Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man derjemte besinnar den ofantligt stora trafiken på dessa vägar, hvilken är sådan, att, enl. anställd beräkning, under loppet af eli halft är 365^ hästar i medeltal dagligen forsslal varor oell personer å en vägsträcka från Malmö af ,5 mils, längd, hvilket häslanlal, utan fara för öfverdrift, kan höjas tiil 400, då man tillägger dem, som möjligtvis blifvit uteglömde, och deni, som begagnats nattetid, hvarunder ingen räkning egt ruin; sä skall man (inna en lätt förklarlig orsak, hvarföre Skånes, lill följd af sjelfva jordens beskaffenhet, dåliga vägar icke kunna vederbörligen underhållas.
Dertill kommer alt vintern i Skåne icke är likartad samma årstid i vära nordligare landskap, utan består hufvudsakligen af en regnperiod, hvarunder ailä farvägar tiplösas, och den snö, samt deraf följande före, hvaråt man här uppe har alt glädja sig, inträffar i Skåne ganska sällan, eller är då oftast mera menlig för transporterne än regnperioden.
Alla dessa förhållanden åstadkomma så stora hinder för k o mmn nika ti Oller ne i Skåne, att ingen annan provins i Sverige är dermed jcmnförlig.
Ännu en annan omständighet måste jag bedja Eder upmärksamma.
Den förändrade lagstiftning för bränvinstillverkning, sorn vid denna Riksdag blifvit beslutad, kommer att medföra stora olägenheter och förluster för allmogen i Skåne och en stor del af Småland, hvilka hittills i ganska vidsträckt skala idkat denna tillverkning, i anseende lill svårigheten alt i oförvandlad form utföra jordens produkter.
Det är nemi. naturligt, att allmogen i en trakt, hvars landsvägar äro dåliga och der inga konstgjorda kommunikationsanstalter finnas, skall hårdast drabbas af Den 23 September f. tn.
229 en omställning i bränvinslagstiflningen, hvilken nödgar denna allmoge ali uphöra med del hittills begagnade sältet all å stället förvandla sill öfverflöd af spannmål och poläter tili bränvin, sorn (ältare kan transporteras.
För bedömande! af frågans ekonomiska sida, lorde 'slutligen jemväl böra lagas i betraktande sannolikheten af att en ifrågasätt jernvägsanläggning skall komma att bära sig.
Härvid är alt bemärka, att Skåne är den tätast befolkade provins i hela Sverige, enär den hyser omkring 0,000 menuiskor pä qvadratmilen; att allmogen derstädes i allmänhet är välmående och således kan antagas komma att mera än dess vederlikar i andra provinser begagna sig af jernvägen; hvilket ger åtminstone mig all anledu. alt förmoda, del en jernväg i Skåne skulle/bära sig bättre än dylika vägar i någon annan del af landet, så att Staten, enl. ali sannolikhet, skulle blifva godtgjord för åtminstone en del af de å banan nedlagda kostnader.
Men det finnes ännu ett skäl, som jag anser mig icke böra uteglömma, nemi. den stora personal-trafiken, sorn, etil. min öfvertygelse, skulle komma all ega rum på denna jernväg.
Den Stockholms-bo eller innebyggare i del roedlersta Sverige, som nu för tiden företager en utrikes resa, nödgas antingen fara på ångbåt lill Stettin eller Lubeck eller ock kanalvägen till Götheborg och derifrån till Köpenhamn.
Den långa färden öfver ett ganska ofta stor migt haf medför i allmänhet obehagligheter för de flesta resande och jag tior derföre, att om en jernväg emellan Jönköping och södra kusten af Skåne blefve anlagd, sä skulle icke blott ett ovanligt stort antal af våra utrikes farande landsmän begagna sig af detta transportmedel, utan äfven en större mängd af ulläuduingar, än nu är förhållandet, besöka värt fädernesland.
Hvar och en af oss, som reser utrikes, påträffar personer, som förklara, alt de mycket gerna önska att besöka vårt, för sina naturskönheter beryktade fädernesland, men att svårigheten alt färdas inom landet, derifrån afbåller dera.
Jag tror, att om en jernväg emellan Skåne och Jönköping komme till stånd, så skulle vi få emottaga mycket flera besök af ulländningen, än som nu äga rum, och mycket penningar dymedelst införas i landet.
Jag anhåller nu ali få yttra några ord om de politiska skäl, som lala för denna bana.
Det är naturligt att Skåne, som f. n. genom sitt läge hålles i ett slags afsöndringstillslåod från det öfriga Sverige, står i en liflig förbindelse med Köpenhamn.
Det är dit landets innebyggare fara, då de vilja förlusta sig, göra större uphandlingar o. s. v. Daglig ångbåls-kommuuikation eger derföre rum emellan Malmö och Köpenhamn.
Jag tror det vara skäl att söka, visserligen icke afbryta eller minska denna ständiga beröring med Danmark, men deremot undvika ali skjuta ifrån sig hvarje tillfälle att sammanknyta våra sydligaste landskaps-förbindelser med hufvudstaden och det raedlersla Sverige — att, om jag så får uttrycka mig, draga deras sympatier ål detta håll — och detta syftemål vinnes bäst genom lättade och beqväma kommunikations- anstalter.
Dessutom är det kändt, att derest en jernväg blefve sträckt till Ystad, skulle ett bolag bilda sig för ombesörjande af en regulier ångbåts - 230
Den 23 September f. in - fart emellan nämnde stad och Stralsund, eller, under den korta lid af arel, då Strålsunds hamn är tillfrusen, Witthoff på ön Rugen.
Det är nemi. ett kändl förhållande, all Ystads hamn icke oftare ån hvart 3:dje eller 4:de år tillfryser, och detta under en ganska kort lid, så att man, örn eu jernbana sträcktes från det öfre landet ned till Ystad, hela året om hade en lätt förbindelse med kontinenten.
Man kan äfven med temlig säkerhet antaga, att om en jernbana sträcktes ifrån Malmö till Jönköping, skulle ganska snart en bibana till Ystad följa den förra i spåren oell vi således erhålla en vida lättare kommunikation med utlandet, än den nuvartde.
I militäriskt hänseende är äfven denna jernbana af ganska stor vigt.
Det är lätt insedt, huru vigtigt det vore alt sätta de södra delarne af landet i direkt beröring med Carlsborgs fästning, belägen vid Wettern och hnfvudpunkten för rikets central-försvar.
Lika lätt inse vi nödvändigheten af alt hastigt kunna sammandraga trupper från den ena delen af landet till den andra, örn vårt oberoende skulle hotas.
Man kan svara mig, att det just ur militärisk synpunkt är angelägnast alt medelst jernvåg sammanbinda rikets östra och vestra kust.
Jag erkänner vigten af denna anmärkt]., men ber alt få erinra, att då krigsoroligheternas period egentligen skulle infalla under den tid, då segelfarlen är öppen, kunde trupp-transporter från öster till vester eller tvertom ske på kanalen.
Deremot är det gifvet, att om våra trupper skola föras från medlersta delen af Sverige antingen till Skånska kirsten eller till Carlskronas försvar, eller ock trupper föras från dessa trakter upp till medlersta Sverige, så måste, under förutsättning, att fienden vore herre i sjön, dessa trupp-transporter ske landvågen, och då skulle behofvet af en jernväg emellan Skåne och Wetten) ganska märkbart låta känna sig.
Det finnes ännu ett militäriskt skäl, som icke torde vara utan vigt, nemi. att Landskrona hamn är den enda örlogshamnen på hela kuststräckan emellan Götheborg och Carlskrona, hvarföre det torde vara af vigt att sälta denna baran i hastig förbindelse med det inre af landet, hvilket skulle komma att ske genom den jernbana, jag föreslnuii. ° n Alerstar nu endast att betrakta saken ur billighets-synpunkt.
Då fråga är om inrättande af nya kommunikationsanstalter i ett land, bör raan otvifvelaktigt laga i betraktande förut befintliga dylika anstalter oell hvilka delar af landet, som äro mest i behof af förbättring i berörde hänseende.
Om vi nu genomgå alla våra provinser, så finna vi, att alla de
Norrländska landskapen ligga utmed hafvet och alt de genomskäras af floder, hvilka, närmare deras utlopp segelbara, för öfrigt äro åtminstone flottbara.
Vi hafva visserligen der 2:nc provinser, som äro i stort behof af förbättrade ' kommunikationsmedel, nemi.
Jemtland och Dalarne; men, hvad åtminstone det sednare landskapet beträffar, så bar StatsUtsk. i ett efterföljande Betänk, sökt att afhjelpa detta behof.
Öfvergå vi derefter till det medlersta Sverige, så finna vi, att Upland är pä 3:ne sidor omgifvet af Östersjön och Mälaren och alt den i hjerlat af provinsen inskjutande Mälare-vik, som förer till Upsala, i hög grad Den 23 September I m.
231 ökar lättheten af sjöledes varuforsling.
Westmanland gränsar i söder lill Mälaren och är till hela sin bredd genomskuret af Strömsholms kanal.
Södermanland, på 3:ne sidor omgifvet af Hjelmaren, Mälaren och hafvet, innesluter en mängd vattendrag, som dels äro, dels kunna blifva med hvarandra och med hafvet förenade.
Nerike stöter till Hjelmaren i öster, Wetlern i söder och, på föga afstånd, till Wenern i vester.
Hess vestliga bergverk äro redan genom kanaler och jernvägar satta i förbindelse med de stora vattenkommunikationerna; de nordliga blifva det snart genom Nora-Örebro-banan ; och kommer Köping-Hull-banan till stånd, blifver provinsen inom kort genomskuren af en jernvägs-slamlinie.
Wermland är genom sina stora vattendrag och genom de frikostiga bidrag, R.
St. vid många Riksdagar beviljat till smärre kanaler och jernvägar, satt i lätt förbindelse med den i söder angränsande Wenern.
De smala, långsträckta provinserna Dalsland och Bohuslän gränsa, den förra till Wenern och den sednare lill Nordsjön.
Östergöthland, omgifvet på den ena sidan af Wetlern, på den andra af Östersjön, med dess djupa, flere mil i landet inträngande vikar, Slätbaken och ÖYåvilien, är från öster lill vester genomskuret af Götha kanal, och erhåller snart, genom vid denna Riksdag fattade beslut, en båtled ifrån söder till norr genom de vattendrag, som ifrån Wimmerby-lrakten föra ända lill närheten af Linköping.
Westergötlands nordligare del omslutes af Wenern och Wetlern samt genomskäres af Götha kanal.
Deremot erkänner jag fullkomligt, att den södra delen af sistnämnde landskap är vanlottad uti ifrågavaride hänseende.
Denna Westergötlands södra del och i allmänhet hela södra delen af Sverige äro just de provinser, som alldeles sakna konstgjorda kommunikationsmedel.
Derföre, om kommunikationer skulle inrättas endast ur billighets-synpunkt, så lärer det vara obestridligt, att sistberörde del af landet i främsta rummet borde deraf komma i åtanka.
Jag har redan vid flera föreg:de tillfällen yttrat min åsigt vara, att då man icke kan göra allt på en gång, utan måste börja med hvad man anser angeläguast, bör man i första rummet vara betänkt uppå, alt sammanbinda våra inre stora vatten-bäcken dels med hvarandra och dels med hafvet.
Detta skulle ske genom den jernvägslinie, jag förordar, och våra stora insjöar i midten af Sverige, hvilka redan äro genom kanaler sammanbundna med Östersjön och Nordsjön, skulle derigenom sättas i förening jemväl med den sydliga delen af förstnämnde haf.
