Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefve Posse, Carl Hindric, anförde skrif-j teligen:
(Se Bilagan N:o 13.)
Grefve Posse anhöll att dess anförande måtte med de öfrige RiksStånden communiceras.
Herr Grefven och Landt Marskalken till— kånnagaf att Plenum konune klockan 5 i eftermiddag att fortsåttas.
Herr Montgornmerie, Gustaj Adolph, upplåste följande:
Den 10 Februarii Herr Montgommerie anhöll att dess anförande måtte till vederbörligt Utskotts handläggning förvisas.
Herr Nordenankart Gustaf \ anförde skrifteligen : (Se Bilagan N:o i5.)
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus'.
Då så mycket redan med skicklighet hår blifvit afhandladt om
Rikets ställning i oeconomiskt hänseende, borde jag ej yttra mig, öfvertygad att hvar och en deraf hämtat tillräcklig upplysning.
Men sedan fråga uppstått om tillsättande af ett Särskildt Utskott till behandlande af detta ämne, synes det nödvändigt att i ett .sammandrag framställa hvad sorn skulle lemnäs till detta Utskotts behandling, emedan, enligt Grundlagen belattningen ej bestämmes af namnet, utan namnet af befattningen.
Vi böra ihåg* komma att
Utskotten åro de som skola bereda målen och klarligen upplysa ämnena, irpn^a Stånden fatta sina beslut.
Här år fråga om en allmän förlägenhet finnes, om skålen hvarifrån den hårleder sig och medlen till dess afhjelpande.
Jag bekån_ ner att jag ej kan inse annat, ån att den allmänna förlägenheten år sann och tillfinnandes,' och jag instämmer i hvad Herrar Tham och Nodenankar så skickligt i denna sak yttrat, utan att derföre vilja ingå uti någon hufvudsaklig utveckling af ämnet, Såsom ea hufvud - 536 Den lo Februarii, grund dertill anser jag den stora ofantliga rubbning och omväxling, som i våra dagar ägt rum öfver hela verlden, och som aldrig förr existerat.
Jag drar mig till minnes, att ganska djupsinniga Statsmän sedan 1790 insågo denna rigtning och afgjorde, att efter ett stort och allmänt krig, nödvändigt skulle följa en allmän fred, och att då en allmän förlägenhet, en allmän nöd skulle uppstå, hvilken skulle åstadkomma en omhvålfning, som vida skulle öfverträffa hvad som håndt 10 år förut efter Arne» ricanska kriget.
Når detta sades 179.6, nät kriget sedan varat i 20 år, uppstod deraf nya behof, till hvilkas fyllande nya medel och ny production måste utfinnas, hvaraf vid freden en allmän omhvålfning skulle uppstå, som borde alstra förlägenhet och missförhållanden.
Det var gifvet, att när verlden en gång hade blifvit trött, når freden kom, når produceringen fortfor och var större ån hvad sorn kunde consumeras, skulle nödvändigt uppkomma ett öfverskott, en öfverproduction, som skulle belasta producenterne.
Då skulle härigenom alla priser, som under kriget varit uppdrifne, under freden åter sänkas, Detta påminner jag mig yttrades 1795, och det tror jäg vara ett afhufvudskålen till förlägenheten, som jag ej kan eller skall neka.
Härtill kommer att vi följt med fidenj vi må endast gå tillbaka till oss sjelfva och se huru allt nu år föråndradt.
Om vi minnas blott 5o år tillbaka, så finna vi lått huru olika förhållandet inom vårt privata lif år, emot hvad det då var, Knappast vill en handtverkare - Deri iö
Fehr ilar ii t verkare nu låta nöja sig med det hvarmed en hög Embetsman dä fann sig belåten.
Inga åro härifrån undantagne; tiden har tagit oss med sig, så i allmänna sorn enskildta förhållanden, och jag behöfver ej derom ingå uti individualitet.
