara alla lagars grundval.
Jag begagnar mig af tillfället alt förena mig med Hr Edenhjelm, och det var en glömska af 111ig, att jag icke vid mitt första anförande fästade uppmärksamheten vid detta stadgande; men jag ålnöjer mig icke med hvad Hr Edenhjelm i delta afseende begärt, utan yrkar att hela denna g § må utgå.
Jag anser att dessa lagbrytare, som man kallar Judar eller utländningar, må hafva tillräckligt försonat sitt brott, då de undergått det straff 2 §.'n omtalar, och jag vill icke bifalla den ekonomiska lagstiftning, som uttalar straffet '”landsförvisning.
”Jag vill nu äfven göra en anmärkn. emot 21 §:n, som enligt i8>5års författning var så lydande: ”Den, som förfärdigar” — här hafva Utsk:n infört orden ”eller låter förfärdiga’’ — ”brukar, eller låter bruka falsk stämpel eller insegel å varor, sorn äro inom eller utom Riket tillverkade; straffes på sätt 8 cap. 1 §:n 2 mom.
Missg.htn förmår, och vare det falskt stämplade godset förbrutet.’’ Ulsk:n hafva nu tillagt följande mening: ”såvida detsamma icke bevisligen på god tro kommit i annan mans hand.”
Genom detta tillägg har en tredje person blifvit invecklad i saken, och, om han åter afyttrat det falskt stämplade godset, kunna tilläfventyrs ännu flere inblandas i målet.
Jag har ingenting emot alt den, sorn köper ett förfalskadt gods, med vetskap derom, må mista detsamma, men bevisningsskyIdigheten bör icke åligga den enskilde personen utan beslagaren, såvida icke godset finnes qvar i dens hand, som sjelf förfalskat godset.
Jag finner det nödvändigt att bevisningsskyldigheten i delta fall tillhör beslagaren, ty påstår jag mig hafva ärligen bekommit varan, må den, som vill frånkänna 111ig densamma, öfverbevisa mig derom att jag afvetat dess förfalskade egenskap, och detta bevisningssätt torde vara så mvcket mera angeläget uti frågor af förevar, kinkiga beskaffenhet.
I största korthet vill jag endast till svar å Frih.
Gederströins yttrande nämna, att utom visila - Den i April e. m. 95 tion efter tullförsnilladt gods, medger vår Svenska lag 3 andra fall då husvisitation kan äga rum, nemi. efter falskt mått, mål och vigt, efter tjufgods och till upplysning i gröfre brottmål.
Da likväl dessa stadganden icke blifvit upphäfna genom 1809 års Reg.Form, synes tydligen att 16 §:n af samma grundlag alldeles icke, på sätt Frih.
Cederström förmenat, lägger hinder i vägen för meddelandet af slika stadganden.
Denna 16 § är tydligen riktad mot högsta verkställande maktens missbruk och icke mot dess lagliga bruk för att hålla lagarna i helgd.
Cederströms sista anförande tvingar mig, under äfventyr måhända alt trötta edert tålamod, mine herrar! att visa orimligheten af den grundsats, alt grundlagen skulle hindra samma auctoriteter, som stiftat grundlagen, nemi.
Konung och Ständer, att gifva behöflig kraft åt andra civila lagar.
Jag ber Frih.
Cederström tillåta mig framställa ett exempel, som han icke kan jäfva, derpå, att civila lagen verkligen kan bjuda sådant, som efter hans å sigter skulle vara förbjudet i grundlagen.
Personliga frihe ten måtte väl gälla lika mycket som rättigheten att åtnjuta husfrid; men likväl måste den skuldsatte, som har bysättningsutslag emot sig, underkasta sig att personer intränga i hans fredliga hem och föra honom på gäldstufvan.
16 §:n Reg.F:n boide väl, efter Frih. Cederströms åsigt, också hindra sådant.
Husvisilationen måste dock medgifvas vara ett ondt, ehuru det är ett nödvändigt ondt.
Tager man bort dessa controller, hvad blir väl följden, om icke att oöfvervinnerliga hinder möta för den Svenska producenten att mäta sig med utländningen.
Dessa oöfvervinnerliga hinder ligga i vår höga penningeränta, vårt outvecklade creditsysleme, i Sveriges belägenhet med dess långa och kalla vintrar o. s. v. Allt delta har den Svenska producenten emot sig.
Skulle vi då, lör all följa de ny modiga theorierna, lemna våra näringar u tan ett erforderligt skydd mot ut landningens medtäflan?
