Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anckarsvärd uttalat sina åsigter i denna fråga, återstår mig endast att till honom frambära min vördnadsfulla tacksägelse för hans värderika föredrag, och att anhålla att få förena mig med honom i begäran om bifall till Betänk.
Man har, sedan jag sist hade ordet, bland annat yttrat, att denna rättighet att utdela husaga endast kunde utöfvas af en brutal husbonde.
Men man synes härvid glömma att brutaliteten oftare kan förekomma hos tjenaren, för hvilken husagan bör, efter min tanke, qvarstå som en helsosam och understundom nödig skräckbild.
Hr Hjerta har påpekat, huruledes det lyckats en amerikanare att på ett mystiskt sätt tämja de vildaste hästar, och tror att detta sätt består i en obeskrifligt mild 414 Ottu 26 Februari. behandling af djuret.
För att göra tillämpningen fullständig: jag skulle vilja se Hr Hjel ta försöka tjuskraften af sin milda blick och sin vänlighet på en försumlig och lättjefull kokerska, på en gatsopare som ställt qvasten ifrån sig och gått in på krogen, på de bönder och personer af alla slag som icke genom en flitig läsning af Aftonbladet och andra nyttiga skrifter hunnit en tillräckligt hög grad af bildning, för att fullgöra sina pligter och lyda sin husbondes befallningar
Så snart man utgår från den föreställningen att tjenstehjonet tillhör familjen eller huset, tror jag man icke bör fråntaga husbonden hans rätt såsom sådan.
Dessutom säger lagen att man får aga skäligen, och om öfverdrifven husaga skulle utdelas, finnes deremot säkra garantier.
I andra länder med tätare befolkning och der formerna äro lättare, är denna rättighet mindre nödig att bibehålla, men för oss nr jag fortfarande öfvertygad att den måste qvarstå, hvadan jag anhåller om afslag å Betänk.
Jag underkänner ingalunda liberalismens bemödanden att fritaga en viss klass af medborgare från all slags godtycklig behandling; men vill man taga bort denna lag sorn nu är fråga om, så måste man också tänka på att göra verklig husbondens rättighet, att skilja ifrån sig ett försumligt tjenstehjon. framställning i detta syfte; ty enhvar vet huru nära omöjligt det nu är att kunna bevisa en tjenares begångna fel, då man icke annat än i lifssaker kan åberopa hans medtjenare som vittnen förr än de lemnat tjensten.
Innan man vidtager det föreslagna uphäfvandet af husagan, må man således vara betänkt på en förändring af hela lagstiftningen ang:de bevisningsrätten mellan husbonde och tjenare.
Jag anhåller för min del om afslag.
Under detta anförande hade Hr Gr. o.
Landtm, bortgått och i hans ställe främste närv:de ledamoten, Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, intagit plats såsom Ordf:de. Frih.
Man har sagt, att husagan borde bibehållas för att kunna tvinga tjenaren till arbete och för att förekomma upstudsighet.
Men man måste komma ihåg, att husaga icke får användas annat än emot lagstadde tjenare: huru bär sig då landtbrukaren åt, som till lika stor del begagnar sig af daglönare?
Svårigheten att blifva af med ett försumligt tjenstehjon kan icke längre anföras som giltig anledn. att bibehålla husagan, sedan Utsk. modifierat stadgandet derom så, att dertill endast behöfves en enkel anmälan hos kronofogden, hvarefter, om påstående väekes, domstol eger besluta.
Jag kan icke annat än önska, att det Stånd, som gör anspråk på att bland de 4 besitta den största bildningen, mätte bidraga att afskaffa denna lemning af slafveriet, och anhåller således om bifall.
Då detta ämne förra gången före var yrkade jag husagans borttagande derföre, att menniskorätten Den 26 Februari.
415 bör hållas helig, och på det att den klass som måste tjena andra icke må anses såsom slafvar och vara underkastad kroppslig misshandling af en våldsam och obetänksam husbonde.
