Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad för öfrigt angår den af Hr af Ekenstam gjorda anmärkn. i afseende på anmaningsbrefvens utfärdande, hvilket talaren ansåg böra af discontkamereraren besörjas, så skulle jag visserligen medgifva denna förändring, så vida kamereraren icke vidare finge befatta sig med några commissioner; men då han tills vidare troligen får bibehålla rättigheten dertill, ehuru, enligt hvad anmärkt blifvit, det vöre mest önskligt, att bemälde tjensteman icke ägde några sådana, torde man icke böra anbefalla en förändring endast i ändamål att öka antalet af dessa commissioner, helst jag icke förmår inse någon annan anledn. att nu ändra det förhållande, som i berörde hänseende alltsedan fliscoijtver - Den t6 Februari e. m. « tens inrättning ägt rum.
Anmaningsbrefvens utfärdande af ombudsmannen lär, enligt de fullt tillförlitliga upplysningar, som härom blifvit Utsk. meddelade, icke medföra ringaste besvär eller olägenhet för kamereraren, emedan den förre låter, genom ett i sådant ändamål särskildt begagnadt biträde, uti kamererarecont. anteckna de utgifna discontlånen, så att kamererarons listor och handlingar icke behöfva för denna orsak öfverlemnas till ombudsmannen.
Jag nödgas derföre för närvar, afstyrka den förändring, den värde talaren i detta afseende föreslagit, och kommer säkerligen att ytterligare inom Utsk. afstyrka bifall till densamma.
Hr Stuart har benäget förklarat, att han icke vill emotsätta sig återremiss af memor , och ingen talare har yrkat bifall till detsamma.
Jag hoppas derföre, att propos:n om återremiss icke skall möta något hinder.
Såsom svar på Hr Stuarts yttrade åsigt, att anmaningsbrefven hittills utan olägenhet varit utfärdade af det juridiska ombudet, får jag erinra om hvad jag nyss haft äran nämna, att nemi. det just är Bancodiscontens mellankomna nya organisation, som, i min tanka, påkallar ett nytt stadgande härutinnan, Jag torde endast behöfva påminna om, att handlingarna, sorn skola begagnas för anmaningsbrefvens uppsättande, numera äro ganska betydande verificationer för kamereraren, och att dessa verificationer vid nämnde begagnande komma i händerna på personer, hvilka ej äro att anse såsom qvalificerade att dem emottaga och behandla.
Då deremot dessa verificationer äro anförtrodda åt kamererarens ansvariga vård såväl före som efter och under det ifrågavar. begagnandet, så vill det synas mig klart, att anmaningsbrefven, som på grund af samma verificationer uppsättas, böra af kamereraren utfärdas.
Angående Hr Stuarts åsigt, att Bancodiscontens direction, fast ej nu, dock framdeles, när sorn helst, då directm så för godt finner, skulle äga rättighet att fråntaga kamereraren den här ifrågasatta fördelen, att nemi. begagna sitt enskilda förtroende hos allmänheten, så anser jag samma åsigt vara alldeles oriktig och orättvis, af de skäl som jag redan förra gången anförde, när jag hade ordet.
Med ett förnyadt upprepande af dessa skäl anser jag mig icke böra besvära Ståndet.
Emedlertid vill jag begagna tillfället för att upplysa, det de egentliga och verksamma controllerna emot de befarade missbruken redan äro vidtagna genom de 2:ne stadganden, som föreskrifva: a) att insättningar hos kame reraren oundgängligen skola ske (i Stockholm) medelst bancoattest, men icke contant, samt b) att uttagning af beviljade lån aldrig får ske utan företeende af speciel full— magt från låntagaren.
Den 16 F e b r u a r i e. m.
Sedan nu äfven detta sednare stadgande tillkommit med anledn. af kamereraren Lindstedts vingleri»' vid Malmö discont och af derpå följande K. M:s nåd. dom, så anser jag controllerna emot de angifna missbruken vara till den grad fullständiga, att de göra andra stadganden i detta fall, ringast sagdt, öfverflödiga och onyttiga.
