Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del godkänner jag betänk, både i afseende å motiv och resultat samt bestrider altså FIr Lagerhjelms förslag; men R. o. Ad. torde påminna sig, att Ståndet så godt som gifvit på hand, att berörde förslag vid detta tillfälle skulle få göra sig gällande till pröfning, och då synes mig mindre loyalt att nu afskära en sådan genom vägran af återremiss.
Emedlertid, om pluraliteten af
Stån^ det på det sätt pröfvar Hr Lagerhjelms anmärkn., att dea icke anses förtjena afseende till återremiss, så torde det bä-
Det beslut, som It. o. Ad. i>y— 20Ö
Den ia Mars e. m. ligen fattat i afseende 3 regleringen af Riksg:scont:s ställning, innebär visserligen bevis pä, att man önskar Cont:s affärer på reda fotter samt att återställa dess credit.
Men om man kastar ögat på de utbetalningar, som förestå Cont. redan under innevar. år, samt besinnar, att inkomsterna icke inflyta förrän fram på året i836; om man derjemte erinrar sig möjligheteft af en requisition af lilla creditivet och spannmålscreditivet, samt dertill skulle inträffa, att brist yppade sig å beräkningarna af öfverskotten för 1833 och l834» sä visar det sig klart, att upplåningar måste vidtagas.
Då sålunda Cont. ofta eller ständigt kan vara i behof att anlita allmänhetens penningetillgång, kan det lätteligen tänkas, att lån icke alltid stå att erhålla emot de bestämda vil— koren.
Jag har derföre i egenskap af fullmägtig i Riksgrscont. ansett det vara min pligt att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på möjligheten af sådana händelser samt å de obehagliga följderna deraf, att Cont. icke på dagen kunde uppfylla sina förbindelser; hvadan jag härmed får vördsamligen föreslå, att förevar, betänk, må återremitteras med begäran, att StatsUtsk. måtte utse och föreslå disponibla tillgångar för Riksgrsconlts utgifter, intill dess lån binner upptagas och de contraherade medlen influtit.
Cederström förebrådde R. o. Ad., som skulle Ståndet vara på vägen att bryta något till Hr Lagerhjelm gifvet löfte.
För min del får jag förklara, att om Hr Rosenblad ”gifvit på hand” i berörde afseende, så har åtminstone jag icke gjort det; och med Frih.
Cederströms kännedom om grundlagen hade jag icke trott, att det bort undfalla honom, att, i händelse löfte om återremiss vore gifvet, hade beslut derom redan blifvit faltadt, hvilket likväl ej är fallet.
Man uppmanade nemi. blott Hr Lagerhjelm att vid detta tillfälle söka göra sin mening gällande; men att man på förhand skulle kunna gifva löfte om beslut i ett ärende, som då ännu icke vore föredraget, kan jag ej föreställa mig.
Jag anhåller att få fästa mig något vid Frih. Rålambs yttrande.
Han har visat, uti hvilken ställ-» ning Riksg:scont, kan komma, örn R.
St. icke ordna affärerna, och han har ganska riktigt framställt, att erforderliga medel icke i år kunna hemtas från inkomsterna, hvilka först påföljande år inflyta.
Det är altså klart, att lån måste upptagas.
Men jag hemställer, om det af Hr Frih. afsedda mål närmas derigenom, att man återremitterar förevar, betänk, och såmedelst förespeglar nationen, att andra åtgärder behöfvas för att bättra det beslut, vi redan fattat.
Efter min tanka kan Utsk. icke uppgifva något annat förslag, än att taga penningarna ur Banken, om man icke anser det förra beslutet leda till något resultat.
Det blir då deras sak, som bragt ställningen derhän, att Riksgtscont, ej kan Den la Mars e. m. uppfylla sin bestämmelse, att redogöra för sitt handlingssätt.
Att R. o. Ad. nu skulle yttra en misstro till det förra beslutet kan jag ejYnedgifva; och oaktadt jag delar Frih.
Rålambs farhåga, önskar jag likväl bifall till detta betänk, saint att det förra beslutet i ämnet må bringas till verkställighet.
Hr von Troil, Emil: Anledningen, hvarföre Hr Stråles motion blifvit särskildt behandlad inom Utsk., är den, att motionen icke inkom, förrän betänk, om Riksgfscontts ställning redan livi lade på Utskrs bord.
Ad. fattade beslut öfver det förra betåpk., var dermed likväl äfven denna fråga afgjord.
Jag erkänner, att jag med förundran hört ordföranden för fuilmägtige i Riksg:scont. tala om behof af medel för att fylla uppkommande brister, innan lånet hinner upptagas.
Mig veterligen är intet lån beslutadt, Utan man har lemnat åt fuilmägtige att upptaga lån på lång eller kort tid efter omständigheterna, blott med det vilkor, att längsta betalningstiden icke må öfverstiga i5 år.
Fuilmägtige äro således oförhindrade att upptaga lån på 3 månader, eller hvilken annan lid som helst. R.
St. hafva altså gjort hvad på dem ankommer, och fuilmägtige böra nu kunna reda sig sjelfva.
Åtminstone kan jag icke finna, att det vore bättre att uppgöra bestämda detailföreskrifter; utan måste det vara fördelaktigare att fritt få rätta sig efter omständigheterna i hvarje särskildt fall, än att nödgas följa på förhand uppgjorda reglementen.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de gjorda anmärkningarna hindra antagandet afStatsUtskrs utlåt.
N:o 4*9 och detsamma således böra återremitteras.
Nio 4*9 blef derefter af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda memor.
A:o 4ao) ’ anledn. af fullmägtiges i Riksgtscont. hemställan om en årlig nådegåfva till förre t. f.
Öfvercominissarien Åhman.
Jag anser de af Utsk. anförda skäl icke vara fullt gällande för det resultat, hvari Utsk. slädnät.
Jag tror det icke vara rätt, att staten träder emellan med uppoifringar för att lindra följderna af hvad någon person genom uppenbar försummelse eller brottslighet sig sjelf ådragit.
Jag tillstyrker altså afslag å Utsk:s förevar, betänk.
I anledn. af Hr Dalmans anmärkn. får jag upplysa, att Utsk:s tillstyrkande liärledt sig ao0 Den 12 Mars c. m. från hemställan i ämnet af R.
St:s fullmägtige i Riksgrscont.
Det förhållande, hvarom Utsk. upplystes, är, att den ifrågavar. personen ägt lön på Riksg:scont:s indragningsstat af 800 r:dr b:co årligen och afseende hela lifstiden.
Sedan samma person, f. d. Öfvercommissarien Åhman, undergått concurs, hvari han dömdes såsom försumlig gäldenär, uppstod fråga, huruvida han borde fortfarande få åtnjuta sin innehafvande expectancelön.
Härvid bade de lagkunnige bland fullmägtige verkligen ansett, det Åhman icke lagligen kunnat dömas lönen förlustig, fastän pluraliteten af fullmägtige likväl i administrativ väg ansåg honom derifrån böra entledigas.
Vidare förekommer, att om Åhman sökt afsked, hade han varit berättigad till pension af 600 r:dr btco årligen, motsvarande ^ af lönen, och hvilken pension på intet vilkor kunnat fråntagas honom.
Under sådana omständigheter hade fullmägtige, såsom en billig medelväg, föreslagit för Åhman en årlig nådegåfva af 3oo r:dr, eller ett lika belopp, som domstolen tillerkänt honom under concurstiden.
Jag känner icke vidare personen; men jag har ansett mig böra lemna de upplysningar, hvarmed Riksgtscontts fullmägtige förordat saken.
I anledn. af den siste talarens upplysningar torde R. o. Ad. finna, det här lärer vara fråga om val emellan nåd och laglig rätt.
Jag tyckte mig åtminstone så uppfatta upplysningarna, som hade lagfarna förklarat
Åhman icke kunna fråndömas dess innehafde expectancelön.
Jag önskar honom åtnjutande af all möjlig rättvisa; men med den kännedom, jag tror mig äga om de personliga förhållandena i afseende på Åhman, kan jag icke tillstädja, att honom tillerkännes någon nationalbelöning.
Jag måste altså afstyrka, att honom i form af nådegåfva eller nationalbelöning tilldelas en enda skilling.
Kan han i domstolsväg vinna något, så bör det alltid stå honom öppet.
Förhållandet är verkligen, att de lagfarna bland fullmägtige förklarade sig anse, det Åhman icke lagligen kunde dömas från sin lön.
Men då hans innehafda tjenst i Assistancecont. var sådan, att det berott på fullmägtige att derifrån entlediga, ansågo de sig, såsom administratörer, höra fråntaga honom expectancen.
StatsUtskts raemor.
N:o 420 återremitterades.
Föredrogs ånyo Stats- och BeviIln.Utsk:ns d. 5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 56 i anledn. af åtskilliga motioner om vissa handelsförmåner för
Rikets norra provinser och om exportpremier för vissa varor m. m.
Hr von Törne, Mich.:
Det är bland hufvudgrunderna för statsceconomien, att ett lands producter icke beläggas - Den ta Mars e. m. gas med sä liög utförsel tull, att näringarna icke Lunna bära sig.
Då den allmänna tullfrågan förevar, uppstod fråga om undantag för de norra provinserna, hvilka verkligen äro så utblottade, att de behöfva allt möjligt understöd af det allmänna.
Att belägga trävaror med en tull af öfver 3o proc., helst när denna skall tillämpas för en bland de vigtigaste producter i provinser, hvilkas ställning nära gränsar till nöd, måste alltid vara ett statsceconomiskt misstag, på samina gång som det är en bestämd hårdhet och obillighet.
Jag yrkar på dessa grunder återremiss af betänk.
Jag förenar mig uti den framställda anhållan om återremiss af delta betänk, och får, såsom ytterligare skäl dertill, anföra, att jag anser tullfri utförsel böla, på sätt motionären föreslagit, medgifvas de ifrågavar. provinserna för deras producter och alster.
Då frågan om utförseltullen för trävaror förevar, föreslog jagen allmän nedsättning deruti.
Hvad de norra provinserna särskildt beträffar, är en sådan lindring af ännu större behof påkallad.
Den minskning i tullintraderna, som häraf kunde uppkomma, skulle säkerligen rikligt ersättas derigenom, att R.
St. vid kommande riksdagar icke behöfde bevilja ytterligare afskrifningar för de åt dessa landskap af staten lemnade understöd.
Jag anser jemväl, att 3:dje punkten af motionen bör bifallas.
Det torde vara af stor vigt i statsceconomiskt hänseende, att nämnde provinser sättas i tillfälle begagna sina ymniga tillgångar å vissa rudimaterier. dag är också fullkomligt öfvertygad, att hvarje vidtagen ändamålsenlig åtgärd i sådan riktning skall inom en icke aflägsen framtid medföra rika frukter.
Likaledes anser jag 4;de punkten af motionen böra gillas.
Det vore högst önskligt, att alla nuvar. dylika prohibitiva och restrictiva författningar upphörde inom hela Riket; men dä stridiga enskilda interessen och privilegier icke medgifva sådant, synes det önskvärdt, alt åtminstone de norra provinserna mätte få åtnjuta en fullkomlig frihet i idkandet af sina näringar.
Af dessa grunder, och på det R.
St. må komma i tillfälle tillerkänna ifrågavar. delar af Riket de förmåner, motionen åsyftar, tillstyrker jag återremiss af betänk.
Jag är förekommen af de sista taiarne och vill endas* tillägga, att ett ytterligare skäl för åtnjutande af tullfri utförsel af norra provinsernas producter är det, att kostnaden för transporten till lastageplatserna och vidare, Sundska tullen (kc. är vida betydligare än från Rikets vestra landskap.
Det är af vigt att sporra invånarne till undanrödjande af de hinder, som Iocala förhållanden och gamla vanor lägga i vägen för industriens utveckling i dessa provinser.
Uti andra länder anse lagstiftarne sig böra, långt ifrån att genom dryga lullafgif20 H. 27 310 Den 12 Mart c. m. ter försvara afsättning af ortens production, uppmuntra en sådan genom premier; och då motionären icke sträckt sitt yrkande längre än till upphäfvande af de band, som tvinga industrien, synes han dertill hafva haft allt skäl.
Jag förenar mig altså om återremiss.
Äfven jag instämmer i begä'ran om återremiss med afseende å de delar, Hr Stuart omnämnt, undantagande trävaror; men jag anser det betänkligt, att nedsättning i tullafgifterna för denna vara, hvad nemi. plankor och bjelkar beträffar, nu äger rum.
Jag tror mig nemi. känna, att de höga införseltaxorna å denna vara i England innan kort komma att undergå nedsättning.
Medgåfves nedsättning i utförseltullen hos oss, så skulle det leda dertill, att stora hyggen ägde rum, utan vinst eller nytta för landet i det hela.
Jag skulle derföre önska, att om frihet i öfriga afseenden meddelades, undantag likväl måtte göras för artikeln trävaror.
Jag bekänner, att jag tagit alltför liten del i tulltaxans uppgörande för att bedöma, huruvida de uppgifter äro riktiga, hvilka derur göras.
Men är det sannt, att exporten af vissa trävaror är belagd med 3o proc., så beklagar iag, att en så hög tull blifvit denna vara ålagd, aliraraest i afseende å Norrland.
Jag hoppas dock på skälig, jemnkning härutinnan, enär Konungen bibehåller sin rätt att nedsätta.
Men det är af vigt, då det står Ständerna öppet att sjelfva sträcka jemnkningen partielt till norra provinserna, hvilka jag, lika med Hr Stuart, finner vara deraf mest i behof, att icke försumma tillfälle dertill.
Jag instämmer således i allo med Hr Stuart och finner intet skäl för Gr.
Fröjichs motsatta anförande, likasom jag icke kan inse, hvarföre man skall afvakta häfvandet af det hinder, Hr Gr. uppgifvit, för att uppmuntra användandet af våra stora skogar.
Tag åtminstone bort 20 af de 3o proctn, så skall en ökad vinst deraf säkerligen uppstå, hvilken ännu mer skall stiga, om Englands tullagar undergå en erforderlig reform.
Lika med Hr Stuart finner jag det vara angeläget att icke längre lemna befordrandet af de norra provinsernas framsteg ur sigte.
Tvenne Vigtiga tillfällen dertill har man redan låtit gå förlorade: det ena, då Öfverflödet af capitaler på den Engelska marknaden öfver allt sökte emploi och lätt hade kunnat ledas till Lappmarkens grufvor; det andra, då fattigförsörjningscommitteerna sökte colonisationer för sysselsättandet af dem, som, af brist på arbetsförtjenst, voro föremål för de allm. barmhertighetsanstalterna.
Jag hoppas, att man icke må låta ett tredje tillfälle gå sig ur händerna.
Jag yrkar altså återremiss.
Frölich och Hr Rosenblad förmodar jag, att Engelska Parlamentet och Regeringen Den 12 Mars e. m. 211 snart siola låta ändra detta lands skadliga och onaturliga tullagar; men jag tror icke, att det är skal att, i afvaktan derpå, uppskjuta åtgärder, ledande till Svenska industriens förkofran, och jag linner destornindre auledn. till ett sådant uppskof uti ifrågavar. hänseende, sorn England icke är den enda afsättningsorten för våra trävaror, helst en stor del deraf jemväl, särdeles under de sednare åren, blifvit afsänd till Frankrike.
Oberäknadt de norra provinsernas nu var. vanlottade tillstånd, finner jag ett skäl för den yrkade nedsättningen äfven i deras aflägsenhet från de orter, hvarifrån llikets exportartiklar vanligen utgå.
Såvida dessa provinser skola kunna täfla med de öfriga i så många hänseenden framför dem gynnade delarna af Riket, anser jag särskilda författningar för dem höra gälla, ehuru jag i allmänhet icke är vän af några undantagslagar.
Jag skulle också tro, att sågverksägare i Rikets öfriga provinser icke kunna få något giltigt skäl att klaga öfver beviljandet af den nu föreslagna tull-lindringen för denna Norrlands förnämsta och nästan enda exportartikel.
Hr von Törne!
Jag är förekommen af de sisla värda talarne och vill blott tillägga, att de norra provinsernas egentliga exportartikel just är trävaror.
Skulle frågan om lindring i utförseltullen derå förfalla, så vore ändamålet till stor del förfeladt, ty det är just nämnde fråga, som är hufvudsak.
En nedsättning påkallas af det högsta behof.
Jag har med tillfredsställelse varseblifvit välmeningen hos några ledamöter här för de provinser, jag närmast tillhör, och jag önskade, att den måtte göra sig gällande, då någon verklig fördel för nämnde provinser är i (råga.
Jag har inom Utskrn tillhört majoriteten i förevar, fråga.
Jag har nemi. ansett ett bifall till motionen komma att förorsaka oreda för samhället, utan fördel för de enskilda.
Det är möjligt, att jag misstager mig; men jag grundar mitt omdöme på den kännedom om orten, jag sökt förskaffa mig.
Hvad trävaror"beträffar, så, om, hvad jag icke tror, en utförseltull af 3o proc., såsom en värd ledamot nyss uppgifvit, är ålagd denna vara, är detta så högt och nedsättning borde då äga rum för alla provinser, som exportera denna vara.
Jag tror, att det icke är klokt alt företrädesvis forcera skogshuggningarna der, hvarest återväxten går mest långsamt.
Man kan icke ens beräkna, när en skog af storverksträn kan hinna återväxa i dessa hårda klimat.
En mansålder är åtminstone icke dertill tillräcklig.
Skogarna i dessa provinser äro redan betydligt medtagna i sednare tider.
I händelse af sjökrig anlitas de betydligt, och jag tror, att man icke bör befordra alltför stora hyggen, såvida de skola tåla vid de starkare påkänningar, som kunna komma i fråga.
Jag anser tullen 312 Den 12 Mais c. m. i hos oss verka föga på denna export; den beror på den större eller mindre efterfrågan, oell derpå återverkar hufvudsakligen den Engelska tulln.
Dessutom skulle den föreslagna lindringen icke synnerligen inverka på de behöfvande folkclasserna, utan egentligen komma några stora sågverksägare till godo.
Jag medgifver, att ett annat förhållande äger rum med tjärutillverkningen; ty den är verkligen en folknäring.
Men lullafgiften, om jag minnes rätt, är för denna vara blott 3 sk. pr tunna, hvilket synes vara ganska obetydligt.
Dessa båda artiklar utgöra egentligen landets exportvara.
Ortens öfriga produetion af ladugårdsskötsel oell fiske säljes med mera fördel inom Riket.
Hvad beträffar sådana alster, hvilka raan hoppas framdeles kunna blifva af vigt för orten, sora t. ex. pottaska, så äro de antingen redan fria till utförsel, eller ock kan en sådan frihet, gällande för hela Riket, utan svårighet af Regeringen beviljas.
Men om man antager särskilda tullagar för särskilda provinser, skola stora olägenheter otvifvelaktigt deraf uppstå.
De öfriga föremålen för motionen synas mig hafva lika litet skäl för sig, som det jag nu genomgått.
Hvad nemi. angår skattefrihet för inflyttande utländningar m. m., så finner jag den frågan, så vidt den har afseende på en eller annan person, alltför obetydlig.
Är åter fråga om befordrandet af stora coloniers inflyttning, så lida provinserna verkligen icke någon brist på invånare.
Folkmängden är i betydlig tillökning, så att man snarare har att befara öfverpopulalion, än folkbrist.
I Westerbotten steg folkmängden under sednaste decennium 20 proc., hvilket är det högsta någon af våra provinser kan förete.
Att någonting synnerligt skulle uträttas genom utländska capitalers indragning i provinserna, betviflar jag; ty hvad trävaruhandeln beträffar, är denna redan uppdrifven så långt produetionen medgifver.
Hvad angår sädesproduetionen, kan denna icke der drifvas i stort.
Hade Westerbotten skolat odlas för dagspenning, så skulle säkerligen kostnaden vida öfverstigit den odlade jordens välde.
De ökade skördarna äro framkallade genom den inneboende driften till odlingar, som dessa provinsers inbyggare pä bekostnad af otroliga mödor och besvär följa.
Det beräknade vinstbegäret synes i bredd dermed föga förmå.
Likasom passionen gör, alt man trotsar alla hinder för alt tillfredsställa den, likaså har det varit, att jag så må uttrycka mig, en passion att odla hos detta folk, som förmått göra dessa oländiga marker produetiva.
Jag har trott mig böra lemna dessa upplysningar, men vill ej bestrida å tef remissen.
Jag är icke blott förekommen af den siste talaren uti den del af frågan, som jag egentligen upptagit, utan han har så fullständigt utredt ämnet äfven i öfriga delar, att jag ej behöfde yttra mig, om jag icke ansåg
Den 12 Mars e. m. 213 mig böra svara på ett uttryck, som synbarligen var riktadt åt mig personligen.
För det första får jag förklara, att jag icke kan tro, det utförseltuljen å trävaror blifvit förhöjd ända till 3o proc.
För öfrigt får jag upplysa, det jag icke yrkade, alt man borde vänta på Engelska tullens nedsättning, utan min mening var, att sådana förändringar komme att äga rum i Engelska tulltaxan, att, genom möjligheten att, utan den mest orimliga lull, införa vissa dimensioner af trävaror, byggerierna inom landet skulle uppmuntras; men jag fruktade, att om en tullfrihet för de Norrländska provinserna nu medgåfves, sådant kunde leda till hyggen af dyrbara piecer, hvilka, innan ändring uti Engelska tullagarna ägt rum, i anseende till dessas nuvarande orimlighet icke der kunna införas eller säljas.
Det är kanske icke bekant, att importtullen för vissa dimensioner stiger till hela 3 ä 4oo proc. öfver varans värde hos oss.
Hr Stuart har talat om öfriga sågverksägares klagan.
Såsom landsman med mig hade han bort veta, att jag äfven har sågverk; och jag får upplysa honom om, att hans förutsättning om någon klagan från mig, i händelse man skulle vilja medgifva den föreslagna nedsättningen för Norrland, är ett fullkomligt misstag.
Likaså har han misstagit sig deri, att läget af de norra provinsernas skogar är mindre fördelaktigt för exporten än t. ex. Wermland; ty de förra ligga vid hafvet, och exportörerna äga egna fartyg.
Ilvad skogstillgången beträffar, har jag derom icke någon särskild kunskap, utan åberopar i det fallet Hr v. Troils anförande.
Mig synes det alltid oklokt att uppmuntra till skogsödning, utan att emotse en betydlig vinst.
Jag anser derjemte naturligt, att
England skall göra sig den fråga, då det ser en stor tillförsel af Svenska trävaror, huru det kan vara behöfligt, alt England nedsätter tullen, då det ser, att, med bibehållande af den höga tullen, tillräcklig vara likväl erbjuder sig.
Någon annan verkande orsak till en tullnedsättning i England kan icke uppstå än den, att Engelska folket fordrar att erhålla varan för bättre pris.
Nå väl! om man genom en i det hela obetydlig nedsättning i tullen hos oss verkar en större concurrens af varan på den Engelska marknaden, så skall man ju dermed motverka den vigtiga nedsättningen i England.
Sådant borde man känna, innan man tillstyrker åtgärder, hvilkas följder kunna blifva ganska skadliga.
Då jag för öfrigt icke finner något hinder för K.
M. att vidtaga de åtgärder, motionen i andra omständigheter åsyftar, så, och med frångående af mitt förra yttrande i denna del, finner jag numera intet skäl till återremiss äga rum.
Jag biträdde icke inom Utsk:n den mening, som finnes uttalad i första punkten af betänk.
Jag är visserligen icke för exceptionslagar; men då de norra provinserna, snart sagdt, kunna anses ställda uti Den ij Mars c. ra. ett exceptionelt förhållande till de öfriga provinserna af Riket, hade jag trott, att det vore billigt att medgifva dem den begärda fördelen.
Jag har trott mig böra yttra denna min tanka och sålunda redogöra för den åsigt, jag inom Utsk:n yttrat.
Hvad exporttullen å trävaror beträffar, så, och oaktadt jag verkligen icke är i tillfälle att nu precist bunna upplysa förhållandet, tviflar jag likväl, att den är så hög som 3o proc.
Dessutom får jag upplysa, det, enligt en upprättad förteckning å exportafgifterna för de norra provinserna, tullen å exporten uppgick lill 12 eller 1400 r:dr, hvilket tycktes ådagalägga, att tullen verkligen icke varit så särdeles känbar, och att den åsyftade fördelen i sjelfva verket blef obetydlig för provinsen, om den bifölles, och för statsinkomsten af ingen Betydenhet.
Jag bekänner, att jag fann mig något förundrad öfver Hr v. Troils teckning af den Norrländska industrien.
Den strider nemi. väsendtligt emot hvad jag derom hittills både läst och hört samt funnit af länens styrelser vitsordadt, äfvensom emot hvad sakkunniga män, uppsända för att undersöka ställningen, i frågan yttrat.
Jag rår således ej för, att jag betviflar Hr v. Troils uppgifter i vissa fall.
Jag tror tvärtom, att en nog allmän och rättvis klagan finnes öfver brist på afsättning och tillfälle till industriutveckling i de ifrågnvar. provinserna, och jag anser motionen åsyfta att fylla denna brist.
För min del fäster jag mindre vigt vid frågan om lindring i exporttullen för trävaror, men desto mer vid bifall till 3:dje och 4;de punkterna af motionen, och jag tror, att tillfället för beredandet af det goda, som med dessa förslag afses, icke bör förbigås.
Beträffande Gr. v. Fersens slutsats, att trävaruexporten från de norra provinserna vore obetydlig, då tn11— afgiften uppgått till endast 12 å i4oo r:dr om året, får jag fästa uppmärksamheten derå, att större delen af denna vara tager vägen om Stockholm och exporteras derifrån, enär det är bekant, att nämnde provinser hafva en högst obetydlig direct utländsk handel.
Jag finner intet skäl tili bestridande af återremissen.
Vid Hr v.
Troils sakrika yttrande ber jag att få göra två anmärknlr: 1:0 att då jag nämnde 3o proc. såsom exporttull för trävaror, var det icke på grund af egen kännedom, utan derföre att jag hört det af den förste talaren i ämnet.