Jag har måhända varit nog vidlyftig och tröttat R. o. Adis tålamod, Dmen jag har ansett min pligt ovilkorligen fordra ett öppet uttalande af alla de skäl, som förefinnas i afseende å en jemvägsslräckning emellan Skåne och Wetlern.
Jag har icke dermed haft för afsigt, att söka väcka afvoghet emot andra jernvägs-sträckningar, och derest R.
St. anse sig böra gifva företrädet åt en annan sträckning, skall jag underkasta mig deras beslut.
Jag har fullgjort min pligt, i det jag fört talan för de landskap, som för det närvaride aldeles sakna lätta kommunikationsmedel och derföre torde ega ett billigt anspråk uppå att underhjelpas i delta hänseende.
Jag slutar med att uttrycka den önskan, att denna punkt måtte återremitteras, på 232 Den 23 September f. m. det alt Slatsölsk. mål te få tillfälle att taga saken i förnyadt öfvervägande.
Då jag hört 2:ne af Konungens Rådgifvare yttra stora betänkligheter emot förslaget, att ställa en viss summa (ill K.
M:s disposition att användas till den jernvägs-slräekning han funné lämpligast, sä är det troligt, att detta förslag icke här får någon framgång.
Jag för min del hade trott, alt skiljandet af den stora stridsfrågan hort och kunnat till K.
M. öfverlämnäs.
Jag tror, all K.
M. är den, som från sin höga ståndpunkt lättast och säkrast kan afgöra hvad Rikets väl klöfver, och anser derföre, att om de båda mot hvarandra kämpande partierna lade frågan i K.
M:s händer, så kunde en hvar känna sig trygg i vissheten om all del beslut, som komme att fattas, blefve del för Riket mest gagnande.
Vill man heldre dela anslaget emellan de båda jernvägslinierna, så kan och bör jag icke hafva något alt deremot invända.
Jag slutar med att bedja de Hrr, som egentligen förorda den andra jernvägs-slräckningen, icke missförstå mill uplrädande, föranledi endast och allenast af medvetandet om billigheten och rättvisan af den sak, jag förfäktar.
Tryggad af della medvetande, öfverlemna!' jag frågan till de båda statsmakternas afgörande och begagnar delta tillfälle för att uttrycka den förhoppning, all, sedan R. o. Ad., såsom jag förmodar, återremitterat dessa punkter och öfvergåtl till behandlingen af SlatsUtskrs Betänk.
JYs 274, Ståndet dervid måtte visa den opartiskhet och den välvilja, att jemväl lill Ulsk. återförvisa det i nämnde Betänk, förekommande ullål. i afseende ä den Skånska jernbanan, på det att Utsk.„ vid hela jern vägs-frågans förnyade behandling, mätte kunna betrakta densamma i dess helhet, ulan att bindas genom något af R.
St. förut fatladt beslut.
Hr Gr. o. Landtm, lillkänoagaf, att anslag blifvit ulfärdadl lill fortsättande af plenum kl. G e. m.
Dä de ledamöter, som här yttrat sig, talat för återremiss af deu 6:le punkten, torde det vara öfverflödigt för dem, som redan vid diskussionens början påyrkade denna åtgärd, att vara särdeles vidlyftiga under ilen nu pågående öfverläggningen. ålen då man framställt sådana yrkanden, alt, om de, vid frågans förnyade behandling i Slatsölsk., vunne afseende, hela frågan skulle löpa fara att sönderbrytas, anser jag mig skyldig att, så godt jag förmår, söka gendrifva alla yrkanden af denna halt.
Jag har redan i ett föreg:de anförande sökt utveckla de skäl, pä grund hvaraf jag ansåg, att R.
St. vid denna Riksdag borde inskränka sig till alt anslå en summa af 5 milhr till anläggande af en jernväg, med Götheborg tili utgångspunkt och derifrån sträckande sig i den riktning, K.
M. funne tjenligast.
Delta förslag har till en del blifvit understödi af åtskilliga talare, men de serskilda förslag, sorn derjemte af dem framställts, torde icke, enl. min åsigt, böra godkännas.
Så t. ex. har Gr.
Mörner föreslagit, att R.
St. måtte bevilja en summa af 5 milhr till fortsättning af en jernväg emellan Götheborg oell Stockholm.
Jag tror, att om ett sådant förslag antoges, vore det liktydigt med ett bifall lill K.
M:s förslag örn fortsättning af Köpiog-Hult-banan, ty när beslutet innehåller
( Den 23 September f. fii. 233 ordet fortsättning, så lillkännagifves dermed, all något redan linnes, och då SlatsUlsk. af skäl, jag förtil utvecklat, ansett sig höra afstyrka fortsättningen af en jernbana, livars fullbordande icke ens af bolaget ännu är beslutadt, anser jag mig böra hemställa lill Gr.
Mörner, huruvida iian icke skulle finna lämpligt alt förändra sitt förslag sålunda, att det, med uteslutande af ordet fortsättning, innefattade ett tillstyrkande af 5 milhr till en jernbana emellan Stockholm och Götheborg.
Sprengtporten har föreslagit, att R.
St. skulle bevilja medel (ill anläggande af jern banor såväl från Malmö till Jönköping som ock från Götheborg till någon punkt i Wester göthland; och har summan blifvit föreslagen lill 5 milla-, hvaraf 3 skulle tillfalla den förra och 2 den 'sednare banan.
Den värde Frilän har likväl icke utvecklat de skäl, hvarpå en sådan anslagets fördelning grundade sig, roen det synes såsom skuilo han gifva företräde åt den södra banan framför den vestra.
Jag hyser en mot satt mening och skall äfven framlägga skäl för densamma.
En jernväg, förenande Malmö roed Jönköping, skulle, på sätt den siste värde talaren utförligt utvecklat, bereda fördelar för Skåne och Småland.
Hufvudskälet, hvarföre
Småland företrädesvis borde hugnas med jernvägsanläggning, var alt det var ett fattigt land och i stort behof al lättade kommunikationer.
Del är sanni, att en jernvägsanläggning är en af de mäktigaste häfstänger för att lyfta ett fattigt landskap till större odling och välmåga, men icke är jernvägen allena en sådan trollstaf, som förvandlar klippan till guld klimp, så att detta enda nakna skäl icke förmår upväga de skäl, som lala för en jernväg, genomskärande Weslergöthlands odlade och sädesrika slättbygd och det medlersta Sveriges rika malmfält.
Del andra skälet, som skulle lala för Småtand, vnr, att det i en framtid skulle löna sig att utdika dess myror och träsk, samt up odia dem lili åker, såvida en jernväg underlättade utförseln af landskapets jordbruksalster; men att, då det är fråga all gifva impulsen åt eli nytt kommunikationssystem i vårt land, i främsta rummet inrätta delta nya kommunikationsmedel i en provins, som först i en måhända aflägsen framtid deraf skulle draga hufvudsaklig nytta, detta vore, i sanning, att, såsom man säger, börja i bakvänd ordning.
Om vi vilja söka bereda verklighet ål den förhoppning, att ett jeruvägsnät skall komma alt utgrena sig öfver hela landet, så böra vi icke göra början med en jernbana, som först i framliden skall medföra sin egentliga nytta, utah nutidens behof bör afses, ty den nu lefvande generationen är ovedersägligen den,, som kommer att draga största tungan af kostnaden för dessa anläggningar, och elt företag, som icke snart visar sig medföra en välgörande verkan, manar icke till efterföljd.
