Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Företogs till pröfning Stats- och Båncotjtsköttens den 21 sistlidne Junii under N:o 20 aL gifne, samt den 28 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Maj;ts Nådigå skrifVelsfe till Riki sens Ständer, angående de af en i Nåder tillförordnad Comité utarbetade Underdåniga Betånkandén orti reglering af Rikets Penriingeverk m. rri., tillika med de i öfrigt tili Utskottens samfälda behandlihg remittferade Mertibrial
Och yttranden, rörande enahanda ämnen.
Herr Grefven neli La ridt Mar si: dl ken tilt— kännagaf, att PlenUm komme kl; 5 i efterinid-, dag att fortsättas; Sedan Stats- oell BancoUtskottens nyssnämride Betänkandej med dervid fogade sårskilte Bi - Ben 14 Julii f nii Hagor, blifvit uppläst, hemställde Bert Grehen och LandtMarJkalken, om icke, i anseende dertill, att tiden redan så långt framskridit, Ridder-; skåpet och Adeln behagade tillåta, att öfverlåggningen uti förevarande mål finge tills i eftermiddag uppskjutas» Bifölls.
Högloflige Ridderskapet och Ädeln åtskilja ■des klockas tre qvart till a eftermiddagen.
Måndagen den 14 Julii» Plenum kl. 5 eftermiddagen.
Öppnades Herrar Eléctorers Lista till Väl af en Ledamot i StatsUtskottet efter Friherre von Ungern Sternberg, Mathias Alexander, 6gg Cera 14 Julii e. m. samt en Ledamot i Lagutskottet, efter Herr Gyllenheim, Eric Gustaf; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Stats- XJtJ)lottet: N:o n4g.
Herr Hjärne, Carl Jacob; Lag- Utjkottet: N:o 2 o 42, Herr Cederstam; Fullm.
Herr Silfverstråle , Gustaf. Företogs till pröfning Stats- och BancoUtskottens den 21 sistlidne Junii under N:o 20 afgifne, samt den 28 isamma månad eftermiddagen på bordet lugde, och i förmiddags Pleno uppläste, Betänkande, i anledning af Kongl Majus Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående de af en i nåder tillförordnad Comitté, utarbetade underdåniga Betänkanden, om reglering af Rikets PenningeVerk m. m., tillika med de i öfrigt till Utskottens samfälldta behandling remitterade Memorial och yttranden, rörande enahanda ämnen.
Herr Hegardt, Christian Bernhard, anförde skrifteligen:
Friherre Den H Julii e. m. 689 Friherre Cederjtröm, Jacob: Utskotten hafva yttrat, att de, för att sätta Rikets Ständer i tillfälle att kunna besluta öfver de hufvudgrunder, hvarpå Utskotten stödja sina förslag, utan hinder af de anmärkningar, som uti detaljerna skulle kunna göras, ansett tjenligast, att framställa dessa sednare (eller detaljerna) uti särskilte, vid detta betänkande fogade, Utlåtanden, Men då Utskotten icke dessmindre uti detta betänkande utur hufvudgrunderna jemväl vidrört åtskillige detalj-frågor, så att i händelse betänkandet skulle bifallas, dessa detaljer äfvenväl kunde anses såsom bifallne, ehuru ännu icke pröfvadej så skulle jag hemställa, om det icke vore rättast, att till Utskotten återlemna ifrågavarande Hufvud-betänkande, att åtskilja grunderne från detaljerne, och inom förelagd korrt tid detsamma återlemna, på det Rikets Ständer må blifva i tillfälle, att särskilt besluta öfver grunderne, och särskilt pröfva detaljerne.
Men skulle åter Ridderskapet och Adeln anse saken annorlunda, och nu vilja företaga öfverläggning, samt öfver ämnet besluta, anhåller jag få anföra, det jag vid Utskottens handläggning af frågan rörande myntets reglerande, med förundran anmärkt, att Utskotten anse RiksgäldsSedlarne såsom Bankens skuld.
Utskotten yttra, att RiksgäldsContoret, som tillförene varit det andra Rikets penninge-verk, har med penninge-väsendet för det närvarande ingen annan befattning, än att, såsom en utgrening af Banken, besörja genom sina Credit-sedlar en Ridd, 0. Ad.
Pr. Yl. Band. 44. gf)0 VT!l 14 Juli i C. lii.
I del af hvad Banken egentligen skulle iillkömmäj samt inpassera och utbetala en del af Statens medel, och att RiksgäldsContoiret således med Landets allmänna penninge-ställning icke har annan gemenskap, an deri , sorn detsamma delar med BancoVerket.
Det mä vara Utskotten förbehållit, att anse dessa slutföljder vigtigaj; för min del nödgas jag förklara, att jag finner dem sakna all slags grund , att RiksgäldsSedlar. ne , utgörande Rikets gäld , aldrig kunna blifva Bankens skuld, eller såsom sådan anses, så framt annars den ringaste ärlighet komme att ligga till grund för de Författningar Riksens Ständer, för BancoVerket komma att stadga* RiksgählsSedlarne böra således i min tanka, aldrig kunna öfverföras på Banken, med mindre detta sistnämnde Verk i och med detsamma bekommer nödig Fond till deras inväxlande.
Det kan visserligen icke bestridas, att Utskotten genom det förslag, jag nu haft äran anmärka, blifvit i tillfälle att visa Bankens ställning i en vida sämre dager, än Utskotten varit tvungne att göra det i annan händelse; helst RiksgäldsContoirets skulder icke uppgå till min* dre belopp, an omkring 6 millioner B:co.
RiksgäldsSedlarne, såsom Rikets skuld, böra i annan väg successive amorteras, enligt hvad Riksens Ständer derom kunna besluta, eller ock* lika med hvad vid sista Riksdagen inträffade, tills vidare bibehållas till samma belopp, då RiksgäldsContoiret gerna må bibehålla sitt creditiv på Banken, och till StatsContoiret aflemna nya RiksgäldsSedlar för Statsbidragen, till Den I \
Julii t, rn.
Ö91 ett motsvarande belopp, emot det, sorn blifvit emot BancoSedlar invexladt, hvarigenom Bankens förskotter återställas; men för framtiden böra Riksens Ständer i min tankå, ovillkorligen bestämma någon viss årlig afbetalning på denna Rikets skuld, på det att vi ändteligen må kunna komma till ett mynt inom landet.
Om man i öfrigt granskär Utskottens Tabeller, -så finner nian deraf, ätt om man utåf Bankens tillgångar afskrifver, såsom osäkra fordringar, melian 7 och 8 millioner, är dock den återstående tillgången tillräcklig, ätt efter pari curs gälda alla Verkets skulder, och lemna derutöfver en behållning af öfver 2 millioner i Silfver.
Utan afseende på dettå förhållande, tillstyrker Utskotten, att Banken skulle få rättighet, att betala 128 sk. af dess Sedlar nied 48 i Silfver.
Örn Utskottens tillstyrkande, att alFöra Rikets gäld på Banken, befinnes vara i älla afseenden oriktigt, så hår jag svårt ätt linha någon anledning till Utskottens förslag af ett sådan realisations-grund.
Meri Utskotten in stämmer jag deruti , att StåtsVerkets skuld till Banken icke kan afskrifvas, utan måste betalas.
Öm icke Rikets Ständer heligt fullgöra ingång /!*•
• rt o O O ha förbindelser, ina man fåfängt hoppas förtroende till de beslut, som Riksens Ständer kunna fatta; och då finnes iligen gräns lör oredan oell förderfvet.
Jag anser högst vigtigt, att Rikets Ständer aldrig aiilitär Banken annorlunda f an genom lånebiträden och emot bestämd amortissemént.
Utskotten yttra, att så länge Bankens utlåningar endast meddelades emot säker - 69* Den 14 Jidit e, m. heter som genast kunde realiseras, och omlopps-tiden på de meddelade lånen var så snart, att en ökning af penninge-stocken inom Landet icke kunde förändra dess förhållande till den varumängd , som af densamma skulle mätas, borde af förtroendets begagnande till beredande af Bankens vinst, icke annat än för Landet välgörande följder uppstå.
Hvarföre då icke enkelt tillstyrka Banken, att återgå till dessa dess primitiva functioner.
Utskotten yttra, det Bankens till Statsverket lemnade lån och förskotter icke voro annat än dess credit, då Banken icke ägde något verkligt mynt att utlåna.
Var det då ej dess credit, som Banken äfvenväl utlånade på de exportabla eflecterna ?
Förhållandet var i detta afseende i begge fallen lika.
Den enda skilnaden består deri, att i det ena fallet ägde Banco-styrelsen panten , att invända i händelse Låntagaren ej på dagen betalade, i det senare, endast orubbligheten af Riksens Ständers beslut om återbetalningen , och jag hemställer till Eder mine Herrar, om Riksens Ständer någon, sin kunna anse sig berättigade att rubba föregående Ständers ingångna förbindelser, rörande betalnings-skyldighet till Banken, Hvad säkerhet finnes väl då, för att icke samma Ständer kunna godtyckligen tillgripa och förskingra alla Bankens tillhörigheter.
Den längre tid som erfordras, för återgäldande af Statens skuld till Banken, är således i min tanka det enda, som i någon mån kunnat menligt verka på Bancosedel-myntets värde.
Från dessa grundsatser utgången, har jag svårt att finna på hvad grund Utskotten, emot hvad de sjelfve yttrat, rörande Ven 14 Julli e, m. 693 de låne biträden, som Banken med fördel kan meddela , kunnat tillstyrka Bankens fortfarande biträden till Fastighets lån.
För att stadga och successive förbättra myntvärdet, behöfves i min tanka icke annat, än att återföra Bankens rörelse till dess primitiva fanctioner.
Ett bestämdt förklarande af Rikets Ständer, att de hvarken nu eller någonsin kunna anse Rikets gäld för Bankens; att de förbindelser Ständer ingått för Bankens bidrag till StatsVerket, skola samvetsgrannt fullgöras, och Banken aldrig anlitas annorlunda, än i låneväg, (utöfver dess gevinst) emot bestämd årlig ränta och Capital-afbetalning; att Sedelstocken ick« bör minskas; att hvad som till Banken inflyter och icke på förenämnde sätt kan åter utlånas , eller såsom vinst af Rikets Ständer är anvist, bör användas att uppköpa Silfver.
Hade Riksens Ständer ända ifrån år j8og ålagt Banken att alla de Sedlar som inflöto, StatsVerkets afbetalningar af 750,000 R:dr årligen inberäknade, hade bordt användas till uppköp af Silfver, så hade den penninge-förlägenhet, som uppkommit, aldrig kunnat äga rum, Bankens reella fond varit mer än fördubblad, och myntets värde aldrig kunnat falla , som nu skett.
Vi kunna nu ej mera återkomma till den tid som är förbi; men vi kunna begagna erfarenhetens anvisningar, och för framtiden vidtaga de försummade medlen.
Utskotten yttra att, om misstroendet till Bankens förmåga att fullgöra sina förbindelser, icke för det närvarande
Ben 14 Julli *■ nu vore så allmänt, att man, i händelse af Ban^. kens öppnande ti|l Silfver-utväxling, hade att befara en nog stark påkänning af den reella, fonden, skulle Utskotten sätta i fråga om det ej vore möjligt, att genast företaga realisationen med nu befinteliga tillgångar.
Detta misstroende borde ej kunna äga rum, om de af Utskotten uppgjorde förslag, öfyer Banpo\ erkets ställning yarit så författade, att dp af livar o.qk en,,, äfven i Bankens räkenskaps-former ovaq, vid. första påseendet kunnat förstås, men det är ej-, misstroendet till Banken , sorn gör en realisation vådlig; det. är åtskilige andra oipständiglieter, nemligen, att Bankens fordringar ej är.o, af den natur, att kunna indrifvas inom, den tid, som för en sådan operation erfordras , att. våra, handels-förhållanden och näringar icke lemna, oss förhoppning, att bibehålla ett enda Siifverstycke i Banken, om- utväxlingen tilläts, utan atf Silfrets utförande ti!iäf\< utyrs blef hland-de mest lönande handels-speculationer. t min tanka,, kan ingen fråga 0111 realisation för närvarande, uppstå; den måste uppskjutas, till en kommando framtid, då Banken, på sätt jag ofv;an yttrat, successive ökat sin reella fond;, och äfven då , om också fonden skulle fullt svara emot de utelöpande Sedlarne, måste noga afses den cpoc, af inbördes och allmänt lugn inom Staterne , hvarigenom icke befaras kari att, genom Bankens upplåtande till växling, Nationen inom några dagar eller månader, genom lör den tilläfventyrs främmande händelser, må finna sitt Silfver bortföras, och på en gång blifva i mistning af sitt rörelse-capital.
Slutligen får jag till Rid - Den i4 Jidit e, m. 69? derskapet och Adeln hemställa, huruvida man skulle kunna vara nöjd med utredningsmannen i ett Bo, hvarest tiUgångarne till millioner öfverstiga skulderna, och Utredningsmännen likväl erbjuda såsom högsta utdelning 48 emot 128..
Herr Tham, Pfollrath: Stats-och BancoUtskotten hafva uti det upplästa betänkandet uppsatt vissa satser som hufvudgrunder, hvilka de framställt till antagande, med anvisning till Riksens Ständer , att särskilt göra anmärkningar vid , antaga eller lörkasta Bilagorne rörande detail frågorne.
Jag vill således nu blott fästa mig vid hufvudgrunderne.
Utskotten hafva deruti upptagit såsom första grundsats, att ut~ vexling af verkeligt mynt, till inlåsande af Rikets Stånders Banks Sedlar, nu icke md företagas.
Utskotten hafva uti det föregående som grund anfört: 1) att icke något förslag kan åga rum, som Jkulle åsyfta eujkille personers deltagande uti den under namh af llikfens Stånders Bank nuvarande inråttuingi På denna grund hafva Utskotten funnit något utlåtande nu icke kunna äga runi , huruvida en sådan inrättning med Actie-ägare vöre nyttig eller ej,, då den ej, vore förenlig, med Constitutionens föreskrifter.
Utskotten hafva derefter vidare fortfarit i undersökning, huruvida en realisation nu genast vore möjlig, och om-tillgångar till densamma nu finnas
Om tillgångar funnos inom landet på myntade metaller till det belopp , att Riksens Ständers Bank kunde förstärkas, så skulle ej någon annan realisation behöfvas, än den Banken kunde verkställa tued Den 14 Julii t. rn. egna tillgångar, ty funnos inom landet tillräck, liga tillgångar att Förstärka Banken med 3 millioner i Silfver, så blef det ej fråga om att tillita Banken.
Det skulle bevisa , att vi voro öf^ verlägsne uti vår handel, att näringarne voro uti godt stånd, att således Silfver ej skulle uN föras ur landet, och då kunde en realisation ske med hvad som finnes.
Detta tyckes ock hafva varit Utskottens tanka, då de ansett realisationen snarare böra grundas på det allmänna förtroendet, än på en större tillgång till Silfver.
Det är på denna grund Utskotten ej funnit nyttigt att tillstyrka Inrikes lån, emedan Utskotten trott, att dessa lån i alla fall skulle blifva Utländske, blott under förändradt namn; ty ehuru Inrikes personer antecknade sig till lånen, skulle penningarne skaffas utifrån.
Utskotten hafva således trott, att ingen förstärkning i myntbara metaller nu kunde erhållas utan Utrikes lån, Utskotten hafva ganska riktigt afslagit ett sådant förslag.
