Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förevar, betänk; framställer egentligen endast 2:né skäl för den stärkt ingripande förändring, Dtsk. föreSlår.
Det ena skälet är, att genom regeringsärendernas ändamålsenliga fördelning och deras likväl bevarade inbördes sammanhang skulle: en fördel vinnas.
Men] jag ställer till Utsk; dén fråga: hafva ärenderna icke hittills varit afSkilda, - eller trodde XJtsk., dä denna mening nedskrefs, att det skulle lyckas att i rediga hufvuderf sammanblanda saker beli persöner?
Sak är fördelningen äf ärenderna, och den finnes; ty äro ej justitieärender skiljda' från kameralärender, äfvensom kämeräläreuder från' linanceärender?
Hvartill då detta skäl, eller skall man tro, att ärenderna blifva klarare Skiljda derföré, att de få andra chefer; än hittills?
Denna Sophism', denna sammanblandning talar emot förslaget; ty den visar, att man vill påsmygä mig en sak, som behöfver oriktiga Skäl.
Det andra skälet är, att ansvarigheten hos Konungens rådgifvare skulle bättre vinnas.
Nåväl! men jag hade Väntat, att, i sammanhang med denna mening, det skulle förklaras i hvad mårt anSvarighéleti skulle ökas; ty derförutan är phrasen utan betydelse, och folket lockadt att tro på snömos.
Jag har ännu icke upplefva t någon ansvarighet hos någon minister.
Jag vet, attén blodig revolution '4 H. 7 5o Den 6 October f. m. tillvägabragte ansvarighet hos ministrar i Frankrike; men jag tror ej, att folket vann derpå; och i alla fall skulle jag hellre afstå från all ansvarighet, än förvärfva den för det blodiga pris, Franska folket derför erlagt.
Det är rätt bra, att ansvarighetslagar finnas, och må hvem, som behagar, tro på dem; men må man bättre bestämma, huru ansvarigheten skall framkallas, förrän ninn får mig att tro, atl denna phras betyder något.
Slutligen och likasom för att sammanfatta a:ne afskiljda ämnen i ändamål att, medelst begagnande af opinionens riktning för den ena, på köpet insmyga den andra nyheten (jag säger icke, att sådant varit ändamålet, men sådan visar sig saken, då jag här finner, att XJtsk. harlen och samma fråga sammanbragt och i ett och samma betänk, framställt 2:ne så alldeles afskiljda ämnen, sorn Statsrådets organisation och Allmänna Beredningens afskaffande: alne ämnen, sannerligen hvart för sig så vigtiga, att de kunnat behöfva ett betänk, hvart för sig; men det hade kanhända, i fall ett särskildt betänk, om Allm.
Beredningens afskaffande blifvit framlagdt, varit svårt att så knapphändigt komma från frågan som här, eller utan ett enda skäl,-hvarken klokt eller oklokt, hvarken tillräckligt eller otillräckligt), slutligen, säger jag, tillkännager Utsk:s betänk, helt simpelt, att Rikets' Allmänna Ärenders Beredning bör afskalfas.
Jag tror, att hvardera af dessa ämnen fordrar en särskild behandling; och jag skall också, såvidt mina krafter tillåta, afskilja dem.
Af hela förslaget ser jag ingen nytta; men jag ser, att derigenom införes i Svenska regeringssättet en alldeles liv bureancratisk oligärchi, fullkomligen främmande för Svenska folket intill denna dag.
Lagstiftaren är i första rummet förpligtad att beräkna menniskans medfödda anlag, menni— skans i arf bekomna passioner.
Bland dessa visar sig säkert en viss hersklystnad, när mennisian kommer i tillfälle att utöfva den.
Om jag ej skall tro, att englan från himmelen skola hädanefter väljas till ifrågavar. departementschefer,, nödgas jag betrakta dem såsom menniskor.
