Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
SpsciellL anser jag dem ej kunna blifwa, och förmodar, atester desse zme lckwcker och Allmänna Lagen allt kan bedömmas.
Konungens i Regeringsformen förbehallne rätt at besluta i LommLiMo -
Mål anser jag såsom et hinder för mig, at kunna instämma med Herr Lagmannen von kilaus>volik, angående de af honom projeckeraäe steg til en anfallen orts förswar, och jag fruktår äfwen, ar xroMst kunde stundom blifwa vwerkstalligt.
^ -Z88 Den 8 Mars.
Angäende ersättning för den stada Jnnewänarne i et af Fienden angripit
Land kan tima, derom ar jag af lika tanka med den Ucstoctets Beredning yttrat." Hwad Herr Hs8e880ten angäende Jnnewänarnes frihet at efter eger wal sätta sig til motwärn eller icke, uri i:sta ynrat, blef afUtstoc tets fleste Ledamöter bifallit, at tilläggas uti Betänkandet; men Herr ?roko880ren Oockor VVäkIiNj Herr Prosten samt Herr ^sxessoren tlin önstade, ät någor tillagg häraf e) mätte göras.
Beträffande 2:dra ?uncken eller stadgandet om strafflöshet för åtlydnad af Inkräktarens befallningar eller aflaggande af en med mäld fordrad TroHers-Ed, instämde Utstottets pluralitet likaledes med Herr Hgzessoren von Lckantr/s ranka, med tillägg af följande ord: sedan föreställningar deremot färgäfwes blifwit gjorde; men de irenne Herrar Ledamöter, hwilka i anseende til i:sta buncken warit af sarstild mening, wille jemwäl at andra kuncten icke stulle tilläggas, utan Beredningens Utlärande i allo förblifwa oförändradr.
Herr Hsse^oren
Von 8ck>3Ntr bortgeck derefter, och Tredje
LmEsn företogs til stärstädande; hwarwid atstillige olika meningar upstodo, i sa matto, at en del Ledamöter funno Embetsman wiv
Fiendens infall wara owilkorligen förpligtade at bibehålla deras tjenster, fä lange nagra förradista gerningar emot Fäderneslandet icke af Fienden bestämdt päbjudas; en annan del, lika med Herr Lagmannen von t-lLusrvollL ffrifteliga yttrande af den Den 8 Mars. z89 den 2:dra November sistlidet är, trodde det böra fä pä Embetsmannens bepröfwande ankomma, at sä wida Fienden icke stiller dem fran deras innehafwande Embeten och fenster, fortfara med deras besättning; och annu andre
Ledamöter ansago någor bestämdt stadgande härom icke böra göras , utan Beredningens Förslag allena följas; anförandes under öfwerlaggningcn härom Herr Presidenten m. rn.
Grefwe oyllenborZ:
"För min del får jag åberopa, hwad af mig til sista kWm-protOLoliet rörande denna omständighet är anfördt,och sä framt UcstoltelS ple»-rlttet ej bifaller min mening, at Embets- och Tjensteman stola utan inwändning fortfara med tjensternes utöflting, sä begär jag at desa mina tankar mätte ätfölja Lxpeclirionen cil Riks-Standen; jag anser nemligen jemnförligt bättre, ar Landers Embetsman, som aga ömhet för Folket och kännedom af Lagarne, bibehålla sina Embeten, hwarigenom de kunna wara i tilfalle at emot Inkräktarens wäldsmagt nägorlunda stydda Jnnewänarne uti deras lagliga rättigheter, an det tilstand stulle wara, da Folker, öfwergifwit afsina wanliga Styresmän, stulle öfwerlemnas ät de oberäknelige och grufliga följderne af en grym Fiendes wilda nycker, uran ac fä njuta det minsta stydd af Lagen, för hwars helgd icke någon ansedd Medborgare stuteligen längre kunde ifra.
Det blifwer således min oryggeliga öfwertygelse, at andre ursagler för Embetsmans nedläggande af Embecet wid Fiendens infall icke kunna antagas, än antingen den, ar Fienden sjelf stiljer dem derifrän, eller ock at de nödgas med Man uphöra derföre, at Fienden för desi utöfning påbjuder sädane stridige befallningar, at Embetsmännen, utan at begä hög mals - Z9o Den 8 Mars. mälsbrott eller öfverträda Ed och samwetspligt, omöjligen kunna dem efterkomma".
