Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ärfdalnn, jemte förklaringen deröfver i K. förordn. d. 19 Aug. 1762, samt att 4 § i nyssnämnde cap. må, genom stadgandernes utvidgning, göras lika gällande för alla medborgareclasser, ulan afseende på stånd eller hostad.
Dea i sistnämnde 5 § medgifna lösningsrätten synes dock kunna tills vidare utan skada bibehållas.
Denna 4 § kunde då, med bibehållande af de gamla uttrycksformerna, få ungefärligen följande lydelse: ”Ali allinge fastighet å land och i stad samt alla ärfda eller förvärfda lösören må man bortgifva eller testamentera till hvem man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra bröstarfvingar.
” Härvid horde dock bibehållas det redan i lagen stadgade förbehållet, ”der omyndige barn äro, sorn icke äga något till föda eller uppfostran, skall dem först, efter stånd och värde, så mycket lemnäs, som domaren skäligt pröfvar, till dess de sjelfve sig nära kunna”; emedan denna inskränkning dels är lika för alla, och dels grundad i Statens obestridliga rätt att, till undvikande af eget betungande, omedelbart vaka öfver föräldrarnes pligt att försörja och uppfostra sina barn.
För tillvägabringande af enhet i lagstiftningen torde, om ofvanstående förslag bifalles, 8 cap. 3 § Jordabm, om gåfva med varm hand, ändras i enlighet dermed, så att de som förvärft jord, hus och tomt i städerna, berättigades att denna sin välfångna egendom helt och hållet bortgifva, och icke blott till en sjettedel.
De stadganden, hvilkas upphäfvande jag föreslagit, hafva väl ett slags historisk grund i en äldre, numera afskaffad lag; men dels hafva de ursprunglige förhållanderna, hvilka grundläde skillnaden emellan lands- och stadsrätt, för århundraden sedan försvunnit och dels lärer icke rimligen det historiska elementet, så vida det icke öfverensstämmer med rättvisans kraf, utan gör den nya lagen orimlig och inom sig inconseqvent, kunna åberopas såsom skäl för beständandet af ett lagbud.
Besynnerligt är, att, då lagstiftaren i 19 cap.
Arfdabm förklara till och med en minderårig, som uppnått 15 år, berättigad at sjelf råda öfver det han sjelf kunnat förvärfva, så har dock 1 II. 69 546 Den 25 Augusti. samma billiga frihet blifvit i allmänhet förmenad landets Presterskap och Borgerskap m. 11., samt äfven för fullmyndig, af hvilken dass sorn helst, inskränkt till J, i frågan om rättighet att bortgifva faslighet i stad.
Denna inskränkning är destomer orimlig, som en person derigenom kan se sig störtad i obestånd och förstörelse.
Tänkom oss t. ex. en handlande, en fabrikant eller någon annan, som, lydande under stadsrätt, nedlagt sin förvärfvade förmögenhet i något industriell företag.
Förgäfves söker han alt, genom inbördes testamente med sin maka, förekomma egendomens rubbning vid någondcras död.
Inlrälfar det t. ex. alt hustrun först afiider, måste han genast utur sin handel och rörelse rycka det. capital, som utgör barnens mödcrnearf; och hvad menlig inverkan denna hastiga rubbning ofta kan medföra, beböfver ej någon förklaring.
Hedan vid de tvenne sista riksmötena blefvo motioner ä denna syftning väckte, och, af II.
St. bifallna, enligt R.
St:s und. skrifvelse!- till K. M. af d. 21 Febr. 1835 och 12 Dec. 1840, K.
M:s nåd. sanctina underställda; men ehuru K.
M. icke meddelade sitt bifall lill R.
Sits framställningar, har K.
M. likväl förklarat sig anse den föreslagna förändringen ”värd uppmärksamhet och böra blifva föremål för vidare behandling i sammanhang med förslaget lill allmän civillag.”
För min del hoppas äfven jag, att vi framdeles hafva att förvänta en fullkomlig omarbetning af vår civillag; men som tiden dertill är oviss, bör icke den obestämda förhoppningen afhålla oss att under tiden söka afhjelpa åtminstone de uppenbara orättvisor, hvilka finnas i nu gällande lagen; ty det skadliga och orättvisa kan aldrig snart nog borttagas. 2.
Bland allmännast öfvcrklagade olägenheter i vårt samhällsskick är otvifvelaktig! lagskipniugens stora långsamhet.
Redan i förra seklet, dä klagomålen häröfver hade dagligen ökat sig, sökte man afhjelpa dem genom den bekanta
För kort ningscommissionen, hvars betänkande sedan ulgafs pä trycket, men hvars resultatcr likväl blefvo af ringa vigt.
Man sökte dä alt för parter ne stänga utvägarue till tidsutdrägt, hvilket ock i någon mån lyckats, men tyvärr har sedermera på ett annat häll, nemi. hos sjelfva domstu/arne, yppats en vida betänkligare disposition att fördröja målens afgörande, och hvilken ofta synes mest röja sig hos de högre rätterne.
Jag vill ej nämna inslanserucs mängd, rättigheten att öfverklaga åtcrförvisningsbeslut ända till högsta instansen, hofrälternas passiva åskådande, huru underdomare mångdubbla akterna, t. ex. genom de ofta vidlyftiga stämningarues afskrifvande i början af hvarje nytt protocoll o. s. v. Jag vill blott för närvar, endast fästa uppmärksamheten pä de förderlliga verkningarne af de s. k. ferier, hvarigenom vissa domstolar tillåta sig alt, ofta för flera månader, afbryta lagskipniugens jemna gång.
Den 25 Augusti. 5 47 Nästan under hela sommaren hvilar t. ex. i K. Svea Hofrätt all handläggning af en mängd vigliga mål, emedan icke mindre iin tre divisioner af fyra tinder samma lid taga sig ledighet.
Hlolt en enda division fdrhlifvcr verksam, egentligast för Ijufvars och skälmars räkning, eller för att afgöra mål ronde häktade personer.
Alla andra medborgares angelägenheter fä, tinder denna länga hvilotid, stå tillbaka.
Rådhusrätten, åtminstone här i Stockholm, har följt exemplet; en och annan kämnersrätt börjar detsamma.
Vid midsommaren börjar rastcliden, och varar ända lill Oelober månads tillstundande-
Om nu bänder alt, t. ex. i ett hos K.
M. fullföljdt besvärsmål, llofrällens utlåtande infordras, och den divison, som afgjorl saken, ej kommer att sammanträda förr iin vid feriernas slut, så får liela saken, vare sig så vigtig som helst, hvila under (lera månader, tills vederb. division äler samlas, och vanligen allärdas alltsammans med tre eller fyra räder, innehållande, att K.
Hofrätten tiberopar de skäl, sorn i öfver kia gade utslaget blifvit anförda.
För denna obetydliga åtgärd erfordras en sä ofantlig tid, oberäknad! den derefter följande langsamheten och insamlandet af de resp. ledamölernes underskrifter, hvilka, hvar för sig, ofta fordra ett par veckor.
De merendels knappa rådrum, sorn ofta under strängaste äfventyr lemnäs de rättsökande, stil icke väl tillsammans med det oerhörda tålamod, som sedan röjes i rättens egna åtgärder.
Så t. ex. fick en fattig bonde i Westergöthland 14 dagars anstånd alt, vid talans förlust, anskaffa och inlemna något prot. i eli mål, som nära rörde hans bela välfärd.
Oförmögen alt bestå sig skjuts, kunde lian ej fullgöra detta ; och den lx.
Hofrätten, som haft så brådt med den fattiga parten, hvilade sedan i 5 år pä ett i några rader affattadt utslag, innehållande — att saken ej kunde upplagas till pröfning.
