Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre anhåller jag, att Herr Grefven och Ordföranden täcktes gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna, huruvida Herr Grefven finner sig kunna meddela proposition å ConstitutionsUtskottets Memorial, en sådan proposition nemligen, att derå kan komma i fråga bifall eller afslag, Sedan jag fått cn sådan förklaring och sålunda kommit i kännedom af det behandlingssätt af frågan Herr Grefven och Den 5 Januarii.
9 Ordföranden ämnar följa, utbeder jag mig att vidare få yttra mig.
DA såväl remissen från Riddcrskapet och Adeln, som 55 §.
Riksdagsordningen ålade ConstitulionsUtskottet, att afgifva ett motiveradt utlåtande, i frågan om Herr Grefvens och Ordförandens vägran å den ifrågaslälde proposition om Herr d’Orchimonls rättighet att inträda på Riddarhuset, ansåg Utskottet sig icke kunna åstadkomma ett så beskaffadt motiveradt utlåtande, utan föregående pröfning af de skäl, som lago till grund för denna vägran; och då härvid förekom, ptt Herr Generalintendenten dorchimont, enligt den nu gällande 37 §.
Regeringsformen, icke är Adelsman, och derföre ej kan erhålla säte på Riddarhuset på sin fars nummer, så länge dess äldre broder eller någon af dess gren på manliga sidan ännu lefver, hvaraf följer, att proposition till bifall eller afslag å RiddarhusUtskottets Utlåtande, när frågan här förra gången förevar, möjligen kunnat föranleda till ett emot Grundlagen stridande resultat; så fann Utskottet, med stöd af 55 §.
Riksdagsordningen, Herr Grefven och Ordföranden hafva varit både pligtig och berättigad alt vägra den ifrägastälde proposition, hvilken åtgärd således blifvit gillad.
Jag får härvid tillika förklara, alt Utskottet, genom dess afgifne Memorial, icke 10 Den 5 Januari i. ingått i någon pröfning, af hufvudsaken, utan blott besvarat, frågan, huruvida Herr Grefven och Ordföranden haft rättighet eller icke, att vägra den af Ridderskapet och Adeln begärda proposition.
Det är med en dubbel rätt, sora. jag upprepar, hvad jag nyss begärt, sedan den aktningsvärde Ledamot af ConstitutionsUtskottet, som nyss talat, yttrat att Utskottet ej afgjort hufvudfrågan, utan blott den preliminaira.
Det är i anledning häraf jag begär återremiss af Utskottets Memorial i den senare delen, eller att Utskottet skall pröfva, huruvida Generalintendenten d’Orchimont äger rätt att här vinna inträde, eller icke.
I följd af hvad Herr Riben yttrat, torde mig tillåtas att upplysa tvänne saker.
Först och främst har jag ej velat tillegna mig den höga tankan, att kunna beveka Ridderskapet och Adeln till ett steg, som vore mot dess öfvertygelse.
Jag har endast yttrat min öfvertygelse.
Den har varit, att General-Intendenten dorchimont här borde äga inträde.
Om jag felat, då jag ej delat Herr Ribens mening, behöfver jag ej derföre göra ursägt.
Hvad åter angår, att Friherre af Klercker kan till Sverige återkomma, så är äfven min tanka den, att han kan göra det, och, efter erhållit tillstånd af Konungen, att, om han svärjer trohetsed åt Sveri - Den 5 Januari i. ge, Iian får inträde här på Riddarhuset; men denna rätt kan efter närvarande
Riddarhusordning ej sträcka sig längre än till hans son, ej till tredje och fjerde led.
För min del tror jag ej att detta Memorial kan återremitteras, tj det angår ej sjelfva hufvudsaken, utan endast frågan, om Ordföranden handlat rätt, då han vägrat proposition.
I denna fråga har Riddcrskapet och Adeln ingen pröfningsrätt.
Ridderskapet och Adeln är på sätt och vis der en part samt Ordföranden den andra, och oformligt vore, om den ena parten kunde säga: döm om igen, jag är ej nöjd med den dom jag erhållit.
