Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En man, hvilken för sitt snille och sine kunskaper blifvit upphöjd till Adelig och Friherrlig värdighet , blifvit President för ett at Rikets Co.1 legiér, blifvit Commendeur af Kongl, iM j;ts Nfordstjerne Orden, hvilken såsom medlem at adla larda och vittra Academier och såsom Direcour af Landtbruks Acausmien , var i tillfälle att verka mera till allmänt gagn än mången anpan, och således ofelbart amåg sig högre rbetill förpliktad än mången annan, kan väl begära att hans kostnad må honom godtgö.tas, men ej att han må hugnas med uppfinoSrelön; och ej heller lärer det passa att en sadan mans namn ställes i bredd “med en Herr von Sjemen’s Det finns ingen mera som bär Friherre Edelcrantz’s namn.
Såsom, medlem af Rodderskapet och Ad An anhåller jag om Betänkandets, återremitterande och får jag, i händelse att detta beviljas, för Utskottet framställa dep önskan, ait arfvingarnes anspråk, i händelse de icke grunda sig på ett ut i ofva dt premium och således på ett ingånget Contract, måtta Den 25 Junii f. m, jil!
Siändernrs beslut framställas, under titel af anspråk på kostnadsersättning.
Men Utskottets uppmärksamhet får jag derjemte underställa, om denna utbetalning, vare sig i följd att rättmätiga anspråk, på grund af contract eller blott en på grund af billighet beviljad kostnadsersättning, rätteligen bör kunna förås Magarinslnrättningen till Jast; om den icke snarare bör föras på 9:de Hufvudtiteln, och Magazinslnräitningen frän denna titel för kostnadsbeloppet godtgöras.
Så har ju Utskotiet i den anmärkta frågan, pin den MagaEinslnrättningen tillhörande koppar, sorn blifvit begagnad till taktäckning af Hennes Kongl. Höghet Prinsessans Palais, ansett enligt med ordning, att Magaxinslnrättnin-. gen skulle få kopparens värde af en annan inkomsttitel sig godtgjord.
Skulle Utskottet finna denna anmärkning grundad och rättelse i följd deraf nödig, så torde också Utskottet vara betänkt uppå, att från ett förnyadt Betänkande antingen utesluta, de, i det nu afgifne, uppställda premisser, eller ock-- sä *f dem draga en annan slutsats,än Utskottet gjort» Jag är icke böjd för stränga räfster.
Besluta Rikets Ständer att Spannemåls Magszinslnrättningen skall upphöra, hvartill mer än många bevekelseskäl finnas, så blir det icke mig emot om det förflutna glömme-.
Meri skall Inrättningen fortfara, så tror jag det ic
Ben 2 5 Junii f. mi k.e vara rätt gjort, att på en gång tadla och ursägta.
Jqg ser ingen annan garanti för en framtida bättre Styrelse, än att så beskafFade åtgärder, dem Utskottet, såsom orden lyda, ans r kunna kräfva en strängare beifran och dermed förknippade ansvarighets påståenden, också verkligen varda beifrade.
Vid den mängd af mål, som StatsUtskottet har att handlägga, har det lätteligen kunnat undfalla Utskotteds uppmärksamhet, att den form som detta mål erhållit mer än sjelfva beslutet skulle kunna tillvägabringa för Nationen icke mindre dryga utgifter, än Utskottet ansett EkJqvamsköpet kunna tillvägabringa dryga förlujier för Magazinslnrättningen; och, det är mot formen egenteligen, som min an,- jnärkning för denna gång är riktad.
Bilagor till PleniProtöcolIet för den 20 Junii, eftermiddagen Nio 1.
Herr Rofenblad, B ernhard i Hvarje grundligt och rättvist tänkande SLiksdagsman lärer icke behöfva mycken öf~ Den 2?
