Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag önskar att i det fallet, om sådan rättighet beviljas, Regeringen må vara icke alltför liberal, utan tvättom ganska nogräknad; men ock att Regeringen och vi alla må komma iltåg, att de Mosaiske trosbekännarne ega mycket af de två krafterna: kapitaler och intelligens, hvilka i betydlig mån saknas i vårt fädernesland.
Dessa tvenne krafter anser jag samhället, behöfva i långt större mån, än som de f. n. finnas; ty insigter i hvad som rörer bildandet af kapitaler, insigter i lagar, i alla financ.iella förhållanden, saknas mycket och införskrifning af sådant tror jag vara gagneligt.
Industrien uti vårt land står på ganska låg ståndpunkt; men om fremmande industri, fremmande kapitaler och intelligens kunna gifva lif åt de industriella krafter, åt de sofvande rikedomar, som finnas i vårt land, så är det för fäderneslandet gagneligt och nyttigt.
Vi böra icke utestänga möjligheten deraf.
Vi se i andra länder med hvilka jättesteg industrien fortgår.
Hvar sträcka sig vära jernvägar?
Hvar finnes en industri i större skala i vårt land?
Vi kunna likväl icke isolera oss från verlden, icke böra vi det heller.
Vi måste väl, om vi vilja bibehålla vår plats ibland nationerna, följa med tiden och icke lemna den långt efter oss, Den 19 Mars e. m. 87 Dessa betraktelser kunna långt uttänjas; men R. o. Ad. är trött att höra något vidare i detta ämne, hvarom talats hela dagen.
Jag vill derföre nu sluta, sedan jag haft glädjen uttala en åsigt, som jag länge hyst.
Många ledamöter höides härtill yttra bifall.
Jag begärde ordet, egentligen derföre att jag hörde en ledamot af R. o. Ad., hvars tjensteåliggande det är att bevaka ordningen inom samhället, yttra den öfvertygelsen, att Judarnes emancipation var en rättighet, i grundlagarne dem bevarad, och alt det således vore en fordran på deras sida, som icke skäligen borde afslås.
Den värde talaren citerade 16 § R. F., deruti det visserligen medgifves full religionsfrihet åt hvarje medborgare, som dermed icke åstadkommer allmän förargelse.
Jag vill således anse, alt den värde talaren, som yrkat detsamma, som många andra med honom gjort, bör erkänna, att om vid utöfningen af en religion det åstadkommes någon allmän förargelse, så kan rättigheten till utöfningen enl. 16 § R.F. icke ega rum.
Jag vill visserligen icke betaga de Mosaiska trosbekännarne all den rättighet, som de möjligen kunna fordra af alla samhällen ; att bära aktning lika väl för deras tro, som för utöfningen af deras religion.
Men, Mine Hrr, denna religion är i dogmatiskt afseende fullkomligt stridande emot den vi bekänna, och som Svenska samhället antagit såsom sin trosbekännelse.
Om således i något fall den allmänna tro, som bekännes af Svenska folket, skulle lida något mehn af den Mosaiska trosbekännelsen i bredd med densamma, så anser jag derigenom stor skada för samhället upkomma, fullkomligt motvägande all den nytta, som den siste värde talaren här förespeglat landet, att kunna vinna genom den intelligens och den industri, som Mosaiska trosbekännare kunde införa.
Det lärer väl för hvar och en vara bekant, att i Sverige förhållandena äro helt annorlunda än i andra civiliserade länder, der flera religionssekter och flera kyrkor stå bredvid hvarandra, der således Juden, under utöfning af sin religion, är bortblandad med många andra sekter, som i flera afseenden kunna anses stridande emot den gällande kyrkan.
Det finnes i andra länder en befolkning, som är helt annorlunda beskaffad än den, som utgör massan af Svenska folket.
Der finnes öfverallt närhet af städer, och emellan dessa, tätt vid hvarandra liggande, städer finnes en befolkning af mycket mer odlade menniskor, en folkklass af en högre bildning i allmänhet, än den man kan finna hos oss.
I Sverige är det kanske flertalet af landsförsamlingar, der det kanske icke finnes en enda ståndsperson, utan hvilka endast utgöras af allmoge.
Tänkom oss att bland denna massa af redligt och religiöst sinnade, men mindre uplyste medborgare funnes en Jude, han må vara af det högsta moraliska värde, han må hafva alla de goda egenskaper, hvilka jag icke på något sätt må förneka, men hurudant exempel skulle han icke sprida ibland en sådan ouplyst massa!
