Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, huruvida icke Kongl. Maj:t skulle täckas i nåder medgifva, att ett årligt belopp, motsvarande sammanlagda summorna af föringen och plåtafgiften, måtte till utgående från Handels- och Sjöfartsfonden i nåder beviljas.
Att ehuru det synes sannolikt att ofvan föreslagne tillgångar blifva tillräckliga, möjlig brist måtte få fyllas af tullmedlen, och af General-tullstyrelsen tillhandahållas.
Jag anhåller om remiss häraf till vederbörligt Utskott, och att dit få inlemna erforderliga handlingar.
L N Eneqvist. JW 3*8.
Af Herr ÅtlOlll:
Om upphörande af^städernas våg- och stämpelpenningar samt kaj-afgifler såsom särskilda utgiftsposter m. m.
Hos den Kommitté, hvilken år 1856 var sammankallad för utarbetande af förslag till ordnandet af Sveriges och Norriges ömsesidiga handels- och sjöfartsförhållanden, väcktes, bland många andra, handelns friare utveckling åsyftande frågor Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 Afd. 66 522 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
278. jemväl den om erforderliga undersökningars anställande för en sådan reglering af de till städerna utgående inkomster af den utländska varutrafiken, att icke blott tolagen, utan jemväl våg- och stämpelpenningar m. fl. dylika afgifter kunde inbegripas under tullsatserna och vedergällning till städerna utgå af tullmedlen.
I sitt den 2
Maj nämnde år afgifna underdåniga utlåtande hemställde jemväl bemälda Kommitté om dylika undersökningars företagande.
Öfver denna framställning hördes Kongl.
Kommers-kollegium, som i underdånig skrifvelse af den 5 påföljde November väl vitsordade, att, genom vidtagandet af en sådan förändring, den Svenska tulltariffen skulle lemna en fullt tillförlitlig och betryggande anvisning om beloppet af all den afgift, som vid en varas in- och utförsel skulle erläggas; hvarförutan med hänseende till afgifternas olikhet i särskilda städer, upphörandet af desamma skulle icke allenast undanrödja det genom denna olikhet förorsakade hinder för handelns naturliga utveckling, utan ock bereda en nu saknad utväg att genom afpassade tullsatser för rå- och beredningsämnen samt halffabrikater, å ena, och fullfärdiga fabriksartiklar, å andra sidan, sätta de inhemska förädlings-näringarne i tillfälle att uthålla täflan med främmande länders industri; men, i saknad af erforderliga uppgifter, ansåg likväl Kongl.
Kommers-kollegium sig icke då kunna afgifva något utlåtande om och i hvad mån den ifrågasatta regleringen kunde eller borde verkställas; och har, i nådigt reskript af den 18 December 1857, Kongl. Maj:t, med anledning af hvad Kongl. Kommers-kollegium sålunda anfört, förklarat sig icke då finna lämpligt, att i det för ifrågavarande afgifters utgående gällande sätt någon förändring vidtaga.
Denna fråga, hvars vigt och behörighet sålunda blifvit af Kongl.
Kommerskollegium erkänd, är emellertid lemnad tills vidare hvilande.
Men i den mån som handelsfrihetens grundsatser vinna allmännare tillämpning, och sådant har skett företrädesvis under den tid som förflutit, sedan här ofvan vidrörda ämne gjordes till föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, har jemväl insigten blifvit mera klar och mera allmän derom, att enkelhet och lätthet vid tullbehandlingen, likasom handelns frihet att, oberoende af olika afgifter på olika ställen, direkte kunna söka de hamnar, som för varuafsättningen bäst lämpa sig, äro fördelar, som i den allmänna trafikens intresse icke längre kunna eller böra åsidosättas.
I sådan rigtning tillkom vid 1856—1858 årens riksdag det beslut, hvarigenom under sjelfva tullsatserna blefvo innefattade ej mindre den särskilda afgift, som för importartiklar tillförene utgick till Handels- och Sjöfartsfonden, än jemväl den under olika benämningar och efter olika grunder särskilda stapelstäder för in- och utförde varor beviljade tolag.
Den erfarenhet, som dessa förändrade stadganden lemnat, har varit sådan, att ett fortgående efter samma system alltid måste blifva ett önskningsmål, afsedt att i sina yttersta konseqvenser göra handeln så fri, som, å ena sidan, dess egen natur kräfver samt, å den andra, Statens anspråk på inkomster möjligen må kunna medgifva.
