Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under de 10 år, som förflutit efter den nya studentexamens införande, eller ifrån 1831 lill 1841, hafva enligt tidskriften Frey lill studenter i Upsala examinerats 1,771 ynglingar, hvaraf 533 pri va t ister, eller nära ^ af hela antalet, hvilka antingen njutit enskild undervisning, eller afsatt från de allmänna läroverken innan de der fulländat sin läsning, eller fått afgångsbetyg.
Lunds universitet anlände under samma tid 1,004 ynglingar, deraf icke mindre än 608 frän privata undervisningsanstalter.
Sammanlägger man hela antalet, sä befinnes, alt af 2,775 studenter, kommo 1,141 frän enskild eller vid allmänna läroverk ofulländad undervisning.
Detta mätte ådagalägga, alt de allmänna läroverken, åtminstone gymnasierne, icke hafva det förtroende, som de hofde äga, om de skulle uppfylla ändamålet med offentliga undervisningsanstalter.
Man har omtalat'behofvet af realskolor; men dermed menar man utan tvifvel tillämpningsskolor, antingen för det ena eller andra yrket, vare sig navigation, lechnologi eller hvilket annat sorn helst.
Dessa Den 1.Februari e in. 55 skolor äro såsom J väl veten, mine Hrr, något helt annat än nya Elementarskolan, som icke är riktad på något visst yrke, utan åsyftar lika med andra elementarläroverk att gifva sina lärjungar en allmän förberedande hildning, eller att göra dem skickliga för hvilket yrke som helst, vare sig vetenskaps- eller näringsidkare.
Jag vili icke längre upptaga eder tid, utan slutligen förklara mig vara af samma mening med de talare, hvilka förut sagt, att de särskilda punkterna i Ulsk:s hetänk. äga det inbördes sammanhang, alt de antingen höra bifallas i sin helhet, elier ock förkastas, eller återremitteras; men jag hoppas och anhåller, all R. o. Ad. på de skäl, som andra talare och jag nu sednast haft tillfälle anföra, mätte gilla betänk.
F rili. von Döbeln,, Napoleon:
Hela denna discussion hade kunnat undvikas, om Utsk. helt enkelt kringgått motionerne, antagit det dugliga och förkastat det mindre nyttiga.
I stället har Utsk. ingått i en vidlyftig discussion angtde de begge bildningslinierne och slutat med en anhållan hos Konungen om undersöknings verkställande i denna fråga af en dertill nedsatt comité'.
Presidenten Westerstrand har i sin motion sökt förena de båda bildningslinierna och velat sätta ordning i hela den mängd af små skolor, som finnas.
Föröfrigt finnas icke 2:ne bildningslinier.
Allting här i Sverige hör gå ut på det nyttiga och nödvändiga.
Geographien t. ex. bör studeras, och jag frågar om ej geographi är en nyttig sak?
Jo; på samma sätt förhåller sig med andra läroämnen.
Lalin bör äfven studeras, ty hulu skulle vi eljest veta hvad den största stat på sin tid utfört, om man ej känner språket, hvarpå densammas historia blifvit skrifven.
Afven anser jag, alt Utsk. bort uppgöra e.lt förslag i anledn. af de inkomne motionerne.
Alt hos Konungen ständigt begära nedsättning af comiteer, anser jag vara orätt, tv om den, sorn leder Konungen vid valet till ledamöter af en comité' för denna frågas afgörande, tillhör en af de s. k. hilduingslinierne, så kan comilécns betänk, derefter blifva ensidigt och bildningen ensidig i följd deraf; alla sådana comiteer bör man ej begära, utan höra Sländerne sjelfva handla efter grundlagen.
Presidenten Weslerslrands motion anser jag vara så genialisk och utvisa så mycken både praktisk och Iheorelisk kunskap, att det förundrar mig, att dess nytta icke blifvit insedd af flere.
