Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den enskildt solida crediten, representerad af sådane Credit-tecken, hvilka tillkommit genom vahruslut, och innefattat något verkligt för dess utgifning, underkastade samma ansvar som vexlar; blifver, ett eget rörelcecapital, inom landet, hvilket, utan att i samma mon influera på myntvärdets försämrande, som en och annan million sedlars utgifvande på Bankens gamla fond skulle göra, i fall behofvet en gång påkallar det, skall förekomma detta behof, och snarare bidraga till BancoSedlens förbättrande.
Så har jag trodt resul-; tatet skulle blifva häraf.
Att afgöra om här finnas personer, med tillräcklige penningetillgångar, och nog förtroende till hvarandras åtgärder, för att Asjö» ciera sig i danandet af en eller flera Privata Banker lemnar jag åt tiden att närmare be - 10 Ben 3 April. stämma enär den äskade Lagen och Författrtingarne medgifva deras uppkomst pä solida grunder utan fara för utöfningen ; den förmodan att disponible
Capitaler hos enskildte ej böra kunna saknas till befrämjandet af detta go» da ändamål, tyckes i alla fall ej vara utan an^ ledning, när man jemnför storleken af det i omlopp varande rörelsecapitalet, med den brist på- peoningar, som höres öfver allt.
Gifvet är då, att penningebristen mera härleder sig derifrån att en större del af numerairen, ej kan utlemna®, i saknad af säkra händer att förtro den till; och bör hela nationen vinna dervid, den rikare och mindre bemedlade medborgaren bägge favoriseras, om det förlorade förtroendet återställes i sitt urgamla skick, samt Samhäilslagarna, ålägga hvar och en, ett samvetsgrann! uppfyllande af pligter och ingångne förbindelser; myntet återföres härigenom till sin bestämmelse som varumätare, upphör att vara én handelsvara fal för åcker, och uppdrifne olaglige intressen.
Der den enskildt» crediten genom lagenliga föreskrifter, och ett tvunget iagttagande deraf, uppnått höjden af ett allmänt erkändt förtroende, finner man ofta penningen utbjudas, mot ringare vilkor än sjelfva Lagen tillåter.
För näringsidkaren, är detta af väsendtlig nytta, då räntorna ej uppäta den förtjenst han af ett sådant biträde k^n draga; han sättes äfven härigenom i tillstånd, att alltid kunna vara precis återbetalare, och Capitalisten hvilken i synlig måtto, på ett sådant förhållande tyckes förlora, gör det likväl mindre då han på dagen kan påräkna sina Den 5 April. 11 penningar och i Speculativ väg få ersättning, för hvad han tillfälligtvis, måst sakna.
Säkert är att hvarje omtänksam menniska häldre anförtror sin egendom: fast eller lös, i säkra händer mot billig inkomst, än i osäkra mot en öfverdrifven afgift; dessa sednare försöken äro ock så stridande mot all samhällsordning, att de oftast, få vidkännas en sträng vedergällningsrätt, som på sin nästas undergång, vill bygga sin egen förkofran; en väl känd PrivatBanks association, blifver således välgörande och nyttig för capitalister, för köpare, säljare och producenter, samt i denna egenskap, aldrig i saknad af tillgångar, att uppfylla sin bestämmelse, beskyddad och bevarad för förluster genom lagen.
Då Herr Silfverberg betviflar , att PrivatBankers tillvarelse kunna i någon mohn, bidraga till Jordbrukarnes fördel, då denna i desse Banker, ej kan mot Inteckningar eller Reverser erhålla penningar, så får jag som sjelf Jordbrukare upplysa, att Landtbruket, denna moder för alla andra näringar i samhället, aldrig kan bestå, genom utvidgade lånebiträden; det är arbete svett, och möda, mera än penningen som gör jorden fruktbar; Landtmannen beböfver långa omsättningstider, på de förlag, han utom sitt egit arbete, använder i sitt yrke, är deri olik de fleste andra och beror dess behållning, på så många tillstötande omständigheter, att han för att vara säker, ej vågar ruquera allt för mycket hvaraf kommer, att inkomsten för honom af sin näring, alltid 12 Den r> April. i proportion, blifver mindre.