Herr Secr^temrLn Friherre VVräuZe! instämde häruti.
Herr Borgmästaren L-ncbm-m trodde det nägon bestämd föreffrift i detta hänseende nu i förtid,, icke borde af Lagcklkssottet förestås; utan symes det böra pä Kongl.
Majtts för farffildte fall afgifwande Nädiga Inslruäkioner böra ankomma, huruwida en Embetsman kunde anses berättigad, at wid Fiendes påträngande nedlägga sin Tjenstebefattning eller icke.
Herr Borgmästaren beklagade wäl en Embetsman, som wid Fiendens infall saknade bestämdt rättesnöre för sina åtgärder, men han fann. bet nu icke wara sig kilständigt, at inga uti uägtst lletaillersät Utlåtande häröfver.
Herr DoÄor 'VV^bliii och Herr ^88688oren 8jnclin yrkade Betänkandets oförändrade bibehållande.
Riksdagsmannen petter förenade sig med hwad H^r Lagman blnusvvolk piojcekvist.
Herr DoÄor 8tt-rrk hemställde, om icke Tredje punäsn storde göras lika sa wilkorlig som Första kunLtsn af Herr ^88L8S0rei> von 8cb2Mr,'8 anförande, sä at en Embetsman följagkeligen icke kunde efterär tiltalas, antingen han af fruktan för Fienden nedlagt ljensten eller icke.
Herr Prosten Hhl8tecf förenade sig dermed sä Mycket häldre, som han inst ansäg detta wara Betänkandets afsigt; Men Herr Prosten yrkade, ak nägon ändring deruti icke mätte göras.
Herr Den 8 Mars. 55>r Herr Stats-8ec> eter arén lannerstjerna och Herr Borgmästaren immcjvist upkommo.
Herr Baron och Ordföranden proponera bifall til 6 H. uti Herr Lagmannen von llauswoliks ofwannamnde striftetiga anförande.
Beswarades med Ja och Mej, hwarjemte votering ästades; af sadan anledning gjorde Herr Ordföranden följande proposition:
Den som bifaller Andra Beredningens Betänkande, sa at
Uti lexp<-siicionen ej bör tilstyrkas någon bestämd föreskrift för Embetsmän, antingen De tvid siendtelig invasion stola nedlägga deras tjensier, eller icke, strifwer Ja.
Den det ej bifaller, strifwer Mej. Winner Nej, sa kommer 6 H. af Herr Lagman von riiausvvoltls LiÄamen, ut ordagrant Uti Ucstottets Lxxeättion intagas. Utstottet antog wal denna proposition; men Herr Stats-8ecreteraren lannerstjerna reserverg^C för sin del, at i händelse Mej winner, sa wore Herr Stats-8ecreterarens mening icke dest mindre den, ac i fragawarande Embetsmän ingalunda, sä framt icke Flenden befaller dem, at begå förräderi eller stiljer dem fran Tjensterne, maga under någon annan förewändl.ing, af htvad namn som hälst, afhälla sig fran Tjenstgöring tvid Fiendes infall.
Af samma tanka wörö Herr kresirlenten Grefwe Lilienborg, i likhet med htvad han förut yttrat, samt Herr Friherre vrangel.
Voteringen företogs härefter med flutna sedlar, wid hwilkas öppnande fanns, at inom Bonde-Stan det - Z§r Den 8 Mars. det blifwit kemnade 4 och I Me); inom Borr gare-Ständet Z Ja, 2 Mej; inom Prasce-Srandet 5 Ja, samt inom Ridderstaper och Adeln 6
Mej; och som Ja följagteligen wunnit, sa stulle något bestämdt stadgande om Embetsmäus sörhät» lande icke blifwa uri Betänkandet infördt.
Widkommande fluteligen 4:de kunden af Herr. ^88essoren von 8Lb:uU2 8 votum; sa stulle i öfwer» ensstämmelse dermed Betänkandet blifwa oförän» dradt; och komme detsamma icke heller ar undergå nägon annan rättelse, än i hwad som angar i och A ?unac-rne
Uti nyftnämnde votum, hwilka jemlikt Utskottets Beslut stola Uti lkxpLäitjonen tilläggas.
Herr Lagmannen von l^ausrvolss begärde, at sä wäl hans lvl^morjA. som Förslag til Urstotters utlärande matte bifogas
Betänkandet och ril sämre» lige kuLxEckivL Sländen afga; härril samtyckte Utstöttet- Or Lx krorocollo soli. käolmkerZLon.
Utkast til swar och Betänkande, i anledning af der urås undertecknad lil Högloft, Ridderstapets och Adelns krococoll den 4:de Ocrober 1329 ingift ne och derifrån til Lag-Utstottet remittsrLcle vick»- msn eller ^lemcrrAl, hwarutinnan uppå andragne stäk hemställes, det matte utfärdas ril allmän och enstild efterrättelse en Lagförklaring och klemen» te, som bestämmer i;o.
Hus Den 8 Mars. Z 9z r:o. Huruledes Znnewanarne i det Land, som af Fiende warder anfallit, i allmänhet böra förhälla sig, nemligen huruwida de böra sätta sig til motwarn, om an de arv obewapnade och finna deras wanmagr ar hindra der Landers inkräktning, eller om de i detta sednare fall kunna, utan initztydning, answar och förföljelse, för det de passivt handlat, tåligt underkasta sig öfwermagten, för at undwika de ryfliga upträden och vmenffligheter, hwilka, enligt alt krigsbruk aro wanlige följder, e» när Folket reser sig i matza och warder besegradt. 2:0. Hwad der Folk har synnerligast at iagttaga, som bo ä en af Fiende occuperacl Landsträcka, huruwida de böra efterkomma Fiendens päbud med eiler utan undantag, eller lemna detze utan hörsamhet, om an derigenom deras lif och egendom blottställas för mitzhandling af Fienden, som med swärdet i ena handen och eldbranden i den andra har magt och utwag, at satta sina befallningar i werkställighet. Zw, Huruledes
Embttsmän i et salunda inkräkradt Land wifligast böra förhalla sig, och huruwida de mäste nedlägga deras Bensteebefattning eller dermed fortfara m. m. __ och 4w.Hwad i sadane fall, som omrördt ar, bör såsom brott anses, och huruledes desse förbrytelser efter deras olika art af grofhet böra bedömmas och bestraffas.
Afwensom uti kotemorialet blifwit flmeligen hemstäldt, at något mätte stadgas i allmänhet om ersättning för sadane Medborgare, hwilkaö egendom, utan at de sjelfwe gifwit dertil an - Z94 Den 8 Mars. anledning, warder til större eller mindre del stöflad eller stadad af fiende; och om sattet huruledes en sadan förlust rätteligen bör bedömmas och ersättningen derföre beräknas och urgifwas.
Ett ämne af den wigt, widstrackta omfattning och synnerliga granlagenhet, som ifragawarande, sa framt det stall fullständigt utredas ock utarbetas, fordrar mera tid, kunstapcr och etfarenher, an åtminstone jag ager; men Högloft.
LagUtstottets mig wisade förtroende fordrar dock, at jag, som deruti pakallat Högloft.
Riksens Ständers upmärksamhet, yttrar mine tankar, hwilka, ehuru manga brister derwid kunna uptäckas, likwäl torde leda til någon hjelpreda för uplyftare Medborgare wid sammansättningen af den Lag och Det keAlemem?
jag päyrkar af karlek för ett alffadt fosterland, af nit och trohet för min lagkrönta Konung, och af deltagande kansta för de Medborgare, hwilka genom oförutsedde händelser och fiendens framträngande kunna blifwa försatte i förlägenhet och ^villrådighet om aliggande pligter.
At denna Lag eller Retz-lemsMe är högst nöd» wandig, har jag redan sökt wisa och med anförda exempel styrka uti ^Wmoiiglet.
Erfarenheten, som fa af ost wid detta Riksmöte lara sakna, är ock talande för denna sak.