Skälen för bifall till Utsk:s nu före v: de Betänk, hafva redan förut blifvit så väl framstiilda, att mig endast återstår att instämma i anhållan derom.
Cederström har updragit en målning för att visa huru det skulle taga sig ut om man med godhet behandlade tjenare som ej vore deraf förtjente eller visste att den upskatta.
Jag frågar å min sida, huru det skulle taga sig ut om Frih:n med karbasen trakterade ett för honom oangenämt tjenstehjon; den ena taflan blefve kanske lika vacker som den andra.
Man har sagt, att stadgandet om husagan är till tjenarens egen fördel; det är på samma sätt som man kallar det en förmån för slafven att vara slaf.
Hå denna rätt emellertid är barbarisk, och då den aldrig begagnas annat än af de råaste husbönder, bör den ovilkorligen afskaffas, hvadan jag anhåller om bifall till Betänk.
Att Hr Printzensköld derå skulle yrka afslag kunde jag nog tro, emedan han innehaft ett embete, som han sjelf angifvit som ett af de allra grymmaste.
Jag begärde ordet för att yttra mig emot de af Pir Printzensköld Iramstälda åsigter, men då tiden är långt framskriden vill jag afstå från ordet, under förhoppning att han följer mitt exempel.
Jag vill blott meddela Hr Cederschiöld, att jag ej ett ögonblick skulle hålla på husagan såvida man i stället ville medgifva husbonden rättighet att skilja sig vid ett försumligt tjenstehjon.
När man lagstiftar, skall man göra det så att ingen orättvisa upkommer, utan rättigheter och skyldigheter komma i ett rätt förhållande.
Jag vill icke till granskning uptaga Frih.
Ce derströms mot mig riktade yttrande, der han vänder i det löjliga mitt exempel om tämjandet af hästen.
Jag vill blott anmärka, det jag är öfvertygad att Frib:n skulle kunna med sitt sköna blomsterspråk tämja hvilket vilddjur som helst; och jag kan ej förstå huru den, som är så fin i sina yttranden, kan vilja försvara något så brutalt som husagan?
Under det B. o. Ad. öfverlagt om detta ärende, tror jag mig veta, att det blifvit af de 3 öfriga Stånden afgjordt i enlighet med Utsk:s förslag.
Som en mycket lärd ledamot af ett annat Stånd yttrat, lärer första ursprunget till husagan vara att söka i de adeliga privilegierna, och jag hemställer om det kan vara Adeln värdigt att hålla på denna del af sina företrädesrättigheter.
Sedan öfverläggniugen härmed ansetts fulländad framstälde Hr Frilun o. Ordfrn, att i afs:de på förev:de puukt blifvit yrkadt dels 410 Öen 20 Februari. bifall, dels af Hr Cederschiöld bifall med den förändring att i ingressen till författmn framför 36 Kap. 2 §:n MissgerningsB:n tillädes: »14 Kap. 5 §:n HandelsBm», dels ock afslag, blefvo propos:r å bifall till dessa yrkanden framstälde och besvarade med blandade
Ja och Nej; hvarefter Hr Frihm o.
Ordfm förklarade det han ansåg den sednast till afslag å förev:de punkt framstälda proposm besvarad med öfvervägande Ja.
Hr Cederschiöld och Gr.
An ckaVs vä rd begärde votering.
Den som afslår Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s i Mern.
N:o 52 gjorda första hemställan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifalles förenämnde hemställan med den förändring att uti ingressen tili den föreslagna författmn, framför 36 Kap. 2 §:n MissgerningsBm. tillägges: »14 Kap, 5 §:ti HandelsBm.»
Jag får härmed reservera mig emot det nyss fattade beslutet.
Då R. o. Ad. grundar sin representationsrätt på den aktning Ståndet åtnjuter, kan jag ej annat än beklaga, att densamma så småningom undergräfves genom sådana besluts fattande som detta; och jag tror att R. o. Adms värste fiende icke har annat att göra än att önska, det Adeln måtte fortgå på denna bana, hvarigenom dess redan osäkia grundvalar slutligen skola bringas till fall.