Junii e. m, verläggningstid för att finna den nu förevarande frågan angående inlösning och upphäfvande af Säteriers och Frälsejords hittills åtnjutne rättigheter vara liK» litet angelägen, som nyttig orh val passande vid en Riksdag, der d^t aldrabetydligaste och Svenska Folkets he* der och välgång både inom och utom Riket mäst pårörande ämne, d t angående stadga i myntväsendet icke ännu hunnit afgöra-, o?gtadt ali vår Nådige Konungs derå riktade riksvårdande omsorg och flere vördnadsvärde Herrar Och Mäns använde långvariga möda- Med, all billig aktning för andras tankefrihet och yttrande rätt, kan jag icke finna någon allmän eller en6 Ståndsfördel af denna frågas bifallande, ty den af Frälsefriheterne följande skillnad i Kronans räkenskaper år såsom af ål. der stadgad och vanlig, så obetydlig, att Kronobetjeningen nu har deråt föga arbete , men skulle deremot få ett högst betydligt af förslagerna till nämnde friheters inlösande.
Både äldre och nyare erfarenhet har stadgat den politiska sats, att hvad sorn länge befunnits rättvist, billigt och oskadligt, icke'! bör utan de starkaste nya och tydliga skäl förändras, och sådane finnas inga för denna frågas bejakande.
Frälsefnheterna äro stadgade och försäkrade uti hvarje Svensk Konungaförsäkran utgifven under de sednast förlidna 300 åren och Högstsalig Konung Gustaf IlRs SäkerhetsAct stadgade under den för Frälsejordens | innehafvare mäst ogunstiga ställning tydeligt, att Frälsejorden icke skull? förändra sin natur och hittills varande skattläggning.
Samma slutföljd bö^ 172 Den 25 Junii e. m. äfven billigt och rimligtvis fattas af flera §.§ 5 vår nu vai anda Regeringsf orm.
Enär Hedervärda BondeStåndet så länge njutit den fördel att få för 6 års ränteb^lopp lösa Kronans hemman till ärftelig ska.tejord, den största, som blifvit förunnad någon Svensk medborgareklass, så bår det icke, och alle förståndige män kun$ na icRe missunna Frälsejordens innehafvare deras ännu ägande, *f dem eller deras Förfäder dyrt förvärfvade få rättigheter., Ännu mindre borde förmodas, att någon eminent och erfaren man af Högvördig» Presterskapet, som väl bör känna hvad all slags mera och mindre väl grundad opinionshäfd verkat och ännu mera framdeles kan verka å all medborgerlig och således äfven haas egen ställning, tillstyrka arbets- och kostsamma nyheter, sorn,, utan båtnad för någon, röra rätt granlaga Stånds, äganderätts och i visst afseende pri— vilegiiförhållanden.
Vid Urtima Riksdagen i Örebro år 1810, gjorde en Riksdagsman af Hedervärda BondeStåndet en efter ali sannolikhet väl grundad motion, angående upphäfvandet af skillnaden i Kyrkoutskylder emellan förmedlade och oförmedlade hemman, hvars rättvisa är så mycket tydligare, som Kyrkoqch Prästegårdsbyggnaden icke kunna äga rätt till större utskylder i tillbörlig proportion, än Konungens och Rikets behofver, men Hög», yördige PresteSiåndet lärer, ehuru denna fråga föga eller icke rörde dess embetsrättigheter, hvilka böra bero af hemmannens beskafien-. het till skörd och kreatur, derå meddelt det svasiva svar, att bifall härtill icke kunde gil-- Den 2a Junii e. m. 173 •
Vas förr, än den ofta vid våra Riksmöten omtahe och nästan beslutne allmänna hemmansrefningen i Riket blifvit fullbordad och det häruti iinru bristande , lagger ofelbart ännu Större hinder i väg5 n för Frälsefriheternas inlösande.
Sål. des tyckes vara lika rättvist, soni rådeiigt, att denna inlösningsfråga får förfalla.
Ö h enär äganderätten till KronoSkattehemmånen i Riket utgör förnämsta grunden för Bond.
StPtides val- Och representationsrättighet vid våra Riksdagar, så skulle igenom tillkomsten af ett nytt Kronoskatte med lika mycken naturlig och billig rättighet de mäst vidt utseende och till sina följder OSäkra förändringsfrågor komma å bane.
N:o 2* Herr Rothlieb, Axel-, Höglofl.
Economi- och BesvärsUtskoftet har i dess Betänkande åf grundade skäl föreslagit, det Städerne ej böra btänna annorlundare än efter innehafvande jord och icke efter personal.
Den utvidgade bränvinsrättighet som Städerne hittills åtnjutit, den nemligen att bränna efter personalen, och som öfvergåft ända derhän, att flera städer, genom Sammansättningar, Fabriksmässigt idkadt bränVinsbianniog, har för landet och jordbruket medfört en högst menlig verkan och ofta hindradt
Land mannen från föryttrandet af sin Vahra, till det mäst nedsatta pris.
Det är så:
Den 25 Junii e. ni. lädes efter min tanka både billigt och rättvist att jorden kommer i åtnjutande af de fördelar som jordbruket bor tillkomma,- om ock Städerne måste köpa säd och spanmål till deras bränneriers bedrifvande af jordbrukaren, så förlorar likväl den senare vinsten af rudimateriens förädlande, och på sådan grund tillstyrker jag, det bränvinsbiänning för Städerna må äga rum, enligt Utskottets Betänkande efter jord, men ej efter personalen.
Men sorn troligen tvist och mångfalldiga förklaringat skulle uppkomma, om skillnad göres emellati ägande och donerad jord, på sätt Utskottet föreslagit, så till förekommande af stridighet i detta ämne, får jag ödmjukast tillstyrka det Städerne måtte upplåtas rättigheten att bräll, na för all deras innehafvande jord till dat belopp efter hemmantal och derå åsatt värde, i samma mohn de deltagit i afgift till Saltpeterlonden eller årlig Saitpeterskatt och i öfrigt efter lika method sorn föreslagits för landet.
Jag kah ej finna annat, äa att detta är förenadt med högsta rättvisa, då derigenom de Städer, sora innehafva betydligare jord och hvars hufvudyrke eller egenteliga näringsgren är jordbruk, tå i mohn deraf begagna brätivinsbränningsrättigheten. då deremot de Städer, som hafva ringa eller snart sagt ingen jord och hvars näringar oestå i handel och andra rörelser, ej billigtv s kunna göra anspråk på en dem ej tillkomm-nde rättighet
Skulle ej detta förslag antagas, så tillstyrker jag att hvarje jordinnehafvare i Städerne måtte få bränna för innehafvaode jord «fter uppskatt - ben 25 Junii e.rn. iyS ningsvärdet och ingea skillnad göras å ägande eller donerad jord.
I händelse af åferremiss, anhåller jag ödmjukast det denna min anmärkning måtte få åtfölja.
Grefve Hård, Carl Guftajt Så länge Författningar grundas, icke på allmänna principer utan på godtycke eller ögonblickets opinion, måste det inträffa, sorni fråga om husbebofs bränvlnsbränningen blifvit öfverklagadt, att nemligen Författningarne derom nästan vid hvarje Riksdag undergått förändring.
De mångfalldiga, mot hvarannan stridande motioner, som i ämnet vid denna Riksdag blifvit väckte, de olika meningar, som inom Allmänna Besvärs- och Oeconomie Utskotlet blifvit yttrade, och de motsägelser som sjelfva Betänkandet innefattar, bevisa, att äfven saken nU blifvit ensidigt betragtad, att man uppsökt de grunder, sorn synts bäst passa för de resultat, man önskade, i stället för att af allmänna grunder härleda resultatet. ijtskottet synes utgå från den princip, att btänvinsbränningen är för jordbrukets uppkomst nödvändig, men drager deraf den vidsträckta slutföljd, att denna näring bör uteslutande af jordbrukare få utöfvas; då likväl in - i76
Den 25 Juni i e. m, tet annat deraf härflyter, än att jordbrukaren icke bör betagas rättigheten att tillverka bränvin.
Förmonen för jordbruket af bränvinsbräoningen består, dels i den hjelp vid utfodringen, sorn af dranken kan hämtas, dels i den besparing i transport , som uppkommer derigenom , att joidbrukcts prodtictioner bringas till en mindre volym, och denna förmon tillflyter jordbruket, om än brån vinsbrännirigeti får af andra än jordbrukare utöfvas.
En annan sak är den förmon, sorn jordbrukaren kan hämta utaf bränvinsbräcningens utölning såsom monopolium, hvarigenom han sättes t tillfälle att stegra priset å tillverkningen utöfver hvad det naturligen borde vara
Men en förmon för vissa, grundad på inskränkning i concurence, står likväl tillsammans med de liberala grundsatser, som nu yrkas, och ginoiri hvilkas kloka tillämpning endast nationens trefnad och välstånd skall beredas.
Från den framställde grundsatsen advifcer Utskottet, då det förklarar sig icke kunna tj11 r styrka, att Torpare skola få bränna, och, såsom skär för denna afvikelse, aniörer den förmodan, att Torpare sällan producera mera spannemål, än de sjelfve behöfva, och a't deras jordbruk, mindre än hemtnansbruksrens, skulle vara i behof af det understöd vid utfordringen, som bränvinsbränningen lemnar.
Utskottet erkänner likväl, att Torp finnas, som äga större åkerbruk , än hemmansdelar; och då detta icke kan bestridas, lärer det vara o rått, % De'fi 25 Junii e. ni.
177 rätt , att i afseende på Torpare ensamt vilja tillämpa en serskild princip, att nemligen rättigheten att br-änna bränvin, skulle giundas på öfverskott åf spannemål, en princip, sorn inskränker den förut antagna, och som, allmänt tillämpad, skulle utesluta en mängd hemmansbrukare från rättigheten att bränna.
Lika origtig syöes mig den meningen vara, att eri Torpare mindre skulle behöfva dranken tili hjelp vid utfordringen, då det är naturligt, att den, soni af en mindre jordrymd skall hämta sitt upphälle j mäste använd* större delen af sin jord till sädesproductionj och således skall mera vara i behof af annat födoämne föt sine kreatur, än hö- och halittfodret.
Utskottet tillstyrker den inskränkning i rättigheten för Städernas innevånare att bränha bränvin , att sådan rättighet endast skulle få utöfvas för den jord, sort) tillhör dem med fri dispositionsrätt.
Då ötskoltet förut upplyst, att icke allden jord, Städernfe innehafva, är dem med vilkor donerad * och att af dm vilkorligt donerade jorden, endast arne Kappeland af hvarje tunneland äro bestämda till odling «f Lin, Hampa m. m-, synes denna inskräkning vara så obetydeiig , att den knappt skulle löna mödan af en undersök ning, hvilken jord skulle V*ra undantagen.
Då för öfrigt på landet psnnerymden beror af hemmans taxeringsvärde, och deri äfven ingår värä det af Trädgårdar, kostbar åbyggnad , oskatt - Bil till Ridd. ö. Ad.
Pr. V. Band. 12 178 Dm a 5 Junii e. m. lagde Qvarnar, Sågar, Tegelbruk m. m. synes det högst obilligt, att vilja bestämma Städernes bränningsrättighet efter värdet endast af den jord, som till sädesproduction får användas.
I afseende på Bruk, Qvarnar, Sågar m. m. uppstår en skillnad emellan dessa Verk, då de finnas anlagde å något visst hemmansägor, och då de utgöra lägenheter för sig.
Jag finner intet skäl, att betaga de senare rättigheten att bränna, i synnerhet Qvarnar, hvilkas afkastning är spannemål, och denna oftast gerom blandning otjenlig till annat än bränvinsbränning.