I detta syfte skulle det varit väl, om, då tolagen såsom särskild afgift upphörde, under tullsatserna jemväl innefattats åtskilliga andra, pä utländska handeln lagda, städerna efter olika grunder tillkommande afgifter, hvilkas största olägenhet mindre består i sjelfva afgifternas belopp och den beskattning, som derigenom blifvit lagd på handeln, än i det besvär och den tidsförlust, som dessa till olika uppbördskassör ingående umgälders utgörande vålla.
De förnämsta af dessa umgälder äro:
Våg- och stämpelpenningar samt quai-afgifter.
I fortsättning af de åsigter, jag nu haft äran antyda, och under antagande, att hvarje lättnad, som handeln vinner, kommer icke allenast köpmannen, utan i sista hand äfven konsumenten tillgodo, tager jag mig friheten föreslå, Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,jV$ 279.
523 att sistnämnde utgifter, öfver hvilkas bruttobelopp, såvidt Stockholm angår, härhos bifogas en uppgift för de sednaste 5 åren, mätte såsom särskilda utgiftsposter upphöra, samt, alldenstund tullinkomsterna befinna sig i ständigt stigande, antingen och helst utan särskild förhöjning inbegripas under nu redan utgående tullsatser, eller, om detta icke vinner bifall, åtminstone fä med tullafgiften sammanslås och från Tullverket till städerna utbetalas, på sätt i afseende å tolagens utgörande blifvit bestämdt, hvarigenom i allt fall det hufvudsakligaste ändamålet med förevarande förslag, som i främsta rummet afser att bereda handeln en lättnad frän några af de nog många band, hvilka hämmande inverka på densamma, skulle, utan någons förfång, kunna erhållas.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles.
Joh. Vict.
JVs' 85».
Af Herr Boll lili) I1SS011:
Om vissa tillägg i Kongl. Förordningen den 7 December 1860, angående vilkor cn för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker.
Uti Kongl. Förordningen den 7
December 1860 angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller destillerade spirituösa drycker, förekomma stadganden: i 6 §: att rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin icke må tilldelas annan än den, som har god frejd, gjort sig känd för ordentlighet, kan försvarligt skrifva och räkna, samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara; i 7 och 14 §§.: att, sedan förberedande åtgärder blifvit vidtagne, för stad af Magistraten och Stadens Äldste samt för landet af Socknenämnd, Sockenstämma och Pastor, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger bestämma utminuterings- och utskänkningsställenas antal, samt att rättigheterna kunna få, i den ordning 10 och 15 §§. föreskrifva, tilldelas personer för tid af till och med tre är; och i 14 § 2 moni.: att fråga om i föreskrifven ordning tillkommen utskänkningseller utminuteringsrätts å landet upphörande sedan tiden för dess tillvaro tilländalupit, skall behandlas på enahanda sätt, som frågor om inrättande af nytt utskänknings eller utminuteringsställe.
Vidare innehåller författningen föreskrifter huru den, som vunnit utskänkningseller utminuteringsrätt, skall densamma utöfva samt ansvarsbestämmelser för öfver - 524 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,J\1> 279. skridande af dessa föreskrifter, af hvilka en del äro af den art, att om öfverträdandet upprepas, utskänknings- eller utminuteringsrättigheten förverkas.
Nu inträffar att, sedan i stadgad ordning Kongl. Majrts
Befallningshafvande leinnat tillstånd att under i författningen medgifven tid, utskänkning må ä bestämdt ställe å landet hållas och person, sorn gjort antagligt anbud å rättigheten, af Socknenärnnd pröfvats vara tjenlig och derföre antagits till utskänkningens utöfvande, den sålunda antagne, utan att göra sig skyldig till sådane förbrytelser, för hvilka i författningen blifvit gifna särskilda ansvarsbestämmelser, likväl handhafver utskänkningen pä sådant sätt, att vid näringsstället förefalla oordningar, hvilka vittna derom, att näringsidkaren icke fortfarande besitter den ordentlighet och tjenlighet, som voro vilkor för hans antagande ; men han kan dock författningsenligt icke skiljas frän näringens utöfvande förr, än den vid hans antagande bestämda tiden tilian dalupit.
