Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, hemstälde, om R. o. Ad., roed förbehåll att sedermera kunna besluta om de förändringar som nu af en eller annan talare blifvit föreslagna, behagade bifalla Utsk:s förslag till 2:dra morn., ropades starka
Ja blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Efter sedermera först till bifall och sedaD till afslag å den föreslagna förändringen att de eber ordet domare införde orden på landet skulle utgå framstälde propos:r, hvarvid svaren utföllo med blandade
Ja och Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han ansåg den sednast till afslag å förändringen framstälda propos:n hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja.
Vidare framsläldes propos. till bifall å förslaget, alt framförordet domare skulle tilläggas ordet ordinarie, och ropades härvid starka Nej, jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt han funnit
Nej öfvervägande. 6 H. 34 530
Den 27 April e. m.
Då härefter propos. framstäldes lill Infall å Hr Ekströmers förslag, att efter ordet tjensteman skulle tilläggas orden: i tjenst varande eller praktiserande idkare, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer till Hr Ekströmer, huruvida han icke skulle anse lämpligt, att del af honom föreslagna tillägg infördes efter ordet folkskole-ldrare, så alt icke den föregående serien af embetsman blefve, genom tilläggets intagande uti densamma, afbruten.
Det är mig alldeles likgiltigt, hvar tillägget införes. Sedan sålunda Hr Ekströmer medgifvit förändring af sitt förslag, hemstälde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. biföllc att efter ordet folksknle-lärare tillädes i tjenst varande eller praktiserande läkare, hvilken propos. äfvensom den derefter lill afslag å samma tillägg framslälda propos besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R o.
Ad. bifölle detta tillägg, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade, ali han un funnit
Den härefter framslälda proposm till bifall å Gr.
Posses förslag att orden 18S2 eller skulle utgå besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå propos. till afslag å samma förslag framstäldes, och efter densammas besvarande med starka Ja, blandade med Nej, Hr Gr. o.
Landtm, förklarade alt han härvid funnit
Hr Er. o. Landtm, började framställa propos. å Rivon Köchs förslag om utbyte af årtalet 1857 emot årtalet 1855, anmälde sig och yttrade Hr von Koch: ålin anmärkn. afser icke något annat än att. de embetsmän, som förut idkat bränviosbränoing, icke lill näringens fortsättande skulle erhålla längre tid, än den, som i allmänhet blifvit uti 99:de §. raedgifven, eller till 1855 års slut, hvarföre jag hemställer, att någon bestämmelse serskildt för embetsmän i berörde hänseende icke måtte uti nu förevande mom. inflyta utan heldre intagas uti förutnämnde §, men, derest R. o. Ad. skulle finna tidsbestämmelsen böra inflyta uti detta morn., fortsätter jag min anhållan, att årtalet 1857 måtte utbytas emot 1855.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att några andra propos:r icke kunde framställas än de, som blifvit begärde innan discussionen förklarades vara fulländad, hvarföre och då Hr von Köchs förslag, sådant det först framstäldes, innehöll, alt i stället för årtalet 1857 skulle införas årtalet 1855, Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa, om R. o.
Ad. hifölle detta förslag.
Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Stjernstedt, Joli. Wilh. begärde votering.
Den 27 April e. m. 531 Uplästes till justering och godkändes följande förslag till voter:s-propos.
Den, som bifaller alt de i 2 mom. 1 § af Serskildta Ulskis förslag till förordning, ang:de vilkoren för bränvinstillverkning upräknade embels- och tjenstemän, sorn idkat bränvinstillverkning åren 1852 eller 1853, må få densamma fortsätta intill 1857 års slut, röstar Ja, den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. sådan fortsatt bränvinstillverkning icke böra få ega rum längre än till 1855 års sint.
Då härefter Ilr Gr. o. Landtm, framstälde, att i afseende på nu ifrågavaride 3:dje mom. icke blifvit yrkad annan förändring än ali efter orden kontrakt med Kronan skulle tilläggas ordet indelningshafvare. i anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer, alt de föreslagna orden: ”eller indelningshafvare” måtte erhålla deras plats näst efter ordet ”korporation.” Hr Gr. o. Landtm, yttrade alt Gr.
Posse, som yrkat det ifrågavar:de tillägget icke närmare bestämt på hvilken plats i mom. det skulle iuföras, ulan endast begärt att det skulle införas i sammanhang med Kronan, vederbörande myndighet eller korporation, samt att Hr Gr. o. Landtm, förestält sig frågan om platsen för tillägget vore af föga vigt, meri att intet hinder mötte för detsammas införande, der Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Propos. lill bifall å Utsk:s förslag till 3:dje mom. ulan förändring blef härefter framsläld och besvarad med starka
Nej blandade med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemslälde om R. o. Ad. bifulle delta förslag med den af Gr.
Posse yikade förändring, samt efter denna proposms besvarande med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade, alt han härvid funnit
Som 2:dra och 3:dje §§:ne redan blifvit genomgångne förekom nu §. 4.
I denna § är bränniugstideu, för större brännerier, bestämd från och med d. 15 Oct. intill d. 15 Dec., under det 9 §. stadgar, att bränvin må, i mindre bränneri, tillverkas under April och Nov.
Följaktligen har Utsk. föreslagit, 34* 532 Den 27 April e. m. att bränvinsbränning skall få ega rum under 3 månader af året, nemi, en om våren och tvenne om hösten.
För min del hemställer jag, om man icke borde tillåta egare af både slörre och mindre brännerier, alt af dessa 3:ne månader välja hvilka de behaga, blott icke den för tillverkningen medgifna tid öfverskrides.
Jag kan icke finna, ali denna lättnad bör betagas näringsidkaren, eller ali näijoi verkligt skäl finnes till den föreskrifna inskränkningen i hans frihet.
Det är ej sannolikt, alt större bränneriers egare skola finna sin räkning vid att bränna en månad på hösten och en om våren.
Deremot är det ganska möjligt, att mindre bränneriers egare kunna finna fördelaktigt att bränna 2:ne månader på hösten.
Jag hemställer derföre, all följande beslut mätte af R. o.
Ad. fattas: ”Bränvin må tillverkas under hela April månad samt från och med den 16 Oct. lill och med den 15 Dec., under hvilken lid bräuvinslillverkare äger välja deraf högst 2 månader, dä han vill handleringen utöfva.”
I slutet af 4 §:ns 1 mom. förekommer följande mening: ”En månad vare den kortaste tid, för hvilken någon må sig till bränvinslillverkning anmäla.” Deremot innehåller 41 §, hvilken R. o. Ad. redan bifallit, följande: ”Afgift för liränvinslillverkning erlägges förskottsvis och för minst en half månad i sender.”
Jag hemställer, om det är skäl tvinga någon alt bränna under längre tid än han sjelf vill?
Om en hränvinshrännare skulle vara belåten med j månads tillverkning, så bör del honom gerna raedgifvas, isynnerhet då man tillåtit honom alt endast för 1, månad skatten förskjuta.
Del kan ofta hända att åtminstone smärre hemmansegare åstunda tillverka bränvin endast under en kortare tidrymd, för att dymedelst tillgodogöra sina potäler och sämre säd.
Sådant bör dem icke genom författningen förvägras.
På grund häraf anser jag, att den först åberopade meningen bör utbytas mot följande: ”En half månad vare den kortaste tid, för hvilken någon må sig till bränvinstillverkning anmäla.” Om R. o. Ad. godkänner dessa förslag, så vore lista moimn håde i 4 och 9 §§:oe derigenom afgjorda.
Jag ber alt få instämma med den siste värde talaren i den sednare delen af hans anförande.
Det lärer icke kunna undfalla någon, som derå fäster upmärksamhet, ali det icke träffar riktigt väl tillsammans, att bränvins-skall skall erläggas i förskott för en half månad, under det alt den kortaste lid, för hvilken man får till bränvinsbränning sig anmäla, är en månad.
Tillkomsten af det klandrade stadgandet kan endast förklaras genom den obeständighet, som ofta visar sig vid voteringar inom Ulsk., såsom hvar och en, hvilken varit Utsk:s-ledamot, nogsamt torde åsa sig bekant.
Vid den ena voteringen segrar en åsigt, vid den andra gör en aldeles motsatt mening ofta sig gällande.
Så har det äfven tillgått i denna fråga.
Inom Utsk. yrkade jag, att såväl skatten skulle erläggas i förskott för 14 dagar, som ock denna tid blifva den kortaste anmälningsliden, men voteringen i den sednare frågan utföll icke till fördel för min Den 27 Apirl e. m. 533 åsigt.
Jag vidhåller likväl denna åsigt och anser således det vara lämpligt att samma tid, för hvilken i förskott skattas, skall vara den kortaste bränningstiden.
Deremot kan jag ické instämma i Hr von Hartmansdorffs första framställning.
Erfarenheten gifver nemi. vid handen, att då bränvinstillverkaren har frihet att välja emellan olika månader för näringens bedrifvande, så finner han ofia ulväg alt begagna dem alla.
Vi veta, alt sådana genvägar blifvit begagnade och vi hafva här på detta rum hort en bränvinsbränuare förklara, att sådant vore både klokl och tillätet.
Jag anser derföre, all man bör genom tydligt lagbud förekomma elt sådant kringgående af lagstiftarens verkliga mening och bestämma en viss lid, under hvilken näringen får ulöfvas utan någon optionsrätt för näringsidkaren.
Hvilken lid är den lämpligaste, derom har jag ej tillräcklig erfarenhet, men, i brist på bättre, tillstyrker jag Elsk:s förslag i delta hänseende.
De förslag, Hr von Hartmansdorff framställt, åsyfta en förmån för de mindre brännerierna och icke för de större.
Del sednare, af Gr. von Platen understödda förslaget slår dessulom i full conseqvens med R. o Ad:s beslut ang:de den 41 §:n.
Härjemte anser jag mig böra nämna, att ledamöterna af BondeSt. inom Utsk. synles lägga mycken vigt pä ifrägavar.-de förmån, och man kan också icke annat än erkänna billigheten af att, derest en jordbrukare verkligen skulle vilja tillverka bränvin endast till husbehof, han icke tvingas alt bränna längre lid än för sådant ändamål erfordras.
Beträffande förslaget, att bränvinsbrännaren skulle få välja 2:ne månader af de 3, hvarunder tillverkningen får ega rum, så anser jag mig böra äfven delta förslag understödja.
Hvad fabriksbränuingen vidkommer, är det lemligen säkert, att de 2:ne höstmånaderna dertill begagnas.
Befinnes sådant vara fördelaktigt, så skall det utan tvifvel väcka förargelse bos ägarne af mindre brännerier, all de äro beröfvade en fördel som åtnjutes af de större bränneriernas ägare.
Den invändning Gr. von Plalen framställt, alt följden af elt sådant stadgande skulle blifva, atl alla 3 månaderna skulle användas till bränviusbränning i st. f. endast 2:ne -månader, torde förfalla, då man besinnar alt rättigheten till bränviusbränning, enl. förslaget, skulle blifva en personal-rättighet och ej mera ovilkorligen vara fästad vid jorden.
Det kan visserligen hända, att samma redskap, som en bränvinsbrännare begagnat under höstmånaderna, lånades eller såldes åt en annan, som anmält sig att bränna under vårmånaden, men dylika fall torde ej blifva talrika och dessutom måste man erinra sig, att det egentliga hindret emot allt för stor brätt vinstillverk ning skall ligga i den förhöjda skatten och icke i den omständigheten, att ett och samma redskap ej får begagnas på mera än elt ställe.
Jag litar mest på varans höga beskattning, och ur denna synpunkt anser jag det icke vara vådligt att medgifva den valfrihet, Hr von Hartmansdorff påyrkat, samt tillstyrker derföre R. o. Ad. att dertill lemna sitt bifall.
Jag ber atl få erinra den siste värde talaren, hvilken ansett att den föreslagna förändringen i afseende på 534 Den 27 April e. m. liden skulle afse att bereda de mindre brännerierna en fördel, derom, att discussionen inom ölsk. icke föranleder till eli sådant antagande.
De, som inom Ulsk. förde dessa bränneriers talan, fordrade tvertom ovilkorligen, att tillverkningen vid sådana bränneriet' skulle få e^a rum en månad på hösten och en på våren.
Den värde talaren torde äfven påminna sig, att det ifrån början icke var meningen att införa olika tidsbestämmelser för de båda slagen af bränneriet', men att denna olikhet sedermera tillkom derigenom alt BondeSlts ledamöter bestämdt fordrade en bränningsmånad på våren.
Jag tior således att man, utan alt derigenom på minsta vis skärpa lagen för de mindre brännerierna, katt bifalla Ulskts förslag i delta hänseende.
Jag anhåller blott alt fä förena mig med Gr. von Platen.
För min del kan jag icke inse det förmenade sammanhanget emellan stadgandet om skallens erläggande i förskott för en half månad och föreskriften alt minsta brättniugsliden skall vara en månad.
Det förra stadgandet har naturligtvis tillkommit för alt bereda Slaten säkerhet för utbekommande af den å tillverkningen lagda dryga skatt.
Då man således å ena sidan ville förskaffa statsverket denna säkerhet, borde man äfven å andra sidan tillse, att den skattdragande icke onödigtvis betungades med att erlägga skatten för längre lid. än som för ändamålet erfordrades.
Man kunde visserligen, utan äfventyr för Staten, hafva bestämt en ännu kortare tid, men delta ansågs troligtvis olämpligt, emedan en dylik föreskrift skulle förauleda alltför ofta återkommande liqvider emellan statsverket och näringsidkarne, hvilket vore för dem båda besvärligt.
Då således skattens erläggande för en hel månad ansågs blifva för den skattdragande alltför betungande, och dess utbetalande för en mycket kort tid deremot ansågs medföra onödigt besvär, bestämde man sig för en half månad och har derigenom, enl. min lanke, träffat den tätta medelvägen.
Något helt annat är deremot bestämmandet af den kortaste tid, för hvilken man får till bränvinsbränning sig anmäla.
Om man måste medgifva, alt en bränvinsbrännare icke kan med någon fördel idka denna handtering under kortare tid än en månad, sä följer deraf, alt en tillåtelse alt tillverka bränvin under endast 14 dagar, vore öfverflödig och skulle lemnäs obegagnad; men om sådant oaktadt någon skulle vilja begagna sig deraf, så vore ett sådant medgifvande förenadt med mycken besvärlighet i afseende ä tillverkningens kontrollprande.
Vid de större brännerierna nftdgadeé man hafva serskildta kontrollörer under denna korta tiderymd och äfven i afseende å de mindre verken skulle åtskilliga olägenheter i och för tillverkningens kontrollerande upkomma, hvarföre jag tror, alt Utsk:s förslag i della hänseende är välbetänkt och bör af R. o. Ad bifallas.
Hr von Ilaitmansdorffs andra förslag, åsyftande att bereda bränvinstillverkarne frihet ali välja 2:ne månader af 3:ne, så är det naturligt, att den, som förordar 6 månaders T) c n 27 April e. ra. 535 bränningstid, icke finnér någon olägenhet uti en sådan valfrihet.
Men R. o. Ad., sorn nyligen beslutat, ali bränvin icke får tillverkas under längre tid än 2:ne månader af året, bör väl svårligen tillåta, att i författningen införes ett stadgande, som skulle bereda bränvinsbrännarue utväg alt ansvarsfull tillverka varan en månad längre än medgifvet är, hvarå vi just linder innevarande bränningslermiu haft exempel.
Att meddela en föreskrift, med vetskap derom, att den utan särdeles svårighet kan kringgås, anser jag vara högst olämpligt och med all lagstiftning oförenligt, hvarföre jag på det högsta afstyrker Hr von Hartmansdorffs förslag och yrkar bifall till förevartde §.
Om man anser nödvändigt, att bereda sammanhang emellan de båda stadganderna om skattens erläggande i förskott och om anmälningstiden, så hade jag önskat, att skatten skulle erläggas på förhand för hela månaden.
Inom Utsk. gjorde äfven en sådan åsigt till en början sig gällande, men då man log i betraktande de stora summor, hvarmed ofta mindre bemedlade näringsidkare derigenom skulle nödgas förskotlera. ansåg man billigheten fordra, att liden nedsaltes till 14 dagar.
Men alt äfven nedsätta minsta tillverkningsliden till nämnde dagtal, anser jag vara högst otjenligt, enär ett dylikt stadgande skulle befrämja det sätt alt bedrifva näringen, man just bör söka motverka, eller husbchofsbränningen.
Del är nemi. tänkbart, alt i en by, der endast en bränvinspanna finnes, 4 delegare öfverenskomma att begagua densamma hvar och en under 14 dagar af de medgifne 2:ne månaderna och sålunda kommer bränvin all tillverkas på 4 båll i st. f. på ett.
Dessutom skulle ett sådant stadgande, såsom Gr.
Lagerbjelke redan anmärkt, förorsaka svårighet vid kontrollen af bränvinsbränningen, andra olägenheter att förtiga, och anhåller jag, på grund häraf, om bifall till Utsk:s förslag.
Jag är af föreg:de talare förekommen och instämmer i deras åsigt, hvilka yrka bifall till denna §.
Skulle man tillåta, att brånningstiden kunde utgöras af endast 14 dagar, blefve tillverkningens kontrollerande mycket försvårad.
Bränvinsredskapen mäste oftare förseglas och kontrollörerna ouphörligen förflyttas från det ena bränneriet lill det andra, isynnerhet som det skulle kunna hända, alt sedan en bränvinsbrännare anmält sig för 14 dagar och eu kontrollör af hans tillverkning blifvit tillsatt, under beräkning att efter nämnde lids förlopp blifva kontrollör vid ett annat bränneri, hvarest tillverkningen skulle under den sednare delen af månaden bedrifvas, den förre liränvinsbrännaren anmälte sig för ytterligare 14 dagar, då en ny kontrollör öfver tillverkningen under sistnämnde tid mäste vid ettdera bränneriet tillsättas.
Följden af stadgandet blefve således, att kontrollörernas antal och fördelning icke kunde på förhand bestämmas och jag anser derföre det vara för ordningens skull nödvändigt, att den minsta anmälningstiden blifver en månad.
Vidkommande förslaget att lemna näringsidkarne valfrihet i afseende å bränningsmånaderna, måste jag detsamma högeligen afstyrka, emedan vi haft allt för (ärska exempel af att en dylik val - 536
Den 27 April e, m. frihet lätt Itan missbrukas.
Man bör derföre i förordningen bestämdt föreskrifva, under hvilka månader bränvinsbränning får ega rum.
Vill man låta äfven de mindre bränvinsbrännarne begagna 2:ne höstmånader, i st. f. en om hösten och en på våren, har jag för min del intet deremot, men bestrider all valfrihet, såsom föranledande missbruk. llr von Hartmansdorff:
Min mening är icke att bränvinslillverkningen skall ökas, ulan tvertom, att man icke måtte, genom stadgandet, del minsta anmälningstiden skall vara en månad, nödga bränvinshrännaren tillverka mera än lian sjelf vill.
Jag har framställt båda förslagen i syftning alt göra den tvångströja, man vill påsätia näringen, mindre snäf: roen jag förutser nog, att äfven detta bemödande skall misslyckas.
Dä nu öfverläggningen förklarades fulländad, framslälde Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Hartmansdorff i afseende på förevar:de §:s första mom. yrkat, dels alt första meningen deri mätte erhålla följande lydelse: ”Bränvin må tillverkas under hela April månad samt ”från och med d. 16 Okt. till och med d. 15 Dec., under hvilken ”lid bränvinstillverkare eger välja den af högst 2 månader, då han vill handteringen utöfva”; uti hvilken redaclion Frih.
Raab instämt; dels att andra meningen må blifva sälydande: ”En half månad vare ”ilen kortaste lid, för hvilken någon må sig till bränvinsbränning ”anmäla”; uti hvilket förslag Gr. von Platen och Hr Ribbing in stämt; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, först framslälde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i afseende på Irsla meningen i Irsla mom:l afgifna förslag, samt efter denna propos:ns besvarande med starka
Propos. lill bifall å andra meningen af Irsta mom. enl"
Utsk:s förslag, liief härefter framställd och besvarad med Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, all han funnit
' Uppå sedermera framståld propos. biföll R. o. A. jemväl del utan anmärkn. lemuade 2:dra mom. af förevar:de §.
Sorn 5:te §:n redan var pröfvad förekom nu § 6.
Denna § bifölls. § 7- Frih.
Jag vågar i afseende å denna § åberopa inne hållet af min Betänk, vidfogade reservation.
På sätt deraf närmare kan inhämtas, anser jag det vara oriktigt, att tillåta den enkla bränvinspannan hafva hvad form som helst och finnér en begränsning af dess utsträckning eller vidd vara nödvändig.
Om en begränsning i detta hänseende icke iakttoges, så befarar jag, att småpannorna komma att erhålla en sådan vidd, alt deras afverkningsförmåga blifver dubbel emot hvad man i förslaget beräknat.
Då lik - Den 27 April e. m. 537 val dessa pannors dagliga afverkningsförmåga i förslaget är beräknad ända till fjidelar af pannerymden, så torde den i min reservation föreslagna begränsning, eller att pannans diameter ej finge vara mer än fem gånger större än dess höjd, kanhända vara allt för stor och jag vill således förändra mitt förslag i delta hänseende till hvad äfven inom Utsk. ifrågasattes, eller att diametern finge vara högst 7 gånger större än höjden.
Till stöd för detta mitt yrkande ber jag att få åberopa den erfarenhet, som Skottland i delta fall lemnat oss.
1 nämnde land, der fordom skatten utgick efter pannerymd med rättighet för bränvinstill verkaren att begagna bränvinspannor af hvad form som helst, gjorde man dem slutligen så låga, att afrinningen fullbordades på 3;ne minuter.
Jag vet att man härvid skall göra det inkast, alt allt för långt drifna försök i denna väg skola korrigera sig sjelfva, enär pannbottnen, om pannan göres för vid, tager skada; men delta inkast torde förlora all vigt, då jag erinrar derom, att det sannolikt kommer att tillgå sålunda, att hvar och en bränvinsbrännare förser sig med 2:ne pannor, så att, när den ena pannan går sönder i bottnen, låter han för några R:dr laga densamma och fortfar att bränna med den andra så länge den håller, hvarefter han återtager den lagade pannan och begagnar densamma så länge den håller o. s. v. Jag tror således att försigtigheten fordrar, det en begränsning i afseende ä pannans vidd föreskrifves, och vågar derföre föreslå, att, på sätt jag redan omnämnt, pannans diameter ej få vara mer än 7 gånger större än dess höjd.
Då de små pannornas rymd blifvit in skränkt till 20 k:r, så torde den af Frih.
Raab föreslagna begränsningen af pannans vidd vara helt och hållet öfverflödig.
Jag har af sakkunnige personer erhållit underrättelse derom, att den tjenligaste proportionen emellan pannans höjd och bottnens diameter är 1 till 5, ty i så konstruerade pannor står mäsken lagom högt, då deremot, om mäsken står lägre, bränvinstillverkaren tillskyndas förlust genom pannbottnens förderfvande, och denna förlust är större än att den kan ersättas genom den ökade tillverkningen.
Jag tror således, att all begränsning af pannans form är onyttig och öfverflödig och förmodar, att ingen bränvinsbrännare med verklig sakkännedom begagnar pannan af allt för stor vidd i förhållande till höjden, ty, om mäsken står för lågt, mäste den, för att ej upbränna pannbotten, ständigt omröras, hvilket är särdeles besvärligt och förorsakar onödig kostnad.
Dessutom skulle, derest vissa dimensioner blefve för småpannorna i författningen föreskrifna, alla dessa pannor af kontrollörer besigtigas och upmätas, hvilket skulle föranleda tvister och chikaner.
För min del önskar jag icke framkalla sådant och anhåller derföre om bifall till §:n.
Hr Gripenstedt, Joh. Aug.: K. M. har i Sin Nåd.
Propos. föreslagit, att de mindre redskapen skola vara konstruerade efter en bestämd modell.
Jag anser äfven, att i en viss mån begränsad form på redskapen skulle medföra nytta.
Så länge man, i brist på annan utväg att beskatta de enkla pannornas tillverkning, 53S Den 27 April e. m måste beräkna afgiften efter deras antagna afverkningsförmåga, bör man icke förbise, att afverkningsförmågan till en betydlig del beror på pannans form och proportioner.
Den siste värde talaren har ganska rätt deruti, att den tjenligaste pannan är den, hvars diameter är 5 gånger större än höjden, men tjenliglieten betyder här den förmåga pannan har att gifva det största möjliga qvantum bränvin af en viss qvantitet mäsk, då deremot bränvinsbrännaren, som vill updrifva pannans afverkningsförmåga, för att vinna lindring i skatten, anser den panna tjenligast, som på en viss tid gifver det storsta möjliga qvantum bränvin.