Beträffande rådhusrälternes ferier, kan äfven med skiil anmärkas, att dessa domstolar, som skola handlägga vexel- och sjörätlsmål, synas företrädesvis böra vara i verksamhet under den tid, som i vårt nordiska klimat egentligast är egnad ät handel och sjöfart.
Hvem sorn meddelat Stockholms Rådhusrätt tillstånd ali om sommaren hälla blott en division i verksamhet och utesluta 2:ue sessiousdagar (Onsdag och Lördag), käuncr jag icke; men att plägscden ar skadlig och ordningsvidrig, behöfver icke bevisas.
Vid ett tillfälle, då fråga var väckt om lagtnansrätlcrnes undanrödja tide, anmärktes hos R. o. Ad. af en närvar, hofrättsassessor, all de K. hofrätlerne derigenom skulle alltför mycket Öfverhopas med göromål.
Vid ett annat tillfälle, dä feriernes lämplighet var ifrågasatt, svarades, om jag ej missminuer mig, att de K. hofrällernes göromål ej skulle racka till, om alla divisionerne skulle arbeta året om.
Sålunda åberopas ömsom brist och ömsom öfverflöd på göromål, allt efter ögonblickets behof.
Säkert är emedlertid , ali alla rättsökande med ovilja betrakta delta rättvisans årliga interregnum.
S48 Den 25 Augusti.
Att personerne behöfva hvila och recreation efter trägna, ansträngande göromål, medgifves gerna; men det är skillnad på individernes och på sjelfva lagskipningens hvila.
Genom adjunctioner, eller genom turvis begagnad tjenstledighet, såsom det tillgår i Konungens Högsta Domstol, synes ferier kunna begagnas, utan rubbning af ärendenas jemna gång; och dä jag föreslår ett allmänt stadgande, förbjudande domstolars ferier utöfver någon viss gräns, t. ex. 1, 2 eller högst. 4 veckor, vågar jag äfven yttra den öfvertygelse, att referenters arbetsförteckningar eller rotlar må betraktas icke såsom rätternes enskilde, utan såsom publike handlingar, hvaraf utdrag böra få lösas, och att, derest icke desto vigtigare skäl föiekomma, alla mål böra föredragas i den ordning de inkommit. 3.
Behofvet af en lag för bolag, grundade på sammanskott genom actier, bar länge förefunnits och de sednare arens tilldragelser hafva visat, till hvilken osäkerhet samt hvilka tvister och svårigheter saknaden af en sådan lag kan leda.
Vår ännu gällande hundraåriga lagstiftning för bolag förutsätter icke dessa slags större associationer, hvilka i vår tid utgöra ett bland de mäktigaste häfstänger för industriens oell med benne civilisationens utveckling.
Den strängare solidariska ansvarighet, som 15 cap.
Handelsbo stadgar för bolag i allmänhet, måste emedlertid hindra bildandet af bolag på actier, och de sednare ha hittills här endast kunnat uppkomma, i följd af den, i min tanka, oriktiga föreställning en och annan gjort sig, alt den personliga ansvarigheten icke kunde utkräfvas af aetiebolagsmän.
Emedlertid och då bildandet af ifrågavar. slags föreningar både är önskvärdt och, särdeles i ett land som Sverige, der de stora capitalisternes antal är så ringa, och der mer än annorstädes associalionsandan behöfver lifvas och uppmuntras för alt tillvägabringa större industriföretag, bör blifva af väsendtlig nytta för det allmänna, har jag trott det vara angeläget att för nämnde slags bolag en särskild lag må af Konung och Ständer utfärdas, byggd på de grunder, som uti andra länder äro antagne och der visat sig ändamålsenliga.
Jag föreslår fördenskull en lag för actiebolag af följande lydelse: § 1.
