Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungörelsen d. 12 Nov. 1847 meddelade Nåd. föreskrifter om åtgärder till föi-ekommande af kolera-sjukdomens införande i Riket vidtaga sådana ändringar, hvilka möjligen kunna leda till förkortning i karantänstiden och såmedelst äfven till minskad kostnad så väl för Slaten, som för enskilda, samt åstadkomma en till lättnad vid karantänsförfattn:nes tillämpning bidragande öfverenstämmelse med. de i andra länder och serdeles i grannstaterna, i samma afseende, gällande författn:r; och 2:o med uphäfvande af K.
Kungörelserna d. 12 Nov. 1831 och 4 Augusti 1853 samt K.
Commerce-Colhii Kungörelse d. 22 och 23 Sept. 1834 om hvad i hänseende till farsoten kolera, och landväga- och sjö-kommunikationerna inrikes orter emellan iakttagas bör, under det denna farsot är i Riket gängse, meddela förnyade Nåd. föreskrifter, hvarigenom de hittills medgifna spärrningarna mot kolera må kunna undvikas, samt sådana åtgärder anbefallas, hvilka, enl. vunnen erfarenhet, må anses mest verksamma till förekommande af ifrågavande farsots upkomst och spridande; äfvensom till minskande af dess härjningar, der den yppats; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages till contra-propos. att Utsk:s Betänk., på grund af deremot gjorda anmärkn:r, återremitteras.
Vid den härefter anställda voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja —• 28.
Uplästes till justering följande votens-propos., rör:de hufvudsaken.
N:o 85, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, gillas icke det af Utsk. i detta Betänk, framställda förslag till underd. skrifvelse, utan beslutar R. o. Ad. för sin del, att R.
St:r måtte i underd. skrifvelse anhålla, det K. M., efter inhemtande af vederbör:de Embetsverks underd.
Utlåtai i ämnet, täcktes l:o i afseende på de genom K.
Kungörelsen d. 12 Nov. 1847 meddelade Nåd. föreskrifter om åtgärder till förekommande af kolera-sjukdomens införande i Riket, vidtaga sådana ändringar, hvilka möjligen kunna leda till förkortning i karantänstiden och såmedelst äfven till minskad kostnad så väl för Staten, som för
Den 31 Maj f. m. 513 för enskilta, samt åstadkomma en till lättnad vid karantäns-författnmes tillämpning bidragande öfverensstämmelse med de i andra länder och serdeles i grannstaterna i samma afseende gällande författningar; och 2:o med uphäfvande af K.
Kungörelserna d. 12 Nov. 1831 och 4 Aug. 1853, samt K.
Commerce-Colkii Kungörelser d. 22 och 23 Sept. 1834, om hvad i hänseende till farsoten, kolera, och landväga- och sjö-kommunikationerna inrikes orter emellan iakttagas bör, under det denna farsot är i Riket gängse, meddela förnyade Nåd. föreskrifter, hvarigenom de hittills medgifna spärrningarne mot kolera må kunna undvikas, samt sådane åtgärder anbefallas, hvilka, enl. vunnen erfarenhet, må anses mest verksamma till förekommande af ifrågavar:dc farsots upkomst och spridande, äfvensom lill minskande af .dess härjningar, der den yppats.
Efter upläsningen häraf yttrade Hr Ribbing:
Som förmodligen denna votering blir den sista, så vill jag blott nämna att för mig var den första voter:spropos:n obegriplig, likasom jag icke begriper att mitt förslag alldeles icke kommer fram.
Vid upläsningen af den första voter:sproposm, hvaruti det heter: ”vinner
Nej antages till contrapropos. vid voteringen om contra-propos:nen, alt Utsk:s Betänk, på grund af deremot gjorda anmärkn:r återremitteras”, kunde jag ej förstå annat än, att fastän deri blott Nej-propos:nen nämndes, Ja-propos. äfven derigenom var bestämd.
