Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty meningen med Adjunkturer är ju, att Professorerne, vid de tillfällen då de af sjukdom eller andra orsaker äro förhindrade att utöfva sitt undervisningskall, skola ega tillgång på personer hvilkas vetenskapliga bildning i det för tillfället ifrågav:de läroämnet är sådan, att de kunna med heder och till ungdomens oafbrutna gagn intaga Professorernes platser. l)e öfriga af motionären anförda skäl synas mig likaledes vara af en alldeles obestridlig beskaffenhet, och någon vederläggning deraf har icke heller å Utsk:s sida ifrågakomma.
Jag kan således icke annat än högeligen tillstyrka bifall till motionen och förenar mig i det af H.
Sparre derom framstälda yrkande.
I likhet med Hr Bildt anser jag, att det begärda anslaget icke f. n. bör beviljas.
I enlighet med hvad i K. M:s Propos. och Utsk;s Utlåt, finnes anfördt, hafva flere Adjunkturer vid Universiteten icke varit besatta, till följd af de dermed förenade obetydliga löner, så att K.
M. till och med användt en ledig Adjunkts-lön till arfvode åt Ofver-läkaren vid Upsala Central Hospital, som meddelat klinisk undervisning i sinnes-sjukdomars behandling.
Då det icke är osannolikt, att tillgångar inom den ordinarie Akademiestaten för det ifrågav:de ändamålet jemväl under nästa statsregleringsperiod komma att finnas, tror jag att man ganska väl kan i detta fall iakttaga sparsamhet.
Många bäckar små göra en stor å, säger ordspråket och dessutom får jag erinra, att det är bättre att gifva den närvnde Akademiepersonalen för deras bergning fullt tillräckliga löner, än att öka personalen men bibehålla de otillräckliga lönerna.
I afs:de å den kalkyl, som blifvit omnämnd af StatsUtsk:s Orf:de på f. m. och nu på e. m. af Hr Bildt, får jag äran tillkännagifva att den grundar sig på en approximatif beräkning af de blifvande inkomsterna.
Huruvida öfverskott eller brist derå kommer att upstå, kan man naturligtvis icke på förhand bestämma.
Det ena är lika möjligt som det andra, men säkert är, att då, enl, den af K. M. upgjorda Staten, ett öfverskott af omkring 1,200,000 Itdr skulle upkomma, sfi förefinnes deremot f. n. en stalsbrist-summa af icke 58,000 Bdr, utan öfver 60,000 Itdr, till följd af utgången utaf de votera', som i går inom StatsUtsk. egde rum.
Vid sådant förhållande torde det väl vara skäl att ej fatta sådana beslut, som medföra statsbristens ökande, hvarföre jag, lika med Hr Bildt yrkar bifall till punkten.
Hr bildt
Det är StatsUtsk:s medlemmars •!vilkorlig» skyl
Den 20 November e, m (lighet att efter bästa förstånd inhemta och inför R.
St:r framlägga Statsverkets tillstånd, hvarom representationens öfriga medlemmar icke i allmänhet kunna anses ega en närmare detaljkännedom.
För fullgörandet af denna deras skyldighet har StatsUtsk. låtit uprätta den här omnämnde kalkylen.
Att den icke kan vara fullt säker, ligger i sakens natur, enär statsregleringen ännu är i görningen och åtskilliga af de anslag, StatsUtsk. i kalkylen uptagit,, möjligen komma att af Ständerna afslås; men denna möjlighet kan ej vid kalkylens upgörande beräknas, utan Utsk. måste väl dervid förutsätta att Ständerna bifalla de af Utsk. tillstyrkta anslagen.
Detta om utgifterna.
Hvad inkomsterna beträffar, så veta vi att deras beräkning alltid måste vara osäker.
Utsk. har uptagit den till de belopp K. M. beräknat, och hvad de extra ordinarie inkomsterna vidkommer, torde man ej hafva skäl att antaga en högre beräkning, med undantag måhända af briinvins-skatten, som vid denna Riksdag blifvit med 10 öre förhöjd.
