Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs skrifvelse i ämnet lyder: »Och då med detta ändamål icke öfverensstämde, att krigsskolan till en del förblefve en löroanstalt nästan endast för sådana humanistiska ämnen, hvaruti undervisning meddelas i de allmänna elementarläroverken etc.» Se Svensk författn.-samling 1862, N:o 63.
Jag vill nu, såsom sagdt är, fråga, om med fog på ordet »endast» kan grundas den påyrkade meningen, sedan jag erinrat att den del af krigsakademien, som »nästan endast utgjort en läroanstalt för humanistiska ämnen,» och på hvilken del, såsom jag sökt visa, uttrycket oförtydbart hänsyftar, blifvit från den nybildade krigsskolan afskiljd.
Man har sagt, att krigsskolan nu befinner sig i ett öfvergångsstadium.
Af hvad jag inhemtat i K.
M:s ofvannämnda skrifvelse, der det heter: »hafva Vi således, med ändring af 460 Den 1 April. vissa förut gällande stadganden, velat härmed i nåder anbefalla en ombildning af berörda läroverk, grundad på fö!j:de bestämmelser», har jag ej kunnat göra mig någon annan föreställning, än att bestämmelsen i afseende å sammanbindnings-punkten med de allmänna läroverken är att anse som definitif.
Hr af Klint har i sin reservation yttrat, att Hr Hahms motion vore för tidigt väckt.
Likasom på många andra ställen öfverensstämmer jag äfven här med reservanten i hans motivering, — men jag kommer till ett annat slut.
Då han nemi., med en sådan tanke om Hr Dahm’s motion, dertill sjelf förklarar, att han icke vill det något nu skall åtgöras, hvarför då icke stanna vid denna mening och låta frågan, såsom för tidigt väckt, för närv:de förfalla?
Jag upprepar ännu en gång, det jag helst skulle hafva sett, om sjelfva hufvudfrågan rörande inträdesfordringarna för krigsskolan icke blifvit vidrörd förr än man stadgat sitt omdöme om de skäl, som redan på förhand tala emot den föreslagna skrifvelsen från R.
St:r, emedan dessa skäl synas mig tillräckligt talande och emedan R. o. Ad., vid den nu långt framskridna timman, säkerligen icke är böjdt att åt hufvudfrågans pröfning egna den tid, som denna skulle kräfva, för att grundligt behandlas.
Jag ämnar under dessa förhållanden icke heller fördjupa mig i frågan om lämpligaste sammanbindningen af krigsskolan med de allmänna läroverken, och anser äfven obehöfligt att upptaga till rapsodiskt besvarande hvad som om denna sak blifvit af en och annan talare yttradt.
Blott ett yttrande ber jag att som hastigast få bemöta, derför att det berört frågan om disciplinens betydelse, och jag icke får lemna tvifvel om huru denna af mig uppfattas.
En talare har menat, att min önskan, att få till Jcadetter mottaga ynglingar, som ännu vore i den ålder, då någon böjlighet i både kroppsligt och andligt hänseende kunde påräknas, skulle hänsyfta på, att diciplinen af mig betraktades såsom ett yttre formelt tvång.
Jag inser icke det logiska sammanhanget i talarens yttrande, ty just derför att jag, i likhet med hvad han äfven synes hålla för rätt, åt disciplinen vill gifva en annan betydelse än den af ett formelt tvång, just derför att jag anser ett annat underlag för disciplinen nödigt än fruktan för straff, just derför att jag, helst vid en krigsskola lör arméns befälsämnen, anser det vara af vigt att genom moralisk inverkan befästa en mora lisk grund för den disciplin, af hvilken vårt yrkes duglighet beror, — just derför bör det åtminstone anses konseqvent att jag yrkar, det man icke, genom att alltför långt framflytta inträdesåldern till krigsskolan, måtte försvåra ett arbete, som, för att bära frukt, måste förutsätta hos ynglingen en böjlighet och en mottaglighet, som han vid den nuv:de studentåldern ofta vuxit ifrån.
Den 1 April. 461 Gr. Björnstjerna, Carl Magnus:
Jag skulle visserligen kunna inskränka mig till att instämma med Gr. af Ugglas och Hr af Klint, men då jag i Utsk:t reserverat mig mot Betänk:t, må det tillåtas mig att i största korthet uttala mina åsigter.
Hr Lagercrantz har ansett den, af Hr Dahm afgifna motionen vara förtidigt väckt.
I K. M:s nåd. skrifvelse af d. 14 Okt. 1862 finnes dock föreskrifvet: »Kanslers-embetet åligger att efter slutet af vårterminen år 1864, eller om så nödigt pröfvas, dessförinnan, på grund af då inhemtad erfarenhet, till oss ingifva fullständigt förslag till de närmare bestämmelser i afseende på undervisning etc»., hvarefter den fullständiga planen redan 1865 skall verkställas.
Nästsammanträdande R.
St:r kunna således ej komma i tillfälle att sig deröfver yttra; det tyckes då både vara lämpligt och troligen för K. M. angenämt, att R.
St:r nu uttala sin tanka i detta vigtiga ämne.
Den ifrågav:de motionen torde således vara både nyttig och nödig.
Jag kan icke anse rimligt, att, då fordringarne på humanistisk bildning för alla öfriga embetsmannaklasser dagligan ökas, man deremot skulle nedsätta dessa fordringar för arméns officerare; alla, till och med telegraftjenstemän, skola genomgå skolans 7:de klass; officerarne ensamne skulle stadna vid den 6:te.
Skall ej epauletten nedsättas i allmänna opinionen, då man sålunda förklarar att arméens befäl icke behöfver samma humanistiska bildning som andra medborgare.
Man invänder att det humanistiska studiet skall fortsättas vid Carlberg.
Ja så är ju äfven förhållandet vid de civila applikations-skolorna, universiteterne.
Fortsätter icke juristen, läkaren eller embetsmannen sin humanistiska bildning der; men af alla fordras dock fullständigt genomgången skolkurs, innan inträde vinnes till den högre undervisnings-anstalten.
Hvarföre skulle just militärer härifrån göra ett undantag.
Man hör här ofta framhållas nödvändigheten af att officern tidigt kommer i tjenst.
Skulle student-examen erfordras för inträde vid krigsskolan, har Gr. af Ugglas redan visat att skillnaden i ålder mellan den från Carlberg under nuvarande eller blifvande förhållanden utgående officeren, allenast utgör ^ å ^ år.
Kan en så ringa skillnad utöfva något som helst inflytande på den praktiska dugligheten?
Jag betviflar det.
Huru är t. ex. förhållandet i Frankrike? § af alla officerare befordras der från ledet.
Konskriptions-åldern är der som här 21:sta året.
Minst 2 år fordras för att befordras till under-officer; under lyckligaste förhållande kan Fransmannen således icke uppnå första officers-graden förr än vid 23 eller 24 års ålder.
Franska arméen anses dock vara temligen duglig.
Det bör väl då ej vara så farligt, om man här får vänta på epauletten till dess man fyller 21 år.
Hr Lagercrantz har gjort en mycket vacker definition på disciplin; men om den verkligen endast kan inplantas under den första ungdomen, hvarföre då icke så gerna börja kassern-lifvet 462 Den 1 April. vid 13 års ålder?
Lyckligtvis hafva vi kommit under fund med att god disciplin kan bibringas äfven vid sednare år.
I likhet med Gr. af Ugglas, får jag förklara, att jag ej funnit de officerare, som varit studenter, på något sätt i disciplinärt afseende sämre än de, som varit kadetter.
Jag är fullt förvissad att alla öfriga regements-chefer skola med oss häri instämma.
Men, säger man, flottans officerare måste redan vid 13 å 14 års ålder vänjas vid hafvet.
De kunna således ej genomgå fullständig skolkurs.
Jag svarar härpå: skola då de 72 kadetter, som pr år ingå till arméen, uppoffras för de 5 eller 6, som utgå till flottan.
Jag tviflar dessutom att man i något annat land sammanfört sjö- och landtkadetter vid samma undervisnings-anstalt.
Den princip, som allt för länge i Sverige gjort sig gällande, borde således med det snaraste öfvergifvas, och de båda vapnen i stället erhålla hvar sin skola.
Detta skulle kosta för mycket, invänder man.
Jag kan visserligen ej framlägga någon beräkning i detta afseende, men tror att, om sjökadetterne förlädes tili Carlskrona, de i elementarskolan der kunde få sin humanistiska bildning, under det att de, genom att begagna ferierne till sjöexpedition, i rätt tid erhölle den erforderlig praktiska bildningen.
Kostnaden för undervisningen blefve då högst obetydlig.
Att deremot förlägga en sjöskola på landtbacken, der den blifvande sjö-officern under 9 månader af året ej ser något annat, som påminner om hafvet, än den karikatur af en sjögast, som, under skepnad af en hederlig båtsman, blankar hans stöflar, detta torde, minst sagdt, vara olämpligt.
Jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla Hr af Klints reservation.
Hr Klingenstjerna, Erik Gustaf:
Här är ej skäl att ingå i besvarande af den stora mängd af detaljanmärkningar, som blifvit gjorda, helst de flesta redan blifvit bemötta af Hrr Lagercrantz och Lilliehöök, med hvilka talare jag i detta fall helt och hållet instämmer.
Jag anhåller endast att, i afseende på den slutliga utgången af frågan, få tillägga några skäl, som jag ännu icke hört någon framställa.
Så vidt af diskussionen kan bedömas, torde Utsk:ts Betänk, icke ens komma under votering, utan en sådan endast komma att ske mellan Hrr af Klints och Thyselii reservationer.
Hr af Klint har yrkat, att R.
St:r skola hos K.
M. anhålla det studentexamen måtte göras till vilkor för inträde i krigsskolan.
Såsom rättighet är den redan medgifven genom det sista K.
Brefvet om krigsakademiens ombildning, hvari säges, att den, som tagit fullständig studentexamen, har rättighet att, utan vidare pröfning, der ingå.
Såsom vilkor åter har icke ens den sednast tillsatta Landtförsvars-komitéen ansett den böra fordras.
Komitén säger nemi.:
Sen 1 April.
463 »I följd af här framställda skäl har komitén trott sig kunna föreslå: att afgångsbetyg från elementarläroverk, vare sig på klassiska eller på reala linien, berättigar till inträde i krigsskolan.»
Detta förslag är således äfven i full öfverensstämmelse med K. M:s beslut.
Komitéen yttrar vidare: »men, enär elementarläroverkens genomgående, ehuru önskvärdt, dock icke bör vara förbindande, emedan flera skäl kunna föranleda att föredraga en annan undervisning, och då det icke heller vore nyttigt; att statens skolor egde uteslutande undervisningsrätt, föreslås att inträde vid krigsskolan äfven kan vinnas genom en der aflagd inträdesexamen, motsvarande afgångsexamen från elementarläroverkets 7:de klass på reallinien.»
Denna punkt i komitéens förslag anser jag böra delas i tvenne; den ena, att studentexamen icke är nödig, utan att den likaväl kan godtgöras genom en vid Carlberg aflagd examen, i hvilken punkt K.
M. äfven godkänt komiténs åsigt; den andra åter bestämmer denna examens vidd.
Endast i detta afseende skiljer sig K.
M:s beslut från den af komitéen uttalade åsigt, sålunda, att K.
M. förändrat 7:de klassen till den 6:te.
Och till denna ändring anser jag K.
M. hafva haft särdeles goda skäl, bland hvilka, utom de af öfriga talare anförda, jag nu endast vill nämna den stora vigten af att de humanistiska studierna ej afskiljas från de militära, utan de vigtigaste af de kurser, som skulle tillhöra elementar-skolans 7:de klass, i stället förläggas till krigsskolan.
Jag anser nemi. den humanistiska undervisningens bibehållande vid krigsskolan vara ett al de vigtigaste villkor både för militärståndets anseende i det allmänna och för möjligheten af krigsundervisningens rätta ordnande — för militärens anseende, emedan detta beror på dess medlemmars allmänna bildning, och härtill fordras, att ynglingen, i det han egnar sig tili militär, fortfarande underhåller och ökar sina kunskaper i de ämnen, som han redan i skolan börjat, men hvars afslutande ej bör komma i fråga förr än med hans död.
En, under ett par års kurs, genom skolans uteslutande militäriska rigtning gjord uppmaning att lägga nämnde ämnen åsido, skulle lätt föranleda deras glömmande eller åtminstone att de bland de unge kamraterne ansågos med mindre aktning — för krigsundervisningens grundligare inhemtande, emedan denna undervisning, om den ej uppspäddes med annat, snart, med den högt uppdrifna förmåga, som ynglingar af ifrågav:de ålder ega att hastigt inlära dem förelagda kurser, endast skulle urarta till ett forceradt lexläsande, utan tid hvarken att hinna smälta det sålunda inlärda eller genom tillräckligt mycket praktiska öfningar göra det fruktbärande, ty härtill fordras tid. 404 Den 1 April.
Ett exempel på nämnde olägenhet finnes i de nu existerande enskilda krigsskolor, der samma lärokurser, som vid Carlberg äro föreskrifna, genomgås på 5 månader och afslutas genom godkända examina.
Det är således ej omöjligt att verkställa, men må för ingen del rekommenderas till efterföljd.
På grund deraf, att K. M, således redan gått R.
St:rs uttalade önskan till mötes, och i den enda punkt, der beslutet i afseende på inträdesexamen afvikit från Landtförsvars-komiténs Betänk., detta skett på fullt giltiga skäl, yrkar jag afslag på såväl Hr af Klints reservation som Utsk:ts Betänk.
Jag hegärde egentligen ordet i anledning af Hr Lagercrantz’ sista yttrande.
Jag vill ej ingå med honom i något tvistemål ang:de tydningen af min reservation, men jag måste taga fasta på ett yttrande af honom.
Han har nemi. sagt, att det kan gå an vid vissa tillfällen att, äfven om man ogillar en motion, taga fasta på dess innehåll, men att detta icke kunde vara fallet nu, ty frågan vore icke af sådan vigt.
Jag hemställer, om någon fråga af så väsendtlig vigt finnes, sorn den ang:de undervisningen af dem, som skola ingå på embetsmannabanan.
Jag skulle äfven hafva velat anmärka ganska mycket i afseende på den siste värde talarens yttrande, men då tiden är långt framskriden och jag så många gånger besvärat R. o. Ad., afstår jag derifrån.
Jag begagnar tillfället att genast få erinra min värde motståndare, det jag aldrig har sagt att frågan icke är vigtig, utan har jag blott velat framhålla, att då han sjelf helst önskat att frågan nu icke blifvit vackt, och då han sjelf dertill är angelägen att icke synas vilja redan nu föranleda någon ändring i K.
M:s redan lättade beslut, han då äfven skulle med lika god, om icke bättre, konseqvens kunna lorena sig med mig om yrkandet att frågan för det närv:de må förfalla.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å Utskits förevarande hemställan, om hvars antagande icke någon ledamot anhållit, hade yrkats dels att R. o. Ad., med afslag å Utskits hemställan, skulle bifalla följ:de utaf Hr af Klint, i hans vid Betänkt fogade reservation, framställda förslag: »att R.
St:r skulle i underd. anhålla, ,det K.
M. vid krigsskolans slutliga ordnande behagade, med bibehållande af den redan år 1835 stadgade grundsats för kompetens till officersbelbrdran, nådigst anbefalla att studentexamen eller deremot svarande afgångsexamen från rikets högre elementarläroverk skall fordras såsom vilkor för inträde i krigsskolan»; och dels endast afslag å Utskits hemställan.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, sedermera propos.
Den 1 April. 403 propos. på afslag derå och antagande af Hr af Klints reservation, då svaren utföllo med många ja och nej i blandning, vidare propos. på afslag å meranämnde hemställan, hvartill likaledes svarades många både ja och nej, samt slutligen förnyad propos. på afslag derå och bifall till Hr af Klints reservation, hvilken propos. besvarades med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Sedan (lere ledamöter begärt votering, upplästes och godkändes följ:de förslag till voterings-propos.: »Den som vill att K. o. Ad., med afslag å Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:ts första hemställan i Betänkit N:o 108, skall antaga Hr af Klints vid samma Betänk, fogade reservation, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad.
Utslcts förenämnde hemställan.»
Ja — 55.
Nej — 30.
Jag får hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på aflåtande af inbjudning till de respektive Med-Stånden att förena sig i det nyss af R. o. Ad. fattade beslut.
Detta förslag blef af R. o.
Anmäldes och bordlädes nedannämnde, från Utskm inkomne Mern., Utlåt, och Betänk., nemi. från Konstitutions-Utskottet: N:o 11, med förslag till ändringar i l:sta §:n 11 :te mom.
Tryckfr.-Förordn., ang:de boktryckares åliggande att aflemna fri-exemplar af tryckta arbeten; N:o 12, med förslag till den ändring i 18:de §:n R. O., att mosaiske trosbekännare må erhålla rättighet att deltaga i riksdagsmannaval; N:o 13, i ani. af Riks-Ståndens beslut rörande det i Konst.- Utsk:ts Mern.
N:o 8 framställda förslag till ändring i lista §:n 12:te mom. samt 4:de §:n ll:te mom. Tryckfr.-Förordn.
II. lil. 30 466
Den 4 April.
Stats-Utskottet: N:o 78, i ani. af väckt motion ang:de befrielse för staden Södertelje från erläggande af kronotionde för dess donerade jord ; N:o 79, i ani. af erhållna återremisser å Betänk:t N:o 45, ang:de beräkning af statsverkets inkomster; N:o 80, i ani. af väckt motion ang:de
Bodums kyrkoherdeboställes förvandling från skatte- till prestebords-natur; samt Bevillnings-Utskottet:
N:o 7, ang:de stämpelpappersafgilten. K. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 e. m.
Lördagen den 4 April 1863.
Justerades 3 prot.-utdrag för den 1 dennes.
Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utsk:ts den 28 och 30 sisth Mars på bordet lagde Mern.
N:o 31, med hemställan att vexlar å Pund Sterling samt depositioner i London må såsom metallisk kassa anses och beräknas.
Jemlikt R. o.
Ad:s den 4 sisth Mars fattade beslut, föredrogos nu i ett sammanhang så väl Banko-Utsk:ts den 2! och 25 sisth Februari på bordet lagde Utlåt.
N:o 25, i ani. af väckt fråga om förändrad grund för utmyntningen af Svenska silfvermyntet, som ock Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 28 och 30 sisth Mars bordlagde Utlåt.
N:o 109, i ani. af återremiss till viss del af Utskits Betänk.
Den 4 April. 467 Gr.
Hamilton,1 Malcolm Walter: Banko-Utsk:ts Utlåt.
N:o 25 har hos Borgare- och Bonde-St:n fått den utgång, att nämnda Stånd, med afslag å Utlåt:t, beslutat att R.
St:r måtte hos K. M. i underd. anhålla, att K. M. i nåder täcktes låta genom vederbörande verkställa undersökning till utrönande deraf, huruvida en förändring af myntfoten i den angifna syftningen må finnas verkställbar, äfvensom, för den händelse K.
M. skulle anse densamma ändamålsenlig, icke allenast låta underhandling med de Skandinaviska grannstaterne inledas, för till väga bringande af öfverensstämmelse mellan Sveriges och dessa staters myntfot, utan ock nådigt förslag i ämnet till R.
St:r afgifva.
Jag får på den grund föreslå, att R, o. Ad. äfven för sin del ville fatta samma beslut.
I sådan händelse blir Ekon.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 109, i hvad det handlar om mynt, öfverflödigt, och då jag icke kan anse lämpligt att på en gång besluta 2:ne skrifvelser i samma sak, får jag, jemte det jag anhåller om Hr Gr:s o.
Landtnäs propos. på att R. o. Ad. måtte fatta sitt beslut med afseende på BankoUtsk:ts Utlåt.
N:o 25, i enlighet med Borgare- och Bonde-St:ns, tillika anhålla om Hr Gr:s o. Landtm:s propos. derpå, att ordet »mynt» i Ekon.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 109 måtte ur detsamma utgå.
Då nu, enligt Ståndets beslut, samtidigt blifvit föredragne Banko-Utsk:ts Utlåt.
N:o 25 och Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 109, och det således är tillåtet och, som jag anser, äfven högst nödvändigt att Ståndet yttrar sig i frågan, anhåller jag att först i afseende å Ekon.-Utsk:ts Betänk, få göra några erinringar.
Då frågan förra gången förevär, ifrade jag för att Ståndet, med förkastande af Ekon.-Utsk:ts då afgifna Betänk., skulle antaga Hr Isbergs reservation.
Dervid yttrade jag likväl att jag icke till alla delar kunde godkänna den redaktion, hvari Hr Isberg affattat sin reservation; men då Borgare-St. redan förut antagit denna reservation oförändrad, anhöll jag att, till undvikande af splittring, äfven R. o. Ad. ville antaga densamma.
Ståndets beslut biel' äfven i öfverensstämmelse dermed.
Sedan har Preste-St. återremitterat frågan i samma syftning, men utan att fatta något bestämdt beslut i ämnet.
Ekon.-Utsk:t bar derföre i det nu afgifna Utlåtit sökt så mycket som möjligt sammanjemka meningarne och åt redaktionen gifva en enklare lydelse, än den i Hr Isbergs reservation förekommande.
Utskottet föreslår nemi., «att B.
St:r måtte i underd. skrifvelse anhålla, det K. M., efter genom sakkunnige män verkställd undersökning och utredning, ville vidtaga de åtgärder, som kunna leda till antagande i de tre Skandinaviska rikena af ett gemensamt system för mått, mål, vigt och mynt.» R. o. Ad. täcktes häraf finna att Ekon.-Utsk:t i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Ståndets förra beslut affattat sin hemställan.
