Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När en Stat på egen garantie upplånar penningar under skyldighet att genast vid anfordran infria sina skuldförbindelser innefatta despe sednare egenskapen af mynt, och böra i sådant fall icke bära Ränta, hvarföre i thy fall det vöre lämpeligare att till ifrågavarande Publika arbeten använda RiksgäldsSedlar, då Räntan hilt och hållet be/paras. 352 Den ] 9 Julli J. m.
Det är vidare att bemärka hurusom denna Uplåningsgrund i prsctiskt hänseende iörefaller olämplig.
.Staten bthöfver för året en viss gifven summa, eiler hvad bristen som skall fyllas utgör; man inlösningen å vista af 3 procents Sedlarne förutsätter likväl en ständig fluctuation i penningetiiigSngen.
Följaktligen kan den ena dagen insättas vida öfver det belopp Staten erfordrar; och man nödgas då vägra vissa personer att begagna deras penningar; följande dagen åter uttagas penningar af andra personer, och nu står Staten åter i saknad af deras försträckning som den föregående afvisades.
Härigenom skulle således
Staten blifva inblandad i dagliga circnlationea af privatas penningar på ett sätt, sorn föranleder oreda och missnöjen, samt alldeles afvek från de bestämde Beräkningsgrunder, sota i Statens financiella angelägenheter alltid börs följas, Vid dylika förhållanden och då de fördelar som Utskotten åsyftat, nemligen att återbetalningen ställes på längre tid och att räntan blifver den minsta möjliga, den förra icke vinnes, och den sednare icke utan uppoffring af grunderne för Bankens förvaltning kan vinnas, torde en annan utväg för bristens fyllande böra vidtagas.
Utskotten afstyrkt begagnandet af RiksgäldsContoirets obligationer på längre betalningstid, äro inga andra än att iånen skulle behöfvas lill ett mindre betydligt
Den 19 Julii f. m. 333 belopp, och att obligationer sf denna art kunde vackla i sitt värde och förlora förtroendet i det allmänna.
Desse inkast cogare granska^ de, torde likväl förfalla, ju mindre belopp obligationerne utgöra, ju säkrare bör man vara att de bibehålla sitt värde, "hvilket åter beror derpå att räntan ordentligt betalas.
I fall denna utsattes till 5 procent om året så utgör den väl högre belopp än Utskotten föreslagit, men vinnes fördelen att Capitalet, såsom säkert och lönande förräntadt, icke på längre tider efterfrågas, och erfarenheten hsr bestyrkt att dylika räntebärande obligationer af RiksgäldsContoiret utfärdade alltid bibehållet sitt värde.
RiksgäldsCoatoirets utan ränta löpande obligationer, till exempel de för FilialDisconternes Assignationer utgifna, hvilka både i och för ränteförlusten nödvändigt skulle förlora något i sitt Capitalvärde.
Riksens Ständer äga med Obligationernes utfärdande i Bankens vinster tili räckeliga medel icke blott till ordentliga ränteliqvider derå, utan äfven till årlig Amortering, hvilken blefve ännu möra betydlig om afbetalningarne som å Statsverkets skuld äro hädanefter med 250,000 R:dr Banco föresi a J?öe, hngo äfven till successiv minskning af Obligationernes belopp användas, i stalie för till Silfverinköp, hvarigenom, enär 266,666
R:dr redan äro*dertill anslagne, en höjning i Vexelcoursen äfven mindre kunde belaras. 554 Den 19 Julii f. rn> De foreslagne o
ProcenfsSedlar förefalla mig som en Aruphyhle emellan Banco- och StaisskuldsSedlar medförande bådas olägenheter utan att hafva någonderas fördel; ehuru till inskränkt beiopp utgifne försämrande likväl
Skulle krig eller missväxt inträffa kunna de deraf härrörande utgifter omöjligen bestridas med de föreslagne 3 Procents sedlar, hvilka utgifne till större summa och ställde att å vista inlösas mot BancoSedb.r, skulle medföra lika olycklige följder, som uppstodo af BancoSedelstockens förökning efter 1809 års Riksdag; deremot kao vid sådana olyckliga t illfäilen systemet af Statspapper (Stocks eller Fonder) användas utnn att derföre Bancomyntets värde blifver försämradt.
