Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får såledesanhållla, att K. M:s Propos. i denna del måtte öfverlemnas till Bevilln:sUtsk:s behandling.
Jag anser en sådan åtgärd desto heldre vara nödvändig, som K. M., då Han i Sin Propos. omnämner att allmogens uti vissa trakter af Stora Kopparbergs län åtnjuter befrielse från en del af den allmänna bevillningen, tillika yttrar alt befrielsen grundar sig icke allenast på allmogens skyldighet att leverera mantals-kolen in natura lill Bergslaget, utan äfven på utgörande af den s. k. kungsgårdshjelpen, hvaremot, såvidt jag kunnat finna, Utsk:s hemställan endast vidrörer den första af berörde omständigheter, ehuruväl den andra jemväl bordt tagas i betraktande.
Palmstjerna fästat upmärksamheten på nödvändigheten att öfverlemna behandlingen af den i sista punkten af i Utlåt, förekommande frågan till BevillmsUtsk:s handläggning, får jag mig med honom förena och afstår från ordet.
Palmstjernas framställning, att den i sista punkten af Utlåt, afhandlade fråga borde till BevilluisUtsk. öfverlemnas, ber jag att få fästa upmärksamheten deruppå, att den afdelning af StatsUtsk., som haft utarbetandet - Den 22 Mars f. m. 309 tandet af denna fråga sig updråget, har ansett att då lindringen i bevillningen stod i sammanhang med den öfriga frågan, StatsUtsk. både kunde och borde föreslå R.
St:r att deröfver fatta beslut.
Men då denna fråga ingalunda inverkar på hufvudsaken, vill jag för min del icke motsätta mig det yrkande, Frih.
Hvad för öfrigt vidkommer Hr von Ilartmansdorffs ytterligare anmärkn:r i afseende å StatsUtsk:s skyldighet att framlägga noggranna kalkyler öfver Statsverkets förlust till följd af förslagets genomförande, så hafva dessa anmärkmr blifvit af Frih.
Palmstjerna så fullständigt vederlagda, att jag ej har något att i detta afseende tillägga.
Jag tror icke Frih.
Palmsljernas anförande hafva åsyftat någon vederläggning af mina anmärkn:r i afseende på ämnets bristfälliga utredning, utan han har snarare afhulpit denna brist, hvarför ej mindre jag än det Höglofl.
Ståndet bör vara honom tack skyldig.
Jag beklagar dock att Frih:n icke yttrat sig utförligare ang:de Bergslagets roteringsfrihet.
Men då en af Konungens rådgifvare omnämnt detta förhållande, hoppas jag att det skall vid frågans slutliga afgörande blifva föremål för Regeringens upmärksamhet.
Af sådan anledn., vill jag ej vidare motsätta mig Utlåt:s godkännande.
Då jag hört så mycket ordas om roteringen i Dalarne, inom hvilken provins jag är jordegare, anser jag mig böra lemna den uplysning, att större delen af Dalarne verkligen är roterad.
Folkkärna och Hedemora samt de öfriga socknarne, hvilka ingått till K.
M. med underd. petition om befrielse från skyldigheten att lefverera räntekolen in natura vid Avesta, äro fullständigt roterade.
För öfrigt anser jag tidpunkten vara inne för alt söka åvägabringa den reform, som nu är å bane, ty för omkring 10 år sedan, då samma förslag ifrågavar, ville Fahlu Bergslag ej för den ersättning, som nu densamma bjudes, afstå från sina urgamla privilegier.
Sedan dess har koppartillverkningen ökats och med detsamma förmånen af en nedsättning i kopparräntan, men konjunkturerna kunna förändras och derföre anser jag att man bör begagna sig af nuvande förhållanden och således bifalla StatsUtsk:s förslag.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad och efter af Hi- Gr. o. Landtm, serskildt framställde propos:r blef StatsUtsk:s förevar:de Utlåt, af R. o. Ad. bifallet, med undantag af den sista punkten, i fråga hvarom R. o. Ad. beslöt, alt K.
Propos., såvidt den rörde allmänna bevillningen, skulle öfverlemnas till Bevillu:sUtsk., och att hvad SlalsUtsk. derom yttrat skulle läggas lill handlingarne.
Som jag för en längre lid är hindrad att deltaga i Riksdags-förhandlingarne, anhåller jag att 5 H. 24 370 Den 22 Mars e. m. få afsäga mig ledamotsskapet i Ekon.Utsk., med bibehållande af min Riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm., med tillkännagifvande att bland BankoUtsk:s ledamöter upstått en ledighet efter Frih. Manderström, Carl, som inlemnat den pollet han innehaft såsom fullmäktig för Friherrliga Ätten von Rehausen, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i BankoUtsk., i st. f. Frih.
Manderström och en ledamot i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. i st. f. Hr Arnell. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Onsdagen den 22 Mars 1854.
Justerades 2:ne prot.-uldr. för förmiddagens plenum och pleniprot för d. 16 sistl.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 15 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt., M 64, Litt. C, i anledn. af väckte frågor om förändring uti beskattningen å Tackjerns-tillverkningen och Stångjerns-smidet.
Jag har i dag likasom flere af detta Stånd, erhållit en tryckt promemoria, som skall innehålla en vederläggning af upgifterne i min, Utsk:s Betänk, vidfogade, reservation.
Genom denna promemoria vill ådagaläggas, att mina beräkningar, grundade på uplysningar, som blifvit hemtade från Brukssocietetens räkenskaper, skola vara oriktige först deruti, att förvandlingen frän bergsvigt till stapelstadsvigt är reducerad från 3000 Skit till 3,115 Skil, då det egentligen skulle vara 3,315 SkU, och sedan deruti, att för tillverkning af 1 SkU stångjern erfordras icke mera än 18 T:r kol i st. f. 24 T:r.
Hvad först beträffar upgiften om den olika reduktionen af bergsvigt till stapelstadsvigt, sä är den en följd deraf att jag afskrifvit den beräkning Brukssocieteten härutinnan afgifvit; felet är således icke mitt utan just de värde Herrarnes som genom nämnde P.
M. ville rätta misstaget.
Hvad den andra förmenta origtigheten beträffar, så får jag anmärka att om här ett misstag är begånget, är det lätt förklarligt emedan enl.
BergsColhii berat - Den 22 Mars e. ra. 371 telse, som i Utsk. varit tillgänglig, var uptagit såsom ovilkorligen erforderligt 24 T:r kol till hvarje Sktt stångjern.
I denna upgift instämde ock Brukspatronerna inom Utsk., under förklarande att detta skulle öfverensstämma med smedsordningen.
Bruksföreningens upgift skulle väl 18 T:r kol vara det rätta, men jag ansåg att, på grund af Bergs-Colhii berättelse, kolåtgången borde beräknas till 24 Tr.
Men härmed må vara huru som helst, så är likväl klart, att de båda bestridda upgifterna motverka hvarandra i prisets bestämmande: och jag antager gerna till utgångspunkt för frågans bedömande det föreslagna priset af 15 R:dr I sk. 6 rst., emedan det icke är sjelfva beloppets summa, som här är hufvudsaken, utan det är, att efterse hvilka de utgiftposter äro, som egentligen bestämma detta belopp.
Då man vill tillse, om någon af de olika utgiftsposterna har inflytande på siffran, mäste man noga göra sig reda för dem, och derför har jag för att reda saken i min reservation uträknat dem för hvarje Skti stångjern.
Enl. denna uträkning, hvars rigtighet för öfrigt ej blifvit bestridd, skulle beskattningen å 1 Skit stångjern, bevillning och öfrige statsutgifter deruti inberäknade, tillsammans utgöra något öfver 14 sk. eller ungefärligen dubbelt så mycket som hammarskalten, hvilken upgår till omkring 2 proc. af tillverkningskostnaden, och att det är de öfrige utgiftsposterne, som hafva det egentliga inflytandet på tillverkningspriset.
Häraf följer att en förbättring i smidesmethoden, som förminskar kolåtgången eller den erforderliga arbetskraften, skall hafva ett vida makligare inflytande på priset, än den ifrågavande obetydliga nedsättningeu derå kan utöfva.
Vi känna alla, att stora förbättringar i smidesmethoden i sednare tider åstadkommits, så att endast på högst få ställen 18 T:r kol användas för utsmidning af ett Skfi! stångjern äfvensom att der Lancarshiresmidet är infördt, man icke allenast reducerat kolåtgången till 9
T:r utan äfven erhållit ett vida bättre jern än genom de gamla kolödande methoderua.
Det är också endast på denna väg, som bergshandteringen kan lyftas, och den föreslagna nedsättning i skatten eger ej något inflytande på handteringens utveckling.
Det är detta, som jag i min reservation velat ådagalägga och det har icke blifvit vederlagdt af den i dag utdelade promemorian.
Visserligen kunna åtskilliga anmärkn:r göras emot mina kalkyler likasom emot de af BergsColhm upgjorda, öfver tillverkningspriset å ett VAS’ stångjern.
Men så kan göras med alla dem, sorn gå i detaljer, och med tanken härpå fästad är det som jag återkommer dertill, att BergsColhm och Brukssocieteten kommit till så olika resultater, alt den ena uptager kolålgången till 24 T:r och den andre till 18 T:r, Att sjelfva Brukssocieteten ej gör sina beräkningar utan fel synes deraf alt i den utdelade promemoria (som lärer vara 2:dra uplagan af denna societets beräkning på samma sak) uptages en utgiftspost, som icke finnes i den till StatsUtsk. aflemnade, af denna societet upgjorda kalkyl.
Uti min beräkning är icke allenast kolen uptagna till deras 24* 372 Den 22 Mars e. m. värde ulan äfven malmen, brytningskostnaden, förlagsräntor, provissioner m. m. beräknade.
Med ett ord allt är bär uptaget, så att örn stångjern kan erhållas för det upgifna priset måste man ock medgifva, alt alla råämnen jemte ränta på förslaget blifvit godtgjorda, och att alltså rörelsen burit sig bra.
Hvilket äfven är förhållandet, enär stångjern kostar i Stockholm 16 R:dr och i Götheborg 16| R:dr, och vinsten således äfven under antagande af det utaf Rruksocietelen upgifna pris af 15 R:dr 1 sk. 6 rst. är ganska betydlig.
Det är långt- från mig att afundas dem denna vins^, men det visar, att man f. n. ingalunda har skäl att medgifva en nedsättning i ordinarie skatten för stångjerns-tillverkningen.
Gå vi något tillbaka och tillse, huru frågan om nedsättning i skatten först upkommit, finna vi, att R.
St. vid sista Riksdag anhöllo hos K.
M. om en utredning af förhållandet med jernhandteringen, så att R.
St:r deraf kunde finna om liden vore inne, att höja tiondelackjernet till hvad det var före år 1844.
Resultatet af denna undersökning har blifvit, att man föreslagit nedsättning icke blott i tiondetackjernet till hvad det var år 1844 utan äfven i hammarskatten till d.,v. s. raka motsatsen af hvad R.
St:r afsågo med deras underd. skrifvelse.
Egde man att betrakta jernhandteringen såsom en fristående näring utan jemförelse med andra, hvilka i vårt land äro underkastade beskattning, så kunde man visserligen säga, att jernhandteringen borde i dess skattebördor åtnjuta någon nedsättning, emedan vinsten af densamma icke är hvad man föreställer sig; men enl. min åsigt tillhör det hvarje representant att vaka deröfver, att, när skattebördor skola lyftas, sådant sker der de trycka hårdast, och jag tror icke, att jernhandteringen då kan i främsta rummet komma i fråga.