Den upläste voter:s-propos:nen, blef uppå härefter framställd propos., godkänd och efter det voteringen försiggått befunnos rösterne hafva utfallit som följer:
Anmäldes och lades på bordet nedannämndc från StatsUtsk. inkomne Ullåt:n: N:o lil, i anledn. af väckt motion om inköp för kronans räkning af de å Böda Kronopark på Oland belägna hemman; N:o 112, i anledn. af väckt motion om uphörande af lästeafgift till Svenska kyrkan i London samt ang:de denna inkomstsersättning genom anslag; N:o 113, i anledn. af K. M. Nåd. propos., ang:de beviljande af ett räntefritt lån till Stockholms stad för bestridande af de genom kolera-farsoten föranledde kostnader; N:o 114, i anledn. af väckt motion om ett lån till innehafvaren af Näshulta pastorat i Södermanland, för sänkning af Prcstsjön; 7 11. 33 514 Den 31 Maj e. m. N:o 115, ianledn. af K. M. Nåd. propos. om uphörandeaf den till Statsverket nu ingående arrende-afgift för Carl Gustafs stads krono-tullmjölqvarn; och N:o 116, i anledn. af väckt motion ang:de förändring i sättet för utgörande af den till åtskillige Regementens LöningsDirekt:r nu ingående s. k. liemkalls-afgiften.
Ad. åtskiljdes kl. £ till 5 e. m.
Justerades 3 prot.-utdr. för förmiddagens plenum.
Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk:s d. 6 och 17 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 11, ang:de den s. k.
Kurhus-afgiften.
Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, ang:de K. M:s Nåd.
Propos. samt Gr.
Lil jencrants's och Hr Brodéns motioner.
Hr Liljencrantz, Gust. Fredr.:
För min del kan jag icke instämma uti det resultat, hvartill Utsk. i denna fråga kommit, men jag motsätter mig icke detsamma derföre att jag varit motionär i frågan, utan derföre att jag icke förmår fatta något skäl hvarföre detta eller något af de öfriga länen, som till för mån för en förbättrad sjukvård vill förhöja kurhus-afgiften, skulle derifrån förhindras.
För dem som aldrig hafva erfarit hvad det vill säga att i händelse af sjukdom sakna tillgång till läkare och medikamenter, kan det måhända synas underligt att en så stor vigt fästes vid detta förhållande, men om man också icke sjelf erfarit denna brist, utan blott såsom embetsman varit i tillfälle att iakttaga huru det tvingande behofvet af en förbättrad sjukvård ständigt tillväxer, så kan man icke vara likgiltig för angelägenheten af att sjukvården så utvidgas, att det dermed afsedda ändamålet verkligen ernås.
När man besinnar att en ar - Den 31 Maj e. m. 515 betares enda kapital ligger uti hans arbetskraft, och att när denna är tillintetgjord, fattigdom och brist måste inträda både för honom sjelf och hans närmaste, samt att delta elände tillväxer i samma mån som den tid han icke kan arbeta längre utsträckes, så måste man medgifva den stora vigten deraf, att denne fattige arbetare icke må sakna tillgångar att få sin helsa återställd och att få det så fort som möjligt.
Det enda skäl som
Utsk. för sitt afstvrkande af motionen har kunnat åberopa, är det att Utsk. skulle hafva inhemtat att: denna afgift inom de distrikt, der densamma till sitt tnaximi-ielopp utgått, i allmänhet lemnal öfverskott.
Jag hemställer till de värda ledamöterna af Utsk. och till ledamöterna af detta Stånd, utaf hvilken betydelse det väl kan vara för ett län der afgiften befunnits otillräcklig, att den uti andra län möjligen lemnat öfverskott?
Just för att förekomma denna olägenhet att afgiften inom vissa län är tillräcklig men inom andra deremot alldeles otillräcklig, har jag föreslagit att det måtte stå öppet för vederbörande deputerade inom länen, att uttaxera en skilling;» högre afgift än hitintills.