Helt annat är, om hufvudsaken kan komma till ConslitutionsUtskottet; det kan likväl ej ske genom återremiss.
Jag vet ej annan utväg dertill, än att Herr Grefven och Ordföranden frågar Ridderskapet och Adeln, om Ståndet instämmer i hans åsigter.
Svaras dertill
Ja, så är saken slut.
Svaras åter Nej, så borde utrönas, huruvida Ståndet yrkar proposition å en motsatt mening, och, i fall förhållandet skulle vara sådant, kan frågan sedan komma till Constitutions-Utskottets afgörande genom vägran af Herr Grefven och Ordföranden att framställa den yrkade propositionen.
Jag skiljer mig så vida från den siste värde talaren, som jag Den 5 Janu ari i. ej kanner någon annan form, enligt hvilken Ordföranden kunde göra en enskilt motion, kommen direele från honom.
Jag kan ej betrakta den frågan att återtaga Polletten annorlunda, än såsom en enskilt motion; och en sådan kan ej väckas af Ordföranden, så länge han är Ordförande.
Det hör vara föremål för en särskilt motion af någon, som ej förer ordet.
Det var derföre jag protesterade deremot, att Ordföranden ensam kunde afgöra en dylik fråga, som ej ännu blifvit väckt i riktig form.
Herr Printzensköld, Axel: Grefve Posse har yttrat, att Ordföranden borde hemställa till Ridderskapet och Adeln, om
Ståndet yrkar proposition på något annat, än det Ordföranden förklarat vara sin tanka.
Jag frågar, om vi icke stå på samma punkt, som förra gången, då Ordföranden vägrade proposition, i fall vi nu yrka någon ny, och han vägrar att göra den.
Saken komme väl derigenom ånyo till ConstitutionsTJtskottet; men der har den redan varit, och derifrån är den nu återkommen.
Det Sr just Utskottets utlåtande öfver lagligheten af den förra gången vägrade propositionen, som är under öfverläggning; och i hvad ändamål det skulle gå tillbaka till Utskottet, kan jag ej förstå, då resultatet af en sådan remiss otvifvclaktigt blefve samma svar, som det förevarande.
Efter min öfvertygelse gifves det ett annat sätt, hvar - Den 5 Januarii. i3 på saken kail återkomma till ConstitutionsUtskottet. 55 §.
Riksdagsordningen säger:
LandtMarskalk eller Talman &c. . . . . . Hvad Utskottet förklarar icke vara deremot stridigt, derå må proposition sedan icke vägras.
Utskottet har nu sagt, alt Ordföranden ägt rätt att Vägra proposition; således är den mot Grundlagen stridande.
Prof vas det vara af motsatt beskaffenhet3 må den sorn motionen gjort, vända sig, der honom så godt synes, till Constitutions-Utskottet, på sätt som Regeringsformens 84 U- föreskrifver.
Som nu denna fråga är uppkommen genom en enskilt motion af Herr Riben, ser jag ej annat sätt, att å nyo få den under ConstitutionsUtskottets pröfning, än att Herr Riben vänder sig dermed till Utskottet.
I anledning af Grefve Frölichs yttrande har jag begärt ordet.
Jag instämmer fullkomligen med Herr Grefven deruti, att Ordförandenej kan väcka någon ny motion; men då de åsigter han framstält äro öfverensstämmande med den motion, som af Herr Riben blifvit väckt, så behöfves väl ej, att någon mer derom gör framställning.
Beträffande åter hvad Herr Printzensköld yttrat; har jag ej fattat ConstitutionsUtskottets Memorial så, som hade Utskottet yttrat sig i hufvudsaken.
Det har blott anfört skäl för resultatet, eller gillandet af Ordförandens vägran att göra Den 5 J a n u a r i i. proposition på RiddarhusUlskottets Utlåtande.
Det var ej i sjelfva saken, som ConstitutionsUtskottet kunde yttra sig, ty när vi först derom öfverlade, så börjades öfverläggningen om liufvudfrågan, men den vred sig sedan så, att det blott blef fråga, om proposition till bifall eller afslag å RiddarhusUtskottets
Utlåtande kunde grundlagsenligt framställas.
Det var denna sednare fråga, sorn geck till ConstitutionsUtskottet, och det är blott den, som nu är afgjord.
Med fruktan att trötta Ridderskapet och Adeln med mina flerfaldiga yttranden, nödgas jag dock, ehuru jag instämmer med Grefve Posse i önskan att komma till något slut på saken, framställa några erinringar, ty jag är alltid i högsta grad angelägen att rädda formen.
I delta fall vore det för saken detsamma, om man nästan på hvad sätt som helst kom till slut dermed; men det vore ett vådligt prejudicat, i synnerhet i en lid, då man så ofta åberopar prejudicater, om man tillät Ordföranden göra motion.
Man kom derigenom reda via att afgöra saker genom acclamation.
Det är oss ej tillåtit att så behandla mål.
För öfrigt får jag besvara en framställning, som blifvit gjord, att nemligen ConstitutionsUtskottet skulle hafva yttrat sig i hufvudsaken eller frågan, om General-Intendenten dorchimont är Den 5 Januari i.
Adelsman eller cj.
Det anser jag ej Utskottet hafva gjort annorlunda, än att det nyttjat sitt omdöme derom såsom skäl, hvarföre det gillat Ordförandens vägran af proposition.
Men jag finner Utskottet hafva misstagit sig deruti, att det ansett hufvudsaken vara den, om Generalintendenten dorchimont skall vara Adelsman, eller icke; den var likväl blott, om han skulle få, eller ej få, Pollett.
Sådant kan ingalunda etablera hans Adelsmanna-rätt; ty, såsom Herr Riben ganska riktigt anmärkt, är det blott Konungen, och ej Ridderskapet och Adeln, som kan göra någon till Adelsman.
Deremot ser jag ej, huru den saken kan förekommas, att Ridderskapet och Adeln någon gång till orätt person utgifver pollett.
Det är visserligen illa, men det kan hända.
Det leder likväl ej till stor våda.
Vid en påföljande
Riksdag blir densamma ej tilldelad pollett.
I intet fall blefve han derföre Adelsman, eller icke Adelsman.
Lika litet anser jag det vara i Ridderskapets och Adelns förmåga, eller i Ordförandens, att fråntaga någon en Pollett, som han fått, sedan frågan genom Herr Ordförandens första vägran till proposition, och ConstitutionsUtskottets godkännande af denna åtgärd, blifvit själd. derhän, att det är oafgjordt, om polletten skall behållas, eller icke.
Det var denna utgång af saken jag befarade, då jag reserverade mig sista gången.
Det är illa, att nu så skett; men jag i6 DenåJanuarii. förklarar, att jag alldeles opponerar mig emot, alt nu afhjelpa felet med ett nytt fel mot formerne.
En sådan praxis duger icke»
Det är bättre att låta saken förblifva in statu quo, och att möjligen den Ledamot, som fått polletten, kommer in hit, än att Ridderskapet och Adeln ytterligare begår ett nytt fel genom ett sådant afsteg från formen.
Hans Exeellence Herr Grefve De la Gardie:
Hvad jag sednast yttrade, var en följd af hvad jag förut sagt.
Då jag begärde återremiss, hade jag redan förut nämnt, att det ej var frågan, huruvida vägrandet till proposition var riktigt, som jag ville hafva ytterligare behandlad; ty det kunde jag icke begära; men det var den sednare delen af utlåtandet, hvaröfver jag begärde, att ConstitulionsUtskottet skulle bestämdt yttra sig.
Jag har kanske deruti felat, att jag nyttjat ordet återremiss; jag borde blott hafva begärt, att Utskottet måtte yttra sig, huruvida Generalintendenten dorchimont borde få inträde på Riddarhuset, eller icke.