Utom dessa af oss icke beroende händelser hafva åtskillige åtgärder blifvit vidtagne, som kanske kunnat vara bättre beräknade.
Men utgången får icke ligga till grund för bedömandet af gerningen.
Derföre tror jag mig ock med skålig grund men utan utseende af förebråelse kunna komma tillbaka på förra Riksdagens göromål.
Visserligen hade det varit båttre att icke så hastigt upphäfva det antagne creditsystemet.
Men vi voro då så öfvertygade, pjuraliteten af oss var då så öfvertygad, om nödvändigheten af ett sådant beslut, att ehuru den man, som var måst bekant med Sveriges Financer yrkade, att indragningen åtminstone ej skulle ske på mindre ån 10 år, antogs den ändå på 5 år.
Men just den per*! son, som genomdref beslutet om indragningen inom fern år, insåg sedan att satsen i 6 måna. der icke kunde bibehållas.
Således begicks då ett förhastande; flere skulle ännu kunna citeras.
Då freden nödvändigt skulle göra stockningar i den allmänna rörelsen, så borde man genom handeln hafva sökt upprätthålla hvad som var, men i dess ställe antog man den grundsats, att handeln på allt sätt borde qvåfvas och motarbetas, emedan den drog capitaler från jordbru-i ket och man gjorde icke afseende på den nöd* Ridd. &. dd.
B. 333 Den 10 Februarii, vändigt uppkommande öfverproductlonen; man glömde att jordbruket var då drifvet till den höjd, att det icke mera utan öfverdrift kunde uppdrifvas, och att omkring de största handelsplatser jordbruket alltid bäst florerat i alla tide-, hvarf.
Når nu allt detta tages i beräkning, så lärer man finna att vål nöd icke finnes, men deremot mycken förlägenhet.
Jag medgifver äfven att Magazinslnråttningen icke år tjenlig i afseende på den inre handeln.
Jag bekänner att ingen handel kan existera der Staten handlar; då upphör all concurrence och om någon enskilt försöker att handla, lider han sådan skada, att han ej vågar åter försöka att täfla med den mågtigare Handelsmannen.
Exempel saknas ej häruppå, om så skulle behöfvas.
Vare nu detta nog sagdt om taflan af vår belägenhet, sådan den år.
Nu är frågan om medlen att den afhjelpa.
Enligt min öfvertygelse ligger hjelpen, så vidt den på oss beror, och oberåknadt de omständigheter, som ligga utom oss, först och främst deruti, att vi må få den frihet i handel och näringar, utom hvilken den inre Och moraliska kraften som finnes bos vår nation icke kan utvecklas.
Detta land ger dertill så mångå anledningar, och står der* uti i bredd med hvilket annat land som hålst; men dertill hörer nödvändigt att menniskans kraft får utveckla sig utan tvång, och att de band försvinna, sorn nu fjettra näringsfliten.
Min mening år derföre icke att klandra dem för den framfarna tiden; de voro kanske till och med nyttiga, jag tror det, då de af våra fordna Konungar fastställdes; men då tiden nu JDen 10 Februarii.
33» föråndrat sig,' måste vi följa tidens ända och dessa band böra lossas.
Når man kallt och lugnt Öfverväga! detta och lagt en sådan frihet till grund, följer derefter frågan om en rigtig financeplan, öm ett stadgadt myntväsende.
För detta ändamål har Kolig!.
Majit tillsätt en FinanceCorhmitéj hvars arbeten jag hoppas siiart skola blifva bekantä.
I mill öfvertygelse, jäg bekänner det, kunna ej prospererande financer i något land finnas, der ej förslagen emanerat från den högsta Styrelsen.
Visserligen böra vi granska förslagen, men de böra utgå från de samma som skola utföra dernj det lyckas ej att i sådane ämnen feli person uppi Ställer en plan, soni äf eii annan skall titföras.
Åf andra landers efterdömen kunrtä vi se att förhållandet äfven här skulle blifva sådant* Härefter sedan Vi få déssa Ivarin© saker stadgade, medger jag visserligen ock ätt besparingar och indragningar i många äfseendert kunna göras, hälst vår Statsbyggnad är ganska coöH pliquerad för den lilla folkmängd vi nti ägan Slirteligen önskade jag äfvert att en starkare htishållsanda hos oss kunde införas.
Öss fatta* hvarken skicklighet eller förmåga nästart i h vil—i ka företag sorn hälst, men vi borde håfva en större sparsamhet, en mindre stark böjelse för flärd, hvilken, jag måste medgifva det, alltid är en följeslagare af papp er smy niet.
Detta har jag i hast nämnt såsom de föremål, hvilka hörde komma att sysselsätta Utskottet Nu hemställer jag, med den bildning som vår Stats^ författning gifver åt Utskotten, jag hade så «-■ 34o Den 10 Feiniar ii. rätt då jag här om dagen yttrade; att ej ett Särskildt Utskott behöfdes; jag hemställer om icke alla ekonomiska frågor böra skickas till EkonomieUtskottet, de som äga sammanhang med financerne till Stats- och BancoUtskotten, och de öfrige ämnen till något af de öfrige redan existerande Utskott, enligt 34 §•
Riksdagsordningen samt 53 och 8g §. §.
Vid sådane förhållanden bekänner jag, att jag för dessa ämnens behandling anser ett Särskildt Utskott obeböfligt; ty om ett sådant tillsattes, kunde gerna de andra Utskotten hvila, de Ängö då icke något att göra4 Åtskillige yttrade härtill deras bifall.
Hvar och 'en af Huset lärer finna, att efter den sista talaren föga lärer vara att säga, som kan upplysa ämnet.
Jag får således blott inskränka mig att gora några anmärkningar vid de serskildte svar, som närmare röra Herr Grefve Mörners påminnelser vid Friherre Rudbecks motion.
Då Ridderskapet och Adeln i dag saknar Grefve Mörner bland sig af en för honom högst sinarp tande orsak, den nemligen att han förlorat sin mor, anser jag som en pligt att tala till hans försvar.
Hvarken Grefve Mörner eller någon annan har velat neka att ju en penningeförlägenhet existerar.
Somlige hafva deraf velat gö_ ra en förebråelse åt den så kallade Ministéren, ätt den icke för Ständerne framställt detta tillstånd.
Detta är ej förhållandet; Regeringens ledamöter bafra ej' något intresse att dölja sa - Den 10 Februari!, kernas skick.
Regeringen kan ej frukta att der.’ före blifva ansvarig.
Om en öfverproduetion orsakar prisens nedsättning och svårighet för landtmannen att afyttra sina produeter: icke är det Regeringens fel? om en stagnation i handeln orsakar svårighet i transactioner man och man emellan: icke är det Regeringens fel? om Skråandan hindrar enskilta att utveckla sin näringsflit: icke är det Regeringens fel?
Om personer finnas, sorn missbrukat ett antaget fritt Discontsystéme, om sönerne nu få plikta för fädernes misstag: icke är det Regeringens fel?
Vist kan man klaga öfver den hastiga indragningen af FilialDisconterne: men icke är det Regeringens fel?
Således har Grefve Mörner såsom Regeringens Ledamot ej haft något skäl att dölja förlägenheten; och än mindre, tror jag, liar han skäl dertill som enskilt man, I öfrigt är jag alldeles ense med de Herrar hvilka ansett en allmän näringsfrihet blifva nödvändig och den allmänna credilen böra upphjelpas.
I hvad Friherre Wrangel på ett upplysande sätt anfört, om att creditsystéme och till en del i hvad Herr von Stahl yttrat, instämmer jag; men lika med Grefve von Platen tror jag att, innan en financeplan i hela sin vidd blir bekant, vöre det för tidigt att fatta några beslut i de partiella delarne af financerne.
Beträffande Herr Hjertås motion örn ett Särskildt Utskott, förenar jag mig med Grefve von Platen deruti att det icke ar behöfligt, då andra constitutionella Utskott finnas, af hvilka målen lämpeligen kunna behandlas.
54t Sen 10 Felriiarii.
Herr Bjerta, Jahan Gustaf:
Matte det tillåtas mig att af Högloft Ridderskapet oell Adeln få utbedja mig fortsättningen af den upp-* märksamhetj som lemnats åt Grefve von Pia-* tens yttrande i det nu ifrågavarande ämnet, leke någon förut fattad öfvertygelse utan endast ögonblickets känsla framkallade den mo^ tion om ett Särskildt Utskott, jag förra Plenum ansåg mig böra göra.
Lika med Grefve von Platen tror jag, att det hade varit öfverflödigt att väcka den, om jag då, eller om någon bland; oss då, hade med visshet känt, att FinanceComiténs arbeten skulle blifva Ständerne förelagda; men, sorn de ej ännu ära tryckta, icke ännu till deras omfattning kände, anser jag mig böra glädja mig öfver, att min känsla ej missledt mig; att flera af Ståndets Ledamöter dela denna tanka; och att jag, då jag (må det åter bekännas: mindre af öfverläggning än af känsla,J gjorde förslaget, ej brutit emot hvarken Grundlagarnes bokstaf eller dera» auda; en anda sorn jag är skyldig att förstå, då det är under deras, skydd jag gjort min utbildning.
Jag trodde, och jag tror ännu, att då det är en ovanlig händelse för Svenska folket, att finna ett så motsatt språk förås af en Administration, för hvilken vi böra hysa agtuing och af Representanter till hvilka vi bora hafya förtroende , var det nödvändigt och nyttigt, att åt en del af Representationen, som ägde dess förtroende, uppdraga att söka förena och sammanhålla tänkesätten, samt att detta var en lagenlig åtgärd, hvarigenom lugn skulle vinnas inom och utom det-; Den 10 Februarii, 543 ta hus, förtroende mellan Representationen och Regeringen, Men då så många åsigter framställts angående detta förslag, anser jag mig nu böra utbedja mig Ridderskapets och Adelns uppmärk^ samhet å de grunder, hvarpå jag stadgat min Öfvertygelse, att elt sådant Särskildt Utskott bör sättas, herntad från de åtskillige orsaker till vår förlägenhet, som jag går att framställa.
Fastän jag visserligen medgifver, att man i våra Riksdagsbeslut kan återfinna anledningar till denna ställning; att upphäfvandet af 1810 års förträffliga bevillningssätt, endast för Minimitabellens olägenheter, hindrat vår nationella utbildning i beskattnings väsendet; att 1812 års uppliäfvande af deu constitntionsenliga tryckfriheten motarbetade' vår framgång i medborgerlig sarnhällsanda; att i8f5 års prohibitiva systeme hämmade vår ekonomiska utveckling och 18)8 års häpna fruktan för en half millions balance i enskilta DiscontBolag, vållat genom indragning af 4 Millioner Sedelmynt, en del af penningeförlägenheten; tror jag likväl icke, att dessa anledningar äro de, som kraftigast vallat den nu öfverklagade förlägenheten, synnerligen för jordbruket
Utan all fråga lärer man kunna taga för afgjordt, att det är oredan i vårt myntväsende„ som är en stor orsak till densamma.
Om mara kunde tänka 5ig ett hyfsadt samhälle utan, myst 544 Den io Februarii. oell myntfot, skulle man förundra sig öfver dess okunnighet, fastän man der visserligen ej såg mångå olyckliga, ty någon vahra upphäfdes alltid till de andras mätare.
Än örn man här, i det gamla Sverige finner det enda hyfsade folk, som har mynt, utan myntfot!
Månne man då längre skall förundra sig öfver, att ingen enskild credit der kan finnas • att de handlande vid hvarje företag spela hazardspel på statens stora spelhus; att näringsidkaren handlar istället för att arbeta, och att arbetaren önskar förtära innan han förtjenar; ty förskotter af ett sig ständigt förändrande mynt äro att likna vid insattserne i spelet.
I ett sådant skick vacklar allt: icke endast varuvärden, utan hvad än vigtigare är: seder, lagar, styrelsegrunder.
Sederna, foster af menniskokraftens yttre och inre verksamhet, fordra en lugn och naturlig utveckling: men den kan ej finnas i en stat, der drifhjulet icke jemt röres af tidens flod, utan af lyckans hvirflande vindar.
Lagarne, kunna ej annat än vackla emellan förtrytsamhetens hårdhet och medömkans svaghet, der man vid hvarje förändring, endast tror sig böra skylla på tvenne orsaker: bedrägeri vid spelet eller olycka i spelet.
Styrelsen, kan ej bestämma Statsskeppets kosa på industriens haf, om hon ån känner både sin ståndpunkt och dess strömmar: ty, hon har varit nödsakad, att stålsätta^ sig ernot oordningens fordringar, och hon kan således ej nalkas compasen, utan att förvilla den.
Dessa olägenheter böra håfvas, om Svenska Folket vill bibehålla sig frihet.
Och lika Den xo Februari!, visst det år, att det år Svenskarnes ädelhet och dess Regents moralitet, som gjort dess bibehållande möjligt, nnder så djupt inverkande villervallor, lika visst är det, att
Representationen nu bör med allvar tånka på deras förekommande.
Men, icke må man tro, att häruti ligger all orsak till den nu Öfverklagade förlågenheten.
Åhågnn, att hastigt framhjelpa någon viss näring har alltid utmärkt vår sednare tids felaktiga Lagstiftnings-principer.
Och se der, en vigtig fråga för ett Särskilt Utskott att upplösa!
Månne ej den Stat, som vinkar jordbrukaren till arbete på utmarken, innan han har sina hus i ordning, sin väg till saluplatsen och en köpare att vänta, missleder honom?
Manne den ej, om den genom denna missledning vållat att hans kraft till ny framalstring på den gamla jorden förminskats, år skyldig att hjelpa honom till att återvinna den?
Månne den ej bör öppet såga honom:
Du borde vål betala mig så mycket årligen; men jag har missledt dig, fastän utan afsigt; du kan det ej, derföre vill jag två å tre år endast hafva hälften deraf?
Och månne ej denna Stat, utan fruktan, i likhet med den stora egendomsägaren, som ser sina underhafvande tryckas af missvåxtårets följder, ktfn ikläda sig för ett ögonblick låntagarens besvärligheter, för att hjelpa dem?
Endast af ett Särskildt Utskott hafva vi att vänta en mogen pröfning af ett så högst vigtigt ämne, utan att störa gången af de lliks - 346
Den 14 Februarii„ dags-angelågenheter, som de öfrige Utskotten böra behandla.
Och ännu flera orsaker synes mig förefinras till det nu öfverklagade tillståndet, hvil-» ka öka anledningen att tillstyrka ett Särskildt Utskott.
Beskattningen år ofullkomlig.
Utan att ingå i en vidlyftig beskrifning deram, tror jag att man redan hunnit långt, om man låter det Särskildta Utskottet utreda och förelägga Ständerne, de naturliga förmonerne eller olågenheterne för detta Rike, af en capitatians-afgift: en slags beskattning, som synes enlig med Grundlagsformemes jemnlik hets-principer, och som för den, som undersöker orsaken till och sättet att utgöra, våra mantalspenningar, visar sig i Sverige endast bestå i dea »ista Riksdag beslutne tre akillings afgift, Folk-undervisningen år ojullkamlig, Då jag ej härvid vill eller kan ingå i dess pröfning från en högre åsigt, tror jag mig göra för en hvar lått tydligt huru bristfällig den år, genom denna enda fråga:
Huru skola Jordbrukets sig allt jemt ökande alster gifva samma eller större behållning, om folk-under visningen Icke genom konstfärdighets utspridande å ena tidan gör dessa alster afsättlig» åt ökadt antal
Den 10 Felruar ii. 547 näringsidkare och å andra sidan dessas produkter för jordbrukgrne lindrigare alt erhålla, Lagen för inteckningar och löpande sedlar, fordrar en granskning, sorn jag uppriktigt säger, jag icke tror ensamt bör lemnäs till Juris Ooctorerne att afgöra; utan den bör, hvad grunderne angar, redas af pbilosophens hand och framställas af patriotens känsla.
Och för dem som nu vilja rida på näringsfrihetens otyglade fåle, skulle jag slutligen äfven hafva ett skäl för nödvändigheten af det föreslagna Särskildta Utskottet.
Jag ville nemligen, att vi först fråga oss, huruvida på dess rygg, någon annan kommer fram, än den, sorn förut lärt ridkonsten, eller oro alla de ovana, som skola bestiga den, genast slås till marken?
Upprigtigt bekänner jag, att jog ej ännu är öfvertygad, huruvida ej den okunniga folkmassan, genom ett plötsligt lossande af näringstvånget, bäfver ännu olyckligare, och att således denna frihets införande bör gå i bredd med folkets förbättrade practisku undervisning.
Sådane åro mina bufvudsakliga skäl.
Få, illa framställda, svaga, emot dem mitt eget. hjerta förestafva! åt min öfvertygelse, och ti-' den går att upptäcka för Folk och Regering.
Men, då jag ej hor anspråk att fordra afseende derpå, önskar jag blott att hvarje Riksdagsman måtte vid afgörande! af denna fråga, sora en sann fosterlandets vån5 afse saken och icke per-* sonen.
548 Den 10 Februarii.
Herr von Qvanten, Carl, anförde skrifteligen:
Herr von Qvanten anhöll att dess Anförande måtte till Stats-, Lag- och OeconomieUtskotten remitteras samt med de öfrige Riksstånden communiceras.
Den allmänna förlägenheten år så vål känd, att den ej behöfver ytterligare vitsordas.
Enman, hvars djupa kunskap om Sverige år så allmänt bekant, Herr Grefve von Platen, har efkånt den- och en Regeringens Ledamot har äfven gjort det.
Må det då tillåtas mig, att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en annan förlägenhet, nemligen StatsVerkets.
Vid början af sednaste
Riksdag funnos i besparingar på inkomst-titlarne i RiksgåldsContoiret öfver en half million Riksdaler, och ytterligare betydliga summor låra under tiden hafva blifvit att tillgå.
Dermed bestriddes kostnaderne för Carl XIILs och Hans Gemåls begrafningar, vår nuvarande Konungs Kröning, Riksdagens hållande m. m. utan att någon ny skatt behöfde låggas på landets innevånare.
I Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, hvilken för närvarande till StatsUtskottet ankommit, låra upptagas utgiftssummor lika stora om icke större ån förut, och följaktligen större ån egendomar - Den 10 Pelmari,ii 349 i hes nu mera fallna värde och afkastning förmodligen kunna bära.
Enligt de underrättelser som erhållas af Riksens Ständers Revisorers Berättelse om deras nyss slutade Revision 3 skulle finnas en öfverskotta- och besparingssumma af 5^7,800 Riksdaler.
Men derutaf åro 5 14,ooo R:dr redan utgångna å lilla Creditivet.
Således låra icke mer ån några och £20,000 Riksdaler återstå för StatsUtskottet ett disponera.
Hvarmed skola vi då betala Riksdagskostnaderne, KronPrinsens resa, Dess förmälning; Slottets inredning för Kronprinsessan m. m.
Det år då icke underligt om Folkets Representanter ängslas öfver utsigterne att kunna fylla behofven, örn de söka hvarje utväg hvarigenom förlägenheten må kunna afhjelpas, Det år beklagligt, att all ledning för Riksens Ständers åtgärder i sådant afseende saknas.
