Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Arbetet med Rikshufvudboken åter skall, efter författningarne, begynna så snart några räkenskaper inkommit, och bland dessa skola t. ex. Tullverkets vara inkomna inom d. 1 Okt. året näst efter det, för hvilket de äro uprättade.
Arbetet med Rikshufvudboken för år 1855 skulle således författningsenligt vara påbörjadt under Okt. 1856, och då 1844 års Bref innehåller, att öfverskotts-medlen D en 18 April e. m. 317 skola till Riksg:sKont. öfverlemnas, i män de under arbetet med Rikshufvudboken blifva kända, så hade Riksg:sKont. så mycket säkrare bort, oberoende af 1856 års Bref, under hösten 1856 erhålla betydliga delar af öfverskottsmedlen för år 1855, som Tullverket varit det, som lemnat de ojemnförligt största öfverskotten.
Jag ämnar icke inlåta mig i striden om den stora frågan, ang:de Riksg:sKont:s förvaltning, utan jag vill endast hålla mig till StatsUtsk:s Utlåt, flär har emot bifall till detsamma blifvit y t träd t, att StatsUtsk. icke gått riktigt till väga då det föreslagit utgifter, hvartill inga tillgångar finnas.
Jag tror icke att förhållandet är sådant, utan jag tror att Utsk. gått oriktigt till väga, då det sagt att tillgångar icke finnas.
Ty sådana finnas verkligen.
St:r att Riksg:sKont. skulle hafva rättighet att uplåna penningar i och för Jernvägarna till en summa af 6,833,383 Rdr 16 sk.
Bko, deruti inbegripne så väl anslagen till Statens stambanor, som lån åt GefleFahiuJernvägen m. fl. Hafva nu Fullmäktige icke uplånat mer än 300,000 Rdr, så återstår således ett belopp af 6,533,333 Rdr 16 sk., som de hafva rättighet att uplåna.
Den summa, som i StatsUtsk:s Utlåt, är begärd, upgår till 3,870,000 Rdr Rmt; af dessa finnas 1,350.000 tillgänglige i Riksg:sKont. och bristen utgör således 2,520,000 Rdr Rmt.
Men när Fullmäktige, till följd af föreg:de Ständers beslut, redan hafva rättighet att uplåna 6,533,333 Rdr 16 sk.
Bko, så måste de väl äfven äga rätt att låna 2,520,000 Rdr Rmt.
Det synes mig således, som om striden ang:de de befintliga tillgångarne är en strid om Påfvens skägg, och som om, i fall StatsUtsk. begått något fel, det icke består deruti, att Utsk. anvisat utgifter på tillgångar, som icke finnas, utan deruti, att det förbisett den omständigheten, att det finnes en möjlighet alt anskaffa penningar till Jernvägarne genom att, enl. redan fattadt beslut, uptaga lån.
Det synes mig, som om rätta sättet att i denna sak gå till väga vore alt, om möjligt, gifva n. v.
Fullmäktige i Riksg:sKont., så att säga, en påminnelse om att, då Betänk, blifvit bifallet, genast gå i författning om lånens uptagande.
Måhända kan den långa discussion, som här förevarit, medföra den nytta, att n. v. Fullmäktige blifvit, om jag så får uttrycka mig, skrämda att i detta afseende, så fort som möjligt, vidtaga någon åtgärd, hvilket också torde vara af största behofvet påkalladt.
Jag har sjelf sett bref från Salomon Heine i Hamburg till en Ordflde i en af våra Hy potheks-föreningar, deruti Heine säger, att han icke kan lemna några lån på de vilkor, som denna Hypotheks-förening begärde, af det skäl, att man i Hamburg väntade ansökning om erhållande af ett ofantligt stort lån för Svenska Statens räkning.
Om nu detta stora lån till en början inskränker sig till 2 milhr, som här äro i fråga, så kunde hända att vilkoren kunde blifva mycket bättre, än om man genast begärde det stora lånet.
