Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller om återremiss, på det att Utslcn mätte taga motionen i närmare betraktande.
Frölich, David, förklarade, att han förenade sig i hvad Frih. Stael von Holstein yrkat.
Den förste talaren har rätt deruti, att denna fråga är vid hvarje Riksdag ständigt återkommande, och jag befarar att den framgent kommer att bibehålla denna sin egenskap, intill dess kronobrefbäringsskyldigheten skiljes från jorden.
Jag erkänner villigt, att denna skyldighet är på den s. k. oprivilegierade jorden ett besvärande onus, som det vore önskvärdt att så snart som möjligt afskaffa; men enhvar torde kunna inse, att så länge någon ändamålsenlig plan icke blifvit upgjord, hvarefter en förändring må kunna tillvägabringas, den icke kan vérkställas utan upoffring å Statens sida.
Jag tror icke heller att för hemman i allmänhet detta onus är mera tryckande än flere andra besvär.
Motionären
Rudberg bar sjelf i sitt förslag sagt att hemman, som voro mest tryckta af brefbäringsskyldigheten, voro underkastade en hvart 30:de år återkommande skatt af 104 Rdr, som, fördeladt på hvarje år, gör endast omkring 3| Rdr på .3 76 Den 25 Ap ril. mantalet.
Det må vara önskligt att äfven denna afgift kunde afskaffas, men medgifvas måste dock, att jorden har många andra besvär, som äro mera tryckande än kronobrefbäringen.
En talare har framställt det orättvisa deri, att man icke gjort afseende på kronoskjutsskyidige hemmen vid den på grund af 1849 års K.
Bref företagna reglering af kronobrefbäringsskyldigheten.
Jag kan likväl icke fatta, huru en sådan fördelning af detta besvär skulle kunnat äga rum, så att de kronoskjutsskyidige hemmanen blifvit i regleringen inbegripne.
Brefvet innehåller uttryckligen, att vederbörande inom hvarje härad äga att sins emellan öfverenskomma om sättet för utgörande af kronobrefbäringen, så att den måtte blifva så litet tryckande som möjligt.
Det är klart, att i den mån kronobrefbäringsskyldige hemman icke böra åläggas skyldighet att utgöra kronoskjuts, det måste vara deras eget fel om de, oaktadt berörda regleringsfrihet, komma att vidkännas sådant besvär.
Vid hvarje Riksdag förekomma frågor om skyldigheten icke blott att utgöra kronobrefbäring och kronoskjuts, ulan äfven att underhålla vägar, och så har äfven skett vid innevide Riksdag, på sätt ett nu på bordet hvilanda Betänk, utvisar, men jag har all anledn. tro att, då dessa frågor en gång blifva utredda, man skall finna obilligbeten af att jordbruks-intresset söker göra gällande sina anspråk på befrielse från alla onera, under det andra medborgare måste fortfarande vidkännas sina besvär.
Hvad angår frågan om säteriers och boställens deltagande i kronobrefbäringsskyldigheten, hemställer jag för öfrigt, om det icke vore en orättvisa att på detta sätt minska värdet ä denna jord, för att öka det på kronoskattejorden.
Man har sagt att en sådan åtgärd blifvit vidtagen i fråga om kronofjerdingsmansbestyret.
Detta är en sanning; men derföre att en lättnad i de skattejorden åliggande besvär medgifvits, kan det väl icke vara skäl att villfara anspråken på sådan lättnad äfven i andra besvär.
Då nu endast 8 år förflutit sedan den författning utkom, enl. hvilken det blifvit möjligt för kommunerna att så reglera detta besvär, att det icke bör blifva särdeles tryckande, skulle jag i hvarje fall tro, att man i denna del kunnat vänta tills någon lindring kunnat beredas i andra, jorden mera tryckande besvär.
Sedan en ledamot, som naturligtvis bättre än de fleste af oss känner ifrågav:de ämne till följd af det embete han innehaft och det han ännu innehar, motsatt sig den framställning, som af andra talare här blifvit gjord, måste jag anmärka, att då han tillika erkänner den rättvisa, som ligger till grund för det väckta anspråket, att få någon ändring i kronobrefbäringen, man icke bör likasom homöopatiskt söka bevilja denna rättvisa.
Tvertom tror jag det vara Hrr Landsh:rs skyldighet, att hvar och en inom sitt län söker befordra en sådan reorganisation, att kostnaden för kronobrefbäringen bl ifver på annat sätt fördelad.
Jag vill icke tala om hvad jag anser vara det rätta, nemi. att kostnaden bestrides af Staten.
Vi veta alla, att skyldigheten att bära 1) en 25 April. 377 Kronans bref tillkom på en tid, då kronojorden ålades alla skyldigheter och den privilegierade jorden undandrog sig alla sådana.
Detta är orsaken till den skedda orättvisan och de reklamationer som sedermera låtit sig förnimmas.
Nu vill man icke bekosta hvad som fordras för att ställa saken till rätta, utan endast småningom medgifva rättelse, som det synes endast till grundsatsen, och för att till framtiden skjuta bort frågan.
Om jag icke bedrager mig, bar just genom den nya Landsb:gelnstrukl:n och den makt densamma tillerkänner Hrr Landslur, det blifvit dem ålagd en moralisk pligt, som icke kan sammanslå med bemödandet att motsätta sig alla förändringar.
Det är sannt, att den fråga hvarpå jag nu alluderade, ännu icke hunnit sitt sista stadium, men jag vet icke, om man icke nu bör tillåta, att frågan måtte få gå tillbaka till Utsk. och der hvila intilldess den andra bl ifver afgjord.
Stael von Holstein i begäran om återremiss.
Lika med Hr Fåhraeus yrkar jag bifall till Otslcns förslag.
Jag kan ingalunda finna någon rättvisa i den af några talare föreslagna åtgärd, att brefbäringsskyldigheten skall från de hemman, som nu hafva detta besvär sig ålagdt, öfverflyttas på de derifrån befriade, så att denna börda skulle af dem gemensamt delss.
Man skulle således genom en dylik åtgärd icke fästa något afseende på den under seklers lopp säterier och andra hemman tillförsäkrade frihet från detta onus.
Denna frihet bar Gr.
Frölich förklarat vara orättvis.
Den har dock under seklers lopp blifvit af statsmakterne erkänd, och följden deraf har äfven varit, att vid köp eller vid arfskiften, då ett säteri och ett krono- eller skattehemman skolat fördelas emellan 2:ne lika berättigada arftagare, har säteriet beräknats tili högre värde än det andra hemmanet, just i följd af säteriernas nuv:de lagliga friheter.
Kan det väl under sådana förhållanden vara rätt att stifta en lag, som utstryker alla eller några af dessa rättigheter, utan alt säleriernes innehafvare finge njuta någon ersättning derför?
Jag kan icke inse rättvisan häri.
Frölich har ansett att man borde ordna förhållandet på ett annat sätt än det nuv:de.
Det må vara; men icke bör det ske på det sätt motionären föreslagit. R. o. Ad. bör ihågkomma, att vi vid detta tillfälle icke så mycket förfäkta egna rättigheter, utan fastmera de många ofrälse och tilläfventyrs orepresenterade medborgares, som förvärfvat sig säterier under förutsättning, att de säterierne förunnade rättigheter skola fortfarande blifva oqvalda.
Jag anhåller således i likhet med Hr F’åhr£eus om bifall till Betänk.
, och anser, i det hänseende nyss blifvit vidrördt, R. o. Ad. genom vidtagande af denna åtgärd, utöfva en ridderlig pligt, hvartill vi äro af vårt eget medvetande upmanade.
Om jag rätt upfattade Hr Få brae i yttrande gick det derpå ut, att jag skulle .misstagit mig, då jag sagt, alt krono-skjutsskyldige hemman äfven efter emane - 378 Den 25 April. randet af K.
Brefvet d. 30 Nov. 1849 måste vidkännas kronobrefbärings-besväret, hvarjemte Hr Fåhraeus tiliade, att det vore deras eget fel, om de läto påföra sig detta onus.
Jag tror mig icke hafva begått något misstag, och stärkes i denna min öfvertygelse då jag läser samma K.
Bref. Det innehåller nemi., att sedan K.
Befb:de utsett de hemman, som skola utgöra kronobrefbäringen skola dessa undfå ersättning derför, hvilken uttages af kronoskjutsskyldige hemman och bestämmes i förhållande till väglängden brefven skola föras, som åter beror af kronofogdens och länsmännens närmare eller fjermare aflägsna bostäder.
Följden häraf har blifvit, att i de fögderier, der man ställt sig denna författning till efterrättelse, hafva kronoskjutsskyldige hemman måst äfven deltaga i ersättningen till de hemman som forsla brefven.
I de härader åter, der man bibehållit det gamla sättet, d. v. s. att vissa hemman utgöra detta onus utan annan ersättning än befrielse från kronoskjuts, hafva hemman måst betala ända till 50 Rdr för att få någon som velat åtaga sig detta besvär.
Kostnaden upgår således icke, såsom Hr Fåhraeus upgifvit, till 3-J
Rdr pr mantal, utan man måste betala hvad som fordras i och för utgörandet af detta bestyr.
Förhållandet är således, att på somliga ställen alla kronoskjutsskyldige hemman deltaga i kostnaden, och att på andra åter vissa hemman utgöra kronobrefbäring utan annan ersättning än befrielse från kronoskjutsen.
Deremot instämmer jag icke i Hr Palmcrantz’s yttrande att säterierne skola deltaga uti ifrågav:de kostnad; ty anser man kronobrefbäringen nödig, hvarom jag icke vill yttra mig, måste den äfven anses nödig för alla, de må innehafva säteri eller icke.
Således måste denna kostnad rättvisligen utgå af allmänna medel och icke af jordägare.
Mörner, Carl: Otvifvelaktig! har brefbäringsbestyret särdeles i fordna tider varit betungande.
Säkert är, att efter emanerandet af 1830 och 1849 årens K.
Bref, ifrågavrde onus blifvit så regleradt, att jag anser brefbäringsskyldige böra i allmänhet vara belåtne.
Uti sistnämnda K.
Bref är bestämdt huru brefbäringen skall utgöras emelian de dertill skyldige hemmanen.
De uti samma Nåd. författning omnämnda förslag äro upgjorde af kronofogdarne och i närvaro af brefbäringsskyldige granskade och af dem gillade.
I allmänhet har jag icke hört någon klagan öfver dessa föreningar.
Frölich har sagt, att det vore Landshins skyldighet att ställa så till, att brefbäringen fördelades lika på alla.
Landsh:ne hafva gjort sin skyldighet, då de ställt sig till efterrättelse föreskrifterne i förenämnde K.
Bref. Jag instämmer i en talares åsigt, att då man vill befria ett hemman från ett onus och lägga det på ett annat, är det naturligt, att man hvälfver detta onus, hvarmed man köpt ett hemman på ett annat, och jag tror, att denna princip icke är alldeles rigtig.
För närv:de finner jag åtminstone något annat icke kunna göras härvid än hvad som redan är beslutadt.
Möjligen kan i framtiden något annat göras, Den 25 April.
379 men nu tror jag man gör bäst i att stanna vid det beslut, som Utsk:n^tillstyrkt R.
St:r att fatta.
Jag hade icke ämnat deltaga i denna öfverläggning, emir det synts mig vara tillräckligt yttradt både för och emot en återremiss; men jag har icke kunnat underlåta förklara, att jag tror tidsförhållanderne kräfva, att den privilegierade jordens innehafvare icke så strängt böra vidhålla privilegierne i denna del.
Tvärtom tror jag, att, långt ifrån att det bör utgöra ett R. o. Ad:s åliggande att försvara dessa undantags-förhållanden, R. o. Ad. gör väl, för att icke säga klokt, om R. o. Ad. beträder den bana, som 11. o. Ad. vid flera tillfällen sedan 1809 följt, nemi. att icke motsätta sig hvad den yttersta billighet kräfver.
Dessutom synes tidens inverkan just genom ett adseqvat förhållande till det ifrågav:de hafva brutit isen.
Fjerdingsmansbefattningen är ungefär lika angenäm för alla inom socknen och häradet boende, som åtminstone kronobrefbäringen.
Således skulle jag anse det icke vara obilligt, att äfven dessa hemman, säterierne nemi., deltaga i detta onus, och ju flere hemman som deri deltaga, desto mindre blifver kostnaden.
Dessutom, mine Hrr! bör väl syftemålet vara, att så mycket som möjligt jemt fördela skattebördorna, så att alla komma att deri deltaga, och på dessa skäl förenar jag mig med dem, hvilka ansett Utsk:n hafva bort mera än som skett fästa afseende på de väckta motionerne.
I långliga tider har man hört talas om, att den Svenska jorden är olika beskattad, men för att bereda jemkning i beskattningen tror jag icke att det vore rätt att tillvägagå på det sätt åtskilliga talare här ifrågasatt, nemi. att befria det ena hemmanet från ett onus och lägga detsamma på ett annat.
Det vore en orättvisa, ett våld; ty då man köper t. ex. ett kronoskattehemman, tagas ju alltid i beräkning de onera som derpå ligga, och derföre är vanligen köpeskillingen för detta hemman mindre än för ett säteri.
Således är det påtagligt, att. om från ett kronoskattehemman, som emot en låg köpeskilling blifvit förså 1 dt just i följd af dess mångå onera, dessa flyttades på ett säteri eller frälsehemman, som derifrån äro befriade och derföre blifvit dyrare betaldt, man begick ett våld.
Jag kan icke biträda ett sådant sätt att förskaffa jemkning i skatterne, utan yrkar derföre bifall till Betänk.
Ce derströms yttrande.
Hans försvar för den privilegierade jorden, att vara befriad från de kronoskattejorden åliggande onera, är detsamma han framställde då fråga var om säteriernas deltagande i kronofjerdingsmans-bestyret.
Oaktadt detta försvar hafva säterierne i följd af R.
Stms beslut måst deltaga i kostnaden för besväret.
Jag hoppas således, att hvad han nu anfört icke skall förhindra den återremiss jag begärt.
En annan talare har sagt, att kronobrefbäringen är ett onus af ringa betydenhet.
Jag medgifver att 380 Den 25 April. så är, då antalet af säterier inom en kommun är ganska ringa, men förhållandet är annorlunda inom de orter der flertalet af hemman utgöres af säterier, och der vore synnerligen nyttigt att en fördelning af besväret emellan alla hemmanen kunde åstadkommas.
Enl. hvad man sagt mig lärer det finnas kommuner, hvarinom säterierne långt före E.
Stirs beslut deltagit i kronofjerdingsmans-bestyret.
En annan talare har såsom skäl för afslag på mitt yrkande anfört, att åliggandet att bära bref vore en grundskatt.
Detta är fullkomligt oriktigt, ty brefbäringsskyldigheten är ett kommunalbestyr, sorn af Landsten kan förflyttas från det ena till det andra hemmanet, och således är det ingen grundskatt.
Jag förnyar min anhållan om återremiss, öfvertygad att derigenom sker ingen skada.
Jemte det jag förenar mig med Frih. Cederström, anhåller jag få fästa upmärksambeten på, huruledes, när en eftergift en gång blifvit gjord, man sedermera åberopar detta förhållande såsom skäl för att tvinga till ytterligare eftergifter, och sanningen häraf har visat sig redan under denna discussion.
Man har nemi. sagt, att säterierne numera deltaga i kronofjerdingsmans-bestyret, och derföre vill man nu att de jemväl skola deltaga i kronobrefbäringen.
Det är ju, såsom en talare yttrat, ett våld, då man förminskar värdet på ett hemman för att derigenom föröka värdet pä ett annat.
Lika med Hr Cederschiöld anser jag ett hemmans värde i icke ringa mån bero af de detsamma åliggande onera.
Det är således klart, att, då ett hemman är hårdt tryckt af brefbäringen, hviiket kan inträffa i de orter der flertalet af hemman är säterier, är värdet på detta hemman derigenom betydligen minskadt emot hvad eljest vore händelsen.
Men vid inträffande salu blir ock köpeskillingen derefter bestämd, så att hemmanets värde alltid står i ett jern för 1 igt förhållande till dess beskaffenhet.
Att brefbäringsskyldigheten är ett kommunalt åliggande kan jag icke medgifva.
Skjulsningsbesväret skulle då äfven kunna hänföras till kommunala bestyr, men säterierne äro befriade från dessa bestyr lika väl som från kronobrefbäringen.
Jag kan för min del icke medgifva någon förändring i nu gällande författningar rör:de brefbäringsskyldigheten, utan anhåller om bifall till Utsk:ns Betänk.
En talare har väsendtligen misstagit sig om min framställning i förev:de fråga.
Han har nemi. trott, Ett då jag vid en föreg:de
Riksdag afstyrkte säteriernes deltagande i fjerdingsmansbestyret, jag icke destomindre skulle hafva utan förändring vid en påföljande godkänt enahanda förslag.
Förhållandet är likväl, att vid den Riksdag han omnämnt, E. o. Ad., på min och flera andra ledamöters hemställan, afslog ett sådant säteriernes deltagande.
De 3:ne öfriga Stånden stannade i ett motsatt beslut,' och den underd. skrifvelsen till K. M. undertecknades af dåv:de Landtm, med reservation, hvarefter K. M. afslog Ständernas begäran.
Vid påföljande
Riksdag blef frågan ånyo bringad
’ 3Si å bane; men, märkom det väl, i en annan form, nemi. under vilkor af fjerdingsmannens aflönande ur en gemensam kassa, till hvilken säterierna skulle bidraga, och under erkännande af R. o.
Adrns rätt att härutinnan äga sitt veto vid beslutet.
På detta, väsendtligen olika upställda förslag, gaf R. o. Ad. ett bifallande svar, och på detta sätt beslöt E. o. Ad. att säterierna skulle deltaga icke egentligen i krono-fjerdingsmansbestyret, men i dess aflönande, hvarvid jag icke heller för min del gjorde någon anmärkn.
; och sedan alla Stånden förenade sig om samma beslut, blef frågan af K. M. bifallen.
Åd. första gången afslog frågan, var, att man icke ansåg lämpligt eller rättvist, att, genom deltagande i utgörandet af krono-fjerdingsmansbefattningen, värdet å säterierne skulle nedsättas till förmån för krono- och kronoskatte-jorden, och i det afseendet är förevtde fråga fullkomligt lika med den förra; hvarföre jag anhåller, att, med iakttagande af noggrann konseqvens, R. o. Ad. med afslag å de här gjorda framställningarne måtte bifalla Utskrns Betänk.
Min mening har aldrig varit att kronobrefbäringen skall öfverflyttas från ett till ett annat hemman, utan endast att kostnaden för utgörandet af detta besvär skall af allmänna medel bestridas.
Den siste talarens yrkande är lika orättvist som hvarje annat, det der afser de brefbäringsskyldige hemmanens befrielse från detta besvär.
Om Staten skall godtgöra hemmansägare för det de utgöra ifrågavide onus, så komma ju alla andra hemman, likaväl som alla skattdragande medborgare, hvilka med brefbäringsskyldigheten aldrig haft eller hafva något att skaffa, att deltaga i betalningen.
Det kan vara nog att en sådan orättvisa blifvit begången vid denna Riksdag, genom den befrielse som tillagts alla roteringsskyldiga hemman från utgörande af allt bidrag till soldatbeklädnaden, och alla rusthåll från den af dem hittills utgjorda fouragepassevolans-afgift.
Kostnaderne så väl i ena som andra hänseendet drabba nu både hemman och personer, som derifrån borde vara fria.
För öfrigt må anmärkas, att kronobrefbäringsskyldige hemman äro frie från kronoskjuts och hafva alltså en fördel som fullkomligt motsvarar det dem åliggaude onus, så att, huru saken än må betraktas, de sammansatta Utskrns uttalade åsigt alltid är riktig, hvarföre jag anhåller om bifall till Betänk.
Propos. till bifall å förev:de Betänk, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvaapå Hr Frihrn o. Ordf:n förklarade att han ansåg
Stael von Holstein anmälde sin reservation emot R. o.
Föredrogs och lades till handlingarne Const.Utsk:s d. 18 och 22 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 9, i ani, af två Slåndsåter - 382 Den 25 April. remiss å Mern.
N:o 8, innehållande grundlagsändringsförslag röride RiksStyrelsens förande i vissa fall m. m.
Föredrogs en d. 22 dennes bordlagd, af Hr Stjernsvärd, Gust.
Mauritz muntligen väckt, och sedermera skriftligen inlemnad motion af följande innehåll:
Propos. angrde upförandet af ett nytt Posthus å den Kronan tillhöriga vid Carl XIIEs torg belägna tomt, bland annat antyder, att i nämnde hus skulle beredas boslällslägenheler åt Postverkets embets- och tjenstemän, så får jag med anledn. såväl häraf som 56 §:n ltiksd:sOrdn:n vördsamt föreslå, att R.
St:r måtte för sin del besluta och föreskrifva följande vilkor för åtnjutande af boställslägenheter, nemi.: »att innehafvare af dylik lägenhet är förbjuden, att densamma tili annor person borthyra eller til! begagnande öfverlåta.» Anledmn till hvad jag sålunda föreslagit, är, att derigenom motverka det ofog, som börjat att så bedrifvas att det nära nog öfvergått till praxis, det nemi., att embets- och tjenstemän som fått sig anvisade boställslägenheter, i st. f. att, såsom afsedt är, bebo och begagna desamma, borthyra dem till andra personer och inrättningar, för att derigenom förskaffa sig, efter mitt förmenande, obehöriga och med den tilldelta bostadslägenheten ingalunda afsedda inkomster.
Något som än ytterligare styrker min åsigt om behöfligheten af det föreslagna stadgandet, är det förhållande, att afsigten med en tilldelad bostadslägenhet icke endast är att förskaffa innehafvaren af ett visst embete eller tjenst passande bostad, utan äfven att dymedelst antyda för den del af allmänheten som med nämnde embets- eller tjensteman kan hafva något att skaffa, hvarest han är att finna.
Ett dylikt stadgande, som det af mig föreslagna, står i öfrigt i full öfverensstämmelse med hvad i samma hänseende i visst fall redan finnes anbefalldt.
Skyldigheten för »Öfver- och Underofficerare af LandtArméen att sjelfva bebo sina boställen» finnes redan anbefalldt genom K.
Påbuden af d. 17 Juli, 11 och 17 Aug. 1687.
Om remiss begäres till StatsUtsk.
Efter upläsningen häraf yttrade Hr R rakel, Mauritz Gustaf: 56 §:n Riksd:sOrdn:n tillåter äfven efter en månad från Riksdags början motioner väckas, när dessa omedelbarligen föranledas »af redan fattade beslut eller redan uptagna ärenden eller under Riksdagen inträffande händelser. » Denna Grundlags-§ förutsätter således, att anledmn till en motion skall vara något som under Riksdagen inträffat och af motionären icke kunnat under motionstiden förutses.
Jag vill nu undersöka om Hr Stjernsvärds motion är föranledd af en sådan under Riksdagen inträffad händelse och om den under motionstiden icke kunnat väckas.
Den 26 April. 381 I sista plenum inkom till R. o. Ad. en K. M:s Propos., som afser, att R.
St:r utaf postmedlen skola bevilja ett anslag för upförande af ett nytt Post-bus hvari skulle beredas boställsrum åt Postverkets tjenstemän.
Om nu, till följd af denna Propos., Hr Stjernsvärd föreslagit, antingen att 2:ne
Post-bus skulle byggas eller att endast ett skulle upföras men på ett annat ställe än der K.
Bl. föreslagit, och han dervid fästat det vilkor, att Postverkets tjenstemän ovilkorligen skola bebo sina boställsrum, hade man kunnat säga, att denna motion varit föranledd af den K.
Proposm, men Hr Stjernsvärd har i stället föreslagit, att alla boställshafvare i Svea land skola bebo sina boställen.
Detta förslag är föranledt af den omständigheten, att boställsinnehafvare ej bebott sina boställen, och att de ej bebott sina boställen var kändt under motionstiden lika så väl som nu.
De hafva ej börjat att icke bebo sina boställen sedan K. BI:s Propos. blifvit R.
St:r meddelad och således kan ej Hr Stjernsvärds motion grundas på den K.
Propos:n, hvarföre jag anhåller, att motionen såsom stridande emot 56 §:n Riksd:sOrdn:n måtte af R o. Ad:n icke till StatsUtsk. remitteras.
I sista plenum begärde jag motionen på bordet, för att under mellantiden till delta plenum taga kännedom om densamma.
Vid min ankomst i Riddarh.Kansliet förliden gårdag svarades mig, till min förvåning, att Hr Stjernsvärd återtagit motionen för att den sedermera återställa.
Lyckligtvis är den af så enkel beskaffenhet, att jag vid början af detta plenum hunnit göra mig tillräckligt begrepp om huruvida den äger lagenlighet eller icke.
Jag vill icke orda om innehållet i öfrigt.
I hänseende till ändamålsenligheten deraf skalle man i många fall måhända kunna gifva motionären rätt; men derom är icke första frågan, utan endast huruvida R. o. Ad. med bibehållen konseqvens kan remittera en motion af detta innehåll.
Den siste talaren har redan framställt grundade betänkligheter i detta afseende; och instämmer jag med honom deri, att 56 §:n Riksd:sOrdn:n icke gifver något stöd för remiss af denna motion.
Hvad har väl hindrat Hr Stjernsvärd alt under den lagliga motionstiden framkomma med sitt förslag?
Nu är det för sent, enär den värde motionären icke heller synes mig för densamma kunna skäligen åberopa den K.
Proposin angrde byggande af ett par embetshus vid Carl XHI:s torg här i staden.
Hade motionen blifvit inskränkt dertill, att de för embets- och tjenstemännen i samma hus möjligen afsedda lägenheter icke må uthyras, så hade den bordt remitteras; men nu har Hr Stjernsvärd, under åberopande af nämnde K. Propos., hemställt, att alla innehafvare af civilboställen skola vara förbjudna att uthyra dem.
Detta är en utsträckning af hans lagliga rätt, som jag icke kan biträda.
För öfrigt har han åberopat K. Påbuden d. 17 Juli samt d. 11 och 17 Aug. 1687, hvarigenom Öfver- och Underofficerare vid LandtArméen blifvit ålagde att sjelfve bebo sina boställen, men jag hemställer om detta urgamla och antiqverade stadgande på sednare tider någonsin varit efter 1 efdt?
Jag tror det icke, och 384 Den 25 April. således synes mig motionären äfven i detta hänseende saknat tillräcklig grund för sitt förslag.