Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för Banken förekomma kostnader, hvilka öfverstiga hvad en köpman Itehöfver använda på vexelhandel, ty han betalar intet särskildt derföre, att han drager vexlar, emedan sådant hörer till den rörelse han sjelf och hans medhjelpare i alla fall bedrifva.
Men inom Banken kommer utan tvifvel särskild ersättning i fråga för de Fullmäktige, sorn skola hafva vexelhandel» om händer, äfvensom för de personer af Bankens tjenstemän, hvilka skola användas till bokföring m. 11. göromål, som denna vexelhandel medför.
Huru högt stiga dessa kostnader?
Det borde man veta.
Hela fördelen, som genom denna vexelhandel möjligen kan beredas, förmodar jag beslår blott deruti, att man besparade
Banken kostnaden för silfrets transporterande från utrikes ort.
Frågas då, hvad häfver Banken hittills betalt för sådan transport?
Litet eller intet.
De flesta gångerna har Banken icke betalt något annat än ett förskott af sedlar, genom hvilket köpmannen, som åtagit sig leveransen, funnit sig godtgjord.
Jemförelsevis med det liela är det blott obetydliga poster, för hvilka Banken betalt någon transportkostnad.
Sednast var den beräknad lill 2 och 2.1 sk. för hvarje specie.
Den utgör således icke en ringa penning, utan 5 proc.
Jag befarar likväl, alt de kostnader, som komma att drabba Banken genom vexelhandel, skulle blifva betydligare; ty icke nog med de kostnader som i Banken kunna komma i fråga; jag befarar, för min del, att Banken får betala vexlarne högre och sälja deni för lägre pris än någon annan.
Banken kommer att betala dem högre, derföre att när cursen faller, så komma vederbörande otvifvelaktig! till Fullmäktige och säga: ”hvarföre köpen J ej vexlar?
Genom cursens fall blir priset på jern för lågt; hela Rikets export förlorar derpå; köpen ändtligen.”
Stiger cursen aldrig så litet, så klagar man alt caffe t, vinel och sockret blifva för dyra: ”liela realisationens ändamål, myntets upprätthållande förloras, om J Baucofullm. ej säljen vexlar”.
På delta sätt öfverlegade från begge sidor, komma Bancofullm. ali för vexlar betala för mycket och erhålla för litel.
Vid sådant förhållande böra väl Sländerna åtminstone tillse, att en gräns sättes för förluslernc.
Jag för min del skulle tro, ali denna gräns borde sättas vid fem proc. och att Ständerna således borde besluta, att derest sig visar, under loppet af är 1845, att den vexelhandel, som Fullmäktige drifvit, kostat mera än dessa fem proc., så bör denna vexeirörelse alldeles upphöra.
Jag har dessutom en särskild farhåga för denna vexelhandel, bestående deruti, att allmänheten skulle 220 Den 13 November f. m. i anlcdn. deraf anse Banken böra styra cursen.
En reservant har i della fall uttalat en sådan mening, hvilken Hr Rosenblad redan uppläst.
Nar sa skarpsinniga medlemmar af della Stånd kunna hafva en sådan tanka, hvad skall man icke då frukla af andra.
Ytterligare fruktar jag, att samma vexelhandel kommer alt föranleda den önskan, alt Bancoslyrelsen skall hålla sedelslocken i Sverige vid ett visst belopp, på säll samme reservant antydt.
Della är för Banken en omöjlighet sedan realisationen är gjord och dä en hvar som behöfver uttaga silfver nödgas insätta sedlar, oell med detsamma förminska sedelstocken.
Denne kan icke ökas, utan silfverfond, med mindre realisationen skulle äfventyras.
Det är förunderligt, på sätt man redan anmärkt, alt den cursstyrelse, hvilken för några fä år sedan ansågs vara oklok, nu anses vara eli räddningsmedel.
Jag säger, att när sådant här kan sällas i fråga, så rädes jag mera för åtgärdens följder, än för den kostnad och de förluster, sorn Banken kan komma att under liden göra.
Men jag förklarar, att om man vill äfventyra Bankens vinst, sä är del vida bättre att skänka bort den ål behöfvande i landet, äu ali låta den förspillas på vexelhandel.
Om B. o. Ad. återremitterar betänk., anhåller jag, att dessa mina anmärkn:r mätte få åtfölja, pä det alt BaucoUtsk. mätte vara betänkt på sättandet af en gräns för dessa förluster.
Jag tillhör dem, som anse alt BaneoUlsk. handlat orätt i alt lösrycka denna fråga från regleringen på det liela af Bankens rörelse.
Frågan om vexclköp står i oskiljaktigt sammanhang med det redan afgjorda förslaget 0111 rättighet för Banken alt hafva ett depositum af silfver i Hamburg, ty ulan ett sådant depositum, utan att Banken har sä till stigandes ett ombud eller eli lilialconlor i Hamburg, kau icke hela denna vcxelrörelse äga ruin.
Om man vill klart tänka sig huru detta skall gå till, sä finnér man, alt hvarje vexel pä Hamburg, sorn af Bancoslyrelsen uppköpes, mäste transporteras pä delta ombud, sorn pä förfallodagen indrifver medlen, och med dessas belopp ökar Bankens pä stället ägande depositum.
Men denna fråga borde också slå i sammanhang med liera an dra och deribland synnerligen med den um creditiv pä utländsk orl.
I Baiico-reglem. bar sedan år 1834 fuunils intaget, att Bancofullm. kunna lill realisationens betryggande bereda sig ett creditiv på utländsk orl.
Denna föreskrift har likväl saknat ali verkan, och detta tror jag liar varit den nödvändiga följden deraf, all vexelhandel!! varit förbjuden.
Skulle Bancofullm. behöfva begagna Bankens credit, för ali förstärka Bankens metalliska rassa i Slockholm, sä hade sådant ovedersägligen lill il sig lättare göra med att directe läna.
Då åter vexelhandel är tilläten, och Banken kan sälja vexlar, ställda pa 90 dagar, så föreställer jag mig, alt det ingalunda skulle blifva svårt att pä goda villkor erhålla ett creditiv, dä den sorn lemnar del alllid kan mera än SO dagar förut vara aviserad om hvad sorn kommer all ä creditivel uttagas, och man må icke föi eställa sig, all rörelsen Den 13 November f. m. 221 är pä något sätt mindre beljenad med vexlar på 90 dagars sigt, än med dem, som äro ä vista på en commisionär eller ett crediliv i Hamburg; ty alla dessa vexlar, så snart de äro fullkomligt säkra, såsom de hvilka Banken dragit utan tvifvel skulle anses, realiseras till contanter hvilken dag man behagar genom vanlig discontering.
Jag kan icke se annat än att denna fråga nu måste återremitteras, blott fiir att sättas i sammanhang med de öfriga frågor, hvilkas utredning vi förvänta af BancoUlsk.
Hade betänk, inkommit i Augusti eller September månad, sä all man med detsamma hade kunnat sätta beslutet i verkställighet, skulle jag ej ogillat det; men då det nu dröjt så länge, så vet jag i sanning icke hvad meningen kan vara med att inskicka det särskildt.
Jag erkänner, alt det kan hafva den betänkliga följden, att Ständerna sålunda, när de få en liten bit af BancoUtsk:s förslag i sänder, komma att besluta om det ena eller andra, ulan att veta huru det hela kommer att se ut i slycke.
I afseende på sjelfva förslaget har man visserligen uttalat skiljaktiga åsigter; man har ansett, att det vore af mer eller mindre nytta.
Jag får till en början, enligt en värd ledamots tillstyrkande, yttra mig hell enkelt om principen, och får erkänna, ali. jag i dess allmänhet gillar densamma.
Man har invändt, all den hvarken skulle kunna lända till rörelsecapitalets ökande eller till Bankens consoliderande.
Hvad rörelsecapitalets ökande belrälfar, så är det visserligen sant, att denna åtgärd icke skulle kunna öka och bibehålla rörelsecapitalet utöfver sitt normalbelopp, hvilket bestämmes af helt andra omständigheter, nemi. af antalet och storleken af de köp, som årligen inom landet ske och af den hastighet, med hvilken myntet inom landet kan cireulera emedan deraf beror vid huru många särskilda köp samma myntstycke kan cireulera.
Dessa förhållanden bestämma rörelsecapitalets normalbelop, lill hvilket det alltid sträfvar att återkomma, till hvilket det alltid förr eller sednare återkommer, utan afseende på om vexelhandel af Banken bedrifves eller icke; men hvad vexelhaudcln verkar, är att den påskyndar återkommandet till ett för rörelsen naturligt belopp; och då det till Bankens säkerhet fordras, att ett visst qvantum metalliskt mynt skall finnas i dess cassa, antingen i Slockholm eller vid filialcontoret i Hamburg, så kan det icke eller nekas, att en vexelhandel äfven i någon mån påskyndar ökandet af Bankens reella fond, dä densamma genom tillfälliga förhållanden blifvit nedsatt.
En värd ledamot bar visserligen icke ansett, alt sådant skulle blifva fallet, emedan hvad som under den ena årstiden ingår skulle under den andra utgå, men jag tager mig friheten anmärka, ali dessa inom året inträffande flucluationer fram och tillbaka inom cursen, är någonting, som för Banken är tcmligen främmande, som icke inverkar på sillrets export eller import.
Erfarenheten har redan under Hera år visat, att dä exporten och importen motsvara hvarandra, så förer man hvarken ut eller in silfver.
Den som då har någon behållning på 222 Den 13 November f. m. utländsk ort, han spar den till nä gra månader sednare, då han på börsen kan sälja sina vexlar.
Den åter som har skuld på utländsk ort, skaffar sig på ett eller annat sätt tillgång att dröja med sitt vexelköp.
Bankens åtgärder att införskrifva silfver eller utlemna sitt eget hafva icke afseende på att jemna förhållandet mellan månaderna af samma år, ulan emellan olika år, eller längre perioder, skilda genom olika conjuncturer.
Genom denna vexelhandel underlättas obestridligen för Banken dess skyldighet att under de fördelaktiga conjuncturer, som handeln gifver, förstärka sin cassa.
Den underlättas derföre, att hvar och en exportör, som då äger en tillgång, större eller mindre, af silfver på utländsk ort, kan direcle öfverlåta den till Banken; då deremot vid de vanliga silfverköpen har fordrats, att dessa tillgångar varit samlade på få händer, hvilka sålunda hafva blifvit mellanlänken emellan vexelägaren och Banken, hvilka äfven på affären skola hafva sin vinst, och man vet att på ju flera händer en vinst skall fördelas, desto mindre blir den på hvarje, och detta bidrager i sin mån att under vissa förhållanden göra operationen omöjlig.
Vexelhandel!) verkar äfven fördelaktigt på tillgången till metallisk valuta, derföre att någon transportkostnad bär ieke kommer i fråga, åtminstone ej till sitt fulla belopp, så att en vexel kan realiseras till valuta för Banken, ehuru cursen ej gått så långt ner under pari, att skillnaden fullt motsvarar transportkostnaden.
På samma sätt kommer Bankens försäljning af vexlar att förhindra silfrels uttagande under den ofördelaktiga conjuncturen; ty då Banken säljer sina vexlar något litet under det pris, som erfarenheten har visat svarar emot transportkostnaden och det egentliga värdet, det vill säga till uen curs, som varit näst före den, under hvilken silfver började utföras, hvilket efter sä många års erfarenhet som nu ingalunda är en okänd sak, så länge, säger jag, Banken säljer sina vexlar till detta pris, så kan man vara säker, alt icke något silfver i betydlig mängd kommer att exporteras.
Om någon af infall behagar göra det med förlust, så må det vara honom obetaget; det sker dock icke i betydligare scala.
Deraf följer, att så länge Banken har en tillgång i Hamburg att sälja vexlar, och den säljer den till den af mig nu nämnda curs, sä kommer endast ganska obetydligt silfver alt ur Banken uttagas, ty de trafikerande erhålla mycket större lättnad för sin rörelse genom vexlar, emedan de i annat fall skulle vara nödsakade att utlaga silfver och förflytta det till Hamburg.
Vinsten är således på båda sidor.
Men den ofördelaktiga conjuncturen kan visserligen fortfara så länge till dess Bankens i Hamburg varande contauta tillgångar äro medtagnc, och i sådant fall finnas blott tvenne medel att vidtaga.
Det ena är alt tillåta att Bankens silfver uttages och borlföres; det andra är att bereda sig creditiv i Hamburg, på detsamma draga vexlar och sälja dem, hvilket äler är af samma förmän för de trafikerande som de vexlar, hvilka voro dragna på Bankens egna tillgångar, och dermed kan fortfaras så länge lill dess att behofvet upp - Den 13 November f. m. 223 hör.
Ty, mine Hrr, man må ej föreställa sig, att ett sådant behof af växlar oupphörligt kan vara större än hvad tillgångarne på börserna motsvara, såvida icke Banken här hemma begär den oförsigtigheten att ånyo utgifva de sedlar, sorn hon iucasserar för sina vexlar.
I samma mån som vexlar ulgifvas på Hamburg, kommer sedelmassan inom Sverige att förminskas, alldeles pä samma sätt, som om silfver uttoges.
I samma mån som sedelmassan inom Sverige minskas, i samma mån stiger hvarje riksdaler i sitt värde i förhållande till andra varor och i förhållande till det värde, som samma silfver har utomlands, och det är ingenting annat än delta som kan verka en förändring i cursen och i handeln, så att exporten öfversliger importen.
Ty så länge man för en r:dr silfver köper mera varor utomlands än man köper i Sverige, så skickar man ut honom; så snart man åter för samma silfver köper mera inomlauds, så behåller man det, och ti 11 byter man sig sedan silfver utomlands, så lager man hit det, der det äger ett större värde.
Missförhållandet kan nemi. icke bjelpas på mera än två sätt; antingen genom ökande af allmänna rörelsen och produetionen, hvilket icke beror på Banken, och hvilket icke kan för ögonblicket åstadkommas, eller, för det andra, genom minskning af hela myntmassan ; ty allt bytesvärde är, som man vet, i förhållande direele som efterfrågan och inverse som tillgången.
Detta i afseende på principen.
I fråga återigen om tillämpningen erkänner jag, att jag anser BancoUtsk. icke klart hafva uppfattat saken.
Det förekommer mig, som om man föreställt sig, alt Banken skulle verkställa sina vexelköp på samma sätt ungefärligen som en köpman: att Banken skulle hafva sina ombud för att tillse när vexlar skulle kunna fås för bästa köp; afsluta del i dag för det priset, i morgon för ett annat; betala litet mera för en vexel med säkra namn och litet mindre för en med osäkra.
Allt sådant må visserligen vara ganska klokt af föreståndaren för ett handelshus, men det tillhör efter min tanka icke naturen af rörelsen för en Bank, aldraminst för en statsbank, som är så öfver all rörelse regerande, som vår Svenska Bank.
Det skulle gifva anleda, till ett vexelrytteri, som man i sådana förhållanden icke utan grund fruktar, och som möjligen skulle förhindra hela åtgärden att komma till verkställighet, eller också, om den blefve bragt å bane, snart skulle bringa Banken att åter inställa en sådan vexelhandel.
Häremot kan icke finnas något annat medel, än den största möjliga offentlighet?
Vi böra blott komma i håg hvad en vexel egentligen är.
Den är icke annat än en utväg, alt kunna verkställa en liqvid af metalliskt mynt på en annan ort, eller alt härstädes kunna realisera en derstädes befintlig tillgång.
Bankens vexelhandel är icke något annat än en utsträckning af dess vexelrörelse.
Det är icke annat, än att likasom man vid luckan i Stockholm kan vexla in ett qvantum silfver emot sedlar, så kan man genom en vexel, om man liar en tillgång på en annan ort, 224 Den 13 November f. m. t. ex. i Hamburg', slippa att fiirst förflytta (len till Slockholm.
Deraf följer äfven, att det bör vara ett bestämdt pris, till hvilket
Banken alltid inlöser säkra vexlar, något under al pari för vexel ä vista och sedermera för vexel på längre tid, med afdrag af den disconto som fordras.
På samma sätt bör det pris, för hvilket Banken under de särskilda årstiderna säljer vexlar på Hamburg, redan på förhand vara bestämdt för de olika årstiderna och allmänneligen kändt.
Det hufvudsakligaste man har att afse vid reglerandet af ett lands mynt är den största möjliga orubblighet och säkerhet, på det alt säkra calculer må kunna derpå grundas.
Men dessa calculer bero ofta af blifvande cursförhållanden, dem kloka köpmän beräkna temligen säkert genom den kännedom de äga om handelns ställning, om den blifvande exporten och importen m. m.
Men finnes det en inrättning, med de stora tillgångar, som R.
St:s Bank äger, hvars förvaltare kunna mer eller mindre efter hugskott inverka på dessa cursförhållanden, så ldifver det alldeles omöjligt att göra dessa calculer.
Förluster för enskilde komma ganska ofta att inträffa, och liela inrättningen blifver inom kort förhatlig.
Alla dessa olägenheter förebyggas, derigenom att vexlar endast köpas och säljas till på förhand bestämda pris.
Någon annan pröfning genom de deputerade kommer då icke i fråga, än den, huruvida de personer, hvilkas namn finnas på vexeln äro tillräckligt säkra för den summa den upptager.
Det är således alldeles detsamma som förekommer vid hvarje låneansökning, detsamma som förekommer vid hvarje dicontering af vexlar vid främmande banker, och man finner således, att här alldeles icke hör kunna blifva fråga om att i förhållande till dessa mer eller mindre säkra namn höja priset på vexeln, lika litet som Banken sätter i fråga att höja eller sänka räntan på sina disconllän i förhållande som låntagarne varit mera eller mindre säkra, likasom jag icke hört att någon hank, åtminstone ingen större, har förändrat sin disconto af vexlar i förhållande efter som den ena eller andra öfverlemnaren deraf varit mer eller mindre säker, ty om säkerheten ej är nöjaktig, emottages icke vexlar.
Och, mine Hrr, discontering af vexlar och köp af vexlar är så nära detsamma, att skillnaden är nästan ingen.
Hvad är discontering af en vexel?
Jo det är ett köp af en vexel, förfallen på samma ställe der hanken är belägen.
Hvad äro de föreslagne s. k. vexelköpen?
Jo köp af vexlar förfallne på ett annat ställe, der banken dock har både ombud och cassa.
I ena som andra fallet hör vexelhandel ske, utan afseende på huruvida personens säkerhet kan vara mer eller mindre öfver allt tvifvel.
Ar personen osäker, så faller det af sig sjelf, att hans vexel alldeles icke kan antagas.
Det finnes likväl modifieationer äfven i sådant fall, som i reglementet skulle kunna undantagas.
Ett sådant medgifvande kunde t. ex. göras, att om Banken anser sig icke kunna köpa en vexel, dragen på Hamburg, emedan den icke anser säkerheten vara tillräcklig, så kan
Den 13 November f. m. 525 kan (len likväl mottaga vexcln, öfversända den lill Hamburg lill accept oell förbinda sig att utgifva beloppet samma dag, som svar från Hamburg ankommer, att vexeln blifvit accepterad.
Likasom det faller af sig sjelf, alt Banken kan utan tvekan emottaga en vexel, som accepteras af Bankens eget ombud i Hamburg, likaså finnér man, att accept af annan person i Hamburg skulle i mera eller mindre män kunna fylla den brist, som i vexelns säkerhet förut förefunnits.
Hvad jag nu yttrat om bestämda och offentligen kungjorda pris för vexlars köpande och försäljning är den hufvudsaktiga omständighet, som jag önskar ali Bancolltsk. mätte rälta, när det otvifvelaktigt återfår betänk, efter återremiss från alla Stånden.
Det är denna rättelse, som jag anser påkallad både i och för sjelfva saken, som derigenom skulle blifva nyttigare såväl för Banken som den allmänna rörelsen, och äfven derföre alt den icke skulle väcka sä stora både verkliga och inbillade farhågor inom börsen.
Efter den siste talarens fullständiga utredning af frågan, återstår fiiga för mig alt tillägga.
Jag önskade således blott att fä förklara, alt jag instämmer i det väsendtligaste af de anmärkicr, hvarom Hr Rosenblad och Gripenstedt förenat sig.
Jag vill nu endast fasin uppmärksamheten derpå, all föreskriften i andra punkten är sä ganska vidsträckt, att man icke rätt vet om det är Utsk:s mening, att Banken skulle få rättighet att draga vexlar, icke blott ä den fond af högst 500,000 r:dr silfversp., som, enligt R.
St:s bifall till ett föregående BancoCtsk:s betänk., skulle kunna bos något säkert hus i Hamburg för Bankens räkning vara innestående, utan äfven å det creditiv, som, lill åtlydnad af 13 § bancorcglem., Bancofullm. möjligen ä nämnde ort kunna hafva för Bankens räkning betingat sig.
I BancoUtsk:s moliver står icke anlydt, att Bancofullm. skulle få en sådan rättighet, och det är derföre ganska tvetydigt om ordet ”aftal” kan erhålla den vidsträckta tolkning, som Hr Rosenblad velat gifva det, och hvarigenom Bancofullm. skulle blifva berättigade ali utfärda vcxlar äfven å sådant creditiv.
Hr Nordenanckar har, såsom jag nyss omnämnt, visserligen sagt, att hans önskan skulle vara, att så mätte komma att tillgå, men af denna blotta önskan kan man icke sluta till bela BancoUtsk:s mening i nämnde hänseende, och då emedlertid, på de grunder Hr von Troil så väl utvecklat, det mäste vara högst angeläget att Bancofullm. bekomma en sådan rättighet, så tror jag det vara nödvändigt att bestämdt uttrycka, att så skall ske.
När betänkandet återkommer till Utsk., så hoppas jag alt del måtte vidtaga en sådan förändring i redactionen, hvarigenom Bancofullm. erhålla ett sådant uppdrag.
Vidare skulle jag önska, att Utsk. uppdroge en bestämd skillnad emellan de göromål och bestyr i afseende på vexelköp och vexelförsäljning, som tillkomma Bancofullm. och dem som tillkomma Deputerade, och alt i en särskild punkt 4 H. 29 ‘220 Den 13 November f. m. uppräknas de åtgärder', som af Bancofnllm., och i en annan, dc som af Deputerade böra vidtagas, så att ali möjlig collision blifver förekommen.
Dernäst har i afseende på 8 punkten af Hr Åkerman blifvit anmärkt, att tlr Gripenstedt» förslag, att del skulle fordras 7 Fullmäktige för att afsätta Deputerade, icke skulle uppfylla ändamålet.
Det skulle blifva för långt att bär arithmetiskt bevisa, att Hr Akerman missräknat sig.
Om de särskilda Fullmäktige skulle förändra den opinion om saken de en gång fattat, då vore ändamålet visserligen, såsom Hr Akerman anmärkt, icke vunnet genom Hr Gripenstcdts förslag; men om de, som man väl bör förmoda, behålla samma opinion, så är saken utan tvifvel hjelpt.
Föröfrigt vill jag icke nu inlåta mig i afgörande, huruvida det Förslag, som af Hr von Troi! blifvit väckt är bättre, än det som Ulsk. föreslagit i afseende på sättet att åtkomma vexlar.
Detta måtte i hufvudsaklig mån bero derpå om det icke blir lättare att skalfa sig de vexlar man behöfver, genom att tillåta Deputerade alt anskaffa sig dem genom enskilda aftal med dem som innehafva vexlar att aflåta, än om Banken ingår i direct handel med bestämda pris.
Jag för■enar mig med dem, som begära återremiss af betänk.
Sedan så mångå ledamöter här yttrat sig i den syftning, att få betänk, återrcmittcradt, så afslår jag alldeles frän det förslag jag först gjorde, då jag trodde saken verkligen vara så enkelt deducerad att man här i Ståndet gerna genast hade kunnat densamma företaga och afgöra, helst man vid första punkten med lätthet skulle kunna hafva afgjort hela principen och sedan derefter lätt kunnat rätta det andra.
Resultatet i hufvudsak af detta BancoUtsk:s förslag om vexelköp blifver, om det anlages, att cursen icke gerna kan falla under 128 sk.; ty sådana utomordentliga tilldragelser, att vår handelsställning skulle blifva så fördelaktig, att öfverskottet af hvad vi hade alt fordra pä utrikes handeln vore så betydligt, alt det öfverstege Bankens förmåga alt inlösa derpå utgifna vexlar, är icke att förvänta, ty det gränsade lill underverk.
Resultatet af antagandet blefve alltså, att, cursen icke kunde gå under 128 sk.
Detta är skälet hvarföre Utsk. icke fixerade vexelinköpct till lägre pris, och icke ville binda händerna på Fullmäktige att ej vid detta pris fä köpa vexlar.
Det är samma förhållande härvid som med det bestämda priset för silfverköpen, till hvilket transportkostnaden får tilläggas, och Hrr:nc torde considcrera, att det just är denna omständighet, nemi. att cursen ej kunde falla under 128 sk., som föranledt Utsk. att icke binda händerna på Fullmäktige genom alltför bestämda uttryck.
Då återremiss är begärd och synes allmänneligt önskad, skall jag blott såsom svar och rättfärdigande af Utsk:s förfarande yttra några ord i anledn. af de anmärkntr, som nu inom Huset, blifvit gjorda, dels öfver BancoUtsk:s dröjsmål med att inkomma med detta förslag, oell dels deröfver att det icke alls Den 13 Kove 111 ber f. m. 227 tori inkomma förr än UlsK:s betänk, om Bankens rörelse i det hela sent omsider kunde blifva färdigt.
Såsom det är I!rr:ne välbekant, så har BaneoUtsk., sedan der blifvit satt, i och ifrån sitt första sammanträde, att genomgå Fullmäktiges prolocoll både de oflentliga och hemliga, genomse huru siifverköpen stå, läsa Revisorernes och Fullmäktiges berättelser och sätta sig ”au la ite” af förhållandena i allo.
Förr än della skett kan icke något hufvudsakligt beslut om Bankens rörelse fattas, och dertill ålgar en ganska rymlig tid.