Jag tror således att det är nödvändigt att Fullmäktige, så fort som ske kan, 318 Den 18 April e. m. gå i författning om penningars anskaffande, och att det således jemväl är af vigt att Utslcs Utlåt., så fort som möjligt, bifalles.
Landtm, yttrade att han, då Gr.
Frölich först begärde bordläggning, icke ämnat derom yttra sig, innan alla talare afgifvit sina yttranden, men nu, då Gr.
Frölich åter begärt ordet, ansåg sig böra framställa sin tanke, på det Gr:n må komma i tillfälle att anföra hvad han, i anledn. deraf, kunde vilja framställa. 49 § Riksd:sOrdn:n, som talade om bordläggning, förutsatte såsom dess föremål en allmän fråga, som i något
Stånd väcktes och sedermera, i följd af sin beskaffenhet såsom allmän, borde till Utsk. remitteras, Gr:n hade begärt att den episod, han anmärkt, måtte hvila på bordet.
Om dervid förekommit något förslag af Hr Gripenstedt, hvars anförande Gr:n syntes egentligen hafva afsett, så hade det varit möjligt att detta förslag kunnat bordläggas, för att sedan remitteras, men ett sådant förslag hade icke blifvit väckt, och det kunde således endast vara här afgifna yttranden, hvilkas bordläggning af Gr:n blifvit begärd.
Hr Cederschiöld, som äfven begärt bordläggning, hade närmare bestämt sin mening genom yrkandet, att Hr Gripenstedts anförande, så vidt det innefattade anklagelser emot Riksg:sKont:s Fullmäktige, skulle läggas på bordet.
Rörande påföljden af ett sådant yrkande innehöll grundlagen icke något stadgande, men härvid förekom att återremiss var begärd, och i alla händelser kunde begäras, och att, om återremiss beslöts, de anmärkntr, som blifvit gjorda, borde till Utsk. åtfölja.
Om det då vore en ledamots rätt att bordlägga ett af de yttranden, deri dessa anmärkn:r förekommo, så skulle derigenom Ståndets rätt att till Utsk. återremittera det förevända Betänk., jemte de gjorda anmärknme, vara uphäfd; och i följd deraf trodde Hr Gr. o. Landtm, att ett yttrande, afgifvet vid pröfningen af ett Betänk., hvaröfver definitivt beslut vid det tillfället bör af Ståndet fattas, icke kunde af någon ledamot särskildt läggas på bordet.
Jag bekänner att Hr Gr. o. Landtm, utredt det grundlagsenliga i den af mig framställda begäran på ett sätt, som nödgar mig afstå derifrån.
Men jag bekänner jemväl, att jag fann mig lika så perplex, som någonsin Axel Oxenstjerna, när han tänkte öfver penningens natur, då jag först afhörde denna discussion.
Jag har dock nu fått litet mere reda på förhållanderna, och denna reda gör, att jag visst icke vill med berådt mod föranleda en fortsättning af en tvist, som kan hafva ganska vådliga följder för Svenska Statens kredit vid de tillämpade låne-operationerna, i fall hvad som här passerar blir bekant.
Jag skulle tvertom vilja gå så långt, att om Hr Gripenstedt och Gr.
Lagerbjelke tilläte det, skulle jag anhålla att hela denna discussion finge utgå ur prot:t.
Men som jag icke vet huru en sådan framställning kan uptagas, får jag blott till svar på hvad Hr Gripenstedt anmärkt emot mig, eller att mina anmärknir emot honom skulle hafva varit något för hvassa, nämna att, på den ståndpunkt discussionen stod, Don 18 April e. m. 319 när Gr.
Lagerbjelke hade afgifvit sitt första försvar, kunde jag verkligen icke undgå att, för min del, lägga skulden vid Hr Gripenstedts dörr, för det han icke förr än nu framkommit med sina anmärkn:r.
Jag får emedlertid göra honom en amende honorable för min framställning.
Nu åter har Gr.
Lagerbjelke utredt och besvarat de gjorda anmärkn-.ne på ett sätt, som gör att jag ännu en gång är lika perplex öfver frågans ställning.
Jag skall likväl tacka Ilr Gripenstedt hvarje gång han, på den plats han bekläder, vill draga den slöja tillbaka, som hvilar öfver våra s. k. R.
St:rs verk, och hvilken andra ledamöter, ehuru de känna förbållanderna, vilja draga tillsammans.
1 mitt föreg:de yttrande har jag icke vidrört StatsUtsk:s Utlåt.
Jag har ännu en sak outredd med detta Utsk. i afseende derå, att Utsk. på Riksg:s-afdeln:n fördolt en missräkning, som lärer blifvit begången i afseende på Riksg:sKont:s tillgångar vid början af Riksdagen, men hvarom R.
St:r aldrig fingo någon kunskap.
Utsk. har äfven nu gått ganska mystiskt till väga då det, för att inleda R.
St:r att fatta ett beslut i denna fråga, lemnat Ständerna och hela landet i fullkomlig okunnighet om huru Rikets finanser befinna sig.
Detta är en vigtigare fråga, mine Hrr, än den om hvilkendera som begått fel, antingen Regeringen eller RiksgrsKont.
Det kan icke vara nödigt att Gr.
Lagerbjelke här kan försvara sig såsom f. d. ledamöt i RiksgisKont.; ty sedan han fått updrag att inträda i ett annat R.
St:rs verk, der sekretessen funnits förr, får han tillräcklig erfarenhet om hvarjehanda kastningar och förändringar i penningetillgångarne och, såsom jag vid Riksdagens början anmärkte, brukas det såsom någonting hörande till pjesen, eller hörande till BankoUtsk., att mångla med siffror.
Jag säger icke detta för att kasta någon skugga på n. v. Ordfiden för Fullmäktige i R.
Sl:rs Bank; jag blott önskar att de båda stridande Hrr:ne måtte begagna första tillfälle ätt gör3 upp saken med hvarandra, så att vi ånyo må kunna tro, att en entente cordiale är rådande emellan Regeringen och R St:rs Fullmäktige, eller åtminstone deras Ordf:de, samt vi derigenom kunna äga anledn. till någon förhoppning för framtiden i afseende på de stora företag och låne-operationer, hvaruti vi nu äro färdiga att kasta oss.
Jag utbeder mig R. o.
Ad:s benägna ursäkt för det äfven jag vågar besvära R. o. Ad. med anförande af några ord i denna fråga.
Orsaken inses lätt, då jag varit Fullmäktig i RiksgtsKont. och således äfven utgjort föremål för de svåra anfall, som blifvit riktade emot ltont:s förvaltning af så väl en utaf Konungens Rådgifvare, som af en annan ledamot af detta Stånd.
Jag vill härvid icke ingå i något särskildt svaromål på alla de anklagelser, som blifvit framställda mot Fullmäktige, utan jag åberopar i det fallet hvad Gr.
Lagerbjelke i saken genmält, enär hans båda anföranden äro så fullkomligt uplysande och, enl. min upfattning, tillfredsställande, att jag dervid icke har någonting att tillägga. 320 Den 18 April e. m.
I formelt hänseende ber jag deremot alt få anmärka, huruledes Fullmäktige redan för en månad sedan erhållit décbarge för sin förvaltning, och det förefaller mig då högst oväntadt, att icke säga oförklarligt, att man nu har upträdt med anmärknrr emot en sålunda déchargerad förvaltning.
St:rs Const.Utsk. skulle företaga sig att ingå i granskning af StatsRåds-prot:n för en lid, för hvilka Konungens Rådgifvare redan blifvit déchargerade, och detta Utsk dervid skulle göra Regeringens åtgärder till föremål för anmärknrr, månne Konungens Rådgifvare skulle dermed finna sig belåtna, och månne de ens skulle anse sig böra på dylika anmärkn:r ingå i svaromål?
Skulle de icke grundlagsenlig!, och således deras rättighet likmätigt, kunna förklara att anmärkn:ne voro obefogade, emedan Konungens Rådgifvare redan erhållit decharge för den tid, hvarom fråga vore, och att Const.Utsk. hade grundlagsvidrigt förfarit, då det tillåtit sig att ingå i bedömande of åtgärder, de der icke lagligen kunde blifva föremål för dess handläggning?
Samma rätt har äfven jag emot dem, som nu upträdt med anmärknrr och anklagelser emot Fullmäktige i RiksgrsKont.
Hr Gripenstedts citation af K. Sirs Bref d. 29 Juli 1856 är visserligen, i hvad ordalagen belräffar och så vidt jag kan minnas, riktig; men jag tror att Hr Gripenstedts upfattning af detta Bref är rakt stridande emot den tolkning, som både jag, och många med mig, ansett deråt böra gifvas.
Ilr Gripenstedt har nemi. så tolkat detta Bref, att det skulle bero på R.
St:s beslut, huruvida de medel, som från StatsKont. biefvo öfverlemnade till RiksgrsKont.
, för att göras för den allmänna rörelsen tillgängliga, skulle åter kunna indragas.
En sådan slusats hafva Fullmäktige aldrig kunnat draga af ifrågav:de
Bref, emedan ordalagen icke dertill gifva anledning, och då må det också ursäktas
Fullmäklige om de, i enlighet med det för dem gällande reghle, upfattat innehållet af det Nåd.
Brefvet så, att de väl gjort medlen fruktbärande, men sedermera äfven, i den ordning besagde reghte stadgar, tillgängliga för R.
St:r, utan att det på Sländerna sjelfva skulle bero när medlen borde indragas.
Jag tror ock att en föreskrift i sådan syftning, från Regeringen till Riksg:sKont. icke hade varit grundlagsenlig.
Hr Gripenstedts anmärkn:r ang:de tillämpningen af 1844 års K.
Bref, så vitsordar jag fullkomligt riktigheten af hvad Gr.
Lagerbjelke derom anfört.
Det skulle vara omöjligt att afsluta det vidlyftiga arbetet med riksbokslutet, derest icke detta genast böriade och fortsattes allt eftersom Statens särskilta räkenskaper inkommo.
Följaktligen måste det vara klart, att när under Okt. månad år 1856 Tullverkets räkenskaper för år 1855 inkommo i fullständigt skick, så såg man redan på de ovanligt stora öfverskotten, som tull-upbörden för det året hade lemnat, och när man i sammanhang dermed tog i betraktande, att å Statsverkets öfriga inkomst-titlar några brister för 1855 icke voro att befara, så var det en naturlig följd af föreskriften i 1844 års K.
Bref, att de öfverskotter, som StatsKont. såg hafva upkommit å 1855 års tullupbörd, genast borde till RiksgisKont. aflemnas, så att jag till och med Den IS April e. m. 3äl med vågar påstå, att 1856 års K.
Bref varit Öfverflödigt, och att RiksgrsKont. gerna kunnat, på grund af 1844 års Bref, erhålla medlen från StatsKont.
Frölich har omtalat en missräkning, som skulle hafva ägt rum i Riksg:sKont. i afseende å dess tillgångar.
Jag anser mig böra förklara, att någon sådan icke skett, och jag tror mig tillika kunna uplysa anlednm, hvarföre ett dylikt rykte har upkommit.
Enl. pluralitetens bland Fullmäktige fattade beslut skulle nemi. de i och för Jernvägs-anläggningarne utgifna medlen icke betraktas såsom en utgift från Riksg:sKont., utan såsom ett lån derifrån för dessa Jernvägar, samt bokföras såsom en fordran, hvilken Riksg:sKont. ägde hos Staten, i egenskap af ägare till Jernvägarne.
Derigenom upkom det besynnerliga och, efter min åsigt, oriktiga förhållande, att den öfver Kont:s tillgångar uprättade tablåen utvisade en tillgång, flera milkr större, än den i sjelfva verket var.
Enl. den mening, jag vid detta tillfälle uttalade, hade man, vid upgörandet af tablåen öfver Riksg:sKont:s ställning, bordt å ena sidan uptaga alla tillgångar och å den andra alla utgifter, utan afseende på om dessa sednare ägt rum för ena eller andra ändamålet.
Då hade man fått en fullkomligt klar blick öfver Kont:s ställning i det hela.
Men så skedde icke, och deraf har det ryktet upstått, alt en missräkning blifvit begången i Ril<sg:sKont.
Jag beklagar emellertid att förvaltare af allmänna medel, hvilkas befattning är ganska ansvarsfull, blifvit så behandlade, som förhållandet i detta fall varit med Fullmäktige i Riksg:sKont.; och detta behandlingssätt bekräftar sanningen af det gamla ordspråket: »ändan kröner verket.»
Under lyckliga konjunkturer, då räknas förvaltarne till förtjenst allt hvad som sker, men under motsatta förhållanden kunna de icke nog klandras för fel och bristande förutseende.
Om konjunkturerna, i st. f. att gestalta sig på ett för landet ofördelaktigt sätt, hade, såsom händelsen var år 1850, varit af alldeles motsatt egenskap, så att stor tillgång funnits på penningar, och om Riksg:sKont., begagnande sig deraf, verkligen hade uptagit lån till betydliga belopp, hvarigenom stora räntebärande summor legat i Kont:s kassa, under det att det haft flere milkr öfverskott att disponera, hvad hade väl då blifvit följden?
Jo, att StatsUtsk. och R.
Skr klandrat
Fullmäktige för det de lånat penningar, som genom de stora öfverskotten gjorts öfverflöd i ga, i st. f. att upskjuta med uplånings-operationerna , intilldess behofvet af dem hade inträffat.
Nu deremot har man velat resonnera bort den § i Riksg:slvont:s regkte, som uttryckligen stadgar, att Fullmäktige äga uplåna penningar endast i den mån disponibla tillgångar tryta; och man har lagt
Fullmäktige till last att de underlåtit anlita lånevägen, ehuru, på sätt Gr.
Lagerbjelke ådagalagt, och hvarom äfven Riksg:sKont:s räkenskaper bära vittne, Konks tillgångar varit fullt tillräckliga för att bestrida alla de detsamma åliggande utgifter.
St:r på Riksg:sKont., under brinnande Riksdag, anvisat betydliga utgifter, och att Fullmäktige icke varit beredda att för dylika utgifter hålla medel tillhanda, det må väl icke tillräknas Fullmäktige såsom fel eller anses såV. H. 21 322 Hen 18 April e. m. som bevis på en vårdslös och illa handbafd förvaltning.
Må mari i stället skylla sådant på dem, som gjort anvisningarne på Kont., utan att först hafva försett det med nödiga fonder, men icke emot dem, sorn haft det ansvarsfulla kallet att förvalta Statens medel, framkasta beskyllningar, hvilkas befogenhet af intet sakförhållande bekräftas, och hvilka derföre innebära en hög grad af orättvisa.
Sedan discussionen i sak numera tyckes vara afslutad, anhåller jag att få tillägga några ord ang:de det formella af frågan, samt dervid protestera mot ett yttrande af en talare, som förklarat, del han helst velat draga en slöja öfver hvad som tilldragit sig inom RiksgrsKont., och att han derföre icke. då DéchargeBetänk. förevar, framställt några anmärkn:r emot Fullmäktiges förvaltning.
Detta hade likväl varit hans skyldighet, emedan de anklagade då hade varit i tillfälle att försvara sig, och B. o. Ad. att fälla sin dom.
Den välvilja, som den värde talaren således säger sig velat, genom detta sitt sätt att gå tillväga, ådagalägga, anser jag kränkande både för Ståndet och för de anklagade, samt får på det högsta deremot protestera.
Lagerbjelkes sednaste yttrande ber jag endast att få erinra derom, att jag vid början af mitt anförande förklarade, att jag helst skulle önskat att liela saken blifvit öfverlemnad åt glömskan, emedan jag icke trodde det vara gagneligt att det sätt, hvarpå låne-transaktionerna blifvit bedrifna, komme till utlandets kännedom.
Då likväl denna sak icke blott inom de andra Stånden, utan äfven i tidningarne, blifvit föremål för upmärksamhet, äfvensom anmärkn:r här, på detta rum, blifvit mot Fullmäktige framställda, tror jag att något hvar skall finna, att det varit både min rättighet och pligt att tillkännagifva mina tankar öfver det sätt, hvarpå Fullmäktige handhaft ifrågav:de angelägenhet, särdeles som detta just är orsaken till den förlägenhet, hvaruti Riksg:sKont. nu befinner sig.
För att icke längre trötta R. o. Ad., som synes längta till ett slut af frågah, skall jag inskränka mig till besvarande af blott den anmärkn., som Gr.
Lagerbjelke, med iakttagande af en väl beräknad klimax, ställt i slutet af sitt förra anförande.
Hr Gr:n har nemi., för att kunna gifva 1844 års
Bref en helt annan betydelse än detsamma i sjelfva verket har, upställt saken så, som om do olika skattetitlarne, och deras möjliga öfverskott särskildt redovisades och (ill Riksg:sKont. liqviderades.
Denna förutsättning är likväl alldeles oriktig; ty äfven om resultatet fölen eller annan titel tidigare kan vara kändt, måste likväl resultatet i det hela först kunna aproximativt beräknas innan någon liqvid emellan Stats- och Eiksg:sKont:n får ske.
På samma sätt sker älven vice versa, då Riksg:sKont. skall ersätta bristerna i förslags-anslagen och upgöra sin liqvid t. ex. med KrigsColhm, hvarom Gr.
Lagerbjelke säkerligen ej är i okunnighet.
Dsn 18 April e. m. 32.8
Men afven om det alldeles oriktiga antages, eller alt 1855 års öfverskott, enl. 1844 års Bref, hade bordt aflemnas lill Riksg:sKont. redan före denna sommar, så ber jag att såsom ett sur plus af bevisning för milt påstående få fasta upmärksnmheten derpå, alt dessa öfverskott, hvilkas belopp ännu icke Sro ens approximativt bekant, troligen icke utgör mera än omkring hälften af hvad K. M. förliden höst låtit till Riksg:sKont. aflemna.
Och likväl vill Gr.
Lagerbjelke äfven på den andra hälften, som tillhör 1856 års öfverskott, tillämpa 1844 års Bref. Genom denna korta uplysning hoppas jag äfven hafva återfört Gr.
Frölich på min sida.
Slutligen ber jag ock, att med anledn. af Gr.
Lagerbjelkes upgift, att han reserverat sig mot det beslut, som föranledde den förklaring af Riksg:sKont:s Fullmäktige, hvilken jag härstädes till en del anfört, få å min sida tillkännagifva, att jag om detta förhållande icke äger någon kännedom, hvilket åter har sin enkla förklaringsgrund deruti, att den fråga, hvaremot Revisorerna gjort anmärkn. (och som endast rörde en obetydlig bokförings-åtgärd), ej på minsta sätt sammanhänger med de frågor, hvarom jag nu yttrat mig, och att jag således icke haft den ringaste anledn. att derom göra någon efterforskning.
Hvad som för mig, och för alla andra deremot mäste vara i delta afseende af intresse, är den tolkning angrde betydelsen af uttrycket »disponibla tillgångar», som Hrr Fullmäktige sjelfva afgifvit, och denna tolkning lärer väl också omöjligen kunna bortresonneras, ehvad ock anledningen må hafta varit till Fullmäktiges förklaring.
För öfrigt behöfver jag säkert icke påminna derom, att de anmärkmr jag nu ansett mig böra framställa, icke i något hänseende varit riktade emot Gr.
Lagerbjelke personligen, utan afse Riksg:sKont:s förvaltning i sin helhet, och således just den majoritet af Fullmäktige, hvars förklaring jag tagit mig friheten upläsa.
Det är just för att förekomma ett för hållande, sådant som det den siste värde talaren omtalat, som 1844 års Bref utfärdades.
F’örst gick det så till, att Riksg:sKont. fick vänta på penningarne, hvilka i stället lågo qvar i StatsKont. under hela tiden, intilldess Rikshufvudboken blef färdig.