Då länens kommuner sjelfve ega att välja sina ombud, så lära icke dessa missbruka förtroendet och uttaxera mera än som är erforderligt, derest icke åsigten om nödvändigheten af en utsträcktare sjukvård inom länet gör sig gällande, men hindrar en författn. dem att uttaxera hvad som erfordras, sä måste ju sjukvården stå tillbaka.
Det är kändt att förhållandet i afseende på kurhus-afgiftens belopp är uti de olika länen mycket skiljaktigt, så att i Stockholms län t. ex. är afgiften 5} sk., i Calmar län 2 sk., i Skaraborgs län 6 sk. äfvensom uti många andra län der den till sitt fulla belopp utgår.
Man har, såsom ett skäl för att den ökade afgiften icke vore erforderlig, anfört, att i Stockholms län skulle afgiften icke vara till fullo uttaxerad.
Orsaken dertill har varit den, att då nu gällande författn. tog sin början, så upgick afgiften inom detta län endast till 4 sk., men efter sista Riksdagen har den upgått till 5^ sk.
Deputerade ville icke på en gång utskrifva allt hvad utskrifvas kunde, icke derföre att sådant ansågs icke vara behöfligt, utan derföre att de icke ville på en gång alltför tvärt höja afgiften.
Att det likväl icke varit obehöfligt, visar sig deraf, alt förvaltningen af kurhus-medlen i närvande stund nödgats förbjuda inträde för personer, som förut vunnit detsamma, nemi. sädane som äro behäftade med bensår, emedan tillgångarne icke medgifvit deras emottagande, och emedan sådana patienter vanligen behöfver en längre behandling, hvarmed naturligtvis större kostnader äro förenade, då deremot sådane som ådragit sig febrar och dylika sjukdomar blifva på lazarettet emottagne, emedan de myckel förr blifva återställda, och följaktligen ett större antal patienter då kunna åtnjuta läkarevård.
Det är således icke till följd af bristande behof man icke velat lill fullo uttaxera afgiften, utan emedan, såsom jag förut yttrat, man icke ville på en gång allt för tvärt höja afgiften, och emedan den återstående \ sk. för hela länet endast skulle utgöra 650 33 * Slö Den 31 Maj e. m.
R:dr, hvilket visserligen icke är mycket.
Länets sjukvård är fördelad på tvenne ställen, nemi. i Stockholm och Norrtelje.
Denna sednare stad ligger i medelpunkten af länets norra del, och det vore derföre skäl att der hafva ett större hospital, men det nuvande förtjenar icke ens namnet af ett obetydligt sjukhus, enär endast 4 å 5 patienter der kunna på en gång vårdas, derföre att hela anslaget består af 1000
R:dr och någon möjlighet att få detsamma förökadt f. n. icke förefinnes.
Detta är en stor orättvisa, ty omkring och norr om Norrtelje bor af länets befolkning, och en annan tredjedel bor emellan Stockholm och Norrtelje, hvilka alla måste färdas til!
Stockholm, emedan så högst få kunna vinna inträde på Norrtelje lazarett.
Jag hyser den öfvertygelsen, och tror mig ega skäl för densamma, att de fattigare klasserna gerna bidraga till en förbättrad sjukvård, hvilket jag stödjer pä den omständighet, att inom åtskilliga distrikter af länet hafva arbetarne sjelfve kommit öfverens om att skjuta tillsammans några skillingar i veckan, för att kunna hålla en läkare inom dessa distrikt.
De fattigare klasserna äro således ingalunda likgiltiga för ett sådant biträde, och jag kan icke föreställa mig att någon af dem skulle draga i betänkande att betala en skilling för vissheten alt i händelse af sjukdom få åtnjuta läkarevård, och jag kan icke eller föreställa mig att någon bemedlad skulle vilja undandraga sig utbetalandet af 1 sk., för att åt den fattige bereda en så väsendtlig fördel.
Det är dessutom icke i fråga att denna afgift genast skulle utgå, utan endast när så erfordras och länets inbyggare så önska, samt att de då icke genom en författa. skulle vara afskinna från möjligheten, att uti denna riktning biträda sina sämre lottade likar.
Då detta är enbevilln:sfråga, hvilken således icke kommer att förfalla, utan, derest R. o. Ad. fattar ett annat beslut än de öfriga Stånden, kommer att afgöras uti förstärkt Utsk., så anhåller jag på grund af förut anförda skäl och ehuru 3 Stånd redan bifallit Betänk., att Hr Gr. o. Landtm, ville till Höglofl.
Ståndet framställa propos. derå, att afgiften, på sätt jag föreslagit, må, der så önskas, kunna höjas till 7 sk. Gr.
Jag är långtifrån att vilja bestrida nyttan och nödvändigheten af anslag för våra sjukvårds-inrättningar i landet.
Sjelf är jag bosatt på landet och känner således mera än väl behofvet af sådana, men jag tror att man vid detta tillfälle bör se saken äfven ur en annan synpunkt innan R.
St:r åtaga sig denna Bevilln. för inrättningar, som egentligen äro afsedde för ett specielt ändamål och ingalunda för alla sjukdomars vårdande.
Jag tror icke att någon vill bestrida, att ju icke de föreslagna 6 sk. äro fullt tillräckliga till vården af patienter som härmed egentligen äro afsedde.
Lemnar bevillmn öfverskott så må det gerna äfven för andra ändamål användas, men för det här specielt afsedda, räcker den ganska väl till.
Inom Utsk. kunde icke någon ledamot upgifva ett enda län, der kurhns-afgiften lill sitt fulla belopp utgick, hvilket Den 31 Maj e. m. 517 synes böra bestyrka min sats då dertill kommer att K.
M. föreslagit det denna afgift måtte oförändrad qvarstå, och icke deruti äskat någon förhöjning, på grund hvaraf Utsk. äfven ansett något afseende på Gr. Liljencrantz’s philantropiska förslag icke kunna fästas.
Det är visserligen sannt att afgiften blifvit inom Stockholms län på de sednare åren förhöjd, men \ sk. af det bestämda beloppet återstår likväl ännu outtagen.
Sedan äfven denna J sk. blifvit uttaxerad och det visat sig att den icke är tillräcklig, då må det vara tid att inkomma med förslag om sammanskjutande af medel till ett förökadt säng-antal på länets hospital, men en sådan afgift bör, enl. min tanke, utgå på annat sätt än genom personell afgift, hvilken är ett slags beskattning som, af många skäl, i allmänhet icke ses med blida ögon.
Jag anser således Utsk. hafva rätt förfarit, och hoppas att R. o. Ad.
Jtifaller Betänk.
För min del kan jag ej inse hvarföre en fattig arbetare, hvilken har huggit sig i armen eller benet, eller som på något annat vådligt sätt blifvit oförmögen att förtjena sitt uppehälle, icke må kunna på länets gemensamma bekostnad vårdas lika väl som den, hvilken blifvit blottställd för den veneriska smittan.
Följden varder i båda händelserna likväl alldeles densamma, eller att han faller fattigvården till last, i den ort der han sig befinner.
Jag skulle derföre tro, att om den ifrågavar:de afgiften i något län icke försloge, så vore det billigt att hon af dess ombud förhöjdes.
Men enl. min tanke kan sådant icke ske med mindre R.
St:r hafva det tillåtit, ty 57:de §:n R.
F. stadgar att det är R.
St:r allena, som, vid allmän Riksdag, ega att Svenska folkets beskattnings-rätt utöfva.
Enskilda menigheter äro derigenom icke förhindrade att inom det af Ständerna utsatta högsta belopp, jemnka afgifterna efter eget godtfinnande.
Men det säger sig sjelft att sålunda kan icke det här åsyftade ändamålet vinnas; ty hafva R.
St:r inskränkt afgiften till högst 6 sk. så är det ingen menighet medgifvet att stegra henne derutöfver.
Jag kan således icke. annat än tillstyrka det R. o. Ad. mätte bifalla Gr. Liljencrantz’s önskan.
Liljencrantz^ yttrande, att denna fråga i händelse R. o. Ad. stannade uti ett olika beslut, skulle komma att afgöras uti förstärkt StatsUtsk.
, mäste jag bekänna att jag högeligen betviflar sådant.
Votering i förstärkt StatsUtsk. kan icke ega rum uti andra frågor än dem grundlagen uttryckligen stadgar, men den nu ifrågavande kurhus-bevillmn är icke någon sådan af grundlagen omnämnd afgift, hvarföre jag är af den tanke, att 3 Stånds beslut i denna fråga, så väl som i de flesta andra, är afgörande.
Jag anser del följaktligen vara öfverflödigt alt upptaga tiden med en discussion om huruvida beloppet af denna afgift bör vara högre eller lägre.
518 Den 31 M aj e. m.
Jag anhåller att i korthet få anföra några skäl hvarföre jag för min del instämmer uti den mening Gr.
Björnstjerna nyss yttrade.
Jag tror nemi. att då knrhus-afgiften första gången bestämdes, så var det med serskildt afseende på denna sjukdom och dess vådliga beskaffenhet, icke allenast för de sjuka, utan äfven för alla dem som till följd af dess art, kunna blifva af densamma angripna, som man ansåg sig kunna på hvarje individ inom samhället, lägga en skyldighet att betala en viss afgift, för att skydda sig emot denna sjukdom.
Hvad deremot andra sanitära afgifter angår, så tror jag att det tillkommer kommunerne att serskildt dertill bidraga, måhända efter helt olika grunder än dem som äro för kurhus-afgiften gällande.
Det är rätt väl om öfverskott af kurhus-afgifterna kunna dertill användas, men jag tror att det vore stridande emot idéen af dessa inrättningar, att använda dessa medel till förbättrande af andra sjukvårds-anstalter, just derföre, att sådana böra tillhöra de serskildta kommunerna.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s Betänk.
Jag vill så mycket mindre inlåta mig uti en tvist om huruvida denna fråga är af sådan beskaffenhet, att den bör uti förstärkt StatsUtsk. afgöras eller icke, som jag, äfven med förutsättning att den genom 3 Stånds beslut vore afgjord, likväl skulle önska att R. o. Ad. fattade ett annat beslut.
Björnstjerna har såsom ett skäl för bifall till Utsk:s Betänk, anfört, att K. M. icke uti Sin Nåd.
Propos. begärt någon ökad bevilln.
Det måtte dock icke kunna anses underligt, att K. M. uti Sin Nåd.
Propos. icke gjort någon sådan framställning, dä intet yrkande derom ifrån nugot håll inkommit, och då således ingen anledn. till en sådan framställning för K.
M. förefanns.
Man synes serdeles hafva fästat sig dervid att kurhus-afgiften vore bestämd för ett visst ändamål; det må så vara, men för den som är sjuk kan det vara likgiltigt om han blir urståndsatt att förtjena sin föda, genom venerisk sjukdom eller icke, och hufvudsaken för den som intresserar sig för mensklighetens väl är, att det onda blir afhulpit.
Då nu i allmänhet, åtminstone i Stockholms län icke en enda skilling för de sjuka finnes, annat än kurhus-afgiften, då det deremot uti åtskilliga andra län kan hända att genom gåfvor och testamenten, en serskild fond för lazaretten är att påräkna, så är det önskligt att genom kurhusafgiften, eller hvad det än må kallas, söka bereda sig medel att vårda de sjuka.