Förbises denna vigtiga sanning, och anlägges en jernväg, för att i framtiden uphjelpa en fattig provins, och icke för att tillskynda sjelfva hjertat af landet en snart märkbar fördel, så tror jag, att vi gifva jernvägshatarne vapen i händcrne, så alt de, när man finner, att det nya företaget icke alls bär sig, komma att uphäfva elt högt skri och åberopa de ras städse yttrade åsigt, att jernvägar icke äro tjenliga för Sverige.
Anlägga vi deremot den första jernbanan i en fruktbar 234 Den 23 September f. m. nejd, med rika källor till naturprodukters frambringande, hvilken nejd är närbelägen rikets förnämsta handelsstad, så att dess produkter för en billig transportkostnad kunna utbringas på verldsmarknaden, skall företaget' ulan tvifvel snart bära välsignelserika frukter och ropet emot dess olämplighet snart tystna.
Man har vidare sagt, att en jernvägsanläggning i Småland skulle höja egendomsvärdet derstädes och att fördelen af en jern bana i denna riktning derigenom skulle visa sig.
Della är en sanning, men denna sanning bevisar ingenting positifl.
På samma sätt höjes en egendoms värde derigenom att en landsväg anlägges invid densamma.
Att höja egendomsvärdet i Småland kan väl aldrig åberopas såsom eli skäl, hvarföre en jernväg företrädesvis der bör anläggas!
Den egentliga fördelen skulle då egentligen tillskynda Skäne.
Om vi kasta en' blick på kartan, så se vi, att denna provins på 3:ne sidor kringflytas af hafvet.
Skånes medelbredd är circa 8 mil, då deremot Westergölhlands medelbredd är nära 16 mil, således ungefärligen dubbelt så mycket som Skånes.
Detta mätte väl mera än allt annat visa, att Skåne är af naturen särdeles väl gynnadt, äfven i afseende pä lätta kommunikationer.
Då dertill kommer, att Skåne är ett slättland, hvilket i och för sig medför lättare transport, än ett högland, sä torde skälet, hvarföre Skäne ur billighelssynpunkl framför hvarje annan provins i Sverige skulle förses med jernvägar, förfalla.
Billigheten skulle grunda sig derpå, alt Skåne har så dåliga landsvägar.
Må Skåne förbättra sina vägar!
Skåne är landets rikaste provins och billigheten torde icke fordra, att det öfriga fattigare landel skattar lill Skåne, för att delta landskap först af alla må komma i åtnjutande af ett fortskaffningsmedel, som ytterligare skulle förhöja dess rikedom.
Dessutom har Skåne redan fått en ganska betydlig del af de 500,000 R:dr, hvilka vid sednaste riksdag af R.
St. lill vägförbällringar, beviljades.
För en lilen vägsträckning ifrån Malmö inåt laudel hafva icke mindre än 200,000
R:dr blifvit anvisade.
Allt detta, i förening med hvad jag förut haft äran andraga, utgör åtminstone för mig ett tillräckligt skäl för den åsigt, alt, vid frågan om jernvägsanläggningar i Sverige, Skåne icke bör i främsta rummet komma i åtanka.
Med kännedom af denna min åsigt torde R. o. Ad. äfven finna, att jag mäste hysa stora betänkligheter emot Frih.
Sprengtporten förslag, hvilket Uppenbarligen gynnar Skåne.
Om den värde
Frih. upgjort en motsatt fördelning af de föreslagna 5 miliam så att Slockholm-Gölheborgs-linien fått 3 och Malmö-Jönköpingslinien 2, så hade Frih. derigenom erkänt, att den förra linien är den för landel vigligaste.
Men äfven om vi lemna fördelningen å sidö, tror jag, alt sjelfva förslaget innebär ett afklippande af hela frågan om understöd till införande af jernvägar i riket.
Eller kan man på allvar hysa den åsigt, att det skulle vara möjligt för Sverige all på samma gång börja jernvägsanläggningar vid Malmö, vid Götheborg och möjligen äfven vid Stockholm, samt att de påbörjade banorna samtidigt utföra?