Och da wi öfwerlefwat den stidepunkt, hwarunder Medborgare .med renaste upsat i deras behandlings- fatt blifwit mitzkände, beryktade och oblidt bedömde; hwarunder loftal blifwit hällne och ärestod anbefald at upresas öfwer bragder, hwilka sedermera blifwit afmalade med swartaste färgor; hwarunder folket den ena Den 8 Mars. 395 ena gängen upmanas ar följa dylika hieltedatcr, och den andra gången ater genom upläste^ Kungörelser wärnäs, ar icke laka förleda sig ti! sadane nytråden, emedan stillnad wore emellan en bewärad Landstorm, som anses för Landets stridsfolk, under Fäderneslandets och Lagarnes skydd, och bewapnade Bönder, som af egir bewäg, egen kitslighet, utan Ofwerhetens befallning, angripa fiendens ckrouppei-, och således böra betraktas såsom lömste Symtröfware (wid Swensta Befälhafwarens pa Aland den 2 Martil 1809 Utfärdade och a Predikstolarne derstädes upläste Kungörelse); hwarunder Allmänna
Ddningarne och häfdcrne uplysa ost om det olika behandlingssätt , som uröfwas emot folk, som reser sig i massa, och warder vfwerwunnit, och emot besegrade leZulier.-r ck roupper, hwartil kommer den förlägenhet och willradighet, huruledes man rätteligen bör förhalla sig, deruti hwar och en inciivlclu mäste stadna, enär man af Fiende anfalles, och derwid kastar en forskande blick pa framfarna händelsers olika bedömande; och det tilfälle, som genom en sadan twetydig tolkning ar öppet lemnadt för den illasinnade, at blottställa äfwen nitiste Medborgare för tilta!, förföljelse eller wanrygte, ehwad beslut derwid an fattas ma; sa lärer ock icke någon finnas, som motsäger den sanning, at fa Lagar arv mera oumgängelige, än de af mig äskade, och som icke lika med mig inser nyttan af ett stadgande, som i nödens och bekymrets ögonblick kan wara en säker ledare, samt ett wärn och skydd emot de cadcksi-, hwilka ej sällan hitkils warit beklagliga följder af fiendtliga invI8>oner, oftast Utan urskiljning af upsatet hos örn, som haft tilfälle armanda bemödande för allmänt - Z96 Den 8 Mare. mant gagn och basta.
En sadan Lag är wäl swar, dock icke omöjlig at sammanfatta, ehnru öfwermagtens bud lagga oöfwerwinneriiga hinder i wägen för efterlefnad qf gifne befallningar frän den Luccombc-rLNLlo; men da Konung och Fädernesland hafwa wiste anspråk sig förbchallne, mäste desse fordringar stadias, och Lagstiftaren förestrifwa sätter at dem fullgöra, likwal med billigt afseende ä möjligheten til werkstallighet; och denna sista regel blir ock den förnämsta grund', hwara omförmaldte
Lag bör uprattas, sä wida den stall tjena ril efterlefnad och blifwa anwandbar.
Fräga kan icke wid detta tilfälle wara, at widröra förswars-anstalterne i Riket och de repliera, eller irreguliera 1'rouppers förhällningssätt under krigstider.
— Sadanc alt hanföres til Lomni!!nc!o-mal, hwilka, enligt i; tz. af wär nyligen antagna Regerings-Form, blifwit öfwerlemnade at Konungen, at sjelf i Nader afgöra och bestämma; Och den fom icke fullgör Konungens bud och befallningar, har sitt straff stadgadt uri redan för detta urkomne Lagar och Författningar.
Hwadan ock uri Memorialet icke nämnes derom, uran angående den Landsträcka, hwarest Förfwars-anstalrer antingen icke blifwic widtagne, eller ock befinnas orilräckelige, at hindra en framträngande fiende; och huruledes folket mäste förhalla sig sedan samma Land af fiende blifwit inkräktadt.
Ar L allmänhet befalla och fordra folkets resning i.
Massa wid fiendens framtagande, eller ett genstrafwigt wägrande af lydnad för öfwermagtens bud, wore lika wädeligt och oklokt, som at stadga Den 8 Mars. Z97 stadga städse tåligt afbidande af det öde Segerwinnaren behagar förestrifwa, och hörsamhet i allt emot deras Beherrstare, eller förestrifwa, at en IVoupp aldrig stall wika för sin fiende, eller förordna, huru en i sjönöd warande seglare och den hwarS egendom af wädeld hemsökes, oundwikeligt mäste förhälla sig; emedan händelser och tilfälligherer aro olika, och ofrast tjenar ril rättesnöre endast den regel Naturens Lag liiQerrri-, al söka rädda hwad man kan, och reUucei-L följderne af den hotande faran til de minst känbara, eller at undergä ett mindre misiöde, för at undwika ett swärare.
— I aila desse fall gifwas säleves undantag, hwilka icke^kunna af Lagstiftaren pa förhand bestämmas.
Ar fiendens styrka icke större, än at den kan af folker fördrifwas, eller om en synbar wada för den öfrige delen af Fäderneslandet genom motstånd kan afböjas, mäste alla försök widtagas til winnande af ett sa hälsosamt andamäl; detta är ett anspråk, hwartil den sanna Swensta äran och Samhället har högsta rätt; —. kan deremot i detta fall nägor af hufwudsakelig nytta icke Uträttas, fordrar äter menstligheten, ac icke blottställa folket och landet för rysliga uprräden af mord och brand, ty hwarken Jnnewänare i bet Land, som af Fiende intages, eller Fäderneslandet draga någon fördel deraf, om de förre under deras wanmagt genom öfwerdädigt upföranbe och ett oriktigt begrep om sann nit och trohet nedkalla öfwermagtens hämnd och blifwa Zeffer för plundring och Landets ödelagggande— Andamäletmed Samhällslefnad är allmänt wäl, allmänt stybb; och hwarje Samhälls Ledamots förbindelse ar efter yttersta förmåga bidraga bertil; men da detta ändamål ej kan win - 393 Dm 8 Mars. winnås, om an enffildte Medborgare göra uppoffring af lif och egendom, lärer ock rimligen icke kunna fordras onödigtwis en sadan uppoffring, oersättlig för den lidande, och jcmwäl af ffadelig inflytelse för Samhället.
Alla Rikens Historier nplyfa ock derom, at äfwen under den största wada Regenterne dock af nämnde orsak sökt nndwika upbudning af folkmassor, och enär sadant likwal fkedc, hwad dermed blifwit uträtradc och foljderne deraf.
— Det lärer derföre wara lämpeligast,. at, enär allmän
Lag i detta fall icke kan gifwas, lata ankomma pa Konungens första
Man i den Orr, som af fiende anfalles, at enar tilräckelige förswarsanstalrer icke blifwit förur widtagne, i samråd med närmast boende Embecsmän och andre redelige Medborgare öfwerlägga om det bestut, ssni bör efter förefallande omständigheter widragas; och ar han, jemte Lonsei!lLU8 Ledamöter sedermera, såsom angående Oommenck-mwr a belägrade fästningar ar stadgadt,^ warda Konungen answarige, om de antingen af feghet tillåtit Fienden intrade, hwilket de^ kunnat och bordt förekomma, eller af öfwerdad wagat ett motstånd, hwars olyckliga utgång och följder de kunnat förutse och wanta sig.
Sedan ett land blifwit inkraktadt, kan, afde stal jag redan haft äran wördfammeiigen anföra, aldrig något answar alaggas Jnnewanarne derstädes, hwilka arlyda befallningar fran Segerwinnarensom äger militainik Magt, at^ utkrafwa werkställigher af defi bud och rsgui8itior>er; men Konungen och Fäderneslandet hafwa dock en pligt at fordra af de olycklige öfwerwnndne, den nemligen, at desse icke ulan oundwikeiigr wang inga Den 8 Mars. 899 uti något som förnärmar Konungens och Fäderneslandets sanna Interesse, hwiiket altid bör wara en trogen Undersares och redlig Medborgares första ögnamärke; hwadan det tilhör afwen hwar och en, men i synnerhet Konungens förste Man och Embersmän i Orren, ar i sadane händelser deremot göra kraftiga rLmonstrstione-r och protester, samt ar i allt bemöda sig derom, ar mildra olyckan ej mindre för Fäderneslandet i allmänhet, an jemwäl för den ort i synnerhet, hwilken blifwit af fiende hemsökt, samt at befordra ordning, rättwisa och billighet i den krets, hwarest de genom Konungens Näd blifwit stätde.
— Den som häremot uppenbarligen och bevisligen bryter, bör alftvarligen straffas antingen til lifwet eller med förlust af defi innehafwande Embete, eller ock sakfällas ril kroppsstraff och Penninge-böter, alt^ efter brottets egenfkap och följderne deraf; — Afwensom den, hwilken antingen anwänder sin inflytelse hos Fienden, at utöfwa hamnd emot någon Medborgare, eller ock af eget bewag, under osanfärdig upgift af Inkräktarens befallning, tilfogar Medborgare stada' ril lif och egendom, gör sig saker til det straff Lagen uri 4 Lap. i §.
Mitzgernings-balken stadgar; hwaremor den Embetsman, Tjensteman elier Medborgare, som under fiendtelig invasion warit ett stöd för sine olycklige likar, eller genom sm rådighet afwarjt stadeliga pretentioner af fiende, bör förwissas om sin Konungs
Näd til utmärkt belöning, jemte det han förstenar fosterlandets högaktning.
Genom den förbindelse, som salunda stullr åligga Embets» och Tjenstemän, llifwer det ock m följd, at sa wida inkräktaren icke skiljer dem ifrån 4QQ Den 8 Mats. ifrån deras Embetes och Denstemanna befattning, böra de ock dermed fortfara under invasion-riven, hälst mycken oreda uti sakernes wanliga gäng, samt manga afwentyr och wäldsamheter synbart kunde inträffa, om de nedlade deras wanliga befattning, och fienden, som Merendels icke känner Swensta spräker, eller kan göra sig begriplig hos Allmogen, stulle försättas i nödtwang ak i alt sjelf agera; Afwensom af enahanda orsak, det icke eller bör an» ses fördömligt, Utan twärrom berömligt, om nägon Medborgare later nyttja sig til Tolk emellan fiende och det inkräktade Landets Jnnewänare, eller at uträtta andre warf a landet, enär han icke derunder salunda försyndar sig, som uti ofwanberörde I^omeiu omförmäles; emedan han derigenom bereder sig tilfälle, at hos en öfwermodig fiende likwät stundom kunna mildra detz eljest kanste gränslösa anspräk, och Folket jemwäl har en egen Medborgares biträde, at wid alla tilfällen kunna under Leras lidande påräkna.
I anledning af hwad här ofwan anfördt blifvit och ^lemoiialet widare omförmäler, torde finnas lämpeligt, det antingen såsom et tillägg til 4 Mihgernings-Balken, eller ock genom särskild Författning stadgas som följer: §. r Enär Fiende tränger fram, och nödige förswarsanstalter förut icke blifwit widtagne eller annorlunda anbefaldce, aligger det Konungens förste
Man i den orr, som af Fiende hotas, ar genast sammankalla närmast boende Embetsman och andre redlige
Med - Den 8 Mars. 40 t Medborgare, och öfwerlägga hwad beflnt efter förefallande vmstandighrter bör widlagas, antingen til motstånd medelst Folkets upbädande i majja- eller til stilla afbidande af det förestående ödet.
Och warda denne Konungens Förste Man jemte LonscillLus öfrige Ledamöter, såsom angående Oommentlsnter i belagrade Fästningar förut ar stadgadtKonungen och Fäderneslandet anfwarige derföre, om de af feghet tillåtit Fienden obehindradt inträde, hwilker de kunnat och bordt förekomma; eller ock af öfwerdad wagat et motstånd, hmars olyckliga utgång och följder de kunnat förutse och wanka sig. §- 2.