Alla Europas Stater utan undantag lemna dertill efterdömet: blott Sverige står qvar, förutan ett sådant Cieditmynt, hvars drifkraft, likt ångmathirens, rätt använd, medför den mest underbara verkan å Handel, Näringar och Jordbruk, hvilka derifrån kunna hemta Lifsprincipen till hvarje economiskt löretag, nemligen Förlag.
Om det medelst Statsskuldens confracternnde tillkomne Capital användes på productionens ökande, finnes knappt något mixi - Den 19 Julii /. m. 33 5 mimi för dess möjliga belopp, fy i mohn denne ökas, vexa uti en ännu större progession de skattskyidiges tillgångar att fylla de deraf tillflytande räntor, och Landet går framåt i Production, Handel, Näringar, jordbruk och Prosperitet, i stället att skrida tillbaka.
Detta är i synnerhet förhållandet med Statsskuld; tillskapad medelst ett nytt i omlopp Satt räntebärande Creditmynt, lör hvilket lån icke blifvit upptagne.
Det ökar rörelsen och lemnar Förlagstiligångar ät ail industrie, utan ait dessa Förlagstiligångar å annat håll gå förlorade för productionen, sorn är casus när Statsskulden tillkommit genom län; ty Långi - varen skulle, om han ej gifvit lånet, äfven användt sina penningar productift.
I förra fallet är det således ett alldeles nytt tillska— padt RörelseCapital, i det senare blott en öfverflyttning frän den ena handen till den andra (uppfyllande likväl under tiden Statens behof).
Detta hvad CapUaäet beträffar} hvad åter räntan sngår, så betalas deh al alia skatteby! diga samfällt, och uppbäres af de Medborgare enskildt hvilka för ögonblicket äro i besittning af Statsobligationerna, och som det gör Staten, såsom Stat betraktad, lika, hvilka de äro som befinnas vara i besittning af dessa räntor, blott beloppet circulerar; medför betalandet deraf intet slags förfång, för landets välmagt.
De äro, dessa räntor, en penning, som den högra handen betalar tili den ven - 336 Ben i g Julli. f. ni' «tra båda tillhörande samma kropp (Statskroppen).
Deraf föijer visserligen ej att inrikes Statsskuld icke äfven mpdför,o!ägeoheter; men de äro ringa i jemförelse med de deraf uppstående fördelar
Skulle man uppgöra en plan, som å ena sidan upptoge de förmoner som tillflutit en Stat, medelst begagnandet af NationalCrediten, samt å andra sidan de olägenheter den åstadkommit, torde vågskålen visserligen luta lill torman för Statsskulden.
Ehuru man genom Statsskuld dräger vex« lar pi tillkommande generationer, tror jag dem äfven vinna derpå, då de i arf erhålla ett väl odladt Land, i stället för ett vanhäfdadt, en på tillräckliga C-ipitaler stödd blomstrande Handel, i stället för en vanmägtig, och lifvade slöjder i stället för aftynade.
Äfven våra efterkommande torde således tacka oss och med erkänsla ibogkomma, att om utskyl. derne, genom Statsskuldens bildande, blifvit ökade, deremot Nationens tillgångar att betala dem, uti en ännu större progression, blifvit ymniga.
Den sf Utskottet åsyftade fördel att Handlandes samt publik» Verks och Cassör* Cassabehållning mot 3 procent ränta skulle sålunda kunna insättas och komma i rörelsen i stället att de nu ligga ob gagnade kan lämpligare tillvägabringa» i sammanhang med de af Ut skot - Den 19 Julii f. m. 337 skotten föreshgne PrivatDiscontinrättningar, hvarom jag då frågan förekommer vidare ikall utveckla mina tankar.
Huru obetydlig difFerencen i räntan är på 3 och 5 procents Sedlarne synes deraf, att de förre på 5 år, efter den till utgift påräknade summa skulle uppgå till 150,000 R:dr, de sednare till 250,000 R.-dr, således 100,000 R:drs difference på 5 år, och jag frågar om det ej lönar denna uppoffring för att å ena sidan icke försämra Bancosedlarnes värde, som troligen skulle inträffa medelst de till å vist* inlösning färeslagne 3 procents Sedlar, och för att å andra sidan gå ett verkligt gagnand* System till mötes, som i vådans srund kan uU vidgas, i stället att vidtaga en halfmesure sorn väl kan medföra skadliga, man aldrig nyttiga följder.
För öfrigt är jag helt och hållet af en värd Ledamots tanka att Planeni florlek bör be - flämma medlen ; det vöre således önskvärdt om Götha Cana!
Direction kunde uppgedess behofföt att helt och hållit fullbordadet stora arbetet, då man troligen, torde finna att detta jemte öfrige Publike (öretsg icke kunna fullbordas på det föresiagne sättet (med 3 procents sedlar) och att roan således slutligen alltid blir tvungen att vidtaga andra åtgärder.
Band. 22 Ben K| Julii /. m. N:o 4- Friherre Lagerbjelke, Gujlaf:
Ibiand en mängd af vigtiga föremål, som under sist förflutna veckor ömsom kraft eller tillryckt sig uppmärksamheten, har det tor hända för mången, och säkerligen för mig varit omöjligt, att ägna en lika sorgfällig grad af granskning åt alla.
Åtminstone skulle jag för min del halva önskat mera tillfäile och mera förmåga att inhemta grundelig kännedom af det magtpåliggande Förslag, som innefatta» i Utskottens Utlåtande Lit. E., det nemligen, att mot skuldförbindelser upptaga penningar till vissa behof.
Tvenne vigtiga premisser synes mig i detta hänseende påkalla undersökning: den första, utredandet af verkligheten eller rättare sagt oundvikligheten utaf sjelfva behofven; den andra, svar på frågan, om ingen annan tillgång än dea föreslagna finnes, eller om af al» 16 möjliga tillgångar denna likväl är tjenligast att anlita.
Hvad först behofven angår, händer det väl understundom enskildte, att si snart lätt lånetillgång finnes, en mängd anledningar till utgifter genast tillkomma, eller åtminstone öfverdrifvas.
Så förmodar jag visst icke att förhållandet äfven är med StatsFinancen; och om än det i allmänhet ej alltid kan undvikas, att ju icke behofven i någon mohn uppsväll» t>rn i 9 Suhl J. nn med upptäckten af medel att tillfredsställa dem, tror jag dook icke ett dylikt fall nu hafva inträffat»
Det är saUnt, jag har för länge Varit frånvarande, för länge lefvat afskiljd ifr&n allmänna ärenderna för att rätt kunna bedöma alla de nppgiföé behöfven, men deria är ett Skäl till att icke lösligen bestrida dem.
Det VOfe måhända öfverflödigt, att i afseende
P* det drygaste af dessa behof, återupprepa hvad så otta blifvit sagt, än i en rättvist beundrande ton, om idéeös storhet
Och äfbéteti förträfflighet, än med en klagande stämma, Om de betänkliga följder för allmänna
Och ehskilta penhingeétällningcn sorn af kostnader) Utöfver allt förhållande med dé första beräkningarne, varit föranledda.
