Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men när man besinnar, huruledes kostnadsförslagen till anläggandet af kanaler, ofta visat sig vara jemförelsevis mindre tillförlitlige, hvilket åter ej bör väcka förundran, enär de föregrde undersnkningarne, som röra förhållandet under jordytan, icke kunna hafva all den säkerhet i resultater, sora undersökningar för jernvägsanläggningar, de der endast röra ytan af jorden, böra medföra; och om man dessutom jemförer den långsamma farten på kanaler med den å jernvägar användbara hastighet i transporter, så kan jag icke finna annat, än att jernvägar synas böra tillskynda landet öfvervägande fördelar.
Den föreställningen att en garanti från Statens sida, för anläggandet af jernvägar, skulle innefatta någon financiel nyhet, på sätt under diskussionen velat i några ledamöters åsigter framskymta, måtte väl blifva tillräckligt vederlagd genom de uplysningar, vi ege, ang:de de i England för dess kolonier på Ceylon och Trinidad till betydligt belopp lemnade dylika garantier.
Detta, Mine Hrr, har England anslagit tili förmån för dessa sina så aflägsna kolonier.
Jag medgifver visst, att Sverige i makt och penningestyrka står oändligt mycket efter England; men så har och England iklädt sig berörde ansvar för så vidsträckt från moderlandet åtskiljda länder; då här är deremot äter fråga om att tillvägabringa ett företag i sjelfva hjertat af riket.
Palmstjerna har trott det vara nyttigare att anlägga en liten jernvägssträcka här oeh en annan der, uti serskilda delar af landet.
Visserligen har man sökt oeh lyckats åvägabringa sådant med en teml. ringa kapitalstyrka, hvilket otvifvelaktigt är ganska hedrande.
Men låtom oss tillse om alla dessa använde smärre belopp icke, sammanlagde och använde till något företag af större omfång, kunde medfört en proportionaliter vida öfvervägande fördel.
Jag är långt ifrån att neka, tvertom jag medgifver ganska villigt att de smärre företagen visserligen hafva medfört, och komma alt medföra, en rätt god nytta samt i sin män alltså böra anses rätt gag - 472 Den 27 Augusti e. m.
Heliga; men hur vill man jemföra dessa fragmentariskt anlagda jernbanor, dessa sinsemellan isoliderade vägstycken, med en större jernvägssträckning, som är ämnad att sammanbinda 2:ne af Sveriges största sjöar?
Till denna i hjertat af landet framstrykande jernväg, huru ändamålsenligt och planmässigt låta sig icke smärre banor ledas!
På sådant sätt försl bringar man system och sammanhållning i sina bemödanden för jernvägskommnnikationerne i riket.
På det andi a sättet blir det en lyckträff, om de serskilda banorne till sluts skola saramanverka till lifvande af en större och allmännare industriell förkofran oell obehindrad trafik.
Gland de mångfaldiga invändningar, som äro mot StatsUtsk:s förevar:de förslag gjorda, förspörjes äfven den, alt man icke deruti stadgat något åliggande för jern vägs-bolaget att fortskaffa trupper.
Ar väl meningen härmed att sådant bör för intet verkställas?
Det synes något strängt, enär en dylik förpliktelse, hälst om gränsen för densamma lemnades obestämd, såsom tyckes vara somlige värde ledamöters förutsättning, otvifvelaktig! kunde blifva synnerligen betungande.
Ar meningen åter den, att
Staten väl må betala för sina transporter, såsom andra få göra, men att den bör alltid vara försäkrad om att, emot ved ergällning, få sina trupper forslade å jernvägen, synes hvarje serskildt stadgande derom temligen öfverflödigt, jemte att det skulle uttrycka ett besynnerligt misstroende.
Ty bur kan man eljest föreställa sig, att icke jernvägs-bolaget skulle med nöje emottaga det inkomstgifvande transportbestyret för personer och effekter, de må nu vara hvilka som helst?
Och Kronan mätte väl icke hafva sämre kredit än de enskilde?
I alla fall kan ju K. M., om Han anser en sådan förpliglelses åtagande nödvändigtvis erforderligt innan förslagets utförande kan åt ett blifvande bolag med säkerhet anförtros, stadga ett sådant vilkor.
Sä länge jag för min ringa del icke förmår inse dess nödvändighet, kan jag icke hel ler tillstyrka tt. o. Ad. att antaga del; R.
St. bära icke i sitt beslut innefatta annat än de hufvudsakliga, stora dragen af ärendet; men, såsom jag tror, icke inlåta sig i alla möjliga underordnade detaljer, aldra minst förhasta sig med att stadga sädane, om hvilkas nödighet och nytta man ej vunnit full öfvertygelse.
Man har emot företaget likaledes invändt, att det stora flertalet af nationer icke vore böjdt för jernvägar i allmänhet och således icke heller för det nu ifrågakomne förslaget dertill.
Om jag också antoge denna upgift. för säker, så ändrar det ej min åsigt.
Mängden af nationen känner måhända ej tillräckligt dessa saker, har måhända i dem icke nog insigler, för att öfver dem afgifva ett fullt tillförlitligt omdöme; racn detta bör icke hindra Svenska folkets lagliga ombud att vidtaga de åtgärder, som finnas tjenlige till att befrämja landels fördelar, industriens utveckling och folkets förkofran i materiell såväl som i moraliskt hänseende.
Att lifva och sprida idoghet och flit hör städse vara oss angeläget.
Endast i fråga om medlen, kan härvid skiljaktighet i meningar sig yppa.
Man måste emedlertid se sakerna sådana de äro.
Den Svenska nationen, jemte de många förträffliga egenskaper den besitter, innehar måhända icke den lältrörliga liflighet i lynnet, som, för att med samlad styrka Den 27 Augusti e. m. 473 göra ett kraftigt anlopp till genombrytande af de icke obetydliga svårigheter för genomförandet af ett så stort företagande, som detta, kunde fordras.
Nationens kraft, ehuru icke liflig af naturen, är dock uthållig och sviker icke, när den med allvar blifvit upkallad, af stora företag lifvad och tagen i anspråk.
Impulsen må man dock ej vänta från massan af folket.
Derföre är det också, som man icke kan hoppas, alt, ensamt genom enskilde landsmäns bemödanden, kunna tillvägabringa det ifrågavar:de stora företaget; derföre är det, Mine Hrr, äfvensom på det att
Sveriges rörelse-kapital icke må alltförmycket anlitas, som man får åtnöja sig med om äfven utlänningar vilja lemna sina kapitaler dertill.
Derför är det också, som Staten icke får tveka alt underkasta sig en stor kraftansträngning, om det allmännas representanter vilja tillskynda samhället en betydande framtida förmån, den man, under overksam afbidan af ännu gynsammare förhållanden, aldrig torde ernå.
Denna upoffring bör, enl. min tanke, icke skattas för stor, medelst antagande af StatsUlsk:s förslag; ja äfven på det vilkor, som kan synas en och annan något hardt, nemi. bolagets befrielse från bevilln., — äfven härpå tror jag alt Staten både kan och bör ingå.
Härom torde jag serskildt få med några ord förklara min mening.
Palmstjerna säger i sin, af flere ledamöter biträdda reservation: ”Ulskis förslag, att bolaget, i olikhet med andra industriella associationer, aldrig skall kunna åläggas någon bevilln., är ett så beskaffad! undanlag, att det måste väcka Svenske mäns förtrytelse”.
Delta ”aldrig” sträcker sig dock icke längre än till 40 år.
Sedermera har ju Staten att sjelf draga bela vinsten af anläggningen.
I det förra förslaget till jernväg, emellan Orebro och Hult finnes stadgadt att Slaten skulle efter en viss lid fä till sig lösa bolagets fastigheter, men mot en betydlig förhöjning i kapitalsumman.
Således är det en stor skillnad, till favör för Staten, deruti att Slaten, med det nu ifrägakomne förelaget, blifver egare af banan ulan serskild lösen, då deremot dylik lösen stadgades för det år 1848 garanterade jernvägsarbete!, må då icke det nu förevar:de hugnas med några motsvarande förmåner, bland hvilka den i afseende å heviIIningsfrihet, såsom var:de till sin natur eventuell, icke borde af de om företagets pekuniära förmånlighet tviflande anses vara af någon betydenhet.
Nu några ord rör:de de inkast, som äro framställda af Gr:ne Hamilton och Lagerbjelke.
De hafva önskat, att man icke skulle stadga bolagets förbindelse att hafva påbörjat arbetet inom 1852 års slut; de hafva föreslagit att utsträcka den till Juni månad 1853.
Detta är mycket välvilligt af dessa
Hrr, och synes böra vara i jern vägens intresse; men är det också lika välbetänkt?
Motionären har ej begärt, StatsUtsk. ej hemställt det; — vi hafva mer än ett och j:dels år till den tiden; hvarföre skall man mer än oundvikligt kan vara, fördröja begynnelsen utaf det nyttiga arbetet?
Kan snart ett bolag tillvägabringas, hvarom man ej bör tvifla, derest StatsUlsk:s förslag i öfrigt godkännes, så kan också oförtöfvadt derefter arbetet börjas.
Alt draga ut dermed tills halfva året 1853, hunnit förflyta, skulle, derest bolaget möjligen ville sig deraf be - 474 Den 27 A ugns t i e. m. gagna, vara att beröfva Rikets näst sammanträdande Ständer hägnaden af alt se arbetet börjadt; jag vill väl icke tro att genom denna omständighet någon våda skulle af bolaget äfventyras; men tänkbart vore att intresset svalnade för ett företag: som så långsamt komme i verket.
Att stadga det vägen skall gå lill någon punkt af Mälarens strand, i st. f. att säga det den bör gå lill Köping, anser jag verkligen ieke för någon lyckad förbättring af förslaget.
Frih. Klinkowström har redan på f. m. antydt hvilka missförstånd som utur en dylik ordställning kunde härflyta: — huruledes bolaget kunde på det sätt oförvarandes blifva ålagdt besörja väganläggningen till Weste: ås, Enköping eller fram till hufvudstaden, ehuru kostnadsbeloppet endast afser en dylik väg till Köping.
Vid en blick på kartan finner man dessutom snart att staden Köping är belägen vid det hörn af Mälaren, som är närmast intill jernvägens sträckning frän Orebro, och utgör i alla händelser en ort genom hvilken jernvägen skall i en framlid gå, enl. den plan, som för en järnvägsförbindelse emellan Götheborg och Stockholm är eventuellt upgjord.
Således finner jag icke något skäl, hvarföre man skulle underkasta sig Gr.
Lagerbjelkes förslag; det säges visserligen för ögonblicket böra förena meningarne; men i en nära framtid kan det, såsom nämndt är, lätteligen bidraga till deras splittrande.
Della gäller likaledes om sagda förslag derutinnan det förordar alt man icke må nämna Hult, ulan allenast någon punkt vid Wenern.
Derom öpnar sig, på lika sätt, genast ett vidsträckt stridsfält.
Man kan lätt föreställa sig, derest förenämnde amendement antoges, för hvilken täflingskamp af serskilda orters intressen Regeringen skulle utsättas; huru Wermländska Bergslagen skulle åstunda jernvägens dragande lill Christinehamn, medan Westgöthalandet ville hafva den förd till Mariestad eller Sjötorp o. s. v. Till undvikande af alla dessa alternativer, med thy åtföljande val och qval, har StatsUtsk. föreslagit att jernvägen må förås till Hult.
Det är den närmaste punkten af Wcnerns strand, från Orebro räknadt; der är visserligen hamnen ännu högst ofullkomligt danad, men derinvid finnas dock, genom befintliga klippor, nödiga fästen för blifvande jettéer till fartygens tryggande mot stormarne.
Derutanför är sjön öppen och ren, segelfarten obehindrad och behöfverej flere vindar för ut- eller inlöpandet.
Jag har vid (lerfaldige besök vid Hult haft tillfälle taga kännedom om dess belägenhet och öfrige lokala förhållanden.
Jemför jag dermed det trånga inloppet lill Christinehamns djupt inskjutande vik, eller de öfriga ifrägakommande punk terne af Wenersslranden, så finner jag
Hult utgöra den punkt, der, efter ordspråkets lydelse, kyrkan är ställd midt i byn, en punkt, derifrån jernvägen i en framtid kan lämpligen utgrena sig, om så önskas, åt nordvest och sydost, i de riktningar dem man för trafi ken torde finna tjenligast.
Anledn:ne äro således antydda, hvarföre jag företrädesvis tillstyrker bifall till StalsUtsk:s utlåt., så väl i den nu föredragna punkten, som jag kommer att göra det jemväl i de efterföljande; ty då hufvudändamålet synes mig stort och vig - Den 27 Augusti. 475 tigt, må också ett kraftigt bemödande, en ihärdig ansträngning, en till upoffringar benägen håg, användas å Statens sida för dess realiserande.
Mindre tjenligt deremot synes mig det vara, att för tillfället i proposme dela den föredragna punkten.
Ty det torde kunna antagas för gifvet alt garantiens belopp måtte rätta sig efter vägens längd och beskaffenhet, så att, exempelvis, den som förordar den nu ifrågakomne garantien, vill bevilja dsn för en jernväg mellan Huli och Köping, men icke för en bana af kortare utsträckning, eller en bana, hvars längd vore obestämd.
Annorlunda hade det varit om man i st. f. den yrkade besynnerliga delningen, hade begärt ait afgörandet af den pag. 7 förekommande punkt skulle, iden ordning betänk, uptager den, först företagas; men sedan Gr.
Lagerbjelkes förslag om punkternes ordnande lill föredrag!!, är antaget, later del sig svårligen göra, alt, utan olägenhet, genom klyfning af ordalagen företaga lill afgörande hvad som har en annan, genom R. o. Adis förfogande förbigången plats i beiänk.
Alt begära en föredragning punktvis, på del sätt att man finge ytterligare sönderdela hvarje mellanmening af punkterne skulle bereda en vidlyftighet, som blefve, lill sluts, och i synnerhet om melhoden i alla andra mål tillämpades, så tidsödande att våra ärender aldrig hunno ett mål, och mäste således ej vara det rätta och af grundlagen åsyftade sältet att begagna den af Riksd.Ordn. medgifna rättighet alt erhålla delning af frågorna.
Denna tillåtelse måtte endast afse ett medgifvande af hvarje serskildt ärendes fördelande i dess ur logisk synpunkt nalurliga afdelmr, men icke en tillfälligt skeende styckning.
Vid della tillfälle skulle den begärda delningen verkligen innefatta, fastän med andra ullryck, en återgång till hvad R. o. Ad. postponerat: — denna slags delning synes alltså strida mot fattadt beslut.
En sådan begäran kan således på intet sätt godkännas.
Men, säger man, med åberopande af Riksd.Ordn., — när begäran om punktvis föredragning göres, sä mäsle den efterkommas.
Sådan begäran är ju redan förut gjord; och Hr Frih. o. Landtm, har också fogat sig efter en sådan anhållan, enär lagen så bjudit.
Men kan man väl än vidare få plocka sönder hvarje serskild punkt och mellanmening, hvaraf de bestå?
Kan man t. ex. begära serskild propos. på hvart enstaka ord för sig?