Jordbrukaren är först välmående och behållen när han utan betydlige gravationer, äger den jord han gräfver och då dess flit, omtanka och besvär, af Försynen belönas med en ymnig afkastning, som förmohnligt för honom, kan afsättas; jag har således för Åkerbruket afsett nyttan af PrivatBanker, och den dermed förknippadeenj skildte Creditens, bättre consoliderande, vara, att tillgångar derigenom öppna sig för speculationsandan, landets allster få en starkare, en jämnare afsättning och vanvärdet, i 1 vilket dessa ädla Ärticlar nu fallit, förbättrar sig, samt för framtiden förekommes.
De låga priser landmannen nu måste åtnöja sig med för sine effecter, jemförde med dyrheten på större delen af hvad han oundvikebgen behöfver af andra vahror, dess efter ett högre egendoms* värde, och en stöire inkomst calculerade Statsbidrag, påkalla begagnandet, af ali» möjlige upptänklige medel, att förbättra det förra, för att kunna utgöra det sednare; den Svenska jorden är dessutom, redan graverad med Inteckningar, öfverstigande nära dubbla summan af RörelseCapitalet i landet, eller 56,567,42g R.dr Banco, oberäknadt utländske gravationer t främmande myntsorter, och silfver.
Man måste då efter min tanka snarare 6öka till att minska dessa gravationer, än att öka dem och kan åkerbruket blott hjelpas derigenom att ett mera afpassadt förhållande mellan utgiften och inkomsten, så enskildt sorn allmänt tagit, sätter Landtmannen i tillstånd att JOen 3 April, småningom arbeta sig utur den gäld, han ärft, eli r förvärft.
Herr Silfverberg anser äfven PrivatBanker mindre behöflige af den orsak, att han bestämdt vet, det penningar för solida Låntagare ej saknas:
Förhållandet är likväl nu att landtmannen besittande Fastighet i jord, och corn sådan ägare, till det minst förgängliga af allt, då han ej mot contant liqvid kan föryttra sina vahror, utan behöfver låna för att bestrida sina utgifter, oftast är i saknad af det biträde han söker.
Dageligen hafva vi härpå bevis, och till styrka derföre, citeras den klagan, som vid denna Riksdag låtit höra sig i alla 4 RiksStånden, öfver penningebristen.
Jordägaren lärer då ej anses för solid låntagare, om förhållandet är sorn Herr Silfverberg säger, felet kan väl ej ligga i den säkerhet han har att erbjuda så vida denne ej redan är öfverintecknad, utan måste vara i författningarna och den långsamhet, med hvilken alla skulldfordringsmål på landet behandlas; det är för att afhjelpa detta, som jag äskat, ett annat sakernas skick, ej hvad sjelfva inteckningarne i egendomar beträffar, utan i handel och vandel, och vågar blygsamt smickra ifiig med att mera hafva förtjent mina landsmäns välvilja härigenom, än om jag uppstått, för att motarbeta, ett i min Öfvertygelse godt ändamål.
Ytterligare anser Herr Silfverberg, som orättvis och skadlig den rättighet, för Privat - Den 5 April, Banker, att få de Assignationer som hos dem, af Privat man belänas, ställde under Vexelstadgan, att ovillkorligen på förfallodagen liqvideras.
Jag har aldrig åsyftat, att endast de assignationer som PrivatBanker öfvertaga, skulle få Vexelnatur, utan bestämt yttrat att alle utgifvare, antagare, och öfverlåtare af på viss betalningstid, utställte anvisningar skulle underkastas samma ansvar, som Trasenter, Acceptanter och Endossenter af Vexlar, säle-*- des intet särskildt monopolium, för PrivatBanker.