Bolag, som består af lotter, ställda på innchafvaren eller viss man, och hvari delägarne ej nyttja sina egna eller annan persons namn uti bolagets firma, kallas actiebolag. §2- Dessa bolag benämnas efter hulvudlöremålet för sin verksamhet. § 3.
Bolagets angelägenheter besörjas af en styrelse, som af actieägarne väljes och kan af den afsättas. § 4- ■_ i Styrelsens ledamöter äga icke någon personlig eller soli - Den 25 Augusti. 549 darisk ansvarighet för de bolagets förbindelser, som de, i följd af sitt uppdrag, ä bolagets vägnar ingå. § 5.
I händelse af bolagets inträffande obestånd, äro actieägarne icke skyldige att vidkännas någon större förlust, än beloppet af del capital, de i bolaget insatt eller åtagit sig insätta. § 6.
Bolagets capital fördelas i lotter eller adier, hvardera på lika summa.
En actie kan sedan fördelas i couponer. § 7. Adier, som äro ställda på viss man, skola särskildt inregistreras.
Hvarje öfverlåtelse af sådana adier anmäles hos styrelsen.
• , o . § 8‘ Actiebolag må ej npprättas utan Konungen gifver der lof till och, efter pröfning af bolagets reglemente, derå lemnar sin nådiga stadfästelse.
Härom läte Konungen sedan allmän kungörelse utfärda.
Delta förslag är hufvudsakligen grundadt på den lagstiftning, som i Frankrike i detta ämne är gällande, enligt Cot/e de Commerce Liv.
I Tit. 3. §§ 29—37, hvilka alla angå de, acliebolag motsvarande, s. k.
Socictes anonymes.
Jag upprepar, det inrättningen af ifrågavar. bolag är af stor vigt för utförandet af större allmänna företag, hvilka dels öfverstiga några fä individers förmåga, dels äro förknippade med en sådan osäkerhet i afseende på utgången och den deraf viintade vinst, att de enskilda icke vilja blottställa sig för äfventyret af betydligare förluster eller för vidsträcktare uppoffringar, än som med visshet kunna af dem på förhand beräknas.
Jag döljer icke eller mina tvifvelsmål, att, derest en lag för dessa bolagsinrättningar icke kommer lill stånd, vi troligen ej eller vidare här i Sverige få se sådana associationer uppstå.
Blot de missbruk, som obestridligen kunna vara alt vid dem be fara. torde likväl en icke obetydlig verksam garanti finnas, dels uti Regeringens, under constilutionel ansvarighet, ägande pröfningspligt och beslutanderätt i afseende å de reglor och föreskrifter, hvilka skola för ifrågavar. bolagsinrättningar gälla, dels uti det allmänna kungörandet af deras reglementen, hvarigenom allmänheten blir i tillfälle att sjelf bedomina, i hvad mån de kunna beräknas vara solida och förtjena förtroende.
Genom en särskild författning är i Frankrike stadgadt, alt ansökningen om tillåtelse alt stifta actiebolag, hvilken skall ingifvas till prefecleu i departementet, skall innehålla uppgift å de affärer bolaget vill företaga, tiden på hvilket conlractet är afslutadt, beloppet af capitalet, grunderna för förvaltningen m. m.
Innan prefecten insänder denna ansökning till ministern, bör han skaffa sig alla nödiga upplysningar ang:de egenskaperna och moraliteten (Tes qualiles et la moralite) vare sig hos förslagets upphofsman, eller petitionärerne; han bör tillika gifva sitt yttrande ang-.de sakens nytta och sannolikheten af dess framgång, 550 Den 25 Augusti. äfvensom huruvida företaget synes strida emot sederna, mot redligheten i handel eller god ordning i öfrigt.
Jag förmodar, att om K.
St. för sin del besluta en lag i ämnet, och K.
M. skulle densamma bifalla, nyssnämnde eller likartade föreskrifter i afseende på formen och behandlingen af ansökningarne till stiftande af i fråga var. bolag komma att i sammanhang dermed af K. M. meddelas.
Jag anhåller, alt denna min motion må varda till H. lagUtsk. remitterad.
Dessa Hr
Dalmans motioner lades på bordet.
Hr von Döbeln, Ernst Georg, hade ingifvit en motion af följande innehåll:
En bland de kännbaraste brister inom vår siatslitteralur anses det af många vara, att vi ej äga något verk, som tydligt och klart framställer en öfversigt öfver styrelse- och embetsverkens åligganden, krelsarne för deras verksamhet, deras särskilda förhållanden til! hvarandra, gången af målen dem emellan, med ett ord, en öfversigt öfver statsverkets organisation.
Huru ofta får man ej höra, icke blott af den enskilde medborgaren, utan till och med af mången civil embetsman, som ändå kan vara väl bevandrad inom sitt fack, den frågan: ”hvart hör det eller det målet, hvar kan jag fä de eller de upplysningar ne, livart bör man vända sig för att fä denna fråga afgjord"’, och dylikt.
När sädane frågor kunna inträffa rör:de allmänna. verk och mål, huru mycket svårare blir det ej då, att ha reda på hvad som hörer till de lägre communala och locala auetoritelernas verksamhetskretsar och åtgärder, samt de många uuderafhandlingarne i de större verken.
Den studerade juristen är merendels den enda, som härvid kan hafva någon öfverblick genom det han inlärt af alla de spridda, gamla och nya förordningar, hvari organisationen och förändringar af sädane styrelseverk äro anbefallde.
En annan embetsman, eller den enskilde får endast genom routine och efterfråguingar på mänga häll och i åtskilliga böcker en knapphändig kännedom om sin närmaste verksamhetsspher, så att man hjelpligen sträfvar sig fram; säkerhet och en tydlig öfverblick öfver det hela är honom nästan omöjligt alt vinna.
Orsaken till ofvannämnde brist på ett arbete öfver styrelsen och förvaltningens särskilda grenar, sammanfattade i ett verk, får väl sökas deri, att ett sådant fordrar mycken insigt och omsigt, mycket arbete, men att deremot hoppet om uppmuntran från förläggares eller allmänhetens sida varit ringa.
Då nu förhållandet är sådant, och det uppenbart synes af hvilken stor nytta och nödvändighet ett sådant verk är både för Embetsmaunen och den enskilde, ja, för R.
St. sjelfva, enär, såsom det säges, reorganisationer och sammanslående af liera Embetsverk vid någon kommande riksdag skola proponeras, och det då kan vara godt att hafva en öfversigt öfver det hela; sä tyckes det mig vara nödigt, alt Staten gör något för att uppmuntra utgifvandet af ett sådant verk, och vågar derför Den 25 Augusti. 551 i ödmjukhet föreslå, att ett honorarium af t. ex. 3000 r:dr b:eo oell fri tryckningskostnad malte tilldelas författaren af ett arbete, som i en kort, men fullständig oell tydlig öfversigt framställer organisationen af hela vårt allmänna statsverk, såväl till dess högre afdelningar, som ända ned till de allmänna cominunala och locala auctoriteterna.
Detta honorarium skulle utbetalas sedan arbetet blifvit inlemnadl till, samt pröfvadt oell godkiindt af juridiska faculteten eller en comité, hvilken äfven kunde anmodas att lill författarens ledning lemna en utförligare uppgift pä behandlingssättet.
Skulle flera vilja täfla, kunde blott fri tryckningskostnad, eller en mindre summa penningar, bestås författaren lill näst den bästa afhandlingen öfver ifrågavar. ämne.
Tiden inom hvilken de böra vara inlemnade, bestämmes lill sednast 2:ne år härefter.
Skulle någon invända, att det vore olämpligt, det till ett sådant verks utarbetande gåfves anslag just nu, då så mycket skall komma att reorganiseras; sä svaras, alt man just derföre behöfver se hvad man bar, för att sedan säkert kunna afgöra, hvilket som är för litet eller för mycket eller bra eller illa organiseradt; dessutom vet man hvarken huru länge de omtalade förändringarne komma alt uppskjutas, ej eller lill hvilken grad de komma att utföras.
Willi., inlemnade följande motion:
Såsom en följd af förra riksdagens statsreglering och hufvudsakligen af ökade tullinkomster, hafva betydliga öfverskoller i Riksg.cont. uppstått, dem fullmäktige, enligt dertill lemnad auctorisation, förräntat genom uppköp af obligationer, till ett belopp vid 1843 års slut af icke mindre än 3,600,000 r:dr, hvaraf likväl en del påräknas att till vissa ändamål framdeles utbetalas.
Pä samma gäng hopades capitalerna i R.
St:s bank, hvars öfverskott, förut beräknadt till 5 millioner, nu enligt sista bokslutet ökat sig till 9,404,775 r:dr, men om disconternas vinst för 1S43 och reservfond tilläggas, rätteligen utgör circa 10£ millioner, oanvändbara till siifverköp och fästade i lån, hvarifrån de iiro nästan oåtkomliga, i fall behof deraf för banken skulle uppslå.
Tili samma system kan ock hänföras capitaliscringen i Sverige af vissa statsutgifter, som hellre borde vara föremål för ärliga directa statsanslag.
Jag menar de allmänna cassör, som med dryga förvaltningskostnader nu arbeta på att systematiskt lägga under sig Svenska jorden.
Jag kan icke gilla den cirkelformiga statskonst, som sålunda sträfvar att tillvinna Staten fordringar, som å andra sidan motsvaras af egna medborgares skulder, och således icke göra samhället en sk. rikare än det är.
Må Statens tillgångar frikostigt användas till producliva anslag, till näringarnes lyftning och arbetsamhetcns uppmuntran, till all bryta nya banor för industri och handel, 552 Den 25 Augusti. spridande af kunskaper och arbetsskicklighet i sådana yrken som till Staten i rikt mått återgälda forlaget.
StatsUtsk. skall visserligen icke i K.
M. nådiga propos. och motioner ifrån Stånden sakna ledning för tillgångarnes producliva användning; men i den händelse att, när Staten blifvit reglerad och alla rättmätiga anspråk blifvit fyllda, ytterligare öfverskotter skulle återstå, eller exempelvis ifrån banken erbjudas, så anser jag, att, i st. f. fortsättning af förra riksdagens utlåningssystem, ett sådant öfverskott hellre borde användas till något större allmänt företag af rent fosterländskt intresse, och jag föreslår då att Götha canal måtte för Statens räkning inköpas.
Efter afgiftcrnas nedsättning till ett belopp, som endast motsvarade årliga uuderhållskostnaden vore denna communicalionsled, ograverad af alla enskilda intressen, det vackraste arf den närvar, tiden kunde lenina den kommande.
Jag vågar icke nu såsom det allmännas tolk sträcka eröfringsbegärel äfven till Trollhättan, eliuru jag är öfvertygad att en dag skall komma, då man inser att äfven denna nyckel till landets inre rörelse och transitofarten hör öfverantvardas åt Staten i det hela.
Ilr Nordenanckar, Fredr.
Wilh., anförde muntligen:
Jag väcker äfven den motion, att å lliksbaukcn må lemnäs creditiv åt privatbankerne, motsvarande 10 eller högst 15 proc. af deras teckningssumma, såvida medel dertill kunna vara att tillgå, utan sedelstockens förökande.
Sedan härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, frågat, om någre (lere ledamöter ville väcka motioner, anmälde sig dertill endast Hr Lagerbjelke, Carl Oscar,som anförde skriftligen:
Till följd af utsökningslagarnes bristfällighet och den i K. förordn. d. 9
Maj 1835 om lösöreköp gifna undervisning, är det första som en lagsökt eller en till domstol stämd person vanligen företager, näst anlitande af en advocat, som kan bortkrångla saken, att anskaffa en afhandling, som utvisar att lian sålt, eller af annan lant eller legt den egendom han innehar.
Det börjar ock blifva brukligt att till en god vän utgifva skuldsedel, för densamma låta lagsöka sig, äfvensom låta sin egendom derför utmätas.
Sedermera transporteras skuldsedeln, och utgifvaren återfår den, för att, när han derefter blir lagsökt och skall undergå utmätning för verklig skuld, kunna lemna skuldsedeln till samma eller en annan god vän, som säger: låt bli den der egendomen, den är redan utmätt till gäldande af min fordran, ehuru jag tillåter att den är och får förblifva osåld i gäldenäreus hand.
Sjelf - Den 25 Augusti. 553 Sjelfva menskliglicten kräfver, alt en viin eller slägtinge tua kunna rädda några möbler oell boliagsperscdlar för en skuldsatt familjs behof, i följd hvaraf lösöreköp nu mera icke lärer kunna lili realcontraclemcs elass återföras, sedan det lill och med i länder, med lagstiftning, tuera grundad pä den Romerska, t. ex. i Frankrike, räknas lill conceusualcontracler.
Jag tror alltså man bör åtnöja sig med all bestämma, alt lösöreköpet, derest tradition ej genast sker, endast då, när vissa formaliteter iakttagas, skall mot tredje man ega bestånd.
Till skydd för allmän rätt, och för alt i någon mån söka afböja förslomförmälda tillställningar, vägar jag föreslå, ali R.
St. för deras del besluta, att, med upphäfvande af K. förordn. d. 9 Maj 1S35, må stadgas som följer: § !•
Den som tillhandlar sig lösören och låter dem i säljarens vård qvarblifva, eller ock lill annan på längre tid än en månad lånar, leger eller annorledes förtror lösören, bör, såvida samma lösören skola fredas från utmätning, eller icke kunna upptecknas såsom säkerhet för den persons skuld, hos hvilken de linnas, med sitt märke förse samma lösören och upprätta skriftlig afhandling om köpet, lånet, uthyrandet eller nedsältniugen, med noggrann förteckning å nämnde lösören och ä dess märken, samt låta förteckningen af tvenne personer, som vid afhandlingen när varit och lösörepcrsedlarne skådat, bevittnas, äfvensom om egendomen finnes i stad, berörde handling, i Slockholm hos Ofvcrstäthällare-embctets Cancelli och i rikets öfrige släder hos magistraten, samt, om egendomen finnes ä landet, hos kronofogden i orten, då utmätning eller uppteckning, der lösegendomen är, ifrågakommer, och sednast inom två dagar efter köpet, lånet eller nedsättningen, uppvisa och afskrift, som hos nämnde myndigheter eller tjenstemän bestyrkes, aflemna; hvarom bevis derstädes å original-afhandtingen skrifves, och anteckning å afskriften göres.
Ar endast en del af egendomen märkt eller noggrant förtecknad, skrifve vederb. ä ofvannämnde handling och afskrift, att uppvisandet icke medför skydd frän utmätning eller uppteckning för innehafvarens skuld i afseende på den del af egendomen, som ej blifvit behörigen märkt eller förtecknad; men är afhandlingen annorledes felaktigt upprättad, teckne slikt bevis rör:de all i afhandlingen upptagen egendom. § 2' Låter ägaren ofvanomförmälde lösören längre än ett år, från den dag afhandlingen uppgjordes, förblifva i annans vård, skall inom slutet af hvarje år, räknadt från sista uppvisandet, afhandlingen för den i 1 § omnämnde myndighet eller tjensteman ånyo företes och bevis derom å handlingen samt afskriften tecknas. § 3.