Det är nemi. för ingen af oss obekant, att handelsverldens ställning är sådan, att vi för de kommande åren ej kunna påräkna en så stor import som den, hvilken egt rum under de nästförflutne.
Om, under sådana förhållanden, XJtsk. beräknat Statsverkets inkomster till samma belopp som K. M. dem uptagit, kan Utsk. väl icke beskyllas att hafva med flit beräknat dem för lågt.
Kalkylen, sorn naturligtvis endast kan vara approximatif, har varit framlagd på StatsUtsk:s bord, och att den icke blifvit
RiksStms medlemmar i tryck tillhandahållen, kommer sig deraf, att den ständigt undergår förändringar.
Utsk. måste dock alltid hafva den för ögonen, för att tillse, att anslag ej till styrkas utöfver inkomsterna.
Man har yttrat, att Utsk. bordt göra afprutningar på de stora summorna, i st. f. att indraga de små.
För min del är jag af den åsigt, att man bör göra något helt och fullständigt, så vidt det är möjligt, och icke bortplottra inkomsterna på en mängd småsaker.
Denna åsigt har äfven StatsUtsk. följt, och derföre upgjort ett fullständigt förslag för elementar-undervisningens ordnande, hvars, genomförande fordrar vida större summor än dem K. M. begärt.
Utsk. har i detta afs:de tillstyrkt beviljandet af så stora anslag, att man med skäl kan draga tvifvelsmål, huruvida de under de. första åren, i anseende till brist på skicklige män till alla lärareplatsernas besättande, komma att åtgå, i hvilken händelse stora besparingar å denna titel komma att upstå.
Är nu behofvet af flere Adjunkturer vid Universiteten verkligen så stort och trängande, sorn raan här påstår, så är det temligen troligt, att K.
M. som kommer att få tillräckliga medel till sitt förfogande, anslår extra arfvoden åt de vetenskapsidkare, hvilka man vill upmuntra och vid Akademierna fästa.
Jag yrkar fortfarande bifall till punkten.
Lika med H.
Sparre, vågar jag anhålla om bifall till hvad motionären, Professor Carlson, föreslagit om anslag till två extra Adjunkts-löner vid hvartdera Universitetet, för att kunna dervid fästa utmärkta vetenskapsidkare.
För närvrde finnas vid Akademierna Docenter, hvilka utmärkt sig genom veten - Ä22 Den 20 November e, m. skapliga arbeten oell snart skola förvärfva sig ett namn äfven utom Sveriges landamären.
Erkännes vigten af att vid Universiteten bibehålla sådana personer, kan man, enl. mitt förmenande, ej underlåta att bifalla motionen.
Man har visserligen häremot åberopat brist på tillgångar.
Jag tilltror mig ej att bedöma, huruvida den förespeglade statsbristen stödjer sig på någon verklig grund, men jag anser, att R. o. Ad., oberoende häraf, bör bevilja anslaget, om ändamålet dermed erkännes vara af stor vigt.
Den första frågan i denna sak är, huruvida det begärda anslaget verkligen är nödigt.
Flera föreg:de talare hafva, i min tanke, fullständigt ådagalagt, att så är.
De klena utsigter till uppehälle, som Akademierna hafva att erbjuda unga och lofvande vetenskapsidkare äro, enl. hvad erfarenheten tillräckligen visat, icke nog lockande att fästa dem der.
Så snart en utmärkhet framträder, skyndar den enskildta industrien att medelst lysande anbud tillegna sig honom.
Jag tror således, * att så vida man verkligen vill hafva våra Professors-platser i en framtid besatta med kapaciteter, måste man ju förr desto hellre göra någonting för att söka hindra unga lofvande anlag att öfvergifva Universiteten.
Sanningen häraf har jag ej heller hört bestridas, man har deremot både på f. m. och nu framhållit för oss ett spöke, som man benämner statsbrist och hvarmed raan velat skrämma oss från nyttiga anslags beviljande.