Såsom den enda ståndsperson inom sin ort, skulle han måhända blifva den enda passande umgängesvän för socknens pastor.
Man skul - 88 Den 19 Mars e. m. le derigenom, utan all fråga, kunna fästa serdeles vigt vid den mannens religiösa begrepp, man skulle börja på att tvifla om huruvida den christna kyrkans bekännelse kunde vara så väl grundad, som man tillförene aldrig betviflat, då man såg exemplet af en värdig medborgare, som i grund bestridde den basis, på hvilken hela den christna religionen hvilar.
Det har visserligen af den siste värde talaren här blifvit upgifvit, alt exemplen icke skulle tala för denna sals; men jag skulle tro att de exempel, hvarpå den värde talaren stödjer sin sals, äro hemtade ifrån sådana förhållanden, då Judarne äro bosatte nära intill städer, der en mängd af ståndspersoner finnas, och der således Judens verksamhet såsom ståndsperson blir förvexlad med deras, som äro af den chrisina religionen.
Men i motsatt förhållande, det i Sverige allmänna, mäste enl., min öfvertygelse, Judens närmare beröring med allmogen utöfva ett högst skadligt inflytande på Statskyrkan och verka till en ytterligare religiös förslappning.
Jag skulle tro att i våra tider, när så många band lossna, när så många friheter beviljas, när så mycket sjelfsvåld tillstädjes, hvarigenom äfventyras kyrkans bestånd, pä hvilket likväl samhällets säkerhet hvilar, man måste vara mycket mera angelägen än tillförene, att bevara helgden af detta band och icke lossa det i något enda afseende.
Jag är fullt öfvertygad derom, att den uplysning, på hvilken man stödjer denna tolerans för Judaismen, svårligen någonsin låter sig bibringas
Svenska allmänheten.
Om än våra folkskolor komma till den åsyftade liberalismen; så är det likväl icke på massans tänkesätt, som skolorna i denna riktning kunna verka.
Jag tror således att allmänheten, långt ifrån att följa de goda exempel, som de moraliska Judarne skulle kunna sprida i landel, i stället skulle från dem kunna hemta en fullkomlig vantro, och i sådant fall anser jag den största våda ligga deri, att dessa Israeliter ega rättighet att sprida sig i landet.
Lika ogerna skulle jag se, att de finge rättighet att sprida sig till småstäderna.
Visserligen har en värd talare här bredvid mig yttrat, att han ingalunda skulle önska att Regeringen vore liberal i tillåtelsen för Judars insläppande i landet, och att endast fråga kunde eller borde anses upsla, alt fullt medborgerliga rättigheter skulle meddelas de inom Sverige nu befintliga Judar: men jag anser det påtagligt, att om denna rättighet inskränkes till de f. n. i Sverige infödde, så skola likväl invandringar af Judar till Sverige allt mer och mer tilltaga och blifva alltför svåra att motarbeta; ty vi känna alItförväl, att Judiska samhällen genom olika riken hafva sins emellan ett så hemligt samband, att man förgäfves, hvarken med lagstiftning eller med polisupsigt skulle försöka att motverka deras beprisade intelligens vid tillämpningen af en lag, som har till grundsats Judarnes emancipation, och Sverige skulle säkerligen i detta afseende blifva ett Polen.
Hvad Utsk. tillstyrkt anser jag, lika med många andra talare, vara alltför illa motiveradt, och lill och med stridande emot K.
Jag tror det icke vara lämpligt, att en kommun i något fall har rättighet att motsätta sig en lagstiftning, som Den 19 Mars e. m. 89 rörer samhället i det hela.
Vi hafva tillräckliga bevis på olämpligheten af ett sådant medgifvande uti den rättighet, som till kommunerna är öfverlemnad alt lagslifta t. ex. i fråga om kolerasmittan, hvarigenom upkomma sådana förhållanden, som verkligen väcka åtlöje hos utlänningen.
Jag ber R. o. Ad. icke frukta, att jag skall uptaga tiden med vederläggande af serdeles många yttranden. R. o. Ad. har tillräckligt hört lalas i ämnet; men jag vill fästa upmärksamhelen på, alt när det lider till det vanliga ögonblicket för voteringen, så komma förvillande meningar fram.