Utsk:t har endast uteslutit mellanmeningen — »hvilket system för mått, mål, vigt och mynt må finnas lämpligast för 468 Den 4 April.
Sveriges bringande, i afseende derå, till likställighet, i möjligast måtto, med de länder i det öfriga Europa, som redan för sig godkänt ett på vetenskapliga grunder bygdt system i förenämnde hänseende.»
— Då således, som jag nämnt, den nya framställningen innehåller hufvudsakligen detsamma, som, förra gången ärendet förevar, vann Ståndets bifall, anser jag af vigt att denna nu gjorda framställning godkännes. Hvad nu beträffar Banko-Utsk:ts Utlåt.
N:o 25, är detta grundadt på en framställning af ledamoten i Borgare-St., Hr Björck, och utgår från den synpunkt, att det vore af synnerlig vigt att det Svenska silfvermyntet ställdes i ett visst bestämdt förhållande till den i hela Tyskland antagna Vereins-thalern, hvilken å sin sida till en del är grundad på den Franska grammen.
Hr Björck visar att den Svenska silfverspecien innehåller 25^ Franska gramm finsilfver, af hvilka vanligen * gramm går förlorad för innehalvaren af det Svenska myntet, då han i utlandet vill göra sig det till godo.
Om vi således förändra vår myntfot till 25 gramm, skulle derigenom den Svenska specieriksdalern blifva fullkomligt likställd med denTyska Vereins-thalern, och den omnämnda förlusten undvikas.
Derigenom skulle ock den fördel vinnas att en större öfverensstämmelse blefve åvägabragt med de i Hamburg gängse mynt.
Då nemligen den Preussiska eller, som är det samma, Vereins-thalern motsvarar 40 skilling Hamburger kurant, så skulle, efter samma kurs, genom den föreslagna förändringen den Svenska specieriksdalern gälla 60 skilling kurant.
Detta är utan tvifvel en fråga af icke ringa vigt, men Hr Björck har icke inskränkt sig härtill allena, utan jemväl påpekat en sak, som synes vara af ännu långt störe betydelse.
Han har nemligen fästat uppmärksamheten på vigten af öfverensstämmelse mellan de Svenska mynten och de öfriga Skandinaviska ländernas.
Härom yttrar
Hr Björck: »Den förmån af ett lika mynt i de Skandinaviska länderna, som icke bör förbises vid en förändring af våra myntförhållanden, skulle, enl. förslaget, icke kunna vinnas i annan mån, än att jemförelsen mellan det föreslagna myntet och det nuv:de Danska och Norska skulle blifva lika lätt, som med Hamburger-riksdalern, så vidt för jemförelsen samma grund gjorde sig gällande, som i fråga om förhållandet mellan Preussisk kurant och Hamburger banko, då den obetydliga skilnaden mellan det nya Svenska myntet och det Danska och Norska icke i allmänhet folie oss till last.
Derigenom vunnes dock icke den omedelbara fördel, att liqvider, der noggrannhet måste ega rum, kunde mellan dessa länder ske med ett lika mynt.
Detta kan således icke ernås, utan att jemväl i Norige och Danmark en förändring sker till likhet med den nu föreslagna, och då sannolikt samma skäl tala derföre, att dessa länders mynt bringas i förhållande till den Tyska Vereins-thalern, som här, torde ett förslag i syftning att åstadkomma en lika och gemensam värdemätare för alla de tre Skandinaviska länderna, under namn af en Skandinavisk specie eller annan lämplig benämning, icke med ovilja Den 4 April. 469 upptagas af de Norska och Danska folkens styrelse och representationer.
» 1 sammanhang härmed föreslår han slutligen, »att R.
St:r hos K. M. i underd. anhålla, att K.
M. täcktes vidtaga de åtgärder, som K.
M. finnér lämpliga, på det att den således bestämda grunden för utmyntningen af silfvermvnt må varda antagen till myntfot i Norige och Danmark, och att, om sådant sker, en gemensam benämning tillägges det lika beskaffade myntet; äfvensom att K.
M. måtte bibehålla den nuv:de indelningen af myntets underafdelningar.» R. o. Ad. behagade finna att Banko-Utsk:t i sitt afgifna Utlåt, visserligen behandlat en del af Hr Björcks motion, nemi. den som afser en förändring i myntfoten till öfverensstämmelse med Tyska Vereins-thalern, men att Utsk:t deremot h. o. h. förbigår den del af motionen, som afser att åstadkomma en lika och gemensam värdemätare för alla de tre Skandinaviska rikena.