Om, på sätt Hr Bildt tillkännagifvit, StatsUtsk. under statsregleringens upgörande städse för ögonen baft en tablå öfver utgifterne och tillgångarne, förefaller det mig i sanning besynnerligt, att Utsk. icke förr än nu kommit underfund med, att inkomster och utgifter icke gingo ihop och att man således först nu vid 8:de Hufvudtiteln borde inslå på besparings-svstemet.
Jag känner ej hvem det är som upgjort den här åberopade kalkylen.
Jag tror visserligen, att den är med all samvetsgrannhet uprättad, men jag får erinra, att, hvad de extra statsinkomsterna beträffar, är det Bevilln.Utsk., som bör uprätta kalkylen, jag vet äfven, att en sådan beräkning ännu icke af nämnde Utsk. blifvit gjord.
Det skulle leda allt för långt ifrån ämnet, att nu undersöka huruvida dessa extra inkomster kunna antagas upgå till högre belopp än K. M. i sin Nåd.
Propos. beräknat.
Jag tror mig dock veta att så kommer att inom Bevilln.- Utsk. ske, och detta på goda skäl.
Jag vill ytterligare anmärka, att StatsUtsk. i sin beräkning uptager alla de anslag, hvilka af Utsk. blifvit föreslagna men antingen ännu icke af Stånden pröfvats eller äro beroende af omröstning i förstärkt StatsUtsk., åtskilliga af dessa komma dock, enl. all sannolikhet, att afslås.
Slutligen får jag erinra, att den nu ifrågav:de summan ej är serdeles stor.
Den utgör blott 8,000 11 dr.
Om vi nu bevilja den men deremot afslå det af Utsk. tillstyrkta anslaget till homöopatien, tror jag att en sådan qvittning vore förmånlig både för Universiteten och för landet.
Pir Tham, Casper Wolrath Victor:
Jag instämmer Den 20 November e. m. visserligen i den af StatsUtsk:s ledamöter här uttalade sats, att man bör iakttaga sparsamhet för att undvika statsbrist, men jag får erinra, att man understundom kan spara så, att just denna sparsamhet tillskyndar samhället en förlust.
Jag för min del skulle tro, att om lt.
St:r bifölle Utsk:s hemställan i denna punkt, skulle verkligen en sådan förlust drabba Staten.
Gifver man akt på förhållandet vid Universiteten och de lägre tjenstemännen derstädes, så finner man, att de nästan ej ega något understöd från Statens sida.
Det enda Akademierna egentligen hafva att gifva dem äro s. k.
Stipendier och Docenterna hafva ej några andra offentliga medel sig anslagna.
Jo, att sedan de, som blifvit hugnade med t. ex. rese-stipendier, återkommit till fäderneslandet, riktade i vetande, så ega Akademierna inga medel att qvarhålla dem hos sig, och när omsider en lärareplats blifver vid Universitetet ledig, finnes ofta ingen, som kan öfvertaga den.
Docenterna uppehålla sig hufvudsakligen genom meddelande af enskild undervisning, men derigenom dragas de i sjelfva verket från vetenskaperna till elementar-undervisningen.
Vid öfvervägande häraf finner jag mig böra biträda H.
Hr Gr Sparres förslag.
Jag tror visserligen, att Statens tillgångar äro hardt anlitade, men jag har tyckt mig höra, att det finues andra poster, som med större skäl kunna indragas än denna.
Det är visserligen icke min mening att påstå, att detta StatsUtsk:s Betänk, saknar sina fel, men deremot tror jag mig kunna fritaga Utsk. från förebråelsen att vid anslagsfrågornas bedömande hafva tillvägagått på ett nidskt sätt.
I detta Betänk., likasom vid många andra tillfällen, har jag funnit en viss benägenhet hos 11.
St:r att vilja regera, och denna benägenhet röjer sig äfven i det nu framstälda yrkandet om bifall till en enskild motionärs framställning.