Den härefter förekommande 2:dra punkten af Sammansatta Utsk:s Mern. lades till handlingarne.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåt, och Betanien, nemi. från Lag Ulskollet: N:o 81, i ani. af gjorde anmärkmr emot Utsk:s Betänk.
N:o 28, öfver väckt fråga om förändring af 10§:n 10 Kap. HandelsBm; N:o 82, i ani. af väckt motion om förändring af K.
Förordmn d. 4 Maj 1855, ang:de Handelsböcker och Handelsräkningar; N:o 83, i ani. af väckt motion om åtgärders vidtagande för befordrande af skyndsamhet i lagskipningen; N:o 84, i ani. af väckt motion om utfärdande af en författn. i afs:de på utmätnings-auktion af fastighet, deri inteckning för undantag är meddelad; N:o 85, i ani. af väckt motion, ang:de skyldighet för egare af hund att under viss tid hålla den bunden; Sam - Den 27 Febru&rt. 417 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv - o.
Ekon.Vlskottct: N:o 48, i ani. af vackt motion om förändring i K. Förordmn d. 20 Jan. 1824, i fråga om ersättning till egare af vattenverk som flyttas, eller då vatten afiedes för sjösänkning; N:o 49, i ani. af viickt motion om Kungörelsers upläsande å sockenstämma; N:o 50, i ani. af väckte motioner om npliäfvande af stadgandet i 10 Kap.5g:n BvggningaBm, ifråga om vite för åverkan m. m.; samt N:o 51, i ani. af väckt motion om stiftande af en lag, hvarigenom telegrafdepescher förklaras i vissa fall vara gällande såsom vore de skriftligen afgifne.
Slutligen justerades ett prot:s-utdr., innehållande B. o. Ad:ns denna dag i alstde på StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 27 0 fattade beslut.
H. It. o. Ad. utskiljdes kl. en qvart på 11 om aftonen.
In fidem protocolli, Alberl Munck. lördagen den 27 Februari 1858.
Plenum, kl. 1 e. m.
Justerades 3 prot:s-utdr. för d. 26 dennes.
Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk. inkomue Förslag till It.
N:o 242. i fråga om Stockholms befästande på landsidorne; N:o 243, ang:de ett rese-anslag till Grefve Thorsten Rudenschiöld; N:o 244, om utarbetande af förslag till ny konkurs-lag; och N:o 245, ang:de åtgiirder för folkundervisningens befrämjande.
Äfvenledes uplästes och godkändes ett från Exped.Utsk. under N:o 32 inkommet Förslag till g i Riksdagsbeslutet, om utarbetande af förslag till ny konkurs-lag. XI H. 27 418 Den 2T Febrmrl.
Föredrogs Exped.Utskis d. 26 dennes pä bordet Ingda Mein, N:o 10, ang:de en rättelse i 1?.
Stirs underd. skrifvelse i fråga om regleringen af HiksStatens 4:de Hufvudt it el. B. o. Ad. godkände detta Mein. äfvensom det derjemte under N:o 211 öfverlemnade förslag till underd. skrifvelse.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, nedannämnde d. 26 dennes jiå bordet legde Utlåt, oell Betänkm, nemi. från Lagutskottet:
Nio 81, i aril. af gjorde amnärkmr emot Utskis Betänk. N:o 28, öfver väckt fråga om förändring af 1 0 §iu 10 Kap. HandelsBiii; Nio 82, i ani. af väckt motion om förändring af K.