Jag förnyar derföre min anhållan om propos. på återremiss af memor., under förutsättning, att mina vid detsamma gjorda anmärkn:r få blifva till Utsk. följaktiga.
Till försvar för Utsk:s memor. har jag icke hört mer än ett skäl, som jag anser af någon vigt, det nemi, att det beror på kamereraren att ställa sina kunders låneansökningar främst på föredragnlslistorna, på det de först må erhålla lån.
Detta vore, i händelse af penningebrist inom disconten, en kränkning af andras rätt, så framt eljest den ordning kan råda inom dis— contverken, att det beror på en tjenstemans godtycke att upprätta föredragnlslistorna huru han behagar.
För mia del har jag åtminstone föreställt mig, att ansökningarna numereras i den ordning de inkomma och i denna nummerföljd uppföras på föredragningslistorna.
Skulle likväl eu sådan ordning icke vara stadgad, så föreslår jag, att den för framtiden må blifva införd, hvarigenom allt hinder undanrödjes för kamererarens bibehållande vid den rättighet, hvaraf han hittills varit i besittning, att vara enskild commissionär, synnerligast när den ordning blir vidtagen, som nu är föreslagen, att penningarna icke få tittagas utan mot särskild fullmagt.
Dessutom finnas andra tjenstemän inom discontverken, hvilka jag anser mycket betänkligare att bibehålla vid rättigheten att hafva commissioner, nemligen ombudsmännen, emedan det är på dem, som lagsökningen beror, hvarmed de efter godtfinnande kunna längre eller kortare tid fördröja, ej utan äfventyr för disconten; och så länge de bibehållas vid rättigheten att vara commissionärer, anser jag kamererarne icke böra betagas densamma.
Slutligen får jag, i förlitande på att återremiss beviljas, till BancoUtsk. hemställa, om det icke skulle täckas i sina skrifvelser göra perioderna litet mindre långsträckta.
I detta memor. förekommer t. ex. en period, som upptager § af andra sidan, hela 3:dje sidan och några rader på 4;de sidan.
Hvar och en torde finna, att sådana periodbyggnader blifva ett slags irrgångar.
BancoUtskrs memor.
N:o gt återremitterades.
Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s d. 9 dennes pa bordet lagda utlåt.
N:o 177 i anledn. af återremissen a TJtskrs betänk.
N:o 162 öfver Hr N. W, Stråles motion om meddelande af bestämdt stadgande, huruvida särskildt ansvar skall äga rum för förnyande af förbrytelse, hvarför Dtn 16 Februari «. m. man ännu icke undergått bestraffning, m. m., Lief nämnd* utlåt, ånyo lagdt på bordet af Hrr von Stahl, Aug., och Dalman, Wilh. Fredr.
Då nu ånyo föredrogs Exped.Utsk. d. 9 dennes på bordet lagda memor.
N:o 21 med aflemnande af förslag till R.
St. und. skrifvelse, hvari särskildt anmäles, det rättelse erfordras uti II.
St:s aflåtna und. skrifvelse af d. 5 sisth Jan., biföll R. o.
Ad. memor.
N:o 21 samt godkände såväl den skrifvelse N:o 287, hvaruti behofvet af rättelsen anmäles, sorn den förnyade skrifvelse, hvaruti rättelsen finnes iakttagen.
Ånyo föredrogs Gr.
Frölichs, Dav., d. 12 dennes på bordet lagda motion, att af den i Banken för fastighetsinteckningar å landet afsatta summa endast de af Sveriges Allmoge må kunna blifva delaktiga, hvilkas hemmansdelar icke uppgå till 10,000 rtdr b:co i värde.
Jag värderar Gr.
Frölichs nit för hypotheksföreningars bildande så mycket mera , som Hr Gr. arbetar för enskilda bankers inrättande, hvilkas amatörer till större delen hafva, så i tal som i tryck, ifrat emot liypotheksföreningar, förmodligen af fruktan, att de sednare skulle draga capitalerna undan bankinrättningarna och förhindra deras uppkomst eller förminska deras verkningskrets; men deruti hafva de röjt alltför mycken okunnighet om våra inre förhållanden och landets behof, ty de skola eljest hafva insett, att genom hypotheksföreningarna blifva medlen för inrättande af enskilda banker förökade, äfvensom att bankernas verkningskrets utvidgas.
Om de uppfattat landets interesse, skulle de inse, att hypotheksföreningarna äro beliöfliga, ja, rent af nödvändiga, om någon större industriel utveckling i alla näringsgrenar skall kunna äga rum.
Jag afhörde derföre med mycken tillfredsställelse Gr.
Frölichs anförande, som, tillika med hvad Frih. af Nordin hade anfört, så fullständigt utredde frågan om statens medverkan till hypotheksföreningars bildande, att hvarje tillägg i detta afseende var vid det tillfället öfverflödigt.
Men rörtde sättet, hvarpå liypotheksföreningar böra bildas, har jag alltifrån riksdagens början yrkat på bildandet af ett helt sammanhängande verk, hvarigenom, enligt min öfvertygelse, nyttan deraf skulle blifva så mycket större, då man, för att vinna möjligaste noggrannhet i alla verkställighetsåtgärder, kunde indela provinserna i districter med inbördes ansvarighet inom hvarje district för alla sådana åtgärder, som fordra behandling inom orterna och äfven fordra speciel localkännedom, hvilka åtgärder skulle kunna uppdragas åt inom districten af de ansvariga sjelfva valda pergf>ney?
roen med bibehållande af ett hufvudcontor för dem
Ben 16 Februari e. ra. alla, på det att det hela måtte vinna så mycket mera styrka, för att kunna så mycket mer verka till allmän nytta.
Denna åsigt har icke vunnit bifall, utan har man i stället antagit den mening, att bilda särskilda hypotheksföreningar i de orter, som dertill äga styrka.
Jag önskar, att denna åsigt mätte vara bättre och ledande till ändamålet; men jag finnér mig deraf så mycket mera föranlåten att motverka alla försök att rubba den ordning, som för närvar, finnes i Bankens fastighetsbelåning, som denna inrättning är af allmän beskaffenhet och fullkomligt ändamålsenlig, blott den vore i större scala, eller kunde efter behofvet utsträckas.
Yid ett föregående tillfälle, då ett förslag till rubbning deruti framställdes, hade jag lyckan att få det så vida modifieradt, att någon rubbning deruti icke beslöts annorlunda än i den mån, hypotheksföreningar uppstå.
Det beslut, B. o. Ad. då fattade, blef likväl ej af de andra Stånden antaget, och bäst torde det vara att låta fastighetsbeläningen vara orubbad, till dess man får se, att man icke beliöfver densamma.
Frölich väckt ett förslag, som åsyftar att åstadkomma en rubbning i Bankens fastighetsbelåning, tager jag mig friheten fästa Hr Gr:s och BancoUtskts uppmärksamhet derpå, att, oberäknadt de skäl mot antagande af Hr Gr:s förslag, hvilka ligga i sjelfva ordalydelsen af den af Hr Gr. föreslagna redactionsförändring, och hvilka äro så uppenbara, att jag icke anser det nödigt att relevera dem, sjelfva saken, som Hr Gr. åsyftar, derigenom vinnes, att man i beluningsreglementet för hypotheksföreningarna förbjuder att belåna en pant i 2lne inrättningar på en gång, så att den, som ingår i en hypoteksförening, är förhindrad att begagna Bankens fastighetsbelåning, och tvärtom; hvaraf följden skall blifva just hvad Gr.
Frölich åsyftar, nemi. att Bankens fastighetsbelåning endast kommer att begagnas af de smärre fastighetsägarne; ty det ligger i sakens natur, att detta skall blifva följden, då Banken icke utlånar större summa än 6,000 rtdr på hvarje pant, hvarmed de, som behöfva större lån, icke kunna vara belåtna, hvilka således hellre vända sig till hypotheksföreningarna, så att, i samma mån som dessa uppkomma, de större fastighetsägarne skola lemna rum för de mindre egendomarna att begagna sig af Bankens fastighetsbelåning.
Af dessa skäl afstyrker jag Gr.
Frölichs föreslagna förändring i bancoreglementet.
Frölich särskildt nämnt, att personer här förorsakat onödigt dröjsmål med remitterandet af Hr Gr:s motioner, så, enär detta torde vara riktadt emot mig, får jag fästa Hr Gr:s uppmärksamhet derpå, att det torde vara lika skadligt att fjeska för mycket som att söla, och att jag anser för fjesk, att vilja betaga en riksdagsman sin rätt till erhållande af så mycket rådrum, som erfordras för att taga kännedom om en vackt motion af vigtig beskaffenhet, innan den remitteras, samt att jag i allmänhet anser Den 16 Februari c. ra. motioner böra hvila på hordet, innan de remitteras, på det alt såväl från var. som närvar, ledamöter må få tillfälle att före remissen taga kännedom derom.
Hvad slutligen BondeSt:s uppfattning af saken beträffar, är jag fullkomligen öfvertygad, att pluraliteten af detta Stånd har tillräcklig sakkännedom i delta ämne för att inse, hvad jag redan anfört, nemi. att, i samma mån hypotheksföreningar uppstå, fastighetsbelåningen i Banken skall komma detta Stånd till godo, antingen den i bancoreglementet föreslagna förändring vidtages eller icke.
Jag anhåller, att dessa anmärkn.T må få åtfölja remissen till BancoUtsk.
På grund deraf, att jag alltid har nitälskat för hypotheksföreningars bildande hos oss, såsom efter min öfvertygelse det enda och rätta sättet att hjelpa våra fastighetsägare från det bekymmer, de iråkat, vill äfven jag egna min gärd af tacksamhet åt motionären för det bemödande han haft att söka vinna detta ändamål.
Olika med den siste värde talaren tror jag, att denna motion till alla delar står att förena med de grundsatser, talaren yttrat.
Han har nemi. fordrat, att en egendom icke bör kunna få belånas på en gång i 2:ne sådana cassör som en hypoteksförening och statsbanken.
Just denna motion åsyftar att från statsbanken utestänga alla dem, som vilja sluta sig i hypotheksföreningar, och öppna tillgång för dem, som icke tillhöra hypotheksföreningar.
Jag finnér icke, att detta förslag på något sätt rubbar de grunder, som äro stadgade för bancolåns meddelande på fastighetshypothek, om det tillägg dervid göres, att hvad motionen nu afser endast bör tillämpas på de provinser, inom hvilka hypotheksföreningar bilda sig, hvaraf följer, att hvad som nu är stadgadt utan exception kommer att gälla i de provinser, hvarest inga hypotheksföreningar komma att finnas.
Jag tror, att motionären haft till föremål att undanrödja ett af de hufvudsakliga hindren hos oss för bildande af hypotheksföreningar, nemi. smärre fastighetsägares inträde uti desamma; ty att från hypotheksföreningar utesluta dem, utan att gifva dem något surrogat derför, eller utan att genom princip tillerkänna dem en motsvarande fördel, vore måhända orättvist.
Genom denna motion deremot är vunnet, att liypotheksföreningarna kunna bestämma en liten summa, vare sig af 5 eller 10,000 r:dr, hvarunder man icke får blifva delägare i hypotlieksföreningen.
Derigenom kommer ansvarigheten att tillhöra personer inom fastighetsclassen, som icke blott förstå att bedöma, hvar gränsen är för deras ansvarighet, utan äfven inse vigten af ett punktligt iakttagande af de föreskrifter, som reglementet kommer att innehålla.
Jemte det jag således anhåller, att BancoUtsk. vid pröfhingen af förevar, motion ville göra den förändring, att förslå - Ben 16 Februari e. m. aii1 slaget skall vara tillämpligt blott för de provinser, ‘ inom hvilka liypothcksföreningar bilda sig, önskar jag tillika, att orden: af Sveriges allmoge måtte utbytas mot ordet: fastighetsägare, emedan principen är, att alla fastighets ägare, hvilka icke kunna ingå i liypolheksföreningarna, skola få begagna sig af Bankens fastighetslån, och det således icke kunnat vara motionärens afsigt att från denna förmån utestänga de fastighetsägare, hvilka icke tillhöra BondeSt.
Äfvenledes anhåller jag, att BancoUtsk. ville eftersinna, om icke den af motionären föreslagna minimisumman af 10,000 r:dr är för hög.
Jag skulle för min del tro, att man icke skulle bestämma den högre än till 5,000 r:dr, d. v. s. att hvar och en, som äger fastighet till värde utöfver 5,000 r:dr, kan vara delägare i hypotheksförening.
Då jag icke betviflar, att R. o. Ad. bifaller remiss af motionen, anhåller jag, att dessa anmärknrr må densamma åtfölja.
Ehuru jag, såsom ledamot af BancoUtsk., dit denna motion förmodligen kommer att remitteras, blir i tillfälle att der afgifva mitt yttrande öfver densamma, anser jag mig likväl nu böra meddela min åsigt derom, helst den är stridande med de talares, hvilka redan yttrat sig i detta ämne.
Gr. Fröliclis motion innefatta en betänklig rubbning uti de af R.
St. vid denna riksdag fattade beslut, att Bankens lånerörelse, utan någon hufvudsaklig förändring, skall fortfara hädanefter sorn hittills.
Jag anser vidare denna motion stå i bestämd strid med de principer för Bankens rörelse och förvaltning, som vid sista riksdagen af R.
St. offentligen yttrades samt vid denna riksdag ytterligare blifvit fastställda, enligt hvilka Banken skulle upphöra att framdeles vara en assistanceinrättning för den mindre lånerörelsen, såsom den hittills beklagligen i alltför hög grad varit.
Om jag ej misstager mig, höjde man vid sista riksdagen minimisuminorna i Bankens alla lånegrenar.
Jag hade hoppats, att äfven vid denna riksdag en ytterligare förhöjning af de summor, hvilka såsom särskilda lån minst få utgifvas, kommit att äga rum.
Fröliclis motion åsyftar deremot en ytterligare nedsättning i dessa obetydliga lånebiträden, hvilka oftast äro oriktiga och ändamälslösa för den enskilde, samt nästan alltid ofördelaktiga och kostsamma för Banken.
Jag kan icke heller inse, hvarföre icke R.
St:s Bank, likasom alla andra banker, kan få förvaltas efter sunda och riktiga principer, och dermed måste icke vara förenligt, att län emot inteckning i fast egendom utgifvas på 1 ä 300 r:dr.
En icke obetydlig del af lånesumman går dessutom för låntagaren helt och hållet förlorad genom derifrån oskiljaktiga omkostnader för dels commissionsarfvoden och dels bestyrkandet af de förhållanden, hvilka förutsättas såsom vilkor för bancolåns 19 H, 3i Den 16 Ftbruiri t. ra. beviljande, så att den låntagaren enligt siffran tillkommande räntevinst derigenom vanligtvis fullkomligt medtages.
Hvad sedermera vidkommer det af Hr af Billbergh föreslagna tillägg till ifrågavar. motion, anser jag detsamma i flera hänseenden olämpligt.
Jag anser nemi. oriktigt, att personer, som bo i en ort, der hypotheksföreningar finnas, för hvilka de icke hafva förtroende, skola, för att tvingas i allt fall ingå deruti, betagas en lånerättighet, som andra medborgare tillgodonjuta.
Jag motsätter mig derföre äfven detta tillägg och anhåller, att dessa anmärknU' måtte få åtfölja remissen till Utsk.
Jag delar fullkomligen de åsigter, som Hr Stuart framställt, under förmodan, att då BondeSt. numera biträdt R. o. Ad:s och PresteSt:s inbjudn. i lånefrågan, och den vigtigaste anledn. för motionen sålunda numera försvunnit, Hr Gr. är mindre mån om att försvara en motion, som i sin princip strider mot all sund lagstiftning för Banken.
Jag uppträder egentligen för att erinra Hr Dalman om ett löfte, som han gifvit mig i hela Ståndets närvaro, att här icke ens nämna mitt namn.
Då han nu likväl gjort det och ingått i ett developpement af hvad ban ansett för min afsigt med motionen, så får jag tillkännagifva, att ehuru denna afsigt till en del blifvit uppfylld genom BondeSt:s antagande af inbjudn., min intention med motionen likväl icke är i allo uppfylld, hvarföre jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes gifva propos. till remiss deraf till BancoUtsk.
Remitterades till BancoUtsk.
Yid förnyad föredragning af BondeSt:s uti prot.utdr. af d. 12 dennes, hvilket samma dag blifvit lagdt på bordet, gjorda inbjudn. till instämmande uti Ståndets i anledn. af Constit.Utsk:s memor.
N:o 77 fattade beslut fann R. o. Ad., som äfven d.
12 dennes hufvudsakligen fattat enahanda beslut som BondeSt, ofvannämnda inbjudn. numera ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handkna.
Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh., uppläste följande : Hos R.
St. får jag vördsamt föreslå: att i den händelse, att de till Bankens disposition reserverade vinstmedel, eller de från vissa utlåningar ingående capitalafbetalningar, uppgående till ett sammanräknadt belopp af omkring 720,000 r:dr b:co årligen, icke kunna till silfverköp eller i lån på korta tider förmånligen användas, Bancofullmägtige måtte tillåtas, icke åläggas, att på Stockholms börs uppköpa och, då sådant utan förlust ske kan eller fortsättningen af Ban - Pen 16 Februari e. m. 243 lens vanliga Iånefunctioner sådant fordrar, jemväl försälja Riksg.contrs för upplånta medel utgifna obligationer.
Fördelarna af ett sådant stadgande synas mig vara: .1:0 Skall allm. rörelsen betryggas mot all skadlig sedelindragning. 2:0 Åt Banken beredes tillfälle att förränta medel, som annars skolat ligga ofruktbara. 3:o Bankens upphandlingar skola åt obligationerna bereda ett börspris och göra dem mera begärliga, hvarigenom Riksg.contrs upplåningar, äfven emot lägre ränta, skola underlättas och grunden för en inhemsk statscredit läggas. 4:o Svea Rikets Ständers Bank, likasom utländska banker, kommer i besittning af realisabla statspapper, genom hvilkas försäljning en för Bankens säkerhet någon gång nödig tryckning på penningemarknaden kan verkställas. 5:o På kommande
Ständer må bero att antingen genom de inlösta obligationernas återlemnande till Riksg.cont. låta verkställa liquiden för de reserverade vinstmedlen, eller låta Banken än vidare i enahanda ändamål disponera dem.
Om remiss till H.
BancoUtsk. får jag vördsamt anhålla.
Ånyo föredrogs Constit.Utskrs d.
12 dennes på bordet lagda memor.
Nro 79 till R. o. Ad., ang:de dess återremiss på memor.
Nro 5g.
Sedan BondeSt. antagit inbjudn., rörrde 5:te förslagspunkten, fann R. o. Ad.
Nro 79 ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handhna.
Föredrogs ånyo Constit.Utskrs d.
Nro 80 lill R. o. Ad. samt BorgareSt., angrde deras åtgärder vid memor.
Nro 60.
Då det ifrågavar. memar. egentligen icke rörer R. o. Ad. eller på dess beslut har någon inverkan, men dock står i rak strid med R. o. Adrs begrepp om grundlagens rätta betydelse, föreslår jag, att Hr Gr. o. Landtm, ville till R. o. Ad. hemställa, om icke R. o. Ad., med ogillande af memor., anser detsamma endast böra läggas till handhna. R. o. Ad. beslöt att, med ogillande af Utskrs memor.
Nro 80, lägga detsamma till handhna.
Ånyo föredrogs Constit.Utskrs d. 12 dennes på bordet lagda memor.
Nro 81 till R. o. Ad. samt BorgareSt., i anledn. af deras åtgärder vid memor.
Nro 63.
På de skäl, som på detta rum mångfaldiga gånger blifvit upprepade och alltid af R. o. Ad, *44 Dea j6 Fe b r u a ri e. m. godkända, får jag anhålla, att inemot'., i öfverenstämmelse med förut fattade beslut i samma ämne, måtte ogillas; och får jag på förhand anhålla om propos. till enahanda förfarande med nästföljande mentor, från Constit.Utsk. R. o.
Ad- beslöt att, med ogillande af Utskts mentor.
N:o 81 , lägga detsamma till handbna.
Likaledes blef, vid förnyad föredragning af Gonstit.Utskts d. 12 dennes på bordet lagda mentor. libo 82 till R. o.
Ad. samt BorgareSt., rörtde deras åtgärder vid mentor.
N:o 64, förstnämnde memor.
N:o 82 af R. o. Ad. ogilladt och lagdt till handkna.
Företogs till pröfning Bevillo.- samt Oecon.Utsktns d. 13 Febr. på bordet lagda utlåt.
N:o 9 i anledn. af Frih. v.
Knorrings och Riksd.fulhn. Lars Larssons från Elfsborgs län motioner om upphäfvande af den medgifna tullfria införseln från Norrige till Sverige af brännvin m. nt.
Jag börjar med att förklara, att jag i Utsk. icke deltagit i det beslut, som nu är framlagdt till afgörande.
Då detsamma, i händelse R. o. Ad. bifaller detta utlåt., kan blifva föremål för en underd. skrifvelse till K. M., anser jag mig icke med tystnad böra förbigå de oriktiga åsigter, som Utsk. ådagalagt i detta ämne.
Man har nemi. yrkat, att den undantagslag, som gäller för Norrige i afseende på tullen å vissa varuartiklar, skulle upphöra, så att dessa varor i mindre quantitet skulle från Norrige få tullfritt införas till Sverige.
Efter hvad jag minnes, hafjva motionärerna haft för afsigt att förekomma tullfri införsel af större brännvinsquantiteter från Norrige.
Hittills har brännvin derifrån fått tullfritt införas till i5 k:rs belopp.
Det correctiv, sorn Utsk. härutinnan föreslagit, att endast a;ne k:r brännvin skulle på en gång tullfritt fä införas, anser jag ganska riktigt; hvaremot jag i afseende på colonialyaror icke anser den för Norrige gällande undantagslagen olämplig, emedan jag icke vill betrakta Norrige såsom en alldeles främmande magt, och då afsättningen sker på gränsen, anser jag det ganska lämpligt, att någon tull icke erlägges.
Dessutom finner jag i Utsk:s föreslagna skrifvelse en oriktig uppgift deruti, att Utsk. säger, att tullen blifvit förhöjd å de flesta colonialvaror; hvilket ieke öfverensstämmer med förhållandet, sedan förstärkta StatsUtsk. numera yoterat öfver tullfrågorna; och anhåller jag derföre om återremiss af utlåt., till erhållande af nödig rättelse i de afseenden, jag nu anmärkt, Hr von Qvanten, Carl Gust.:
Då ingen talat för Utskjs utlåt., får åtminstone jag för min del anhålla om propos. till bifall derå.
Skulle memor. återremitteras och Den i6 Februiri c. m. ytterligare granskning af frågan företagas, torde frågan få en annan vändning, än den nu har.
Jag anser den vara riktigt utvecklad, sådan den nu finnes, och kan derföre icke frångå min anhållan om propos. till bifall å utlåt.