Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mitt yttrande åsyftade icke, att uttrycket: ”utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsättningslillfälle, förmåner och onera,” skulle vara ett nytt uttryck, utan att den undersökning, som nu blifvit laxeringscomite'en ålagd, vore ett nytt stadgande, som skulle sätta myror i hufvudet på taxeringsmännen, kanske lika mycket som det förra stadgandet, om icke mera, då det nemi. förut var föreskrifvet, att försäljningsvärdet eller egendomsvärdet skulle tjena till vägledning.
Med della uttryck, att det borde tjena till vägledning, måste förstås, alt derpå skall göras det afseende som det förljenar, och att, när flera egendomar säljas uti en ort, deras försäljningspris böra tagas i betraktande och jemföras med hvarandra, samt deras taxeringsvärde bestämmas i förhållande till försäljningsprisen; men alldeles icke så, att försäljningsvärdet skulle antagas till taxeringsvärde.
Detta stadgande har icke eller, örn icke undantagsvis, blifvit annorlunda tiliämpadt.
Då jag städse ansett och alltid kom - 20 Den 2 December. mer att anse den största möjliga tydlighet i en lag böra finnas, och det således bör vara ett bemödande för den som skall göra denna lag, att så redigera den, alt de deruti möjligen befintlige otydligheter försvinna, så har jag på denna grund delat det beslut, hvaruti Bevilln.Utsk. uti förevar, fall stannat.
Det är nemi. tydligt och klart vid genomläsning af detta morn., der orden ”gångbara pris” förekomma, att man icke bestämt, huruvida dessa ord hafva afseende på egendomarnes producter eller på egendomarne sjelfve.
Denna otydlighet har också föranledt till en olika tilllämpning af §.
För att undanrödja dessa af Hr von Heijne anmärkte olägenheter, har Bevilln.Utsk. ansett det vara nödigt att borttaga de ifrågavar. orden, och detta så mycket hellre, som i 1835 års bevilln.stadga de vore ställde i sammanhang med egendomsvärdet, och det sålunda der var bestämdt uttryckt, alt det gångbara egendomspriset skulle tagas till grund för taxeringen.
Jag tror således icke, att, på sätt Frih.
Palmstjerna anmärkt, någon svårighet vid taxeringen, genom den af Utsk. föreslagna redactionen, skulle uppkomma.
Icke eller tror jag, att någon svårighet kan äga rum vid den undersökning, som i § omformäles, enär det står att taxeringsmännen böra utröna alla de omständigheter, som kunna inverka på egendomarnas taxeringsvärde.
Jag tillstyrker således att redactionen, sådan som Utsk. föreslagit den, måtte bifallas; börande jag dock tillkännagifva, alt jag grundar detta mitt tillstyrkande på förutsättning, alt Utskrs förslag i den föregtde 50 § om ett ordsjitbyte emot ett annat må ogillas, emedan man der har den rätta och verkliga grunden för egendomars uppskattning.
Då jag utgår från den grundsatsen, att det ingalunda vore nyttigt om alla egendomar uppskattades till deras egentliga värde, utan att uppskattningen bör ske på grund af hemmanens och lägenheternas förhållanden sins emellan, så kan jag icke gilla den ändring i 68 och 76 §§, som nu har blifvit föreslagen.
Om alla egendomar skulle uppskattas efter deras egentliga värden, så skulle det medföra flerahanda ledsamheter.
För det första skulle de cassör, som låna på egendomsvärden, kunna blifva högligen bedragna.
Genom de taxeringsvärden, som på detta sätt inom flere districter blifvit fastställde, bar redan en allmän cassa blifvit lidande på halfva taxeringsvärdet.
Hvad skulle det icke blifva för en oreda, om man nu skulle inleda taxeringsmännen i den pligten att upptaxera hvarje egendom till sitt verkliga värde.
Vi hafva länge suckat under en föreskrift i bevilln.stadgan, som har sagt, att köpeskillingen skall läggas till grund vid egendomars taxering.
Det har varit två hemman inom samma by, hvardera af lika öretal, hvaraf det ena hemmanet har blifvit såldt till högt pris.
För det hemmanet hafva taxeringsmännen, bundne af bevilln.författningens stadgande, nu nödgats bestämma taxeringsvärdet efter köpeskillingen, under det att det andra bredvid liggande hemmanet, som icke gått i handel, har förblifvit vid sin gamla taxering.
Detta är orättvist; men Den 2 December. 21 dertill skulle man komma, om uti de tvenne citerade §§ de ordalag användas, som äro föreslagna.
Uti 68 § står det: ”För att, på grund af en sålunda verkställd undersökning af förhållandet, kunna tillvägabringa en rättvis taxering.”
Det är icke förhållandet af sjelfva egendomen i och för sig, utan det är egendomens förhållande till andra egendomar, som bör l'gga till grund för taxeringsvärdet.
Uti 76 § är det åter anfördi om sågverk, samt valk-, stamp-, olje- och andra än mjölqvarnar, att de skola till ”deras rättmätiga värden upptagas.”
Delta vore i min tanka ganska orättvist.
De böra upptagas till det värde de äga uti förhållande till andra dylika inrättningar.
Då få vi en taxering, som är jemn och billig, och taxeringsvärden, som icke illusoriskt kunna bedraga Kronan.
Jag kan således, hvad dessa begge §§ angår, icke annat än tillstyrka afslag å den föreslagna förändringen.
Jag nödgas beklaga, att den siste värde talaren så förstått Utsk:s betänk., eller med andra ord sagt, att Utsk. uttryckt sig så obegripligt, enär jag kan försäkra den värde talaren, att Utsk:s mening ingalunda varit någon annan än den som han framställt, nemi. att egendomarne icke hädanefter skulle få, såsom hittills stundom händt, taxeras lill deras gångbara pris, utan till deras relativa värden.
Den nuvarande § räknar upp allt livad som skall undersökas, men tillägger derefter orden: ”i orten gångbara pris”.
Della uttryck: ”i orten gångbara pris” har verkat derhän, att Kronan ansett sig böra höja värdet.
Nu har Hr von Heijne-väckt sin motion, och Utsk. afgifvit detta tillstyrkande, på sätt Hr Printzenskjöld upplyst, just på del att icke något annat värde må kunna sältas på en egendom än ett relativt, d. v. s. ett värde som står i förhållande till värdet på alla andra egendomar, som med den ifyågavar. äro lika goda.
En värd talare har nämnt, alt denna § förutsätter, att taxeringscomitéen skulle göra någor, ny undersökning.
Jag torde få uppläsa §, sä att R. o. Ad. må finna att någon ny undersökning alldeles icke är i fråga.
Paragrafen lyder sålunda: ”Af de handlingar och upplysningar, commiteen samlat, och den locala kännedom, connteen bör äga, åligger den att utröna egendomarnes beskaffenhet till utrymme, jordmån, åbyggnad, afsättningstillfälle, förmåner och onera”.
Allt detta stod i den förra §.
Det åligger comitéen att (aga kännedom af allt, för att, på grund af en sålunda verkställd undersökning, tillvägabringa värderingen.
Då det nu står: ”För att pä grund afen sålunda verkställd undersökning kunna tillvägabringa en taxering”, så kan ingen, som läser detta, undgå att inse, att ordet ”sålunda” refererar sig till de afseenden, som undersökningen om egendomens värde bör omfatta.
Sålunda synes häraf tydligen, att Utsk. endast velat bestämma en rättvis grund för egendomarnes värdering, och förhindra att det ofoget hädanefter kunde göra sig gällande, som, med stöd af nuvarande redaction, på några ställen ägt rum, nemi. att egendomar, som gått i handel, hafva blifvit högre taxerade än andra, som icke på 50 år varit försålde, men som äro lika goda med de förra. 22 Den 2 December.
Jag tror mig blott behöfva uppläsa1 §, för att öfvertyga Gr.
Cronhjelm, alt ordet relativa icke der finnes, eller att der icke är någon tendens dertill, att egendomarnes värde skulle bestämmas relativt till andra egendomar.
Der står ju tydligt: ”Af de handlingar och upplysningar, comiteen samlat och den locala kännedom, comiteen hör äga, åligger den att utröna egendomarnes beskaffenhet, lill utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsätlningsställe, förmåner och onera, för att, på grund af en sålunda verkställd undersökning om förhållandet, kunna tillvägabringa en rättvis taxering, hvarvid äfven bör afses, huruvida den ifrågavar. egendomen genom eldsvåda, vattenflöde eller andra olyckshändelser blifvit försämrad.” Står der något ord, som kan föranleda taxe1'ingscomite'en att betrakta en egendoms värde relativt till andra egendomars värden?
Får jag lof att fråga, om man häraf någonsin kan annat än finna sig pligtig att uppskatta en egendom till dess verkliga (effectiva) värde, och icke tro sig äga rätt att snegla på en annan egendom och jemföra honom med den som skall värderas.
Det är just för att undvika ett sådant misstag hos taxeringsmännen, som jag ifrar mot Ulsk:s förslag i denna fråga.
Föröfrigt får jag förklara min tillfredsställelse öfver att finna, att Gr.
Cronhjelm i botten är af samma tanka som jag.
Jag lager för afgjordt, alt en hvar önskar, det billighet må vid taxeringen iakttagas.
Derom kan man inom del H.
Ståndet icke vara oense.
Men frågan är om sättet att komma derhän.
Vinnes detta säkrare, om de, ordalag bibehållas, hvilka för närvar, stå i bevilln.förordn., eller genom Utsk:s förslag?
För min del anser jag den gällande författningen vara all föredraga.
I 68 § har man anmärkt orden ”gångbara pris”; men dervid hör man komma ihåg hvad Frih.
Palmstjerna redan yttrat, att de skola, tjena lill en vägledning.
En hvar som deltagit i en taxeringsförrättning vet också att det så tillgår.
Om icke de gångbara prisen skulle tjena till vägledning vid taxeringen, hvad hindrade dä taxeringscomiteerne i ett helt län att gå så godtyckligt tillväga, att de icke ens hunne till det för länet stadgade minimibelopp.
Sådant skulle blifva en anledn. att begära nedsättning derunder och tvista derom.
Att det gamla stadgandet icke är äfventyrligt att tillämpa, när man jemför ordalagen i 68 och 72 §§, vet en hvar.
Det står nemi. så här: ”och åligger det taxeriugseomiteerne med omsorg tillse, att alltid värdet må föras lill dess rätta belop, så att alla medborgare i samhället, i förhållande till deras egendom, lika beskattas och den ena icke mer än den andra undanhålles.”
Nu kunde man säga, att häraf följer, det hvarje egendom skall uppdrifvas till det högsta möjliga belopp, efter jemförelse med egendomar, sorn blifvit försålda.
Men sedan kommer ett tillägg i denna § af följande innehåll: ”ägande comite'erne, att, så länge denna stadga, enligt R.
St:s beslut och Reg.F., länder till efterrättelse, årligen, medelst höjning eller sänkning, till jemförelse med rätta egendomsvärdet, jemka detsamma till närmaste möjliga inbördes likhet; dock alltid med noga iakttagande Den J Dac ernber. 23 deraf, att den för hvarje län i tabellen fastställde minimisumman icke understiges.”
När man rätteligen tillämpar detta stadgande, så tillser man, att ingen egendom blir olika taxerad emot en annan, hvars afkomst är lika.
Derigenom föranledes ofta nedsättning, till och med emot ägarens vil ja.
Sådan har min erfarenhet varit, både såsom tjenstförrättande Landshöfding och såsom President i Kammarrätten.
Personer, som funnit sin räkning vid att få sina egendomar högt laxerade, hafva fått afslag derpå, emedan jemnhet i beskattning egendomarne emellan bör iakttagas.
Det är således i min tanka ingen fara att låta det gamla stadgandet qvarstå , meu deremot skadligt att borttaga det.
Jag anhåller således om afslag på ifrågavar. förändring.
Jag skulle för min del tro, att de anmärknrr, som Frih.
Ridderstolpe framställt emot ifrågavarande §, sådan den blifvit af Ulsk. föreslagen, förfalla, om Frih. täcktes genomläsa den 72 §. (58, 70 och 71 §§ innehålla alla de grunder, hvarefter egendomar, verk och lägenheter skola värderas.
Sedan dessa föreskrifter blifvit meddelade, så följer den af mig nu citerade 72 §, deruti det verkligen står, att det värde som egendomarne åsättes skall vara relativt lill andre egendomars värden, så att den ena egendomen icke mer än den andra betungas.
Jag föreställer mig derföre, att i den nu under discussion varande § intet sådant förtydligande, som Frih. önskat, är af behofvet påkalladt.
Anse R. o. Ad. den förra redactionen vara lämpligare, än den af JJtsk. föreslagne, så är jag visserligen icke nog egenkär för att vilja fullfölja yrkandet af bifall till Utskrs förslag; men jag skulle likväl tro, att det ändamål som sökes, vinnes bättre genom bifall till Utsk:s förslag, än genom bibehållande af den gamla ■§, enär, på sätt Hr von Heijne upplyst, det misstag verkligen blifvit begånget, alt egendomarne, utan någon närmare undersökning om förhållandet, blifvit taxerade till det pris, hvartill de sednast blifvit försålde, en orättvisa, som nu är så mycket nödvändigare att observera, som del understundom händer, alt man af okunnighet betalar mer för en egendom, än den verkligen är värd, hvilket ingalunda bör utgöra någon anledn. att till Kronans fördel öfverdrifvet beskatta en sådan köpare.
Jag anser de skäl, som blifvit anförde emot detta förslag, icke verka till afslag på detsamma.
Hr von Schantz, Carl Jacobr
Det har velat synas mig som man likasåväl efter den gamla författningen sorn efter den nya kan komma derhän att uppdrifva egendomarnes värde till en öfverdrifven höjd.
Om man frångår den gamla författningen, sä ligger likväl i den nya redactionen, enligt min tanka, eli tillfälle alt uppdrifva egendomarnes värde, snart sagdi utan alt taxeringscomi. teen äger rättighet att vika derifiån, en sak, som skulle alldeles rubba den taxeringslängd, som nu ligger till grund för taxeringen.
Den nya redactionen tror jag likväl leder närmast lill den grunden, som är hvarje taxeringsledamot ålagd, nemi. att söka utröna beskaffenheten och förhållandet emellan egendomarna, hvilket ännu mera belyses genom den 72 §, som äfven af de värde talarne har 24 Den 2 December. blifvit åberopad.
Dessa skäl anser jag så talande för min öfvertygelse, att jag icke tvekar att tillstyrka bifall till Ulsk:s förslag i denna §.
En värd talare har i 72 § citerat några uttryck, för alt deraf leda sig lill ett ogillande af den nya redaclionen.
De citerade uttrycken i den 72 § innehålla: ”Och åligger det taxeringscomileerne med omsorg tillse, att alltid värdet må föras till dess rälta belopp, så att alla medborgare i samhället, i förhållande till deras egendom, lika beskattas, och den ena icke mer än den andra undanhålles”.
Jag kan icke undgå alt finna besynnerligt, att man velat citera den 72 §, för att motivera ett förkastande af Utsk:s redaction af den 68 §.
Utsk:s redaction har just tillkommit, för att sätta den ifrågavar. § i harmoni med den 72 §.
När den ena § innehöll, att man skulle tillse att alla egendomar blefvo relativt lika beskattade, men den andra deremot, att de egendomar som gått i handel skulle uppskattas efter deras gångbara pris, så var det väl någon strid dessa §§ emellan.
Just för att upphäfva motsatsen emellan desse §§, är det som Utsk. borttagit dessa orden ”gångbara pris”, helst då Utsk. afsett att, på sätt Ur von Schantz nämnt, man har tagit dessa ord till förevändning för alt orimligt högt uppdrifva egendomens värde och derigenom tillskynda den enskilde en orättvis beskattning.
På sådan grund kan jag för min del icke finna annat, än att den nya redactionen är bättre än den gamla, och att den förra bör antagas.
Man har sagt, att om orden ”gångbara pris” uteslötos, så skulle deraf kunna uppstå den följden, alt egendomarnes taxeringssnmma inom ett län kan blifva nedsatt under minimivärdet, eller under minimitariffen.
Sådant kan jag icke anse någonsin kunna blifva möjligt; ty då jag läser minimitariffen, så finner jag, att det icke beror på taxeringscomiteernas skön att höja eller sänka summan af hemmanens taxeringsvärde för hvarje län, utan att denna summa måste minst uppgå till det belopp, som finnes uti minimitariffen utsatt.
Tariffens rubrik lyder nemi. sålunda: ”Tariff öfver värdet å hemman, som innehafvas med äganderätt, samt de i 2 art. 20 § af bevilln.stadgan omförmälde hemman, hvilket värde hvarje år, intill nästa riksdag, icke får för något län uppskattas lägre, än här utsättes.”
Häraf synes det ju tydligt, att ifrågavar. värde icke får komma till en lägre punkt, än minimi tariffen medgifver.
När man då funnit, att de ofvannämnde orden åstadkommit chikaner och oreda vid §:s tillämpning, så anser jag alt Utsk. har ganska rättvist förfarit, dä Utsk. föreslagit denna re dactionsförändring, och yrkar således bifall lill betänk, i denna punkt.
Jag har alt tacka Hr Printzenskjöld för det bemödande han gjort sig att visa att jag hade orätt, helst han derigenom har bevisat mig, att jag ytterligare bör önska afslag på den nu föreslagna förändringen.
Visserligen är delta förslag ett menskligt, men att det till den grad skall vara menskligt, alt det syndar i en §, för att godtgöra det i en annan, det finner jag icke vara Den 2 December. 25 vara behöfligt.
Jag fortfar således att önska afslag på betänkandet.
Sedan jag begärt ordet, är jag egentligen förekommen af Hr von Schantz och Gr.
Cronhjelm, och jag instämmer helt och hållet uti hvad de yttrat.
Här har blifvit anmärkt, att genom borttagande af orden ”gångbara pris” man har gjort det omöjligt för taxeringsmännen att komma till det relativa värde på hvarje egendom, som förut ägt rum.
Jag tror deremot alldeles motsatsen.
De flere gånger jag varit ledamot och ordf. i taxeringscomiteer, vet jag att det har handt, att flere ledamöter hafva fäst sig vid orden ”gångbara pris”.
Deraf har följt, alt heraman, som kort före comiteernas sammanträde gått i handel och blifvit lill högt pris försålde, hafva blifvit uppskattade till detta höga pris, då deremot andra hemman, i samma ort belägne och till godhet fullt jemförlige med de nyssnämnde, men hvilka icke gått i handel, hafva blifvit taxerade lill ett vida lägre belopp.
Deruti ligger visserligen en orättvisa.
Att begreppet af en relativ uppskattning är inlagdt i den nya redaclionen synes mig tydligt, ty der står orden ”kunna tillvägabringa en rättvis taxering.”
Jag kan icke föreställa mig, alt en taxering skulle kunna vara rättvis, så framt den icke är relativ, och således ligger uti ordet ”rättvis” just det, som man har anmärkt skulle uti § felas.
Den 72 §:s sista morn., som blifvit åberopadt, tror jag icke egentligen har så nära sammanhang med den 68 §, sorn här blifvit antydt.
Den 68 § är numera för taxeringscomitéen; förut var den för beredn.comiteen.
Den afser det första stadium af taxeringen.
Den jemkning, som i sista mom. af 72 § är åsyftad, kan icke gerna tillkomma taxeringscomiteerna eller de mindre districler, der de äga rum, utan dem tillhör egentligen pröfningscomitéerna.
Just i anseende till den olika tydning, som den förra författningen åstadkom, tillföljd af det der begagnade uttrycket ”gångbara pris”, hvilket deremot i den nu föreslagna redactionen har blifvit uteslutet, anser jag §, sådan den nu är föreslagen, vara tydligare, än den förut har varit, och jag tillstyrker derföre bifall till Bevilln.Utsk:s förslag i denna punkt.
Då det förmodligen är me* ningen, alt bevillningen skall utgå rättvist, så är väl ingenting nödvändigare än att utesluta termen ”gångbara pris”, så att egendomarne blifva taxerade efter sitt verkliga värde.
Dermed menar jag icke det högt uppdrifna värde, som en egendom genom någon tillfällighet har fått, utan det verkliga värde, sorn egendomen har till andra egendomar i granskapet.
Det är allmänt kändt huru olika stadgandet om minimkariffen, hvilket infördes till säkerhet för Kronan och till säkerhet för medskattdragande, har blifvit förstådt och lilllämpadt i olika län; ty på samma sätt som ett värdt ,.Utsk. vid denna riksdag har tagit miste om maximum och minimum, så hafva äfven åtskilliga taxeringscomiteer gjort samma misstag och trott att minimum skulle vara maximum. R. o. Ad. 5 H. 4 20
Den 2 December. torde påminna sig, huru vid 1829 års riksdag R.
St. erhöllo en K. propos., som föranledde en eftergift af gilltige och grundade anmärkn:r, som voro väckte i Kammarrätten emot ett olagligt förfarande att alldeles öfverdrifvet nedsätta taxeringsvärdet.
Huru långt detta liar gått, kan man se, om man jemför förhållandet i olika orter.
Då finner man, att i vissa orter bevillningsvärdet på ståndspersoners egendomar uppgår till § af det verkliga värdet, hvaremot i andra orter de gångbara försäljningsprisen uppgå ända till 6 å 7 gånger taxeringsvärdet.
I Östergöthland och Småland är detta väl icke helt och hållet fallet; men förhållandet är likväl helt annat der, än här uppe.
Om vi taga tabellen och jemföra summorne för de särskilda länen, så finnér man, att taxeringssumman för Kronobergs län är nära 4000 r:dr mindre än för Upsala län och mindre än Södermanlands län, som icke har hälften af dess folkmängd.
Jag tror, att denna så helt och hållet missförstådda tariff bör alldeles försvinna, emedan den har gagnat till intet.
Sparre Erik:
Mig synes, att de misstag taxeringsmännen någon gång torde hafva begått, i det de alltför mycket fästat sig vid orden gångbara pris i 68 § bevilln.förordn, icke bör gifva anledn. till att ur den ifrågavar. § utesluta hela denna mening, emedan densamma i min tanka icke bör föranleda en sådan misstydning.
Jag anhåller derföre vördsamt att få uppläsa nr 68 § den mening, som blifvit utesluten: ”och må i afseende på den nytta och rättelse, som vid vissa tillfällen derigenom kunde hemtas, de i orten gångbara pris, då taxeringsmännen finna det lämpligt, till vinnande af en rättvis taxering, tjena dem till en vägledning och jemförelse vid värdets bestämmande.”
Jag skulle tro, att man vid en uppmärksam genomläsning häraf icke kan föranledas till det misstag, att taga saluvärdet till en ovillkorlig norm för taxeringen, utan alt denna mening innehåller en ganska riktig antydning, alt försäljningsvärdet endast bör tjena till en vägledning och jemförelse.
Jag skulle derjemte tro, med den ringa erfarenhet jag har om taxering af egendomar, alt en sådan taxering är ganska svår att verkställa på en enda egendom, och tror alt sådana taxeringar ganska ofta bevisa ett stort missbedömmande af det rätta värdet.
Annu snarare måste sådant inträffa, då en taxeringscomité skall på en gång bedömma en mängd egendomars värde.
På dessa skäl anser jag för min del, att orden ”gångbara pris” kunna blifva taxeringsmännen en ganska nyttig vägledning vid bedömmande af egendomarnes ratta taxeringsvärden.
Po sse, Erik Arvidsson:
Efter den erfarenhet jag vunnit, tror jag knappast, att någon af de föreslagna förändringarne är så angelägen som denna.
Uttrycket ”gångbara pris” leder lill missförstånd och förvillelser.
Jag tror mig kunna gifva många bevis derpå, huru ett hemman vid den ena taxeringen blifvit mycket högt uppskattadt, i likhet med köpeskillingen, men vid en påföljande taxering åter nedsatt till dess förra lägre taxeringsvärde.
Den 2 December. 27 Det kan t. ex. hända, att den ena hälften af samma hemman blifvit försåldt till ett högt pris oell till följd deraf erhållit ett högre taxeringsvärde än den andra hälften.
I sådant fall borde, om gångbara priset skall tagas lill rättesnöre, den hälften, som ej gatt i köp, höjas lill lika taxeringsvärde; i annat fall blifva 2:ue likahemman olika taxerade.
Nu frågas om della är rättvist och billigt?
Ehuru jag på det hela gillar förslaget, får jag dock anmärka, att deruti finnas några ord, hvilka tyckas vara öfverflödige, emedan de möjligen skulle kunna leda till missförstånd.
Jag vilt likväl icke påstå, att detta nu bör blifva föremål för någon sär-j skild öfverläggning.
Uti betänk, står; ”för att på grund af en sålunda verkställd undersökning om förhållandet etc.”
Jag tror det vara alldeles nog, om här stod: ”för att på grund af dessa förhållanden tillvägabringa en rättvis taxering”; ty eljest skulle möjligen en eller annan kunna fatta det så, att någon särskild undersökning skulle komma i fråga, och derföre tror jag dessa orden äro öfverflödiga.
Det skall likväl vara mig likgilliigt, om de öfverflödiga orden borttagas eller icke.
Till en del är jag förekommen af Gr.
Sparre, som i min tanka har ganska riktigt häntydt på den rätta meningen af det nu gällande stadgandet i bevilln.förordn.
Jag medgifver, att den förändring, som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, måhända är den vigtigaste som blifvit föreslagen i hela bevilln.författn., och att det fordras en ganska noggrann pröfning af de grunder, som läggas för taxeringscomitéernas åtgärder i detta fall.
Jag finner äfven, att Utsk. haft för afsigt att reglera detta förhållande till ett önskligt mål, då det yttrat, att, till förekommande af en så beskaffad oriktig tillämpning af grunderne för fastighetsvärderingen, Utsk. ansett sig böra föreslå de förändringar i G8, 72, 7ö och 108 §§, som Utsk:s nu framlagde förslag närmare utvisar.