Om ett säkrare Credit-tecken utestänger ett osäkrare, lärer någon orättvisa deri ej ligga; likväl då den af mig äsk<?d ‘ lagen, ingalunda kan influera på den fria viljan , att på sätt som beqvämast faller, uppgöra ömsesidiga liqvider, så finner jag ej hvarföre den yrkade vexelrätts-naturen på Assignation inom landet skulle blifva af menlig verkan, då erfarenheten i långliga tider visat, att det är 1748 års vexelstadga, som underhållit våre Handlandes Credit utomlands.
Crediten är för hvar och en lika behöflig inom som utom Riket, mera i förra fallet, åtminstone för de flesta innebyggare, än i det sednare: hvarföre då ej begagna samma Method, då man sedt dres välgörande verkan, och hvad vore vår handel i stort utan dessa grunder för dess utöfning?
Det innebär motsägelse säger, Herr Silfverberg, att i en tid af allmän förlägenhet, villja yrka vexelrätt på accepterade invisningar såsom högst skadlig för alla minuthandlare och näringsidkare, hvilka utan betydlig förmögenhet, blott genom arbetsamhet, flit och Den 3 April.
A 15 redlighet, kunna äga sin bergning med det hifetillsgällande, mera utsträckte Ceditsystémet.
Ett Creditsystéme som innefattar möjligheten för gäldenär att kunna på längre eller kortare tid, eludera uppfyllandet af sine ingångne förbindelser, som grundar betalningsskyldigheten på förfallodagen, att efter som de vahror man tagit på Credit af andra, hafva en mer eller mindre afsättning och utborgade åter tijl 3:dje man i råttan tid af dem blifva inbetalte, har ingen bestämdhet, blifver alltid vacklande, och af säkerligen mindre nytta för alla trafiquerande, än det 60m för bibehållandet af Crediten, ålägger precision, så hos den förste, som den siste ägaren till vahran.
Jag slutar här min vederläggning af de anmärkningar, som blifvit gjorde mot PrivatBanker.
Fpr att vinna ett Riksgagneligt ändamål skall jag för min del, aldrig anse någon enskildt uppoffring för stor, och än mindre söka motarbeta detta genom svårigheters framkastande, hvilka endast hvila på supositioner och Sorn sådane, ej kunna förtjena synnerligt afseende.
Framledne Presidenten Edelcrantz’s betänkande i ungefär samma sak , åberopar jag som ett factum till stöd för mine er-kle framställningar, och är öfvertygad att denne sakkunnige mans omdöme förtjenar att blifva en ledtråd vid reglerandet, af ett afbehofvet påkalladt, bättre ordnadt Creditsystéme, än det vi äga.
Jag anhåller ödmjukeligen hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, om tillgift för de stunder jag af dess dyrbara tid i6 Den o April. fipptagit; öfvertygelse!! om nyttan af den 6äk jag försvarar, skall blifva min ursäkt, och effecten, i fall verkställigheten af min motion blifver bifallen, skall än ytterligare öfvertyga att jag ej famlat efter omöjligheter.
Jag anhåller att dessa mina tankar mitte få till behörigt Utskott få åtfölja Herr Silf— verbergs mot ämnet framställde anmärkningar.
Herr Hammar [kjöld, Lorenzo* Min oförgripeliga åsigt är, att vid ett Universitet äro inga andre Examina, hvarken passande eller behörige än en ytterst noggrann och sträng Studentexamen och de fyra DoctoralExamina.
