Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad täcktes besluta införande på lämpligaste ställe af en § af enahanda lydelse med den i Borgmästare Stolpes förslag till lag om landsting förekommande 22:dra §:n, som lyder: »Konungens Befh:de åligge tillse, at.t landstings beslut må, genom kronobetjeningen och socknenämnderna, der så lämpligen ske kan, eller ock genom de särskilta styrelser och befallningsmän, sorn landstinget kan för sådant ändamål utse, varda till verkställighet befordrade».
Efter härmed slujtad öfverläggning och uppå framställd propos. , afslog R. o. Ad. komiterades förslag till §:ns lydelse oeh biträdde BorgareStits dermed fattade beslut.
Som jag ej deltagit i diskussionen hvarken vid den 47:de, 48:de eller 49:de §:n, anhåller jag till protokollet få anföra min reservation emot de beslut, sora vid nämnde §§ blifvit af R. o. Ad. fattade.
Hr Hjärne, Harald.
SSraa 50—52.
Tillkännagåfvos vara antägna af MedStmloch biföllos. § 53.
Tillkännagafs vara antagen af MedStra.
Det synes mig, att den ^-fördelning af upbör den, som i denna § blifvit bestämd, är något för hög.
För min del hade jag velat yrka någon nedsättning i densamma, men då §:n är af 3:ne
Stånd bifallen, har jag blott reservationsvis velat anföra min åsigt i detta hänseende.
Propos. på bifall till §:n blef härefter framställd och med ja besvarad. §§:na 54 — 57.
Tillkännagåfvos vara antagna af MedStm och biföllos. § 58.
Då enahanda skäl, enl. hvilka R. o. Ad. beslöt den förändring i 40:deg:n mom. »b», att det endast skulle heta »uptagande äf lån» och ej af »utländskt» lån, som föreslaget blifvit, äfven kunna tillämpas vid förevarande 58:de §; anhåller jag äfven vid denna g, att i mom. »b» ordet »utländskt» måtte uteslutas.
Hr vou Koch:
Jemte det jag förenar mig i den af Gr. D e n 15 Oktober.
Ugglas gjorda framställning, tager jag mig dessutom friheten yrka, att ett serskildt morn. tillägges den nu föredragne 58:de §:n, här finnes ej, såvidt jag kunnat finna, något stadgande, som förebygger, att ej landstinget möjligen skulle kunna tilltro sig, på grund af för öfrigt meddelade stadganden, göra allt för genom gripande förändringar i afs:de på bevilln.-grunden för redan bestående inrättningar, t. ex. för kommunikationsanstalter, helsovården etc. etc.
Det skulle nemi. kunna falla landstinget iu att säga att kurhusafgiften, som nu utgår efter l:sta artikeln, hädanefter skulle utgå efter 2:dra art.
Jag skulle ej hyst så mycken fruktan i detta hänseende, om ej en af komiterade och otvifvelaktig! en af dess förnämsta ledamöter, Riksarkivarien Nordström, påpekat att en sådan tolkning verkligen kunde komma att ega rum.
På den grund får jag hos Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på ett sådant tillägg i denna g, som jag här skall uppläsa: »Väckes i landsting fråga om förändring af grunden för afgift eller arbetsbiträde, som enligt lag eller gällande författning utgöres för inom länet nu befintlig anstalt eller inrättning, bör det förslag till sådan förändring, landsting kan finna lämpligt att uppgöra, till grundlagsenlig behandling hos K.
M:t i underd. anmälas».
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats bifall till §:n med den förändring, att afdelningen litt. b skulle erhålla följande lydelse: »uptagande af lån»; hvarförutan Hr von Koch föreslagit, att såsom ett nytt mom. i §:n skulle antagas följande stadgande: »Väckes i landsting fråga om förändring af grunden för afgift eller arbetsbiträde, som enligt lag eller gällande författning utgöres för inom länet nu befintlig anstalt eller inrättning, bör det förslag till sådan förändring, landstinget kan finna lämpligt att upgöra, till grundlagsenlig behandling hos K. M:t i underd. anmälas».
Härefter framställdes först propos. på bifall till §:n med ofvanomnämnde förändring och med R. o. Ad. förbehållen rätt att särskildt pröfva det af Hr von Koch föreslagna tillägget; och sedan denna propos. blifvit med ja besvarad, gjordes propos. på antagande af sistberörde tillägg, dervid svarades några ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 59.
Tillkännagafs vara antagen af MedSt:n och bifölls. §60.
Tillkännagafs vara antagen af MedSt.n.
Som lämpligaste stället för införandet af den af mig nyss föreslagna nya §:n torde vara vid denna §, anhåller jag att densamma här, i stället för vid 49:de <§:n, måtte blifva införd.
Den 15 Oktober. 233 Gr. af Ugglas:
För min del kan jag ej annat än gilla den anmärkning, Hr von Kraemer nu framställt, och får jag derföre tillstyrka K. o.
Ad. att bifalla tilläggandet af det morn., Hr von Kraemer vid denna § föreslagit.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. bifclls §:n med tillägg af ett nytt mom. utaf följande innehåll : »Konungens Befhde åligge tillse, att landstings beslut må, genom kronobetjeningen eller koramunalnämnderne, der så lämpligen ske kan, eller ock genom de särskilda styrelser och befallningsmän, som landstinget kan för sådant ändamål utse, varda till verkställighet befordrade». § 61.
Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit §:n samt att BorgareSt:t antagit densamma med den förändring, att orden »huru många öre riksmynt sig belöpa på hvarje riksdaler bevillning» utbyttes emot orden »huru mycket sig belöper på hvarje kommun.» §:n bifölls ofärändrad. § 02.
Tillkännagafs vara antagen af MedStrn.
I öfverensstämmelse med de beslut i afs:de å oinskränkt besvärsrätt, B. o. Ad. i föregrde författn.-förslag fattat, anhåller jag att denna besvärsrätt äfven bär måtte blifva oinskränkt, så mycket heldre som den redaktion, som här är upställd, kan anses vara tvetydig. §:n lyder: »Besvär mot landstingets beslut må icke ega rum, såvida den klagande ej tilltror sig kunna visa att hans enskildta rätt blifvit genom beslutet kränkt; etc. etc.»
Nu skulle väl mången kunna tveka om enskildt rätt blifvit kränkt derigenom att man ålägges större skatt än förut.
För att förekomma osäkerhet vid tolkningen och då jag tror, att vid införandet af nya lagar man ej bör inskränka den besvärsrätt, man är van att åtnjuta här i Sverige, tager jag mig friheten föreslå följande redaktionsförändring af ifrågav:de §.
»Den, som vill klaga öfver landstingets beslut, må inom 30 dagar från den dag, då beslutet blifvit, på sätt i § 61 sägs, kungjordt, till Konungens Befh:de ingifva sina, till K. M. ställda, underd. besvär».
Under förutsättning att detta förslag antages, skulle 2:dra mom:t helt och hållet kunna utgå.
Mig har det förefallit högst besynnerligt, att man här intagit ett stadgande, hvarigenom det skulle förbjudas att klaga öfver ett beslut, som af landstinget blifvit fattadt.
Det strider helt och hållet mot den princip, som hittills alltid blifvit följd, att det nemi. skall vara hvars och ens rättighet att klaga öfver hvarje olagligt beslut.
Då det deremot förefaller mig mindre lämpligt, att genast öfverlemna åt K.
M. att ingå i bepröfvande af de inlemnade besvärsskrifterna, skulle jag, 234 Den 15 Oktober. på det besvären först måtte hos K.
M:s Befhrde undergå någon pröfning, vilja föreslå ett tillägg till ifrågav:de g af följande lydelse: »Besvär mot landstingets beslut må inom 8 dagar anföras hos K. M:s Befhide».
Jag tror ej det lönar mödan, att mycket vidlyftigt ingå i denna fråga, emedan den redan är af 3:ne Stånd afgjord.
I motsatt fall skulle jag vilja upträda mot begge de här afgifna förslagen.
Att vilja utsträcka rättigheten att besvära sig sa långt, som de begge siste värde talarne tyckas önska, vore att införa en särdeles stor långsamhet och tröghet i ärendernas expedierande, hvarföre jag för min del motsätter mig desamma och anhåller att §:n måtte bifallas oförändrad.
Sparre: Då R. o. Ad. vid fråga om gällande kraften af andra myndigheters beslut t. ex. socknestämmans, allmänna rådstugans o. fl. a., redau antagit den grundsatsen, i olikhet med hvad detta förslag innehåller, att besvär öfver dessa myndigheters beslut skulle hos K. M. tillåtas, i långt vidsträcktare mån än denna § antyder, så lärer väl konseqvensen fordra, att denna grundsats äfven här göres gällande.
På den grund yrkar jag bifall å Hr v, Köchs i detta afside framställda förslag, såsom mest öfverensstämmande med R. o. Ad:ns vid dylika frågor förut fattade beslut.
Skulle, på sätt Hr v.
Koch föreslagit, besvärs rätten utsträckas till hela länet, att inom 30 dagar efter kungörelsens delgifvande till K.
M. inskicka besvärsskrifter öfver landstingets beslut, så skulle sannerligen K. M., som redan förut är tillräckligt öfverhopad med göromål, än ytterligare onödigtvis blifva pfverhopad med hundradetals besvärsskrifter från alla rikets landsorter.
Det är hufvudsakligen för att förebygga missbruk i detta afs:de, som Utsk:t häruti i någon roan trott sig böra inskränka besvärsrätten.
Att utsträcka den så långt som så väl Hr v.
Koch som Hr Cederschiöld föreslagit, anser jag på grund af nyss anförda skäl vara högst olämpligt, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n oförändrad.
Frågan gäller endast här, att rätt kunna bestämma, när den enskiltes rätt bör anses vara kränkt eller ej.
Skulle man först vidtaga preliminär pröfning för att bedöma huruvida den enskiltes rätt blifvit kränkt, för att kunna bedöma befogenheten af besvärsskriften, tror jag detta oftast skulle uptaga mer tid, än sorn behöfves för att studera sig in i sjelfva bufvudsaken.
Jag fortfar derföre att anhålla om bifall till mitt nyss afgifna förslag.
Det går ej an, Mine Hrr! i fråga om lagstift ning att antaga en grundsats, om man ej vill konseqvent i alla förslagets delar göra densamma gällande, Man har icke rättighet att låta den på ena stället lysa och på det andra försvinna, den Den 15 Oktober.
235 måste öfverallt utöfva samma verkan, annars blir hela lagförslaget grundfalsk!.
Hvad det mot Hr v. Köchs förslag åberopade skäl beträffar, att nemi. den utsträckta besvärsrätten skulle åstadkomma så mycket besvär för vederb:de, så ber jag
Hrnne behjerta att detta icke bör för lagstiftaren utgöra något skäl.
Har man en gång antagit denna princip, så synes mig uppenbart att man måste vidhålla densamma, kosta hvad det vill.
Jag anhåller fortfarande om bifall till Hr v. Köchs förslag.
Ehuru det kan vara likgiltigt, att, sedan frå gan redan är af 3:ne Stånd afgjord, yttra något vidare, kan jag dock ej underlåta att för min del instämma med Gr.
Ugglas och Hr Hjärne.
I likhet med hvad jag förut, i afs:de pä gällande kraften af beslut utgångna ifrån de lägre kommunerna, redan yttrat, kan jag ej eller vid detta tillfälle finna annat, än att en utsträckt besvärsrätt skulle komma att medföra allt för mycket tidsutdrägt och onödiga tvister.
Jag yrkar således bifall å Utsk:ts i detta hänseende afgifna förslag.
Gr. af Ugglas; Enl. mitt förmenande, är det alldeles omöjligt för konseqvensens skull att antaga Hr v. Köchs förslag, emedan det står alldeles i strid med stadgandena i 5 9:de §:n.
I denna § finnas upräknade åtskilliga fall der landstinget eger uteslutande rätt att fatta beslut, utan att hvarken K. M:s eller K.
M:s Befh-.des godkännande erfordras, för att åt dem gifva bindande kraft.
Köchs förslag, skulle alla landstingets beslut vara underkastade besvärsrättighet hos K. M.; man finner således att förslaget icke kan, utan att åtminstone undergå någon redaktionsförändring, rimligtvis antagas.
Antages det i sitt nuv:de skick, kommer hela förslaget i 59:de §:n att helt och hållet öfverändakastas.
Lika med några föregide talare och i fullkomlig motsats till den siste värde talaren, kan jag ej finna det vara möjligt att antaga §:n, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen.
Då man i alside på gällande kraften af åtskilliga andra myndigheters domslut, t. ex. kommunalstämmans, redan beslutat att besvärsrätten der skulle bibehållas sådan den nu är, kan man väl ej vid detta tillfälle frångå denna grundsats och bestämma att landstingets beslut skola vara gällande, blott och bart derföre att de äro landstingsbeslut, ty något annat skäl härföre har jag ej hört åberopas.
Jag motsätter mig således §:ns antagande i dess nuv:de skick, men anhåller deremot om bifall å det af Hr v. Koch framställda och af Gr.
Sparre förordade förslag till redaktionsförändring af ifrågav:de förslag.
Om besvärsskrifterna, på sätt några föregide värde talare föreställt sig, skulle direkte till K.
M. få aflåtas, då kunde visserligen med skäl antagas, att K.
M. blefve öfverhopad af sådana skrifter; men så har icke meningen med mitt 236 D en 15 0 ktober. förslag varit; jag har nemi. endast föreslagit att besvär måtte inom 8 dagar få anföras hos K. M:s Befh:de, för att, efter derstädes undergången pröfning, sedan till K. M. aflåtas.
Tag vidblifver således min förut framställda anhållan om bifall till det af mig nyss framställda förslag.
I ani. af den af Gr.
Ugglas framstälda an märkning, som skulle mitt förslag vara stridande mot 59:de g:n, tror jag mig endast behöfva fästa upmärksamheten derpå, att denne § ej innehåller annat än föreskrifter om de af tinget fattade beslut, som ej behöfva af K.
M:ts Befhde fastställas för att få bindande kraft.
Allmänna regeln är likväl, att alla beslut, som af landstinget fattas, skola, för att få ^gällande kraft, af K. Mits Befhde fastställas.
Nu då fråga är att anföra besvär, så är hvarken genom det af Hr Cederschiöld eller af mig framstälda förslag, någon inskränkning föreslagen, hvarigenom man ej skulle ega rättighet att klaga öfver så väl de beslut, som af landstinget ensamt afgöras, som ock öfver dem, som erfordra K. Mits Befhdes godkännande.
På den grund kan jag icke finna att det skulle blifva någon inkonseqvens mellan 62:dra och 5 9:de §§:ne, äfven ifall den af mig föreslagna redaktionsförändringen af förstnämnde § skulle bifallas, hvarföre jag fortfarande anhåller om bifall å min nyss framstälda propos.
I afs:de å besvarandet af den af Gr. af Ugglas mot Hr von Köchs förslag framkastade anmärkning, är jag helt och hållet förekommen af den siste värde talaren.
De af honom nu sist åberopade skäl, gifva, enligt mitt förmenande, ytterligare stöd för olämpligbeten att antaga g:n i sitt nuv:de skick och nödvändigheten af att vidtaga den redaktionsförändring, han föreslagit, hvarom jag fortfarande anhåller om propos. på bifall.
Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels afslag å komiterades förslag samt antagande af Hr von Köchs förslag, att §:n skulle erhålla följande lydelse: »Den som vill klaga öfver landstingets beslut, må inom tretio dagar från den dag, då beslutet blifvit, på sätt i g 61 sägs, kungjordt, till Konungens Befhde ingifva sina, till K. M:t ställde, underdåniga besvär»; samt dels slutligen af Hr Cederschiöld, att g:n skulle lyda sålunda: »Besvär öfver landstings beslut må inom åtta dagar hos Konungens Befhde anföras.» Härefter framstälde H.
Exc. först propos. på bifall till g:n oförändrad, dervid svarades några ja och nej i blandniug, samt sedermera propos. på afslag derå och antagande af Hr von Köchs förslag till g:ns lydelse, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Den 15 Oktober. 237 S 63.
När jag hör att §:n redan blifvit af 3:ne
Stånd bifallen, vill jag ej framställa något särskildt yrkande i denna del, men jag ber dock, att, på grund af de skäl, som blifvit af komitéledamöterna Hrr Stolpe och Nordström anförda, reservationsvis få tillkännagifva att jag fullkomligt instämmer med dessa
Hrr deruti, att man ej bort inskänka sig till att bestämma att endast 2:ne landsting i samma län kunna bildas, utan att man gerna kunnat, i stället för ordet 2:ne, insätta ordet »flera.» Propos. på bifall till §:n blef härefter framstäld och med ja besvarad.
Föredrogs LagUtsk:ts den 28 sisth Sept. och 8 dennes bordlagde Betänk.
Sedan undertecknad, uppå begäran af Hr Dalman, meddelat uplysning derom, att förev:de Betänk, blifvit af de öfrige RiksSt:n bifallet, yttrade Hr Dalman:
Sedan jag nu erhållit uplysning derom att LagUtsk:ts ifrågav:de förslag blifvit af de öfriga RiksSt:n bifallet, inskränker jag mig till att yttra, att jag för min del icke gillar förslaget.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed afslutad, framstälde H.
Landtm, propos. på bifall till Betänk:t och, då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Föredrogs Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:ts den 3 och 8 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 34, i ani. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de s. k. kyrkobemmauen i Halland dispositions- och besittningsrätt till samma hemman.
Den som med upmärksamhet genomläst de motiver, som legat till grund för Utsk:ts i detta dess Betänk. gjorda tillstyrkande, skall svårligen kunna undgå att finna huru Utsk:t här gått öfver gränserna af all befogenhet och inlåtit sig på ett område, der, i händelse Utsk:ts förslag i detta fall blifver gilladt, ingen sedermera blefve säker till sin egendom.
Utsk:t 238 Den 15 Oktober. bar nemi. uttalat den grundsatsen att Konung och Ständer ega rätt att ingripa på enskildes rättigheter — en grundsats, som, enl. mitt förmenande, i allt för väsendtlig mån strider mot begreppet om ett lagbundet. samhälle.
Huru olika Utsk:ts tänkesätt i detta hänseende äro nu och vid sista riksdagen, ådagalägges bäst af den utaf Prosten Ljunggren till Betänkd fogade reservation, hvilken för sakens belysande jag anhåller att i sin helhet få upläsa.
Den lyder som följer: »Då R.
St:r, under bemödandet att jemna och lindra ojemnt tryckande skattebördor, mött hinder af enskildes rättsanspråk, såsom t. ex. sednast vid skatteförenklingens tillämpning inom Sala län, har det hitintills så tillgått, att, efter frågans utredning och vederbörandes hörande, en ersättningssumma blifvit raedgifven, som fullt motsvarade rättsinnehafvarens förlust.
Denna väg har Utsk:t nu frånträdt.
Halländska kyrkorna hafva blifvit ställda utom lagen.
Deras aldrig omtvistade rätt till städsmål, numera arrende, af kyrkohemmanen är föreslagen att, utan deras hörande, lösas mot en oskäligt ringa ersättning.
Gåfves dem full ersättning för den egendom, som sålunda föreslås till indragning, sfi kunde man försona sig med åtgärden, såsom ett slags expropriation.
Så var ock föreslaget af Regeringen 1844.
Men nu bjuder man en ersättning, som är fullkomligt illusorisk.
Man tager icke kyrkornas närvarande inkomst af hemmanen såsom beräkningsgrund för ersättningen, man tager icke 10 eller 20 års medelinkomst, utan man tager 5 0 års, och dessa — deruti ligger gycklet — räknar man icke ifrån 1860 till 1810, utan ifrån 1826 till 1776.
Under sådane förhållanden får jag yrka afslag å Utskits tillstyrkan, med åberopande af sist hällne riksdagens StatsUtsk:s Utlåt, i denna fråga, så lydande: »»Då frågan om dispositions- och jordeganderätten till de Halländska kyrkohemmanen, enl. hvad Utsk:t härofvan anfört, vid flere föreg:de riksdagar varit föremål för R.
St:rs pröfning,, torde det icke vara nödigt, att vid detta tillfälle meddela någon utförligare framställning af alla de förhållanden, hvilka för ett noggrann! bedömande af denna fråga måste tagas i betraktande, helst ett förslag af enahanda innehåll med det nu förevarande äfven vid de tvänne sistförflutna riksmötena varit hos R.
St:r framstäldt, men ej lyckats vinna afs:de, och några nya skäl icke blifvit af motionären anförda, som ej under frågans föregide behandling kommit under öfvervägande.
Utsk:t inskränker sig således till den erinran, att om, såsom motionären antagit, en del af de s. k. kyrkohemmanen egentligen äro att betrakta såsom kronohemman, och deras åboer derför skulle anse sig hafva rättmätiga anspråk att förvärfva eganderätt till desamma, de i sådant fall ega att i laga ordning väcka och utföra den talan, hvartill de finna sig befogade; hvaremot anställandet å Kronans sida af en allmän rättegång, för att komma i besittning af hvad som för närvarande utgör kyrkans obestridda egendom, icke vore förenligt med de i lag stadgade former för ärendenas behandling.
Hänvisande i öfrigt till den fullständiga utredning af detta ärende, som innefattas i StatsUtskds
Den 15 Oktober. 239 vid 184-1—1845 års riksmöte under N:o 182 och vid 1850—1851 års riksdag under N:o 327 afgifna Utlåtrn, får Utsk:t hemställa, att förev:de motion ej må till någon R.
St:rs åtgärd föranleda.»»
