Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man nu tänker sig ' förtroendet enskilde emellan och till Bancostyrelsen vara i ett visst förhållande gi f vi t oföränderligt under viss tiderymd, myntet under samma tiderymd jemt afpassadt till mängd efter rörelsens kraf, och sålunda föränderligt efter varubeloppets omsättnings-behof, och sluteligen varulager, hvilka absorbera varu-öfverskott och fylla varubrist, så ser inan under desse tänkte förhållanden intet behof af Silfver i allmänna rörelsen; och man må ej förundra sig deröfver, då man betänker att detta mynt blifvit tänkt såsom orubbeligen representerande varor, och att
Silfver ej annat är än vara.
Rubbas åter desse tänkte förhållanden, så kan det reela myntet behöfvas för att jemna de liqvider, som brist på förtroende påkallar, gifva hejd åt rubbningen, och återställa gifne förhållanden i sitt rätta skick.
Häraf visar sig från en annan sida, att det reela myntets behof för den allmänna rörelsen ej står i. första rummet, utan är subordineradt; en sats, som blifvit af erfarenheten funnen ; man betrakte Spaniens varu-mängd, under hardt mynt i rörelsen , med Rysslands, med pappersmynt.
Penningebrist, tillsammans med obegagnade capital, antyder att näringarne (till så stort belopp, sorn de upptaga af penninge-be - xxxxvi Stats- och Banco-Utskottens Utlåtanden loppet), antingen icke förmå gifva en lönande ränta , eller att de drifvas af credit- eller capital-fattige idkare.
Penningebiisten hos Näringsidkaren nedsätter productionen, och ökar alla tillverkntngspris.
Obegagnade capital trifvas icke länge i ett land, der säkerhet vid deras användning saknas.
Capitalerne
Söka näringar, ne, då säkerhet gifveS, Säkerhet förutsätter beräknings möjlighet; denna stadga i varuvär. den; denna Varu-upplag , nödigast i Sverige, hvarest climat verkar större pris-skillnad än 1 andra länder.
Varu-ttpplag förutsätta Capitalstyrka ; denna antingen capitaler och förtroende tillsammans hos enskilde , eller allmänna låne-inrättningars mellankomst.
Att Sverige är ett capital—fattigt land, utvisa dels de utländske Capital, som i alla tider dragits hit , dels ålitandet af de allmänna låne inrättning garne, dels den högre ränta här, än i andra länder.
Att capitalisten ej har förtroende till näringsidkaren, visar sig af pettninge bristens existence på samma tid, som Capital ligga öanvände (så väl hos enskildte, som i Banco- D isconten).
Saknas nu både tillräckeli ge Capital hos enskilde och nödigt förtroende dem emellan, så måste allmänna låneinrättningarne mellanträda*
Här ser man åter ett nationalbehof, sorn ingalunda af en realisation afhjelpes; ty den skapar icke Capital.
Men Banco-Disconten kan ej använda hela sin styrka af bristande namn-credit; altså måste lån på varor meddelas.
Här ligget altså en grund för allmänna låne-inrättningat Slats- och Banco-Utskottens Utlåtanden, uxxix på product, ej namn; och det kan i närvarande stund vara likgiltigt , huruvida denna grund är tillfällig, (hörande blott till denna tiden) eller väsendtlig , (hörande till alla fidei)} nog af:
Capitalbrist och brist på förtroende tvinga det allmänna att träda emellan.
Varu-Upplag, stadgade Varupriser, heräkningsmöjlighet af närings-företag och egendomsvärden, skola, jemte strängt alfvar vid låne-föreskriftemes liand hafvande , ovillkorligen förr eller sednare, införa förtroende enskilde emellan, hvarefter Statens mellanträdande förminskas till hvad Nationens verkliga capitalbrist kan påkalla, och sluteligen, efter allmän välmågas och Capitalstyrkas vinnande hos natiohen i allmänhet, bör alldeles försvinna.
