Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
RegeringsFor - i36
Den i5 Januari i f. m. men, nu genast föreslås till Konungens sa nction.
Jag går nu att afgifva min reservation emot detta beslut, hvilket jag anser oförenligt med nämnde §. i Grundlagen, samt af vådliga och betänkliga följder för fäderneslandet, då dessa förhållanden hädanefter komma att hero af Styrelsens mer eller mindre starka inflytande.
Jag har velat i Protocollet förvara denna tanka, på det man framdeles må kunna se, att man dock i förväg sagt, hvad som kommer att ske.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att Ridderskapet och Adeln den 11 dennes f. m. beslutat uppskjuta pröfningen af 6 §. i MyntbestämningsLagen, intilldess frågan om Lagen för Rikets Ständers Bank blifvit afgjord.
I anledning häraf fortsattes nu pröfningen af Stats- Banco- och LagUtskottens den 2S sistlidne November under N:o .27 afgifne, och den 21 derpåföljde December f. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens den ip sistlidne September under N:o i5 förut meddeldte Betänkande med förslag till lag angående Myntbestämningen. $. 6.
De säkerhetsmåttj som funnits nödige till betryggande af Fordringsägares rätt emot Banken, sedan utväxling af silfver tagit sin början, äro i särskild lag stadgade.
Den i5 Ja nu ari i f. m.
Så vida icke den mening blir gällande, att hela detta stadgande såsom öfverflödigt kunde utgå, skulle jag hemställa, om icke åtminstone den ändring deri borde vidtagas, att ingen utvexling af silfver kommer att äga rum annor. lunda, än att mynt utgifves; då §:n skulle få följande lydelse:
De säkerhetsmått, som funnits nödige till betryggande af Fordringsägares rätt emot Ranken, sedan utvexling af silfvermynt tagit sin början, äro i särskild lag stadgade.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition lill bifall af förevarande §.
Hvarefter Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, fann för godt antaga det af Herr Ribbing till berörde §. uppgjorde redactionsförslag.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att sedan 5 §. i Myntbestämningslagen skulle, till följd af Ridderskapets och Adelns den ii dennes f. m. fattade beslut, utgå, den nyss antagne 6 §. måtte i stället blifva den 5:te; hvilket bifölls.
Sedan öfverläggningen nu är slutad, anhåller jag att öfver ämnet i allmänhet få yttra några ord.
138 Den 15 J a n u a r i i f'. m.
Man har bestridt, att slagskattens läggande i myntet vore en myntförsämring, enär man ändå alltid hade öppet att erhålla omyntadt silfver mot sedlar efter den af Rikets Ständer vid förra och denna Riksdag enhälligt bestämde grund, nemligen ; R:dr i silfver efter 1664 ärs myntfot3 mot 128 s/i. i sedlar_, ända lill dess man vunnit sitt ändamål och nu ändtligen fått de tre öfrige Ståndens beslut, att öfverlemna till Konungen bestämmandet af denna slagskatt; hvarefter man inom della Hus icke längre vidhållit sitt löfte om vexlingsrätt till det omyntade silfret, utan, vid den votering som nyligen ägt rum, med en majoritet af f, förklarat, att
Myntbestämningslagen endast skulle medgifva utvexling af, genom slagskatt försämrade, R:dr i silfver.
Huruvida ett Konungens lill ziffran bestämda beslut härom kan, efter Grundlagen, anses gildt samt för framtiden fast och beståndande, utan Ständernas lika bestämda bifall dertill, det må 79 §.
RegeringsForraen afgöra, så väl som frågan, huruvida Ständerne ägt, att, genom detta obundna öfverlemnande till Kongl. Maj:t, sjelfve afhända sig en dyrbar rättighet.
79 §. innehåller, att ingen förändring i Rikets mynt till skrot eller korn må äga rum utan Rikets Ständers bifall« Men ehuru jag, i fråga om myntets förändring, sökt alt emot en öfverlägsen plu - Den i5 Januarii f. m.
x3g ralitet, steg för steg försvara och i besittning behålla våra rättigheter såsom Ständer, återstår dock, sedan detta misslyckats, den bön jag nu går att framställa, nemligen att, åtminstone till en del, få åtnjuta de bortlemnade rättigheterne.