Så har man sagt helt nyss, att här visserligen icke är fråga om annat nu, än de i landet bosatte och naturaliserade Judar; men att ovilkorligen flera skola komma att hit inflytta, om utvidgade rättigheter medgifvas Judarne.
Jag ber att fä fästa upmärksamhelen på hvad som här förut blifvit ganska riktigt anmärkt, att delta kommer an på Regeringen, och man skall väl icke tro den hafva den svagheten, att den skulle öpna portarne för Israelilerne.
Ytterligare anhåller jag att få uptaga en sats, som yttrades här i eli högst qvickt och högst förtjenstfull! anförande af en talare på f. m., som förklarade, att man borde förbigå all möjlig filantropi och hälla sig till del praktiska förnuftet, och då kom lill den slutsatsen, alt man skulle afslå betänk.
Detta var för mig en alldeles spritt ny iheori.
Jag hade eljest trott theorien för all lagstiftning vara den, att man borde ställa så till att likartade upfyllda skyldigheter skulle medföra lika rättigheter.
Eljest kommer man, Aline Hrr, till det besynnerliga förhållande, som eger rum med den nuvar. lagen för Judarne.
Jag hörde nyss talas om koleran, och det förde mig till minnes, hvad som verkligen passerat under denna tid med en Alo saisk trosbekännare (Proposition!
Proposition!).
Ja det blir efteråt, (bra! bra!) emellertid får jag här anföra hvad som hände en skicklig läkare, hvars namn jag icke vill nämna.
Han blef kom menderad ner lill Malmö och skötte der läkarevården till allmän belåtenhet.
Man önskade att få honom qvar, men han nödgades begifva sig derifrån till följd _af annat förordnande, ehuru han icke sjelf hade begärt det.
Ar detta en rimlig anledn., alt när man beböfver begagna en person, så använder man den utan afseende på författningen.
Jag vill icke vidare uptaga R. o. Ad:s tid, men får tillägga, att då man redan talat om propos. i detta fall, så lärer det väl vara nog tidigt.
Hr Frih. o. Landtm, framställer den nog sjelf.
Jäg vill tillika påminna derom, alt återremiss här är begärd, och förmodar att det lärer blifva den mening, som kommer att göra sig gällande; ty PresteSt. har återremitterat betänk., och då det har varit åtskilligt diskuteradt om det religiösa i frågan, så lar jag mig anledn. deraf förmoda, att R. o. Ad. icke blifver mindre tolerant än sjelfva presterskapets 90 Den 1 9 Mars e. ra.
Efter en så lång diskussion som denna kan det icke falla mig in att ingå i hufvudsaken.
Hvar och en af R. o.
Ad:s ledamöter har troligen redan bestämt huru han vid den blifvande voteringen önskar rösta.
Jag liar likväl icke kunnat neka mig tillfredsställelsen att få i prot. antecknadt, att jag är en ibland dem, som komma att rösta för utvidgade rättigheter för de Mosaiska trosbekännarne och att jag i detta afseende högeligen instämmer uti hvad som blifvit anfördt af Ilr Weidenhjelm, Frilune Hamilton och Palmstjerna samt Frih. af Ugglas.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad; hvarefter, då H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, började framställa de yttrade meningarne samt omnämnde att endast af Gr.
Liljencrantz, vid öfverläggningens början, yrkande om obetingadt bifall till Utsk:s betänk, blifvit framstäldt.
Liljencrantz anmälde sig och yttrade:
När jag sednast hade ordet hade jag äran anmäla, att jag för min del afstode ifrån begäran om bifall till betänk., och alt jag förenade mig med Frih.
Cederström i hemställan om att Hr Frill. o. Landtm, ville framställa propos. på afslag å betänk. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framstälde vidare, att flere talare yrkat afslag å Utsk:s betänk.; alt andra åter yrkat ålerremiss deraf; att vidare några ledamöter yrkat bifall till ötsk:s betänk, med förändring enl. ett dertill af Hr Rosensvärd aflemnadt förslag, samt att för öfrigt Frih.
Hamilton yrkat ålerremiss med en dervid af R. o. Ad. uttryckt gemensam tanke.
I yrkandet om ålerremiss hafva ganska många talare här instämt.
Deremot har uti det förslag till gemensam tanka, som jag tog mig friheten framlägga, blott en af mina vänner här midt emot underslödl mig.
För att förenkla svaren på propos:rne, ber jag att få återtaga delta förslag, så vida Frill.