Grefve von Platen har anmärkt, att ett Särskildt Utskott icke skulle vara i stånd att uppställa en tillfredsställande Financeplan.
Jag tror det äfven, men något år dock båttre ån intet.
Riksdagsordningen föreskrifver att flera olika ämnen ej få upptagas uti ett Memorial.
Men vi. hafva hår hört flere framställningar göras om saker, hvilka behöft remitteras till 2 och 3 Utskott.
De som redan åro satta, äro bestämda för att behandla saker af ett visst innehåll och inga andra.
De kunna således blott befatta sig med detailler af den allmänna förlägenheten, ej med det hela.
Anses den tili någon del härröra af Näringstvånget, så hörer frågan till OeconomieUtskottets behandling.
Anses en af or - Den to Februarii.
Sakerna gom bör undanrödjas, vara den oså^ kerhet i Nåringsdriften, som hårrör af Regeringens envälde i den oeconomiska Lagstiftningens så bör saken remitteras till ConstitutionsUtskottet.
Tror någon förlågenheten i sin mohn komma af origtigt fördelad, eller för hög bevillning, emedan det fallna hemraansvårdet ej svarar mot det åsatte minimi-beloppet: så hörer frågan till BevillningsUtsköttet.
Tror man för. lågenheten bero af de genom MagazinsDirectiö^ tien vidtagna åtgärder, så hörer saken till Statsoch BancoUtskotten.
Beror den äfven på ofullståndigheten i författningarne om inteckning och utmätning å fast egendom* så hörer ämnet till LagUtskottet.
Tror man den också bestå uti missförhållandet emellan en oföränderlig sedelstock och en föränderlig varumängd, så hörer frågan till BancoUtskottet.
Finner någon den vara ohjelplig utan inskränkning i EmbetsmannaCorpsen och Krigsmagten, hörer ämnet till StatsUtskottet o. s. V.
Men det år icke en utan alla dessa Orsaker tillsammans, som vållat den iråkade förlägenheten
Låtom oss icke skjuta skulden hvarken på Regering eller Ständer.
Fattade af tidens ström hafva vi fortgått med den, och strandat.
Frågan bör nu blott blifva: hvilka åro medlen att hjelpa oss ur vår belägenhet?
Undersökningen derom måste ske uti ett sammanhang.
Detta får och kan icke af de redan tillsatte Utskotten behandlas, emedan hvart och ett af dem har sina genom Grundlagen bestämda förrått™ ningar.
Det ifrågavarande ämnet synes således icke kunna utredas af något annat ån ett Sår»
Den 10 Februarii, 35* skildt Utskott.
Kommer en financeplan ifrån Konungen, så kunna Riksens Stånder derigenom erhålla den ledning som de önska och behöfva; men jag lemnar derhän huruvida en granskning derafgenom ett Särskildt Riksens Ständers Utskott kan anses umbärlig.
Skall en allmän hushållsplan för Riket uppgöras; så bör det otvifvelaktigt ske af Konung och Ständer tillsammans såsom andra vigtigare frågor behandlas.
Hvad tids— utdrågten beträffar, sä tror jag ej att åmnets behandling af Särskildta Utskottet skulle åstadkomma mera tidspillan, ån om Utskotten hvaf för sig behandlade de olika motionerna.
Särskildta Utskottets befattning skullejblott vara att fullständigt uppfatta
Rikets tillstånd och angifva botemedlen såsom en ledning för de andra Utskotten, hvilka sedan borde utarbeta detaillerne.
Som åmnets handläggning griper in uti de fleste andra Utskottens göromål, hemställer jag om icke Utskottet borde bestå af en Ledamot af hvardera af Stats-, Banco-, Bevillnings- och E* conomie-Utskotten, samt tvånne dessutom valde Ledamöter.
Derigenom kunde arbetet sammanbindas, så att utförandet af detaillerne skedde i samma anda som hufvudplanen blifvit upp« gjord.