Jag vågar derföre föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med begäran, det Kongl. Maj:t ville, till fasställande och godkännande af Rikets Ständer, (hvilket med så mycken säkerhet kan påräknas) ej allenast meddela dem sitt beslut, huru hög slagskatten bör beräknas, utan äfven i nåder uppgifva alla de öfriga förhållanden, som på myntets skrot och korn kunna inverka, och hvilka Kongl. Maj:t anser böra vid myntningen iagttagas, på det att beslutet härom måtte blifva i fullkomlig öfverensstämmelse med §.
RegeringsFormen, och icke obestämdt lemnäs till en osäker framtid och möjlig förändring.
Herr D. von Schulzenheim, hvilken, å Kongl. Maj:ts
Höga vägnar, aflemnade Dess den 14 dennes aflåtne Nådiga proposition till Rikets Ständer angående förändrad redaction af 63 §.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herr HofCanzleren, att lill Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad
Den iJan uar ii 1. m. oell tillgifvenhet, jemte försäkran att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition genast skulle vallia för Fiidderskapet och Adeln föredragen.
Hvarefter Herr HofCanzleren på vanligt vis utbeledsagades.
Föredrogs och remitterades till ConstitulionsUtskottet Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Proposition, angående förändrad Redaclion af 63 §.
Ånyo föredrogs ConstitulionsUtskottets sedan i8a3 års Riksdag hvilande, samt den 5 Januarii sistlidet år på bordet lagde, Förslag till ändring af 68 §. n Punkten Riksdagsordningen.
Jag hemställer, om icke detta förslag må få hvila, till dess Ridderskapet och Adeln afgjort instruetionen för Rikets Ständers Revisorer.
Skulle den emot all förmodan godkännas, så vore, det i min tanka, nödigt att antaga det nya Grundlagsstadgandet; i annat fall tror jag, att man kunde bibehålla det gamla.
Jag anhåller vördsamt om upplysning, huru de öfrige Stånden beslutat i denna fråga.
Undertecknad RiddarhusSccreterare ti 11— kännagaf, att, enligt från de öfrige RiksStånden ankomne Protocollsutdrag, ConstitutionsUtskottets ifrågavarande Förslag blifvit af Den i5 .T an 11 ar ii f. in. Högvördige
PresteSlåndet och Hedervärda BondeStåndet. afslagit, men af Välloflige BorgareStåndet godkändt.
Sedan 1111 mera någon verkan icke kan följa på hvad beslut Ridderskapet och Adelli än må fatta, då saken blifvit i två Ständ afslagen, torde all discussion om ämnet vara öfverflödig.
Ehuru utgången kan vara likgiltig i anseende till resultatet, hemställer jag dock, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken skulle täckas låta frågan hvila, på sätt jag nyss hade äran anhålla.
Herr Rosenqvist} Fredrik leonhards förenade sig med Grefve Horn.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Denna §. har redan hvilat många månader, i afbidan på StatsUtskottets Utlåtande om instructionen för Herrar Revisorer.
När dctLa nu kommit, och hvar och en troligen redan stadgat sin opinion, att 3 månaders Revisionstid är otillräcklig för granskningen af 2 års Räkenskaper, hoppas jag att Ridderskapet och Adeln täckes gilla den mening, att Revision bör ske hvarje år.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att förevarande fråga skulle ytterligare uppskjutas.
Då Rikets Ständer skiljde detta mål från de öf - Don i5 Ja niia lii f. m. riga Grundlagsförslagen, skedde det för alt innan afgörandet inhemta StatsUtskottets Utlåtande angående innehållet af Revisorernas instruction.
StatsUlskottet har likväl icke yttrat sin mening, antingen Revisorerne böra hvart, eller hvartannat år sammanträda.
På sådan grund, och då instructionens innehåll i denna del beror på det alternativ Ridderskapet och Adeln antager, hemställer jag, om det icke vore bäst afgöra saken i elen ordning Herr Grefven och LandtMarskalken densamma föredragit.
Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken frågade ånyo, om Ridderskapet och Adeln önskade, att denna fråga ytterligare skulle hvila.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det Hans Excellence, utaf de på den sista propositionen afgifne svar, tyckt sig finna, att Ridderskapet och Adeln ej önskade, alt denna fråga skulle vidare uppskjutas.
Jag skall visserligen icke sätta mig emot, alt detta mål må uppskjutas, till dess frågan om instruetionen blifvit afgjord; men jag kan icke instämma med Herr Cederschjöld i fråga om bifall till Revisionernes hållande årligen, och hemställer, då tvänne Stånd afslagit den nya redactio - Den i5 Januarii f. ni. 143 lien, huruvida icke Ridderskapet och Adelil skulle vilja lägga delta Memorial lill handlingarna , efter sorn ingen åtgärd deröfver kan komma i fråga, men uppskof likväl kan verka på det alternativa förslaget.
I sjelfva saken kunde det vara tillräckligt, alt lägga frågan till handlingarna, men för framtiden kan det likväl vara nyttigt, att uttala en bestämd öfvertygelse.
Derföre ber jag få erinra Ståndet om orsaken till detta förslags tillkomst.
Då Rikets Ständer vid föregående Riksdag begärde få granska flera allmänna Cassör, ocb Kongl. Maj:t afslog denna begäran, skedde det hufvudsakligen på den grund, att Kongl. Maj:t ansåg tiden af 3 månader alltför kort för att medhinna en sådan granskning.
Enär ett föregående förslag om tidens förlängande till 4 månader redan hade blifvit afslaget, hade man då ingen annan utväg, än att åtminstone få Revisorerna något oftare tillsammans, på det de skulle få mindre volumineusa handlingar att genomgå.
Derföre, sedan Kongl. Maj:t bifallit
Ständernas önskan att få revidera alla Cassör, är det klart, att 3 månader icke kunna vara tillräckliga, så framt Revisorerne icke få sammanträda hvarje år.
Herr Rosenqvist förnyade sin anhållan, att frågan måtte ytterligare få hvila på bordet.
D r n T 5 Januari! f. m.
Grefve Horn förenade sig med Herr Rosenqvist.
Friherre Cederström, Jacob: Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt har riktigt upplyst, att det tjenar till intet att låta förslaget hvila, ty frågan är redan afgjord, sedan instructionen af 3 Stånd är bifallen.
Men det var icke egentligen härom jag ville yttra mig, utan i anledning af Herr Cederschjölds anförande.
Han har trott det vara nyttigt, att få Revisorerne hvarje år tillsammans, derföre att de då skulle hafva tid att revidera flere Cassör.
Då Kongl. Maj:t första gången vägrade Revision af dessa Cassör, skedde det af skäl, att tiden icke medgaf något sådant.
För min del skulle jag tro, att man hör vara mera mån om att revidera StatsVerkfcls och Bankens räkenskaper, än att ingå i revision af Specialcassor, glömmande den kostnad hvarje Revision medförer.
Olägenheterne öfverstiga i sådant fall vida de fördelar, som genom Revisionen och anmärkningarne kunna vinnas.
Jag skulle således tro det bästa vara, att hädanefter, som hittills, inskränka Revisionshefatlningen till 2 års afslutade räkenskaper.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan detta ämne blifvit behörigen bordlagdt, och derefter för Ridderskapet och Adeln föredragit, hade Ridderskapet och Adeln beslutat, att det Den i5 Januari i f. rn.
.45 det skulle ytterligare hvila.
Frågan hade således varit aine gånger bordlagd; men om Ridderskapet och Adeln önskat ett ytterligare uppskof, hade Hans Excellence icke ansett sig höra detsamma vägra.
Enär likväl, uppå derom framställd proposition, Ridderskapet och Adeln förklarat sig icke önska något vidare uppskof, ansåg Hans Excellence frågan nu böra till slutligt afgörande företagas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde alltså, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga ConstitutionsUtskottets förslag till ändring af 68 §. 2 Punkten Riksdagsordningen.
StatsUtskottets den 8 sistlidne
December under N:o 353 afgifne, och den 3o i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i fråga om ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med StatsVerkets granskning.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Flere gånger har jag nödgats bestrida Grundlagsenligheten af det beslut, hvarigenom Regeringen, efter fjorton års förlopp, under hvilka fyra revisioner af StatsVerkets 57 H. 10 146 D e n 15 J a n u a r i i f. m. t förvaltning blifvit verkställde, vid i8a5 års revision först satt en gräns för den, förut Sländernes Revisorer medgifna, oinskränkta granskningen af Statsförvaltningens alla delar.
Till detta bestridande bar jag atisedt mig så mycket mera föranlåten, som jag, i egenskap af Ordförande i alla desse revisioner, hufvudsakligen beredt tillämpning af den oinskränkta granskningen af Statsförvaltningen intill den löpande tiden, och derföre ansedt mig pligtig att, för mina principaler, Rikets Ständer, redovisa för mitt icke grundlagsvidriga handlingssätt.
Då jag ock med tillfredsställelse erfarit, att vid alla föregående Riksdagar StatsUtskotten, och Rikets Ständer sjelfva i underdånig skrifvelse af den 18 September 1823 till alla delar gillat och instämt i revisionernes åsigter och omdömen, har det förekommit mig så mycket mera oväntadt, att nu mera icke finna ett Statsutskott i samma anda, ulan ett, som, i dess Utlåtande N:o 353 om ny instruction för Rikets Ständers Revisorer, afgifvit ett förslag, alldeles eftergifvande i rättigheter, och stridande emot föregående Rikets Ständers omdömen och beslut i delta afseende, men öfverensstämmande med den af Regeringen för Rikets Ständers Revisorer föreslagne instruction; som jag deremot ansedt mig hafva, ifrån StatsUtskottet skäligen kunnat förvänta, att, sedan Utskottet, mera än någon Riksdag tillförene, sökt åt Styrelsen anskaffa Di*ii i5 Januarii f. ni.
•47 allt hvad beviljats kunnat i anslagsväg, hvarvid tillgångarne hos nationen mindre blifvit rådfrågade än fordringanic, Utskottet skulle äfven för Rikets Ständer förbehålla, i granskningsväg, hvad förbehållas borde, ocb de förut yrkat, sedan man förgäfves väntat, att, vid desse förhållanden, Regeringen med oinskränkt medgifvande af granskningsrätten skulle gå Rikets Ständers fordringar lill mötes.
Då fråga nu är om en mindre behöflig instruetion för Rikets Ständers Revisorer, förekommer dervid den hufvudpunkten, om nationen, genom Grundlagen, afhandt sig dess naturliga, oinskränkta gränskningsrätt af Statsförvaltningen, och upplåtit inskränkningsrättighet deri åt Regeringen; hvilken fråga, utan villrådighet, med Nej besvaras.
Grundlagarnes innehåll gifver för detta svar ett orubbligt stöd, och om de än torde befinnas stundom ofullständiga och mindre tydliga, äro de det likväl icke i stadganden om Statsanslagens fördelning och användande, ty fullständig tydlighet framställer sig der, och granskningsrättens naturliga samband, med anslags beviljande> kan der icke ställas i fråga.
Vid Regementsförändringen upprättade Ständerna hufvudtitlar för Statsutgifterna, för vissa bestämda föremål, och, genom 64 §•
Regeringsformen, öfverlemnades de till Konungens disposition, att, nemligen till de af Ständer ne prof vade behof, och efter den upprättade Staten, användas. 57 H. lo* Den i5 Januarii f. m.
Desse stadganden allena determinera gränsorne för Regeringens rättigheter i afseende på Statens medel, oell i grund deraf hafva, icke ulan anledningar, anmärkningar blifvit gjorde emot Konungens Rådgifvare vid serskilda dispositioner, utom Hnfvudtitlarne, af Tull-, Post- samt serskilta Cassors medel m. m.
Granskningsrätten åter, såsom hämtande sin grund ifrån rättigheten ali bevilja, har derföre icke blifvit i Grundlagen ställd i fråga.
Således kunde i den instruction för Revisorerne, som Ständerne 1812 dem meddelade, icke något derom inflyta till en inskränkning i rättigheter, hvilken de sjelfva icke godkänt, och hvilken de icke anade möjligen komma att yrkas, hvaremot Ständerne ansågo nödigt att, utan hinder i den administrativa granskningen, föreskrifva sådan granskning till ziffran, som 68 §.
Riksdagsordningen bjuder, så väl för att ålägga Revisorerne en bestämd skyldighet, sorn för att antyda Konungens Embelsmän, hvilka Ständerne icke ägde att befalla, deras i sammanhang dermed åliggande pligt.
Man har icke ulan anledning trott, att, då Ständerne anslå medel till Statens behof, det tillhör dem att söka upplysning, om deras användande efter gifne föreskrifter; om inskränkning i behof kunde äga rum, eller tillökning tarfvades; och att detta allt icke kunde verkställas, utan oinskränkt granskningsrätt af dispositionen af Statsmedel, och att således utelemnande af allt yttrande der - Den 15 J a n u a r i i f. m. j4o om , så väl i Grundlagen, som i Revisorerlies instruetion af 1812, varit en följd af den öfvertygelsen att man hit kunde lämpa uttrycket: det förstus af sig sjelf t.
Vid detta förhållande, då Grundlagen icke lemnät
Regeringen något uppdrag att lägga hinder i vägen för Ständernes eller deras Revisorers oinskränkta granskning af Statsmedlens förvaltning, har det varit så mycket mera oväntadt, att Regeringen skulle en sådan rättighet sig tillegna, som 68 §.
Riksdagsordningen uttryckligen ådagalägger Regeringens obefogenhet dertill, men deremot Ständernes icke tvetydiga rättigheter i detta afseende, i följande strof: ”Rikets Stän”der skola vid hvarje Riksdag förordna om ”Revisorer att, enligt af Rikets Ständer uthärdad instruetion, öfverse och granska Stats”Verkels, Bankens och RiksgäldsContorets ”tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, ”hvad StatsYerket angår, utan rättighet atö ”meddela föreskrifter, eller förändringar be”sluta. ” Hvaraf inhämtas, alt Grundlagen icke gör någon skillnad i föreskrift, för desse tre Verk, och blott inskränkt Revisorers rättigheter, i afseende på StatsVerket, i det enda förenämde bestämda fall; men, då genom beslutet till inskränkning i afseende på StatsVerkets granskning, nationens ombud först fyra år efter Riksdag komma i tillfälle att känna följderna och verkningarne af Ständers beslut, har äfven jag erfarit, vid erinran af de coustitntionella rättigheterne, Den i5 Jan uarii f. rn. en äfvenså oväntad, som smältande förödmjukelse deri, alt nationens representanter blifvit förmente, att i officiell väg känna livad som ligger öppet, äfven för mindre Embets- och Tjenstemän, och som hvar man kan, genom utfordrande af handlingar, till tryck befordra, och har jag, det må äfven böra till mina misstag, trott, att tillfredsställelsen hos elen enskilde förvaltaren af annans egendom, att, till undanrödjande af möjligen mindre fördelaktiga omdömen, få öppet och utan inskränkning af lid, redovisa för sine principaler, skulle äfven af den högt uppsatte Embetsmannen eftersträfvas.
Hvad åter angår frågan om ny instruetion för Riksens Ständers Revisorer, så enär 68 §.
Riksdagsordningen föreskrifver, att Ständerne skola en sådan instruetion utfärda, ehuru samma §, innefattar i det närmaste en nödig instruetion, får jag, med åberopande af mitt yttrande, intagit i Statsutskottets förevarande Utlåtande, förnya mitt yrkande, att 1813 års instruetion må allenast blifva gällande, endast med tillägg att gransknings-rättighetcn må blifva tillämpad på lika sätt, som före i8a5 års revision ägt rum, hvarförutan ändamålet med Statsrevisioos-inrättningen förfelas, och ett behofligt stöd för det co.nslitutionella Statsskicket saknas; yrkande jag, så mycket mera, att den föreslagnc ilis true t io nen må förkastas, som de tillstyrkte ändringarne och tilläggen äro, dels olämplige, dels för - Den i5 Januarii f. m. {inledande, genom olika begrepp om meningar, till nya tvister, sorn man söker undanrödja, i afseende hvarpå jag får åberopa Herrarne von Hartmansdorff^ och Ekermans välgrundade reservationer, i hvilka jag i öfrigt hufvudsakligen instämmer, och får i synnerhet fästa uppmärksamheten å obehörigheten och olämpligheten af 12 §:s föreskrift, att en Ombudsman ifrån StatsContoret skulle vara berättigad att till Revisorernes protocoll meddela dem upplysningar, då han anser sådane erforderliga; af hvilken rättighet obehagliga, och med Revisorernes värdighet oförenliga, tvister möjligen kunde uppstå.
Denna föreskrift saknar ock all grund i 1812 års instruction, och hör, likasom 8 §., utgå, i den oförmodade händelse instruclionsförslaget skulle antagas; äfvensom jag anser införande.uti 18 §. af 90 §.
RegeringsFormen, i 1812 års instruetion icke åberopad, icke lämpligt, hälst förtydningsandan kunde ifrån denna §. möjligen hämta en tillämpning, sorn föranledde till inskränkning i den Grundlagsenliga gransknings- och yttrande-rätten, i synnerhet som man vid denna Riksdag erfarit, att denna §. stundom blifvit i Utskott i samma ändamål åberopad.
I sammanhang med detta ämne hade jag förmodat, att StatsUtskottet skulle meddela ett omdöme om lämpliga tider för blifvande revisioner.
Ehuru ett omdöme derom kan anses afvikande ifrån behörig ordning, torde min erfarenhet vid Statsrevisioner blifva en ursägt för ett för - Den 15 Ja n u a r i i f. m. tidigt yttrande, att nemligen jag anser nästan omöjligt, vid tillökning af mångfaldiga göromål, som under denna Riksdag hänskjutas till Revisorernes handläggning, att en revision fullständigt kan förrättas under den i Grundlagen föreskrefne tid af tre månader, om Revisionen blott hvartannat år förrättas; hvarföre jag anser en årlig revision nödvändig; hörande icke en utgift af några tusende Riksdaler hvartannat år anföras såsom hinder, emot hvad allmänna nyttan af årlig revision, i förening med angelägenheten af noggrannhet i revisionsarbetet, ovillkorligen påkallar, Då jag anhåller att desse anmärkningar blifva, jemte Utskottets förslag, till Utskottets Utlåtande remitterade, får jag dervid foga den önskan, att Utskottet ville benäget meddela upplysning, huru långt Utskottet sträckt dess granskningsåtgärder, så väl i afseende på ziftergranskningen, sorn Statsförvaltningen i allmänhet, samt när först infallande revision anses höra inträffa.
Grefve II örn j, Claes Fredrik^ anförde skrifteligen: Sedan Rikets Ständer, i följd af StatsUtskottets Utlåtande N:o 353, finna sig nödsakade att ingå i pröfning af ett förslag till ny Instruction för deras Revisorer, grundadt på en Kongl, proposition i ämnet, synes frågans särskildta ari, och anledningar - Den ij .1 annai 11 l'. m. ne lill dess väckande, påkalla en allvarlig granskning af förhållanden mellan de båda Stätsmagterna, som visserligen aldrig borde äga rum, men som måste uppkomma genom felaktiga stadganden till följe, må hända, af ömsesidigt missförstånd af Grundlagens anda och syftning, samt ett, till misstydning af lagens bokstaf ledande, maktinkräktningsbegär å ena sidan, jemte misskännande af Lagstiftarekallets värdighet å den andra.
Våra Grundlagars uppställning vittnar onekligen om den brådska och reaction i tänkesätt, hvarunder de författades, hvarföre åtskiliige stadganden, uteglömde i RegeringsFormen, blefvo senare intagne i Riksdagsordningen, meli understundom så redigerade, som skulle man velat öfverlåta åt den kommande tiden att antingen reda ut den intrasslade harfvan, eller ock att, med ett Alexanders svärd, göra all upplösning af problemet öfverflödig.
Stadgandet uti G8 §.
Riksdagsordningen om StatsRevisionen lärer hafva tillkommit, som en nödvändig följd af den 5-åriga budgeten, men man uraktlät år 1810 att utfärda den instruction för Revisorerne, som §:n omtalar.
Riksdag synes först rätta tidpunkten dertill varit inne; emedan det, under dåvarande förhållanden, var ganska lätt för Regeringen, alt taga initiativen äfven i den lagstiftning, somgrundlagsenligt tillkom Rikets Ständer allena.
Så - 154 Den 15 J a n 11 a r i i f. m, lunda utfärdades en instruction, sorn icke innehöll, hvad den ensamt borde, en enkel reglementarisk föreskrift för Piikets Ständers Pievisorer, utan äfven innefattade detaillebestämmelser för de förvaltande Verkens åligganden, hvaröfver Rikets Ständer icke äga någon grundlagsenlig rättighet att, utan Konungens samtycke, förordna.
Det var således nödigt att i underdånighet anhålla om Kongl. Maj:ts utfärdande af berörde instruction.
En underdånig anhållan förutsätter alltid möjligheten af ett nådigt vägrande; men Styrelsen synes för denna gång hafva varit fullt, belåten med grundsatsens uLtalande och ingen svårighet mot instructionens utfärdande förspordes.
Först sedan erfarenheten lärt, huru godtyckligt man, å Regeringens sida, trodde sig kunna förklara meningen af 68 §.