Jag tager för alldeles gifvet, att innan K. M. afgaf Sin Propos. i detta ämne, hade Akademierna antingen gjort hemställan till K.
M. om behofvet af flere lärare löner, eller ock icke gjort en sådan hemställan.
I förra fallet har ju K.
M. redan pröfvat nödvändigheten eller den öfvervägande nyttan af det anslag, som nu ifrågasättes, och troligtvis funnit att dermed kan anstå, eftersom ingen framställning derom blifvit till It.
St:r aflåten, och i sednare fallet hafva Akademierna sjelfva ansett anslaget ej vara af elt oundgängligt behof påkalladt.
Jag tror i allmänhet, att det skulle vara ganska väl, om It.
St:r toge till grundsats att bevilja andra anslag än dem K. M. begärt.
Då finge de enskilda spekulationerna ej så stort spelrum, som nu är dem öppet, och ett i min tanke ganska olämpligt sätt för representationen att deltaga i Styrelsen komme att uphöra.
Hvad jag nu haft äran andraga utgör för mig ett alldeles tillräckligt skäl att bifalla punkten.
Dertill kommer, att jag anser mig skyldig tilt mera sätta tro till StatsUtsk:s ledamöters upgift om statsinkomsternas otillräcklighet, än att lyssna till åtskilliga andra talares önskningar och förhoppningar.
Här gäller ordspråket, att siffror tala, och om än så lyckligt vore, att någon statsbrist verkligen ej före - 524 Den 20 November e. m. funnes, så är ju ingen skada dermed skedd.
Hr Montgommerie, It o b, Nils Germ.:
Då man vid detta tillfälle talar om statsbrist, oell de stora belopp, hvartill utgifterna komma att upgå, kan meningen naturligtvis icke vara, att den här ifrågav:de summan, eller 8,000 Itdr, skulle hafva någon särdeles stor inverkan på totalsumman af utgifterna, utan meningen är, att man i tid skall göras upmärksam på denna totalsummas storlek, så att man ej beviljar anslag till mindre nödiga ändamål.
Jag får derjemte erinra, att StatsUtsk. visat mycken frikostighet vid denna Hufvudtitels behandling, ehuru de, som anse att Utsk, bordt vara ännu frikostigare, anmärkt, att Utsk:s ledamöter först nu börjat att tala om sparsamhets iakttagande.
Orsaken härtill är emellertid mycket enkel, nemi. den, att Utsk. vid de första titlarna ej öfverskrida K. M:s Propos., utan hållit sig inom densamma, då deremot vid den öde titeln det belopp, hvarmed man öfverskrida den Kongl.
Proposm, upgick till omkring 119,000 Itdr.
Vid 8:de titeln är den Kongl. Proposm öfverskriden med icke mindre än 450,000 Itdr.
Vid sådant förhållande är det ju klart, att man ej förr än nu haft skäl att fästa upmärksamheten på nödvändigheten att iakttaga någon sparsamhet, till undvikande af statsbrist.
Då jag, för min del, ej tror, att någon synnerlig skada blifver en följd af dröjsmål med det nu ifrågavrde anslagets beviljande, får jag förena mig med dem, som yrkat bifall till punkten.
Det kan ej nekas, att StatsUtsk. har, vid behandlingen af denna Hufvudtitel, visat mycken frikostighet, och långt ifrån att jag skulle vilja tillvita Utsk. den sparsamhet, som i några fall ansetts böra iakttagas, tror jag, att man i allmänhet derför bör hålla Utsk. räkning.
Jag skulle t. o. m. hafva understödt anmärkn:r emot några af de förra punkterna, ifall de blifvit framställda, enär jag ej funnit de der tillstyrkta anslag så behöfliga som det nu ifrågav:de.
Detta anslag anser jag deremot vara ett af de mest vigtiga.
För Universitetens förkofran är ingenting vigtigare, än att dervid i tid kunna fästa unga män, som utlofva att förvärfva en sådan grad vetenskapligt vetande, att de blifva lämpliga att intaga professorsplatser.
Man har redan omnämnt, huruledes numera en mängd tillfällen yppa sig för de unga vetenskapsmännen att blifva fördelaktigt anställda, och lockelsen att antaga sådana anbud är så stor, att kärleken till vetenskapen skall vara bra stark för att emotstå densamma, så vida ej Universiteten hafva någorlunda jemförliga platser att erbjuda.
Vore det likväl nu fråga om något större belopp, skulle jag, j anseende till den pekuniära ställningen, vara färdig att understödja StatsUtsk.; men. mine Hrr, här är ju endast fråga om 8,000
Bdr, af hvilka 4 personer skola få andel 1 Jag anser i sanning detta belopp vara så ringa i jemförelse med mångå andra af Utsk. tillstyrkta anslag, att jag skulle finna det högst olämpligt att ej detsamma bevilja, hvarföre äfven jag anhåller om bifall till motionen.
Dori 20 November e. m. 525 Frih.
Sparre sednast anfört torde icke mveket behöfva läggas, för att bestämma R. o. Ad:s beslut i denna fråga; men jag anser mig dock böra yttra några ord till svar å Gr.
Liljencrantz^ anförande.
Den värde Gr:n har antydt, att man borde afslå alla af enskilda motionärer gjorda framställningar om anslag; men som denna åsigt saknar stöd både af Grundlag och häfd, torde något afs:de derå ej kunna fästas.
Vill man hafva exempel på lyckliga resultater af anslagsmotioner, behöfver jag blott i detta hänseende åberopa ett beslut från den nästföregide Riksdagen, nemi. det, hvarigenom R.
St:r beviljade anslag till Ingeniör-korpsen.
Hvad det nu ifrågaställa anslaget beträffar, hafva tvänne aktade Kyrkans män från södra Sverige, i förening med tvänne aktade män från det norra, förenat sig i en reservation, så talande till både känslan och omdömet, att jag ej skulle neka mig nöjet att här upläsa detsamma, såvida ej den långt framskridna tiden derifrån mig afhölle; förblifvaudes jag emellertid vid min vördsamma anhållan om bifall till motionen.
Hr Frih. o. Ordf:den framställt, att i afs:de på förevide punkt blifvit yrkadt, dels bifall till Utsk:s hemställan, och dels att, med afslag derå, R. o. Ad. måtte anvisa tvänne adjunktslöner af 2,000 Rdr Rmt hvardera, till hvartdera af Universiteten i Upsala och Lund, att användas i enlighet med Professor Carlsons derom gjorda framställning, blefvo propos:r å dessa yrkanden framställda och besvarade med blandade
Ja och Nej; hvarpå proposm' till bifall å Utsk:s hemställan förnyades, samt sedan svaren härvid åter utfallit med Ja och Nej, Hr Frih. o. Ordf:den förklarade det han ansåg
Hr Olivecrona begärde votering.
Upläsles till justering och godkändes en så lydande voter:spropos. :
Den, som bifaller StatsUtsk:s i 28:de punkten af Utlåt.
N:o 148 gjorda hemställan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej beslutar R. o. Ad., att, med afslag å Utsk:s förenämnde hemställan, anvisa tvänne adjunktslöner af 2,000 Rdr hvardera, till hvartdera af Universiteten i Upsala och Lund, att användas i enlighet med Professor Carlsons derom gjorda framställning.
29:de punkten, ang:de slipendii-anslag för theologie sludiosi; 30:de punkten, ang:de arfvodes-anslag för 6 Amanuenser vid Lunds Universitet; och 3 lista punkten, ang:de slipendii-anslag för Svenska studerande vid Köpenhamns Universitet.
No t ernber e. m. 32:dra punten, ang;de Elemenlar-låroverken.
Härvid tdrekoramo först och biföllos tillstyrkandet ang:de lönema för Rektorer vid Rikets högre Elementar-liiroverk, samt förslaget, att med rektors-befattningen vid dessa läroverk ej må förenas iunehafvandet af prebende.
