Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anser likväl 11. o. Ad., att man bör uttala en dylik besynnerlig åsigt om bränvinet, så skall jag icke vidare insistera på min åsigt, sedan jag nu fästat upiriärksambeten på det besynnerliga i det ifrågav:de stadgandet.
Emot de öfriga punkterne hade jag ingen anmärkn. att göra, utan anhåller således om bifall derå med det af Hr Mannerskantz i dess reservation gjorda tillägg.
Utsk. synes mig hafva i de flesta delar löst frågan på ett tillfredsställande sätt, och för ingen del kan jag instämma i de åsigter, som af de 2:ne ledamöter, hvilka först hade ordet, blifvit uttalade.
Jag tror likväl, att i några få punkter Utsk. kunnat upställa sitt förslag ännu mer ändamålsenligt.
Dessa punkter äro N:ris 3, 4 och 5.
Vidkommande den 6:te, skall jag äfven i förbigående yttra några ord.
Man har sagt, att Utsk:s förslag i punkten 3, som öfverlemnar åt BanköFullmäktige fördelningen af lånet, skulle beröra en genom B.
St:rs fattade beslut redan afgjord fråga, nemi. i afs:de å om lånets uptagande och öfverlemnande till Fullmäktiges disposition.
Jag har dock icke så upfattat vidden af updraget; ty dervid gjordes icke det förbehåll, att proceduren skulle vara densamma, som med alla andra lån.
En af BanköFullmäktige, Hr Bildt, har likväl varit af motsatt mening.
Jag delar fullkomligt Gr. Löwenhjelms åsigt, att det vore icke blott önskligt, utan äfven snart sagt nödigt, att åt särskilde, af K.
M. delegerade personer bereddes, om icke beslutanderätt, åtminstone yttranderätt, i fråga om fördelningen, ty då meningen icke kan vara, att sådane, af K.
M. delegerade skulle till antalet blifva lika med B.
Shrs Fullmäktige, blifva de förstnämnde, då olika meningar upstode, alltid öfverröstade; men deremot böra de af de delegerade anförda skäl, till följd af deras inneboende kraft och värde, hvaråt personernes samhällsställning jemväl gåfve förökad vigt, tillerkännas ett betydligt vitsord, som säkerligen icke skulle underlåta att å besluten utöfva en välgörande inflytelse.
Afven anser jag lika med Gr. Löwenhjelm och Hr Bildt, att Hr Mannerskantz i dess reservation uttalade åsigter äro riktiga, enär det är en obestridlig sanning, att detta ärende icke tillhör Banken uteslutande, utan nationen i sin helhet, och således båda statsmakterne, ty nationen representeras icke ensamt af B.
St:r, utan af dem och Regeringen gemensamt.
Sålunda tror jag ock, att punkten 3 bör i denna riktning erhålla någon förändring, och detta anser jag så mycket nödigare, om verklighet skall kunna beredas åt hvad Hr Mannerskantz i sin reservation så rättvisligen åsyftat; ehuru han endast yrkat, att Regeringens ombud skall få rättighet att deltaga i DiskontDirektionernas arbeten; men dessa
Direktioner hafva endast att göra med hvad i 5:te punkten omlörmäles.
Det förefaller mig således, som skulle på sådant sätt besagde ombud få högst obetydligt eller också alldeles intet att göra med Bankens öfverstyrelse, hvarigenom Hr Mannerskantz afsigt alltså icke vöre vunnen Ö e n 20 J a n n a ri. 9? vunnen.
Jag föreställer mig derföre, att man vid 3:dje punkten eller, om man hellre så vill, vid den 5:te kunde göra ett så lydande tillägg: »Att K.
M. berättigas att för hvarje DiskontDirek tion tillsätta ett ombud, för att med Fullmäktige deltaga i öfver läggningen om
Statslånefondens fördelning och inhemta kännedom om de beslut och åtgärder, som vidtagas för medlens spridande inom särskilda delar af landet.»
På detta sätt har man icke trädt för nära den omständighet, vid hvilken Hr Bildt lade så mycken vigt.
Beträffande punkten 4 erkänner jag visserligen, att Utsk. deri inbegripit de hufvudsakligaste synpunkter, hvarunder ärendet bör af Komitén tagas i betraktande; men jag kail icke undertrycka den anmärkn., att jag i motsats till Frih.
Paykull anser beklagligt, att Utsk. vill, att medlen, så vidt möjligt är, må utspridas till alla delar af landet.
Jag har hört denna sats mycket utläggas, hvarvid man har sagt, att ifrågav:de statslån skulle såsom ett välgörande duggregn falla lika på alla trakter; men då man velat hemta denna liknelse från jordbruket, torde väl
Hrr jordbrukare erkänna, att ett svagt duggregn, vidt utspridt, ofta har nästan ingen verkan på jorden, då deremot ett starkt regn, der del häst behöfves, kan utöfva den mest välgörande inflytelse derå.
Uti punkten 4 står: »så vidt ske kan».
Det vore i sanning väl, om det kunde tagas såsom en laglig anledn. för vederbörande att anse sig temligen fritagne från åliggandet att till alla delar af landet sprida delar af lånet.
Förtjenar verkligen hvarje Svensk provins i lika grad att hugnas med andelar af lånet?
Kan hvarje provins tillgodogöra sådan låneandel?
Det torde förlåt as mig om jag exempelvis beder att få vidröra min hemorts förhållanden, samt dervid tillåta mig uplysa, att år 1856 exporterades från Vermland öfver 200,000 skepp:d stångoch manufakturjern, 150,000 tolfter plankor, master, bjelkar och sparrar, till ett sammanräknadt tillverkningsvärde af 10,500,000 Edr Urat; sisth år upgick exporten af stång- och manufakturjern till 188,942 skepp;d, tackjern och gjutgods till 122,400 skeppid, o. s. v. Detta bevisar ju, att Vermland innehar en högst betydlig andel af hela stångjerns-tillverkningen inom Eiket.
Vore det väl då billigt, att man, med förbiseende af sådana tillverknings- och exportförhållanden, ansåge summan böra öfverlemnas till samtlige
Länen i mån kanhända af deras folkrikhet, men icke i förhållande till betydligheten af deras näringar?
Sådant skulle leda till stora orättvisor och snart sagt tillintetgöra gagnet af det med hela låneoperationen hufvudsakiigast afsedda ändamål.
Om derföre punkten 4 återremitteras, önskar jag, att Utsk., långt ifrån att taga i betraktande, såsom vore de B. o. Ad:s tanke, de af Frih.
Paykull och Hr Ehrenhoff yttrade satser, hvilka jag för min del anser sakna all giltighet, fastheldre bör bibehålla hvad i samma punkt blifvit sagdt, endast med uteslutande af orden: »lill alla delar i landel,» eller åtminstone uttrycka sig så, att detta spridande ingalunda sättes i främsta rummet.
Hvad angår punkten 5, har jag redan berört i hvad mån jag önskar ändring deri, nemi. i fråga om inlåtandet af K. M:s ombud. XI H. ' 7 98 Den 20 Januari.
Hvad jag yttrat, grundar sig icke på något misstroende till de personer, R.
St:r bekladt med förtroendet att vara Fullmäktige i K. St:rs Bank; tvertom hyser jag för dem den största aktning, men jag kan icke underlåta att yttra dea åsigt jag i timnet tillkännagifvit, helst sedan en af dessa Hrr Fullmäktige erinrat derom att han, jemte kolleger, vore vald med afs:de jemväl på andra syften än dem, sorn innehållas i den nu föreslagna lagen.
Jag anser icke heller, att något klander bör ega rum, derföre att man velat till Fullmäktige hufvudsakligen öfverlemna detta vigtiga ärende, ty de personer, som erhållit ett så betydande allmänt updrag, böra väl anses ega den största skicklighet och insigt till emottagande af detta ytterligare tillkomna bevis af representationens förtroende i ämnen af denna grannlaga art.
Jag har blott velat vid deras sida ställa Regeringsmaktens ombud, för att med dem harmoniskt samverka.
I punkten 6 förekommer ett undantag, i afsule å bränvinstillverknmgen.
Detta undantag har säkert löranledts af aktningsvärd omtanke för nykterhetens befrämjande, men har här icke varit på sitt ställe, enär bränvinsbränningen är en lagligen tillåten och högt beskattad näring, hvadan tillverkarns af denna vara icke böra försättas i så mycket oförmånligare ställning än idkarne af alla andra näringar.
Hvad de öfriga punkterna beträffar, anser jag dem icke stå i det oskiljaktiga sammanhang med dem jag nu vidrört, och hvarutinnan jag önskar vissa jemkningar, att R. o. Ad. icke skulle kunna bifalla dem.
Jag har åtminstone, emot ett sådant beslut, ingenting att erinra.
BankoUtsk. har icke haft elt lätt updrag, då det skulle upgöra grunderne för fördelningen och förvaltningen af det uptagna lånet under den starka yttre påtryckningen, som från olika håll försports, att få så mycket penningar sora möjligt.
Utsk. har emellertid ansett, att det borde så mycket som möjligt sammanhålla denna fråga och i möjligaste måtto lemna fria händer åt dem, som skola verkställa utlåningen, dock med bestämd häntydning hvartåt man ville lemna understöden.
Att de båda första talarne, som vid ett f'öreg:de tillfälle talat mot sjelfva lånet, sk tille göra sådane anmiirkn:r mot Utskrs förslag och framkomma med andra, hvilka skulle göra lånet fullkomligt onyttigt, var att förutse.
Jag hoppas likväl, att R. o. Ad., som med stor pluralitet beviljade lånet, äfven skall bifalla förevide Betänk.
Af mig, såsom Ordf:de i Utsk., torde man fordra en redogörelse för Utsk:s Betänk, och de motiver som ligga till grund för de särskildta punkterna.
Jag skall således genomgå Betänk.
Uti punkten 1 har Ufsk. tillstyrkt, att statslånet skall i Bankens räkenskaper särskildt uptagas och redovisas under benämning Statslånefonden.
Med denna benämning har Utsk. velat gifva tillkänna, att denna fond icke har att göra med Bankens öfriga fonder.
Mot denna punkt har någon anmärka, icke förekommit, och jag förmodar således att R. ®. Åd. gillar den.
D an 20 Jann ari.
Den 2:dra punkten hestämmer den förhöjda ränta, som för lånet skall erläggas.
Utsk. ansåg här, såsom redan är beslutadt, att de kostnader, som i och för detta lån upkomma, skola drabba låntagarne, men å andra sidan ansåg Utsk. sig böra bestämma ett maximum, hvaröfver räntan icke fick stiga, på det att lånen icke skulle blifva så dyra, att de icke kunna begagnas.
För öfrigt är öfverlemnadt åt den auktoritet, som skall ombesörja utlåningen, att bestämma räntan, och således torde detta maximum vara nödigt.
Den 3:dje punkten innehåller, att åt
Fullmäktige öfverlemnas att under ett samvetsgrant afvägande af de olika orternes och näringarnes billiga anspråk och behof emellan Bankens olika lånedistrikter fördela fondens tillgångar.
Emot denna puukt har Frih.
Cederström gjort den anmärkn. att i densamma skulle inryckas, att Fullmäktige skulle vara förstärkte af ett eller två ombud.
Jag har instämt i Hr Mannerskantz reservation och är således af den tanken, att egentligen för allmänhetens trygghet det är skäl, att Regeringen genom ombud har sitt ord med i laget, men jag skulle tro att detta kan tillvägabringas genom ett tillägg till Betänk, i dess helhet och att i denna punkt det alldeles icke behöfver inkomma.
St:r genom ett särskildt stadgande föreskrifva, att Fullmäktige skola förstärkas, så behöfver 3:dje punkten icke förändras.
Enligt 4:de punkten åligger det Fullmäktige att, så vidt ske kan, sprida medlen till alla delar af landet för att befordra den inre rörelsen, och komma landets samtlige hufvudnäringar tillhanda, och att genom den allmänna kreditens uprätthållande förekomma för hela Riket eller vissa landsorter vådliga rubbningar i penningecirkulationens jemna gång; äfvensom Fullmäktige, då sådant befinnes nyttigt eller behöHigt, egä att af fondens tillgångar anvisa någon del såsom omedelbar försträckning till sådane penningeförvaltande
Verk samt större bolag och föreningar, som kunna erbjuda af Fullmäktige fullgod säkerhet derför.
Denna punkt är den vigtigaste af alla, emedan den antyder, huru lånet skall utdelas.
Dervid har Frih.
Cederström gjort den anmärkn., att i främsta rummet står, att medlen skola spridas till alla delar af landet.
Det är gifvet, att då man skall uptaga ett lån för att hjelpa landets rörelse, måste lånet spridas och komma alla hufvudnäringar tillgodo; men derföre är det icke sagt, att detta stadgande skall så tillämpas, att fonden skall socknevis utlånas, utan Fullmäktige skola söka genom andra låne-anstalter, än de sora stå under deras disposition, få penningarne spridda.
Ty vi veta, att utom BankoDiskonten finnas endast tvänne afdelningar deraf i orterna, hvilka kunna sprida penningarne såsom önskligt är.
Det är således icke något positivt stadgande, utan endast en allmän antydning.
Afven har Hr Eh renhoff gjort den anmärkn., att af lånet skulle handeln komma för mycket tillgodo.
I punkten står: för alt befordra och underlätta den inre rörelsen.
Dermed är väl uttryckt, att lånet ieke skall användas till betalande af de utländska skulderna, hvilket den värde talaren befarade.
Icke heller innehåller punkten, att medlen skola lemnäs 100 Den 20 Jannar!. uteslutande till Privatbankerne.
Här finnes manga andra penningeförvaltande Verk: först och främst Filialbankerna och vidare Hypotheksföreningär m. fl., hvilka icke böra uteslutas från erhållande af lån.
Det är väl dessutom för Fullmäktige nödvändigt att hafva så många kanaler som möjligt för medlens spridande, oell det iir väl då nödigt att begagna dessa kanaler, hvilka i alla fall äro bättre i tillfälle att bedöma och pröfva säkerhetshandlingarne för de uttagne lånen än en centralstyrelse i Stockholm, äfvensom hvarest behofvet är störst.
Såsom jag nämnt är denna punkt den vigtigaste, och hoppas jag att Frih.
Gederström vid nogare eftersinnande afstår från den yrkade återremissen, emedan med min kännedom om Utsk. oell dess sammansättning man ieke kan så noga veta om punkten icke möjligen kan erhålla en upställuing fullkomligt motsatt den man önskar.
5:te punkten är en gifven följd af den 4:de. 6:te punkten omtalar de varor eller säkerheter, mot hvilka medlen skola utlånas.
Utsk. har i punkten 1 uttryckligen sagt, att utlåningen från Statslånefonden icke har något att skaffa med andra grenar af Bankens lånerörelse och att således Fullmäktige, i fråga om denna fond, äro fullkomligt oberoende af BankoReglem., som naturligtvis icke kan gälia för denna så exceptionella lånerörelse.
Dessutom antvdes, hvilka säkerheter böra företrädesvis emottagas.
Det är således icke uteslutande sådane varor som en talare förmodat, hvarföre han ock yrkat att punkten måtte ställas i öfverensstämmelse med Professor Agardhs reservation.
Varorna kunna belånas, och detta har äfven varit Utsk:s mening.
Ett undantag är gjordt för spirituösa varor.
.Tåg medgifver att ett sådant undantag icke är af någon vigt. och jag anser bättre att det icke funnits, ty jag vet icke hvarföre dessa varor, om de äro säkert uplagda, icke skola få belånas, då priserna på dem äro stahla.
Vill man likväl hafva bort detta undantag, kan det ske utan återremiss.
Punkten 7 medgifver
Fullmäktige rätt att i och för utlåningens besörjande förstärkas med personer, kända för redbarhet och kunskap oin ortens rörelse och affärsförhållande.
Afsigten med detta stadgande är att i möjligaste måtto försätta
Direktionen i tillfälle att bedöma erbjudna säkerheter och behofvet af lån.
Punkten 8 berättigar
Fullmäktige att anvisa erforderliga arf voden, och Utsk. har i punkten jemväl antydt, att bestyret med Statslånets förvaltning bör updragas åt deputerade i orterna.
Utsk. ansåg att detaljerna icke kunde bestridas endast af tolf Fullmäktige i Banken.
Punkten 9 bestämmer tiden inom hvilken de från Statslåne fonden utlemnade medlen skola åter dragas ur den allmänna rörelsen.
Af flere talare har blifvit yrkadt dels bifall till Hr Mannerskantz reservation, dels någon utvidgning deraf i fråga om
Regeringens rättighet att deltaga i förvaltningen af Statslånet.
Om jag hörde rätt framställde Frih.
Cederström ett förslag, hvarom jag likväl icke kan yttra mig, emedan jag icke hörde det.
Då lånet beviljades beslöto R.
St:r att detsamma skulle ställas till Full - Den 30 Januari.
101 mäktiges disposition, och på grund af detta beslut lärer man icke kunna komma längre.
Hr Mannerskantz^ förslag är af mveken vigt, ty det måste vara för Regeringen maktpåliggande att känna livad som åtgöres för naringarnes underhjelpande i alla delar af landet, och derföre synes det mig äfven nödigt, att Regeringen har ett ombud, som jemte Fullmäktige bestrida förvaltningen, hvilket öfvertygar allmänheten, att dessa lån icke godtyckligt utlemnas, hvarföre jag, jemte begäran om bifall till Utsida förslag, anhåller, att R. o. Ad. ville bifalla det af Hr Mannerskantz föreslagna tillägg.
Jag måste fästa upmärksam heten derpå, att alla fyra Stånden måste bifalla Betänk., såvida det skall blifva lag.
Det är således icke vi ensamma som afgöra denna fråga.
Det är då af vigt, att då man i allmänhet gillar förslaget man icke söker att åstadkomma en återremiss, emedan man icke vet hvaråt den leder-; inom BankoUtsk. finnes en icke ringa fraktion, som vill utdela länet på alla landets innebyggare, ungefärligen 4 Rdr par man, och till förekommande häraf är väl lyckligast att Betänk, bifalies på det sätt jag föreslagit.
Möjligen kan man föreställa sig, att vi ännu hafva god tid på oss med denna frågas afgörande, men, mine Hrr, vi kunna likväl nästan hvarje timma vänta att per telegraf erhålla underrättelse om lånets disposition, kunna ju Fullmäktige genast utlemna penningar.
I en tid som denna, då det är af vigt att få penningar, är det önskligt att hafva frågan om Instruktion för BankoFullmäktige afgjord, så att Fullmäktige genast må komma i verksamhet.
Då jag förra gången hade ordet glömde jag att tillkännagifva, det jag så mycket heldre biträder Kr Mannerskantz^ förslag, som jag hoppas, att Regeringen skall tillsätta en man, den der icke ser fmanserne omgifna med allt för mycket blomsterdoft.
En ledamot har förebrått irrig, att jag icke skulle känna Bankolleglem:s 108 §, enligt hvilken Fullmäktige icke få omtala vissa hemligheter inom Banken.
Cm den värda ledamoten hade tänkt något på saken, skulle han hafva insett, att, cm iag icke känt denna g, jag framlagt fullständiga handlingar i säkert och hade icke behöft fråga om de ämnen jag påpekat.
Jag vill icke beskylla talaren att vara okunnig om den ed jag ali egt, att icke i otid yppa hvad som tilldrager sig inom Banken.
Jag har för öfrigt begärt att endast få några lugnande uplysr,ingär, och jag vet icke, om min ed förbjuder mig att på annan, laglig väg få dessa uplysningar eller söka framdrifva dessa hemligheter i Banken.
Jag tror, att en hvar af landets innebyggare, som har 1 Rdrsedel af Banken, har rätt att få veta hvilken säkerhet lian har i Banken för sedelns värde, och för efterföljandet af 72 § Reg:sF:n.
Man har anmärkt, att
Privatbankerna måste hafva penningar för att sätta dem i deras rörelse, men jag hemställer, om Privatbankerna någonsin för dem i cirkulation, ty de skrinlägga dem.
Hvarje arbetare lemnar dem i rörelsen lika väl som Privatbankerna.
Man har sagt, att såsom pant skulle få emottagas sådane varor, som utgöra råämnen för den inhemska varuförädlingen, och att näringarne dervid
Den 20 Jennar). icke skulle lida.
Till svar härå åberopar jag KoromersKolhii berättelse för 1855, hvaraf sig visar, att t. ex. af bomull under de sista 5 åren före år 1855 införskrefvos per medium 14.000.000 skålp. och råsocker 35,000,000 skålp.; om nu dessa rå-ämnen företrädesvis skulle belånas, hemställer jag huru mycket, som återstår för näringarne.
Jag är ingen hatare af bränvin, men jag vill, att det icke må belånas, emedan ingen säkerhet finues, att det ej blifvit utifrån in lorsk rifve t.
Vore jag förvissad, att det vore inhemskt, så hade jag intet att invända deremot; men KommersKoihii berättelse utvisar, att 800,000 kannor utländskt bränvin intörskrifvas per medium.
Det är ganska svårt att yttra sig i ett ämne som detta, såvida man vill ingå i detaljgranskning af förslaget
Det ligger i sakens natur, att ett finansbetänk. icke kan eller bör ingå i någon vidsträckt reglementering.
Det kan icke innehålla annat än vissa bestämda tankar och sedan måste utförandet bero af dem, åt hvilka detsammas utförande blifvit updraget; på deras skarpsinnighet, sakkännedom och synnerligast på deras förmåga att motstå påtryckningar från alla håll beror det om goda resultater skola ernås.
Jag vill således i korthet göra några anmärkmr mot detta Betänk.
Lika med reservanten, Professor Agardh, finner jag att Fullmäktiges förslag till redaktion af slutet utaf 0 § är att föredraga framför Utsk:s förslag.
I slutet af Ode punkten heter det nemi., att belåning skall ega rum af varor, som antingen nro inom landet producerade, dock med undantag af spirituösa drycker, eller utgöra rå-ämnen för den inhemska varuförädlingen, äfvensom saltuplag.
Saltuplag är den enda utländska vara som får belånas.
Fullmäktige deremot hafva föreslagit, att samma mening borde heta: eller ock mot säkerhet i varor som icke äro hastig förskämning underkastade.
Detta förslag synes mig ega företräde derföre, att det innebär den natur som dylikt stadgande bör ega. nemi. att icke vara inskränkande.
Man kan icke förutsätta, att Fullmäktige skola underlåta taga i öfvervägande de fördelar sorn de inhemska varorna böra ega framför de utländska, men det är mycket lätt att antaga, att utländska varor kunna erbjudas till belåning och hvilka förtjena att tagas i betraktande.
Just i detta fall böra Fullmäktige ega fria händer.
Punkten 9 lyder sålunda: »att alla ifrån Stats-lånefonden utlånade medel i den ordning, som af Fullmäktige närmare bestämmes, ovilkorligen skola dragas ur rörelsen inom den för det utländska lånets eller kreditivets återbetalande stadgade tid, eller 1860 års slut.»
Det är gifvet, att ett sådant bestämmande måste öfverlemnas åt Fullmäktige, men det ligger något icke rätt tillfredsställande deri. att man icke söker förekomma hvad som möjligen eljest kan inträffa, att alldeles ingenting af det utländska lånet inbetalas före år 1860.
Det är gifvet, att om under nämnda år inbetalning af hela det utländska länet verkligen kommer att ega rum, skall detta hafva en menlig inverkan på handeln och rörelsen D en 20 J ann&ri. ]0S inom landet.
Att någon återbetalning icke kan ifrågakomma under innev:de år, är temligen naturligt, oell således kan återbetalning icke ske förr än under de 2:ne följande åren.
Redan nästa år sammanträda It.
St:r, och skall återbetalning ske endast under år 1860, så kan man vara sliker om att. den blir ajournerad, luiru länge vet man icke.
Jag skulle således önska att denna § antydde någon önskan lios It.
St:r, att åtminstone någon del af länet återbetalades under år 1859.
Beträffande de lilir gjorda starka anfallen mot 4:de punkten, hvari stadgas skyldighet för Fullmäktige att komma vissa kreditanstalter till biträde, vill jag icke ingå i någon utredning af frågan, huruvida Privatbankerna verkat nyttigt eller skadligt.
Jag är öfvertygad, att dessa inrättningar varit lika så nyttiga som nödvändiga, såvida icke bättre kredit-anstalter kunnat åstadkommas; men såsom de verkat, hafva de gjort mycket gagu och äro numera nödvändiga.
Deras inflytande är fullkomligt omisskänneligt, och det vore illa betänkt, om 11.
St:r vägrade dem understöd; tvärtom borde det åligga Fullmäktige, att tillse det någon stoppning af en sådan Bank icke ifrågakommer, ty följderna deraf äro oberäkneliga.
Af hvad jag nu sagt följer dock icke, att jag tillhör dem, som förorda ett sådant understöd i afsigt att utvidga deras rörelse, men deremot anser jag obetänkt, att förneka dem allt understöd.
Lika med de fleste talare finner jag den af Hr Mannerskantz afgifna reservation vara förtjent af särdeles upmärksamhet, och jag upraanar Utsk. att taga den i öfvervägande, ty jag förmodar, att Betänk, återremitteras i sin helhet.
Att åter, såsom en annan talare förutsatt, Betänk, skulle delvis återremitteras, torde icke vara lämpligt; och dä jag alltså antager för gifvet, att Betänk, i sin helhet återremitteras, hemställer jag, om icke sista delen af Hr Mannerskantz’s reservation borde få denna lydelse: »rätt att yttra sig i fråga om fondens fördelning samt om de beslut och åtgärder som vidtagas.»
Jemte det jag begär att förslaget må erhålla ett tillägg i det syfte Hr Mannerskantz’s reservation innehåller, hoppas jag att Utsk. tager dessa mina anmärknrr i betraktande.
I afsule på Hr Bildt.s anmärkta, att ett II.
St:rs föreg:de beslut skulle förhindra den ändring jag föreslagit, får jag förklara, att jag icke kan föreställa mig, att den myndighet, som utfärdat BankoReglem.
, icke skulle kunna stadga ett tillägg, som måste af vederbörande lika noggrant efterlefvas sorn BankoReglem.
Fin hvar inser, att detta lån icke kan hänföras under samma kategori som andra lån. hvilka i allmänhet äro ställde under Fullmäktiges vård och den myndighet, som stiftat BankoReglem., måste hafva rätt att göra ett tillägg, hvarigenom införes ett sådant ombudsmanskap, som här är i fråga.
Jag anhåller om återremiss af Betänk, i dess helhet.
Sprengtporten, Joli. Wilh.: