Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid skulle jag tro att det är alldeles tillräckligt svängrum lemnadt åt
Dep:tsChefen, då i detta afseende icke något närmare är uttaladt, utan regeringen eger att under den ena eller andra kategorien hänföra Den 8 Juli f. m. 185 en viss klass af fartyg, och således kan man icke rättvisligen förebrå StatsUtsk. att detsamma alltför strängt velat updraga begränsningen.
Orsaken till detta förslag tror jag vara så tydlig att den icke behöfver för någon upgifvas; och man kan icke gerna förevita StatsUtsk. att hafva visat förkärlek för SkärgårdsFlottan, då det uttryckt den önskan att ungefäiligen £:del af det anslag sora af Dep:tsChefen anses för det hela nödigt, skulle till detta vapen anslås.
En talare har nämnt' att han ansåg det vara bäst att öfverlemna åt DepttsChefen att fördela dessa summor.
Jag får öppet säga att det finnes icke någon person, till hvars åsigtcr om eller förmåga att bedöma det inre sjöförsvaret jag har större förtroende, än den nuvaie Dep:lsChefen, men då det är mig bekant att han, just till följd deraf att han egnat sin utmärkta skicklighet åt det ena försvaret, icke varit i tillfälle att egna sin förmåga åt det andra, så må det förlåtas mig om jag icke tilltror honom lika stor insigt i att bedöma huru öfningarne bäst böra ställas för detta vapen och, icke hyser fullt förtroende för den plan han för detsamma upgjort.
Likväl måste jag medge att i afseende på kostnaden hafva StatsUtsk. och nämnde Chef kommit hvarandra temligen nära, så att då StatsUtsk. föreslagit 40,000 Rdr, har Dep:tsChefen föreslagit 39,900.
Således synes mig att det befarande intrånget icke är så synnerligen farligt.
På dessa skäl och de som ändra talare af lika åsigt med mig anfört anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk.
Jag förenar mig med dem som yrkat bifall till StatsUtsk:s förslag.
Jag delar äfven deras åsigt som yrkat bifall till det af StatsUtsk. framställda förslag.
Jag kan icke finna annat än att när man af B.
St:r begär ett anslag så stort som detta, R.
St:r äfven böra ega rättighet att uttala sina åsigter om a vändandet af detta anslag, och då en sådan fråga som denna kommer under R.
St:rs pröfning, så måste det icke vara oriktigt att taga i betraktande om man i större utvidgning skall gifva anslag åt det ena vapnet eller det andra.
Detta hindrar icke att man kan ställa medel till K.
M:s fria disposition i vissa andra fall, men då R.
St:r uttryckligen vilja att öfningen inom Skärgårdsvapnet skall uprätthållas, då anser jag att denna mening bör uttryckas och detta är för mig ett tillfyllestgörande skäl att yrka bifall till hvad Utsk. föreslagit.
Jag får tillika nämna att, oaktadt detta högst betydliga anslag, som af R.
Stur genom bifall till Utsk:s förslag skulle beviljas till exercis för Flottans befäl och manskap, tror jag icke att detsamma blifver tillräckligt, på det sätt åtminstone som det blifvit föreslaget att användas, för att åstadkomma all den öfning som dervid borde åsyftas, emedan jag af åtskilliga män af facket hört yttras att det är omöjligt att bibringa ett alltför stort antal unga Officerare, samlade på ett fartyg, den nödiga öfning i deras yrke som man afser med deras utsändande på dessa exercis-expeditioner, hvilken öfning de mycket bättre skulle erhålla, i hän - 186 •SIDen 8 Juli f. m. delse de icke i egenskap af Officerare, utan såsom Kadetter vore ute på dylika längre expeditioner. G)-.
Det är såsom jag nyss nämnde, alldeles icke för att motsätta mig den behöfliga exercisen för Skärgardsvapnet, som jag ogillat Utsk:s förslag; utan orsaken är den att jag icke ansett det tillständigt att visa ett sådant misstroende mot K. M. och Chefen för Sjöförsvaret, som antagande af Utsk:s förslag skulle utvisa.
För öfrigt har jag här en upsats som på det nogaste utreder huru öfningsanslaget på sednaste tiden blifvit användt.
Deraf visar sig att SkärgårdsFlottan icke saknat nödigt anslag.
Kostnaden för:
Med Stora Flottan.
Med Lilla Flottan.
Med Ångfartyg. 1842 års Expeditioner För Handeln, årliga 11,933: 16. — 13,905: 20. 11. — — Expeditionen 7,500: — 1843 års Expeditioner 16,700: — — 9,060: 40. 10. — — Arliga Expeditionen 20,308: 20. 5. — — — — 1841 års Expeditioner 21,522: 37. 8. 6,677: 32. 1. — — Årliga Expeditionen 23,286: 24. 11. — — — — 1845 års Expeditioner 23,817: 22. 5. 13,327: 38. 10. — — Årliga Expeditionen 44.062: — — — — — — 1846 års Expeditioner 105.856: 40. 1. 4,480: 20. 4. 7,925: 14.
— Arliga Expeditionen 33,300: 4. 8. — — — — 1847 års Expeditioner 13,601: 11. 11. 7,118: 6. 2. 3,701: 32. 1.
Årliga Expeditionen 27,554: 1. — — — — — 1848 års Expeditioner 3,217: 12. — — — — — 1849 års Expeditioner 56.147: 26. — 12,697: 26. 6. — — Årliga Expeditionen 6n,641: 6. 5. — — — — 1850 års Expeditioner 11,975: 33. 6. 9,993: 44. 8. — — 1851 års Expeditioner 42 979: 39. 1. 19,213: 38. 4. 22,095: 35.
— Årliga Expeditionen 20,000: — — — — — — — — 1852 års Expeditioner 37,795: 1. 4. 20,389: 3. 10. — — Årliga Expeditionen 21,526: 10. 8. — — — — 1853 års Expeditioner 55.700: 18. 10. 5,004: 1. 7. — — Årliga Expeditionen 53,519: 39. 2. — — — — 1854 års Expeditioner 88.160: 7. 7. 25,500: — — 17,217: 21. — 1855 års Expeditioner 37,105: 33. 7. 47,310: — — 50,891: 43. 2.
Årliga Expeditionen 20.000: — — — — — — 1856 års Expeditioner 48.500: — — 5,740: — — 10,000: — — Årliga Expeditionen 22.500: — 1857 års Expeditioner 72,150: — — 27,770: — — 5,280: — — Årliga Expeditionen 22,500:
— Man torde således finna att icke någon partiskhet i afseende på fördelning af anslaget gjort sig gällande; men det är naturligtvis klart att den stora Flottan skall kräfva större anslag än den mindre.
Jag fortfar således att yrka bifall till hvad K. M. föreslagit.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, hurusom en del talare yrkat bifall till förev:de punkt i dess helhet; men andra bifall till endast den del deraf, hvari förhöjning af nuv:de anslag till exercis för Flottans bemanning med 150,787 Edr 50 öre blifvit tillstyrkt samt afslag å återstående delen, innehållande »dock med vilkor att af denna Den 8 Juli t. m. 187 summa högst 110,787 Edr 50 öre må användas för öfning å större fartyg» blef propos. till bifall å denna punkt i dess helhet först framstiilld och besvarad med blandade
Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om It. o. Ad. behagade bifalla det i denna punkt tillstyrkta anslag, men afslå det dervid af Utsk. fästade vilkor, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja nu hafva blifvit öfvervägande.
Gr. von Platen begärde votering.
Uplästes till votering och godkändes följande voteringspropos:
Den som bifaller 32 punkten i StatsUtsk:s Utlåtande N:o 71, röstar Ja den det ej vill, röstar
Nej; Vinner Nej, bifaller E. o. Ad. att såsom Utsk. hemställt, Rikets St:r matte förhöja nuv:de anslag till exercis för Flottans bemanning med 150,787 Edr 50 öre, men varder återstående delen af förenämnde punkt afslagen.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer. Ja—18.