Raab medgifver det, så att jag i det fallet endast instämmer med dem, som begärt ålerremiss på betänk.
Raab förklarade det han medgaf återtagandet af Frih.
Hamiltons förslag och instämde i anhållan om ålerremiss.
Raab afstått från yrkandet, att propos. måtte framställas till ålerremiss med en dervid uttryckt gemensam tanke, frågan derom komme att förfalla, samt förklarade sedermera, att de ifrågastälde proposme skulle blifva framstälde uti den i 49 § Riksd.Ordn., föreskrifne ordning, hvarpå H. Ex. hemstälde om R. o. Ad. bifölle Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk:s ifrågavar. betänk.
N:0 53.
1 Den 19 Mars e. m. 91 Efter sedermera först till afslag och derefter till återremiss af förevar, betänk, framslklde, med blandade ja och nej besvarade propos:r, framstälde H. Ex. förnyad propos. lill afslag å detta betänk., och ropades dervid åter ja och nej, hvarjemte Gr. Björnstjerna, Carl Magnus, anhöll om votering.
För min del anhåller jag, att kontraproposm måtte komma att innehålla återremiss.
Då propos. på afslag var den propos., hvarå besvarande med ja af Ståndet lemnades, hvarefter votering till utrönande af ytterligare visshet derom begärdes, förmodar jag alt afslag blifver ja-propos.
Uplåstes till justering samt godkändes följande förslag lill voter:s-propos.
Den, som afslår Allm. Besv.- o. Ekon.Utslcs betänk.
N:o 53, i anledn. af väckte motioner om utvidgande af de rättigheter, som åro
Mosaiske trosbekännare här i riket tillerkände, voterar Ja; den del ej vill, voterar Nej; Vinner nej, anser B. o. Ad. de emot förenämnda betänk, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande.
Medan denna voler:s-propos. utskrefs för att anslås, yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Jag förmodar att det afslag på Utslcs betänk., som nu utgör föremål för propos., blott angår den l:a punkten och icke den sista.
I sednare fallet skulle det vara en motsägelse.
BondeSl:s beslut lärer också innehålla afslag å den l:a punkten och gillande af den sednare.
I anledn. häraf förklarade H Ex.
Hr Frih. o. Landtm., alt voter:s-propos. omfattade Ulslcs betänk, i dess helhet, och att, sedan densamma redan blifvit af R. o. Ad. godkänd, någon ändring deri ej kunde ega rum.
Sedan härefter voteringen försiggått befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 78.
Emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut får jag mig reservera på den grund, att sedan kändt är, att Högv.
Preste- och Vällofi.
BorgareShn återremitterat betänk., om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiska trosbekännare här i riket tillerkände, hade granlagenheten fordrat, att äfven R. o. Ad. förhållit sig i öfverensstämmelse med dessa RiksSt., så mycket heldre, som PresteSt., hvars skyldighet är vården af vår Stats-religion, icke fruktade alt densamma skulle lida något nydin, 92 Den 19 Mars e. m. genom ökade rättigheter för Mosaiska trosbekännare.
Samt BorgareSt.
, som har till ändamål äfven handelns och näringarnes förkofran, ej heller insågo någon våda upslå, om Mosaiske trosbekännares rättigheter närmare införlifvades med Svenska folkets.
Genom en återremiss och deraf följande nytt betänk., hade R. o. Ad. kommit i tillfälle att laga en nogare kännedom af de moliver, som inom Preste- och BorgareStm föranledt återremissen; äfvensom hvad flere af BondeStis medlemmar yttrat till förmån för Mosaiska trosbekännares ökade rättigheter inom riket — då, men ej förr, hade rätta tiden varit inne, att gifva sitt bifall eller afslag uti hufvudfrågan.
Frih. von Stedingk: Emot R. o. Ad:s nu fattade beslut, anhåller jag vördsamt att få till prot. anföra min reservation.
Ehuru jag icke anser, att jag behöfde till prot. nedlägga min reservation, då jag, såsom motionär, naturligtvis måste vara emot det fattade beslutet, att afslå ifrågavar. betänk., utan alt derjemte återremittera detsamma; så vill jag likväl nu begagna tillfället att uti prot. nedlägga min reservation emot ett dylikt förfaringssätt, äfven med anledn. af de skäl, som af Hr Aminoff blifvit anförda.
Oxenstjerna, Axel Gabriel:
Afven jag får förena mig i den reservation, som Hr Aminoff och Frih. Stedingk afgifvit.
Hr Brakel, Gustaf Mauritz:
Som jag på e. m. icke har velat förlänga diskussionen med att uprepa de skäl, som af många föreg:de talare hafva så väl och vackert blifvit framställda, för att göra de egenskaper gällande, som göra Judarne förtjente af medborgare-rätt i Sverige, så åtnöjer jag mig med att, sedan voteringen utfallit så alt nej vunnit, i prot. nedlägga min reservation emot detta beslut.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 8 och 15 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 55, i anledn. af väckt motion om uprättande af nytt sammandrag af de författningar m. m., som böra från predikstolen årligen upläsas.
Sedan, uppå förfrågan af Hr Silfverstolpe, Fred.
Otto, underl.
Ridd.Sekret, uplyst, att ifrågavar. utlåt, blifvit bifallet af Preste- och BondeStm, men alt underrättelse om BorgareSt:s i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, anförde [Ir Silfverstolpe:
Den fråga, som nu utgör föremåt för R. o. Ad:s behandlig, bar vid 2:ne föregide riksdagar af R.
St. blifvit framställd till K. M., dels vid 1S44 års riksdag och dels vid riksdagen år 1848.
Derigenom alt den framställdes till K. M. vid 1844 års riksdag, har jag varit i tillfälle alt taga närmare kännedom deraf.
Förhållandet med den egentliga förfall - Den 19 Mars e. m. 93 ningssamlingen liar varit, alt ibland de författningar, som varit föreskrifna att årligen ifrån predikstolen upläsas, finnas några, som äro af civil-lags beskaffenhet, men hvilka likväl innehålla sådana stadganden, som numera äro till en del förändrade, till en del sådana alt de anses mindre lämpliga, att i en författningssamling införas; men som de äro af civil-lags natur, så kan K.
M. icke anbefalla deras uteslutande ur samlingen, eller ens att de icke skola upläsas, enär i sjelfva författningarne står att de böra årligen upläsas.
Jag vill f. n. icke afstyrka bifall på detta betänk., utan tvärtom tillstyrka det; men anhåller att få rättighet alt framställa en motion i anledn. af det beslut, sorn R.
St. nu gå att fatta, när det blir R. o. Ad:s och således 3 Stånds beslut.
Denna motion afser hufvudsakligen att R.
St. må åt K.
M. öfverlemna att bestämma i hvilka frågor upläsning af författningen icke behöfver ega rum, å hvilken motion jag, sedan den af mig blifvit skriftligen inlemnad, torde få begära remiss till LagUlsk.
Jag föreställer mig icke, att detta betänk, kan bifallas.
Jag tror tvärtom, att ingenting är farligare än alt bruka eller verkställa sammandrag af Kongl, författningar och lagar, som skola tjena till efterrättelse.
Om Ulsk. hade inskränkt sitt tillstyrkande dertill, alt en förteckning, ett register, en namnlista öfver dessa författningar bordt upsättas, så hade jag deremot icke haft något alt invända; ty saken hade då varit nyttig; men att göra sammandrag af författningar, läsa upp dessa sammandrag från predikstolarne och på grund deraf fordra, att menigheterne skola vakta sig för att bryta emot dem, det tror jag icke går an.
Jag fästade Utsk:s upmärksamhet derpå och vill hafva ordet ”förteckning” insatt i st. f. sammandrag, men jag var icke nog lycklig alt dermed vinna mitt ändamål.
Jag hemställer till Ståndet, huruvida det kan vara rådligt att underlåta delta utbyte.
Jag tror att bifall till betänk, kan vara att tillstyrka, såvida ordet sammandrag utbytes emot ordet förteckning, och jag föreställer mig också, att ändamålet dermed är vunnet.
Det invändes visserligen, att nuvar. förteckning uptager sådane författningar, som man icke en gång känner, och hvaraf icke något enda exemplar finnes vid kyrkan, och hvilka icke en gång funnits vid Kongl.
Tryckeriet och Föi faltningssamlings-expeditionen i Stockholm, då man derstädes efterfrågat dem.
Om dessa stå på förteckningen eller ej, då de icke finnas, kan väl vara likgiltigt, men att verkställa ett sammandrag af dem torde vara svårt.
Jag förmodar att R. o. Ad. lärer nogsamt finna, att det icke går an att begagna ordet förteckning; ty om man uttrycker sig på det sättet, så kunde man taga meningen så, som önskade R.
St. få ett register på de författningar, som skola upläsas.
Meningen kan icke vara sådan, utan hon år, att i den bok, om jag så får kalla det, eller den samling af författningar, hvilka äro af beskaffenhet, att böra årligen upläsas, skola de vara införda, så vidt upläsning deraf bör 94 Den 19 Mars e. m. ega rum.
Således skulle presterskapet i boken finna allt hvad som borde upläsas.
Om detta icke skedde, utan Presten blott finge en förteckning i sina händer, så skulle det gå såsom Hr Bråkenhjelm nyss bar nämnt, att han icke kunde förrätta upläsningen, emedan författningen måhända icke funnes i kyrkans archiv.
Ordet sammandrag är icke riktigt.
Det borde hetat samling af författningar, påbud eller något dylikt.
Benämningen kan dock vara likgiltig; ty så förvändt kunna Konungens rådgifvare icke förslå framställningen, att de skola lemna blott en förteckning eller ptt register, ulan de meddela ofelbart sjelfva författningarne, så vidt deSsa böra upläsas.
Jag tror mig följakleligen kunna tillstyrka R. o. Ad. att antaga betänk., sådant det är.
Om jag rätt förstår mitt modersmål, så lärer väl sammandrag af en författning blifva något annat än sjelfva författningen.
Det lärer väl vara onekligt.
Begära R.
St. ett sammandrag af författningarne, så medgifver jag, att saken kan blifva oskyldig på det sättet, och det har jag icke något emot.
Min mening grundar sig på faran af att skrifva om en författning i kortare form, emedan detta är, såsom bekant är, mycket äfventyrligt och ordet sammandrag uttrycker just precist en sådan omskrifning i en kortare form.
Om detta Stånd fästar det begrepp vid ordet sammandrag, att detta sammandrag af författningarne skall utgöras af författningarne in extenso, sä är det icke gifvet, att Konungens rådgifvare så upfalta frågan, och derföre är det i min tanke något äfventyrligt att antaga ordet sammandrag, om man icke menar hvad ordet i det allmänna språkbruket innebär, utan då bör detta ord hytas ut emot ordet samling.
För min del tror jag, att den siste värde talaren helt och hållet missförstått Hr von Hartmansdorff, Jag skulle tro att det ord, som Utsk. här nyttjat, verkligen uttrycker hvad sorn är menadt.
Förhållandet är nemi. det, att dessa författningar, som skola ifrån predikstolarne årligen upläsas, i tidernas längd vext till en sådan massa, att om presterna gjorde sin skyldighet alt upläsa dem alla, skulle de få läsa timtal hvarenda Söndag.
Det är för alt förekomma detta, som PresteSt. sjelf önskat få ett sammandrag af dessa författningar.
Det år visserligen i allmänhet farligt att göra sådane; men om K.
M. sjelf låter verkställa ett sådant å sina egna författningar, kommer troligen intet väsendtligt att blifva uteglömdt.
Ordet är således riktigt.
Hvartill deremot en förteckning å dessa författningar skulle tjena, kan jag icke förstå.
Jag anser mig böra uplysa, att visserligen kan Hr Bråkenhjelm hafva icke alldeles så orätt uti, att ordet sammandrag icke är så riktigt; ty det har aldrig varit meningen att det skulle blifva något sammandrag, utan det är utdrag.
Jag tror att hela betänk, stödjer sig på, att det skulle ske en omarbetning af de dylika samlingar, som förut hafva varit utgifna
95 och deruti kan ju icke något missförstånd ega rum, synnerligen som det tillförene icke funnits något sammandrag, utan endast utdrag af författningarne.
Att deremot författningarne i sin helhet skulle intagas, tror jag vara olämpligt.
Jag vill såsom exempel derpå anföra, alt ur Jaglstadgan behöfver icke annat upläsas ifrån predikstolen, än det, som angår den tid, som är bestämd att man får jaga.
Det vore alldeles obehöfligt att upläsa hela den öfriga delen af Jaglstadgan.
Derföre har i denna författningssamling icke mera varit intaget, än de första §§, hvilka varit ordagrant aftryckla och skola upläsas.
Med de premisser, som finnas i Utslcs betänk., så tror jag det icke på något vis vara vådligt alt bifalla betänk.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemslälde, om R. o.
Ad. behagade bifalla förevar, utlåt., ropades starka ja jemte några nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande.