Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pen B Martil. 227 18) Hvarje PostCharta öfver medföljande bref bör innefatta 4 afdelningar: j) för Fribref j a) för Charterade bref; 5) för, med brist Charterade bref och 4) för oeharterade bref och antecknas vid hvarje bref särskilt om det årreeommenderat 19) Landtbo får besörja att 1 städerna hafva Comrnissionairer som på Chartorne efterse när Posten ankommit om bref derå finnas tecknade att för deras räkning med PortoCharta lösas, då sådane till Postmästaren böra aflemnas och de på utanskrifterne befintlige orden Utan PortoCharta eller Löses _ utstrykes med bläck hvarefter brefven genom Post-Contoirets försorg vidare böra fortsändas.
Postmästare må få åtaga sig expedierandet i allt hvad denna punkt innehåller, Allmoge bör med i granskapet boende Ståndspersoner så uppgöra att sådane bref till dem ge-, nom desse sednares Comrnissionairer äfven blifa Va utlöste, 20)
FÖr recommenderade bref bör r j p läg^ gas högre PortoCharta än för andra och böra qvittencer å desamma lika sorn förr skedt af vederbörande lemnäs vid emot- och uttagandet.
Detta bör äfven gälla för bref, hvarå speciel recommendation begäres. st) Postmästare bör af Staten åtnjuta bestämd tillräcklig lön i ett för allt till underhåll af betjening, rum, ved, ljus och skrifmaterialier 2^8 Den 3 Mars. och bör ensamt blifva ansvarig för all oordning sorn inom dess Contoir yppar sig. 22)
Postmästare bör ej få vägra att emottaga bref en timma före Posten verkligen ofreaer.
Kan han öfverbevisas att hafva i detta fall förgått sig, bör linn plikta med ett halft års lön, tillfallande PortoChartemedlen och ersätte dessutom skada som derigenom vållats den enskifte.
Dock må ingen fordra att få inlemna bref sednare ån klockan 8 om aftonen och bitti— dare uttaga dem ån klockan 8 morgonen.
PostContoiren böra vara öppna alla hvardagar.
25) Sednast tvenne timmar efter Posts ankomst böra brefven utlemna* till den sig der-» till anmäler vid samma ansvar för underlåtande deraf som föregående punkt stadgar. a4) Postmästare böra hålla till salu Tableauer öfver PortoChartevaleur som fordras ståderne emellan efter Jod beräknat och å hvilka dagame samt timmarneför Posternes afgång och ungefåra ankomst åro utsatte; jemte en ta. riff som utvisar förmedlingen af Porto för bref, som gå öfver visst lodtal.
Priset å en dylik Tableau borde fastställas och Postmåstarne der. af hafva inkomsten.
25) Postmästare böra förvara alla PortoChartor, som blifva inlemnade såsom lösen i de fall 16:de och i7:de punkterne omtala, och då genom Rånteriernes försorg
Revision hvarje halft år hos Chartse Sigillatse Ombudsmånnerne
Den 5 Martil. 229 sker. bör Sfven sådan förråttas på PostContoiren öfver dessa LösningsChartor, hvilka då böra befinnas i enlighet med hvad de vid samma tillfälle framlagde PostChartor deröfver upplysa.
Yppas brist bör densamma genast af Postmästare fyllas i contant, och dessa medel till Chartae Sigillatae HufmdConloiret i Stockholm genast insändas. 26) Om någon bevisligen upptäcker försnillning vid PostContoir, bör denne erhålla i belöning 5oo R:dr B.*co, hvilka böra hos Post_ mästare af dess enskilta egendom uttagas, hvartill han bör mista tjensten utan att sedan kunna den återfå.
Jag vågar ingalunda tro, att hvad jag nu föreslagit år fullkomligt ledande till ändamålet, men det år icke eller med den öfvertygelsen framlagt, utan fast mer för alt gifva en väckelse åt någon mera skicklig, att en detaille uppgifva en båttre plan till efterföljd, hvarvid för* enades Statens säkrare controll öfver Postintraderne med beqvämlighet lör de corresponderande; och tror jag att Riksens
Ständer borde till odi med utsätta ett lämpligt premium för den som inkommer med ett antagligt förslag i detta ämne.
Vid detta tillfälle anser jag mig icke böra förbigå att nämna huru ofta det händer, att bref sorn expedieras med lösposten ej framkom^ 23o Den 3 Martil, ma, i synnerhet då under couvert till närmaste P.ostContoir löspenningar inom detsamma medfölja tili postporto för brefvet» vidare , befordran.
Sådane bref qvarstanna behändigt på Postgårdarne, penningarne uttagas och brefven uppbrännas, utan att man möjligen kan upptäcka på hvilken Postgård det skedt då brefvet passerat (lere sådana, och inga förteckningar åtfölja från ena station till den andra.
Utom det att bref sorn på detta sätt ej framkomma > ofta kunna vara mycket angeligna, är det cn förförelse till vanart hos Allmogen, sorn slutar sig med vana till större brott och ensamt: detta skäl, såsom, efter min tanka, ganska vigtigt, bör behjerta till vidtagande af sådane åtgärder, hvarigenom medborgare icke så uppenbart frestas, att blifva tjufvar.
Såsom tillägg i den controll jag finner nödig öfver post-medlen, föreslår jag äfven följande, nemligen:.
Postchartor sorn blifvit upprättade öfver till expedierande med sist afiärdade post emottagne bref och blifvit densamma medsände.
Dessa chartor å hvilka äfven lodtalet å brefven bör finnas utsatte skola till dess uthängandet för nästa afgångne post, åt samma håll, sker, vara på föreskrifne sätt tillgänglige för Allmänheten att bese och sedan till HufvudPostContoiret inÄndas för att jemföras om de öfverensstämma
Den 3 Martil. 231 med de, efter hvilka liquid inför detsamma skall göras. 2) Ett lämpeligt vite bör stadgas för Postmästare 0111 olikhet, antingen till antal eller lodtal befinnes å dessa ehartor vid jemförelse af hvad deröfver blifvit utsatt å de som medföljt sjelfva Posten.
Hvad dessa föregående fränne punkter innehåller, anser jag för framtiden åtminstone böra åläggas till iakttagande vid Postverket, om icke någon annan controll för det närvarande linnes mera ledande till ändamålet..
Man behöfver blott genomögna våra Tullstadgar, för att finna nödvändigheten af deras omarbetning; och får jag derföre vördsammast föreslå, att detta arbete måtte blifva åt Bevillningsljtskottet uppdraget.
Med blicken fästad på det inflytande, som Tullstadgar kunna hafva på Nationens moraliska och oeconomiska utveckling; vågar jag lika vördsamt uppgifva några af de principer, hvilka synas mig böra läggas till arund för den blifvande Tulltaxan.
O Allting bör tillåtas till införsel; och följaktligen det förhatliga ordet
Den 3 Martil. 2) Tull-afgiften bör i allmänhet vara lag; på det retelsen till tullförsnillning må blifva desto mindre, tillika med behofvet af tullbevakning.
Att tull- afgiften
,bör vara desto lägre, ju mindre förädling den utländska varan unders gått, förstås af sig sjelf. 5) Sådane varor, som ej kunna bos oss produceras, böra beläggas med desto lägre tull, ju nödvändigare de äro; samt utländska skrifter vara alldeles tullfria. 4) Sådana utländska varor som äfven kunna och böra inom landet producera^, torde böra beläggas med desto högre tull/ju nödvändigare de äro för lifvets physiska behof; så att tullen må för de nödvändigaste utgöra hela skillnaden emellan det utländska och inhemska produetionspriset.
Den bevillning, som den inhemska pro— ductionen nödgas bära, äfvensom den större kraft-ansträngning, som climat och localförhål-' landen kunna hos oss göra till vissa slags productioner nödvändige, måste nemligen läggas på den inkommande utländska varan, så vida samina slags vara skall inom landet kunna produceras. 5)
Ju större värde varor äga, i förhållande till deras massa och utrymme, med desto måttligare tull böra de beläggas, för att ej uppmuntra till försnillning. 6)
Till utförsel bör allting vara fritt, och ingen egentlig tull derföre erläggas, som endast Den 5 Martil. i55 faller producenten till last, och såsom en ytterligare bevillning för pr o duetions-rättigheten, måste försvåra sjelfva productionen.
Såsom principer för detta slags Straffbalk, skulle jag vilja föreslå: 1) Ofverträdelserna böra endast med penningeböter beläggas, och till ett, efter varans värde så lämpadt belopp, att ej straffets missförhållande till brottet må kränka den allmänna rättskänslan, samt göra angifvelse omöjlig, utan med förnekande af all känsla för mensklighet. 2) Öfverträdelsens upptäckande hör ej sökas på bekostnad af den husfred, som är betryggad genom 16 §. af Regerings-Formen; ej heller på bekostnad af den husliga förtrolighet emellan Husbönder och Tjenare, hvarpå Samhällets trefnad oell lugn till en så väsendtlig del hvil ar.
Herr Ehrenstam, Samuel Gujiaf' I sammanhang med ärendet, angående Rikets mått, mål och vigt, deri Kongl. Maj:t nådigst begärt Rikets Höglofl Ständers medverkande öfyerläggningar, utbeder jag mig yord - Den 5 Martu, nadsfullt, att få framställa
Sp arin en: als - inätn in - gen såsom en Afdelning, af vida större vigt och inflytelse för Samhället, än elen rymd sjelfva målkärlet hädanefter kan tillägnas.
Under en längre tid af min Öfverlnspectors tjenstgöring vid här varande Kronans Magaziner, har jag varit intagen af den förmodan, att en nitisk uppmärksamhet å min sida vid tillfällen, då de med lutkommande spannemålslaster, alltid åtföljande prof-tunnor uppvägas och afmätas, skulle betydligen undanrödja de förluster, som Kronan eller Staten årligen får vidkännas af S p a n n e m å 1 s -1 r a n sp o r t e r n e; och en, hvar kan lätteligen hänföras till samma förmodan, då man känner, att de Spannmåls-förande Skeppare, enligt Allmänna Magazins- Directionens tryckta underrättelse eller föreskrift af den 25 Januari 1817 aro förbundne, att ersätta yppade brister, i nion af proftunnornas fjel undra förhållande, sorn uträknas på hela lastens; tunntal.
Likväl' visar sig bäst utaf följderne, det inga särdeles lyckliga resultat å Kronans sida upphämtas af den sammanträffande kraften uti forfattningen och dess noggranna utöfning; ty, om någon enda på omförmälte sätt controllerad
Skeppare åtnöjer sig med den ersättnings-skyldighet, honom uti frackt-liquiden påföres, (och ett sådant begifvande inträffar icke i andra än, mindre betydliga frågor, der klagomåls-kostnaden jemte tidspillan för den sjöfarande, äger öfvervigten) så kan deremot, elter erfarenheten, Den 3 Marlii, 255 merendels tagas för afgjordt, att de uppkomné större bristerne vid Spannemålens lossning, stadna för Magazinsyerkets räkning, då fråga om ålagd ersättning, dragés i återvinningsväg, under vederbörande .Domstolars, afgörande.
Sådant antyder likväl icke något fel å Domaresidan — icke eller någon, rättvisan förnärmande skonsamhet emot Skeppame, emedan de, lika litet sorn Besättningarne, kunna i allmänhet skäligen misstänkas för tillgrepp uti låddningarne; ■ men visserligen är en så olycklig Ställning att beklaga, då, endast gen oni förlust af transporter, Allmänna Magazinslnrätiningen år i 820 förlorade 5g5 tunnor, 29 kappar, och år i&2J, 899 tunnor, 27 kappar diverse Spannemål; derom jag äger säkra verificationer att bilägga.