Då det är denna hufvudsak jag afser, och benämningen kurhus-afgift numera har blifvit häfdvunnen, så lönar det icke mödan att göra framställning om någon ny benämning, blott hufvudsaken vinnes.
I anledn. af Gr. Liljencrantz’s sista yttrande anhåller jag att ett ögonblick få uptaga tiden med några anmärkmr.
Gr:n sade nemi. att K.
M. icke kunnat begära något högre anslag då ingen med yrkande derom inkommit, men jag anhåller att få fästa Grins upmärksamhet derpå, att K.
M. inhemta! Seraphimer-Ordens-Gillets yttrande i frågan, och att Den 31 Maj e. m. 519 detta utfallit till förmån för bibehållandet af narrande förhållande.
För öfrigt synes mig Gr:ns förklaring, att ingen klagat öfver afgiftens otillräcklighet, just utgöra det mest solklara bevis för onödigheten af den äskade förhöjningen, hvarföre det fortfarande förefaller mig som skulle Utsk. haft fulla skäl för sitt afstyrkande af ifrågavande motioner.
Efter först till bifall å Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan, och derefter till bifall derå med den förändring, att afgiflen i de län, der vederbörande sådant önska, må kunna höjas till 7 sk., framställde propos:r, som besvarades med Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall å Utskrs hemställan utan förändring framställd och besvarad med starka
Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han härvid funnit
Ja öfvervägande. 2:dra punkten, ang:de Lars Andersons och Olaus Erikssons motioner.
Då jag icke ville besvära det Höglofl.
Ståndet med en votering i sjelfva hufvudfrågan, så är jag visserligen än mindre hågad att framställa ett sådant yrkande i denna punkt, men jag kan likväl icke underlåta att förklara, det jag anser Utsk. hafva haft ett alldeles onödigt bekymmer härutinnan.
P r o t o c o 11, hållna hos II ögloflige liiddcrskapet och Adeln 9 vid Urtima Riksdagen i Stochholm, Åren 1854 och 1855.
Tryckta hos Johan Hörberg} 1835.
' Måndagen den 2 Mars i835.
Justerades 6 prot.utdr. för d. a3 sistl.
Sedan H. R. o. Ad. behagat återremittera BancoUtsk:s betänk.
N:o 91, anhåller jag, som vid detta tillfälle var frånvarande, att nedanstående anmärkn.T måtte få åtfölja återremissen.
Utskts förslag till införande vid discontverken af fullinagt för rättigheten att lyfta annor mans lån tillstyrker jag så mycket mer, som jag ofta inom Bancodiscontdirectionen och Bancofullmägtige yrkat ett dylikt stadgande, och dess behof blifvit så dyrköpt ådagalagdt genom de bekanta domsluten i målen emellan Malmö låneconlor och vissa dess gäldenärer, för hvilka förre Kamereraren Lindstedt varit ombud.
Jag vill endast upplysningsvis nämna, att detta stadgande är infördt vid begge lånecontoren.
Men deremot kan jag så mycket mindre godkänna förslaget att förbjuda kamererarne vid samtliga discontverken rättigheten att vara commissionärer, som just sjelfva anledningen, eller en förnyelse af Lindstedts underslef, genom antagande af förutgående, af Utsk. tillstyrkta stadgande klefve undanröjd.
Då ett sådant förbud tvärtom skulle icke endast innebära en orättvisa emot närvar, innehafvare af dessa tjenster, utan äfven, efter all den sakkännedom jag under en flerårig befattning med Rikets discontverk ägt tillfälle förvärfva, för Bankens eget interesse medföra stora vådor, så torde det ursäglas mig, om jag något fullständigare söker att utreda frågan.
Jag skall således upplaga dep under de särskilda synpunkter, den prbjuder. 1:0
Är förslaget behof 1 jgt för verkets säkerhet?
Som förhållandet ar ganska olika vid lånecontoren och Bancodisconten, skall jag särskildt besvara denna fråga för begge kategorierna. a) Vid Lånecontoren.
Vid lånecontoren förenar kamereraren med sin öfriga befattning den af verklig cassör för alla in- och utgående verkets medel.
Det var till en del genom i commissionsväg af honom sjelf uttagna pcb qvitterade medel, hvilkas afsändande fördröjdes, som Lindstedt kunde dölja sin balance.
Men den härigenom uppkomna förlust för låuecon - 4 Den 2 Mars f. m. toret kan ej mera inträffa, sedan stadgandet om fullmagt för rättigheten att lyfta annor mans discontlån blifvit vid lånecontoren infördt; ty det varpå den af domstolarna godkända invändning af Lindstedts commitlenter, att de till honom, såsom verkets kamererare, aflemnat lånehandlingarna, trien icke berättigat honom att lyfta medlen, som lånecontoret
Lief ålagdt att utan valuta återställa reversalen.
Utan afseende på frågan om rättigheten till lånecommissioner kan det visserligen icke nekas, att den vid lånecontoren införda förening af cassörs- och cassabokförare-befattningarna icke är öfverensstämmande med god ordning.
Dock torde vådan deraf vara olika på begge ställena.
I Malmö, hvars speciella förhållanden jag dock mindre känner, är rörelsen vida mindre.
Handelsdiscont- och publika pnppersbelåningen är obetydlig; småsedelsvexlingen är ännu icke införd, och en hel veckas cassarörelse (det högsta, som under någon tillsyn möjligen kunde riskeras, och då skulle de begge cassadirectörerna vara särdeles vårdslösa) lärer sällan öfverstiga 10,000 r:dr.
Här torde sålunda ali våda vara afhulpen genom föreskrift om borgen.
Deremot är förhållandet helt annorlunda i Götheborg, Utom att vanliga discontrörelsen är dubbelt så stor, så har, särdeles vissa tider, handeisdisconten ganska stora inflytande poster, hvarförutan under skeppningstiden stora summor ingå på jernbelåningsräkningen, så att mången vecka kunna inflyta ioo å 200,000 r:dr.
Men är behofvet att åtskilja bokförare- och cassörsbefattningarna här större, så är hjelpen så mycket Jättare; ty den kan vinnas utan ökad utgift för Banken, endast man tillåter en jemnkning i nuvar. mindre ändamålsenliga föreskrifter för contorets cassarörelse.
Dessa stadga nemi. särskilda maximibehållningar för hvarje rörelses särskilda cassa, utan afseende derpå, att det är samma personer, som ansvara för dem alla, och att under deras vård förvaras assignations- och obligations-blanketter för flera millioner rtdrs värde, hvilka endast behöfva dessa samma personers underskrift, för att, bragta i allm. rörelsen, äga laglig gångbarhet.
Utom det ökade postporto, remisserna för jernlåneliqviderna förorsaka, utgjorde i fjor kostnaden för 4 remisser fram och tillbaka af småsedlar ett belopp, fullt tillräckligt att betäcka kostnaderna för anställande af en cassör med alla förmåner lika med närvar, bancocassörer (se närmare detailler i slutet på efterföljande bilaga).
Jag tillstyrker sålunda rättigheten för Bancofullmägtige att kunna i Götheborg, jemte nödiga ändringar i föreskrifterna för cassarörelsen, anställa en cassör, på sätt den af mig nedanföre föreslagna redaction närmare upplyser.
Huruvida samma rättighet bör lemnäs, i afseende på Malmö, för det fall, att sraåsedelsvexling skulle der komma i gång, anser jag mig icke äga nog localkännedom, att yttra mig öfver.
Den i M a r s f. m. 5 l) Vid Bancodisconten.
Här är ett helt annat förhållande än vid låneconloren.
Discontens cassör är vexelbanken, der alla capital-in- och afbetalningar verkställas.