Förordmil d. 4 Maj 1 855, angille Handelshöcker och Handelsräkningar; Nio 83, i ani. af väckt motion om åtgärders vidtagande för befordrande af skyndsamhet i lagskipningen; N:o 84, i ani. af väckt motion om utfärdande af en författa, i afside på utmätnings-auktion af fastighet, deri inteckning för undantag är meddelad; Nio 85, i ani. af väckt motion, angrde skyldighet för egare af huud, att under viss tid hålla den bunden; Santmansalla l ag- samt Allm. Westi.- o. Ekan.Utslt.: N:o 48, i ani. af väckt motion om förändring i K. Förordntn d. 20 Jan. 1824 i fråga om ersättning till egare af vattenverk sorn flyttas, eller då vatten afledes för sjösänkning; N:o 49, i ani. af väckt motion örn Kungörelsers upläsande å sockenstämma; N:o 50, i ani. af väckte motioner om uphiifvande af stadgandet i 10 Kap. 5 gin ByggningaBin, i fråga om vite för åverkan, in. m.; samt Nio 51, i ani. af väckt motion om stiftande af en lag, hvarigenom telegrafdepescher förklaras i__vissa fall vara gällande såsom voro de skriftligen afgifne.
Anmäldes till bordläggning nedannämnde från Utskm inkomne Betänkm, Mern. och Utlåt., nemi. från Sammunsalta Stats- samt Allm. Ilcsv.- och.
Elcon.Utsk.:
Nio 58, i ani. af väckt motion om anvisande af en särskild fond för belåning af fabrikater och handtverks-produkter; llankn Utskottet:
Nio 85, i fråga om tiden hvarunder ränta och provision å försträckningar från statslåmdönden må förskottsvis afdragas; Nio 86. i ani. af väckt förslag om eftergift af öfverränta å ett af Faktoren F.
Hofgren uptaget diskontlån; Lagutskottet: N:o 86, i ani. af väckte motioner om förändrade och skärpta stiaffbestäramelser för olofligt spel.
Den 1 Mars. 41» Till följd af utfärdad
Nådig kallelse till Plenum Plenorum kl, 2 e. m., afgick Hr Gr. o. Landtm, jemte K. o. Ad. j timme före nämnde tid till Rikssalen, hvarest H. Ex. Just.StatsMinistern lif Claes Ephraim Gunther upläste 2me K. M:s Nådiga Svar, ang:de af H. St:r antagne lagföra iidriugnr; hvarefter II. 11. o. Ad., enl. derom före afgången från Riddarhuset fattadt beslut, åtskiljdes vid utgången från Rikssalen kl. eu qvart på 3 e. m.
In fidem protocolli, Alberl Muncli.
Älåndagen den 1 Mars 1858.
Justerades ett prot:s-utdr. för d. ; 7 nasti.
Pehr. samt plesiprolm för d. 15 Dec. samt f. m. d. 16 Dec. sisth år.
Uplästes K. M:S å Rikssalen d. 27 sisth Febr. meddelade Nåd.
Svar: 1:o) i atil. af åtskilliga utaf R.
St:r vid innev;de Riksdag antagna grundlagsförändringar; och 2:o) i ani. af vissa utaf R.
St:r föreslagna lagförändringar.
Och skulle dessa Nåd.
Svar meddelas ExpethUtsk. för att iakttagas i Riksdagsbeslutet.
Föredrogs ett från V ii Hofi. SBorgareSt. ankommet prot:s utd.r Nio 628. innehållande inbjudning till MedStm att förena sig i det vid föredragning af Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv.- celi Ekon.Utsk:s Utlåt.
N:o 52, i ani. af återremiss å Utsk:s Betänk.
N:o 42, rörande väckte motioner om åtskilliga förändringar i gällande LegoStadga d. 23 Nov. 1833 samt deremot svarande §§:r i Allmänna Lagen, af BorgareSt. fattade beslut, att bifalla den i detta Menn. om en författms utfärdande gjorda hemställan, med iakttagande att 14 Kap. 5 g HnndelsB:n mä införas ibland stadgauden sorn uphäfvas.
Cederström, Rudolf: Då R. o. Ad. så nyligen och med stor majoritet fattat sitt beslut i denna fråga, kan det väl nu ej vara skid att frångå detta beslut, utan anhåller jag att BorgareSt;» inbjudning måtte läggas till handlingarna 420 Dan 1 Mars.