Ett så eftertänklig! förhållande, sorn för ingen del legat inom Lagarnes eller Directionens magt att förekomma eller afhjelpa, banar mig väg tili den frågan: hvarifrån leda sig da desse aldrig upphörande transport-brister, för hvilkas ersättning, all Lagens kraft och den ifrigaste Tjenstemanna-controll är otillräckelig ? och huru skall oredan, såsom uppdagad, kunna afhjelpas?
I förra fallet ger jag utan omsvep tillkänna min fasta och på erfarenhet grundade öfvertygelse: att ojemnhetem uti Spannemåls-mätningcn är hufvudoisaken till' alla de transport-förluster, §om hafva uppkommit __ och under ett oför» 206
Den 3 Martil. ändradt skick deraf _ äfven hädanefter skola uppkomma.
Man ilar från äldsta tider funnit Spännemåls-mätningen utgöra en vigtig funetion ibland den arbetande folk-classen, man har rätteli gen beräknat, att, om dervid antingen samvetslöst, eller endast obetänksamt tillgår, så gynnas den ena contralienten obehörigt, medan den andra hemligen rådas.
För att motverka så dant, har man förbundit Mätare_Skrået, eller som det kallas, Städernes edsvurne Mätare med Religionen och vid deras själars ansvar, att förfara rättskaffens uti sin, handtering.
De äro vidare genom 170g års Förordning underkastade kroppsligt äfventyr af sju hvarf gatulopp och 2 års Marstrands arbete för oredlighet vid mät-* ningar; hvilket straff uti Förordningen af den 1 October 1762, blifvit sålunda ändradt och tillökt, att den Mätare, som beträddes med underslef, skulle stå en timma uti halsjern vid en påle, med skofvel i handen, samt derefter slita 5o par spö, och arbeta 2 å 5 år vid fästning.
Endast genom strängheten uti desse före; skrifter, bör den, som för öfrigt icke känner det ringaste af Spannemålsmätningens historia, lätt kunna sluta till hvilket högt värde sjelfva mät. nings-fÖrrättningen varit från äldre tider skattad af Lagstiftningen hvilka lonnliga tillgrepp och oförrätter, en missbrukad mätning åstadkommer — och ändtligen, huru dubbelt lätt ondskan framställer sina frestelser der, hvarest he - Den 5 Martil. 2?>7 derskänslan kan vara ingen — eller också fal för en sup.
Det är ett verkligt och ej sällsynt factum, att då Spannemåls-transporten för Statens räkning , afgå sjöledes under behörig verification till tunntal och vigt, från ena Magazinet till ett annat, stannar merendels upplossningen, åtminstone här i Stockholm, vid ett dtficit af flera, ja, ända till 20 tunnor, hvilket här ägt rum med en skeppslast af omkring 1200, utan att likväl någon sjöskada eller annan olyckshändelse deri hade del.
Jag har hort dem, som icke följt ärendet med erforderlig uppmärksamhet, falla på den tanken, att de bruklige mindre mätnings-skoflarne i provincerne, vålla en svagare, och de större skoflarne i hufvudstaden, en starkare matning; hvilket alltså skulle förklara, att den massa säd som skofveln upphämtar, genom sin egen olika tyngd med en annan, bereder en olika sättning uti tunnan, och följaktligen äfven uppmätnin garnes olika resultater, Jag medger också detta, men endast såsom ett bidragande medel i det ögonblick, då mätaren afviker sin pligt, och i stället för ösning uti tunnan, behändigt störtar eller inkastar den massa, som hans skofvel innehåller; och hvarvid den mindre så väl som den större skofveln, lära hvar i sin proportion utgöra tjenliga redskap.
När sålunda tillgår, antingen om bord på fartyg under däck, elier vid afrads-intägter i s38 Den 5 Martii, Magazin __ just då inträffar elen ojemna, och rättvisan kränkande mätningen.
Den sättning inom Tunnans bräddar, som skiljer på hela kappen och derutöfver och de grofva förluster, hvarmed Spannmålslrjnsporterne, åtminstone på den för mig kända sidan, åro förknippade.
Ett gällande medel, för att afvända sådan oreda, träffas, sanningen att såga, aldrig till* fyllest uti någon controll öfver roåtningsförrått: ningarne, ganska osäkert, uti Edgångsför bindelser och nästan aldrig uti de, för missbruken stadgade bestraffningar, emedan underslefvet, verkstäldt af tillvända händer, innebär en graderad finhet, som icke gerna låter genom vittnen göra sig bevislig
Nej! ett physiskt hinder, som absolut motverkar öfvertrådelsen, torde med stor förmånsrätt böra komma under beräkning: och lärer en hvar, som rätt tänker sig in i saken, dela min enskilta undran, hvarföre man icke långe sedan, och innan förutgångna outsägliga förluster ägt rum, helt enkelt bemödat sig att uppfinna ett vål inrättat, öfver målkärlet liggande, flyttbart galler af tråd, som ej allenast verkar, att målkärlet, oberoendejaf Mätarens arbitraira handlag, endast intager en alltid lika determinerad portion spannmål, utan också den moraliska samhällsnyttan, att brottet utestängs från tillvarelse.
Blygsamt får jag åran gifva tillkänna, det jag redan för min del uttänkt, huru ett sådant galler, torde kunna sammansättas med förhoppning om ändamålets uppfyllande.
Kanske Den 3 Mar tit.
239 framstår härefter någon annan, sorn båttre än jag, vet att construera denna persedel.
I alla fal! år föremålet stort och kost naden, att genom försök upphinna det — nästan ingen; hvadan jag alltså af dubbelt skål, vördnadsfullt får anhålla, det ärendet måtte förvisas till vederbörande Utskott, för att deruti yttra sina åsigter, och kanske bestämma, under hvilken authoritet, förslaget nied det snaraste må komma, att till sin användbarhet undersökas, på det jag derigenom sättes i tillfälle, att biträda med verktyget till den jämna Spannmålsmåtningen, och för öfrigt med den kunskap om motsatta fall, hvartill Staten ty värr hittills betali dryga lärpenningar.
Herr Marchs von Wurtenberg, Gustaf’.
Jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning angående inteckning i fast egendom af den j5 Julii 1818 stadgas uti 25 § ; att ”då inteckning förnyas skall; uppvise Borgenär inför Rätten den intecknade Handlingen i Huivudskrift och skrifve
Domaren inteckningsförnyelsen derå, och att om Borgenärs hemvist år utom det Hårad eller Stad, der den egendom ligger, hvari inteckning skett, må han dock inför Rätten iden ort, hvarest han bor, förete Inteckningshandlingen a/t i dess InteckningsProtocoll införas, och varde Borgenärs ansökning om Intecknings - 24o
Den 3 Martil, förnyelsen af Domaren å Handlingen tecknad rn. in. Då denna Författning stiftades, motsågos troligen icke de olågenheter, som deraf skulle blifva en följd, så vål för den enskilda Medborgaren, som för allmänna och privata Embetsverk, enär efter den grund, hvartill högstberörde Nådiga Förordning synes föranleda, uppvisandet af Reverserne bör ske inför den Domstol, der InteckningsProtocoll fores.
ConcursStadgan den 28 Junii 1798 , var det enligt 20 §. hvarje Inteckningshafvare tillåtit, att, i afseende på inteckningars förnyelse eller dödande, vid någon Domstol i den ort Borgenåren bodde, sin erhållna förskrifning uppvisa och påteckna låta, samt bevis deröfver ingifva till Domstolen, hvarest inteckningen begärdes, hvilket vore så giidt, som om Iiufvudskriften der uppteddes.