Nej—30. 33:dje punkten, ang-de förhöjning af anslaget för diverse behof; 34:de punkten, ang:de förhöjning af anslaget lill skrifmaterialier och expenser för Förvaltning uf SjöArendena m. m. ; 35:te punkten, ang:de förhöjning af anslaget för Lolseri- och FyringsSlaterne; 36:te punkten, ang:de förminskning af förslags-anslaget lill skrifmaterialier och expenser m. m. för SjöförsvarsDep:lets KansliExpedition; samt 37:de punkten, ang;de öfrige i 5:le HufvudTiteln upförde summor, deri någon förändring icke förekommit.
Dessa punkter blefvo af K. o.
Härefter börjades föredragningen af Utsk:s yttranden ang:de de af K. M., till fyllande af utomordentliga behof vid sjöförsvaret, äskade särskilda eller extra anslag för åren 1858, 1859 och 1860, nemi.: A.)
Till fullföljande af iståndsältningen och vidmakthållandet af Flottans krigsfartygs materiel.
Sedan mer än 100 år tillbaka har en tankestrid försiggått i afseende på SkärgårdsFlottans mera eller mindre lämplighet för svenska sjöförsvaret, vid understundom olika förhållanden, och med afbrott af olika tiderymder, allt ifrån 1750:talet då frågan upstod om GalérFlottans skiljande från ÖrlogsFlottan, till dess slutligen vid medlet af förra seklet dåvarande Fältmarsk.
Ehrensvärd i samråd med af Chapman skapade det egentliga Skärgårdsvapnet.
Denna strid mellan Stora och Lilla Flottan saktade sig äfven genom en Trolles och Ehrensvärds utgående från 188 Den 8 Juli t. m. Stora Flottan såsom befälhafvare öfver SkärgårdsFIottan och ifrån 1790 års fredsslut uphörde äfven åsigterne att vara så mycket delade.
Men då genom förlusten af Finland Armée- eller SkärgårdsFlottan förlorade den styrka den dittills haft, se vi åter de olika meningarne med understundom fördubblad häftighet återkomma.
Onsktigt hade varit om StatsUtsk. utredt frågan rörande sjöförsvaret eller huruvida det för våra tillgångar och förhållanden är lämpligt eller icke att bygga sjöförsvaret på djupgående fartyg.
Propos. svnes ganska tydligt framhålla LinieFlottans företräde framför Skärgårds-vapnet..
Det inhemtas nemi. af StatsUtsk:s Utlåt, sidan 30 att Depart:sChefen, enligt dess Betänk., på anförde skäl i underdånighet tillstyrkt, att, intilldess ett efter tidens fordringar mera fullkomligt vapen hunnit beredas, den del af nu befintliga sjömateriel, som, i saknad af ångkraft, funnes mest tjenlig för dess anbringande, nemligen skeppen Försigtigheten, Skandinavien och Gustaf den Store, samt fregatterne Desirée, Götheborg och nybyggda fregatten Norrköping måtte, genom ångkraftens tillämpande, försättas i ett för kriget så brukbart skick som möjligt.
Men i och med detsamma har Depart:sChefen också ansett att, vidkommande roddfartygen, bombkanonslupar och kanonjollar samt de öfriga certerna Skärgårdsfartyg utan ångkraft, all nybyggnad af sådana Skärgårdsfartyg tillsvidare kunde upskjutås; hvaremot, enligt Depart:sChefens åsigt, den mindre AngbåtsFloUan till en början borde ökas, dels med 22 st. ångkanonslupar, af sådan beskaffenhet som de nyligen vid Motala mekaniska verkstad förfärdigade, såvida nemi. dessa, efter behörig pröfning, befunnes vara till alla delar fullt ändamålsenliga, men i motsatt fall, så förändrade, som erfarenheten kunde gifva vid handen, dels ock med 2:ne st. snabbgående Depesch- eller ChefsAngfartyg, ett för hvardera af Flottans båda stationer.
Således synes tydligen häraf att då all nybyggnad af SkärgårdsFlottan är föreslagen att inställas, måste afsigten naturligtvis vara att förnämligast grunda försvaret på LinieFlottan.
Utsk. säger sig äfven hafva tagit kännedom om Gr.
Plåtens vid remissen af den K.
Proposm fogade anmärkmr, men har icke destomindre endast kommit till det resultat att föreslå ett anslag af 42,000
Edr till en eller flere rodd kanonbåtar, men deremot till komplettering af 6 ångkanon-båtar 750,000 Edr, och väl hade måhända varit om de 2me som redan blifvit anskaffade, hade inskränkt sig till en; ty efter hvad jag förnummit, lära de vara i betydlig mån förfelade derigenom att kanonen ligger 10 fot öfver vattnet, och sjelfva fartygen lära vara 7 föt djupgående, då deremot kano nen på den vanliga roddslupen blott ligger 4 fot öfver vattenytan, och denna slup dessutom är mindre djupgående.
Detta förhållande med ångkanonslupen skall hafva ett högst menligt inflytande på skottsäkerheten, emedan projektilen från detta högre läge beskrifver en större båge och det till den grad att den i andra eller tredje ricochetten understundom öfvergår Linieskeppet.
Platen tillstyrkt ett obetingadt bifall till Utsk:s Betänk., borde visserligen äfven jag inskränka eller rättare sagt undertrycka alla anmärknin - Den 8 Juni f. m. 189 gar mot detsamma, men jag kan icke rätt förlika mig med detta Gr.
Plåtens antagande af Utsk:s förslag.
Jag finner det icke alldeles öfverensstämmande med Gr.
Plåtens åsigt att de nuv:de gamla Linieskeppen borde nedhuggas, hvilket, efter mitt begrepp om saken, hade varit det enda rätta förfarande med dem.
Man torde vilja anmärka att alla yttranden i denna väg äro obefogade af andra än män af facket; men förhållandet i afseende på försvarets anordnande delar sig uti detaljförhållanden inom sjelfva vapnet oell den Militärfilosofiska delen eller sjelfva tanken på vapnets användbarhet både med afseende på möjligheten att anskaffa det och med hänsigt till den stridskraft det har att motsätta sig.
Utsk. säger sig icke böra ingå i någon detaljerad granskning af den upgjorda planen, men har funnit i flera hänseenden betänkligt att tillstyrka ifrågav:de system.
Det är detta Utsk:s sätt att behandla frågan, som jag tager mig friheten anmärka.
Vare långt ifrån mig att på minsta vis vilja underkänna det besvärliga kall som Utsk:s ledamöter haft att upfylla.
Det Ur således ingalunda såsom en klandrare af deras åtgärder jag upträder, men It.
St:r hafva äfven en pligt att vid granskningen af deras Betänk, iakttaga, den nemi. att uttala sina åsigter i de fall der de kunna vara i strid med Utsk:s majoritet
Jag säger att det hade varit önskligt om Utsk. afgifvit ett fullständigt Betänk., hvari det på giltiga grunder uttalat den mening att svenska försvaret måste absolut omfatta en LinieFlotta i beräkning på vissa eventualiteter, eller också argumenterat till det förhållande att Sverige i anseende till de stridskrafter med hvilka det möjligen torde hafva att mäta sig och med afseende på de kostnader, som erfordrades för försvarets uprätthållande till väsendtlig nytta, hufvudsakligen borde rikta sina ansträngningar åt en SkärgårdsFlotta.
Utsk. förbiser icke att förslaget afser en tid af 15 år, men härvid visar sig äfven en slags lutning frånoUtsk:s sida åt Linieskeppen, derutinnan att nybyggnaden af ett Anglinieskepp kan förekomma, ehuru Utsk. icke för närvule tillstyrkt den erforderliga, högst betydliga kostnaden får åstadkommande af en LinieFlotta.
Jemför man härmed det obetydliga anslag som StatsUtk. funnit sig kunna föreslå R, St:r för SkärgårdsFlottans behof, hade detta i min tanke bordt leda till lösning af den frågan:
Iean och bör Sverige i sin försvarsplan afse en LinieFlotta med allt hvad dertill hörer?
Utgångspunkten för försvarsverkets behandlande inom alla länder beror obestridligen på deras förhållande till andra stater.
Sveriges kringflutna läge, dess hårda luftstreck, dess stora landvidd och glesa befolkning utgöra i sig sjelfva ett verkligt försvar, som för Sverige och Skandinavien är en egenhet.
Östersjön bildar ett värn mot Sveriges öfversvämmande med härar, hvilka öfver sjön måste påföras oss, och enligt mångas mening, genom en LinieFlotta böra hindras derifrån.
Hvad Rysslaud disponerar i afseende på sjöförsvaret torde i andra eller snart sagdt första rummet tagas i betraktande.
Jag täger mig då friheten till allmänt och upmärksamt begrundade erinra om att ryska Flottans Stat var före orientaliska krigets början 66 skepp med 5,000 kanoner, ryska ÖrlogsFlottans och 190 Den 8 Juli f. m.
SkärgårdsFlottans hela personal, militära, civila och varfsarbetare tillsammans var bestämd: för Östersjön .... till 69,348 personer för Svarta Hafvet . » 26,924 » Summa 96,272 personer då deremot hela våra personal upgfir möjligen till 36,000 personer.
Uti ryska flottan fanns 813 SkeppsOfficerare, 316 SkärgårdsOfficerare och 253 SjöartilleriOfficerare eller summa 1,382 Officerare; i Sverige deremot 228.
Penningeanslaget i fredstid till ryska flottans underhåll utgjorde för flera år sedan 15 mill. silfv. rubel, men har sedermera blifvit öka dt några år före kriget med Vestmak terne till 20 mill. silfv. rubel, som svarar mot 38| mill.
Rdr Sv. Bko, årligen, och säkert är att den Ryska Flottans tillvext fortgår med den starkaste fart.
Jag tror mig veta att det icke är mer än tre veckor sedan den 38:de ftngkanonsiupen ankom till Helsingforss; 40 sådana lära ligga i Cronstadt.
Vi hafva oss äfven bekant de stora ansträngningar, som göras för inrättande af ett nytt marinetablissement i Libau på samma gradbredd som Carlskrona, men med det företrädet framför Carlskrona, att der aldrig fryser, hvarjemte belägenheten lärer vara så fördelaktig att bakom en landtunga ligger en insjö af ganska betydlig areal. 7 å 8,000 man lära redan vara sysselsatta med arbetet på detta i så stor skala inrättade marin-etablissement.
Till jemförelse härmed tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på det resultat hvartill efter 15 års ansträngningar vi, till följd af den K. Propos., syfta och hvartill, med de anslag för blifvande statsreglering som Utsk. ansett sig böra tillstyrka, vi anses kunna komma.
I motsats till de enorma stridskrafterna skulle vi då vid 1872 års slut hafva 8 ångskepp (3 af nyaste och största klass, 3 af äldre lista klass oell 2 af äldre 2:dra klass).
Dessa benämningar »af äldre klass» antyda tillräckligt att de redan efter 15 års förlopp hunnit en betydlig ålder, och då vi hafva exempel på att våra skepp, som ännu icke gått i sjön, blifvit så angripne af torröta att betydliga kostnader måst användas för att afhjelpa denna olägenhet, synes mig att allt sträfvande att i detta afs. nå Rysslands styrka är icke allenast nära nog, utan helt och hållet, fruktlöst, samt att medlen kunna och böra fördelaktigare och ändamålsenligare användas.
Man har understundom påstått att blotta instängandet af vår flotta i Carlskrona skulle sysselsätta en betydlig del af ryska flottan; och således vara ett medel att hindra denna att använda hela sin styrka på ett anfall mot våra kuster.
I detta fall torde vi dock böra påminna oss hurudant förhållandet var under de sednaste krigshändelserna i Östersjön 1854—55.
Jag känner icke nu precist antalet af de allierades krigsfartyg som voro samlade i Östersjön, men jag vill antaga att de utgjorde med små och stora 100; kanske det var något mindre, men det betyder ingenting.
Uti Cronstadt och på redden af Helsingforss innanför Sveaborg lågo vid samma tillfälle 36 linieskepp instängda af blott en del af de allierades flotta d. v. s. att denna betydliga ryska flotta uträttade icke något annat än att ockupera en obetydlig del af de allierades, men hindrade icke D en 8 Juli f. m. 191 den återstående delen att bombardera de finska städerna, att afskära tillförseln, hindra handeln och tillfoga landet all den skada som öfverlägsenheten kan åstadkomma.
Om vi nu som sagdt är antaga att de allierades flotta utgjorde 100 skepp och den ryska 36 (jag nämner blott 36, men dertill kommer 15 fregatter och andra mindre fartyg, som äfven, efter hvad kändt är, lågo instängde i Kronstadt), så motsvarade således den ryska flottan, som låg instängd vid Kronstadt, af de allierades; och om vi nu antaga att Ryssland har 50 skepp, hvilken styrka troligen efter de 15 år, då Sverige skulle ega 8, vore upbringad till 60, då hemställer jag hvad som skulle kunna uträttas mot dessa 60 skepp af en svensk flotta som endast utgjorde -J- deraf?
Månne icke vapnet med afseende å Sveriges utvägar är för dyrt; månne icke medlen att uprätthålla det till någon mot ett högre mål svarande nytta ögonskenligen i alla tider måste blifva otillräckliga; och kan det på fullt allvar påstås att en linieflotta hos oss skul|e böra underhållas och nybyggas blott i ändamål att låta instänga sig i Carlskrona?
Det torde icke heller böra förbises att en betydlig truppstyrka fordras för att hindra en mäktig flotta att landstiga och att ifrån landsidan upbränna Carlskrona med flotta och alla dess tillhörigheter.
Jag är fullt öfvertygad att, om Kronstadt hade haft samma belägenhet som Carlskrona, skulle säkert icke ett enda fartyg af alla dem, som lågo på dess redd, nu mera finnas till.
Kriget i Östersjön 1854—55 hade således efter mitt förmenande bordt vara mera lärorikt och föranledt till andra slutsatser än de hvartill man synes hafva kommit.
Man borde derifrån hafva inhemtat en på fakta grundad öfvertygelse, att i afseende på sjöförsvaret, skärgårdsvapnet är det enda hvarpå Sverige bör använda sin omtanka och offra sina krafter.
Det är helt naturligt att jag icke kan göra anspråk på den noggrannare detaljkunskap som fordras för att tala om eller beräkna skärgårdens beskaffenhet och derefter upställa ett förslag, men jag har derföre sökt att skaffa mig uplysningar och underrättelser från personer, som häri hafva insigt och kännedom.
Jag har varit i tillfälle att taga notis om en af Öfverste Hagelstam upgjord krigskarta öfver Svenska skärgården som företer det märkvärdiga förhållande att när 2:ne sund utanför Öregrund och söder om Gräsön som äro 3 famnar djupa, samt 2:ne smala sund mellan Singön och Grisslehamn 2 famnar djupa, blifva försänkta, så får man en förmur af 8 svenska mil, midtför Aland, hvarifrån sedan finnes blott ett inlopp att försvara, emellan Weserön och Långgrundet.
Af denna karta inhemtas att lika vigtigt är att det forntida sundet, som nu är igenfyllt emellan Rådmansön och Norrtelge, blifver uppränsadt för kanonslupar, hvilket, efter Väg- och VattenbyggnadsCorpsens förslag, skulle kosta 60,000 Rdr.
För att hindra landstigning vid Erstavik, är högst angeläget att sundet rätt utanför i yttre skärgården, emellan Boskapsön och Gelingeön blifver försänkt, samt för att försvåra landstigning vid Witså qvarn nära Arsta i Södertörn, bör Jernholms sund vid nordostudden af Utö äfven försänkas, derigenom erhåller man midtför Stockholm en annan förmur äfven af 8 svenska mil nemi. från sydvestra udden af Nåtarö till nordost - 192 Den 8 Juli t. m. udden af Möijaön, hvarpå icke finnes mera än det mycket smala och lätt försvarade inloppet vid Sandhamn.
Efter dessa upgifter skulle ingen linieflotta på en längd af 16 mil kunna operera mot svenska kusten.
Sedermera blefve det visserligen en öppen rymd från Landsort och något söder derom, tills man kommer in i Nyköpings skärgård.
Härifrån och ända till något söder om Ölands norra udde företer skärgården samma förhållande, endast man utanför Söderköping vid Kopparholmen anlägger några befästningar till skyddande af inloppet till Götha kanal och inloppet till Blåviken.
Sålunda synes häraf att hela den vidsträckta kusten af 40 mil från Öregrund till söder om Ölands norra udde kan blifva alldeles otillgänglig för en fiendtlig örlogsflotta, huru stark den än må vara, genom anläggandet af några smärre förskansningar, ett och annat Martellertorn äfvensom en väl ordnad, utaf rodd- och ångslupnr samt jollar bestående skärgårdsflotta.
Jag hemställer då huruvida det icke vöre bättre att nedlägga alla skatteansträngningar på skärgårdsoch landtförsvaret, hvarigenom naturligtvis äfven skulle åstadkommas mera än om man splittrar krafterna på flera håll, och isynnerhet kastar sig på ett dyrt vapen, som, på grund af de upgifter jag lemnat, omöjligen kan upbringas till en sådan höjd att det för Sverige kan komma att förete något väsendtligt försvar.
Med förlusten af Finland förlorade vi den förmur, som dittills fredat det egentliga Sverige från fiendens inbrott; hufvudstaden har blifvit en gränsort och vår politiska tillvaro genom det 1810 upkomna olyckliga gränsförhållande visar sig i högsta måtto bekymmersamt.
Insöfde under familjefördragets dynastiska politik har man under dessa sednare fyratio åren föga bekymrat sig om de förvecklingar, som kunde komma att upstå till vår östra granne, genom gammal vana och slentrian har man bortkastat den ena Riksdagen efter den andra de smärre och mindre betydliga summor man kunnat åstadkomma, utan att de blifvit på något planmessigt sätt använde.
Vårt kabinett öfverraskades af den krigslåga, som 1853 upblossade i Orienten och från blotta aningen om hvad som då skulle komma, hemtades anledning hos oss till den ryktbara neutralitetsförklaringen, och om den icke verkade till något annat, måste man dock medgifva att den hjelpte till att dölja den verkliga oförmåga hvari vi då befunno oss att efter 40 års fredstillstånd kunna deltaga i de i Östersjön pågående förvecklingarne.
Från den långvariga vanan af ett mera än fredligt förhållande till Ryssland, kom till mångas förvåning
Novembertraktatens hastiga politiska frontförändring, möjligen i afseende på tillförlitliga beräkningar för ögonblicket förfelad.
Vår vinst af det orientaliska kriget blef i ekonomiskt hänseende tillfälligtvis gauska stor, men de ryska stridskrafternas förflyttande från Svarta' hafvet till Östersjön var oss ett streck i räkningen, emedan ökade anfallskrafter mot oss äfven påkalla motsvarande försvars utvägar, och detta torde ännu ytterligare bevisa omöjligheten för oss att fortgå på den bana vi beträdt.