Skulle icke den gifna följden
Den 23 September f. m. 235 af detta sätt att förena de olika intressena blifva, att landet genom öfveransträngningar utmattades, att missnöje upstod emot hela förelaget och föranledde dertill, att landets representanter vid en kommande riksdag funno sig föranlåtna ali vägra anslag till arbetets fortsättande.
Det rättaste mätte väl vara, att man för sig gör klart hvarest den jernbana, som för landet medför den största nytta, bör framgå och sedan beviljar anslag dertill.
Genomföres detta företag lyckligt och väl, så kan man vara förvissad om, att det kommer att efterföljas af andra jernvägs-arbelen och då har saken fått sin naturliga gång.
En talare, Hr Gripenstedt, har yttrat, att R.
St., vid afgörande af en så vigtig fråga, som den nu förevartde, borde bestämma sig icke allenast för jernbanans ena ändpunkt, utan äfven för dess andra, dervid Hr Gripenstedt, till min tillfredsställelse, medgifvit, att Götheborg vöre riktigt vald till banans ena ändpunkt.
Huruvida banan derifrån borde sträcka sig åt Jönköping eller åt den del af landet, som skiljer Wenern och Weltern, har Hr Gripenstedt lemnat oafgjordt och önskat alt R.
St. deröfver måtte fälla ett bestämdt omdöme.
Jag skulle dela denna åsigt, så vida fullständiga undersökningar öfver dessa sträckningar vore gjorda, men då detta icke är fallet, enär de undersökningar, som åro på enskild bekostnad verkställda, icke undergått någon egentlig granskning, samt det af Chefen för Topografiska korpsen upgjorda utkast öfver jernvägs-stamlinierna i riket endast innefattar sjelfva grutaddragen för desamma, anser jag R.
St. sakna tillräcklig ledning för sitt omdöme, då frågan gäller att bestämma banans båda ändpunkter.
Hvad vi nu endast och allenast hafva klart, är, enligt min åsigt, att då landels rörelse drager sig vesterut öfver Götheborg, bör äfven den första jernbanan hafva denna stad till ändpunkt.
Hr von Troil har visserligen genom en geografisk blick på läget af Sveriges provinser sökt att ådagalägga, att billighetsskäl talade för Skånes understödjande medelst jernvägs-anläggning i främsta rummet, men om jag rätt upfaltat hans yttrande, så var äfven han af den åsigt, att man icke borde splittra sina krafter, utan först söka få en jernväg fullbordad, innan man började med en annan.
Då han ansett, att Skånska jernvägen vöre den, som företrädesvis borde ifrågakomma, så torde de skål, hvarpå han slödt sin åsigt, böra undergå någon granskning, innan de lemnäs åsido.
Så t. ex. har han yttrat, alt om man kastar blicken på Skåne och jemför dess vattenkommunikationer med andra provinsers, så skall man ljusligen finna, huru vanlottadt i detta hänseende Skåne är.
Jag ber då i min ordning
Hr von Troil kasta en blick på kartan, dervid han utan tvifvel skall finna, alt, om han tänker sig en linie, dragen midt igenom Skåne, ingen punkt på denna är mera än ungefär 5 mil aflägsen från kusten.
Jag tror, alt om Hr von Troil updrager sådana linier i flera andra rikets landskap, skall han finna dem vara, icke allenast 5, utan äfven 10 mil aflägsnare från gemenskap med vatten, vare sig haf, eller större, genom kanaler med hafvet sammanbundna sjöar.
Detta gäller icke allenast öm Westergöthland och Småland, utan äfven om 236 Den 23 Sep tem ber f. m. södra delen al Öslergölliland och Westmanland, med undanlag af den smala remsa, som ligger vid Mälaren.
Idella gäller om Uplands norra del och större delen af Norrland, hvars kommunikationsmedel Hr von Troil nog högt upskaltat, dä han ansell, ali alla dess Höder skulle vara Ijenliga kommunikationsmedel.