Dess enda fel är, att catechesen och bibliska historien studeras i 3:dje classen, det andra att Tyska förekommer först i den andia, hvilket språk likväl är så närbeslägtad! med vårt och lätt alt lära.
Det mätte för öfrigt vara ett tryckfel, då det står, alt man i första classen skall börja med förberedelserna till physik; det synes vara nog tidigt, dä man ännu i den tredje läser calechesen och bibliska historien.
Ofvertvgad derom, att denna fråga är en af dem, som i betydlig mån ingriper i samhällslifvets innersta rot, bar jag tagit mig friheten begära ordet, 5G Den i Februari e. m. för att till hvad redan blifvit yttradt äfven för nain del tillägga något.
I betänk, pag. 4 läses följande: ”Enligt nyssberörde Skolrevisions berättelse, har förtroendet till gymnasierne minskats, samt äfven den farhågan blifvit yttrad, att dessa läroverks undervisning skall komma att af många lemnäs obegagnad.”
Då denna sak lemnats obestridd, sä synes klagan vara grundad öfver läroverkens beskaffenhet och en förändring deri efter tidens fordringar af behofvet påkallad.
Man bar ock på sednare tider sett nya undervisningsanstalter inrättas, hvaribland den nya Elementarskolan, vid sidan af hvilken Hillska skolan å Barnängen icke bör förgätas, hvarest undervisning såväl i de gamla, som lefvande språken meddelats; och att denna undervisning varit god, derom underrättas man af Erik Guslaf Geijer i Litteraturbladet för år 1838- Man saknar således icke skäl till en framställning hos Konungen i detta ämne.
Hvad beträffar den fria ämnes-läsningen och fria flyttningen, (inner man i 3:ne punkter företrädet framför nuvar. förhållanden, nemi. först tillfälle för ynglingens verksamhet i mån af anlag och krafter; för det andra alt, bättre än förr kunnat ske, jemföra egna framsteg med andras, och slutligen för det tredje tillfälle för lärarne att öfver sina elevers framsteg erhålla en mera noggrann kännedom.
Dessa fördelar hafva icke blifvit fullständigt framställda; och fastän man icke kan säga, alt ju ej äfven det nya systemet har sina brister samt oaktadt man ej kan påstå, att, i och med samma systemet införande, alla olägenheter, som i det gamla förefinnes, derigenom undanrödjas, så innebär likväl detta nya system något för menskligheten så högst vigtig!, att jag för min del ej kan annat än tillstyrka bifall till den und. skrifvelse, som Ekou.Ulsk. föreslagit.
Det ämne, hvarom här öfverlägges, är otvifvelaktig! af särdeles vigt.
Det torde sålunda vara nödigt och nyttigt, att detsamma tages i betraktande ur flerfaldiga synpunkter.
Min mening är ej, att nu skärskåda saken utur egentligt pedagogisk synpunkt.
Jag vill således ej beröra den fråga, huruvida de åtskilliga förmånliga och till och med lysande resultat i afseende å kunskapers bibringande, hvilka uppgifvas vara medelst den nya läromelhoden vunna, verkligen härleda sig från sjelfva undervisningssället eller från lärarnes förtjenstfulla nit.
Lemnande alltså frågan att ur pedagogisk synpunkt af de sakkunnigare betraktas, är det fast hellre utur en moralisk och politisk, jag anhåller att få till R. o. Ad:s bepröfvande hemställa några fä^ anmärkmr.
En af de olyckor, som svårast hemsöka vår tid, synes mig vara den feberaktiga oro, som drifver så många menniskor att, med förbiseende af den tillfredsställelse, uppfyllda pligter böra skänka, oupphörligen eftersträfva yttre utmärkelser och fördelar.
Ju tidigare denna äresjuka inställer sig, desto olyckligare för patienten.
Pligtkäuslan kan ej för tidigt väckas; ärelystnaden deremot kommer nog, utan alt framlockas.
Emedlertid, månne ej det Den 1 Februari e. m. 57 det nya lärosättet just är grundadt på ett tidigt och oaflåtligt uppväckande af den äretörstande oro, sorn man tyckes förmena böra hos barndomen och ungdomen verka endast välgörande?
Men månne den, som värderar det bestående i vårt samhällslif, den, som älskar tänkesättens lugn och ej väntar något godt af en uppkommande allmän sinnesjäsning, kan och bör biträda införandet af de läromethoder, som synas vara byggde på den grundval, jag nämnt?
Helt säkert hoppas dessa methoders förespråkare, altverkningarne skola blifva annorlunda och lyckligare; men, ehuru jag lifligt vördar mer än en af desse män, och ogerna skiljer mig från deras mening, kan jag i detta fall ej dela den, enär, enligt min öfvertygelse, den gamla läromethoden äger ett vigtigt företräde framför den nya, i det den äldre, utan att alldeles lemna obegagnad hedersbevisningens verkningskraft, likväl hufvudsakligen synes åsyfta, icke att uppmuntra äregirigheten, såsom förnämsta driffjädern till flit och framsteg, utan fastmera alt upplifva aktningen för skyldigheter samt kärleken för vetenskaperne, såsom bildningens starkaste grundvalar.
I en omständighet instämmer jag dock med Hr von Hartroansdorffs anförande, det är i frågan om den, äfven af Utsk. klandrade gymnasistfriheten, hvars skadlighet jag icke vill bestrida.
Men dä i Utsk:s betänk, läsas dessa ord: ”Ordning, flit och sedlighet bibehållas vida lättare, om denna onaturliga skillnad” (emellan lärosätt och disciplin i skolan och på gymnasium) ”försvinner; cathedralskolorna visa redan möjligheten af en sådan förening, äfven med bibehållande af den gamla undervisningsmethoden ;” så har Utsk. väl medgifvit, att en utväg funnes till frågans lösning, utan att man nödgades helt och hållet öfvergå på de nya åsigterne; men denna ide' har Utsk. sedermera alldeles icke fullföljt.
För öfrigt ber jag alt få erinra om en föregide talares, Hr Lars Hjertås uttryck, att nemi. ”det praktiska sinnet” skulle särdeles befrämjas genom den nya methoden för undervisningen — en sats, hvars pröfning tillfället icke medgifver mig att ingå; men antaget att förhållandet blefve så, som uppgifves, så frågar jag, om väl vår tid företrädesvis kan sägas sakna en stor förkärlek för omvården af individuell timligt välstånd, fortkomst och förkofran?
Och månne icke, med det starka befrämjandet af det praktiska sinnets utveckling, man äfventyra!' att med detsamma äfven befordra materialismens välde, som, redan utan denna ökade uppmuntran, tyckes upptaga så mycken del af vår tids sträfvanden?
Det är ur dessa synpunkter, jag i moralisk och politisk hänsigt ser frågan; och om de slutsatser jag tagit mig friheten här antyda, — endast antyda, ty att utveckla dem skulle erfordra längre lid, än jag af det H.
Ståndet nu vågar taga i anspråk, — om, säger jag, dessa slutsatser förtjena afseende, sä skall hos dem skälen förefinnas till det afslag, som jag å betänk, yrkar.
Kanhända torde här böra tilläggas, att jag, vid betraktandet af den första punkten af Utsk:s tillstyrkande, ej kunnat underlåta alt jemväl afse innehållet af den andra, ronde ämnesläsning och 7 H. 8 58 Den i Februari e. m. fri flyttning, enär jag instämmer uti Hr Doctor Wallins yttrande i den vid betänk, fogade reservationen, hvarest säges, att ”livar och en, som inhemtat någon slags kännedom om det yngre läroverkets organisation eller någon gäng besökt den nya Elementarskolan i hufvudstaden, ej kan vara i okunnighet om, att denna ämnesläsning är hufvudvilikoret för den undervisning, der kan erhållas;” — och, som mig synes, är frågan om fri flyttning, lika nära som ämnesläsningen, med nämnde undervisningssätt förenad.
Slutligen, och om också de efter nyare äsigterne inrättade läroverken i hufvudstaden böra antagas hafva lemnat några verkligt förmånliga frukter, hvilket erfarenheten ännu ej torde hafva hunnit vitsorda, ifall det kända valspråket: ”non scholae sed vitas discimus,” äger tillämplighet i vår och i alla tider, och då uppfostrans verkningar i lefnaden ej låta sig beräknas med samma lätthet, som den, hvarmed examensbetyg uppmätas, så skulle jag ändock i alla händelser linna betänkligt om, pä sätt Utsk. tillstyrkt, R.
St. nu skulle underdänigst föreslå en förändrad organisation af elementarläroverken i hela Riket; ty något inflytande kunna på de verkningar, härvarande läroverk ansetts lemna, hufvudstadens förhållanden hafva ulöfvat; landsorlernes torde, om jag ej misstager mig, fordra ännu mera varsamhet i åtgärder, ledande till så betydande förändringar, hvilkas förordande Utsk:s framställning, i dess helhet betraktad, tydligen åsyftat.
Det är således ock i afseende pä Utskrs betänk, i dess helhet jag, med afsaknad befinnande mig i denna fråga nödgad att bekämpa män, hvilkas nitälskan för det allmänna jag sä uppriktigt högaktar, villigt erkännande deras större förmåga i framställningen af sina åsigter, vördsamt vidhåller mitt yrkande, att nämnde betänk, måtte af R. tf. Ad. afsläs.
Hr Munck, Eror Gust. Reinh.:
Efter hvad här redan är yltradt, och i synnerhet efter den förträffliga utredning af frågan, som Hr von Hartmansdorff meddelat, torde icke mycket behöfva sägas till försvar för Ekon.Utsk:s betänk.; men i egenskap af ledamot utaf berörde Utsk. anhåller jag likväl att få till besvarande upptaga ett par anmärkmr.
Man har förebrått Utsk., att det yttrat, alt det nuvar. skolsystemet vore odugligt.
Ett sådant ord, eller något annat dermed jemförlig!, igenfinnes icke i Utsk:s betänk.
Det bestämdaste, som i delta hänseende af Utsk. yttras, är att det nuvarande systemet icke rätt väl passar för tulén.
Man har vidare sagt, att det system, som förordas, skall egentligen hafva frambragt, hvad man kallar, examenskunskaper, hvarmed jag förmodar, att man menar ungefärligen detsamma som ytlighet i kunskaper.
För min del får jag äran förklara, att jag högst skattar den kunskap, som kan användas och meddela sig, och jag skulle tro, att om de kunskaper, som efter det nya systemet inhemtats, verkligen varit ytliga, så skulle den omständigheten säkerligen blifvit litet närmare undersökt och belyst vid Upsala academi, der detta system, hittills åtminstone, ingalunda blifvit i allmänhet särdeles blidt bedömdt.
Man har förebrått Utsk., att ej Den 1 Februari e.'m. 5!) ljufva uppgjort någon fullständig plan för reformen.
Om Utsk. sådant sig tillåtit, så tror jag detsamma med mera skäl fått derföre uppbära förebråelse, än del för underlåtenheten i denna del förtjenar.
Jag vill ej längre upptaga tiden, utan blott tillägga, att det icke förundrar mig, det man sagt, att Utsk. saknar nog sakkännedom för att yttra sig öfver denna fråga; det må så vara, men jag nekar ej, att det destomera förundrar mig, att man satt i fråga, huruvida ens Utsk. haft allvar med sitt förslag i denna del.
Lika med föregående talare anhåller jag, att beslut öfver förevar. betänk, mätte på en gång och ej punktvis fattas.
Atsk il lige talare hafva i anledn. af milt anförande på f. m. förebrått mig, att jag skulle hafva satt i fråga Ulsk:s behörighet att behandla denna fråga.
Detta är verkligen icke förhållandet; jag har sagt, att Utsk. var skyldigt alt upplaga frågan, i anledn. af de motioner, som blifvit väckta, men visserligen antydde jag derjemte, att Utsk. genom sin sammansättning omöjligen vore väl skickadt att utreda frågan.
Jag beklagar, att Utsk. varit satt i nödvändighet alt yttra ja eller nej i denna sak, och hade derföre önskat, att Utsk. icke hade behandlat den ens så djupt, som skett; men jag har tillika sagt, ali jag håller Utsk. räkning derföre, ehuru jag derjemte tror, att Utsk. endast i allmänna termer bort fästa Konungens nåd. uppmärksamhet på skolväsendet.
Jag har tillika sagt, att jag bestridde helt och hållet ledamöternes af BondeSt. competance att bedömma frågan, och alt ibland de öfrige Stånden, ledamöterne af PreSteSt. voro de som bäst kunde dömma derutinnan, emedan de genomgått nuvarande läroverk, och då tilläde jag, att de fleste reserverat sig emot Utsk:s förslag.
Då Hr von Hartmansdorff så vidlyftigt sökt ådagalägga företrädet af den nya skolmethoden, och ansett en 10-ärig erfarenhet vara tillräcklig, för att derpå grunda ett omdöme, hvilken method som borde antagas, ber jag att, i anledn. deraf få yttra några ord.
Jag betvitlar. ingalunda den nya !
Elementarskolans stora nytta och dess lärares nit, tilläggande, att den med framgång utvecklat den nya läsemethoden; men jag upprepar ånyo, att erfarenheten är icke nog stor, för att derpå grunda ett fullkomligt omdöme.
Hr von Hartmansdorff har otvifvelaktig!, som styresman för nämnde skola, med uppmärksamhet följt de ynglingar, som utgått derifrån till academien, och vet således på hvad sätt de derstädes fortsatt sina studier; och jag hemställer derföre till honom, huruvida den uppgift kan vara sann, som rör:de dessa ynglingar är mig meddelad, att nemi. de gjort mycket vackra examina, men alt ibland dem, måhända just den, som erhöll laudatur i Latinet, gjort ett myckel svagt specimen stili och att de öfrige i skrifningen i allo blifvit endast admitterade.
Jag har ansett, att lill en väl fulländad undervisning hörde, all man väl kunde yttra sig i tal och skrift, hvartill Gr. frölich tilläde, att kunna tänka.
Jag har ej trott på möjligheten alt kunna väl lala och skrifva, utan alt förut kunna länka, och lösningen af pro - 00 Den 1 Fe ruar e. m.
Wernet, att äga förmåga i det förra hänseendet men icke i det sednare, vore derföre den ädle Grefven förbehållen.
Jag kan ej förstå Hr von Hartmansdorffs sätt att räkna, kan ej motsäga detsamma, men säger ännu en gång, procentberäkningen af lärjungar, som tagit studentexamen, är för mig ännu åtminstone ofattlig.
Resultatet deraf vore, att de fleste kommit ifrån nya Elementarskolan, ehuru det är ett factum, att från gymnasierne, t. ex. i Westerås, Skara, Linköping 15 till 20 ynglingar anlända hvarje höst till academien.
Jag tillåter mig således yttra, att-det är alldeles för tidigt att Ständerne yttra den önskan till Konungen, som Ulsk. föreslagit.
Jag skulle tro, att Elementarskolan åtnjutit alla möjliga förmåner: stora anslag, följaktligen skickliga lärare; hon har sin egen särskilda skolordning och har någorlunda fria händer.
Om man skulle lemna samma förmåner till andra skolor och gymnasier, för att se huru långt de kunde komma med nya Elementarskolan i tällan, så skulle förhållandet möjligen annorlunda slå sig ut och jemförelsen blifva mera riktig.
Jag känner ej den nyssnämnda skolan så noga; men om jag hade tillfälle att erfara omdömet hos de lärare, som der handlagt undervisningen under flere år, skulle det blifva intressant att höra, huruvida de, som troligen i sin ungdom genomgått de nuvarande allmänna läroverken, skulle anse sig kunna yttra samma omdöme, som Utsk. uttalat.
Hr von Hartmansdorff har nämnt om sportler, som lärarne vid de offentlige skolorne uppbära af dervarande ynglingar.
Jag skulle mycket bedraga mig, om jag blefve öfvertygad om tillvaron deraf.
Vid gymnasierne finnas icke sådane, och jag tror icke eller vid skolorne.
Hvad Upsala cathedralskola beträffar, har jag, på sätt anmärkt blifvit, visserligen förordat anslag till densamma, emedan denna skola visat sig på en högst förmånlig sida, men derföre kan jag ej anse det vara rätt, att Ständerne skola yttra en önskan, att skolorne i allmänhet måtte blifva sammanslagne med gymnasierne.
Skall reform i skolväsendet ske, hvilket jag visserligen tillstyrker, tror jag, att en sådan kan baseras på hvad vi redan hafva, ulan alt skapa nya methoder.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag, alt betänk, måtte återremitteras, för att återkomma i det skick jag på f. m. hade äran föreslå.
Af vördnad för R. o. Ad:s dyrbara tid, skall jag, af alla de anmärkningar, som mot mitt anförande blifvit gjorda, blott upptaga en enda.
Jag har nemi. sökt visa, alt den nya skolans förtjenst icke vore fullkomligt afgjord och ådagalagd, derigenom att de lärjungar, som densamma genomgått, gjort en lycklig studentexamen, låt vara äfven en god eandidatexamen.
Jag sökte visa, alt redan ifrån första början af skolundervisningen skola de egenskaper utvecklas hos subjectet, hvilka sedermera ingifva detsamma en högre förmåga, alt på egen hand utbilda sig, och blifva hvad en man bör vara, han må välja hvilken spher för sin verkningskrets som helst.
Deremot har man anmärkt, alt om man lemnar några år för alt samla erfarenhet, Den 1 Februari e. m. 61 så begär man 50 år, och efter den tidens förlopp, begär man kanske 200 o. s. v. Hvem har sagt något sådant?
Ingalunda jag.
Allt livad jag begärt, inskränker sig lill betänksamhet, så att man må tillförse sig en god effect.
Hurudan är denna efter en 10-årig erfarenhet?
Ingen annan, än att vissa ynglingar aflagt en vacker studentexamen eller candidatexamen, men ingen enda af dem har ännu inträdt i det praktiska lifvet.
Detta är allt hvad jag till svar på anmärkmrne vill anföra, under vördsam anhållan om propos. till afslag å betänk.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på en punkt, hvaruti alla de talare sammanstämma, som satt sig emot Utsk:s betänk.
Hr Tersmeden, Nils, som på f. m. började discussionen i detta ämne, har nu sednast slutat sitt anförande med att erkänna behofvet af en reform i skolväsendet, ehuru han önskar den baserad på de nuvarande elementarläroverkens grunder; en annan af f. m:s talare, Hr Bråkenhjelm, förklarade, det han visserligen icke ville bestrida, det ju de hufvudgrunder, på hvilka Utsk. uppställt sitt betänk., kunde vara ändamålsenliga och lämpliga; Hr Lagerhjelm åter, att han på det högsta ville förorda sjelfva principen, alt mera uppmärksamhet lemnades åt realkunskaperne, ehuru han ej kunde ingå på det af Utsk.' föreslagna sättet för att realisera detta ändamål; och slutligen har en fjerde talare, Frih. Palmstjerna, förklarat, icke allenast alt han med Utsk. instämde deruti, att de individuella anlagens utvecklande hindrades genom den gamla skolmethoden, utan äfven, att vissa läroämnen, som voro nödvändiga för den nuvarande tiden, för mycket eftersattes.
Följaktligen har verkligen under denna discussion inträffat, att samtlige talare, som. yttrat sig mot Ulsk:s förslag, ändock förenat sig om erkännandet just af de behof, på grund af hvilka Utsk. kommit till resultatet af sitt betänk.
Jag vill i anledn. häraf endast tillbaka hemställa till desse
Hrr, huruvida det är möjligt att bifalla de principer, på hvilka desse värde talare ingått, utan att tillika medgifva antagandet af de nödvändiga medlen att göra dem gällande, genom införande af vissa förändringar i sjelfva undervisningssättet.
Att önska en reform i skolväsendet, men icke vilja röra ett hår på just det, som är i behof af reformen, kan jag för min del ej förklara annorlunda, än som en motsägelse i begreppet.
Besinnar jag delta och tillika finner, att Utsk. i sin hemställan gått tillväga med en varsamhet, som lemnar Konungen fullkomligt tillfälle att vidtaga alla de ytterligare förberedande åtgärder, Han kan linna nödige för alt ej förhasta sig, och hvilket visserligen är högst nyttigt i en sak af så maktpåliggande beskaffenhet som denna, hvartill slutligen kommer, att man vet, att ingen fara är för handen det någon brådstörtande förändring i skolväsendet kan ske, emedan dess närvarande inrättning i sig innehåller en tillräcklig vis inertiae lill allt behöflig! motstånd emot brådstörtande åtgärder; så tror jag, att det äfventyr, som den motsatta sidans talare frukta af ett bifall till Ulsk:s betänk., verkligen är vida mindre, än de sig föreställa. 62 Den 1 Februari e. m.
Jag har blott velat erinra om och framdraga detta af motståndarnes yttranden, på det att man må finna, att i sjelfva saken nästan alla de, som i dag hafva yttrat sig inom detta Stånd, äro hufvudsakligen af samma tanka, fastän de kommit till olika slutsatser.
Otto: öli ett ämne af den vigt, som det, hvilket under större delen af denna dag utgjort föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, torde billigtvis fordras, att äfven jag, i följd af innehafvande befattning, yttrar några ord.
Jag tror, att i denna fråga, likasom i de flesta, som äga ett stort samhällsintresse, det ofta händer, ali man, utan att egentligen vilja det, går allt för långt.
Jag tror, att man å ena sidan varit för mycket af den mening, att det nuvarande allmänna systemet för undervisningen icke kan tillvägabringa så goda resultater, som det med förbättringar kunde göra, och 'att man satt för stora förhoppningar vid det nya systemet.
Jag tror åter på den andra sidan, att man alldeles för mycket velat förkasta sistnämnde system och endast fästa sina förhoppningar vid det nu gällande.
Det är i allmänhet orätt att tala om sig sjelf; men den uppfostran jag fått och den plats i samhället jag genom Konungens nåd innehafver, tvingar mig att i möjligaste måtto vara opartisk i denna fråga.
För min del skulle jag tro, att ett af de hufvudsakligasle argumenter, som uppstått mot det gamla undervisningssystemet, uppkommit icke så mycket i följd af detsammas natur i den tid det uppkom, utan fastmer i följd af den nuvarande tidens fordringar på andra kunskaper hos dem, som skola träda in i verksamhet i samhället.
Hela tendensen af våra samhällsförhållanden är mera praktisk än tillförne, man fordrar mera kunskaper hos medborgare i allmänhet än förut, dä kunskaper egentligen fordrades af dem, som voro samhällets tjenare och embetsman.