Då Utsk:t för 3 år sedan meddelat ett sådant Utlåt., som vittnar om en så förtjenstfull opartiskhet hos Utsk:t, så måste det hafva varit några outredda naturkrafter, som åter nu förmått det Sammans.
Utsk:t. att frånträda en så riktig grundsats och ingå på ett förslag, som uppenbarligen åsyftar ett kränkande af kyrkans rättigheter.
St:r förfara på sätt det Sammans.
Utsk:t i detta dess Betänk, tillstyrker, eller beröfva den institution, som här är i fråga, en densamma från sekler tillbaka tillhörande egendom, anser jag Ständerna begå en uppenbar orättvisa och handla på ett med deras värdighet föga öfverensstämmande sätt.
På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. täcktes, med godkännande af den reservation, jag nyss tog mig friheten upläsa, afslå Utsk:ts i denna del gjorda framställning.
I motsats till den siste värde talaren, som varit särdeles afgörande i sina yttranden, föreställer jag mig, att, om man med noggrannhet genomläser detta Betänk., i hvad det rörer frågan, huruvida de Halländska kyrkobemmanen äro med rätta kronan eller kyrkan tillhöriga, man ej kan komma till annat resultat, än att de måste tillhöra kronan, samt att de blott, till följd af ett misstag, under en så lång följd af år varit ansedda såsom till-lydande kyrkorna.
Till detta resultat har åtminstone jag, efter en ganska noggrann forskning i handlingarne, kommit, och jag skulle kunna åberopa en auktoritet i detta afs:de, som säkert användt både mera tid och forskning än Hr Printzensköld för att utreda förhållandena.
Resultatet af hans forskningar har varit detsamma som mitt, att det nemi. blott hvilat på ett misstag, att dessa hemman kommit att lyda under kyrkan.
Så länge jag minnes tillbaka, har ingen riksdag förlupit, der icke vidlyftiga öfverläggningar i denna fråga egt rum, utan att något egentligt resultat ändock vunnits.
Klagan i detta hänseende har ej blott sträckt sig till riksdagarne, utan äfven gifvit sig luft i petitioner till K. M:t från BondeStrt; ja K.
M:t har till och med en gång gjort Propos. till
Ständerna att en gång göra slut på denna tvistefråga.
Det vore således önskligt, om något beslut vid detta tillfälle fattades, hvarigenom man kundefå visshet om att vid nästa riksdag slippa höra talas om detta na snart i 50 år under hvarje riksdag diskuterade ämne.
Jag för min del anser Utsk:t ganska väl hafva motiverat sitt tillstyrkande i detta afs:de, och får jag på grund deraf anhålla, att Betänk:t måtte af det Högloft.
Den omständighet, att frågan om de
Halländska kyrkohemmanet så långt jag minnes tillbaka, vid hvarje riksmöte alltid återkommit och utgjort föremål för Ständernas öfverläggningar, utan att man egentligen kunnat komma till något resultat i ämnet, har föranledt mig att nu åt denna fråga egna en 240 Den 16 Oktober. iner omfattande granskning, i den akt och mening att kunna inför det Högloft.
Ståndet redogöra för de åsrgter, jag i ämnet hyser.
Alltsedan år 1815 har denna fråga hvilat på bordet för representationen.
Den började då genom en framställning af presterskapet, med anledning deraf att kyrkohemmanen i Halland understundom af K. M:ts Belhde i länet skola blifvit ansedda såsom vanliga kronohemman och dels underkastade skattevärdering, dels ock af kronobetjeningen bortstadda.
Presterskapet ansåg kyrkan ega uteslutande rätt till dessa hemman.
På denna underd. framställning afgaf K.
M:t genom nådigt bref af den 22 Maj 1819 det förklarande, att sådane hemman, till hvilka kyrkorna innehade städselrätt, icke kunde till skatte försäljas eller kyrkorna från städselrätten skiljas, så framt icke visas kunde, att kyrkorna en sådan dispositionsrätt sedan
Danska tiden obehörigen sig tillegnat.
För att således bringa något ljus i frågan, måste man gå än längre tillbaka i tiden.
Det är naturligt att dessa hemman måste grunda sig på något afträdande vid Roeskildska fredsslutet, hvarigenom Halland, som vi veta, öfvergick till Svenska jorden.
Huruvida hemmanen då voro af kyrko- eller krono-natur, är det första som bör utredas.
I detta hänseende ber jag att få åberopa StatsUtsk:ts vid 1844—45 års riksdag under N:o 182 afgifna Utlåt.