Om dessa Examina med tillbörlig stränghet och rättvisa verkställas; om sedermera de
Magistergraden högst olämpligt tillagde 3 tjenst steåren tillika med det på en gång ömkeliga och löjliga, i intet afseende gagnande eller bevisande gradual
Disputeiandet på latin afskafr fas, samt alla Embets Examina, vid Universiteterna försvinna, men deremot de från Universiteterne kommande ynglingar förses med Betyg att de viss tid flitigt afhört Professorernes inom en viss Facultet föreläsningar,1 och vid den tid de till ordinarier vid något Embets - Den 5 April. *7, Embetsverk skola anställas, underkastas en sträng
Examen i »Ht hvad det practiska af verkets befattning tillkommer, då helst ingen säker practisk kännedom är möjlig utan en föregående grundlig theoretisk, är jag fullt viss derom, att Universiteterne icke blott skola allmänt erkännas uppfyllande sin pligt mot befordran af det högre larda vetandet, utan äfven befinnas af ett högst vigtigt inflytande på Embetsmannautbildningen.
Det är nemligen axiomatiskt, att ju bättre en sak upp'yller sitt hufvudföremål, ju bättre befordrar dea äfven alla dermed förenade bisyften.
Detta tillägg till hvad jag den 7 Mars eftermiddagen tillfälligtvis kommit att yttra, anhåller jag, måtte detta mitt yttrande samt den detsamma föranledande motion till vederbörligt Utskott få åtfölja. N:0 3.'
Under den 21 i denna månad har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln behagat till RiddarhusUtskottets utlåtande remittera ett af Grefve Frölich, David, ingifvit memorial, hvari föreslås, att i stället för det Bänkarne till höger och vänster om LandMarskalksBordet samt 6tora gången i Riddarhussalen, beteknas med Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. III Bind. 2 vv lS Den 5 April. olika nummer, så att främsta Bänken till hoger kallas för/la och den till venster andra, båda dessa Bänkar och de bakom dem och längre borrt varande, måtte hädanefter i samma förhållande betecknas med Förjia B ankarur, Andra Bdnkarne, o. s. v., men som RiddarhusUtskottet för sin del, hvarken kunnat inse att den nuvarande Bänkindelningen är, såsom Grefve Frölich förment, en uppenbar felaktighet eller finna i hvad mån den af honom föreslagne förändring af samma indelning, skulle äga företräde framför den nu bestående, alltså och då olägenheter af berörde förändring synas kunna tilläfventyrs uppkomma, hvilka med den nuvarande indelningen icke inträffa; anser Utskottet sig sakna ali anledning att ä ifrå— gaVarande^ motion tillstyrka bifall; hvilket dock Höglofl.
Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt underställes.
Stockholm den a6 Mars 1823.
På RiddarhusUtskottets vägnar C. G. Spens. N< Snoilsky. N:o 4.
Genom Memorial af den 17 sistlidne Februari!, har Herr Gripensvärd, Fredric Adolph, Dea 3 April, *9 under yttrad öfvertygelse att Ridderskapet och Adeln icke ogerna skulle se att deras öfverläggningar blefvo med mera fullständighet, än som i allmänna tidningar understundom ske»-, lagda i ett sammandrag för allmänhetens ögon, föreslagit, det Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ville besluta, att deras justerade Protocoller hädanefter skull® blifva i RiddarhusCanzliet tillgänglige för de Tidningsutgifvare, som deraf vilja sig begagna, hvilken motion blifvit af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln jemte ett i anledning deraf utaf Herr Riddärhus-Secreteraren afgifvit yttrande, genom Protocollsutdrag af den 24 i samma månad till RiddarhusUtskottefs utlåtande remitterad.
Riddarhusutskott, som i allmänhet anser intet medel böra, så vidt omständigheterne det medgifva, lemnäs obegagnadt, som kan bidrag^ till, offentelighet i allmänna ärender och till spridande af en mera tillförlitlig kännedom om de tammas behandling, anser sig likväl, i afseende pl den af Herr Gripensvärd till vinnande deraf föreslagne utväg att, Ridderskapets och Adelns protocoller skulle i RiddarhusCanzliet vara för Tidningsutgifvare tillgängelige, böra vördsamt upplysa, att utom Förmaket och RiddarhusSecreterarens enskilda arbetsrum, endast fyra rum finnas i Rid-’ dårhusets öfra våning, hvilka sålunda begagnas, nemligen:
Ett till Sessionsrum för Riddarhusötskottet 2:ne till läsrum för Ridder - Den 5 April. skåpet och Adeln och till arbetsrum för de a £ Ridderskapets och Adelns Tjenstemän, hvilka under Riksdagen äro sysselsatte med Protocollernes uppsättande, samt ett till egentligt Canzlirum, hvarest alla öfrige i och för Riksdagen vid Ridderskapet och Adelns Canzli antagne personer, förrätta deras arbeten, och uti hvilket rum jemväl de Renskrifvare, hvilka dels verkställa Protocollernes utskrifning till tryckning, och dels, efter särskild tillåtelse, biträda med afskrifters förfärdigande åt de Ridderkapets och Adelns Ledamöter," hvilka dem derom anmoda, måste i brist af annan lägenhet, inrymmas.
Och då således alla rummen äro så upptagne att tillträde derstädes för främmande personer icke kan utan betydliga olägenheter medgifvas, anser RiddarhusUtskottet ifrågavarande motion, så vidt den åsyftar att Tidningsutgifvare skulle lemnäs tillgång, att på stället få afskrifva eller genomläsa Ridderskapet och Adelns justerade Protocoller, icke kunna bifallas, men då Tryckfrihetslagen åt hvarje Svensk man förvarar rättigheten att i tryck utgifva alla handlingar hvilka röra allmänna ärsnder, dervid dock i afseende pä RiksSsåndens
Protocoll det vilkor blifvit fästadt, att vederbörandes tillstånd dertill måste förut sökas och erhållas, Och den authorité, som i ett sä beskaffadt fall, som det nu ifrågavarande, skulle äga att berörde tillstånd meddela, icke kan vara någon annan än Högloflige Ridderskapet och Adeln, eå, och till undvikande af den omväg och tidsutdrägt, som ett slikt tillstånds sökande
Den 5 ‘April,, 31 och beviljande skulle medföra i hvarje särskildt fall, då en Tidningsutgifvare önskade att af ett Ridderskapet och Adelns Protocoll erhålla del, samt för att bereda den allmänna kännedom af Staténs angelägenheter, som i ett Constitutionelt land aldrig bör saknas; får RiddarhusUtskottet i anledning af ofvanberörde motion, vördsamt hemställa, om ej Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skulle behaga för denna Riksdagen besluta, att det må vara RiddarhusSecreteraren tillåtit att, då någon Tidningsutgifvare sådant åstundar, låta, så skyndsamt, som med’Protocollernes begagnande för expeditionen inom RiddarhusCanzliet står att förenas, lör nämde utgifvares räkning afskrifva Ridderskapets och Adelns justerade Protocoller, antingen helt och hållit eller delar deraf, hvilken afskrift Tidningsutgifvare!! sedermera äger atti RiddarhusCanzliet utbekomma, endast emot godtgörande af den derföre erforderliga renskrifnings- och Collationeringskost* nåd; hvilket till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfver-r lemnäs.
Stockholm den 26 Mars 1823.'
På RiddarhusUtskottets vägnar C. G. Spens K, Snoilsky. *2 Den 5 Jfpril.
N:0 5- Hörsainste Memorial!
Till Riddarhusutskott har Höglofl.
Rid— derskapet och Adeln behagat återremittera Utskottets afgifne Betänkande angående sättet, att nu genast kunna göra frugtbare medel, hvilka tillhöra de under RiddarhnsDirectionens föcvaltning ställde fonder, hvaraf räntan till anslagne utgifter bör utgå, jemte ett af Herr Giefve
De la Gardie, Jacob, gjordt Förslag till en såd^n ändring uti det fot de län af Riddarhusets Cassör nu gällande reglemente, att lån äfven skulle kunna beviljas mot annan inteckning uti Jast egendom än den första eller näst efter Bikcts Ständers Bank.