Varö dermed huru det kart, der står likväl arbetet, till betyd* ligaste delen fullbotdadt! både intresset att ej bortskänka frukten af gjorda uppoffringar, och Nationalstoltheten, som kräfver fasthet i beslut samt helhet i gerning, och efterVerlden som skall dönr.ma
Oss strängt, om dan förlörlr sitt nästan försäkrade arfsrätt; allt fordrar hti ett sluteligt biträde; och frågah torde egenteligeo blott vara om lindrigaste saftat»
Föga annat lärår vara att aäga om da mindre behof, till hvilka* fyllanda iåöeUtVägéh blifvit föreslagen t de syfta på tiksgagneliga företag, de hafva redan länga varit
Understödda och för dem gäller äfven, fasti mera inskränkt mått, principen att ej genom
Vägran af ytterligare tillskott, uppoffra framtida vinsten af hvad redan påkostat blifvit»
Ett nytt behof, fast icke i Utlåtandet upptagit, synas 'vara •i ig lulu f, m. haa hittills i Bevillning erlagt, heldre än att i StatsLåneväg öppna en part, som hvarken han, eller hans harn eller dessas afkorniiflgar någonsin skulle se tillsluten.
Och hufU stor vore icke tillfredsställelsen att till nö-^ dem verkelig* timma, till något för Statens Bestånd eller fall afgörande ögonblick, kunna bespara det atara, och möjligtvis enda hjelpare, diet?
Men jag framställer alli detta ingalunda Såsom ett Förslag , utan blott såsom tankar, törhända förtjent» af Utskottens vidare upp-^ lysta eftersinnande, så framt utlåtandet i allt fall skulle återremitteras.
Kan åter denna ut^ väg icke antagas; skulle opinionen håde inom och utom Riksens Ständer oåterkalleligen kräfva Btvillningens nedsättning da återstod* «- lyckligtvis icke annat än skuidsättniug; det vill säga, finjtio, an vöre då att inse såsom anjord.
Ordningen komtne sedan till undersökande af sättet, vilkoren, följderna, med ett ord, ftf qur/lio cpiowodo, men detta krälver både theorefcisk* och praktiska insigter i Financeläran, och jag har följagteligen derom föga att säga.
Uto.m det af .Utskotten framstälta Förslag, har |ag äfven hort ett annat nog allmänt omtalas, 1 innebärande likhet med Fransyska och Engelfka Fondema* Jemförd» med hvarandra, tyc* kas hvart och ett af dessa Systemer hafva sina Itöfdelar o,ch sina olägenheter.
Statsobligation tVSfj, sld-tna sorn Utskotten 4em föreslagit, sy-. lien 19 Juhi (. nt. med upptäckte»! af medel att tillfredsställa dem, tror jag dook. icke ett dylikt fall nu hafva inträffat.
Det är »artrit, jag har för länge Varit frånvarande, för länge lefVat afsk i Ijd ifrån allmänna ärenderna för att rätt kunna bedöma alla de uppgifna behöfven, men detta ät ett Skäl till att icke lösligeh bestrida dem.
Det VOte måhända öfverflödigt, att i afseende pi det drygaste af dessa behof, återupprepa hvad så otta blifvit sagt, än i en rätt vict beundrande ton, om idéehs störhet
Och ehskilta penningeétällningcn sorn af kostnader, Utöfver allt förhållande med dé första beråkningarne, varit föranledda.
Vare dermed huru det kart, der står likväl arbetet, till betyd* ligast* delen fullbofdädt; både irttreäcet att ej bortskänka frukten af gjorda uppoffringar, och Kationalstoltheten, sorn kräfver fasthet i beslut samt helhet i gerning, och efterVefldth som skall dom ma Oss strängt, om dan förlörir sitt nästan försäkrade arfsrätt; allt fordrar hU ett sluteligt biträde; och frågat! tötdé e-> gentellgen blott vara örn lindrigaste sättet.
Föga annat lärer vara att siga om da mindra behof, till hvilka* fyllande låneUtvägen blifvit föreslagen t de syfta på riksgagneliga företag, de hafva redan länge varit Understödda och för dem gäller äfven, fast i meta inskränkt mått, principen att ej gehöm Vägran if ytterligare tillskott, uppoffra framtida vinsten af hvad redan påkostat blifvit.
Ett nytt behof, feit icke i Utlåtandet upptagit, cynes ‘vare 34o Den 11) Julli /. rn. tillkommit.
Jag 1-innar derhän iämpeligheten ätt i detta hänseende tillita Statsläneuivagen } men bör förklara, att det slag af ovanliga bidrag, för hvilket jag med mesta tillfredsställelse skulle rösta, vore det som ägde Rikets försvarsverk till direct föremål; ty jag har länga insett, och i sednare tider halt tillfälle att än mera inse allt hvad i detta vigtiga ämne ligger förvaradt, allt, säger jag, ära, oberoende, säkerhet, långvarig fred, samt til! och med en rätt förstådd hushållsprincip, ty 1 behofvets yttersta stund mångdubblas kostnaderna
Den särdeles vexling af förnödenheter som höra till försvarsverket, har, så snart medel till deras anskaffande finnas, en välgörande verkan på en mängd af Näringar.
Detta är hvad jsg i anseende till BehofveO haft att indraga.
Hvad dernäst beträffsr medlen till fyllandet af dessa behof, sä uppstår först en tvekan, nödig att antingen till visshet förvandla, eller ock att undanrödja, den nemligen, om ingen annan utväg finnes än Statens skuldsättning.
Man omtalar och har länge omtah en temmeligen betydlig minskning af Beviliningeo.
Opinionen tyckes hafva påkallat den i nästan från Riksdagens början synes den vara likasom satt utur all fråga; Utskotten lära äfven taga den för afgjord, så skulle man åtminstone kunna sluta deraf, att ibland möjliga tillgångar till extra behof Bevillniogen icke blifvit påräknad.
Ännu hafva dock Riksens Den 19 Juli/ f. m. 341 %
Ständer icke officielf bekräftat minskningsprin* cipen; ty godkännandet af Betänkandet Litt. D., som föreslagit en nedsatt summa att af Staten hädanefter till Banken betalas, innebär ännu möjligheten att till ett annat ändamål använda den besparing i Bevilioingen, som deraf uppkommer.
Troligt vore, att det Bevillningsbelopp, som nu är i fråga att försvinna, skulle kunna uppfylla dev extra beholven, helst om vissa de* ibland vore belåtna med något minskade, men längre fortsätta bidrag.
Utskotten säga väl, och på goda grunder, att dä jrugterna af flora arbt tufor eteg egentligen fliola fklrdas i en kommande tid, duna äjviii /ynes böra deltaga i ko flan den.
Men hvad som tyckes vara anticipstion, kan i vissa omständigheter ligga tungt nog på den närvarande tiden.
Om till exempel (detta är en blott hypothes) ett StatsLån 6kulle, under en epok af olyckligt misstroende, anfes indirekt bidraga till Sedelmynt värdets nedsättning, manne ej då samtiden, icke den kommande, mäst vore anlitad, och det med en art af Beskattning , den mest tryckande af alla. den nemligen som tolle vissa classer af medborgare till last?
Och klefve icke då fram*» tidens påräknade biträde säkrare vunnit, såsom jag nyss nämnde, med minskning af bidragen men med deras fortsättande långt in i den kommande tiden?
Jordbrukarens behof af lättade bördor är kändt och erkändt; Bevillningen lärer likväl vara den minst besvärande Omöjligt vöre således icke , att mången villigt betalade hvad O#» i g lulu f.m. haa hittills i Bevillning erlagt, heidre äft att i StatfLåneväg öppna en port, som hvarItta hen, eller hans harn eller dessas afkomli»g»r någonsin skulle se tillsluten.
Och hulu stor vare icke tillfredsställelsen att till nödens verkelig» timma, till något för Statens bestånd eller fall afgörande ögonblick, kunna bespara det »tara* qch möjligtvis enda hjelpeWedletf
Men jag framställer alli detta ingalunda aåsom ett Förslag , utan blott såsom tankar, törhända förtjent* »f Utskottens vidare upp-^ lysta eftersinnande, så framt utlåtandet i allt fall skull» återremitteras.
Kan åter denna utväg icke antagas; skulle opinionen både inom och utom Riksens Ständer oåterkalleligen kräfva Rtvillningens nedsättning då återstod» oJyckligtvis icke annat än skuldsättniug; det vill säga, qurjlio. an, vöre då att anse såsom afgjord.
Ordningen komtne sedan till undersökan - de »f sätter, vilkoren, följderna, med ett ord, af qneftio qnomndo, men detta krätver både theorell ska och praktiska insigter i Financeläran, Och jag har följagteligen derom föga att »äga.
Utom det af .Utskotten, framstälta Förslag, har Ja.g äfven hört »tt annat nog allmänt omtalas, 1 fanebärande likhet med Fransyska och Engelia Fondema.
Jemförd* med hvarandra, tyc* kas hv^rt och ett af dessa Systemer hafva sina fördelar och sins olägenheter.
StatiObligatio sådana aom Utskotten dem föreslagit, ay - Den 19 julii /, m. 543 nas tnig vara mindre utsatta för vackling och vanvärde fasst visst icke derifrån frikallade.
StocksSystemet åter, skulle i våra serskilta Financeförhållanden äga det företräde, att det i en framtid icke kunde förleda till utgifvande af nya Bancosedlar utan motsvarande réel fond, emedan Capitalet aldrig betalas, hvilket är fallet med StatsObligatiooer, vare sig successivt eller på en gång.
Deremot, och i den belägenhet vira financer äro att bero af ett obestämdt myntvärde, skulle fonder oundvikeligen blifva utsatta för tvenne arter af vacklande osäkerhet; den nemligen af BancoSedlarnas, och den af Fondernas eget Börsvärde; men ägds vårt mynt ett stadgadt värde, skulle jag ej tveka att såsom princip heldre antaga förslaget if consoliderade Fonder.
Detta är allt hvad jag för det närvarande har att säga om dessa täflande systemer, och skulle gerna tillägga: ”huru lyckligt vore det ej att kunna undslippa dem båda!” Men Statsbehof fyllas icke med fromma önskningar.
Slutligen kan jag ej undgå att hembära Utskotten en gärd af erkänsamt bifall för deras pag. 29 stadgade princip, att StatsLån böra anses såsom nödtvungna åtgärder för oundgängeliga behof, och icke såsom något annat.
Den sats att Statens skuldsättning, skulle genom den ökade rörelsen frambringa allmänt och enskilt välstånd, (en lats hvar Cj ro la t ier 344 Den ig Julii e. nu kunde sträcki sig; längre än sjelfva föreställningen anar:) synes mig vara grundeligen vederlagd, och jag finnér dervid intet att tillägga
Ett anförande af mig i detta hänseende vöre sä mycket öfverflödigare , som det föga kunde innehålla annat än en mer eller mindre tröttande utveckling af den gamla godkända Apothegmen:
Ju mer man länar, ju mer ma» Zätter [ig i jkuld.
Bilagor till PleniProtocollet för den 19 Julii, eftermiddagen.
Herr Lilljeftråle, Guflaf:
Vid förenade Stats- och BancoUtskottena Bftänkande rörande DiscontLån, anhåller jag få göra följande anmärkningar.
Utskotten hafva- rätteligen badömt 6 procents ränta , såsom allt för hög, då halt ars Den r 9 julii e. m. 345 ränt», genast vid Lans meddelande a fd ra ges, Den borde efter min öfvertygelse ej vara högre än 4 procent.
Hvad disconten genom denna minskning förlorar, ersättes genom motivet atr vara ädel utan synnerlig förlust, ty räntan bl i t ver ändå genom HalfårsRäntans afdrag
S Lånebeloppet och påräknad ränta deraf, ändå nära 6 procent, den enda som Sveriges
Lag medgifver såsom rättsenlig.
Den så kallade öfver-räntan, eller rättare, Straff-räntan bör aldrig vara eller kunna blifva högre än 8 procent , dem Utskotten äfven föreslagit.
Eo Assistance, som förtrycker den Gäldbundne genom ett i min tanka allt för högt ocker är ej en välgörighetsanstalt , utan rent af ett Strypsystem.
Bättre är att om man får lof att säga vars snål på Lån, eller noggrann i valet af Låntagare.
Trenne månader till Respitmånader, synes vara rättare än tvenne, i anseende till närvarande pcnningförlägenhet.
Att som nu öfligt är, \ del ovilkorligen skall afbetalas å LåoeSummans Capital, vid hvarje halft års förlopp, är icke heller enligt med de flästas intresse.
Lånet forceras således ut, inom 2^ år.
Den minsta lindring vore en välgärning för månge
Låntagare i närvarande brydsamma conjuncturer och fordrar Riksens Höglofl.
Ständers ömaste behjertande.
Den rj) Juhl t", m. Utskottens
Förslag om serskildte afdelningar at BancoDisconten, uti Götheborg och en af Rikets södra Städer, gillar jag aldeles.
Jag skulle vilja tillägga det 3:dje stället Gefle till förmon för Rikets Norra Provincer; likväl för alla med något mindre Creditiver än för Hufvudstället, Stockholm.
I händelse af återremiw, anhäller jag att desse mine anmärkningar må den samma åtfölja N;o a.
Friherre Boije, Ludvig; Den Financeplan, sora Stats- och BancoUtskotten föreslagit, lemnar visserligen förhoppning derom, att en lättnad skall äga rum i den allmänna förlägenhet i Landsorteroe, som är bevittnad, ej blott af Riksdagsmännen derifrån, utan äfven af allmänna rösten.
Förhoppningen beror dock pi den värkstållighet, gom Planen får; och i denna verkställighet kommer
Discontadministrationen att taga en stor del.
Min öfvertygelse är , att den förändring, som tiden gifvit åt allmänna behofvet, bör också verka till förändring i sättet att administrera hjelpemedlet; och jag tror alltså, att i föreskrifterne för
Discootutlåningen , en sådan förändring nu bör vidtagas, som ger Inrättningen mera rigtning till öfverensstämmelse roed jordbrukarens tillstånd.
&en it) Jutti 0. m.
Vid do *:ne sigtförflutne Riksdagar gjordes, inom Ridderskapet och Adeln, motioner om en JordbruksDiscont; men de mötte svårigheter i och man ansåg Jordbrukaren böra åtnöja? med , dels det tillfälle till Fastighetsoch QdlingsLån, loin lemnades, och dels med tillträdet till Allmänna Disconten.
FastighetsLånen gåfvo icke Jordbrukaren annan lättnad, än den, som var gemensam för Brukspatronen och Fastighetsägaren i Städerne; och då dessa
Lin nu inskränkas till blott de summor, som under tiden varda inbetaide, så blifva de Också, i sjelfva verket, föga att påräkna.
OdlingsLånen komma nu, efter Utskottens Betänkande, att upphöra; hvilket jag icke, med kännedom huru litet det verkat till Odlingar , kan ogilla.
FinanceCommittéen var en anstalt föreslagen till Lån på spannemål; men dea lärer icke kunna anses medföra så tillförlitlig Säkerhet, att den kan antagas; och genom dea förändring, som Magazinslnrättningen torde, vid denna Riksdag, komma att undergå, lärer äfven den lättnad för Spannemålsafsättning „ sora derifrån ofta ägt rum, komma att försvinna.
För Jordbrukaren återstår således intet annat biträde, än Allmänna Disconten; och det är då billigt, att denna tillgång icke får sådane vilkor, som, genom deras stränghet, verka till Jordbrukarens utestängande.
Man invänder att den redbare
Jordbrukaren bör icke röra sig med lanta penningar; och bör alltså inga lån behöfva: och jag voin färdig att medgifva denna sats, om jag fcoch Den f g Juta e. m. de mig, mera i anseende till jordbrukar*', än i anseende till andre Näringsidkare, tilktt att glömma allmänhetens behol af utväg och rådrum till utarbetning utur den sktfidsättoipg, hvartill ett föregående, ända till ytterlighet, drifvit CreditSystein, varit så lockande.