Utskotten hafva trott att den ränta, som till utlänningen skulle utgå för det lånte Silfret, skulle ovillkorligen åter utföra capitalet, så vida ej en öfverlägsenhet uti handel åter införde den erforderliga Summan.
Kan åter denna öfverlägsenhet vinnas, så gör en realisation sig sjelf utan Utländske lån.
Utskotten hafva vidare trott, att realisationen under Gustaf lil:» tid år 1776 hade misslyckats, om icke sådane gynnande conjuncturer, som Americanska kriget, den ymniga Sillfångsten m, m. hade satt Svenska handeln uti det skick, att räntan på annat sätt inflöt till landet, och att Silfver infördes.
Kanhända kunde man visa, att landet Den IA Julii e. m. 697 ändå förlorat i sin Silfverfond , och realisationen föll , så snart ett krig uppstod.
Utskotten hafva trott, att detsamma skulle hända om en realisation nu för ögonblicket företoges, och att en undervigt i handel eller till och med en jemnt balancerad handel skulle förstöra grunden till realisationen, samt att ett krig eller en missväxt skulle göra den alldeles om intet.
På denna grund hafva således Utskotten ganska rigtigt föreslagit, att ingen utvexling af Silfver med utländskt mynt må företagas.
Utskotten hafva dock velat minska det missnöje, som uppstått genom osäkerheten emellan Låntagare och Långifvare, i anseende till osäkerheten uti myntet, och derföre stadgat den andra grundsatsen.
Utskotten hafva trott, det man borde försöka, att åstadkomma förtroende, och att man således småningom borde använda en del af Bankens vinst, för att anskaffa Silfver, och derigenom kunna bereda den realisation , hvilken anses såsom oundgänglig.
På denna grund hafva Utskotten föreslagit en viss Summa af Bankens vinst att användas till uppköp af Guld och Silfver.
Jag tilltror mig ej att bedömma, huruvida en sådan upphandling kan leda till önskad verkan; jag tror det kommer att draga långt ut; men jag tror att, sedan Bankens publicitet år medgifven, bör den betydligt öka förtroendet till Sedlarne, om Riksens Ständer tillika betrygga Banken emot éådane utgifter, som bidraga att rubba värdet af Sedlarne, och att rubba Bankens credit.
Således tillstyrker jag antagande af den andra hufvudgrunden.
Utskotten hafva i följd deraf stadgat den tredje hufvudgrun - ( m Den • 4 Juli i e. m. den, att det md vara hvar och en tillåtit, att uti Banken ernot rnyntbara metaller tillvexla siq
BuricoSedlar, beräknade till det förhållande emot Speciemynt, forn Rikfens Stander bejlåmma.
Detta kan ej eller skada , det kan medföra en nyttig verkan.
Om handel och nå • ringar komma i flor, och vi kunna skaffa oss en Öfvervigt i handel, blir det tillfälle att bespara, oell då kan Silfver införas, och hår användes af Köpmannen till ökande af dess rörelse-capital.
Om curssen skulle falla under det pris, som nu skwll fastställas, blir det tillgång på Silfver.
Det kan aldrig skada, »nen vål gagna, och derföre tillstyrker jag denna punkt.
Inom Utskotten hafva två Stånd stannat emot två uti frågan, att då Ranken fått en sådan fond, sorn kunde försäkra beståndet af en realisation, grunden för Silfver-invexlingen äfven skulle gälla för Silfver-utvexlingen.
Två Stånd hafva yrkat: att dd Banken, enligt de fårefkrifler, so/n få rf dit varda meddelade, erhållit den förkofran, att all/nån utvexling af Speciemynt kari företagas, deneannna verlft.dlles efter enahanda ^rund, sorn får invexling nu antages.
De 2:ne andra Stånden deremot: att heståmrnan det a f den grund, liva/ejler Speciemynt kommer att of Banken emot dess Sedlar lUvexlas, md till framtiden, uppskjutas.
Jag tror för min del, att, om Riksens Ständer möjeligen kunna vidtaga sådane Författningar, som betrygga verk, stålligheten, det. förra alternativet vore en skyldig gård åt penningemannensorn då visste, på hvad punkt iian stod, och hvad Ivan vid realisatiogen Thn 14 Julli «. m. <*99 Ulan sätter ett värde för invexlingen af Silfver, man äfven sätter ett för ytve:x;!ingen.
Derföre tillstyrker jag denna åtgärd, men förulsåttei; då, att ffiksens
Ständer blifva omtänksamma på alla mått och steg, som kunna betrygga verk sfållighefcn af hvad s.om blifvit beslptadt.— Utskotten hafva uti andra afdelningen om den enskifta penninge-rörelsen, i. anledning af den grund, de förut framställt, att öfverlemna, detaillerne till sårskilfe Utlåtanden, äfven der uppdragit tvenne principer för verkställigheten af hvad de anse kunna hjelpa handtmanneos förlägenhet.
Jag tror att dessa åro ganska riktiga, och kunna antagas.
Den första innehåller: att allmänna lane anftalter Jkulle fortfara, till deri fumma, med de vilkor och pd de order, Rikets Ständer för hvarje får Jidit del deraf kanna finna Jkäligt att förordna.
Utskotten hafva uti deras sårskilte detaillerade Ulg,tanden under Ditteris F G ytterligare visatt sättet, huru detta skall verkställas, och detaillerne.
Det år således blott grunden., hvarom nu. år fråga, och den, till,styr-r. her jag måtte antagas.
Ytterligare hafva Utskotten tillstyrkt: att det reprefnitalie a myntet, i likhet, med hvad det enligt 1821 ars Rdiken flatper, funnits utgörande, dd Bankens och, R i ksg aids Cort to i reis Sedlar% dessa sedpare evalverade. till Bankomynt, sammanräknas niel hällas vid en Sedeljiock af virga 5o millioner Jf:dr B.co; och för det tredje: att dernt'öfver> RancqsedelStpckcn ej md. okas annorledes, ari eniot inlemnad valuta uti. myntbara metaller, genom Icyi d exportable ejfecter, utöfver hvad hjtlills, per medium ifrån och med 1817 till yoo Ven 14 Julli e, hh ech med 1822, vanligt varit, eller län å LdneBancoCapitaler, pä fått Rikets Ständer finna tjenligt förordna.
Dessa båda grunder åro endast hår upptagne, och finnas endast hår, ej uti de sårskilte åtföljande betånkanden, åtminstone ej uti något som kan ändra principen.
Ej eller kan jag annat ån vara nöjd med dem , och på sådan grund tillstyrker jag, att alla grunderne nu måtte antagas, med förbehåll för Ridderskapet och Adeln att särskilt få utlåta sig öfver alla de detailler, som i de sårskilte bilagorne finnas upptagne, och ej hår åro utredde.
Jag tror, att härigenom betydeiig tid skulle vinnas j jag tror att Ridderskapet och Adeln bör söka tillfredsställa den långe väntande Nationen , som efter 6 månaders förlopp, ännu år i osäkerhet, och att skålig uppmärksamhet bör fästas vid att gå dess önskningar till mötes, samt att betänkandet således bör antagas.
Jag tror, att detta leder till målet, så vidt målet nu .kan sökas.
Jag kan icke förena mig med den värde Talaren, som först yttrat sig att en realisation nu kan verkställas.
Jag tror vål att den kunde ske, om det ginge ann att Banken finge indraga alla sina Sedlar, och infordra alla sina lån , så vida Köpmannen och Landt brukaren dermed kunde vara belåtne, dervid kunde vara beståndande.
Då vore det ej svårt, Btt med Bankens behållning verkställa en realisation , ty Banken har mera att fordra, ån den år skyldig.
Men örn detta ej år möjligt, om man ej utan landets förstöring kan infordra dessa medel, om man ej utan lan-i dets undergång kan undandraga landet all möj - Deri 14 Julii c, m . 70I lig hjelp, om icke de stora verk, som åro påbörjade, skola afstanna, om ej åkerbruk och näringar skola blifva utan stöd och tillgångar, så kan ej en sådan utväg vidtagas.
Om ej Dis. conter, om ej fria låne-tillgångar funnits, så hade man ej varit i förlägenhet, men sedan de en gång blifvit införde, så år det ej rådligtatt afklippa dem.
Jag tror, att man med varsamhet bör lemna biträden , så att de kunna stå tillsammans med och icke förstöra möjligheten af en realisation i framtiden; ty hvarje realisation eller myntbestämning, som ej går i bredd med förkofran uti handel och näringar, år overkstållbar.
Den kan theoretiskt uppgöras på papperet, men den år jåfvad af alla tiders er. farenhet.
Jag förnyar således min hemställan , att Ridderskapet och Adeln måtte bifalla grunderne, och i anledning deraf sedan företaga de sårskildte bilagorne, samt antaga eller återremittera dem, allt efter som de kunna förtjena.
Jag får först förklara, att jag ej kan instämma i en vård Ledamots tillstyrkan, att bifalla sjelfva stommen af förevarande financeplan, och ati återremittera de särskilta bilagorne.
Jag tror ett sådant förfarande hvarken vara öfverensstämmande med formen eller med Svenska Folkets rättvisa fordran, att efter 6 månaders
Riksdag, det vigtigaste ämnet ej slumpvis och genom öfverraskning afgöres.
Erinrom oss, att alla åtföljande reservationer först efter sista Plenum blifvit tillgängliga, att skrifna, och att större delen af de i Bilagorne utvecklade resultaterne af HufvudBetånkandet ännu ej tryckt blifvit öfverlemnad till Den 14 Juli i t, m. mogen granskning.
Jag erkän ner med skyldig aktning det nit och den ömhet för allas rätt och allmänt båsta, sorn utmärkt Utskottens mödosamma arbete, och sorn så klart ådagalågges i de vigtiga grundsanningar, som innefattas i premisserne af Betänkandet, men jag måste tillika bekänna, att min öfvertygelse ej kan finna resultaterné dermed öfverensstämmande.
Utskotten afdela sitt ämne i tvårme delar, den första om Rikets allmänna pehnihge-rårelfe; den andra, om den enjldltd penningerörelfen; Utskotten mena förmodligen capitalrörelsen, fd vidt den fathma åf allmänna anfaller och forfattningar år beroende.
Då den första endast år ett medel för den sista, så skall jag först upptaga denna.
Deska allmänna anstalter och författningar kunna anses hafva afseende på: i3 ägande-rättens helgd.
Bland första vilkoren för nyttan af samhållsbandet, såledesfbiand Lagstiftningens och Styrelsens förstå pligter, år skyddaiidet af Hvarje medlems ägande rått.
De skakningar, de orättvisa rubbningar, denna hittills har undergått, kunna beklagligtvis nu mera icke hjelpas.
Men det är en pligt, att försäkra hvar och en vid besittningen af hvad han nu åger, att icke fordringsägaren kan komma att få för sina lagliga fordringar. mindre, eller gåldenåren att betala mer, ån hvad de nu gälla.
Men huru uppfylies denna pligt, då man genom rättigheten att mot silfver efter fen högre cours, ån den närvarande, få uttaga sedlar, försäkrar gåldenårenj alt alltid komma .att betala mindre ån han lagligen år skyldig, rinder det man på intet sätt försäkrar borgénå - Dc« 14 Julii t.’ni. iren mot vådan att utan eget förvållande förlora till och med största delen af sin lagliga egendom? 2) böra dessa allmänna anstalter och författningar hafva afseende på afhjelpandet af den '6/ ver klagade förlågenheten i allmänna rörelfen, äfvensom på nåringarnes förmåga till förkofran., medlet till förökande af allmänt och enskilt vål. stånd.