Vidare inträffar att, då någon till minutering eller utskänkning berättigad, som ställes under åtal för förbrytelse, medförande minutering*- eller utskänkningsrättighetens förlust och derföre af första domstol blifvit fälld, han, för att få fortsätta rörelsen under största delen af eller hela den tid, som för honom återstår, genom att i besvärsväg draga åtalsfrågan under Hof-rätts och sedermera Högsta Domstolens pröfning, eluderar straffbestämmelsen sålunda, att då denna slutligen skall verkställas, har redan tiden, under hvilken han fått tillstånd att hålla utminutering eller utskänkning, förflutit.
Dessa förhållanden synas påkalla följande af mig nu föreslagna tillägg i författningen : l:o Förekomma vid utskänkningsställe oordningar af den art, att innehafvaren af utskänkningsrättigheten icke kan anses hafva bibehållit de egenskaper af ordentlighet och tjenlighet, som han, enligt 6 § vid antagandet till utskänkare pröfvades besitta, må fråga om utskänkningsrättighetens indragning väckas och behandlas sålunda, att ä landet Kommunalnämnden upptager anmälan derom, undersöker förhållandet och meddelar yttrande med af- eller tillstyrkande och skälen derför, hvarefter Nämnden insänder dess protokoll och utlåtande till ordföranden i Kommunalstämman, som å stämma inhemtar
Kommunens utlåtande och detta jemte eget yttrande insänder till Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, som derefter fattar beslut i frågan; samt att i stad Magistraten efter verkställd,,undersökning och Stadsfullmägtiges, eller, der sådane ej finnas, Stadens Äldstes hörande, i ärendet meddelar beslut; och gånge dessa beslut i verkställighet utan hinder af besvär. 2:o
Innehafvare af utminuterings- eller utskänkningsrätt, som uppå åtal af förste
Domstol blifvit fälld till ansvar, medförande förlust af minuterings- eller utskänkningsrättigheten, vare, oaktadt han drager frågan under högre Rätts pröfning, underkastad äfventyr att genast från utöfningen af näringen skiljas, dä Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande för landet eller Magistrat i stad pröfvar skäligt derom förordna.
C. Bohmansson.
,j\S 280 och 281. JW 280.
Af Herr RÖrjCSOII: -4tt lektorer i lefvande språk och naturvetenskap, hvilka varit vid offentligt läroverk anställde under benämning af gymnasii-lärare, må, i fråga om uppflyllning lill högre lönegrad, få räkna sig till godo den tid, de i nämnde egenskap tjenstgjorl Emedan, vid uppgörandet af nu gällande lönereglering för lärare vid elcmentar-läroverken, det icke blifvit förunnadt de lektorer i lefvande sprak och naturvetenskap, hvilka förut varit anställde vid läroverken, under namn af gymnasiilärare, att i fråga örn uppflyttning till högre lönegrad få beräkna sig till godo den tid, de i nämnde egenskap tjenstgjort; men rättvisan synes fordra, att deras anspråk härutinnan erkännes, får jag, med antagande, att anmärkta missförhållandet endast af glömska tillkommit, härigenom vördsamt hemställa: att lektorer i lefvande språk och naturvetenskap, hvilka förut varit vid offentligt läroverk anställde under benämning af gymnasii-lärare, måtte, i fråga om uppflyttning till högre lönegrad, få räkna sig till godo den tid, de i nämnde egenskap tjenstgjort.
Om remiss till vederbörligt Utskott får jag äran anhålla.
Stockholm den 30 November 1862. J. Börjeson. JW 281.
Af Herr Börjeson; Om anslag lill nybyggnad samt inredning af anatomi- och obduktions-salar m. m. vid Veterinär-inrättningen i Stockholm.