Jag har ansett mig desto heldre böra yrka denna remiss, då en af Utskottets Ledamöter upplyst, alt Utskottet ansåg sig ej hafva afgjort hufvudsaken, utan blott hafva yttrat sig derom, såsom motiv att gilla vägran af propositionen.
Jag ber Ridderskapet och Adeln finna, alt den begäran jag
Den 5 Januari i. »7 jag gjorde, att Utskottet mätte yttra sig öfver hufvudsaken, icke är så oriktig.
Så väl Herr Grefve De la Gardie som Grefve Posse tyckas åsyfta, att ConstitutionsUtskottet måtte yttra sig i hufvudsaken, och att åter remiss i sådant afseende borde ske.
Jag får i bestridandet af en sådan åtgärd förena mig med Grefve Frölich.
Ridderskapet och Adeln äger ej rätt att i plenum väcka frågor om förklaringar af Grundlagen, och således ej eller att infordra ConstitutionsUtskottets yttrande i en fråga, som rörer rätta förståndet af nämnde Lag.
Det taltes äfven förra gången om direct remiss till Utskottet.
En Ledamot, Herr Hjerta, Gustaf, yrkade det.
Jag bestred det då, såsom stridande emot Formen.
Förklaringar af Grundlagen måste tillvägabringas, på sätt densamma föreskrifver, genom anmälan directe till ConstitutionsUtskottet.
Ett annat handlingssätt skulle leda derhän, att man begärde en förklaring af Constitutionen, remitterade den till ConstitutionsUtskottet, och sålunda gjorde förändring vid samma Riksdag, då fråga derom blifvit väckt.
Jag kan ej annat än förnya hvad jag förut sagt, att det enda sättet att behandla detta ämne är att låta bero vid hvad ConstitutionsUtskottet yttrat, och att Motionairen, om han åstundar tydligare ut 9 H. iB Den 5 Januarii.
Utande i hufvudsaken, än som nu blifvit meddeladt, vändei- sig personligen lill ConstitulionsUtskottet, på sätt 84 §•
RegeringsFornien föreskrifver.
Herr Hjertdj Gustaf: Jag skulle vördsamt underställa Herr Grefven och Ordföranden, om icke, då Herr Grefven redan en gång, när RiddarhusUtskottets
Utlåtande förevar, vägrat meddela proposition, på den grund, att Nej till herörde Utlåtande skulle innefatta en olaglighet, samt Herr Grefven nu framställt ett förslag, att polletten skulle en dermed försedd person fråntagas, om icke, säger jag, samma händelse förestår, som första gången.
I fall vi komma att votera, om han skall återlemna sin pollett, och contrapropositionen hlifver, att han skall behålla den, så är ju Nej lagstridigt.
Jag kan ej finna annat, än att precist samma fall då inträffar, som sista gången, och att Herr Grefven alltså är skyldig sig sjelf, att handla consequent.
För min del anser jag, att sedan saken redan blifvit så olagligt behandlad, att våra egna former numera hindra oss att komma till ett bättre slut, blott ett enda sätt återstår att komma från densamma; det nemligen, att Herr Grefven och Ordföranden ville hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle anse ConstitutionsUtskoltets
Memorial böra läggas till handlingarne?
Den 5 Januari i. *9 Herr Cederschöld, Pehr Gustaf:
Här liar blifvit ordadt om nödvändigheten att dela målet i tvenne frågor, och att återförvisa hufvudsakeii till ConstitutionsUtskottet, under förmodan, att den ej blifvit af Utskottet behandlad, nemligen frågan, om Generalintendenten dorchimont äger rätt till Pollett eller icke* Jag utbeder mig att, till upplysning, få uppläsa slutmeningen i ConstitutionsUtskottets Memorial.
Till äfveiityrs har Ridderskapet och Adeln ej rätt fattat orden deruti.