Serskildt på ordet ”derest”, serskildt på ”för”, serskildt på ”utförandet”, o. s. v. Hvarthän skulle sådant leda, om ej till en fullkomlig omöjlighet för oss alt någonsin komma lill utredande af ämnet och sammanhang i besluten?
man vissle ju snart sagt icke hvar man på sådant sätt vore hemma; sådan kan aldrig Riksd.Ordms rätt förstådda åsyftan hafva varit.
En sådan tillämpning bör derföre icke heller tillåtas.
Vördsamt anhåller jag om bifall på första punkten af delta ullåt-.de. Ropen på propos. förnyades.
Här har varit så mycket ordadt både för och emot i denna sak, alt ganska obc - 476
Den 27 Augusti e. m. tydligt återstår att yttra.
Jag skall således icke länge uppehålla R. o. Ad., utan vill endast uplaga några anmärkn:r mot hvad jag denna f. m. yttrade.
Då jag denna f. m. updtog en liknelse mellan det sätt hvarpå man i brödrariket nyligen behandlade en fråga sådan som den, hvilken nu är under öfverläggning, och liknade det med det sätt hvarpå man i allmänhet gått tillväga, med jernvägsanläggningar inom Sverige, så har Hr Rosenblad sagt alt denna liknelse icke kunde gagna till något eller att det ena icke ens liknade det andra och detta derföre sade han, ali i Norrige icke fiunas djupa vattendrag såsom vi hafva här i Sverige, hvilka man här kan begagna i st. f. jernvägar då man deremot i Norrige måste nyttja de dåliga landsvägarna.
Hr Rosenblad yttrade vidare att om han hade haft äran vara ledamot af Slor-lhiogel skulle han tillstyrkt en jernväg der lika så bestämdt sorn han här afstyrkt densamma, derföre alt der är del frågan om anläggandet af en jernväg från hufvudstadeu till Norriges mest besökta handelsort.
Nu frågar jag om icke det är samma förhållande hos oss i Sverige?
Här nödgas vi också köra på ganska usla vägar och kunna icke fara sjövägen öfver allt utan måste mycket begagna landsvägarna serdeles inom Bergslagen och jag öfverlemna!' ål hvar oell en att säga lmrudana dessa vägar arn.
Hvad angår frågan om hufvudstaden så, om nb. vi komma till stånd med hvad Hr Rosenblad så mycket ridiculiserade i f. midd:s, d. v. s. del tillämnade jernvägsnätet, då kunna vi också komma från Stockholm lill Sveriges andra stad.
Förhållandet blir således temmeligen lika och tror jag således att om det är Hr Rosenblads allvar att han i Norrige ville rösta för en jernväg, så kunde han äfven göra det här.
Jag får ytterligare uplaga endast ett yttrande af Frih.
Palmstjerna, som jag verkligen icke kan låta passera.
Frilnn säger att han icke kan förslå hvad som på denna jernväg kail komma alt föras då man betraktar att sjöarne under fem ä sex månader om året åro frusna.
Jag skulle för min del likväl tro att det just år under vintern som varorna forslas.
Från Nora och Linde gå Bergslagens effekter medelst långsamma vägtransporter, och huru myckel nyttigare vore icke då om de kunde hastigare framskaffas på jernväg.
Klinkowström har sakrikt, skickligt och med ofantligt arbete gjort sig besvär att upräkna en hel hop siffror och förhållanden tagna från utlandet, men de bevisa enl. mitt förmenande intet annat än hvad vi förut veta, nemi. att jernvägarne icke lemna mer än 3 å 3j proc.
Del har aldrig varit fråga om att icke Staten skulle lida förlust på denna garantie men jag har förut sagt och säger ännu att denna förlust skall Staten återgäldas, ty jag påstår i alla fall att de indirekta förmåner vi igenom jernvägarna fä, vida öfverstiga de förluster som Staten kan göra.
För öfrigt måste jag vidblifva hvad jag i f. middts yttrade och anhåller om bifall till betänk:!. Gr. v.
Diskussionen har redan varat allt för länge, och jag skulle mycket tveka alt utläDja den vidare, serdeles som
Len 27 Augusti e. m. 477 jag af allt hjerta önskar, att denna fråga snart måtte blifva afgjord; men här äro likväl några invändningar, som jag måste uptaga till besvarande, hvarföre Hrnne mäste ursäkta, att jag ännu anhåller om några ögonblicks upmärksamhet.
Jag får då fästa mig vid en af dagens händelser, hvilken visserligen i sig sjelf är ganska obetydlig, nemi. en annons i Post- o. Inr.
Tidn:r för denna dag, om Götha kanals, i anseende till förestående ombyggnad af en del utaf Forssviks sluss, stängning derstädes från d. 10 Nov. detta år till d. 1 Juni nästa år, elier något längre, derest arbetet icke dittills hunnit fullbordas.
Jag tror, att det skulle vara nyttigt hafva en jernväg, som uptog denna afbrinna rörelse.
Jag vill icke vidare utbreda mig deröfver, utan nämnde delta endast i förbigående.
Hvad beträffar omläggningen af skenor och sleepers på enkel bana, får jag kanske äfven vid detta tillfälle uplysa, ali jag har sett rörelsen å enkla banor oafbrutet foilgä under reparationstiden, och man kan lätt begripa, att så måste vara förhållandet, då jag exempelvis blott nämner, att ehuru östra grefskapens jernväg ombytt sleepers flere gånger, räknanade man der öfver 100 bantåg om dagen.
Tili svar å Frih.
Palmstjernas anmärkt), om ringheten af våra transporter i Sverige får jag endast göra Hrnne en fråga.
Finnes det väl någon Svensk, som igenkänner Nerike på Hr Frihms målning af en verklig ödemark.
Jag tror tvertom, att de som rest genom Nerike skola finna, att det är en rik provins, för hvilken det icke fattas annat än alt kunna förflytta sina skaller från den ena punkten lill den andra.
Hvad rörelsen vid Christiania beträffar, så har jag också der sett 4, 5 å 6000 hästar gå om dagen, men det var blott en kort tid, och jag är öfvertygad om, ali den, som rest emellan Nora och Orebro, skall hafva sett en massa af foror, hvilka kunnat på ett ganska positivt sätt öfvertyga om, att rörelsen i Nerike är ganska stor.
Del är visst ganska försigtigt och mycket bra alt vänta, lill dess hvarjehanda institutioner i andra länder hinna utveckla sig, och tillegna sig dem så fullständiga som möjligt; men att vänta så länge, att man aldrig får dem; det är verkligen en allt för stor försigtighet.
Så har det gått med gaslysningen i Slockholm, hvarom jag tror fråga väcktes redan för 25 år sedan, och Hrnne veta örn vi ännu fått eu sådan inrättning i hufvudstaden. linder det 3å4andra städer i Sverige hafva gaslysning, gå vi ännu och trefva i mörkret af lutter försigtighet all icke införa gazen.
Jag hoppas, ali det icke måtte blifva samma förhållande med jernvägarna!
Jag måste säga, att jag icke allenast önskar, alt jernvägsanläggningen icke mätte upskjutas, utan jag skulle till och med vilja påbörja i morgon dag, ty hvarje upskof innebär en förlorad dag, som icke kommer åter.
Klinkowströms anmärkntr om jernvägar i allmänhet rörer, villna de om en ganska stor beläsenhet i ämnet, och jag delar hans eget uttryck, att de icke innefatta något vidare; men jag hemställer, huruvida R. o. Ad. derutaf kunnat draga någon nytta.
Jag måste dock vid dessa Hr Frihms upgif - 478 Den 27 Augusti e. ni. ter göra eii aBmärkn., alt nemi. vi från samma fakla komma till helt olika resultater.
Jag har också läst de böcker, hvarom Hr Frih:n talat, men kommit till andra slutsatser.
Emedlertid skall jag lemna produkterna af Hr Frihtns kalkyler i sitt värde; de skola få gälla för hvad de kunna.
Det vore dock att tilltro Europas folk höjden af galenskap, då de år från år öka antalet af sina jernvägar, om icke ett sådant förelag vore fördelaktigt och produktivt.
Hvad åter Amerika angår, så har ingen kunnat bättre bevisa min sats än Frih. Klinkowström, då han säger att dess jernvägar förökat populationen derstädes.
Vårt land liknar verkligen mycket mer Amerika än det öfriga Europa, oell jag anser för en lycka, att det så gör, och att vi i olikhet med många af kontinentens stater med deras föråldrade institutioner slå med friska krafter liksom norra Amerika.
Jag var i England i ett sällskap af 300 personer och bland dem fanns äfven den person som byggt Manchesterbanan.
Han tackade för skålen när den proponerades för Amerikas Ingeniörer.
Jag gick till honom följande ilag och utbad mig eli samtal.
Jag sade att våra klimatiska förhållanden äro lika med Amerikas och att jag anser Sverige stå i de flesta förhållanden, hvad industrien rörer, ungefärligen i samma kategori som Amerika, och anhöll alt han ville gifva mig sina råd och sin opinion om mina beräkningar.
Han skänkte mig 2:ne dagars samtal.
Jag har äfven fått af honom flere bref, af hvilka jag skall upläsa ett, deri han i allo gillar mina kalkyler.
Han har haft godheten genomgå mina beräkningar, och jag är glad att säga det han gillade dem.
De kalkyler, jag upgjort för jernvägens underhållande och drift, qvadrera ungefärligen med hans, och jag har kommit till en siffra för jernvägens reparation, betydligt lägre än Frih. Klinkowslröms.
Serskildt har denne Hr Slayward i bref gifvit mig svar på den frågan, huruvida kanaler eller jernvägar vöre att föredraga.
Han har sagt, att icke allenast i eli så hardt klimat som Amerikas, eller Sveriges, utan äfven i ett långt sydligare är han öfvertygad, att jernvägarne fullkomligt uttränga kanalerna.
Han citerar bland annat ett exempel från norra Amerika, huruledes på begge sidorna om en kanal jernvägar äro anlagde, och att jernvägarne bära sig, men kanalen icke.
Jag tror följaktligen, alt man kan draga andra slutsatser af de upläsla siffertalen, än Frih. Klinkowström har gjort.
Alt vidare lala om jernvägarnes nödvändighet för vårt land, Mine Hrr, tror jag vara öfverflödigt, och jag skulle verkligen mycket irra mig på sinnesstämningen hos delta Stånds ledamöter, om de icke redan inom sig hade afgjort frågan.
Jag får derföre ännu en gång vördsamt anhålla om bifall till den nu föredragna punkten.
Några ledamöter hördes åter ropa på propos.
Efter allt hvad som blifvit yttradt i denna fråga anser jag mig icke böra säga något vidare, ehuru jag visserligen kunde hafva invändningar att göra Den 27 Augusti e. m. 479 emot Frih.
Palmstjernas framställningar i ämnet, mett det skulle uptaga allt för lång tid, hvarföre jag afslår derifrån, instämmer i den propos. som af Gr.
Hamilton blifvit begärd och önskar att Ii. o. Ad. malle göra på samma sätt.
Frih. Fleetwood, Garl Gustaf:
Jag skulle hafva afslått från ordet om jag icke fått höra att 2:ne
Stånd bifallit det nu under öfverläggning varande betänk.
Frågans utgång beror således lill stor del på R. o.
Ad:s beslut, och jag önskar derföre få gifva min opinion tillkänna, samt alt något få bemöta hvad en och annan ledamot på förmiddagen yttrat.