Utskottet, som vid frågans granskning funnit betänkligt att till slutelig pröfning företaga en del af Låneregiementet, och att ane norledes än i sammanhang med frågan om de säkerhetsmått som till bevarande af Cassornes rätt böra iagttagas, granska frågan derom, huruvida lån skulle kunna få meddelas mot annan än den första inteckningen näst Rikets Ständers Bank, har icke af hvad Herr Grefve De la Gardie anfört funnit skäl att frångå dess redan yttrade öfvertygelse i detta ämne.
Utskottet kan icke föreställa sig, det RiddarhusDirectionen skulle sakna tillfälle att mot den säkerhet och på det sätt
Utskottet föreslagit nu genast kunna göra de i Cassan befintelige Capitaler frugtbare, och att nödvän - 9 Ben 3 April. 23 heten nu icke skulle påkalla en rubbning uti de grunder, hvarå det hittills gälJande
Låae» reglementet hvilar.
Utskottet tror sig likväl i händelse någon närmare granskning af H>rr Grefve De la Gardies förslag nu skulle komma i fråga, böra fästa Höglofl.
Ridd'rskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att det är en väsendtelig skillnad emellan densäkerhet, som en inteckning näst efter Bankens lån med örer och den som kan tilläggas en inteckning efter annan allmän Cassa eller enskild person*
Då det förra är inskränkt till en mindre summa och genom Capitalafbetalning åiligen minskas kan deremot ett lån af sednare beskaffenheten uppgå till ett vida betydligare belopp och förblifver vanligen till Hufvudstölen oförändradt-
Om ett misstag i afseende pS en belänt egendoms värde möjligen skulle inträffa, kan sådant likväl då Cassans inteckning är den första nast efter Bankens, troligen aldrig medföra förlust af hela Capitalet, hvilket åter kunde blifva händelsen, om en annan inteckning före Cassans finge äga rum.
Dessa skäl fordra en närmare pröfning än som vid en blott pr te liminair granskning af änjnet kati äga rum och Utskottet tror sig bäst' bevara säkerheten för de under RiddarhusDirectiorens förvaltning ställda fonder, då Utskottet för det närvarande avstyrker det af Herr Grefve De la Gardie föreslagne tillägg och hemställer att detsamma först i sammanhang med pröfningen af Lånereglementet i allmänhet må till afgörande företagas, hälst ett 6å be - 2 4 Den 5 April. skaffadt tillagg synes öfverskrida gränsen för en provisorisk åtgärd.
På RiddarhusUtskottets vägnar C. G. Spens. N.
Bilagor till PieniProtocollet för den 4 April, förmiddagen.
N:o i* Herr Rothlieb, Axel; Med en jemkning i Extra Roteringen, kan förstås en jämnare fördelning öfver hela Riket, eller ock i hvarje province särskildt.
I sednare fallet tror jag ej, att en fullkomlig rättvisa ägde rum, ty utan afseende på ortens mer eller mindre törmåga att bära ett onus, blefvo då visssa Provincer belastade med Rotering efter \\hem*.
Den 4 April /. mi 2 5 man högst, på hvarje Extra Rote beräknadt, då deremot i ändra x4adelar å 3 fulla hemman kommo att anslås till uppställande af en Extra Roteringskarl allt etter som orterne voro lindrigare eller mera tryckande belagde, då Indelningsverket först inrättades.
Om en jämn fördelning af Extra Roteringen öfver hela Riket fastställdes, så borde ett visst hemmantal bestämmas att utgöra hvarje Extra Rote, hvilken det ålåge under krig uppställa Extra RoteringsSoldat; likväl med rättighet för den eller deComittéer som fingo sig jämkningen uppdragit att göra afseende på utmärkt goda eller synnerligen svaga hemman, och i förra fallet vid fördelningen minska, men i sed-, nare med ^:dels å f hemman öka en Extra rote.