Hr Prytjz, Lars
Det är väl sannt aft R. o. Ad. med stor pluralitet afslagit Utsk:s förslag om husagans borttagande, men då voro de öfriga Ståndens beslut ännu icke kända.
Nu kafva de trenne öfriga Stånden bifallit samma förslag, oell således är R o. Ad:ns vidblifvande eller frångående af sitt förra beslut med nfs:de på frågans utgång likgiltigt.
Vid sådant förhållande svnes mig, att man, då allmänna opinionen är stämd emot detta straffs bibehållande, borde å densamma fästa afs:de och nu antaga BorgareSt:s inbjudning.
Den härefter först till antagande af BorgareStrs inbjudning framstälda proposm besvarades med starka
Nej blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, hernstälde om R. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förcvide prot:s-utdr. till handlingarne, samt sedansvaren härvid utfallit med starka
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 26 o. 27 sisth Febr. på bordet lagda Utlåt.
N:o 81, i ani. af gjorde anmärkmr emot Utsk:s Betänk.
N:o 28, öfver väckt fråga om förändring af 10 g:n 10 Kap. HandelsBrn.
Till en början får jag an märka det. ovanliga deruti, att Utsk., ehuru dess förra Betänk, blef af 3:ne
Stånd återremitteradt, likväl nu framkommit med alldeles samma Betänk.
Mig synes att åtminstone ett par af de flterremissen bifogade anmärkmue bordt förtjena afs:de. hivad först angår den anmärkmn, att Utsk:s förslag derom, att. borgenär bör, i händelse af löftesmäns död, åtnöjas med den borgen som af gäldenären i stället erbjudes, derest den »skäligen antagas ma», vore stridande emot rättvisa, enär de vilkor, hvaremot någon erhållit försträckning, ej skulle, utan försträckningsgifvarens förnärmande, kunna emot dennes vilja förändras; så får jag till alla delar deri instämma.
Det händer mycket ofta, att borgenären vid försträckningens meddelande isynnerhet fäster sig vid den säkerhet som löftesmännen hafva att erbjuda, och då är det väl obilligt att han, i händelse af löftesmaunens död, skall kunna tvingas att åtnöja sig med en om också vederhäftig, dock vida mindre bemedlad löftesman.
Nu invänder man, att upsägningsrätten alltid qvarstår för borgenären, i händelse han icke är nöjd med den nya löftesmännen, men man måste ihågkomma, att upsägningsfiden är mycket lång för vissa slag af skuldförbindelser.
Hvad vidare angår den anmärkmn, att af orden: »skäligen antagas må», ej heller vore tydligt huruvida tvist om erbjuden borgens antaglighet borde af domaren pröfvas, så är nu visserligen all tvekan häfd i detta afs:de genom Utsk:s förklaring: »Att pröfningen af borgens antaglighet, derest tvist derom upstår, ytterst måste ankomma på domaren, är uppenbart.
Honom tillkommer nemi. att pröfva alla stridiga förhållanden, för hvilkas lösning föreskrifter linna» i lag, såvida ej undantag för något D»u 1 Mara. särskildt fall blifvit gjordt; och ett dylikt undantag äger nu ej rum«; f men för min del föredrager jag lagens nuv:de stadgande i detta fall.
Slutligen säger Utsk., att den nu ifrågav.-de §:n endast har tillämpning på de fall då det är fråga om en löftesman.
Detta är en sats sorn synes mig mycket tvifvelaktig, och jag hemställer om det är skäl att genom smärre, till sin nytta omtvistade förän dringar i lagen, försätta den stora allmänheten i ständig osäkerhet om hvad lagens stadgande innehåller.
På grund af hvad jag anfört, anhåller jag att R. o. Ad. ville, i öfverensstämmelse med sitt förut fattade beslut angide Utsk:s Utlåt.
N:o 128, afslu äfven det nu föredragna Betänk.
Sedan härefter, på förfrågan af Gr. Sparre, Erik, undert.