Med anledning deraf, att Rikets Ständers Revisorer, i berättelsen om granskningen af Statsverkets med flera af allmänna medel bestående fonders tillstånd, 526 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 282. styrelse och förvaltning under åren 1859 och 1860, beträffande Kongl. Veterinärinrättningen i Stockholm, anmält, hurusom Revisorerne, vid å Inrättningen gjordt besök, funnit flera af denna Inrättnings byggnader i ett ytterst bristfälligt skick samt att ett skyndsamt afhielpande af dessa bristfälligheter är af behofvet påkalladt: och, enär ur tillförlitlig källa inhemtats, att särskildt der. s. k. röda byggnaden be finnes i så förfallet skick, att den omöjligen fortfarande kan förblifva boningshus, ja, knappast utan våda kan qvarstå, samt andra lägenheter, t. ex. anatomi- och obduktions-rummen, äro allt för mörka, kalla, trånga och olämpliga för det med dem afsedda ändamål; tager jag mig friheten att vördsamligen för Rikets Ständer framlägga följande förslag: l:o) att den s. k. röda byggnaden, å tomten N:ris 2 och 4 viii Grefgatan, såsom irreparabel, nedrifves och att på samma tomt, der denna träbyggnad nu star, en annan mindre byggnad af sten uppföres i bredd med den nybyggda smedjan, och att härtill anslås Sexton tusen (16,000) Riksdaler Riksmynt, hvilket belopp, jemte den summa, som för den gamla byggnadens nedrilning och försäljning, af Brandförsäkringsverket erhålles, bör blifva tillräckligt för en ny byggnads uppförande efter ritning, som sedan kan uppgöras och af Kongl. Maj:t gillas.
2:o) till inredning af anatomi- och obduktions-salar, med museer och arbetsrum i det magäsinshus, som ligger i linie med stora ridhuset, och nedrifning af nuvarande obduktions-boden, vågar jag föreslå en summa af Tjugotusen (20.000) Riksdaler Riksmynt, af hvilka likväl Trettontusen R:dr redan böra vara tillgängliga i det. anslag, Rikets sednast församlade Ständer beviljade till utanordning, dä en fullständig plan för Veterinärinrättningens byggnaders iordningsättande blifvit uppgjord, men hvilka Trettontusen Riksdaler ännu icke användts, sä att endast Sjutusen (7,000) Riksda'ers nytt anslag egentligen erfordras. Stockholm den 30 November 1862. J.
Börjeson. JW 383.
Af Herr LPIHCllSIl:
Om löneanslag för 2 nya lektors- och i nya adjunktsbeställningar vid högre elementar-läroverket i Jönköping.
Enligt Kongl. Maj:ts nådiga Bref. af den 20 Mars 1858, utgöres lärare-antalet vid högre elementar-läroverket i Jönköping af tillsammans 13 ordinarie lärare, Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,JV$ 282.
527 nemligen rektor, 4 lektorer och 8 adjunkter.
Detta antal var afpassadt efter mängden af då varande lärjungar.
Sedan dess har emellertid lärjungeantalet varit i ett jemnt och oupphörligt stigande.
Redan påföljande året steg detta antal till 234, år 1860 utgjorde det 255, 1861 uppgick detsamma till 273 och utgör för närvarande 311.
Under loppet af 4 år har således elevantalet ökats med öfver 100.
Att undervisningen af detta betydligt ökade antal lärjungar ej utan största svårighet kunnat af de ordinarie lärarne bestridas, är klart.
På underdånig framställning har ock Kongl. Maj:t för förflutna läsåret beviljat 2 samt för det innevande 4 extra lärares antagande.
Men dels har det icke varit utan stor svårighet att finna skicklige och duglige personer till dessa extralärare-platsers bestridande, dels kunna sådana lärare, om de än med goda kunskaper och undervisningsgåfvor äro utrustade, ingalunda fullt ersätta bristen af ordinarie lärare, hvilka oafbrutet egna sina krafter åt läroverkets tjenst.
Majit har derföre ock i sin till Rikets nu församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition, om Statsverkets tillstånd och behof, äskat, att dessa åt Jönköpings läroverk beviljade 4 extra lärare måtte såsom adjunkter pä ordinarie stat uppföras.
Om detta af Rikets Ständer beviljas, skulle således antalet af ordinarie lärare vid nämnda läroverk komma att uppgå till 17.
Men, enligt Rikets Ständers uttalade och af Kongl. Majit i förutnämnda nådiga Bref gillade grundsats, att ett normalantal af 16 lärare må anses motsvara behofvet för 200 lärjungar, samt att, då dessas antal ökas med 30 eller 40, en ytterligare lärare bör beräknas, skulle Jönköpings elementarläroverk nu vara berättigadt till 19 ordinarie lärare.
Detta antal är ock redan nu det minsta, såvida det synnerligen menliga förhållande skall kunna undvikas, som sistlidet lä§år egde rum, nemligen att ända till 54 lärjungar måste undervisas gemensamt.
Annu mera är för den närmaste framtiden detta lärareantal det minsta möjliga, såvida ej extraläraresystemet med alla dess olägenheter genast ånyo skall behöfva anlitas; ty nied visshet kan antagas, att skaran af lärjungar för hvarje år ökas, åtminstone i icke mindre proportion än hittills, till följe dels af Jönköpings stads läge, dels ock af det förtroende, dess läroverk med skäl tillvunnit sig.
På grund häraf anser jag en förstärkning i lärareantalet vid detta läroverk af minst 6 ordinarie lärare vara af ett tvingande behof påkallad.
Men skall ndamålet med denna färstärkning fullt uppnås, så böra de sex nya lärareplatserna så ordnas, att undervisningen jemnt och lämpligt kan fördelas emellan läroverkets högre och lägre klasser.
Skall detta kunna ske, måste minst två af dessa lärare vara lektorer.
Först derigenom kan den mängd af läroämnen, som, till tunga för lärarne och till skada för undervisningen äro hopade på hvar och en af de nurarande lektorerne, mera ändamålsenligt kunna fördelas.
Exempelvis må nämnas, att af de nuvarande lektorerna har en sig ålagdt att undervisa i matematik, fysik, kemi, botanik och zoologi, samt en annan i theologi, historia, geografi, filosofi och Svenska språket.
Att ett sådant hopande af vigtiga läroämnen pä en person hindrar undervisningens fortgång i hvarje ämne genom flera klasser är klart, likasom att detta för undervisningen verkar menligt.
Också har lektors-undervisningen i några läroämnen måst uppdragas åt adjunkter.
Men obilligheten deraf, att den såsom adjunkt aflönade läraren år efter annat älägges lektors-göromål, och ansvar torde lätt erkännas, likasom att läroverkets bästa af ett sådant förhållande icke kan främjas. 528 Motioner i B or g are-Ståndet 1862. JW 283.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå och anhålla : att Rikets Höglofliga Ständer måtte anslå lön till två nya Lektors- samt fyra nya Adjunkts-beställningar vid högre elementar-läroverket i Jönköping, efter de för hvardera af dessa befattningar stadgade grunder.
Jag anhåller vördsamt om remiss häraf till Höglofliga Stats-Utskottet.
Stockholm den 30 November 1862. J. A.
Lemchen.
Af Herr Lemchen: Att Tiikets Ständer, så snart ske kan och innan jernvägsfrågan i sin helhet, företages till 'pröfning, måtte anslå erforderligt belopp för fullbordande af den mellan Mullsjö station och Jönköping utstakade och påbörjade del af södra stambanan.
Maj:t har i sin nådiga Proposition, angående Statens jernvägar, föreslagit, att af det till södra stambanans fullbordan begärda belopp redan under är 1863 3,815,000 R:dr, jemte^ återstoden af förut anslagna medel, skulle disponeras.
1 anledning häraf och med åberopande af min uti ifrågavarande hänseende förut af gifna motion, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer täcktes, så snart ske kan och innan jernvägsfrågan i sin helhet företages till pröfning, anslå det belopp, som erfordras för full bordande af den emellan Mullsjö station och Jönköping utstakade och påbörjade del af ofvannämnda stambana.
J. A. Lemchen, JM 284.
N:ris 284 och 285. j\V 284.
Vt Herr Lt‘|||(|!(“|l
Om anslag till m teknisk• eller slöjdskola i Jön - Jönköpings stad har i sednare tider gjort stora framsteg i industriel! hänseende.
Der finnas nu flera fabriker af betydligt omfång, sorn lemna sysselsättning och förtjenst åt ganska många arbetare och hvilkas tillverkningar uppgå till ett ganska högt värde.
För att bilda skickliga arbetare och i sådant afseende utveckla de goda anlag, som i allmänhet finnas hos ortens befolkning, erfordras undervisning, och tillfälle att erhålla en sådan af ändamålsenlig beskaffenhet; och det bör icke anses obilligt, att Jönköping nu hugnas med en förmån, sorn förut blifvit beviljad andra städer, der industrien, enligt de upplysningar, jag erhållit, icke står på en högre ståndpunkt, den förmän nemligen, att erhålla statsbidrag tili en teknisk eller slöjdskola.
Jag får derföre vördsamt anhålla: att Rikets Ständer täcktes anslå Tolftusen (12,000) Riksdaler
Riksmynt att årligen utgå till en dylik skola i Jönköping, när den der blifver inrättad ; och torde mig tillåtas att framdeles vidare utveckla denna min motion och att hos Stats-Utskottet, dit den lärer blifva remitterad, förete nödiga handlingar.
Stockholm den JO November 1862. J. A.
Lemcken.
JVp 283.
Af Herr BovilD Om anslag för anläggning af en telegraflinie från Westerås till Sala, Avesta, Hedemora, Säter och Fahlun med sta tioner vid dessa ställen.
De flesta orter inom riket hafva redan kommit i åtnjutande af de fördelar för handel och rörelse m. m., som äro en följd af elektriska telegrafers inrättande.
1 detta Bih. till R.
Fröt. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 Afd. 6? 530 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 286. afseende har dock hitintills för en stor del af Westmanland samt hela Dalarna intet blifvit åtgjordt.
Då rörelsen i denna ort emellertid är af den omfattning att lättade kommunikationer och förbindelser jemväl derstädes äro af behofvet synnerligen påkallade, får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer behagade anslå medel till anläggande af en telegraflinea från Westerås till Sala, Avesta, Hedemora, Säter och Fahlun med stationer å dessa ställen.
Stockholm den 30 November 1862. J. A. Bovin. JW 286.
Af Herr Bovini Om utfärdande af en förordning, hvarigenom förbjudes att öfver allmän landsväg anbringa grindar eller annan stängsel.
Lättade och utvidgade kommunikationer är dagens lösen.
Medelst nya ångbåts och jernvägslinier har mycket blifvit härutinnan på sednare tider åtgjordt, men huru långt man genom dessa fortskaffningstillfällen än kan komma, kunna vi dock icke undvara våra gamla landsvägar.
Med tidens sträfvan för en snabb och obehindrad fortkomst är således öfverensstämmande att tillse det de hinder, som möta vid dessas b egagnande, så vidt möjligt är, undanrödjas.
Ett bland dessa hinder äro landsvägsgrindarne, hvilka på åtskilliga orter tilltaga i mängd, allt efter som laga skiften hinna fullbordas.
Inom Westmanlands län finnas för närvarande å allmänna landsvägarne icke mindre än 1,361 stycken grindar, och i Stockholms samt Upsala län, der jag längre tider vistats och sålunda har mig förhållandet bekant, är antalet visst icke mindre.
Då det icke kan vara med god ordning öfverensstämmande att på de allmänna 1 andsvägarne inom riket, öfver hvilka Staten har full och uteslutande dispositionsrätt, trafiken sålunda försvåras, får jag föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom det förbjudes att öfver allmän landsväg anbringa grindar eller annan stängsel.
Hade uti Kongl.
Förordningen, angående stängselskyldigheten af den 21 December 1857, steget blifvit fullt uttaget, vore denna motion öfverflödig.
— Kan bifall till densamma föranleda till minskning af gärdesgårdar och besparing af skog så är ett dubbelt mål vunnet.
Om remiss till Ekonomi-Utskottet anhålles.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\@ 287. 531 JW 287.
Om anslag till vårdande och förökning af en i hufvudstaden till den inhemska industriens främjande grundad s. k. "teknisk samling."
Ett antal industriidkare och andra för den inhemska industriens bästa nitälskande personer i Stockholm förenade sig vid tiden för sednaste verldsexposition i London om en inbjudning till samlande af penningebidrag för att genom utskickade ombud vid sagde verldsexposition förvärfva prof å rudimaterier, adresser å tillverkare, priskuranter, modeller och ritningar å machiner och verktyg m. m. för grundandet i Stockholm af en Teknisk samling, uti hvilken svenska industriidkare så väl i Stockholm som i landsorten kunde taga kännedom om å hvilka orter och af hvilka personer dylika den svenska industriens behofsartiklar kunde erhållas i första hand, till billigaste pris och af bästa beskaffenhet, och hvarigenom den inhemska industrien skulle sättas i tillfälle att långt fullständigare och hastigare än nu tillegna sig och omedelbart tillämpa nya främmande uppfinningar och förbättringar så väl i fråga om de industriela föremålens mate riela beståndsdelar som den mekaniska proceduren och verktygen för deras åstadkom mande eller användning.