I denna ställning synes det allmänna för närvarande stå till närings-idkaren.
Capitalistens fördel mäste icke mindre vårdas, ty Capitaleme skola qvarlockas inom landet.
— Statens mellankomst i detta hänseende och i närv arande tidepunct, då förtroende saknas enskilde emellan, består deruti att allmänna låne-inrättningar upptaga Enskildas Capital.
Man kunde kalla allmänna låne-inrättoingar en öfver gångs-formation, från brist och strid emellan den allmänna rörelsens elementer , till fyllnad och förlikning dem emellan.
Dylika öfvergångs-åtgärdet äro icke främmande för Rikets Ständer.
För att icke trötta Uppmärksamheten, kan man endast åberopa 1818 års utredning af Filial-Disconterne, hvilken endast skiljer sig från hvad här sättes i fråga , deri - r,xxxvm Stats- och Banko-Utskottens Utlåtanden. genom att en klokt och varsamt utförd styrelse af allmänna låne-inrättningarnes fonder rakt 1 Närings-Idkares och Handlandes händer bör ske med vinst, då deremot
Discontutredningen skedde med stor förlust; hvaremot de likna hvarannan uti införandet af ordning och reda, som ovilkorligen vinnes deraf,, att fonderne utlånas åt Producenten företrädesvis , samt dymedelst få en bestämd reglering rakt åt Näringarne, och derigenom undgå att falla i tärande klassernes händer, hvarest lät t atade låne-tillgångar bereda öfverflöd och oreda.
Statens mellankomst härutinnan kallas med skäl en öfvergångs-åtgärd; ty denna åtgärd bör, rätt tillstäld och utförd, i sig sjelf innebära fröet till sin egen upplösning, nemligen derigenom, att den icke vidare behöfves. Närings-Idkare och Capitalister påkalla denna mellankomst gemensamt; Näringarnes återstälda lif är dess naturliga upplösning, emedan all annan upplösning bereder bådas olycka.
Återställandet af detta lif är altså den högsta synpunct, hvarifrån Rikets Ständer med deras financers reglerande böra utgå, och hvarunder allt måste underordnas.
Ett bemödande, att upplösa frågan ur denna synpunkt, tillhör således hvar och en som emottagit Ständernas förtroende, utan att afsäga sig det samma.
Denna fordrans alfvar låter icke afvisa sig med lek, eller en blind förtröstan till realisationens gudamagt; men mer an viljan kan icke af Stals- och Banco-Utskottens Utlåtanden, ixxxix af någon fordras.
Jag (ryggar mig dervid, och afundas den lycka, tom måhända andra åtnjuta; nemligen att linna en arithmetisk utredning af Banquens ställning innehålla upp. lösningen pä gåtan af Nationeös verkliga väntan af Rikets Ständer vid detta Riksmöte; Ty åtnjöt jag denna lycka, så skulle jag anse Finan— ce-planens uppgörande vara ett lekverk.
Skulle jag härutinnan alldeles misstaga mig, så är mitt bemödande ett ringa ting.
Hvilka äro nu desse medel, på en gång de enda möjeliga, att bringa enskildas capital i näringarne, d. v. s. att sätta dem in i allmänna rörelsen, och derjemte hejda landets aftynande samt väcka dess tilltagande kraft?
De äro, desse enda, dyrbara medel till näringarnes uppkomst:
En representerad varu-mängd, afsättlig, då conjuncturen bjuder dess afyttrande, men förvarbar, qval fullelig, då conjuncturen bjuder sådant, vare sig för landets samfälda eller producenternes enskilda , gagn.
Hvarutaf består denna varumängd, som penningen skall representera?
och huru skall dea representeras, för att reproducera åt den Individ, som frambragt densamma, och det' land, hvars rå-ämne eller arbetskraft utgått dertill?
Ty nödgas
Individen sälja emot Conjunctur, nödgas landet vara blöitadt på förråd af nödvändighetsvaror; så är ingen trefnad vunnen, in. gen Reproduction möjelig, ingen fortgång uti utvecklingen af Nationalkraft i bredd med andra folkslag; varorna försvinna snart, tillika Bil, till Sent»- ech Buneo-Vtih, Bet.
N:n 20.
Vtr x* Stats• och Banco-Utskottens Utlåtanden'. med de näringarsvlifsom lemnat dem; ett stillastående åtföljfer de allmänna företagen , och i tidens ström skall detta stillastående snart
Visa sig såsom en återgång, lika skadlig, sorn onaturlig.
Denna varumängd består af allt af någorlunda varagtig beskaffenhet , som finnes i landet, utöfver den åtgång, som locala dagliga rörelsen kraf ver; dock allt detta afsedt i en Scala , som betager obscurlteten af stricta ordalydelsen af bokstafsinnehållet, som intet Reglemente kan nog tydeligt bestämma i allt dylikt.
Först och främst, bland mängden af de olika varor detta land producerar, upptager sadén rummet, gjord varaktig genom torkning och god beskaffenhet, samt vård; ty säd underhåller arbetarens rörelsekraft.
Jemna spannemålsprlser, förutsätta spannemålslager, och verka betydligt till jemna va» rutillverkningspriser; derpå hvilar varuproducentens trygghet, derpå åter tillgången af varan, ämnet för handeln.
I denna ställning stå näringarne och handeln till Landtbrukaren intresse, det högsta af allas; och denna sats gäller äfven, utom de politiska skäl, som naturen af Svenska beskaltnings-systemet medförer.
Man kan således härvid glömma att Svenska Ronden utgör Nationens märg, och drager, utan jemnförelse, dess största bördor.
Om än Menniskans oumgängeliga behof och alla näringars grund, skulle öfverlemnas åt den enskilda handelns omvårdnad, så må åtminstone den oumbärligaste andelen af de förre icke dragas undan Statens vård, och den Stats- och Banco-Utskottens Utlåtanden, xcr närvarande tidens tecken betraktas, då Öfvergång måste i alla hänseenden beredas från föråldrade till nya former för nästan all mensklig rörelse.
Man skall sålunda nogsamt betänka, t. ex. att Magazins-inrättningen icke kan brådstört uppliäfvas, utan att genom någon öfvergångsform ersättas, bestämbar till följe af de allmänna grunder i Stats-oeconomiskt hänseende, som Rikets Ständer fatta, tillika med hänsigt till spannemåls-handeins närvarande beskaffenhet i Riket, och den vana, som Nationen gjort sig af Styrelsens inverkan.
Utan någon försäkran om tillgång på den, för nälingames bestånd oumgnngeliga vara , arbetarens föda, hvilar Näringsidkaren icke med trygghet vid sitt yrke, näringarne fortgå ej med den sjelfegande kraft, sorn ensam förmår utveckla deras blomstrande tillstånd.
Tvång att sälja emot Conjuncturen, vanpris, föder lättja hos arbetaren, sorn bibehåller legoprisprne, emedan de ej nedsättas, förr än Spännemålls-producenten för nöd skull, ej kan betala den legde arbets-kraften.
Brist på födoämnet deremot verkar samma arbetares nöd och uselhet, enär näringarnes idkare icke förmå syselsätta dem.
Då Spannemåls-Iager icke uppstå, verkar den goria skördens öfverflöd nödsalu, till erhållande af nödigt belopp pengar, rörelse-medel, och vanpris; vanpriset verkar slöseri af säd, t. ex. att den oklokt användes åt kreaturen, så väl hos Egendomsegaren, som arbetaren; trien derjemte betryck hos den förre, och lättja hos den sednare.
xcii Stats- oell Banco-Utskottens UtlStanderts
Missväxt åter,’ som ej mildras af spannemåls^, lager, verkar brist hos producenten, och nöd hos arbetaren, hvars arbete då icke förslår att betacka behofverne.