Den lyder sålunda i ”Nil emedan i 87 §. af 1809 års Regeringsform föreskrifves, att Adelskap, för”länadt efter samma tid, ej må tillfalla Reta än den, hvilken adlad blifvit, och efter honom bans äldsta manliga bröstarfvinge i rätt nedstigande, led efter led, samt '‘först, efter denna grens utgång, Stamfa”drens närmaste manliga afkomling, men ”Generalintendenten d’Orchimont icke är ”den aflidne Hufvudmannens äldste manli”ga bröstarfvinge, så länge Generalintendentens äldre broder ännu lefver, och den ”omständighet, att denne sednare under fa“drens lifstid uyphöjts i eget adelskap, “ej förringar verkan af 87 §:s ovilkorliga “och undantagsfria stadgande, anser Con”^titntionsUtskottet frågan om Generalintendenten dOrchimonts behörighet, hvarå 2 * 20 Den 5 Januarii. ”Herr Ordföranden vägrat proposition, va”ra stridande emot Grundlagen i så måtto, ”sorn en omröstning öfver samma fråga skulle ”öppnat tillfälle för afslag å RiddarhusUt"skottets Utlåtande, och dymedelst lemnat ”rutn åt det med Grundlagens lydelse ej "förenliga beslut, att Generalintendenten "dorchimont förklarats berättigad till adelskap i succession efter Hufvudman, hvars "äldsta slägtgren ej utgått.”
Här har ju Utskottets pluralitet i klara ord yttrat sin öfvertygelse vara, att Generalintendenten dorchimont ej är berättigad till Polletts erhållande, och att han ej är Adelsman.
Jag förmodar således, att man ej kan neka, det ju Utskottet yttrat sig i hufvudsaken.
Jag lemnar derhän, huruvida Utskottet deruti gjort rätt; men jag tror, att det haft svårt att motivera sitt beslut, utan en sådan framställning.
Det tyckes mig äfven, att Utskottet gjort väl, att i förväg besvara en fråga, som nu annars skulle blifvit framstäld.
Jag anhåller derföre att de, som yrkat återremiss, ville göra sig reda, för hvilken fråga de vilja hafva besvarad, innan de ytterligare förnya denna begäran.
Grefve Posse: De Herrar, som trott sig finna, att jag yrkat återremiss eller remiss till ConstitutionsUtskottet, för att få sjelfva hufvudsaken afgjord, hafva misstagit
Den 5 Januarii. 21 sig.
Jag har tvärtom bestridt all remiss till ConstitutionsUtskottet, emedan jag ansett den ej laglig; men jag har trott, att de, hvilka önska ytterligare pröfning af målet, ej kunna vinna den på annat sätt, än att, då Ordföranden gifvit sina tankar tillkänna, de yrka motsatsen.
Proposition derå vägrar han tvifvelsutan, och i följd af en sådan vägran går saken till ConstitutionsUtskottet.
För min del får jag dock förklara, att om Herr Grefven och Ordföranden framställer proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln instämmer i hans åsigter, ämnar jag dertill svara:
Herr von Hartmansdorff^ Angust:
Man har klandrat ConstitutionsUtskottets åtgärd, emedan det svarat på mera än det bordt, emedan det ingått i hufvudsaken, då det blott bort behandla den föregående formfrågan.
Men 55 §.
Riksdagsordningen säger, att målet förvises till ConstitutionsUtskottet j hvilket åligger j att j inom korrt förelagd tidj inkomma med motiveradt och bestämdt utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen.
ConstitutionsUtskottet har icke heller gjort annat, än uppgifvit skälen, hvarföre Utskottet ansett Ordföranden hafva haft rätt emot Ridderskapets orh Adelns pluralitet.
När ett Utskott har en så stor och vigtig magt, som ConstitutionsUtskottet, horde man vara belåten med att det ej, med förbigåen - 22 Den 5 Januarii. de af sina skäl, dictatoriskt säger:
Sä är det, utan tvärtom lagligen uppgifver sina grunder.
Derigenom att Utskottet uppfyllt denna sin pligt, har det ej kunnat undgå, alt redan yttra sig i hufvudsaken.
Hvartill skulle det då tjena, alt på en förnyad remiss, åter igen få enahanda svar, som man redan erhållit?
Jag kan ej heller inse, huru frågan, under form af återremiss, skulle kunna af Utskottet upptagas.
Jagar aflika tanka med Grefve Posse, att ConstitutionsUtskottet icke, såsom de öfrige Utskotten , underställer
Stånden sin mening i dessa fall, utan gifver den tillkänna med afgörande-rätt, så att Ståndet och dess Ordförande måste ställa sig den till efterrättelse.
Således tror jag något annat icke vara för Ridderskapet och Adeln att göra, än att anse Generalintendenten dorchimont icke vara Adelsman, hvaraf följden hlifver, att Polletten återfordras.
Vill man likväl få saken ånyo behandlad i ConstitutionsUtskottet, inser jag ingen annan utväg dertill än att de af Ridderskapet och Adeln, som icke skulle vara nöjde med Utskottets Utlåtande, försöka få målet tillbaka genom motsatt mening med Ordförandens, Redan bar Ridderskapet och Adeln emot Ja-propositionen yttrat en stridande tanka; nu återstår således ej annat än att gifva en lika stridig tanka tillkänna emot Nej-propositionen, ehuru svaret redan är gifvet; ty saken är ej, såsom Herr Hjerta förmenat, Den 5 Januarii. 25 i samma skick nu som förra gången.
Då hade ej ConslitutionsUtskottet yttrat sitt godkännande af Herr Grefvens och Ordförandens mening; nu deremot har Utskottet gjort det så tydligt, att ingen kan tveka derom.
Mig synes det följugtligen origtigt, att betaga oss tiden till vigtigare föremål derigenom, att vi uppehålla oss med detta ämne.
Att låta saken förfalla, och lemna den person, som erhållit Pollett, qvar på Riddarhuset, sedan ConstitutionsUtskottet förklarat honom ej dertill berättigad, det vore alt ej visa agtning för våra lagar, att ej göra afseende på ett svar, som vi sjelfve hegärt och erhållit från den förnämsta af Riksens Ständers Afdelningar.
Yore det väl rätt, att på sådant sätt bemöta ett Utskott, som har en så vigtig magt?
Med anledning af hvad här blifvit yttradt om återremiss af ConstitutionsUtskottets Memorial, samt att ConstitutionsUtskottet utlåtit sig i mera än hvad remissen föranledde, får jag den äran upprepa, hvad jag förut yttrat, att Utskottet ingalunda ingått i pröfning af hufvudsaken, ehuru Utskottet, för att afgifva ett motiveradt utlåtande, var tvunget att undersöka och anföra de skäl, hvarpå Herr Grefven och Ordföranden grundade sin vägran att bifalla den begärda propositionen; och då Utskottet härutinnan fullgjort sitt åliggande, samt definitift afgjort frågan emel - Den 5 J a n u a r i i.
Ian Herr Grefven och Ordföranden å den ena, samt Ridderskapet och Adeln å andra sidan, hvarutinnan någon förändring icke vidare kan äga rum; anser jag den nu ifrågaställde återremissen vara utan allt ändamål.
Gretve Frölich:
Den värde Talare, sorn. sist yttrat sig, och som sjelf är Ledamot af ConstitutionsUtskottet, har besvarat hvad Herr von Hartmansdorff nyss anfört, då han syntes förmoda, det ConstitutionsUtskottet verkligen yttrat sig, och haft för afsigt att definitift yttra sig i hufvudfrågan.
Det kan väl vara sannt, att det synes, som Utskottet gjort det; men om än så vore, hade Utskottet då öfverskrida gränsen för hvad det bordt göra.
Det hade då afgifvit ett svar på en fråga, som vi icke underställt dess ompröfning, och hvilket svar, långt ifrån att kunna tjena till grund för något vårt beslut, vi tvärtom borde lemna utan afseende.
Utskottet har anfört hufvudsaken såsom ett motif, men kan alldeles icke hafva yttrat sig deri med afsigt att afdöma den.
Således finner jag ingen styrka af Herr von Hartmansdorff^ argument.
Med eller utan afseende på tidsutdrägt, måste vi söka att handla rätt.
Jag förklarar åtminstone min fasta föresatts vara, att, innan vi votera om något annat, begära votering om en sådan proposition; och jag hemställer, om saken då kommer Den 5 Januarii, 2 5 att gå fortare.
Jag har en gång förklarat, hvarföre jag anser ett sådant förfarande olagligt, nemligen emedan det är emot formerne.
Jag kan således ej annat än förena mig med Herr Hjerta i begäran om Herr Grefvens och Ordförandens hemställan till Ridderskapet och Adeln, att ConstitutionsUtskottets
Memorial måtte läggas till handlingarne, och anhåller att Herr Grefven måtte, ju förr dess häldre, yttra sig, om Herr Grefven behagar göra en sådan proposition.
Herr Grefven och Ordföranden förklarade, det han, i anledning af hvad Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie yttrat, ansåg sig böra erinra, att Grundlagsfrågor endast på 3:ne sätt kunde komma till ConstitutionsUtskottets åtgärd och handläggning, nemligen: dels genom enskild motion, ingifven directe till Utskottet j dels genom Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, hvilken borde, utan att öfverläggning i ämnet finge äga rum, genast från Stånden till Utskottet öfverlemnas; dels ock derigenom, att Talmannen vägrade en, i hans omdöme, mot Grundlagen stridande, men af Ståndet yrkad proposition.
Att, såsom nu blifvit begärdt, helt enkelt remittera en fråga om Grundlagens rätta förstånd och tillämpning till ConstitutionsUtskottet, funnes icke på något ställe i Grundlagarne tillåtit, och vore ej heller tillförene någonsin 26 Den 5 Januari i. brukadt.
Herr Grefven och Ordföranden ansåg derföre, alt någon vanlig remiss af hufvudfrågan till ConstitutionsUtskoltet icke lämpligen kunde äga rum, utan att den form, som 55 §.
Riksdagsordningen utstakar, eller genom vägrad proposition, borde iakttagas.
Derigenom vunnes äfven samma ändamål, tj hufvudfrågan blefve då öfverlemnad till GonstitutionsUtskottets afgörande.
Jag hade ej ämnat upptaga tiden i detta ämne, men jag kan ej underlåta att framställa min åsigt af saken.
Då Herr Grefven och Ordföranden förra gången förklarade, att han icke kunde lemna proposition på något annat än bifall af RiddarliusUtskoltets Utlåtande; när detta Utlåtande innehöll vägran för Generalintendenten dorchimont, att begagna sin pollett till inträde på Riddarhuset; när på Ridderskapets och Adelns begäran Ordföranden vägrade, att jframställa proposition till votering med Ja och Nej rörande detta Utlåtande; och när ConstitutionsUtskottet bifallit eller förklarat riktig och grundlagsenlig
Ordförandens vägran af propositionen; så hade jag trott, att saken vore definilift afgjord, och ej vidare kunde återskickas till ConstitutionsUtskotlet.
Utskottets nu förevarande Memorial är ju, enligt Grundlagen, en definitif dom i saken.
Jag hemställer, om något annat Den 5 Ja nu ar i i. 27
Ian dervid göras, än att lägga del till handlingarne, och om någon öfverläggning leder oss längre, än vi nu äro.
Vore det ock möjligt, att ännu en gång få saken till ConstitutionsUtskoltet, hvad skulle det väl svara?
Jag vill ej inlåta mig i frågan, huruvida Utskottet verkligen besvarat hufvudfrågan eller ej.
Det har dock gillat Ordförandens vägran, att framställa någon annan proposition, än till
Ja på RiddarhusUtskotlets Utlåtande, som nekar Generalintendenten dorchimont inträde på Riddarhuset, sedan det förklarat detta yttrande vara lagligt.