Skulle ej en sådan fördelning tagas till grund, så återstår en annan nemligen, den, att Sedan en ny värdering å hemman, till utgörande af blifvande Bevillningen för sig gått, hvarvid säkerligen ej Byggnader tagas i beräkning, utan afkastningen och värdet bestämmas efter nu gångbara Egendomspriser, så kunde derefter en jämn fördelning af Extra Roteringsskyldigheten åstadkommas, om ett visst värde å jord bestämdes för utgörande af hvarje RoteringsSoldat
Friherre af Nordin, Carl Johani Frånvarande då StatsUtskottets nu uppläste Betänkande inom Utskottet justerades, 26 Ben 4 April f, m. får jag vördsamt förena mig med de Herrar, som emot Betänkandet sig reserverat.'
Grunderne för denna min reservation finnas fullkornligen framställde af Herr CommerceRådet
Santesson i dess åtföljande serskilta mening, och då jag dem nu vördsamt åberopar, besparar j. g Höglofl.
Ridderskspets och Adeins tid, med d ras upprepande, men det torde tillåtas mig derjemte få tillägga ett ytterligare skal, nemligen, att utan ett bestämdt Riksmarkegångspris, ifrån den ena Riksdagen till den andra, s-ola Rikets Ständer förgäfves söka be* stämma något visst anslag, till fyllande af den brist, som ovilkorligen måste uppkomma för den, så väl Militaire som Civile Embetsmännen, under lönerne anslagne Spannmål, hvadan Rikets Ständer skola nödgas hädanefter, som hitintills, påtaga sig en högre Bevillning, än som af behofvet påkallas.
Genom en sålunda onödigtvis förhöjd Bevillning, vinnes tor öfrigt icke det aldraringaste, till Embetsmännens fördel, utan åstadkommes endast ett tillskapande af stora öfverskotter, eller med andra ord, att genom påläggande af högre utskylder, än som af behofvet påkallas, tillskapa en i 5 år sig ökande stående Cassa, och det under ett tidskifte, då det allmänt klagas så väl öfver de skattskyldiges oförmåga att bära sine bördor, som ock öfver bristande lif 1 pen» ningecirculattonen.
Upplysningsvis får jag äran tillägga, att i händelse Rikets Ständer skulle finna lämpeligt gilla Ufskottets Betänkande,_ samt antaga Den 4 April J, m. n samma grund, för anslaget till Spannmålsberäkningen under lönerne, sorn sedriaste Ständer, sa uppkommer en brist af 80,207 R:dr Banco, utöfver hvartill den i annat fall behöfver beräknas, för de 42,615 tunnor Spannmål, som ära till 3:dje Titeln anslagne, hvilken brist måste fyllas genom Bevillning under det
Tjenstemännen möjligen endast njuta sina löner till det minimipris Utskottet föreslagit, eller 32 sk. per tunna lägre än hvartill de i annat fall skulle få den sig godtgjord.
På dessa skäl och i betragtande af, att Kongl. Majit, med anledning af StatsContoirets underdåniga hemställan, detta 5 åriga bestämmande i nåder föreslagit, vågar jag vördsamt hemställa, om ej återremiss af Utskottets Betänkande torde böra äga rum, öfvertygad att så väl Statsverkens, sorn den enskildta Löningstagarens fördel, härigenom bäst bevaras.
Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus: Uppå Herr Gustaf Hjertås motion att, på Kätt som BancoOrdningens 72 §. föreskrifver, Bancoverkets tillstånd matte Riksens Ständer föreläggas, har Höglofl.
BancoUtskottet svarat: 1:0
Att föreskriften i BancoOrdningens 72 §• blifvit upphäfven genom 1672 års beslut:
Den 4 April f, m. 2:0
Att den Utskottets Ledamöter förelagda