Om man skulle i allmänhet anse den inskränkning nödig, att icke större pannor få nyttjas, än om 90 kannors rymd , lärer dock intet skäl finnas, att inskränka pannornas antal till blott arne.
Då hemmansvärde tsges till grund för pannerymden , värdet åter hufvudsakligen och allmännast bestämmes efter 6pannemålsproductionen , är det orimligt, att vid ett hemman, som afkastar 2000 tunnor säd, icke skall få tillverkas mera bränvin, än vid ett, som afkastar 4 a 500.
Det ena får bränna för hela sitt värde, det andra blott för fjerdedelen deraf.
Det är väl sagdt, att tillverkning med större pannor och i sammansatt
Verk är förmooligare, än med mindre; men om detta förhållande ägde rum den tid, då temporaira förbud
Den 25 Juni: e. m. 179 gjorde derna handtering mera lönande, och det i mon af möjligheten att under den tillåtna tiden tillverka större qvantum, tror jag likväl icke att det nu inträffar, utan torde den, som nu bränner med en 20 kannors panna, kunna sälja sin tillverkning till samma pris, sorn den, som begagnar en eller flera 90 kannors, äfven om beskattningen vore beräknad lika för hvarje kanna af pannerymden , etne dan sjelfva inrättningen och dess drifvande är kostsammare i samma mohn tillverkningen är större och skyndsammare kan verkställas.
Ef. ter nu gällande författning inträffar, att ett hemman, fördeladt emellan 20 Åboer, får bräm na med pannor om sammanlagdt 400 kannors rymd, då ett. annat med större afkastning, i en ägares hand, endast får bränna med 180 kannors rymd.
Hvad jag nu anfort, torde bevisa, att Utskottets Betänkande icke grundar sig på någon, helt utförd princip, utan att de serskilde stadganden, som bli i vit föreslagne, äro sig emellan stridiga.
För min del anser jag bränvinsbränningen böra få fritt utöfvas af den som är bofast, eller att med dispositionen af hvarje fastighet följde rättigheten att tillverka bränvin, så att ägare eller arrendator af fastighet på landet, Boställsinnehafvare ägare eller arrendtor af tomt eller jord i Staden vore berättigad, att efter värdet af hvarje hemman m. m., utöfva denna nätingj att, sedan panne-7 Den 25 Junii a. fri. tymden för hvarje hemman, lägenhet eller tömt vöre gifven, ägare, arrendatorer elier boställs* jnn-*hatvare linge begagna denna pannerymd* sammanslagen elier i flere delar, dock ej med panna öfver 90 kannor, att han finge ut* olva bränningen sjelf helt och hållet , eller fördela den melian sig och underhafvande och hyresman, elter eget godtfinnande, dock att icke det ena hemmanets bränningsrättighef finge utöfvas på det andras område, utom där flera hemman voro i sambruk, eller med egen afvel brukades, icke heller flere agares tomter och jord samfält beräknas»
I afseende på beskattningen, hvilken fråga likväl ej torde bora nu komma tinder afgörande, anser jag den grund böra följas, atfc kannetalet lika beskattas, så att t. eX. 5 pannor om lS kannor heiäknas lika med en panna om 80 kannor, eller aft åtminstone den progressiva förhöjningen
Lör högst obetydelig, Frågan cm försäljning i större eller mindre qvantum bör vara J ät t afgjord.
Den, som får tillverka så litet sorn helst, måste ock få försälja så litet som hålst.
Man har aldrig hön omtalas att icke Bruksägare få sälja s skålp. jern, eller Klädesfabrikant
Jtdels aln klädet jag inser således icke, af hvad skäl en b änsvinstillverkare skulle förbjudas att sälja en jungfru bränvin.
De mångfaldiga och olika medel, gom blifvit använda att inskränka tillverkning och consumtion af bränvin , harf ingenting uträttat, Ännu har icke tillgäng fls« ‘->5 Junii e. m. saknats för den, sorn haft medel att köpa för, Och ännu har ingen sak»at tillfälle att öfverlasta sig, som dertill halt håg.
Jag anhåller om återreroiss af Utskottets Betänkande , derföre att jag anser detsamma icke höra gilias och icke heller den nu gällande författningen böra fortfara; men jag gös det utan hopp om den ändring jag önskar, N:o 4.
Hörsamste Memorial?
Genom ProtocolleUtdrag af den r i i den-, aa månad har Högloft- Ridderskapet och Adela behagat till RiddarhusUf skottets Utlåtande remittera en af Herr Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus, samma dag gjord hemställan* om icke, sedan tryckningen af Riddersicapets Och Adelns Protocoller för innevarande Riksdag, ru mert kommit 3 månader efter, det vore bättre, att dela tryckningsarbetet sålun da, att Mars, April och Maj månaders Proiocoller tsycktes långsammare; men att deremot börjas genast gjordes med att trycka Junii må«#ds Protocoller- Och har Herr Grefven såsom skäf härföre anfört, att de ämnen, sorn nu förekomma voro lör allmänheten af vida större inrer ?*e än de, sorn under den förflutna tiden afhandlar», och att det vore för den ,, sorn vet med sig själf, att han gör hvad i hans fotipåga stftr lör att tjena sitt fädernesland, j>å*s i8a E)en 25 Juan e. rn. kostande att se, att hans bemödanden , ehuru fruktlösa de än torde vara, skola förblifva okände lör allmänheten RiddarhusLJtskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit anfördt; och soto utom det att Boktryckaren Grahn enligt träffadt contract har både rättighet och skyldighet att trycka Ridderskapets och Adelns Protocoller vid innevarande Riksdag från början till slut, någon fördelning af samina Protocollers tryckning emellan flere Boktryckare i allt fall icke kän verkställas , hälst allesammans för närvarande äro m^d andra arbeten i ock för Riksdagen fullt sysselsatte; och den utvägen Herr Grefve von Schwerin föreslagit, att låta tryckningen af de redan tdlryggaiagde mänadernes Protocoller ske långsammare, eller må hända aldeles afstanna för att befordra tryckningen af Junii och de derefter följande Månadernes Protocoller, synts Utskottet betänkligt dels af den orsak, att ehuru några prenumeranter tilläfventyrs kunna vara af lika tanka med Herr Grefve von Schwerin i detta afseende, andra deremot lika troligt kunna finnas, hvilka häldre läsa debatterna i de ämnen , hvilka förevarit under den tid som skulle förbigås, och derföre anse sig mera belåtne att utbekomma Protocollerne i ett sammanhang och ej stympade, hvilket ock är deras ostridiga rätt, ifall fråga derom skulle uppstå; dels ock derföre, att med den vidlyftighet som discussiotierne i ett ämne ofta å Riddarhuset erhålla, den följd ovilkorligen måsta inträffa, au Protocolistryck^ Den 2.r> Junti t. in. 18S ningen,
äfven om den nu framflyttades till när. varande tid, skall inom tiderymden, af en månad, enär tryckningen icke kan vidare forceras än till 12 ark i veckan, stå nära 14 dagar efter sista Plenidagen , hvilket afstånd sedermera skall under tidens framskridande blifva med hvarje dag allt mera betydlig , då man snart åter befinner sig på samma punkt som tillförene utan att hafva genom förändringen vunnit något väsendtligt mera, än en för närvarande defect samling af Protocoller; alltså och då Redactionerne af åtskillige Tidningsblad, enligt hvad erfarenheten visat, icke undandragit sig, att så väl till Talarnes som allmänhetens tillfredsställelse genast i sine Blad meddela sådane anföranden, hvilka för deras innehåll ansetts framför andra i ett eller annat afseende märkvärdiga och hvarigenom nyhets, begäret för dagen skäligen torde vara uppfyldt, har Utskottet på dessa grunder ansett sig icke kunna å ofvanberörde hemställan tillstyrka bifall; hvilket jemte en ledamots yttrade serskildta mening, Höglofl Ridderskapets och Adelns vidare pröfning vördsamt underställes.
Stockholm den ro Junii 1823.
På Riddarhusljtskotets vägnar C- G.
K* Snoilsky.
Den. 25 Junii e, m, Utdrag af Protocollet, bålliti Riddarhus,™ Utskottef Onsdagen d. 25 Junii 1823. S. D.
Vid justeringen af RiddarhusUtskottets Betänkande i anledning af Htrr Grefve, von Schtysiiös, Fredric Bogislaus, gjord,e heinställan om en skyndsammare tryckning af Ridderskapets och Adelns Protocoller vid, innevarande Riksdag , förklarade Herr.
Treffenberg, Curry.
Gabriel, sig vara af skiljagtigtara.— ka, och yttrade; De skäl på hvilka Höglofh Utskottet grund-at sitt afslag å Grefve von Schwerins väckta motion, om vidtagandet af någon ändring i afseende på tryckningen af Ridderskapets och,, Adelns protocoli vid denne Riksdag, anser jag för min del iqke vara så talande sorn de, den värde motoeairen framställt, till vinnande af bifall åt dess förslag.
Af det snta! prenuxnsrapter å dessa, pror to.coll , som jag hört sägas vara omkring 80 a 9®^ tror jag mängden hafva bestämdt sig föjr denna utgift, meta i hopp om, att med görligaste första, ur de samma hämta utvecklade, tankar i väsendteliga national frågor, innan besluten deröfver fattades, än af begär, att efter hand finna i hvad ordning och huru Riksdagsangeiägsnheterne inom Ståndet förekommit och. afgjordts; och då jag härtill lägger, det (om jäg så får sägaj) surrogat, de i detta sednare fall äga , i de deröfver i Tidningarne införda Bulletiner, är jag öfvertygad om, att hvar och Den 2 5 Jani i e. m. ?n af dem långt ifrån alt misstycka cn sidan åtgärd af Ridderskapei och Adeln, hvarigenom dem tidigt meddelades Ståndets discussioner, ide denna Riksdag till afgörande ännu återstående, och för medborgare af alla Classer vigtigaste ämnen, skulle de, på det högsta gilla och med tacksamhet emottaga, detta bevis af Ridderska,- pets och Adelns uppmärksamhet för allmänheten , hälst om Ståndet dertill i Tidningaroe, älven lät införa moti verne för dess beslut i detta fall.
Om pek icke ett Protocoll möjligen skuU le kunna lemna prässen förr, än 14 dagär efter hvarje Plenidag, anser jag ändamålet likväl vara vunnit, enär troligen de fläste hufvudfrågorne bl i f va till Utskotten återremitterade; ty innan desse då hinna granska anmärkpingarne öfver deras första utlåtanden, och å nyo expediera sine yttranden, samt derefter målen hvilat på bordet hos Ståndet, åtgår troligen mera än 14 dagar, då emedlertid prenumeranterne å sin sida, äfven redan hunnit få del af hvad som föranledt återremissen och således ägde tillfälle att meddela sina tankar* samt kunde lemna nyttige upplysningar öfver ämnena till representanterne, innan målen sluteligen afgjordes.
I afseende på tiden , ifrån hvilken eftes Herr Grefve von Schwerin» plan trycknmgen, nu mera borde fortsättas, tror jag mig duck, fc.-»ra yttra den mening, att, då under Ståndets> lisaa innevarande månad 0;h sedan motionen i86 Den Junti e. m. väcktes, icke förevarit ämnen af så allmänt interesse, och troligen icke eller innan månadens slut många sådsne förekomma, vore det lämpligare och ändamålsenligare, att ifrån och med den i nästkommande Julii iåta börja, och sedan oafbrutit till Riksdagens slut fortsätta tryckningen af protocollerne för denna tid.