Hwad conseiliens fleste Ledamöter, hwilkas anta! bör bestå åtminstone af Ellofwa, inberaknad Konungens förste
Man, fom derwid förer ordet, befluta, mäste genast sättas i werkställighet efter de grunder, hwarom Under öfwerlaggningen blifmit belefwadr; och ingen, eho det wara ina, lagge deremot hinder, Utan sa wida han kan styrka at förrädiffa stämplingar emot Konung och Riket ä bane warit och gitter dem förekomma; gör det någon af annan orsak, straffas, som Lagen uti 6 ("ap. 2 tzr Mihgernings-Balken stadgar; ", Enär enligt 6onseiIl>?n8 beslut motständ stall göras och Folker således upbadas i majja- böra til Anförare mwaijas framför ändrö ladane Embetsoch Tjenstemän samr Medborgare- hwilka förur aga niilitaieista insigter och Folkets synnerligaste för» Sjette Bandet.
N:o 2S, troende^ ^02 Deri 8 Mars. troende; men Hufwudbefälet tilkommer Konungens Förste
Man i orren, sä wida han af sjukdomsförfall eller ålderdom bertil icke är oförmögen, i hwilken sednare händelse den Embetsman, som i Värdighet ar honom närmast, inrager hans Plats. §- 4.
Befälhafwaren med samrelige
Anförarns öfverlägga om bästa sätter lil utförande af den asyftade Plan; och hwar och en fullgör sedermera sin skyldighet efter yttersta förmåga; hwilken som brister deruti, straffas efter omständigheterne med Embetets eller Benstens förlust pä längre eller kortare tid, kroppsstraff eller penningeböcer.
Skulle sa hända , der Gud nådeligen afwarje, at framdeles någon ort af wart alstads Fäderneslands område warder af Fiende inkräktadt, kunna wäl Jnnewanarne derstädes icke förbjudas, at under sin wanmagr åtlyda Inkräktarens bud och befallningar; dock åligger der dem, at wisa deras trohet emot Konung och Fädernesland såmedelst, at de icke utan oundwikeligc lwang inaa uti något, som förnärmar Konungens och Fäderneslandets sanna interesse; hwadan det aligger hwar och en, men i synnerhet Konungens Förste Man och En betsmän i orten, at i sadane händelser deremot framställa kraftiga relnonstr^rioner och x»ot Stcr.
Göres dera af Inkräktaren icke något afseende, ware Jnnewanarne frie fran tilta!, om degenom lydnad söka undwika wald; dock harifrän undantagit det fall, om emot förmodan Inkräktaren yrkar, at de Den 8 Mars. 4vZ de stola bära wapen emot Fäderneslandet; hwartil ej någon ma, under hwad forewändning söM hälst, lara öfvertala eller truga sig, wid straff, som uti 4 Lap. i §t Miflgernings-Balken stadgas» §- 6» Embete och Tjenstemän a en af Fiende inkräktad Landsstracka, ma, sa wida Fienden icke stiller dem ifrån deras iNnehafwande Embeten och Tjenfter, fortfara med deras befattning, til förekommande af oreda i sakernas wanliga gang och hwarjehanda eljest befarade afwentyr och waldsamuia. uprraden, samt derjemte efter yttersta förmåga söka mildra olyckan sä wäl. för Fäderneslandet i allmänhet, som för VeN ort i synnerhet, hwilken af Fiende blifwit hemsökt, och befordra ordning, rattwisa och billighet i den krets, hwarest de genom Kongl. Majus Nåd blifwit ställde» §.
Den, ware sig Embets- och Tjensteman eller ännan Jnnewanare a et af Fiende inkraktadt Land, hwilken antingen anwander sin inflytelse hos Fienden ar uröfwa hämnd emot någon Medborgare, eller ock af egit bewag, under osannfärdig upgist af Inkräktarens befallning, tilfogar Medborgare stada til lif och egendom, gör sig saker til det straff, Allmänna La en uci 4-up. i §. Miflgernings-Balr ken stadgar, — hwaremok §. 8.
Den Embets- och Tjensteman eller MedborgaA, som under siendtelig invasion warit et stöd för 4^4 Den 8 Mats. fina olycklige likgr, eller genom sin rädighet afwärjt och förekommit stadeliga anspråk af Fienden, förwitzas härmedelst om Konungens
Nåd och särskild belöning. — Hwadan §. 9.