Andra grenar af vår industri äro hårdare beskatlade, och jag nämner i detta fall kronoskatlejorden, hvars skattebördor äro vida tyngre än jernhandteringens.
I K. M:s Propos. har dessutom blifvit visadt, att tionde-tackjernsafgiften årligen stigit, så att den år 1851 npgått ända till 12,615 S/eti äfvensom att hammarskatten stigit, hvaraf vill synas som näringen är i stigande.
Ehuru således enl. min upfattning någon nedsättning af skatterne å jernhandteringen ej borde ifrågakomma vid denna Riksdag, så vill jag likväl, då till följd af de upgifter, som från Rergs-Colkm inkommit, K.
M. ansett sig böra tillstyrka en nedsättning i tiondetackjernet till \ mot hvad det var vid sista Riksdagen, icke motsätta mig denna nedsättning, under erkännande deraf att då K.
M. granskat alla upgifter, alla om, ständigheter blifvit af K.
M. pröfvade, på ett sätt, som är vida öfverlägset den enskilde mannens.
Men vid detta tillfälle kan jag ej underlåta att uttala, den åsigten, som jag hyser, att det är vida bättre, att då lindring i skattebördorna skall meddelas jernhandteringen, det denna lindring lemnäs genom nedsatt bevilln. och icke genom nedsatt grundskatt, och att jag således hellre önskat att denna skatlelindring kommit tackjerns-blåsarne tillgodo uti deras bevillning.
Skulle R. o. Ad. mot min förmodan äfven villja nedsätta skatten för stångjerns-tillverkarne, så må det hellre
Den 22 Mars e. m. 373 ske på deras bevillning än på deras grundskatt, hammarskatten.
Det är äfven nr en annan synpunkt rigtigare att i bevillning göra lindring, i fall man anser stångjernshandteringen icke kunna bära de bördor den drager, ty för mig faller det klart, att det är bättre att låta Bruksegares bevillning afgöras genom ballotlering i förstärkt StatsUtsk. än att der låta de till Statsverkets behof beräknade skatterna bero på en eller flere rösters öfvervigt.
Jag begagnar detta tillfälle att uttala min reservation emot den anda, som genomgår ifrågavande Inkomst-Betänk.
Man liar här fortsatt en väg, som, enl. min åsigt, är den vådligaste i Statsekonomien.
Man liar velat göra Regeringen allt mer och mer beroende af bevillningen.
Man har här nemi. föreslagit nedsättning icke allenast i den nu ifrågav:de ordinarie skatten utan jemväl i flera andra dylika skatter.
Följden häraf blir, att Regeringen göres ännu mera beroende af bevillningen än hitintills, och att således den jemvigt, som enl. vår grundlag bör finnas emellan de båda Statsmakterne, förminskas.
Jag emotser, att man häremot invänder, att den ordinarie inkomsten upgår till endast något öfver 4,000,000 R:dr, men att bevillningen deremot upgår till omkring 11,000,000 R:dr, så att en förminskning i de förra är af ingen betydenhet.
Men det är just genom ett sådant successivt minskande af de ordinarie skatterne, som de så småningom blifvit inskränkte till deras närvar:de belopp, och fortfar man på detta sätt, lärer väl de slutligen alldeles uphöra och det är detta förfarande jag ogillar.
På dessa skäl och dem jag redan anfört uti min reservation anhåller jag om återremiss.
Till en början ämnar jag försvara StatsUtsk. emot Hr Bildts beskyllning, att Utsk. beträdt en origtig väg, då det föreslagit nedsättning i ordinarie inkomsten, men som detta icke direkt hör till ämnet, torde jag få återkomma dertill under discussionen och jag vill nu endast fästa mig vid några af hans anmärkmr.
Hr Bildt har sjelf medgifvit, att den till StatUtsk. aflemnade och i hans reservation intagna kalkyl icke vore så mycket att fästa sig vid, och att den promemoria, hvilken i dag blifvit oss tilldelad, skulle, såsom jag upfattade talarens ord, i vissa fall varit en förklaring för honom.
Jag tror icke, att man bör fästa sig alltför mycket vid dylika kalkyler.
De kunna upgöräs på många sätt.
Det är nemi. tydligt, att i en näring, sådan som denna, det är svårt om icke rent af omöjligt, att upgöra kalkyler, emot hvilka anmärkmr icke kunna framställas.
Lika med den värde talaren tror jag, alt man icke bör fästa sig för mycket vid den kalkylen; emellertid tror jag, all den ganska väl kan försvaras.
Jag vill dock icke dermed uptaga tiden.
Hr Bildt har äfven yttrat, att det icke vore skäl att bevilja nedsättning i hammarskatten eller att borttaga den, utan skattelindringen borde åstadkommas genom nedsättning i bevillningen.
Jag vill försöka att vederlägga denna åsigt med talarens egna argumenter.
Han har sagt, att uphäfvande af haminarskalten är ett obetydligt försök 374 Den 22 Mars e. m. att upmantra bergshandteringen, emedan hammarskatten utgör endast 7 sk. 4 rst. pr Skfå.
Ingen har begärt, att bevillningen skall hell 'och hållet uphöra, utan endast att man må åstadkomma någon lindring uti densamma och då hela bevillningen utgör 4 sk.91 rst. prSkU, synes, alt nedsättning uti bevillningen har en ännu obetydligare inverkan på tillverkningspriset än uphäfvande af hammarskatten.
Denna nedsättning i bevillningen är dock icke annat än ett palliativ.
Jag anhåller vid detta tillfälle, att få upläsa ett anförande af Hr Assessor Lagerhjelm, som af sjukdom är hindrad att vara närvande, och hvars stora förljenster om vår jernhandtering äro allmänt kända.
Det lyder sålunda: ”Utsk. har samvetsgrant behandlat
Hr Wserns motion, men ansett betänkligt att fullkomligt befria stångjernssmidel från ordinarie skatt.
Det är denna betänklighet jag vill söka att häfva”.
”Betraktom jern-konjunkturen under den tid då hammarskatten först ålades och ända intill början af innevande århundrade.
Svenska jernet var en nödvändighets-artikel på verldens marknad, hvarest tillförseln knap! motsvarade behofvet och varan kommenderade ett ganska högt pris.
Hammarskatten var ettsätt att erhålla Stats-intrad, och näringen bar den med lätthet t.
I början af detta århundrade och ända till år 1808, betalades Svenska jernet med 10 R.-dr Hamburger B:co eller circa 40 R:dr rgds; men då Sverige indrogs i continental-krigens hvimmel, hopade sig vårt jern på vågarna, priset föll under halfparten och har sedermera aldrig upnått sin förra höjd.
Nu var det slut med smidet susom en lönande handtering; det fortfor dock och fortfar ännu, såsom ett praktiskt sätt alt förvandla dagsverken, hö (d. v. s. körsselstyrka), malm, kol och spannemål i penningar.
Denna sanning blir klar för hvar och en, som tager kännedom af verkliga förhållandet: och undantag finnas blott för en eller annan malm af utmärkt förträfflighet.
Verkliga förhållandet i allmänhet inhämtas dock icke genom att beräkna tillverkningspriset vid en enda lokal, man måste skänka sin upmärksamhet åt näringens tillstånd i det hela för att klart inse sanningen af hvad jag nu vördsamt anfört.
Må man blott bemärka kolprisets olikhet i skiljda orter, och man skall genast finna nödvändigheten af att se näringen i stort, för att bedomina dess inre tillstånd.
Jag vill blott exempelvis anföra att tvenne stångjernsbruk hafva länge varit dagligen utbjudna till salu, ehuru kolen köpas vid det ena för 2£ å 3
R:dr rgds pr storstig och vid det andra för 3 å 3j R:dr rgds; ett kolqvantum, som gäller 14 å 16R:dr rgds inom de egentliga Bergslagerna.
Dessa verk njuta alltså 9 ä 10
R:dr rgds underpris på kolen i jemnförelse med Bergslags-bruken.
Likväl utbjudas de utan att genast finna köpare!
Förtjenar ej ett sådant fenomen Statsmannens upmärksamhet?
— Det förtjenar äfven en allvarlig begrundning af hvar och en, som talar på nationens vägnar, att en mängd stångjernslillverkare nedlagt sina smiden, äfvensom att flera stora bruksegendomar varit länge och oafbrutet till salu utan att finna köpare ända tills
Den 22 Mars e. m. 375 priset blifvit så nedtryckt, att knappt jorden, skogen och malmen äro betalde!
Det vore olämpligt att här ingå lili den vidlyftighet, sora ämnets utredning i yttersta detalj, skulle föranleda.
Af den sanning jag här vördsamt framhållit, nemi. att Svenska slångjerns-smidel blifvit förvandladt från en vinstgifvande rörelse till ett sätt att realisera bergens, skogarnas och den odlade jordens alster, följer att näringen numera icke bör belastas med någon grundskatt, emedan smidet icke ger vinst; ty inkomsterna härflyta från grunden, som åter bär grundskatt i ock för sig sjelft, oberoende af smidet.
Att tidepunkten nu är inne alt vidtaga denna förändring, skall jag nu söka visa.
Det är notoriskt att Engelska och Nord-Amerikanska jernhandeln under loppet af ett eller annat årtionde gjort mer och mer afseende på malmen hvaraf jernet varit tillverkadt samt följaktligen på tillverkningssättet, för att sålunda i möjligaste mån förvissa sig om jernets inre godhet.
Afnämaren köper först ett mindre qvantum af en ny, förbättrad stämpel och fordrar naturligtvis, att det jern sorn under kommande tider levereras, skall besitta samma goda egenskaper som profvet utvisade.
Nu inverkar på jernets egenskaper ej blott malmen, utan smidessättet och en noggran tillsyn, försl om tackjerns-blåsningen, sedan om stångjerns-beredningen.
Ett rationelt stångjernssmide förutsätter derföre ej allenast att tackjernet flutit utur goda malmer, ulan ock en tecknisk behandling af råämnena samt en noggran tillsyn under hela processen.
Dessa villkor medföra den verkan att smärre bruk uphöra att smida, men att smidet concentreras på färre lokaler och der bedrifves i stor skala; ty underhållet af en tekniker och dryga byggnads-räntor mäste fördelas på en stor tillverkning om den skall löna sig.
Svenska stångjernssmidet befinner sig derföre just i närvar.de stund uti ett öfvergångstillstånd, som föranleder nya kapitalers nedläggande i byggnader, såvida bruksegaren vill bringa upp sitt smide uti ett tidsenligt skick.
Antagom ett nytt verk med 5,000 SkU tillverkning.
Nuvar:de hammarskatt gör 50 Skit.
Låt hvarje SkU betalas med 15 R:dr b:ko.
Bruksegarens utgift blott i hammarskatt utgjorde följaktligen 750 R:dr b:ko; en summa, visst icke att förakta, ehuru obetydlig emot det kapital han måst nedlägga, dock en god hjelp till alt bestrida de årliga omkostnader, som räntor, arnortissement på byggnads-kapitalet, underhåll af kostbara anläggningar och kunnige personer, förorsaka.
Jag har nu sökt ådagalägga att ehuru stånjernssmidet inom riket allt ifrån dess införande intill början af innevande århundrade varit en vinstgifvande rörelse, detsamma likväl sedermera blifvit blott och bart ett sätt att realisera annan förmögenhet, äfvensom att detsamma nu mera liknar hvarje annan fabrikation, såsom af siden, kläde m. fl. artiklar.