Jag antager icke dessa theorier utan förkastar dem och motsätter mig deras bemödanden, som yrka dem.
En och annan af dem, som yttrat sig i denna fråga, tyckes vara af den tanke, att man genom mängden af ledamöter inom detta Stånd, hvilka tala för Utskins förslag, borde öfvertyga dem derom, att ehuru flere ledamöter bestrida förslaget, finnas dock flere eller åtminstone lika många som försvara detsamma.
Jag anhåller då alt äfven få yttra några ord, nemi. att jag instämmer i de tankar, som Hr Lagerhjelm utvecklat i afseende på grundsatsen, äfvensom uti Hr Prytz’sakrika anförande om verkställigheten.
I alla de fall, der husvisitalionsrälten eller störandet af husfriden tillätes af allmänna lagen, mäste utom sjelfva corpus delicli äfven någon 96
Den i April e. m. bevisning eller af behörig auctoritet pröfvad skälig anledning till misstanka emot den person, hos hvilken undersökningen skall anställas, förefinnas.
Uti förevar, fall är dock förhållandel icke sådant, ty äfven om man kan påstå såsom en afgjord sak, att olofligt gods insmuglas i landet, måste väl icke deraf kunna hemlas anledning att alla innevånare i landet skola vara smuglare eller innehafva dylikt gods samt derföre underkastade husvisitation.
Det vore detsamma som om hvar och en skulle underkastas visitation efter tjufgods, derföre att en tjufnad blifvit begången.
Ett dylikt förfarande strider så väl mot allt rättsbegrepp som man genom dylika stadganden kommer att sprida vantrefnad och misstro i landet.
Antager man att 16 §:n Reg.F:n blott är en död bokstaf ulan anda eller mening, samt att man genom ekonomiska författningar kan kringgå densamma, så må vi också med detsamma upphöra att anse oss för frie medborgare, som lefva i ett fritt constitutionelt samhälle, och jag beklagar mitt fädernesland när detta inträffar. Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Ulsktns betänk.
N:o i i bief af R. o.
Ad. återremitteradt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i ordningen på föredragn. listan förekomme nu tvänne Const.Utskts memtr anglde nationalrepresentationens ombildning.
Då, såsom R. o. Ad. kände, voter:s-propos:n i afseende på en af de grunder, hvarpå dessa hvila, blifvit af R. o. Ad. samt de öfriga RiksSt:n godkänd, och votering derom i förstärkt Const.Utsk. lomme att äga rum, torde R. o. Ad. finna, att en föredragning nu af dessa mera. icke kunde komma i fråga.
Hr Landtm, hemställde således, om R. o. Ad. behagade besluta, att dessa Const.Utskts mern. nu måtte förbigås och skola komma alt föredragas vid den lid som R. o. Ad. framdeles beslutar, sedan öfverläggning derom förevarit i Talmansöfverläggningen, hvilken troligen snart komme att äga rum, sedan resultatet af voteringen hunnit blifva kändt.
Med anledning af den framställning
Hr Frih. o. Landtm, nu gjort, anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes lemna oss den säkerhet, att detta mål, det vigtigaste, som vid denna riksdag är under öfverläggning, icke må, obekant för tilläfventyrs många, föredragas, utan att vi åtminstone några dagar förut få underrättelse om föredragningen deraf.
Om den siste värde talaren gifvit akt på Hr Frih. o.
Landlm:s framställning, så tror jag icke att han behöft göra sitt förbehåll.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade nemi., att som den omröstning, hvilken kom - De n i April e. ra. 97 kommer att bestämma en af hufvudgrunderna i dessa Const.- Utsk:s begge mern., äger rum i morgon, borde de nu förbigås, och att när man uti Talmansöfverläggningen öfverenskommit om lämpligaste tiden för deras föredragning, skulle Ståndet besluta om dagen för deras företagande till pröfning.
Må den siste värde ledamoten icke taga illa upp, att det förundrar mig, alt han kan säga det jag icke gifvit akt på Hr Frih. o.
Landtmts framställning.
Efter jag åberopar Hr Frih. o. Landtmrs yttrande, måste jag väl hafva gifvit akt på det, men jag gjorde min erinran, på det att alla Husets ledamöter måtte riktigt uppfatta detsam ma.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna den af honom framställda propos. med ja besvarad.
Föredrogs ånyo och bifölls BancoUtskrs den 24 sisth Febr. och t sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o 148 öfver en af Hr biskop Agardh väckt motion, ang:de användande af jj- utaf bankens framdeles årligen blifvande räntevinst till allmänna arbeten.
Vid förnyad föredragning gillade R. o. Ad.
BancoUtskrs den 24 sisth Febr. och den r sisth Mars på bordet lagda mern.
N:o i4g, med underrättelse om RiksSttns fattade beslut i anledn. af Utsktns betänk.
W:o 97 och utlåt.
N:o 13o.
Lades till handlingarna Exped.Utsk:s den 1 sisth Mars på bordet lagda mern.
N:o 36, i anledn. af dess återremiss utaf Exped.Utsk:s skrifvelseförslag Wto 224. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 11 e. m.
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 23 II. i3 98 D c n 3 April f. m.
Lördagen den 3 April r 84 *•
Justerades pleni-prot. för den 8 Mars e. m.
Hr Coyet, Julius Carl A11 g.:
I anledn. af föreslående afresa från riksdagen, får jag inför R. o. Ad. alsåga mig min plats i Ridd.Utsk., men anhåller att vid min riksdagsmannarätt blifva bibehållen.
Denna begäran blef af R. o. Ad. bifallen.
Af orsaker, som äro för en hvar ibland R. o. Ad:s ledamöter tillräckligt kända, och som jag således ej loide behöfva här upprepa, får jag vördsamt anhålla, att Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 41 angtde sammanjemkning och voter:s-propos:r rörrde RiksSt:ns olika beslut i fråga om tullbevillningen malle få framflyttas främst på listan för nasta plenum.
Jag anhåller om Hr Frih. o.
Landtnäs propos. derå.
Hamilton, Hugo, och Hr Lagerhjelm, Pehr, förenade sig med Gr. Hamilton. R. o. Ad. beslöt, att Bevilln.Utskrs mern.
N:o 41 skulle ställas främst på föredraga.listan till nästa plenum.
Föredrogs ånyo PresteStrs den 17 sisth Mars på bordet lagda inbjudning till MedStånden att förena sig i PresteStrs beslut ang:de Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsktns utlåt.
N:o 128, rörtde allmänna stadganden och anslag till folkundervisningens befrämjande.
Hamilton, Hugo: PresteSt:s ifrågavar. inbjudning innehåller en hemställan, att R. o. Ad. måtte i allo förena sig med PresteSt:s dels beslut, dels redactionsförslag, rörtde betänk, om folkundervisningen.
Jag föreställer mig, att R. o. Ad. likasom de andra tvänne Stånden, hvilka hafva emottagit en dylik inbjudning, torde hafva svårt att så obetänkt ingå på ett annat Stånds beslut, uti en så vidlyftig och så grannlaga fråga, som denna.
R o.
Ad. har säkerligen under de discussioner, som i flera dagar höllos rörrde detta ärende, gjort sig noga reda för detsamma, och Den 3 April f. in. 93 elium jag var af sjukdom Lindrad alt deltaga uti dessa öfverläggningar, så känner jag likväl, att R. o. Ad. med stor grannlagenhet derutinnan gått till väga.
PresteSlls yttrande är dessutom remitleradt lill Stats- oell Ekon.IJtskins sammanjemkning, lika med de andra Ståndens beslut.
Der liar det redan varit under behandling, och det torde tillåtas mig, som sitter på den afdelning, der detta mål hnndlägges, att upplysa R. o. Ad., att åtminstone i andra eller tredje §§:na, nemi. angående klockaresysslans sammanslående med skolläraresysslan, är det hufvudsakligen i redactionen, som PresteSt. skiljer sig ifrån de öfriga Stånden.
Jag får då hemställa, huruvida det icke vore lämpligt, att R. o. Ad. förklarade, att, sedan frågan nu en gång är återremitterad ifrån alla Stånden, det vore bäst, att
Ulsktn behandlade densamma till sammanjemkning, och att R. o. Ad. sedan vill pröfva, huruvida någon ändring i det förra beslutet vore nödvändig till följe af svaret på återremissen.
Likväl torde jag få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att här äro aine §§ af R. o. Ad. uppskjutna, nemi. 4 ocb 4 morn. af 5 §:n.
De röra dels skollärares villkor, dels det sätt, hvarpå de löner, som för skollärarnes underhåll i allmänhet äro anslagna, skola utgå af församlingarna. R. o. Ad. uppsköt dessa mom. af det skäl, att R. o. Ad. ej ville behandla frågan om tillskott inom socknarna för detta ändamål, förrän R. o. Ad. hade fattat sitt beslut rörrde den del af capitationsafgiften , som är föreslagen att upphöra. R. o. Ad. tycktes vara af den tanken, att denna del af nämnda afgift mätte fortfarande utgå, men till communala behof och synnerligen till folkuppfostran.
Då jag var den förste som väckte detta förslag, kan jag ej annat än helt och hållet instämma i R. o. Adis beslut i hufvudsaken, men derföre kan jag ej gilla, att R. o. Ad. helt och hållet uppsköt i §:ns i morn., hvilket innehåller helt andra frågor än den frågan, som är inbegripen i 4 morn.
De öfriga mom. innehålla huru stor lön en skollärare bör hafva, att han bör hafva husrum, m. m.
Då alla dessa mom. ej blifvit behandlade af R. o. Ad., så är det naturligtvis omöjligt för de sammansatta Utsk:n att i dessa delar handlägga frågan, förrän de fått kännedom af R. o. Adis beslut deruti.
Det torde vara betänkligt att uppskjuta hela sammanjemkningen i denna vigtiga fråga och besluten derom, intilldess Ståndet fattat sitt beslut om capitationsafgiften, då R. o. Ad. nogsamt lärer inse, alt detta blir en af de sista frågorna vid riksdagen, och det är osäkert, huruvida tiden sedan medgifver behandlingen af denna fråga.
På denna grund vågar jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad. behagade lill ny behandling nu företaga 4 °ch 5 §§:na samt 2 §:ns 2 morn., på grund af PresteStis inbjudning.
Hvad särskildt beträffar frågan ang:de bidragen eller capitationsafgiften, så får jag till en början underrätta R. o. Ad., att summan och sättet för dess utgå - 100 Den 3 April f. m. ende redan blifvit af 3 Stånd beslutade.
Således möter väl intet binder för Utsk. att behandla denna fråga, inen jag hemställer likväl, om icke JR. o. Ad. skulle finna lämpligast att eventuelt behandla denna fråga och säga, att så och så skall denna afgift utgå, såvida icke R. o. Ad. framdeles beslutar att dessa medel skola af capitationsafgiften fyllas, ty i delta fall förfaller det nu fattade eventuella beslutet om sättet; men det vore, för att vid sammaujemkningen få enhet uti de 4 Ståndens beslut, som jag tror, att det vore lämpligast, att R. o. Ad. nu fattade ett sådant beslut, naturligtvis med sin rätt förbehållen att sedermera ytterligare handlägga frågan om capitationsafgiften.
Jag anhåller om Hr Frih. o. Landlmts propos. härå.
Gr. Fr ö 1 ich, Da v id:
Oaktadt jag hufvudsakligen instämmer i Frih.
Hamiltons yttrande, får jag dock i anledning af den del deraf, som syntes mig innefatta Frihtns mening, så beskaffad att R. o. Ad. skulle ånyo, sedan Utsk:n inkommit med sitt förslag till sammanjemkning, till pröfning företaga den inbjudning, som ifrån PresteSt. inkommit, anmäla min tanke, alt det ej är nödvändigt alt fästa något vidare afseende på denna inbjudning, när det ej kan ske nu, och att föröfrigt de delar, hvarutinnan enligt
Frihtns uppgift ännu icke något beslut blifvit af R. o. Ad. fattadt, således torde vara de enda, som nu böra förekomma till pröfning, under det inbjudningen för öfrigt torde böra läggas till handlingarna, emedan Ståndets beslut i dessa delar redan är under Utsktns handläggning.
I hvad de tvänne värde ledamöterne anfört, om att ej nu i sin helhet till granskning företaga PresteShs inbjudning, instämmer jag, likasom deruti, att i de §§, hvaruti R. o.
Ad. ej fattat något beslut, Ståndet nu må besluta, emedan det är nödvändigt för Utsktn att vid sammanjemkningen känna R. o.
Ad:s mening derom.
Dessa §§ handla om afgifterna.
För öfrigt tror jag ej, att man bör lägga PresteStts inbjudning helt och hållet till handlingarna, utan när Utsklns betänk. med sammanjemkningsförslag inkommer, så kan man framtaga denna inbjudning, för att jemföra den med Utskrns förslag.
Således får jag i hufvudsaken instämma med hvad de tvänne värde talarne anfört.
Jag har blott begärt ordet, emedan jag måtte hafva yttrat mig något otydligt förra gången, enär mina ord kunnat gifva anledning till Gr.
Frölichs yttrande.
Min mening var ej att PresteSt:s inbjudning skulle särskildt behandlas, när Utskrns förslag till sammanjemkning - af Ståndens olika beslut inkommit, utan att detsamma till sitt hufvudsakliga innehåll då är behandladt af Utsk:n och således icke vidare beböfver af R.
St. handläggas, sedan Den 3 April f. ra. 101 Utsktn deråt lemnat deri uppmärksamhet, som det förtjenar, hvilket i afseende på redactionen visserligen kommer att blifva på ganska många ställen.
Hr von Hartmansdorff, A.ug.:
Det Höglofl.
Ståndets ledamöter torde erinra sig, att då ifrågavar. stadgande rörtde folkundervisningen uppsköts, så skedde det derföre, att ntskillige af Ståndets ledamöter ansågo lämpligare att bibehålla den gamla personella afgiflen, än att pålägga en nv, och att, i sådant fall , någon del af skyddsafgiften, hvars borttagande ?.
Stånd beslutat, men öfver hvilken två andra Stånd ännu icke yttrat sig, skulle kunna användas för allmänna folkundervisningen, hvarigenom dels en minskning i afgifterna kunde äga rum och dels församlingarne sjelfve erhålla någon påräknelig inkomst.
Derigenom uppkomme äfven den fördelen, att när alla församlingar följaktligen finge godt af ett sådant stadgande, så kunde ej de, hvilka redan upprättat skolor, beklaga sig deröfver, att de, genom sin beredvillighet och skyndsamhet, gått miste om fördelar, hvilka andra församlingar finge åtnjuta, just derföre att de varit trögare i detta hänseende.
Sorn denna fråga nu kan pröfvas, så får jag, instämmande med Frih. Hamilton, tillstyrka, alt R. o. Ad. nu mätte företaga dessa §§, på de skäl, Frih.
Hamilton framställt.
Hvad afgiften beträffar, så tillstyrker jag att deri må betalas, såvida de flesta RiksStånden ej skulle finna för godt att af skyddsafgiften anslå de till allmänna folkundervisningen nödiga medel.
Derigenom kunde det ändamål vinnas, som Frih.
Hamilton åsyftat, ritan att man uppoffrade tanken att på lämpligaste sätt anordna afgiftens utgörande.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg
PresteStis nu föredragna inbjudning för det närvarande icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Hr Landtm, hemställde derefter, örn R. o.
Ad., på sätt yrkadt blifvit, nu behagade till pröfning företaga de punkter i Stats- samt Allm. besvärs-och EkonUtsk:ns utlåt.
N:o 128, hvilka af Ståndet blifvit uppskjutna.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att enligt R. o. Adis prot.uldr., hade Ståndet uppskjutit afgörandet af 4 §:n och af 3 mom. i 5 §:n, äfvensom af frågan om anslag för det i 5 mom. af 4 §:n omförrnälda ändamål.
Ehuruväl R. o. Ad. beslutat att lägga PresteSt:s inbjudning till handlingarna, så lärer icke något hinder derigenom möta, att nu uppläsa de §§, som uti inbjudningen förekomma, för att äfven kunna taga IO 2 D e ii 3 April f. m. den saken i öfvervägande utan afseende på det förra beslutet.
Då jag först tog mig friheten att anhålla om föredragning af dessa §§, så var det till följe af PresleSl:s inbjudning , men sedan nu denna inbjudning blifvit lagd till handlingarna, så kau det likväl ej förhindra It. o. Ad. att med anledn af denna inbjudning företaga de §§, öfver hvilka R. o. Ad. ännu icke beslutat, ty i annat fall skulle alla §§ efter hvarandra föredragas.
Jag tror således ej att något hinder möter för Hr von Hohenhausens begäran, utan anhåller alt dessa §§ af PresteSt:s inbjudning mål te uppläsas i sammanhang tued föredragningen af' §§:na i Ulsk:us tillstyrkande.
Hr Frill. o. Landtm, yttrade, att ehvad beslut R. o. Ad. fattat angtde inbjudningen, kunde Hr Landtm, icke finna något hinder derför att den , så snart någon ledamot det begärde, kointne att uppläsas.
Landtm, föredrog nu 4 §:n af ^et ‘ ul_ låt.
Nio i 28 intagna förslag. 4 §m 1 mom.
PresteSl. hade bifallit detta mom. med den förändring, att de å 4'de och 5:te raderna förekommande orden "hvaraf hälften råg och hälften det sädesslag, som, jemte råg inom orten, i kronotiondespanmål utgår,” skulle utbytas emot dessa: ”i det eller de sädesslag och på det sätt kronobonden inom orten utgår.’’ Hr von Hartmansdorff:
Jag anhåller vördsamt, att propos. måtte göras på hvarje mom. särskildt, då vi bättre kunna bedömma de anmärkmr, som PresteSt. gjort.