Riddarh.Sekret, uplvst, att Borgare- och BoudeStm, enl. ankomne protus utdr., bifallit förev:de Utlåt., men att underrättelse om PresteSt:s beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, anförde Gr.
Till en början får jag besvara den anmärknm, att Utsk. icke skulle hafva ställt sig återremissen till efterrättelse.
Om så är att Utsk. ånyo inkommit med samma Betänk., så är det derföre att Utsk. vid pröfuiugen af de anmärkmr som gjordes mot det förra Betänk, trott sig finna att de
Inirröide från en oriktig upfattuing af den ifrågav.-de- log-g:ns syftning.
Den här till förändring föreslagna §:n är onekligen den § i 1734 års lag som oftast och mest ger anledn. till tvekan och osäkerhet.
För närvide lyder den 10 §:n: »Dör gäldenär, svare då dess arfvingar så långt gods hans räcker, och gähle löftesman det som brister.
Dör löltcsmau medan lian under borgen står, vare då borgenär skyldig att straxt fordra ny borgen af gäldenären; gitter lian den skaffa, vare den förre löftesmannens arfvingar frie; gitter han ej, söke borgenär betalningen genast ut af gäldenären oah bristen af löftesmannens gods.»
Detta ordet »genast» är något osäkert och kai) tydas på flera sätt.
Somliga hafva, genom att jemföra åtskilliga lagrum, kommit till den slutsats, att med ordet »genast» här borde förstås ett år; men andra deremot hafva låtit det stå som ett tomt ord, emedan, enl. deras tanka, någon viss prsescriptionstid icke kunde utsättas för borgenären, då lagen i detta hänseende var så obestämd.
Utsk:s förslag uphäfver fullkomligt denna ovisshet genom att uttryckligen bestämma tiden till ett år.
— Man har vidare anmärkt, att det skulle vara orätt att låta domaren pröfva löltesmannens antaglighet.
Härpå får jag svara, att nu gällande lag, åtminstone såvidt jag förmår tolka densamma, medger domaren alldeles samma pröfuingsrätt; ty der står: »Dör löftesman medan lian under borgen slår, vare då borgenär skyldig att straxt lordra ll.y borgen af gäldenären; gitter lian den skaffa, vare den förra löftesmannens arfvingar fria.»
Om således gäldenären presenterar en löftesman som borgenären förklarar sig icke antaga, så måste tvisten slitas af domaren.
Enl. min tanka, är det lämpligt att i lagen tydligen uttrycka hvad som redan nu inclusive der finnes stadgadt, oell att man ej derigenom tillskyndar gäldenären någon obehörig fördel det skall jag söka bevisa.
Om t. ex. en 422' I> en I Mars. person lånat en viss penningesumma på 5 å 0 år, men töftesmaiTisen dog efter ett par års förlopp, så skulle i annat fall borgenåren genom vägran »U antaga den löftesman gäldenären erbjöd, kunna tvinga sig betalning långt innan den öfverenskomna tiden.
Man kan tänka sig att en financiel kris under tiden inträffat, och att borgenären derigenom blifvit i behof af sina penningar, och i sådant fall skulle han naturligtvis ieke antaga äfven den allrabästa realsäkerhet, utan gäldenären skulle blifva tvungen att inbetala hela skulden, ehuru han derigenom kom i en sämre ställning än om lian aldrig ingått något aftal.
Jag tror icke att man behöfver befara* att domaremakten skall antaga annat än redbara löftesmän; ty efter den erfarenhet jag har, så tillvägagå domare i detta fall med deri största försigtighet, emedan de i annat fall sjellva kunna komma att stanna i ansvar.
— Hvad slutligen angår Utskis åsigt, att den 10 §:n endast har tillämpning på den händelse att den döde varit ensam löftesman, så är äfven jag af denna tanka, dels derföre att flere löftesmän först omtalas i 11 §:ti, oell dels derföre att lagen* såvida här varit fråga om flere löftesmän, vid ny löftesmäns antagande bordt stadga såväl borgenärens utan äfven medlöftesmännenshörande.