Jag måste då finna helt naturligt, att hvarje chef vill blifva rådande och, om möjligt, allsmägtig i sitt fack; och sannerligen är vägen dertill öppen, då icke mera behöfves, än att dessa 8 föredragande sins emellan göra det naturliga utbyte, att de j biträda den 8:de, som föredrager.
En bureaucratisk oli— garchi har då inträdt i Svenska regeringssättet; och sannerligen har man åt densamma skänkt ett fullkomligt envälde, då man tager bort allm. ärendernas Beredning.
Fördelarna blifva icke Konungens, som ganska snart skall finna, att han sjelf fallit i anseende hos folket, och fördelarna hos folket skola äfvenså snart vederlägga sig sjelfva i effecten.
I alla tider har sjelfva institutionen af Allm.
Beredningen i Sverige ägt rum, ehuru under annat namn.
Sveriges fordna Riksråd var fordeladt på arne divisioner.
Den ena var Justitia:- Den 6 O c toli c r f. m. 5i sidan, sara motsvarade Högsta Domstolen . och den andra Katneral-sidan, sorn svarade mot Allmänna Beredningen och utgjorde högsta instansen af kameral-Iagskipn ingen.
Om då en sådan eohtröll icke funnits, skulle måhända dervid mindre varit att anmärka; men nu, då vi skryta öfver en frihet, då vi såsom representanter åtminstone mäste erkänna såsom en samvetspligt att bevara folkets frihet och icke spilla den, frågar jag, huruvida, så länge med ordet frihet förstås säkerhet att efter lagarna behandlas, vi vårda eller missvårda folkets frihet, då vi taga bort det enda correctiv, den enda controll, som i detta afseende finnes.
I fordna dagar tillsattes rådsplatserna ovilkorligen med personer, som tillhörde embetsman naclassen, och dessa af år och erfarenhet mognade män kände således alla de författningar , 'de ägde att inför Konungen i und. bevaka; men jag frågar, är denna säkerhet numera fallet?
Från Hofkretsarne, från Representationen, ja! stundom från Skeppsbron hemtas våra Statsråd; och det ligger ej i vår grundlag något hinder för Konungen att hemta dem från hvilken okunnighetsclass, Han behagar.
JMu frågar jag, med fullkomlig rätt, huru bevara vi folkets frihet, då vi borttaga den enda upplysning, som dessa rådgifvare nödgas inhemta, dä Beiedningen är sammansatt af dugliga män ?
Jag säger nödgas; ty hittills har det varit praxis att, när kameralärender föredragas, uppläsa Beredningens yttrande.
Statsråden nödgas då i detta yttrande finna skäl och upplysningar, som de sjelfva måhända aldrig skulle tänkt uppå.
Jag frågar då ännu en gång, huru vi bevara folkets frihet, dä vi borttaga en sådan inrättning.
Jag vet, att man vill försvara delta förslag med det bedröfliga skäl, att Beredningen, genom sättet att sammansätta den, utgör, snart sagdt, endast en pensionsinrättning.
Jag antager icke helt och hållet detta förhållande.
Visserligen har det varit en långväga beräkning att först sammansätta Beredningen så, att man sedan kunde skylla på inrättningen och säga: den gör intet gagn; detta blir dock icke folkets fel, ulan Regeringens, som så sammansatt deri.
Men jag medger ej, att så förhåller sig, ty jag har läst Allm.
Beredningens prot., hvari en der qvarvar. ledamot på ett ganska fullständigt och grundligt sätt vederlagt den af Hrr Statssekreterare, som föredragit.
Visserligen kan det vara förtrytsamt, att en sådan auetoritet finnes, för de Hrr, som stå på trappstegen att blifva Sveriges underkonungar; men jag, som talar för folkets rätt, frågar ändå, om vi göra rätt mot folket, då vi borttaga den?
Mera i öfverensstämmelse med folkets bästa hade Utsk. förfarit, om det gifvit oss ett förslag, huru vi skola fortkomma, att Beredningen blefve så illa sammansatt, och om Utsk. gifvit oss ett förslag till befordringslagar i allmänhet.
Det hade varit vackert, om Utsk. föreslagit sättet alt göra inrättningen fullkomligare, då skulle jag tackat Utsk.; ' men ätt på grund äfen bristfällighet, som icke är I, 5'J
Deli 6 Oclokr f, m, folkets, taga bort folkets försvar, kan jag ej bifalla.
Mina svaga krafter betaga mig möjligheten att deltaga i striden 0111 leii evar. ämne.
Nyss uppkommen från en svår sjukdom, bar jag gjort, hvad jag kunnat.
Jag har uttalat mitt dixi och skall nu ej längre besvara It. o. Ad. i detta ämne.
Pehr, uppläste följande:
Emot Utsk:s förevar, memor. utbeder jag mig få framställa följande anmärkningar: i:o Rörande Justitie-departemen tet, Utsk. bar, med förkastande af det förslag lill ändring i nu var. förhållandet, som framställdes 1823 såväl af dåvar Gonstit. som särskilda Utskott, föpeslagit: att Just.Statsministern, jemte öfverlagande af just.-ärenders föredragning inför Konungen i Statsrådet, fortfarande skall vara ledamot såväl af Statsrådet som af Högsta Domstolen.
Utsk:s förslag i detta fall är, efter mitt förmenande, i uppenbar strid nied 2:ue de förnämligaste grundsatserna i statsläran: den ena, som bjuder, att Konung må efter behag kunna entlediga sina ansvariga rådgifvare; den andra, som yrkar domaremagtens oberoende af verkställande magtens godtycke.
Utsk, har, långt ifrån att erkänna vådan, jag yågar säga den uppenbara orimligheten af en sådan organisation, sorn den närvar, i detta läll företer, tvärtom yttrat den tapka, att de, sorn stiftat nuvar. grundlag, icke utan betydelse skola hafva i Statsrådet insatt Just Statsministern, ehuru ledamot af Högsta Domstolen: anseende Utsk. honom i denna dubbla egenskap såsom en föreningslänk mellan förvaltande- och domareinagternä.
-För ruin del vågar jag tvärtom hysa den öfvertygelse, att 1809 års grundlagstiftare låtit sig i detta fall vilseföras af davur.
Riksdrots-embetet eiler, måhända rättare , ät då var.
Riksdrots personel t, tvärtemot all sund statslära, inrymda magtpmråde, samt att den af Utsk. förordade $. k, fören i ngsIä n k e n emellan förvaltande- och dprnaremagtei na, som vill sökas i Just.Statsministerns dubbla egenskap, icke allenast, lätteligen kan, utan ock | tidernas längd nödvändigt skall blifva ett giftigt frö till vådlig missämja och brytning emellan verkställande- och domaremagterna.
Svenska folket har från urminnes lider varit, och ar ännvi i våra dagar, lika ömtåligt örn frihetens bevarande ernof intrång från Konungamagtens sida, som att bevara Kpnungamagten från vådan att öfver växas af få väldet.
Folket skulle derföre med ovilja åse en möjligen uppkommande strid emel jan Konungamagten och en, i följd af sin dptnape-cgenskap, oafsättlig och derigenom öfvermodig bljfven rådsherre, sorn, under felaktiga formers skygd och under frihetens larv, trotsande kränkte Konungamagtens ok ränk bara rättigheter.
När härtill kommer, att folkets representanter, i lijiridelse dergs valda opinions-nämnd skulle finna anledning att skilja ordföranden i Högsta
Domstolen från sin befattning, i och med De ii 6 October f. in. 53 .detsamma skulle skilja från Statsrådet en af Konungens rådgifvare, som derifrån icke, enligt constitutionens anda, borde kunna skiljas på annat siitt, än antingen genom Konungens behag eller i följd af Riksrätts dom; att folkets representanter, i händelse de, med stöd af 107 § RegF., skulle linna sig befogade att till Konungen frambära den önskan, att Konungen ville från Statsrådet entlediga Just.Statsministern, de på samma gång skulle kunna föranleda en ledamots skiljande från Högsta Domstolen utan föregången ransakning och dom eller votering i opiniönsnäpmden; samt att, i händelse 106 § Reg.F. ville tillämpas mot Just.Statsministern, han då af Riksrätten kunde för fel, begångna i egenskap af Statsråd, tillika skiljgs från sitt högsta domareämbete , ehuru hpn detsamma måhända väl förvaltat; så synes mig på alla dessa förenade skäl klart vara, att Constit.- Ulskts förslag i denna del icke är antagligt; hvarföre jag vördsamt vågar föreslå, att R. o. Ad. ville såspm sin gemensantina tanka i denna punkt förklara, att den person af Statsrådet, sorn får sig anfprtrodl Justitie-iirendernas Departement, icke lini tillika kunna vara ledamot af Högsta Domstolen. 2:0 Rörande ärendernas fördelning emellan de tvenne Departement, som skola förvalta kameral- .och drätselrä render samt dem, som röra a 1 J m ä n n a hushållningen, näringar och slöjd 111. m.
Gonstit.Ulsk. har, i fråga om dessa ärenders fördelning i 2:11c departement, vitsordat, att if}23 års Särskilda Utsk., i dess då afgifna förslag till samma ärenders fördelning, icke saknat stöd från målens mer eller mindre skiljaktiga eller jikartade beskaffenhet, samt att detsammas antagande icke heller skulle leda till rubbning i constilulionelja grundformer, men icke desto mindre föreslagit bibehållandet af puvar. alldeles oriktiga fördelning.
Det synes vara ovilkorligen nödvändigt, att vid bestämmandet af ärendernas fördelning mellan de särskilda departementen tillse, att de, sorn, enligt deras inre beskaffenhet, tillhöra en och samma förvaltningsgren, icke splittras till flera, emedan man i annat fall icke allenast onödigtvis försvårar ärendernas dagliga gång, utan, hvad ändå skadligare är, föranleder brist på erir het vid de adm*n'sl;''ak'va grundsatsernas tillämpning och sålunda, genom sjelfva formens felaktighet, motverkar det ändamål, som vill vinnas, nemi. ordning och syftesenlighet i förvaltningen samt deraf så väsendtligen beroende förkofran och belåtenhet; och då den tillfälliga och föga betydande olägenhet, sorn vid första verkställigheten af den nya fördelningen uppkommer, icke bör få lagas i beräkning, då fråga är att för en liel framtid ordna administrationens afdela ingar .efter rationel^» grunder, vågar jag vprdsamt till— styrka, att Ii. o.
Ad. '»ille såsom dess gemensamma tanke förklara, livad l8u3 års Särskilda Utsk. i detta falt för 54 Den 6 Octo']) er f. ta. rcslagitj samma ars Conslit.TJlsk. tillstyrkt samt dåvarande Stander gillat. 3:o Vidkommande dernäst frågan örn de måls handläggning, som röra allmänna ordningen, har Utsk. hänfört en del af dem under Justitie-departementet, en annan del under Kameral-departernentet, under benämningen: ärender, som röra inre ordningen, En sådan splittring af ärender, som rätteligen höra tillsamman, synes mig oriktig.
De ifrågavarande höra samtligen till den class, som handlägges af Polis-ministeren i länder, der en sådan finnes inrättad.
Men sorn fråga icke är att i vårt land inrätta ett särskildt Polis-departement, böra dessa ärender, efter mitt förmenande, utan styckning ställas under Justitie-departementet, dels i anseende till ordningsärendernas nära sammanhang med de rent judicieHa, dels emedan allmänna åklagaremagtens organer lyda under Just.-departementet; förmodande jag, att detta äfven är Hr Biskop af Wingårds mening, då nan i sin reservation bland de attributioner, han tillägger Just.ministern, i 3:dje punkten nämner: polisen, å k
I agar e m a g t e n och fångvården.
I följd häraf vågar jag föreslå, att R. o. Ad. ville förklara detta vara dess gemensamma tanka rörande denna punkt. 4:o I Constit.Utsk:s förslag förekommer ett Departement:
Ho fC a n ce 1 ler ens, handläggande ärender, som sakna allt sammanhang med hvarandra och hvilkas lösryckande från de departement, till hvilka de egentligen, enligt ärendernas natur, höra, nödvändigt skall åstadkomma fortfarande oredor.
Hr Biskop af Wingård har äfven emot detta förslag anfört reservation; och som de åsigter, densamma innehåller, synes vara på goda grunder byggda, tager jag mig friheten föreslå, att R. o. Atl. afven i denna punkt ville såsom dess gemensamma tanka antagaj hvad nämnde reservation innehåller.
(Talaren uppläste härefter
Hr Biskopen afWingårds vid Constit.Utsk:s förevar, mentor, fogade reservation.)
Vore frågan nu att afgöra Constjt.Utsk:s förslag till förändring i grundlagen, skulle jag i åtskilliga delar instämma i hvad Frih.
Boye yttrat; men då, enligt Bi § Reg.F., först vid nästa riksdag fråga om ett beslut rör:de detta ämne kan förekomma, skall jag i sådant afseende nu icke yttra mig.
Nyss åberopade §. innehåller: "It.
St. må icke å den riksdag, då Utsk. någon sådan ändring föreslår, utan först å den nästföljande, derom besluta, ”
Vi kunna således icke vid denna riksdag komma till Ogillande af hvad Constit.Utsk. i ett eller annat fall föreslagit; men vi kunna komma till modificationer af termerna 01 ed bibehållande af sjelfva förslaget, ty dem är det Ståndets och Ständernas rätt att antaga eller förkasta.
Jag vill vid della tillfälle taga mig friheten anmärka det särskilda D e ii 6 October f. m. förliAIlancle, att litsle, tillåtit reservationers bifogande af ledamöter, hvilkas tankar rörrde grundlagsförändring blifvit af Utskrs majoritet underkända oell således voro under kategori af sådana enskilda riksdagsmäns förslag, hvilkas behandlingssätt 84 § Reg.F. föreskrifver, enär elei i stadgas, att ”då ”Conslit.Utsk. ej funnit skid att gilla och till R.
St:s pröf”ning öfverlemna något förslag till förändring eller förkla”ring af grundlagarna, som Utsk. af en riksdagsman emot”tagit, vare Utsk. skyldigt, om förslagets författare det yr”kar, alt meddela honom sitt yttrande deröfver, med ti11 — ”ständ att detsamma jemte förslaget genom tryck allmänt ”söra, då han för det sistnämndas innehåll sjelf i egenskap ”af författare ma lagligen ansvara.”
I denna kategori stå de af Utsk. underkända grundlagsförslag, antingen de blifvit gjorda af en utsktsledamot eller någon annan riksdagsman.
Utsk. liar således ej varit berättigadt att låta dessa reservationer komma till IViks.Stts plena, emedan grundlagsfrågor enligt 8i § ej lä i Ståndens plena väckas.
Att ifrågavar. reservationer ledt tili en sådan följd, visar Hr Lefrens yttrande , deri han begärt, att R. o. Ad. måtte instämma i hvad biskopen af Wingårds reservation innehåller.
Genom åsidosättande af en af de i lagen stadgade formerna kan man komma till åsidosättande af dem alla j ty har man börjat med att i ett afseende afvika från dem, finnes ingen gräns för alvikelserna, utan stadnar Representationen i ett evinnerlig! revnlutionstilfständ.
De Ständer, som stiftade dessa grundlagar, funno naturligtvis, att behofvet ej kan påkalla hastiga och ögonblickliga förändringar uti grundlagsstiftningen, att en mogen och gemensam öfvertygelse borde ligga till grund för förändringarna, samt att således intet vore att befara genom uppskof, men deremot allt genom till följd af ögonblickliga intryck uppkomna förslag, som sedan möjligtvis af ett parti kunde genomdrifvas vid en följande riksdag.
Skilja vi oss från denna grundsats, hafva vi tagit ett stort steg till återgång från det statsskick, som 1809 infördes-.
Medan jag nu har ordet, torde det vara lämpligt att framställa taflan af denna 1809 års lagstiftning och dess tendens jemte förändringar, som sedermera tillkommit.
Om man skådar 1809 års lagstiftning och jemnför den med de beskattningsgrunder, som samma Ar infördes, skall man finna, att den utgår från purt democratiska principer och vill, alt hvarje medborgare i staten skall deltaga i befordrandet af statens upprätthållande i mån af sina tillgångar.
Den, som hade större inkomster, fick betala mera, och den, sorn hade mindre, skulle erlägga mindre bidrag.
Derigenom hade visshet erhållits, att staten aldrig saknat nödiga tillgångar och att den, som förmått bära afgifterna, äfven fått bära dem, i stället för att nu, efter den vid 181a års riksdag beslutade återgång till förra förhållandet, det icke är efter förmögenheten och verklig tillgång, som statsbidragen 56 Den 6 O c I ol) e r f. m. utgöras, utan en stor del deraf utgår utan afseende' på deri skattdragandes tillgångar och helt och hållet persoiielt, sä att torparen och dess husbonde, millionären, betala lika.*
Man jemnföre dessa förhållanden oell skade derefter hvilken väg man bör gå för att komma till eri ändamålsenlig förändring af de oriktigheter i vära lagar, sorn Jelte, ulan rubbning af enskild rätt, kunde på en gång undanrödjas, men böra afskaffas för att bringa enkelhet och öfverensstämmelse' i vårt statsskick, grundadt på den' democratiska formen idet hela uti förening med ett monarkiskt styrelsesätt.
Det vår Svenska folket förbehållet att först bland Europas nationer uttänka en sådan samhällsordning, och måhända har man ej med nog allvar genomskådat det djupa i denna fråga, hvartill naturligtvis hörer, såsom också redan vid 1809 års riks-1 dag antyddes, att samtliga olikheter i jordbeskattningen sko-1 la upphöra; men att sådant ej kan verkställas ånna! an under en lång series af år och emot ersättning till deni,- hvilkas statsbidrag i följd deraf komme' afl okas, faller genast i ögat och blir klart, då man ingår djupare i ämnet. beträffande det nu ifrågavar. betänk, får ing för miri del förklara, att jag anser det icke' vid nästa riksdag kunna* blifva af R.
St. antaget, och jag anser mig derföre icke behöfva trötta R. o. Ad. ifred några anmärkningar dervid.-
Det blir, då betänk, förekommer till afgörande, tids nog för mig eller någon annan dervid närvar, att visa öformligheten af de nya stadganden, Uts-k. föreslagit; men jag får särskildt fasta Ilr Gr.
Och Landtm:» uppmärksamhet på hvad jag började med, Denik laga förmén för de anmärkningar,- som vid förslaget kunna göras-.
Jag vet väl, atti R.- o. A-d.- för några dagar sedan återremitterat:
Cönstit.Utskrs- betänk.,- ang:de lagtima riksdags återkomst på bestämd tid, och dervid uttryckt såsom- sin gemensamma? tanke, att riksdagarna borde' hållas- hvart 3:dje i stället för hvart 5:lé år; men jag anser denna åtgärd ej. hafva varit grundlagsenlig.
Antagandet af siffran 3 i stället för' 5 var nemi.- en ny fråga om förändring i grundlagen, hvilken, enligt hvad jag anfört, ej bort få i Ståndets plenum väckas och ännu' mindre erhålla propos. för att såsom Ståndets gemensamma tanke försändastill Constit.Utsk., hvarest den cj heller, i' fall Utsk. handlar grundlagsenlig!, kan upptagas- till pröfning, ufari mäste, såsom uppkommen i grundlagsvidrig väg, lemnäs utan afseende.
Effei* nedläggande af denna reservation hav jag intet vidare att i saken anföra.
Hr Cederseh jöld, Pehr Gust.:'
Jag får blott vördsamt hemställa-, om det ej vore bäst att föredraga detta memor. punktvis, för att vinna mera ordning i discussionen och lättare komma till det mål, som åsyftas.
Jag anhåller, att propos. måtte framställas, huruvida Ståndet icke dertill behagar samtycka.
Den 6 October f. m. 57 Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.:
Ehuru jag fullkomligen förenar mig med Hr Cederschjöld derom, att, när vi komma till discussion öfver sjelfva ainnet för Utsk:s betänk.
, det må framställas §:vis, så vidt ej äga sammanhang med hvarandra, tager jag mig likväl friheten anhålla, att vi först måtte disputera och afgöra den fråga, som här blifvit framställd af Frih. Cederström.
Denna fråga bör först afgöras, och den kan ej afgöras på mera än ett sätt, nemi. derigenom, att Hr Gr. o. Landtm, tillkännager, huruvida han delar Hr Frih:s åsigt.
Skulle Hr Gr. o. Landtm, tillåta, att discussion i den frågan först må försiggå, på det man ej må låta genom Hr Frih:s framställning förleda sig till en oriktig uppfattning i afseende på lagligheten af de anmärkningar, som vid betänk, kunna göras, anhåller jag att äfven derom få säga några ord.
Sedan den fråga blifvit väckt, huruvida Constit.Utsk:s grundlagsförslag kunna af RiksStm ändras, eller rättare, huruvida såsom deras gemensamma tanke anmärkningar kunna göras, som innefatta ändringar eller tillintetgörande af vissa delar utaf Utsk:s förslag, skall jag utbedja mig att derom få yttra några ord, och isynnerhet gifva en historik af de hithörande grundlagsstadgandenas tillkomst.
Uti 81 § Reg.F. stadgas visserligen, såsom Frih.
Cederström anmärkt, att ”R.
St. må icke å den riksdag, då Utsk. någon sådan ändring föreslår, utan först å den nästföljande, derom besluta/’
Det synes deraf, som hade lagstiftaren velat betaga R.
St. all pröfning af Constit.Utsk:s förslag samt endast medgifva dem att vid nästföljande riksdag helt enkelt antaga eller förkasta desamma.
Men i Riksd.- Ordn., som tillkom g månader senare, utsträcktes sedan RiksSt:ns rätt något; ty i 29 § 1 mom. säges om Constit.Utsk:s förslag, att ”Ståndens ledamöter vare obetaget att deröfver in pleno yttra sina tankar.”
Denna Ståndens ledamöter sålunda tillagda rätt, att öfver grundlagsförslagen yttra sina tankar, sträcktes ännu längre i 2 mom. af 56 § Reg.F., som vid 1815 års riksdag antogs.
Der står nemi.: ”Göras åter i ”RiksStms plena emot Utsk:s yttrande anmärkningar, blifve ”de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess ”gemensamma tankar, till Const.Utsk. hänvisade.
Utsk. ålig”ge dä att samtliga RiksSt:ns tankar till ett helt utlåt, i ”möjligaste måtto sammanjemnka” etc.
Här blef således RiksStms rättighet att göra anmärkningar utsträckt ända derhän, att Constit.Utsk. blef tvunget att t. o. m. emot sin egen öfvertygelse ovillkorligen sammanjemnka de särskilda Ståndens anmärkningar.
Det är visserligen sannt, att intet stadgande finnes-, som bokstafligen berättigar RiksSt:n att förkasta ett grundlagsförslag vid den riksdag, det från Constit.
Utsk. inkommit; men den i sjelfva sakens natur liggande a'ä t tigheten har allt mer och mer gjort sig gällande vid förei4 H. 8 58 Den 6 Oclober f. ni. gående riksdagar, isynnerhet vid den sista, då man ej sällan såg alla RiksStm genast förkasta Constit.Utsk:s förslag elier dervid göra anmärkningar, som förändrade eller alldeles upphäfde dem.