Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Carl XI:s författning.
Utsk. kunde, i det skick saken kommit Utsk. tillhanda, icke dermed vända sig till LagUtsk.; men om en ordentlig K. propos. i ämnet blifvit aflåten, hade den troligen blifvit remitterad till Lag* Utsk.
Detta torde vara nog till besvarande af den siste talarens antnärkntr.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk, Gr.
Jag är förekommen af Hr Peyron och anhåller blott alt få fästa den värde anmärkarens uppmärksamhet derå, alf syftemålet med den nu skedda K» resö H. 1 ^ 98 Den 9 Mars t. m. missen icke kan vinnas annorlunda än genom en K. propos. med förslag till ändring i 1681 års ifrågavar. författning.
Men då behandlingen af en sådan K. propos. icke kunnat tillhöra StatsUtsk., är det också klart, att frågan i sitt närvar. skick icke heller tillhört StatsUtsk:s befattning.
Jag anhåller om propos. till bifall å betänk.
Jag trodde mig redan i mitt föregående yttrande hafva framställt tillräckliga skäl för vederläggning af hvad de 2:né sista talarne anfört.
Jag anhåller att nu ytterligare få uppläsa den § i grundlagen, som angår LagUtsk. och bestämmer dess verksamhet. 87 § Reg.F. säger: ft. St. äga gemensamt med Konungen magt att stifta allmän civil- och criminal- samt kyrk o-lag och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva.
Ej må Konungen utan R.
St:s samtycke, och icke Ständerna utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa. — — — Finner Konungen godt någon lagfråga för R.
St. framställa, aske han Statsrådets och Högsta
Domstolens yttranden deröfver; samt meddele R.
St. infordra L a g U t s k: s utlåtande häröfver, beslu te sedan och öfverlemne &c. — Här är således endast fråga om sådana lagfrågor, som i början af § linnas bestämda, och jag uppmanar de
Värda talarne att visa, till hvilket capitel eller hvilken balk af allm. civil-, criminaleller kyrkolag, sorn capelianernas aflöning kan hänföras.
Frågan derom är föremål för en särskild författning, som väl gäller såsom lag, men icke kan hänföras under någon af de nyssnämnda allm. lagarna, och när ärendet således icke är en lagfråga, som tillhör LagUtsk., och icke heller är bevillntsmål, men ändock angår er beskattning, som fordrar R.
St:s medverkan, måste det tillhöra StatsUtsk.
Den siste talaren har sjelf medgifvit, att frågan är om förändring af i68t års författning, och jag känner för min del inga andra författningar än sådana, som antingen hänföra sig till den oeconomiska lagstiftningen, eller utgöra lagfrågor enligt 87 §.
Det är icke heller sagdt, att den nu ifrågavar. författningen icke tillhör kyrkolagen, fastän den ej finnes intagen i sjelfva lagboken; tv flera andra finnas af samma beskaffenhet; som antingen blifvit stiftade af Konungen ensam eller gemensamt med R.
St., ehuru jag icke känner någon, som blifvit behandlad af StatsUtsk.
Den nu ifrågasatta förändringen måste således ske antingen af Konungen ensam, om man anser författningen vara oeconomisk, hvilket den dock, efter min tanka, icke är, eller gemensamt med R.
St., i hvilket fall den bort behandlas af LagUlsk.
Den 9 Mari f. m. 99 Frih. Boye, Ludv.:
Efter den värde anmärkarens eget medgifvande bör Garl XI:s ifrågavar. författning anses sorn lag.
Nå väl! skall ändring deri göras, så mäste det ju då ske genom en K. propos., på sätt 87 § stadgar; roen någon sådan har icke blifvit aflåten.
Jag instämmer således i begäran örn propos. till bifall å betänk.
Posse blifvit medgifvet, att det finnes oeconomiska författningar eller sådana, som icke tillhöra hvarken civil-, criminal- eller kyrkolag, men ändock äro af beskaffenhet, att till deras förändring eller upphäfvande fordras gemensam behandling af Konung och R.
Jag undrar icke heller, att ordföranden i ett af R.
St:s Utsk. gjort ett sådant medgifvande; men då den värde ledamoten tillika sagt, att alla sådana frågor böra behandlas af LagUtsk., undrar jag, hvarföre icke äfven frågan om ränlepersedlarna blifvit skickad till LagUtsk.
Detta må emedlertid vara den sista anmärkn., jag vill göra i anledn. af ifrågavar. betänk.
Då discussion uppstått om detta ämne, vill jag blott gifva tillkänna, att jag inom StatsUtsk. delat samma åsigter som Hr v.
Hartmansdorff, och att jag ansett denna fråga röra ett beskattningsärende; men då jag likväl ej hade något emot, att frågan må förfalla, ansåg jag öfverflödigt att reservera mig emot uppställningen af betänk. StatsUtsk:s utlåt.
N:o 4*3 blef af R. o.
Till pröfning företogs StatsUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 4<7 öfver anmärkn:r vid betänk.
N:o 204, innefattande förslag öfver Riksg.conl:s behof fr. o. m. år 1835 t. o. m. år 1839, tillika med ett nytt förslag i samma ämne.
Då Utsk. i detta betänk, medgifvit, att åtskilliga förändringar i Riksg.cont:s financiella ställning inträffat under loppet af denna riksdag, hade jag önskat, att Utsk. i sammanhang härmed till RiksSttn inkommit med en fullständig tableau öfver Cont:s nuvar. tillgångar och skulder, på det att R.
St. derigenom kunnat blifva i tillfälle att med erforderlig sakkännedom bedöma detta verks tillstånd i alla dess delar.
Utsk. afgaf väl i Maj månad sisth år ett betänk., som innehöll en provisionel beräkning öfver Riksg.cont:s inkomster och utgifter för samma år; men det synes hafva varit i sin ordning, att Utsk. numera, sedan det verkliga beloppet af dessa inkomster och utgifter är kändt, meddelat RiksSt:n bestämd upplysning, huruvida omförmälda beräkning befunnits i mer eller mindre mån afvikande från det rätta förhållandet.
Detta är således min första anmärkn. mot Utsk:s nu sednast afgifna ut - too Den 9 Mats f. m. låt.
— Hvad derefter beträffar de hufvudgi under för Riksgtscont:s upplåningsrörelse, som Utsk. tillstyrkt, så anser jag dem vara alltför obestämda.
Jag bade önskat, att Utsk. velat öppet förklara, hvilket handlingssätt Utsk., för sin del, ansåg Contts styrelse böra i detta hänseende hufvudsakligen iakttaga.
Det är visserligen i allmänhet ganska yalbetänkt, att administrationer ej varda bundna af alltför Stränga och noggranna, på förhand uppgjorda reglementariska stadganden; men det gifves i sådant afseende äfven en annan ytterlighet, den nemi., då nästan alla föreskrifter saknas, och. i denna ytterlighet befarar jag Utsk. nu hafva råkat.
Efter min åsigt hade Utsk. bort bestämdt antyda de grunder för jRiksg:scont:s upplåning, hvilka Utsk. ansett fullmägtige företrädesvis böra begagna.
Härvid hade, enligt min tanka, i främsta rummet hort bestämmas, att fullmägtige, genom beredandet af tillfälle till en hastigare omsättning af lånen och genom obligationernas utfärdande på en icke alltför aflägsen framtid, borde söka få räntan nedsatt under dess nuvar. belopp eller 5 proc.
Likaledes synes full mäg ti ges. uppmärksamhet hafva bort fästas på de ömsesidiga fördelarna af en lika uppsägningsrätt å långifvarens sorn å Riksg:scont;s sida.
— Hvad vidare angår beloppet af den summa 1,100,000 r:dr om året, som Utsk. funnit böra anvisas för Riksg:scont;s behof intill nästa riksdag, så anser jag detta belopp otillräckligt.
Om man med noggrannhet erinrar sig Contts redan förevar, samt under de nästk. åren inträffande behof, torde man också lätteligen finna riktigheten af den åsigt, Hr Prosten Astrand i sin reservation framställt, nemi. att berörde summa ingalunda motsvarar dessa behof, Det är dessutom af högsta vigt, alt Riksg.-scontrs ställning hädanefter icke ytterligare försämras, hvilket dock skulle blifva en oundviklig följd, om R.
St. nu anvisade så otillräckliga anslag för Cont., att detsamma fortfarande måste öka sin skuldsättning.
Riksg:scont:s nuvar. credit, som visst icke är så beskaffad, att man dermed kan skryta, skulle ofelbart lida en ytterligare alltför känbar stöt, om allmänheten erfore, att Coutts skuldsättning med hvarje år Liefve allt större och större.
— För att tydligare ådagalägga otillräckligheten af den summa, Utsk. för berörde ändamål föreslagit, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten på åtskilliga utgiftsposter, som blifvit dels oriktigt upptagna och dels helt oell hållet uteglömda.
Hela den till Riksgtscont. influtna lösen för den å skaltejorden växande ekeskog, hvilken lösen för närvar, uppgår till omkring i5o,ooo r:dr och således med nära 3o,ooo rädr öfversliger det af Utsk. beräknade belopp, kan när som helst uttagas och har fördenskull bort uppföras till hvad densamma utgör.
Vidare förekommer Riksgtscontjs creditivskuld till Banken, 800,000 r:dr, som väl ej behöfver liquideras förrän d. 1 Juli af derförinnan inflytande bevillnrswiedel, hvarefter detta creditiv från och »ned Sept. månads A
Den 9 Mais f. m. 10: början får ånyo begagnas; men då det belopp, som derå är anvisadt, utgör en Contts skuld, anser jag detsamma desto hellre hafva bort beräknas, som de medel, hvilka måste användas till liquiderande af berörde creditivskuld, linder den tid creditivet icke får begagnas, åstadkomma en minsk» ning af Contts påräknade tillgångar för bestridandet af dess utgifter.
Af Bankens räntevinst för sistl. år har Riksgrscont. förskottsvis erhållit 200,000 r:dr; men då del åligger Cont. att af detta belopp återbära så mycket, som kan för Banken sjelf erfordras till fyllnad i det bestämda anslaget till silfverfondens förstärkande, så och enär Riksgrscont. af sådan orsak måst af det nästföregående årets erhållna räntevinst återbetala öfver 120,000 r:dr, förmodar jag, att åtminstone 100,000 r:dr för sistförflutna året äfven komma att återbäras, hvadan detta belopp således bort vid beräkningen af Riksgrscontrs behof afses.
Derjemte synes del vara nödvändigt, att Riksgrscont. nu får sig anvisade så tillräckliga anslag, att det vid nästa riksdags början har en särskild tillgång af minst 100,000 rtdr för betäckande af då förestående riksdagskostnader, på det man icke äfven då, likasom nu, måtte varda nödsakad att upptaga lån till bestridande af Conlrs dagliga utgifter.
Utsk. synes dessutom hafva beräknat en alltför ringa ränte- och amortissementsfond, ej allenast för ■de 4°o,ooo rtdr, som vid denna riksdag blifvit beviljade såsom ökadt creditiv lill spanumålsundsättningar i missväxtår, utan ock för hvad som kan komma att u[gifvas å det s. k. mindre creditivet.
Under tiderymden såväl emellan 182S och 1828 arens riksdagar, som emellan 1828 års riksdag och den nuvar., har den del af detta creditiv, som får lyftas för andra utgifter än dem, sorn tillhöra försvarsverket, blifvit nästan till fulla beloppet begagnad; varande denna del af berörde creditiv bestämd till en summa af 5oo,ooo rtdr.
Detta belopp kommer troligen också att under tiden intill nästa riksdag uttagas, hvarföre detsamma äfven bort särskildt uppföras bland Riksgtscontts behof.
Derförutan har Riksgtscont. äfven fortfarande fått sig ålagd skyldigheten att tillhandahålla de vid sista riksdagen beviljade creditiv dels åt Armeens Pensionscassa för accordsamorteringsfonden och dels åt CommerceCollrm för ulldiscontfondens förstärkande; uppgående dessa sistnämnda 2tne creditiv till ett sannnanräknadt belopp af 3oo,ooo r:dr, för hvars utbetalande någon egen fond, ehuru för Cont. nödvändig, dock icke heller blifvit beräknad.
Då man derjemte erinrar sig det betänkliga förhållande, som efter sista riksdagen uppkommit derigenom, alt då påräknade öfverskott sedermera icke erhållits, anser jag, att Utsk. jemväl bort afse de sannolika bristerna uti statsverkets inkomster, bland hvilka inkomster brännvinsafgiften blifvit till alltför högt belopp beräknad, särdeles som det beror på K.
M. alt när som helst inställa bränna vifisbränningen, hvarigenom denna inkomst fnöjligen för Clt loa D c 11 9 Mars f. m. eller annat år lian komma alt till större delen upphöra.
Slutligen anser jag mig böra fästa uppmärksamheten på den Riksgtscont. åliggande skyldighet att ersätta alla uppkommande brister i de s. k. förslagsanslagen.
Det är bekant, att endast bristen i anslaget å 8:de hufvudtiteln för fångars vård och underhåll under de sistför'flutna åren uppgått till omkring 200,000 rtdr årligen.
— På alla dessa skäl anser jag den af Utsk., till bestridandet af Riksg:scont:s utgifter, föreslagna summan otillräcklig, men vill likväl, med afseende å statsverkets nuvar. knappa tillgångar, inskränka mig dertill att yrka bifall på Hr Prosten Åstrands reservation, eller att årliga anslaget för Riksg:scont:s behof må ökas med 100,000 r:dr utöfver hvad Utsk. föreslagit och således bestämmas till 1,200,000 r:dr.
— För öfrigt önskar jag, i afseende på sättet för bedrifvandet af Cont.Vs upplåning, den modification i Utsk:s förslag, att fullmägtige åläggas företrädesvis upptaga lån på kortare tider mot låg ränta, samt att fullmägtige, för den händelse, att det större creditivet skulle komma att lyftas, varda berättigade att utfärda obligationer i hvilken passande myntsort som helst, emedan jag befarar, att de medel, som erfordras till beredande af tillgång härtill, i sådant fall ej kunna upplånas inom Riket.
Klingspor, Mauritz, uppläste följande:
För den, som påminner sig Styrelsens lysande målning af statsverkets tillstånd vid riksdagens öppnande, skall det nu från StatsUtsk. inkomna betänk, om Riksg:scont:s stora behof förefalla högst oväntadt.
RiksStm blefvo vid sin ankomst beneventerade med den fägnesamma underrättelsen, att statsverket, enligt rikshufvudboken för år l83t, ägde en behållning af 5 millioner.
Statscont. justerar dock genast Styrelsens uppgift och upptager sin verkliga behållning endast till 4 millioner; men äfven denna försvinner som en såpbubbla vid en noggrannare granskning af StatsconCs räkenskaper.
— Den contanta behållningen var dessutom aldrig mera än omkring 1 million.
Resten bestod uti bergselfecter, spannmål, fordringar, med ett ord uti tillgångar, som icke när sorn helst kunde realiseras.
Den vid riksdagens början så utbasunerade behållningen var i sjelfva verket endast ett nödvändigt förskott, hvilket Statscont. icke kari umbära, emedan det, i saknad deraf, endast kunde genom kostsamma anticjpationer bestrida det löpande årets utgifter, hvilka genast vidtaga, då deremot inkomsterna tillkomma långt senare.
Tullinkomsterna äro de epda, sorn successivt under årets lopp inflyta; men 14 å 16 månader åtgå, innan landtintraden hunnit inkotumaNiu Statscont:s cassör.
Dessa 5 millioner äro riktiga gengångare, sorn redan /Skyidrade vid 1828 års riksdag, och ingen vet, otn de icke åtQF komma alt spöka vid 1829 urs riksdag.
— Hade R.
Den 9 Mars f. m. baserat sina utgifter på denna förvillande uppgift, så bade det så kära utländska statslånet svårligen kunnat undvikas.
Jag skulle kalla uppgiften för oriktig, om icke en sådan beskyllning vore obehörig emot en Styrelse, hvars samvetsgrannhet är lika så väl känd som dess ömtålighet.
Förebråelsen af en oförklarlig okunnighet torde den mindre kunna afskudda sig; ty äfven med antagande deraf, att en behållning af 5 millioner verkligen utvisats af i83i års rikshufvudbok, uppkom ett förändradt förhållande de följande åren, och delta borde af Styrelsen hafva varit kändt och till Pi.
Sti uppgifvet.
— Att rikshufvudböckerna icke varit afslutade lärer icke kunna lända till ursägt, ty i Sept. efter upphördsåret k,an Statscont. redan uppgöra en ungefärlig beräkning af stats-intradernas belopp för det föregående året; tullinkomsterna äro kända i Febr., brännvinsinkomsten uti April och landluppbörden vid midsommarstiden.
Det måste således endast kunna tillskrifvas bristande nyfikenhet å Styrelsens sida, att den icke vid riksdagens början kände den brist emot R.
Sits beräkningar, som enligt i83a års rikshufvudbok uppkommit dels genom minskad inkomst af brähnvinsbevilln. och minskadt öfverskott af tullbevilln. in. m., dels genom en förökad utgift för fånginrättningarna och löneförhöjning utöfver riksmarkegången.
Med undantag af restantierna äro 1833 års inkomster redan till fullo influtna, och kännedomen af deras belopp skulle icke vara utan interesse för R.
Innan någon rikshufvudbok fanns, kände man af generalsammandragen året efter uppbördsåret statsverkets tillstånd; efter ett, som det säges, förbättradt räkenskapssätt måste väl icke den oformiigheten kunna äga rum, att
Styrelsen först vid tredje årets slut känner de tillgångar, den ägt att bestrida utgifter, hvilka redan tagit sin början vid det första årets ingående.
Uti andra länder bygger man det följande årets budget på det förflutnas redogörelse.
St., som sakna en dylik kännedom, nödgas vid statsregleringens uppgörande döma som den blinde örn färgen.
St. måste tillse, att Riksg:scont:s nu uppgifna behof blifva uppfyllda, men känna icke, huruvida icke Statscont. snart torde inkomma med nya efterräkningar.
Ehuru Riksg:scontts ställning är vida sämre, än man borde förmoda efter Styrelsens och de officiella tidningars pompösa beskrifningar om statsverkets tillstånd, är den Iå ngt ifrån att på något vis vara så förtviflad, soro mången anser den.
Formen af StatsUtsk:s betänk, har verkligen bidragit att Öka allmänhetens farhågor uti detta afseende, i stället att skingra dem.
Bestämda och obestämda utgifter äro der så blandade om hvarannan; man saknar den logiska uppställningen, och till den grad, att man nödgas sjelf uppgöra en annan tableau för att kunna få ett redigt begrepp om Riksg:scont:s verk - Den 9 Mars f. m. liga behof.
Uti StatsUlskts betänk.
]\:o 204 voro Gontts är-> liga utgifter upptagna till 826,000 r:dr; uti det nu ingifna betänk, tillkommer Statscont:s efterräkning på 36r,3y6 rtdr och lånet till staden Wenersborg i5o,ooo r:dr.
Räntan på dessa begge lån utgör ungefär 3o,ooo rtdr.
Till ränta och ainortissement häraf liar Utsk. med en obegriplig frikostighet anslagit en årlig summa af 200,000 r:dr.
Ytterligare äro upptagna extra anslagens årliga förhöjning med 56,000 och en årlig utbetalning till Westerbottens rotehållare af 3200.
— De i det nya betänk, tillkomna bestämda utgifter utgöra endast g3,200.
Till de obestämda utgifterna höra creditivet i händelse af cholerans utbrytande.
Stora och lilla creditivet samt fyII— nadscreditivet för missväxtår af 400>000-
Några särskilda räntemedel torde icke behöfva anslås, i händelse lån till dessa ändamål skulle komma att upptagas, ty räntorna böra kunna bestridas med de småningom inflytande fordringarna för spannmålsundsättningarna.
Men deremot anser jag af åtskilliga andra orsaker, att Riksgrscont. behöfver större tillgångar.
Prosten Astrand har uti sin reservation lill det mesta redan antydt skälen dertill, dem jag endast lauker något amplifiera.
Den nya statsregleringens utgifter vidtaga redan från detta års början, men inkomsterna troligen först med i836.
Här uppkommer en brist, som behöfver betäckas. R.
St:s beräkning af inkomst-titlarna torde icke heller slå in på siffran.
Min öfvertygelse är, att ökade tullafgifter medföra minskade tullinkomster.
Jag antager således, att tullinkomsterna per medium under nästa fem år snarare komma att understiga än öfverstiga det belopp, hvartill de uppgått efter sist förflutna fem års medeltal.
Samma förhållande tror jag kommer att inträffa med brännvinsbevillningen.
Riksgrscont. kan icke heller vara säkert för, att icke efterräkningar för åren 1833 och 34 blifva det påförda af Statscont., i likhet med hvad som ägt rum för i832.
Af alla dessa anledningar föranledes jag att, i likhet med StatsUtsk, anse Riksgcscontrs årliga behof böra upptagas till 1,100,000.
Sedan behofvet är uppgifvet, återstå medlen att fylla det.
StatsUtskis sisla betänk, upplyser ingenting stort derom; man skulle deraf lätt kunna draga den slutsats, att hela summan borde genom lån upptagas.
Enligt riktiga principer böra alla bestämda utgifter utgå genom beskattning. 9 i5,ooo r:dr af Riksg:scont:s utgifter anser jag böra upptagas under denna kategori, hvilken icke utan orättvisa kan läggas på de efterkommandes skuldror.
Dessa skulder hafva uppkommit genom Styrelsens och R.
St:s egen förvållan, och de hafva icke till ersättning för framtiden alstrat någon ny produetion; ty penningarna äro utgifna i fullkomligt improduetiva ändamål.
Men här uppstå skäl, sorn göra, att man kan Den 9 Mars f. m.
Ian afvika från en i sjelfva verket riktig princip.
En stendel af Riksg:scont:s nuvarande skulder torde kunna utplånas nied bancovinsten nästa riksdag, och af denna orsak skulle jag äfven tro, att intill nästa riksdag någon särskild amortissementsfond icke skulle behöfva anslås.
Jag förmodar, att StatsUtskts mening, fast den icke är uttryckt, är, att 1,100,000 skulle utgå med bevilln. och resten af behofven uppfyllas genom lån.
Men äfven i cfet sednare afseendet nödgas jag klandra StatsUtsk.
Jag anser, att StatsUtsk. bort ogilla den sedan sisth riksdag af fullmägtige i Riksgtscont. begagnade dyra och osäkra upplåningsmethod.
Ju längre betalningsterminerna äro, ju svårare är upplåningen och ju drygare räntan.
Sorn man icke förrnärker, att StatsUtsk. tillstyrkt ett annat upplåningssätt, måtte äfven inom StatsUtsk. de opinioner hafva gjort sig gällande, som vilja tvinga Ständerna att noJentes volentes beträda statsskuldsbanan.
Riksgtsconlts hittills begagnade upplåningssätt har försämrat dess credit och ådragit nationen onödiga utgifter.
Korta betalningsterminer skola nödvändigt tillocka flera långifvare älven af den orsak, att dessa bättre kunna förutse alla de chancer de löpa, innan betalningen utfaller, och detta bör isynnerhet tagas i betraktande uti ett land, der intet förtroende kan hysas för Styrelsens financiella åtgärder.
Genom upplåning på längre lider blifva capitaler utan ersättning undanryckta handeln och näringarna.
Obligationer, ställda på fem eller flera års betalningstid, circulera icke, och fastän Riksgrscont., som hvar man vet, icke tjurhåller sina penningar, fordras dock tid, innan dessa åter kunna capitaliseras och tjena näringarna till förlag.
Både Sveriges och andra länders erfarenhet utvisar, att alla styrelser med lätthet uppnegociera penningar, då löneterminerna äro korta.
Hvad som i Frankrike kallas la delte yioltaiite uppkom från början deraf, att utgifterna vidtogo, förrän inkomsterna influtit.
Regeringen skaffade sig medel till dessa förskott genom utgifvandet af så kallade lons du tresori men la delte Jlottante har sedermera urartat till en verklig statsskuld, ehuru ännu ständiga tvister uppkomma inom Deputerade Kammaren, om det skall anses som ett deficit eller icke.
Emedlertid kan Fransyska Regeringen med sina lons du tresorj inlösbara inom året, röra sig med en skuld af 4°o millioner.
Engelska Regeringen kan medelst sina exchequers-bills på samma sätt röra sig med en ofonderad skuld af 3o millioner.
Min öfvertygelse är, att Riksgtscont. med samma lönesystem utan minsta svårighet skulle till nästa riksdag kunna draga sig fram med ett upplåningsbehof, som icke torde tomma att öfverstiga 3 millioner, då man afdrager den bevilln.
, som anslås till fyllande af en del af Riksg:scont:s ut20 II. 14 Den g M»r» [. m. gifter.
De fordna filialdisconterna och numera handelsdisconten hafva på detta salt alltid med lätthet uppfyllt sina lånbehof.
Jag skulle således anse, att Riksgtscont. bör åläggas att upplåna mot korta uppsägningstider af högst 3 å 4 månader och emot en ränta, som icke får öfverskrida 4 proc.
Hellre än att bålla sina penningar improductiva uti cassakistan skulle de handlande utbyta deni emot räntebärande obligationer, sorn snart voro realisabla.
Den koria uppsägningstiden skulle snart gifva dem egenskap af mynt, och handelsrörelsecapita let dermed ökas.
Går Hr Nordenankars förslag igenom, att en del af bancovinslen användes till inköp af Riksgtscontts obligationer, blefve de sednares credit obestridlig.
Det är så mycket mindre risk för Riksgtscont. att antaga ett dylikt upplåningssätt, som dessa skulder successivt under 3 k 4 års lopp förfalla, och Cont. således icke på en gång behöfver genom upplåning upptaga någon större summa.
Jag tillstyrker således, att följande tillägg måtte göras till Utskts förslag röiide Riksg:seont:s upplåningssätt: dock böra fullmägtige, innan de besluta upptagandet af något lån på längre tid och i större summa på en gång, i god tid öppna en upplåning uti R i k s g: scont. på korta uppsägningstider och emot lägre ränta medelst emottagning af insättningar ända ned till beloppet af ioo r:dr.
Redan förut har jag sökt göra den opinion gällande, att Riksg:scont. borde mot erhållande creditiv utställa sedlar på kort tid, löpande med 3 proc., och jag förnyar nu detta förslag, dervid jag i afseende på verkställigheten föreslår följande utvägar: