Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. bör antaga denna benämning och det är ali den troligen kommer ali af de öfriga Stånden beslutas och som efter all sannolikhet inom de särskildta Stånden olika beslut komma att fattas ang:de sjelfva lullsatsen, anser jag det af vigt att R. o. Ad. fattar ett beslut jemväl öfver frågan om rubriken, på det alt dess beslut i öfrigt ang:de ifrågavartde slags arbeten må äga någon kraft och verkan vid voteringsproposrns uppsättande i och för slutliga afgörandet inom förstärkt Otsk.
I fråga om sjelfva tullsatseu instämmer jag i Frih.
Gyllenhaal yrkande alt ifrågavar:de artikel borde åsättas en tull af minst 1 r:dr och detta sä mycket mer som tullen då blefve lika med den som enligt R. o. Ad:s redan fattade beslut skall gälla för artikeln slöjdevaror ej specificerade.
Hr Aminoff: Afven, jag instämmer uti yrkandet om antagande af den utaf Frih.
Gyllenhaal föreslagna tull på artikeln leksaker, emedan jag är fullt öfvertygad, att Hr Frilen, med dess kännedom uti tullfrågor, föreslagit den rättaste tullbestämmelsen.
Jag skulle önska att Hr Printzensköld ville vara försigtigare i sina uttryck, då han yttrat sijj om ett helt Ulsk.
Så väl pä f. m. som på e. m. har Bevilln.Utsk. fält uppbära ulgjuielser af flera mindre passande förebråelser från honom, för del att Utsk. icke kunde utreda sitt begrepp m. m. dylika tillmålen.
Gerna lemnar jag dessa uttryck obesvarade.
Men jag kan icke tillhakahålla den känsla, förklara, alt vi icke äro här församlade för att säga hvarandra ohötligheter.
Om Hr Printzensköld tror sig vara nog lycklig att kunna utreda sitt eget begrepp, må han behålla denna lycka för egen räkning!
Men aldraminst använda densam - 374 Den 3 Juni e. m. ma att såra något Utsk., eller medlemmar inom denna församling med opassande uttryck.
Öfveiiäggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende på artikeln leksaker eller Niirnberger-kram blifvit yrkadt, dels alt denna artikel skulle utgå från taxan eller rättare sagdt bifall till 1845 ärs taxa, der denna artikel vore inbegripen under slöjdevaror, ej specificerade, dels bifall till Utsk:s förslag och dels alt för leksaker bestämdes 3 r:dr värde och 1 r:dr införseltull.
Propos. till bifall å Utsk:s förslag blef härefter framställd, men besvarad med starka nej, blandade med ett eller annat ja, och uppå sedermera framstäld propos. beslöts att ifrågavar:de artikel skulle åsättas ett tullvärde af 3 r:dr samt en införseltull af 1 r:dr pr U. 24:de punkten, ang:de artikeln ljus.
Då Ståndet i går förändrade tullen på stearin, så förmodar jag att man äfven anser sig nu böra ändra tullen på stearinljus till öfverensstämmelse dermed.
Hvad talgljus åter beträffar, sä är det min öfvertygelse alt då på sätt Utsk. jemväl omnämnt, åtskilligt fattigt folk sysselsätter sig med stöpning af sådana ljus, man icke bör göra någon minskning i nu gällande taxa.
Med vaxljus skulle jag tro förhållandet vara enahanda som med talgljus.
Man bör nemi. söka bibehålla dem i någorlunda skäligt pris så att den tillverkning deraf hvilken inom landet äger rum, må kunna bibehållas och förkofras.
Mig synes i Utsk:s förslag tullen å ljus vara allt för betydligt nedsatt emot hvad den borde vara.
Talgljus har efter nu gällande taxa sig åsatt en tull af 6 sk. pr U och efter Utsk:s förslag skulle tullen blifva 3 sk. 6 r:st. pr k, således 40 procents nedsättning emot förr.
Då vi känna att talg är belagd med utförseltull i Kyssland, men att der producerade talgljus äro till utförsel frie, så torde äfven vår införseltull böra vara satt i proportion dertill.
I följd af denna åsigt tillstyrker jag bibehållande af den nu gällande tullen på talgljus.
I fråga om stearin- och margarinljus, har Utsk. föreslagit en nedsättning af 5 sk. emot den nu gällande tullen, af 12 sk. pr U, sä att den numera skulle utgöra endast 7 sk.
Delta stämmer icke öfverens med den proportion som i förra tulltaxan blifvit iakttagen emellan tullen å stearin och den å margarinljus.
Denna proportion torde så mycket heldre böra bibehållas, som det skäl
Utsk, anfört icke synes mig vara något fullgiltigt skäl och tullen efter nämnde proportion rätteligen borde blifva 10 sk. i st. f. 7 sk.
Samma förhållande är med vaxljus, alla andra slag.
Den fordna tullen på vax har nemi. blifvit bibehållen och då torde man äfven böra vidblifva nu gällande tullbestämmelser på alla slag 8f vaxljus.
Hr Hjerta, Lars: Sedan K. M. i sin propos. föreslagit en Den 3 Juni e. m. 375 nedsättning i tullen på stearin till 3 sk. b:co pr ff, så ingingo härvarande fabrikanter af denna vara till Bevilln.Utsk. med en skrift, hvaruti upplystes, att med den nu gällande tullen å talg och den ringa proc. blott stearin som deraf erhålles i utbyte af öfverhufvud 45 för hundradel, skulle det i längden blifva omöjligt alt bibehålla stearinfabrikationen med förstberörde tull.
Deremot förklarades att om tullen å stearin icke nedsattes under 5 sk. som den förut utgjort, så kunde fabrikationen deraf inom landet bära sig och skilnaden emellan tullen derå samt tullen å stearinljus till och med ieke behöfva utgöra mer än 2 sk. för att lemna ett billigt skydd.
På grund häraf anser jag mig böra tillstyrka bifall till Utsk:s förslag och får såsom intressent i en stearinljus-fabrikation förklara mig dermed belåten.
Då Ståndets ledamöter troligen hafva sig bekant (hyad Utsk. äfven medgifvit) att fabrikationen af talgljus utgör försörjningsmedel för den fattigare klassen, särdeles i Stockholm, och då man jemväl torde allmänt känna det dessa personers förtjenst derå är i högsta måtto obetydlig, så anser jag den nuvar:de tullen å artikeln talgljus desto häldre böra bibehållas, som, i fall den nuvar:de tullen nedsattes till det låga belopp som Utsk. föreslagit, det tvifvelsutan skulle inträffa, att en konkurrens uppstode från Ryssland, som helt och hållet undergräfde denna näringsgren.
Uppå härefter framställde serskilde propos:r, bifölls Utsk:s i afseende på stearin- och margalinljus gjorda förslag, men i fråga om såväl talgljus, som hvila och gula vaxljus, spermacetiljus och ljus af alla andra slag, ansåg R. o. Ad. 1845 års taxa böra fortfarande blifva gällande.
25:te punkten, ang:de artikeln malm.
Emot Utsk:s beslut rör:de denna artikel, hafva reservationer blifvit anförda dels af Gr. Sparre och dels af Kyrkoherden Bergvall.
Jag anhåller att den sednares, sidan 82 i betänk, förekommande reservation måtte blifva uppläsen och jag derefter åter få ordet.
Sedan den sålunda begärde uppläsningen försiggått, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag önskar att det i 1845 års tulltaxa stadgade förbud emot malmers utförande mätte bibehållas.
Jag vill icke ingå i någon vidlyftig utveckling af ämnet synnerligen som jag nu hör Frih.
Hamilton anmäla sig, hvilken i denna fråga äger mera sakkännedom än jag kan hafva.
Någon vidlyftigare utveckling af denna fråga torde icke vara behöflig.
Ty då Ståndet redan beslutat alt förbudet emot tackjerns utförsel skulle fortfara, så höiman väl, om man vill iakttaga någon slags conseqvens, äfven bibehålla förbudet för utförsel af sjelfva råämnet jernmalmen, som är den vigtigaste af alla malmer.
Till hvad de tvenne föreg:de talarne 37G Den 3 Juni e. ra. yttrat till stöd för förbudets bibehållande, anhåller jag att få lägga den erinran, att ingen må låta hänföra sig till ett bifall å Utsk:s tillstyrkande deraf, att Utsk. föreslagit en tämligen hög införseltull; ty om man en gång bifallit förbudets upphäfvande, skola de som tro sig kunna profitera deraf, i en framtid icke underlåta att yrka på tullens nedsättande till ett allt lägre och lägre belopp.
Allt svårare få härvid de inhemska tillverkarne att uthärda medtäflan utifrån, i händelse nämnde yrkanden tid efter annan förmå göra sig gällande; hvadan man säkrast undviker all fara från detta håll, pä det sätt nyss blifvit förordadt, och hvaruti jag instämmer, R. o. Ad. ansåg att i afseende på artikeln malm, 1845 års tulltaxa borde fortfarande blifva gällande.
26:te punkten, ang:de artikeln oljekakor.
Det må visserligen vara sannt hvad Utsk. här uppgifvit, eller att oljekakor åro ett förträffligt foderämne, och äfven mycket begagnas.
Alen för att få oljekakor inom landel, är det nödvändigt alt hafva oljeslagerier inom landet och det torde vara osäkert om icke oljeslagerierne skulle skadas i fall priset pä oljekakor genom en hög utförseltull nedtryckes.
Följden deraf kunde blifva att vi icke allenast skadade oljefabrikationen utan äfven genom oljeslageriernas förstöring borttoge tillfället för landtbrukaren att erhålla ifrågavar:de förträflliga foderämne.
Jag anhåller derföre både i oljeslageriernas och jordbrukets intresse att nuvartde utförselfrihet för oljekakor mätte fä förblifva oförändrad.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge att 1845 års tulltaxa borde förblifva gällande i afseende på artikeln oljekakor, ropades starka ja jemte ett eller annat nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja hafva härvid varit öfvervägande.
27:de punkten, ang:de artikeln aljor.
Landtmis lill bifall å Utsk:s, i afseende på denna artikel afgifna förslag, besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade att han funnit ja hafva öfverröslat nej. 28:de punkten, ang:de artikeln ost.
Enl. min öfvertygelse är det ingen brist på ost inom Sverige åtminstone af de vanligare slagen.
Det är möjligt alt icke tillräckligt belopp tillverkas af finare och större beskaffenhet, men deremot torde tillgången vara öfverflödig på de mindre sorter, sorn tillverkas af skummad mjölk.
Denna sistnämnde vara har på de sednare åren nedgått i pris ända till 3, 3^ å 4 r:dr r:gs pr LU.
Den utgör dock föremål för en större produktion inom flere härader af södra och vestra Den 2 Juni e. m. 377 Östergötland samt Småland, och i den ort jag bebor uppgår den årliga tillverkningen deraf till 12 å 14,000 LS\
Om nu införseln och i följd deraf jemväl förbrukningen af de finare utländske sorterne befordrades genom en tullnedsättning blefve följden deraf att nyssnämnde sort mindre än förut användes samt att priset derå än ytterligare nedtrycktes, hvilket skulle medföra den inhemska tillverkningens undergång.
Af dessa skäl anhåller jag att den förre tulihestämmelsen måtte få fortfara.
Afven jag anhåller att 1845 års tulltaxa måtte fä fortfara att vara gällande i fråga om ost.
Det torde vara allmänt bekant att ostfabrikationen i Sverige är en betydande landimannanäring och att i Skåne finnas flere osttryckerier, som förse icke blott hufvudstaden utan äfven andra landsorter med liela deras behof af denna vara.
Jag kan ieke inse billigheten eller rättvisan af att nu nedsätta tullen på en produkt som utgör en bland de mest uppmuntrande artiklar för landtmannaindustrien och att dertill med vilja utsträcka nedsätluingen i tullen ända till hälften mot hvad den nu är.
Att uppmuntra landlmannanäringen tror jag vara en bland de vigtigaste angelägenheter för lagstiftningen och man vårdar ej denna angelägenhet på behörigt sätt, om man bifaller Ulsk:s förslag.
Jag ber att få förena mig med Hrr Rääf och Printzensköld i afseende på hvad de yttrat om artikeln ost.
Betydliga qvantileter af denna vara importeras årligen till Sverige, isynnerhet Holländsk ost, hvilken i en mängd fartyg begagnas såsom barlast.
Jag tror alt den fattigare delen i allmänhet icke har råd alt köpa detta slags ost, och de som hafva det, må väl kunna betala en införseltull af 2 r:dr pr L$. Gr.
Jag måste deremot anhålla om bifall till Ulsk:s förslag. K.
M. har ansett att tullen på ost kunde nedsättas lill 1 r:dr b:co pr \M. Utsk. har icke velat gå så långt, ulan föreslagit en tull af 1 r:dr 24 sk., hvilket jag anser vara tillräckligt.
Hr Rääf har omtalat att ost kan få köpas i Småland för 4 r:dr LShdet.
En lull af 2 r:dr såsom han önskar det, skulle dä utgöra 50 proc. af varans värde och till och med något derutöfver.
Det är icke rimligt att vilja skydda en näring med så hög tull.
Kan näringen icke bära sis utan densamma så utvisar det att näringen är onaturlig.
Hr Rääf yrkar nu att man skulle tvinga konsumenlerne att förtära en sämre vara och detta skulle ske derigenom att man salle en hög tull på en bättre vara, på den vara som är smakligare och mera närande.
Skälet hvarföre den Svenska osten icke i större mängd konsumeras inom Sverige torde vara det, att den i allmänhet är mindre god, jemförelsevis med den som i andra länder produceras, men detta förhållande förbättras icke genom höga tullar, ty icke förtäres derföre mera än hittills af den sämre osten.
Rätta sättet att afhjelpa detta vore, enl. min öfvertygelse, att förbättra 378 Den 3 Juni e. m. produktionen af den inhemska varan och göra den mera behaglig för konsumenterne, hvilka icke lära underlåta att skaffa sig sitt behof deraf inom landet, när de der kunna få dylik vara af lika god beskaffenhet med den utländska.
Om man nu dertill besinnar att den föreslagna tullen af 1 r:dr 24 sk. pr
L®, i förhållande till det här uppgifna värdet å den inhemska varan utgör 33^ procent deraf, torde man också kunna linna att denna tullsats alldeles icke är för låg.
Det fägnar mig höra att från Småland kan erhållas ost för 3 å 4 r:dr L®; och således någon förnödenhetsvara inom landet köpas efter dess egentliga värde.
En vard talare har påstått, att om tullen på ost blifver nedsatt, skulle den inhemska osten derigenom blifva mindre begärlig, detta låter något besynnerligt, emedan ju billigare pris på en vara finnes, desto mer måste den vara eftersökt och åtgången således större.
Hvad Småländska eller den mindre dyra osten beträffar, så tillverkas den vanligen af skummad mjölk, samt köpes företrädesvis af arbetande klassen och de mindre bemedlade inom samhället.
Och om denne ost betalas med högst 3 r:dr L®, så bör producenten vara nöjd, så framt han vill åtnöja sig med måttlig vinst.
Hvad åter angår den ost som inkommer från främmande länder, så är den visserligen af en långt bättre beskaffenhet än den Småländska.
Det är också på dessa grunder som Ulsk. föreslagit ett tull värde pä ost af 6 r:dr b:co pr L® och en införseltull af 1 r:dr 24 sk.
L®, hvarigenom den inhemska produktionen bör vara fullkomligen skyddad. K. M. har i sin uåd. propos. föreslagit tullens nedsättning för ost ända till 1 ndr
L®, och denna tullbestämmelse var äfven min åsigt inom Utsk., men, som jag förut uppgifvit, segrade äfven nu producentintresset.
Och ehuru jag fortgår att önska denna nedsättning pä tullen för ost till 1 r:dr pr L®, måste jag äfven nu vara nöjd med hvad Utsk. föreslagit, samt förenar mig således med dem som begärt bifall till Utsk:s betänk, i denna punkt.
Hr Lagerhjel m, Pehr:
Att vid hvarje riksdag ändra tulltaxan anser jag icke vara någon sund statsekonomi.
När man väl fått en näring i godt skick vill man genast nedsätta den.
Men är det väl nu riktigt att kasta om det system, som vid 184J* års riksdag gjorde sig gällande och det utan att man kan anföra något skäl, hemtadt ur beskattningens intresse.
För vidblifvande af nu gällande tullbestämmelse i fråga om ost, finnes del dessutom ett annat vigtigt skäl, som icke här blifvit omnärandt.
Man vet nemi. att under de sednaste åren har tillverkningen af bättre sorter utaf denna vara betydligen tilltagit inom Sverige.
Ar det då skäl att när endast 3 år förflutit sedan R.
St. sednast satte en tull å denna vara och då tillverkningen inom landet numera både tilltagit och i afseende på qvaliteten förbättrats, nu nedsätta den gällande tullen.
Ett sådant förfarande skulle, efter min öf - Den 8 Juni e. m. 37!) vertygelse, vara inkonseqvent och skadligt.
Då jag anser ingenting vara af större vigt för jordbruket än att ladugårdsskötsel må uppmuntras, mäste jag motsätta mig hvarje rubbning i tullen å denna artikel, och får derföre tillstyrka fortfarande af 1845 års tulltaxas bestämmelser i denna del.
Afven i denna fråga vågar jag motsätta mig den tanken att höga tullar utgöra ett skydd för landtbruket.
Jag tror att ett sätt att utröna huru stor konkurrensen verkligen kan vara, är att jemföra hvad en ko kan afkasta i Sverige med hvad den gifvet- i någon af de länder der afkastningen anses vara hög.
För min del tror jag att i Skäne en ko gifver lika stor afkastning som på Julland och att i allmänhet de Skånska ladugårdsägarne kunna i allo uthärda tällan med de Danska och Holländska.
Jag vet att då jag säger detta, jag riskerar att få höra samma invändning deremot göras, som i går yttrades af en annan värd talare vid en annan fråga, nemi. att Skåne icke är lika med andra provinser i Sverige.
Jag har likväl haft tillfälle alt rådfråga landtbrukare här upp åt Sverige och anställa jemförelse emellan afkastning af ladugårdarne derstädes med dem i Skåne och har funnit att de förra äro fullt jern förliga med de sednare.
En värd talare har sagt, att den som har råd att äta utländsk ost också kan betala tullen.
Jag vill icke bestrida alt detta kan äga rum för närvarande, nemi. så till vida, att inga andra nu kunna bestå sig utländsk ost, än desom hafva råd att äfven betala tullen; men satsen i och för sig sjelf synes mig höra till slatsekonomiska paradoxer, om man ville tillämpa den i allmänhet, ty dermed kunde ju de orimligaste tullar på alla slags varor under samma förevändning försvaras.
Om nu utländsk ost inkommer, oaktadt närvande prohibitiva tullafgifter, sä måtte det endast bevisa, ali den ost som inkommer, är af vida bättre beskaffenhet än den Svenska, eftersom den det oaktadt förtäres.
Men nu är ju meningen med den föreslagna tullnedsättningen att laga så, att äfven den mindre bemedlade kunde få bättre råd att betala utländsk ost, eller alt erhålla ett födande ämne för billigt pris.
Jag menar dermed sådan simpel ost, som icke kan komma i konkurrens med den finare ost som enligt hvad man nyss nämnt, tillverkas inom riket, men som för den arbetande klassen är otillgänglig.
För öfrigt då vi hafva den förmånen att härihland oss se Hr General-Tulldirektören Frih.
Gyllenhaal som deltagit i öfverläggningarne inom lullkomitéen, hvars undersökningar legat till grund för K.
M:s förslag till tulltaxa, och då bemälde Frih. torde vara häst i tillfälle att lemna upplysning om de motiver som föranledt nyssnämnde förslag i denna del, skulle det visserliged vara intressant för R. o. Ad. att genom honom fä del af dessa motiver.
En värd talare har åberopat den satsen, att man i fråga om ekonomisk lagstiftning icke ofta bör kasta om systemer.
Man måste likväl ihågkomma att vid hvarje riksdag förekomma en mängd artiklar, rör:de hvilka något hvar finner ändring 380 Den 3 Juni e. m. i tullbestämmelserna vara nödvändiga.
Rör:de t ul Isa Isen för artikeln ost, har det förhållande inträffat vid denna riksdag all såväl K. M. som Bevillu.Utsk. funnit ändringar deruti böra vidtagas och då lärer väl den ofvannämnda allmänna satsen icke ligga i vägen för deras vidtagande, om goda skäl förefinnas för en sådan åtgärd.
Då dessutom Ulskrs förslag innefattar en sä obetydlig nedsättning i den hittills varande tullen som 24 sk. pr L(?, sä tror iag alt äfven de som önska en särdeles stor uppmuntran åt landtbruket kunna med Uisk:s förslag vara belåtne.
Utsk. synes mig hafva uttalat Irenne sanningar, när det sagt l:o att ”frambringandet af ost inom landet allt mera tilltagit; 2:0 att något egentligt behof af införsel utaf denna vara icke förefinnes; 3:o att den ost, som numera införskrifves, hufvudsakligen torde utgöras af sådane finare slag, som endast af förmögnare samhällsklasserna förbrukas”.
I följd häraf, har Ulsk:s åsigt varit, alt man icke borde ”förorsaka en alltför häftig rubbning af bestående, utaf nu gällande taxebestäramelser skyddade, inrättningar”.
Då jag fullkomligt godkänner dessa satser, begär jag allenast att man af dera gör en fullständig och en icke blott modifierad tillämpning.
Det är bibehållandet af 1845 års tulltaxa jag åsyftar.
Ty den omständighet all ostproduktionen vinner förkofran synes visa att den är för oss lämplig, hvadan den ock bör uppmuntras medelst skydd, men icke detsamma skyndsamt beröfvas.
Af de andra begge satserne torde tillämpningen ligga för ögonen.
Schwerin icke kunnat godkänna hvad jag i går yttrade i anledn. af Hr Frihms argumentation i en likartad fråga, nemi. att hans då afgifne anförande mera afsäge förhållandet i Skåne än i andra landsorter, så torde vara förgäfves för mig att söka öfvertyga den ädle Frih:n om giltigheten afmina skäl.
De gälla dock, som jag tror, icke mindre för den i dag förekommande fråga, än för gårdagens.
Hr Frih:n föröfrigt hufvudsakligen hafva betraktat ostproduktion, såsom varande drifven i större skala, men dervid torde lian hafva förbisett att i Småland och äfven i andra provinser idkas osttillverkning i ringare skala å hvarje särskild gård och af mindre bemedlade jordbrukare, hvilka likväl tillsammanslagdt tillverka betydligt nog, och i alla fall äga billiga anspråk pä att icke vid tullsatsernes bestämmande förgätas, alldenstund de lika väl som den större godsägaren visserligen förtjena att skyddas. Gr. Gyldenstolpe har uppgifvit, att den Svenska osten icke är så god som den utländska; men om ock så vore, bör del ej hindra vidblifvandet af en högre tull; enär meningen dermed just är att lemna Svenska osttillverkningen det skydd, alt denna vara kan framdeles uppnå en högre grad af förädling.
Jag har för öfrigt smakat på vissa slag af Svensk ost, som visserligen icke i större qvantitet produceras, men som i godhet kunnat tälla med förträffliga utländska ostar.
Del är på dessa skäl jag yrkar bibehållande af 1845 års tulltaxas stadgande i denna punkt; jemväl Den 3 Juni e. m. 381 tinder förutsättning, alt de finare utländska nstslagen må af de mera förmögne något dyrare betalas, sä framt de, hvaruti jag på del hela icke inser någon trängande nödvändighet, vilja förunna sig nöjet att förtära dessa läckerheter.
Jag kan icke finna något ändamål med deu lullnedsättning
Utsk. här föreslagit i afseende pä artikeln ost.
INu gällande taxa bestämmer tullen derå till 2 r:dr, hvaremot Utsk. föreslagit dess nedsättning till 1 r:dr 24 sk.
Alt meningen dermed icke kan vara, att försätta de mindre bemedlade i tillfälle att förtära utländsk ost, linner man genast ; ty äfven denna sistnämnda tull vore dä för hög.
I sådant hänseende borde tullen nedsättas till 12 eller 16 sk.; men då inhemsk ost till betydliga qvanlileler kan fäs för 3 r:dr ä 3 r:dr 16 sk. af den beskaffenhet, som obemedlade på landel vanligen äta och för 7 ä 8 r:dr för sådan ost som vanligen här i Stockholm af förmögnare personer förtäras, så torde man tydligen finna alt den föreslagna nedsältningen i tullen icke medförer det åsyftade ändamålet.
Något behof af en högre tull å denna vara blott såsom skydd för ladugårdsskötseln i riket, anser jag deremot icke vara för handen.
För en vara som icke gerna kan tullförsnillas alser jag mera inkomsten för Slaten än skydd för sjelfva näringen och af delta skäl anser jag det bästa vara alt bibehålla den nuvar:de tullen.
Den som utifrån vill förskaffa sig ett bättre slag af ost kan dessutom lika gerna betala 2 r:dr som 1 r:dr 24 sk.
De åter som icke sätta värde på osten endast derföre att den är af en viss sort eller kommen från en viss ort, kan inom riket fä så utmärkt ost som ban någonsin kan behöfva.
Flere talare hafva yttrat att den på landet tillverkade s. k. skuraoslen, vanligen säljes för 3 r:dr b:co Ltt.
Om nu den utländska osten skall kunna med fördel försäljas inom Sverige, så måste tillverkaren beräkna tullbestämmelsen, fraktkostnaderne och commissionsarfvodet m. m. hvartill kommer den undervigt osten kan undergå, synnerligen derigenom, alt den blifver allt mer och mer torrare.
Tages nu allt detta i beräkning samt afdrages från ostens egentliga värde i hemlandet, och återstoden då utvisar, att osten derstädes kan betalas med fullt denna summa; så böra vi ej frukta för något öfverflöd af denna vara, från utlandet.
Inträffar äter, att osten uti utlandet betalas med en ringare summa, än den som genom ofvanstående calcul uppkommer, importeras denna vara, tydligen utvisande, alt det Svenska priset på ost är för högt.
Föröfrigt är jag fullt öfvertvgad att den skumost som är god, alltid skall finna köpare efter ett pris å 3 till 4 r:dr b:co L^.
Jag fortgår tillstyrka bifall till Utsk:s belank.
Jag anhåller både för näringens och statsinkomsternas skull, att R. o. Ad. måtte bibehålla den tull på ost, som i 1845 års tulltaxa finnes utsatt.
Uppgifterna 382 Den 3 Juni e. m. från comm.colhm visa, att, under de 10 åren från 1837 till och med 1846, liar införseln af ost minskats från 23,000 LU hvartill hon uppgick år 1837 till 5,300 LU som hon är 1846 utgjorde.