Då sedermera förekom förslaget till bestämmande af lönerna för Lektorer, Adjunkter och Kolleger vid Elemeutar-läroverken, yttrade:
Då jag betraktar de premisser Utsk. för sitt tillstyrkande i denna punkt upställt, finner jag visserligen, att Utsk., i afs:de å Adjunkternas och Kollegernas lönevilkor, icke skäligen kunnat förfara annorlunda iin som skett, enär uti reciten säges, att dessa lärares loner, lika med lektorernas, böra indelas i fyra klasser; men härigenom kommer dock att upstå ett missförhållande, hvarpå jag anser mig böra fästa R. o. Ad:s upmärksamhet, nemi. att den högsta adjunkts- eller kollega-lönen, som blifvit föreslagen till 2,500 Rdr, Olifver högre än den lägsta lektorslönen, som skulle bestämmas till endast 2,000 Rdr.
Enl. den grundsats, som vid löne reglering i allmänhet följes, tilldelas aldrig en underordnad tjensteman lika stor lön som hans förman bekommer, om än skillnaden i lönebeloppen esomoftast är obetydlig.
Gillas Utsk:s förslag till lönereglering för lärarno vid Eleinentar-läroverken, så kan det emellertid inträffa, att en Adjunkt har en lön af 2,500 Rdr, uuder det att hans förman.
Lektoren, endast har 2,000 Rdr.
Jag anser, att detta är ett missförhållande, som ej bör fä ega rum, och hemställer derföre, huruvida icke den af Utsk. utöfver K. M:s Förslag uptagua 4:de löneklassen för Adjunkter och Kolleger bör uteslutas, i hvilken händelse den äldste Adjunkten eller Kollegen ändoek finge lika stor lön som den yngste lektoren.
Jag har anledn. tro, att den siste värde talaren icke fullt förstått de motiver, som ligga till grund för Utsk:s förslag i detta fall.
Utsk. har beträdt en bana, som, i min tanke, borde följas äfven vid löneregleringar för tjenstemän i allmänhet.
I andra länder har äfven tillämpats samma grundsats, eller att lönerna vexa med tjensteårens antal.
Alt anse Lektorerna såsom förmän för Adjuuterna eller Kollegerna, torde icke vara riktigt.
Eör min del tror jag, att Hr Printzensköld har ganska mycket skäl för sin aumärkn.
På Utgiftsafdelningen var äfven förslaget upstiildt och, såvidt jag kan påminna mig, enhälligt antaget på det sätt Hr Printzensköld nu framställt, ehuru sedermera uti Utsk:s plenum, genom en hastig vändning, om jag så får uttrycka mig, en ny lönegrad för Adjunkter och Kolleger blef tillagd.
Detta är äfven, i min tanke, ett misstag, ty det lärer ej kunna nekas, att derigenom upkommer det mindre egentliga förhållande, att en äldste Adjunkt har större lön än en yngste
Lek Den 20 November e. m. 527 tor, så att den förre ej kan befordras till den sednares plats, utan en pekuniär upoffring af 500
Rdr om året i 5 års tid.
Enahanda blifver förhållandet, oin en iildste Kollega skall befordras till Hektor i de minsta skolorna.
Man liar visserligen härvid erinrat, att de äldsta Adjunkterna skola i allmänhet, till följd af deras tjenstgörings beskaffenhet, blifva hvad man kallar förlegade och knappast kunna ifrågakomma att befordras till Lektorer; men häremot torde åter kuuna anmärkas, att om än ett sådant förhållande förut understundom inträffat, så har detsamma dock måst betydligt förändras genom ämnesläsningens införande.
Det är nemi. klart, att sedan Adjunkterna fått till åliggande att läsa samma ämnen i flere klasser, så bör det mindre fördelaktiga inflytandet på deras själsförmögenheter utaf ouphörlig läsning i de lägsta klasserna uphöra.