Jag kan ej annat förstå, än att deruti ligger ett motiv att uphäfva en grundskatt, som tillkommit under aldeles motsatta förhållanden, hvilka nu mera försvunnit.
På dessa grunder yrkar jag hammarskattens totala borttagande och tillstyrker Högö. R. o. Ad. vördsamt att återremit - 376 Ilen 22 Mars e. m. tera StatsUlsk:s nu föredragna Ullåt.
N:« 64 Lill. C; anhållande jag derjemte alt dessa mina anmärkningar fä lill Ulsk. åtfölja återremissen.”
Uti detta Hr Lagerhjelms yttrande instämmer jag lill alla delar, men anhåller att få tillägga några ofd.
Han har visat olämpligheten af denna skatt, äfvensom att hammarskallens borttagande i ingen mån skadar Staten, men tillskyndar deremot Bruksegare en fördel.
Härtill vill jag göra ett tillägg.
Hvad får Staten äler i st. f. denna eftergift?
Jo! mycket högre inkomster indirecl, och genom denna afgifts öfverlemnande till bruksegare direct en inkomst, enär det kapital, som motsvarar hammarskatten såsom ränta betraktad, kan i rörelsen nedläggas till förbättrande af densamma.
Derigenom att denna utvidgas beredes äfven sysselsättning för en större personal förutom ökade tullinkomster, ty huru liten lyx man än må medgifva denna arbetsklass, komma de likväl att konsumera en mängd artiklar, hvarför tull betalas.
Alla intressen inom landet skola ovilkorligen vinna derpå.
Det största intresset är åkerbruket, och i motsats till alla reservanterne af BondeStändet inom StatsUtsk., påstår jag alt åkerbrukaren bör tillstyrka antagande af detta Betänk, derför, att han har nytta deraf under 2 synpunkter.
Det ger anledn. till ökad industri.
Dessa jernarbetare måste såsom andra lefva af åkerbrukets industri.
Detta den ena förmånen.
Man ser att i länder med ökad industri åkerbrukets produkler betalas högre än i länder, der industrien ännu icke hunnit denna högre utveckling såsom i Polen och Wallachiet, hvarest industrien ligger nere.
Den andra fördelen är mera direkt, ty åkerbrukaren får derigenom sitt behof af jern fyldt still lägre pris.
Vi känna nemi. att den inhemska konsumtionen af jern stigit högst betydligt, så att inom landet numera förbrukas omkring 150,000 SkU jern.
Det blir således en högst betydlig vinst för åkerbrukaren att erhålla det jern han använder till billigt pris.
Dessa fördelar synas mig ostridigt vara af större vigt än den ringa inkomst Staten genom den ifrågasatta eftergiften möjligen kommer att förlora.
Jag tillstyrker således återremiss af Betänk., på det att Utsk. måtte föreslå uphörande icke blott af hela liammarskatten, utan äfven af hela tionde-tackjernet.
Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Hvar och en, som gjort sig mödan att öfvertänka våra näringars olika beskattning, har det förefallit besynnerligt, att jernhandteringen blifvit beskattad efter helt olika grunder än de öfriga näringarne.
Dertill har likväl funnits skäl.
Denna handtering har nemi. från dess första upkomst varit omgärdad med dyrbara privilegier.
Det har funnits tider då, t. ex. kolhandeln var så inskränkt, alt jerntillverkarne snart sagdt kunde kommendera kolpriset.
Det har funnits tider, då det var förbjudet att i grannskapet af jernverk anlägga andra inrättningar, hvilka konsumerade kol.
Med ett ord: mångfaldiga privilegier hafva funnits till skydd för näringen, och hvilka haft till följd, att näringen kunde påräkna nödvändiga artiklar
Den 22 Mars e. m. 377 för ett billigt pris.