Erfarenheten visar detta kraftigast i Sverige, emedan climatet här gör skarpare skilnader i årsväxt, än i andra län-; der.
Endast sådane näringar kunna under dessa omständigheter bestå, hvilka äro i för-i ening med landtbruket; Ett föreningslvång,’ som ej tillåter näringarnes friaste utveckling,' hvilken likväl både Konung och Folk fordrar af våra inhemska näringar, en fordran som i alla andra hänseenden är billig och rättvis; ty naturen har icke nekat Svenska lynnet fallenhet till klyftiga och raska företag.
Den oinskränkta, d. v. s. den formlösa LiberalitetsIdéens förfäktare skall här invända: låt verlds-j handeln här verka fritt, de höga spannemåls-] priserne inkalla säd, som importeras, då brist visar sig, och de låga spannemåls-priserne skola påkalla export af denna vara.
Men behofvet väcker först köpmännens uppmärksamhet, sedan segelfarten upphört; Transport af nödbehofvet in, och öfverflödet ut, är en national-förlust; Köparen af den vara, som lifvets underhåll påkallar, kan ej vägra säljarens pris; under Svenska Capitalers tillräckliga användande i Spannemålshandeln, skulle öfverilödets magazinering till missväxtår otvifvelagtigt ega företräde, framför import- och export-handeln med denna vara.
Hvarföre upplägga då icke Svenska köpmän Spannemål vid ymniga år?
Magazins-Inrattningens vanmagt Stats- och Banco-Utskottens Utlåtanden, xcrir i flera år bar icke lagt hinder från Styrelsens sida i vägen för enskilda Handlen.
Man kunde svara , att inländska Spannemålshandlen icke varit nog länge underkastad köpmannens erfarenhet, för alt gifva den tillräcklig; och att Capital fattas våra köpmän , att kunna, obehindradt af Utländsk Credit, idka bandel, hvarförutan rätteligen varit anmärkt, att Magazins-Directionen aldrig handlat med Hvete och Arter, och likväl har den enskilda Handeln icke ens uppiagit dessa sädesslag.
Den fria verldshandein skall derföre icke förekomma den ytterliga ojemnhet i Spannemalspris, hvarunder sparinemåls-produducenten och arbetaren först, näringarne sedan, och sluteligen handeln, hejdas uti allt det bemödande till utveckling, hvartill fröet ligger i vår kraftiga natur och vårt ihärdiga och tilltagsna lynne; Sveriges beroende af verldshandelns spannemålspriser, d. v. s. import och export af spannemål, rubbar allt bemödande att stadga vårt myntvärde.
Huru har icke erfarenheten bekräftat detta?
Den stadga i cours, sorn var lilla verldshandel så oumgängeligen fordrar, om elen ej skall falla i vinglares händer, uppoffras alltså äfven orri vårt lands öfverskott skall påtrugas utlänningen emot Conjunctur, och bristen sedermera, äfven emot Conjunctur, skall till hvilket pris, som hel dst, fy 1 las, om äfven missväxtens möjeliga vidstrnckthet kring Östersjöns stränder, i behofvets stund uppjagat spannemålspriserne xciv Stais- och Banco-Utskottens Utlatandtnl långt öfver det belopp, hvartill den tvungna försäljningen blifvit verkstäld.
Förminskning uti Landets effectiva dagsverken, genom arbetarens lättja under njutningen af lyckliga skördars vanpris, samt genom hans uselhet i missväxtår, allt under saknad eller ojemn arbetsförtjenst; ökad oproductiv förbrukning af spänne,- mål, föranledd af dess svåra afyttrande eller ringa värde , som ej bär betydlig transport; Osäkerhet i driften af Landtegendom och Fabriqtier, samt derigenom uti den inhemska handeln, genom mycket föränderliga spannemålspriser; och sluteligen misstroende t allmänna rörelsen, och vanmagt i alla näringsföretag, äro de följder man skördar deraf, att varu-ofverskott icke representeras af mynt.
Om deremot mynt-quantiteten tillökes af varu-öfverskott, sa skall varuprisers ytterliga fall förekommas vid öfverskottets uppkomst , liksom deras ytterliga stigande vid brist.
I motsatt händelse, då nemligen sedelstocken är fix, under det varubeloppet rör sig, skall vid öfverflödet af varor, de samma Concotirera om myntet, som stiger i värde; d. v. s. varan faller.
Genom brist åter skaLl penningen Concourera om varan, penningen falla i värde, det vill säga, varan stiga.
Man må förundra sig, att spannemåls-öfverskott liksom
Stångjerns-öfverskott icke blifvit representeradt af mynt, och man torde ej utan betänklighet föreställa sig det tillstånd, att jernet icke kunde på vågarne belänas, eller vara så alldeles Stals- och Banco-Utskottens Utlåtanden, xcr obekymrad i hvilken ställning
Bergsrörelsen under sådant förhållande skulle befinna sig.
Efter detta bemödande, att tillvinna sig någon gifven och obestridd synpunct för bedömmandet af den ledning, som styrelsen i financielt hänseende kan och bör gifva åt den allmänna rörelsen; torde en återgång till de vigtigaste händelser, som inom de sednaste decennierne tilldragit sig i detta afseende, vara på sitt ställe.
Att inom Sverige, sednare än i andra Europeiska länder, det Capital kunnat samlas, som ovillkorligen erfordras för att bringa ett folk ur det passiva beroendet af Naturens oetörda production, till ett activt frihets—t i 11 - stånd i national-oeconomiskt hänseende; dertill kan på förhand slutas af Sveriges Geographiska läge.
Historien vittnar, att ännu i Konung Gustaf Adolph II:s tid Kronan nödgades hålla varuhus, till emottagande af folkets skatter in natura; (t. ex. utom metaller, äfven Svafvel, Victriol, Smör, Hudar, m. m.)
Kopparn utgjorde förnämsta myntmetallen ; Utländskt Siifvermynt löpte jemte det inländska; Köpeskillingar utgjordes i varor.
De praktfulla byggnader, som 30-ira krigets härförare uppreste, synas väl tillkännagifva införandet af redbar förmögenhet i landet, och de jernverk, som under loppet af tytde xcv i Siats- och Barico-Uiskottens
Uti dt and en' sedets sednare hälft anlades, hvarigenotri Smidet från Si% 100,000, uppsteg tili öfver 220,000 årligen, påkostades till stor del af rika Utlänningar.
Ämbets - Staternes val af penninge-, i stället för persedel.lön i Konung Cart, XI:s tid, utvisar likväl en fortfarande Capital!)! ist; och Konung Carl XI1:s långvariga krig drog allt reelt mynt utur landet.
Till afhjelpande af den närings-vanmagt, sorn detta krig på flere sätt medfört , insåg raansnart att Capital behöfdes; och, då Nationens fattigdom utvisade Capitalbrist, ville man, genom Banquens öppnande till lån, upphjelpa Bergsbruket, Åkerbruket, Handeln, samt till-i dana slöjder och Fabriquer 1738.
Under de första 2o åren ine för de utställningen af myntrepresentativer, ehuru obestämd den kunde vara, och ehuru osäkert den kunnat verka, ingen.höjning i vexel-coursen ; emedan Folket bibehållit den torftighet, som utmärkte den store, hjeltemodige, och olycklige Konungens tid; hvarigenom de nya Capifalerne verkeligen, och således liksom af sig sjeifve* ingi rigo i näringarne.
Ifrån 1758 missbrukades Banquens Credit, genom förskott sill statsbehof, äfven sorn genom en ytterlig utsträckning af privat lån, intill dess att .1763 års
Ständer satte err gräns derföre.
Den skadliga grundsats, sorn 1765 års Bikets Ständer utförde, att nemi! en göra sediarnes belopp svarande emöt Banquens reela fond, masta 1770 upphäfvas, och Ban - Stats- och Banco-Utskottens Utlåtanden, xcvii quen åter bli Näringarnes förläggare, hvarigenom sedelstocken erhöll samma höjd , sorn Sr 1762, intill 1776 års Realisation.
Om man uti Sveriges feodala-författningar och Författnings-Systemet, till så vidt det rörer ledningen af Nationens industri, anser sig finna sporr efter ett allt för stort förtroende till andra länders Styrelse-former och allmänna tänkesätt, utan att hafva nog afvägt vigten af den inskränkning , d. v. s. förändring , allmänna begreppen lida , då de öfverflyttas från ett land till ett annat, med stora skilnader i Climat, folklynnen, och den rigtning allmänna rörelsen tagit; så eger denna anmärkning ostridigt rum vid det oinskränkta förtroende man satt till andra länders financiella förhållanden , såsom mönster för Svea Rike.
Så trodde man sig år 1776 genom införandet allena af reelt mynt , och genom uppbäfvandet allena af prohibitiva författningar, kunna förhjelpa landet ur sitt kraftlösa tillstånd.
Hade man i samma ögonblick, sorn realisationen företogs, haft Capital i beredskap för beredandet af inhemsk Spannemålshandel, denna grundval för all annan Industri och Handel , eller väntat med Realisationen till dessa hunnit anskaffas; så bade man, under den réela mynttiden efter 1776, ej sett Spannemåls Productionen aftaga, Rikets behof af Spannemåls-Irnport stiga, samt upptaga all den välmåga, som genom lönande fragthandel och lyckligt Sillfiske tillskyndades Riket.
Nu blef i dess ställe Spannemåls Importen dubbelt sd xcviix Stats■ och Banco-Ulskottens Utlatandern rt stor, sorn den var , både förut och efteråt.
Ar 1776 upphörde Banquens förlagsbefattning.
Näringarne öfverlemnades i detta hänseende, fast endast i detta, åt deras egen naturliga gång; likväl lemnades lån på naetallpant samt
Discönt-rätt till förmån åt väfverierne.
Jordbruket ansåg man vara fullt hjelpt dermed att Spannemåls- handeln lemnades fri.
För lånbehöfvande i allmänhet, ibland hvilka accords-betalande Ämbetsmän utgjorde en icke ringa del, bereddes deremot lånetillgång genom Discont-compagniet.
Fragthandel och sillfisket drogo emedlertid capitalerne från åkerbruket , hvilket också, under denna högt prisade period, erbjuder en högst bedröflig syn.
Verkan uteblef ej länge.
Coursens stigande, oagtadt de
Commerciella förmåner för hvilka man haft slumpen att tacka, ('Sill och silltransexporten uppgick till j å | af jernets värde), utvisade att detta ländt
Riket till föga båtnad, emedan vinsten utgick emot spannemål.
Men det var ej nog att fragthandeln under denna capital-fattiga tid drog rörelse-medlet från åkerbruket, import-speculationerne vuxo äfven.
När saltbehofvet var uppfyidt fanns ej annat att hemföra än spannemål, och Styrelsens tanka om åkerbruket, oberoende af all vård i financielt hänseende, (då man undantager Magazins-inrättningens stiftande år 1786), emotverkade icke detta handels-intresse.
Capitalbristen förhindrade upplag af inhemsk spannemål, och den utländskas magazinering var en följd af den lätta importen, samt understödd Stats■ och Banco-Utskotttns Utlåtanden, xcix af de stora capital, sorn rördes i fragtbandeln.
Härigenom nedsattes äfven spannemåls-priserne under Silfver-perioden; och detta fall rnotvägdes icke.
Tullförhöjning ansågs icke nödig.
Genom sillens ymnighet och laga pris upphörde flere ladugårds producter (t. ex. kött, fläsk, smör, talj m. m.) att vara lönande producter för landtmanna-industrien.
De gällde ingen ting under denna period, och deraf upphörde all uppmuntran till ängg-odling.
Den enda ladugårds-product, sorn, till följe af administrationens vidtagne åtgärder, förblef någorlunda lönande, var Spanska ullen.
Under Silfver-perioden voro spannemåls-priser, i Silfver beräknade, lägre än både under den föregående och efterföljande; ett förhållande som svårligen later förklara sig örn 1780-talets förvånande import verkeligen varit påkallad af missväxt.
Deremot begriper man lätt denna omständighet, då man antager, att import till stor del följd® af den rigtning man gifvit capitalerne , samt den ökade consumtion, som af det oinskränkta handels-intresset nästan påtrugades nationen, och att jordbrukets vanmagt följde af importen.
Att förhållandet är sådant i smått; nemi. att till driftigt och rätt lönande landtbruk fordras, så väl som i all näring, förlag; känner hvarje landtman.
Kriget gjorde en hvälfning i handels-intresset.
Statsbehofvet tvang ut större rörelse-capital, (från 61 till 13 millioner 1790-talets spannmålsimport stadnade med af det föregående tiotalets.
Capitalens storlek förekom ensidig c
Stats- o eli Banco-Ulskottens Utlåtanden. ' rigtning åt handels-intresset, eller det håll y hvaråt en missförstådd stats-hushållning, ovetande eller vetande, förut sökt att länka dem.
Mälterier anlades, bränvinsbränningen förde capitalen in i jordbrukets yrke; inhemska spanmålshandeln blef liflig; ty säden kunde afsät» tas utan vilkor af lång transport och långa betalnings.terminer.
Odlingen företogs med alfvar; men rörelse-capitalets utsträckning var äfven denna gång utan någon justering af näringarnes behof, utan bestämd rigtning.
Förut hade varor funnits utan representanter, nu funnos representanter utan varor.
Riksgälds-sedelns osäkra värde skulle förekommas.
Den skulle förenas med Bancosedeln; och 1803 års realisation uppkom.
JSTu hade man funnit att rörelse-capitalet icke borde förminskas vid en realisation; och spannemåls-importen under första tiotalet uppgick endast till i;del af silfver, periodens.
Bevillningens uppstigande under 6 års tid från 1,100,000 till 1,900,000 , vittnar i hvilken mån productionen under denna tiderymd tilltog.
Rörelse-capitalet uppgick nu till i4 millioner i Silfver; var således större än förut och efteråt.
Likväl var vexelcoursen stadig.
Härtill bidrog visserligen uet höga export-priset på stångjernet (9 R:d Hamb.
B:co), det högsta som varit, och som egde rum ända till contmental-kriget hann sträcka sig till Europas nordligare delar; (se föregående anmärkningar om courseri); men man må ej härvid förgäta, att spannemålens, genom contiVnental-kriget öfver hela Europa, höjda pris, Stats- och Banco-Utshottens Utlatanden. ci hvilket, jemte hvad man kallade hög cours i skyddade jordbrukaren emot utländsk täflan, och gaf tid ät de under Riksgälds-perioden införde nya näringar, (mälterierna och inhemska spannemålshandeln) att taga stadga, lika kraftigt befordrade 1800 års system, sorn det Amerikanska kriget och sillfångsten förut verkat till förmån för det system , som infördes vid 17,76 års realisation; samt att Regeringens uppmärksamhet, under 1800 års realisation, lia-] de blifvit vänd åt Rikets sannskyldiga intresse, landtbrukarens, hvarom flera författningar vittna.
Utan ett tillräckeligt rörelse-Capital, samt att det samma icke lockades ensidigt från Landtmanneri, hade denna Realisations bestånd ej länge egt rum; oaktadt Wismarska köpeskillingen och betydliga Subsidier inflöto.
Coursens stadga utvisade att Sverige, efter då gängse varupriser, absorberade 14 Millioner Silfver i Rörelse-Capital.