Men om man än erkänner att det kan inträffa, att en Adjunkt, eller isynnerhet en Kollega, blifver något förlegad, derigenom att han länge innehaft en sådan befattning, så torde man dock ej kunna säga, att Staten bör inrätta en särskild högre lönegrad för mindre dugliga lärare, utan fasthellre antaga, att lönegraderna böra inrättas under förutsättning att deras innehafvare skola blifva dugliga och af befordran förtjenta män.
K. M. har äfven varit af samma tanke som Utgifts-afdelningen, ehuru lönerna för ifrågavide lärare blifvit mindre fördelaktigt upställda i den Kongl. Proposm, än uti Utskis förslag, eller i 3 klasser af 1,000, 1,400 och 1,800 Edr, hvarjemte, enl. K. M:s Förslag, lärarne ej skulle få högre löner efter vissa år, utan först vid inträffande ledighet inom en högre grad.
Om således Utskis förslag återföres till det ursprungliga och konseqventa, sorn Utgifts-afdelningen upgjorde, så blifver ändock de ifrågavide lärarnes ställning betydligt bättre, än den enl. K. M:s förslag skulle blifva.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra får jag föreslå, att E. o. Ad. måtte antaga punkten, med den förändring, att 4:de lönegraden för Adjunkter och Kolleger uteslutes, så att punkten komme att lyda som följer i »att lektorslönerna måtte bestämmas till ,2,000, 2,500, 3,000 och 3,500 Rdr, samt lönerna för Adjunkter och Kolleger till 1,000, 1,500 och 2,000 Edr, allt Ernt.»
Som jag ej är ledamot af StatsUtsk., kan jag ej heller känna på hvad sätt det ifrågavide beslutet tillkommit, men det är, efter mitt sätt att se saken, ganska klokt och och riktigt.
Lagerbjelke har åt de Adjunkter, som skulle erhålla högsta lönegraden, gifvit epithetet förlegade.
Jag tror, att ett misstag ligger till grund för detta yttrande.
Enl. den nu gällande Skol-lagen är ämnesläsning ej införd i de lägsta klasserna, utan en eller tvänue lärare lemna der undervisning i alla ämnen, och, efter det här framlagda förslaget, skulle det just blifva Adjunkterna, som läste i nämnde klasser.
Nu tror jag, att Utsk. hyst den tanke, att en person kunde vara ganska lämplig att meddela undervisning i de första elementerna, hvilken undervisnings bibringande på ett riktigt sätt är något särdeles vigtigt, och fordrar en egen förmåga; men att samma person, till följd deraf att han under en Dea 20 November e. m. längre följd af år sysselsatt sig endast med elementernas inlärande, blifvit mindre lämplig att lemna högre undervisning i något visst specielt ämne, och på det att en sådan lärare icke skulle eftersträfva en plats, som han måhända ej var vuxen, utan hellre qvarstanna vid en befattning, för hvilken han var särdeles passande och gagnande, samt der han kanske äfven kunde vara svår att ersätta, har Utsk. föreslagit en fjerde högre lönegrad för Adjunkter oell Kolleger.
Jag, för min del, kan ej inse det farliga eller olämpliga deri, att en lärare i en lägre klass skulle få en något högre lön, än en lärare i en högre, helst det här icke är fråga om någon subordination, utan lärarne äro coordinerade.
Det torde vara föga hopp att erhålla bifall till punkten, då StatUtsk:s egen Ordf:de deri yrkat förändring; men jagkan dock ej underlåta att yttra den tanken, att Utsk. synes mig hafva goda skäl för sitt förslag.
För att rätt bedöma frågan, torde man i främsta rummet böra bemärka skilnaden emellan Adjunkternas och Lektorernas sysselsättning.
Den siste värde talaren har ganska riktigt anmärkt, att Adjunkterna, enl. den nya skol-lagen, äro fästade vid klassläsning, då deremot Lektorerna äro förbundna till ämnesläsning, och lika riktigt är det, att en person kan vara lämplig till klasslärare men ej till ämneslärare.