Hvad skål, som verkat ändring af detta stadgande kan jag ej inse, men vål finner jag en slik förut tillåten åtgärd lika förenlig med allmän säkerhet, som för Inteckningshafvaren mindre kostsam, än den 18 »8 års Förordning utvisar, hålst utom Stockholm ofta fordras flere dagsresor, kostnad och betydlig tidsspillan, för att vid RådstufvuRätt eller HåradsTing i uppgifvit afseende erhålla ett skuldebref påteck nadt, Den 3 Martii, nadt, jemte särskildt Protocolls-Utdrag deröfver.
För min enskildfa del har jag under den tid jag bestridt Fiscalstjenst inom Rikets Högloft.
Stånders
Bank en ganska såker erfarenhet derpå, att med Expeditionerne rörande Bankens Intecknings-förnyelser m. m. fordrat en vida lå ngre tid hos Stockholms RådhusRått, än då sådane expeditioner före år 1818 emanerade ifrån Stadens KåinnersRått.
Ordsaken till denne långsamhet hos RådhusRåtfen anser jag härflyta ifrån tvenne omständigheter, nemligen: 1) ifrån den mångd lagfarter, hvilka ensamt tillhöra RådhusRåttens åtgärd, och 2) ifrån de flere nnånaders ferier nyssnämnde
Rätt årligen begagnar och hvarunder blott en enda gång i hvarje vecka sammanträde sker, hvarförutan får erinras, att Expeditionslösen hos RådhusRåtterne betydligen öfverstiger den hos KämnersRåtterne.
Då alltså, såsom jag haft äran visa, allmänna såkerketen icke mera före utfärdandet af Kongl. Förordningen den i5 Julii 1818 åfventyrat, ån sedermera, men mera skyndsamhet vinnes samt större kostnad besparas derigenom, att Inteckningshafvaren får efter sin beqvämlighet uppvisa sin Inteckningshandling till renovation, postposition, relax eller dödande vid hvad
Domstol som hålst 5 så får jag ödmjukast hem - ih-/. till Ridd, o. Ad, Pr. 2 Baud. 16, 24a Den 5 Martii. 6tålla, om icke 20 §. i Kongl. Förordningen d. i3 Julii 1818 kunde få följande förklaring och redaction: ”Då inteckning förnyas skall; uppvise Borgenår inför Rätten den intecknade Handlingen i Hufvudskrift, och skrifve Domaren Intecknings förnyelsen derå.
Domstol i den ort han bor, uppvisa förskrifningen och uppteckna låta; och varde om intecknings uppvisande till förnyelse, postposilion, relax eller dödande betyg deröfver af Domaren å Original Handlingen tecknadt; serl an gifve Borgenär bevis härom in till den Domstol, som inteckningen beviljat inom den tid, sorn i 21 §. sågs; och vare detta så gildt, aom om Handlingen der företedd varit.
Detta mitt ödmjuka anförande anhåller jag matte tili Högloft.
Lagutskottet varda remitterad*.
Friherre Fock, Berndt Vilhelm'.
Huruvida detta för enskifta säkerheten så nöd. vaud iga skydd emot ingrepp i ägande rätten öfj Deri 3 Martil.
243 verensstämmer med nu gällande Författningar, sorn berättiga Kronan att under loppet af io år i anmårkningsväg anställa kraf oftast af tvistig beskaffenhet hos särskildta personer och redogörare år det ämne, hvarpå jag trott mig böra fästa Höglofl.
Riddt rskapets och Adelns uppmärksamhet.
Det är nog sarmt att hos skattskyldige böra slike kraf väckas inom trenne år, ifrån det årets slut för hvilket läntan eller uppbörden beräknats, men i alla andra fall kunna äfven enskilte personer ställas till ansvar i ioår för anmärkningar.
Min afsigt är ingalunda, oell bör i följd af de
Embeten jag bekläder icke eller vara, att i nu gällande Författningar yrka någon för Kronans rätt menlig förändring, men jag anser det lika vådligt för enskildta säkerheten sorn stridande emot Kronans värdighet att, måhända till kånbart lidande för Enkor och Barn, tvister, dem ingen kunnat ana, få i anmärkningsväg väckas i io år efter det räkenskaperna till Kongl.
KawimarCollegium blifvit aflämnade.
Det är på denna grund och i betraktande deraf att räkenskaperna skola vara i KammarRåtten granskade inom ett år och en månad ifrån deras förenämnde aflåmnande, jag nu får föreslå, att hvarken emot särskildta personer eller Redogörare och deras Löftesmän anmårkningskraf finge väckas sednare än inom högst 5 år ifrån det ordinarie KronoRåkenskaperne till KamcruuCollegium ingådt, samt tvenne år sedan tillfådige Redogörares räkningar blifvit till vederbörande verk afgifue,. inom hvilka tider så väl AdyocatFiscals - 344 Den 5 Martu.
KammarRåtten som anmårkningarnes communicerande torde kunna med. hinnas, och hvarefter ansvaret för tilläfventyrs uraktlåtne anmärkningar bör drabba dem, som råkningarne granska.
Bland de frågor äfven i afseende på Lagföråndringar, som under motionstiden hos Ridderskapet och Adeln blifvit väckte, lärer ingen efter hvad jag kan påminna mig hafva angådt Kongl. Brefvet af den 2 November 1786, som förklarar huru allmänna Lagens stadgande i 19 Gap. 3 §.
MissgerningsEalken bör följas.
Med Herr Grefvens och Landt-Marskalkens, samt Ridderskapets och Adelns tillåtelse, begagnar jag fördenskull de återstående ögonblicken för att framställa till andras upplystare bedömande, om icke högstberörde Kongl, Bref, torde i tillämpningen af straff på förbrytelse vara strängare ån Lagstiftaren åsyftat.
Frågan rörer egentligen bestraflningen å Vaktkarl som släpper fånge lös af försummelse eller vangömmo; en sådan skall enligt 3 §. uti 19 Cap. MissgerningsBalken mista sin tjenst, eller pligta med böter, fängelse, arbete eller spö, allt som försummelsen eller ock den undkomnes brott år beskaf - Deri &
Martii. 24S fädt.
Deremot bjuder det Kong].
Brefvet att Lagens berörde stadgande sålunda skall följas, att den Vaktmästare, Vaktkarl eller öfrige Betjening, hvilken Fångars vård på något sått år anförtrodd, och sådan försummelse begår, bör, jemte tjenslens förlust, afstraffas med spö, efter beskaffenheten af försummelsen vid den unclkornnes brott.
Den tilitalte skall antingen untlergå spöstraff eller befrias, hvilket sednare icke kan ske om allenast den minsta försummelse år begången.
Ingen lårer kunna motsäga att försummelse i pligters utöfning i allmänhet år af mångfalldigt olika art, och försummad tillsyn på fånge, måste visserligen betraktas efter de flere förhållanden, hvaruti både väktaren och den fångne sig befinna.
Med spöstraffet förhåller det sig annorlunda; den sorn skall bestraffas, är det snart sagdt likgiltigt om han får flere eller färre spöslag, ty hans medborgerliga anseende år alltid med det första slaget förloradt, och den sålunda straffade Vaktmästaren eller Vaktkarlen från Samhället förskjuten, han blir derigenom försatt i vida olyckligare och sämre belägenhet, ån den undkomne fången, hvars förbrytelse ofta nog kan vara af sådan beskaffenhet, att den derpå förjande bestraffning hvarken skadar hans heder eller medför annan menlig påföljd.
Skulle härvid anmärkas, att fånge af sistnämnde slag förmodas sällan eller aldrig försöka att taga flygten, så tror jag mig deremot kunna påstå att de åro få, sorn ehuru iner
Dm 3 Martil, och mindre oskyldige, icke begagna det första tillfälle ati återvinna det kåraste menniska» åger friheten.