Jag fäster visserligen icke mycken vigt på denna lagförändring, men då denna g onekligen är en bland de mest obestämda* och då Utskis förslag går en rättvis medelväg mellan borgenärensoch gäldenärens intresse, så lår jag anhålla om bifall till detsamma* Hr Carleson, Edvard Henrik:
I motsats mot den siste 'värde talaren anhåller jag om afslag å Betänk., och skulle jag., ota det ej vote så sent på .Riksdagen, framlägga ett förslag till förändrad redaktion af i fråga vide §.
Jag erkänner, i likhet med Gr..
Sparre, att 10 gm i 17 34 års HandelsBalk är i hög grad otydlig* roen de ändringar som Utsk. föreslagit anser jag vara stridande mot all rättvisa, och anser jag att Utsk. icke på ett tillfredsställande sätt bemött de anmiirknir som gjordes mot förslaget förra gången det var före.
Hvad angår den första anmärknm: »att Utskis förslag derom, att borgenär bör, i händelse af löftesmäns död* åt nöjas med den borgen som al gäldenären i stället erbjudes, derest den »skäligen antagas må», vore stridande emot rättvisa, enär de vilkor, hvaremot någon erhållit försträckning, ej skulle, utan först räck ningsgi tvärens förnärmande, kunna emot dennes vilja förändras», så bemöter Utsk. den med att helt kort säga: »att en rättighet för borgenär att ensamt pröfva antagligheten af erbjuden borgen ej voro förenlig med ändamålet af ifrågastälda lagstiftning.
Det är att, såvidt ske kan, sätta död persons arfvingar i tillfälle att snart kunna verkställa utredning af den dödes bo.» Jag medger, att Utskis förslag skulle medföra den fördel att bo-utredningen efter den aflidne löftesmannen skulle blifva lättare, men denna fördel skulle vinnas på den efterlefvande kontrahentens bekostnad.
Huru ofta händer det icke, att en person utlånar en summa penningar åt en för honom obekant, person, blott och bart i förlitande på löftesmanneu.
Om då denna löftesman dog, skulle borgenären* enl.
Utsk:s förslag, kunna tvingas att antaga som löftesman eu p • n 1 M » r i. 4?3 person, visserligen solid, men med hvilken borgenären kanske pä inga vilkor vilie hafva några affärer.
Det skulle till och med kunna hända att borgenären tvingades att antaga en osäker person; ty för att en domare skall kunna förklara en person inkompetent till löftesman fordras positiva bevis på hans insolvens.
En sådan lag synes mig verkligen vara orättvis, och jag får protestera mot Utsk:s påstående, att samma stadgande» skulle finnas i nu gällande lag; ty mig veterligen finnes icke der något stadgande hvarigenom en borgenär kan tvingas att antaga en löftesman som lian icke håller lör god.
Vidare anmärktes förra gången denna fråga var före: »att om flere för försträckningen ingått solidarisk borgen, förslaget ej innehöll något stadgande som alsfig bevarande af medlöftesmäns rätt, ehuru den i väsendtlig mån vore beroende af den nye löftesrnannens vederhäftighet, samt att LagBeredningen, från hvars arbeten Utsk. hemtat sitt framlagda förslag, jemväl i sammanhang dermed hade för ändamålet tillstyrkt åtskilliga bestämmelser, hvilka Utsk. 1 i k viii förbisett»; och derpå svarar Utsk.: »Hvad som blifvit anmärkt i afs:de på beliofvet af ett stadgande till bevarande af solidariskt förbundne löftesmäns rätt, grundas på förutsättningen att ifrågaule lagrum angår ett förhållande hvarpå det duck ej har tillämplighet.
1 detsamma förutsattes nemi. blott att cn löftesman finnes.
Om flere talas hvarken i de stadgande!» som förut förekomma i onrförmälda Kapitel, och med hvilka oftaberörda lagrum har sammanhang, eller i detsamma.