För att nu förekomma detta, stadgades i berörde K.
Bref, att under pågående arbeten med Rikshufvudboken, och i den mån StatsKont. deraf kunde se om några öfverskott Opstodo, skulle dessa öfverlemnas till Riksg:sKont.
När således nu, enl. författn:n, Tullverkets räkenskaper för år 1855 skulle vara aflemnade d. 1 Okt. 1856, så kunde StatsKont. af dessa räkenskaper se, att
Tullverket lemnado oerhörda öfverskott för år 1855, vida utöfver på andra Titlar förekommande brister, och StatsKont. var då skyldigt alt till Riksg:sKont. genast öfverlemna dessa medel, med rättighet naturligtvis för StatsKont. att soidora sig dem vid det slutliga bokslutet.
Författn:ne äro ganska pålitliga stöd för den, som har dem på sin sida, och det må visserligen vara förargligt, men lärer icke kunna hjelpas, att de vid delta tillfälle gifva en obetydlig, enskild riksdagsman rätt emot till och med Chefen för FinansDepart:tet. 324 Ben 18 April e. m.
Lagerbjelke nu yttrat ber jag att få tillägga, det den allmänna krono-upbörden för år 1855 både bordt och kunnat till sitt verkliga belopp vara känd i så god tid år 1856, att deraf alldeles icke mött något hinder för K. StatsKont. att, med tilllämpning af 1844 års K.
Bref, upgöra en approximativ kalkyl öfver Statsverkets ställning till tillgångar och utgifter för år 1855 just vid den tid år 1856, då de omordade medlen till Riksg:sKont. levererades.
Ty såsom af litet hvar, och företrädesvis af Chefen för FinansDepartrtet, torde vara kändt, aflades för 1855 års allmänna krono-upbörd redovisning d. 1 Maj 1856, hvilken redovisning, ehuru kallad summarisk, likväl är ganska fullständig; och K. StatsKont. kunde således genast efter emottagandet af de summariska räkningarne öfver 1855 års kronoupbörd, hvilka inom medlet af Maj månad 1856 borde vara dit inkomna, se förhållandet emellan förstnämnde års allmänna kronoupbörd i sin verklighet, och hvad deraf kunde på den ena eller andra upbörds-titeln utgöra antingen brist eller öfverskott, jemförelsevis till beräkningen af dessa titlar uti RiksStaten.
Medan jag bar ordet ber jag att, i afseende på den förklaring, som Hr Gripenstedt upläst och hvilken blifvit af Fullmäktige i Riksg:sKont. afgifven, få nämna, att då han anser densamma innebära bevisning om dat gravamen han anmärkt emot Fullmäktige, detta lika litet drabbar mig, som Fullmäktiges Ordfrde Gr.
Lagerbjelke, emedan jag vid tillfället var skiljaktig från den pluralitet, hvars beslut i förklaringen försvaras, och delade den mening, som Ordf:den hade yttrat.
Lager bjelkes sista yttrande, som jag begärt ordet.
Lagerbjelke har visserligen rätt deruti, att öfverskotten nu aflemnas tidigare än förut; men han har orätt deruti, att de kunna aflemnas delvis, ty något afiemnande kan icke äga rum förrän det, på sätt Hr Gripenstedt yttrat, är kändt huruvida förslags-anslagen lemna större eller mindre öfverskott eller brister.
Dessutom torde Gr.
Lagerbjelke icke kunna neka att de penninge-levereringar, som skedde på grund af K. M:s Bref d. 29 Juli 1856, kommo vida tidigare, än de eljest skulle hafva kommit, och derom är det som tvisten egentligen vänder sig.
Nu öfverlemnades dessa penningar till Riksg:sKont. med den särskilda föreskrift, att de skulle utsläppas i -den allmänna rörelsen och komma densamma till godo, emedan den ansågs vara tryckt; och då det icke torde vara nyttigt, att penningar en längre tid ligga döda, lärer hvar och en, som tagit något reda på förhållanderna, finna att denna Regeringens åtgärd var ganska klok.
Det må vara, att Gr.
Lagerbjelke anser