Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enda olägenheten är, att fabrikanten, såsom jag redan anmärkt, kommer att ligga i ett ansenligt förskott; men detta anser jag cj böra afskräcka från den förhöjda beskattningen. 36
Den 4 Augusti f. ra.
I händelse af återremiss yrkar jag emedlertid, att afglften må förhöjas.
Vidare har Frih Raab såsom skäl för sin åsigt i afseende å afgiftens belopp yttrat, att detsammas betydliga ökande skulle starkare reta till lurendrejeri.
Jag vet icke, om det kan blifva lurendrejeri eller tullförsnillning, ty man kan icke på förhand bestämma, om
Ständerna tillåta införsel af kort eller icke; men i allt fall, och då XJtsk. utgått från förutsättning af förbättring i sjelfva stämplarnas construetion, samt korten måste vara försedda både med halloch bevilln:sstämpel, och utseendet af dessa kunde efter sig företeende omständigheter förändras, t;-or jag icke, att förfalskning deraf hvarken inrikes eller utomlands så lätt kunde verkställas som nu, och man ägde den vinst, att lurendrejade eller tullförsnillade kort likafullt finge vidkännas afgift till staten.
Hvad beträffar den af Hr afBillbergh föreslagna underd. skrifvelse, vill jag derom nu icke yttra mig.
Den skulle måhända kunna anses obehöflig, sedan uppmärksamheten blifvit väckt i detta ämne.
Skulle en återremiss, den jag för min del likväl icke anser nödig, äga rum, ber jag att få förnya yrkandet om ytterligare förhöjning uti den ifrågavar. stämpelafgiften.
Då jag förmodar, att återremiss varder beslutad, skall jag bedja att få yttra mig öfver a:ne omständigheter: först den, att böter skulle erläggas af spelare, som begagna ostämplade kort.
Jag protesterar häremot.
Det strider fullkomligt emot de i likartade förhållanden följda grundsatser.
Man har nemi. icke utfästat böter för den, som brukar en klädning, en möbel etc, af till införsel förbjuden vara m. m.; och dessutonrär det en mängd unga persöner, som endast någon gång handtera kort och äro i fullkomlig okunnighet om stämplingsstadgandena.
Dessa skulle dä komma att lida fullkomligt oskyldigt, och till hvilka obehagliga fiscalisationer skulle väl icke derjemte denna lag leda?
Den andra omständigheten, hvari jag ville yttra mig, var ang:de det föreslagna beloppet af stämpelafgiften.
Jag vill icke bestrida, hvad Utsk. föreslagit, men all förhöjning derutöfver nödgas jag sätta mig emot; ty lika med Frih.
Raab anser jag en alltför hög afgift i detta fall komma att befordra lurendrejandet af ostämplade kort, eller, i händelse denna vara emot tull får införas, tullförsnillning deraf.
Hr Lefren, Joh. Fehr:
Äfven jag yrkar återremiss af betänk.
Om man skall bibehålla stämplingen såsom en control! derå, att staten fått tillgodonjuta stadgade afgifter, är det angeläget att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom missbruk vid tillverkning och försäljning af kort kunna förekoinmas.
Böterna för öfverträdelse!- i dylika fall böra vala ganska k linbana.
Femtio r:dr b:co är allt för litet; man kan gerna lägga en nolla till.
En tjuf, som stjäl från sta - Den 4 Augusti f. m. 87 ten, borde egentligen straffas på annat sätt; men då det ålen allmän grundsats för criminallagstiftning, att straffet bör i möjligaste mån drabba just der, hvarest den på en oloflig väg sökta fördelen velat vinnas, lära väl penningeböter här vara lämpligast.
En ledamot har emot förslaget, att den, som spelar med ostämplade kort, jemväl må vara underkastad böter, anmärkt, att en allmän fiscalisation härigenom skulle uppkomma, samt att man ofta oskyldigt kunde komma att spela med ostämplade eller falskt stämplade kort.
Någon enskild fiscalisation å andra är icke afsedd; men örn man sjelf emot lag spelar med falska kort, hörman plikta utan någon slags consideration.
Jag skulle för min del, hellre än att lägga afgiften på korten, vilja förena den med sjelfva fabricationen.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande må åtfölja återremissen.
Jag fruktar, att jag ej blifvit rätt förstådd af Gr. v. Fersen, och jag skall derföre söka närmare bestämma mig.
Hr Gr. har befarat, att olägenheter genom mitt förslag skulle uppstå såväl för små som stora spelare.
Kunde man ställa så till, att olägenheterna endast träffade de förra, vore en icke obetydlig fördel vunnen; men då äfven de sednare konnne att vidkännas svårigheterna, är det nödigt att närmare undersöka verkliga förhållandet.
Jag tror då icke, att man i Preussen erfarit några olägenheter af det stämplingssätt af kort, som der iakttages.
Jag föreställer mig, att det tillgår sålunda, att då man t. ex. i Berlin försålt ett visst antal kortlekar, uppskiekas dessa till stiimpelcont. för att der completteras med det felande kortet, vanligen hjerteräss, hvarå stämpeln anbringas, och i hvilket ändamål kortfabrikanten, före öfverlenmandet af något parti till köpmannen, alltid aflemnar ett kort af hvarje lek.
Jag «tror, att det blefve lätt att förekomma förblandning af korten, så att hvarje kortlek verkligen erliölle det kort, som tillhör densamma.
På detta sätt kunde afgiften icke undandragas staten.
Att lägga densamma på sjelfva fabriken tror jag icke vore möjligt, åtminstone icke ledande till ändamålet att bereda Kronan en säker inkomst.
I Stockholm, Carlshamn och Götheborg fabriceras isynnerhet våra Svenska kort.
Här är förhållandet, hvilket jag i egenskap af taxeringsman lärt känna, sådant, att kort-, lack- och korkfabriker drifvas gemensamt, och dessa kort- lack- och korkfabrikörer äro, då jag undantager vaddfabrikörer, de allrafaltigaste bland våra näringsidkare, så att staten troligen icke skulle utbekomma de onera, hvilka kunde påläggas dessa i och för deras handtering.
För öfrigt instämmer jag med Hr Lefren deruti, att jemväl de spelande böra plikta, då de begagna ostämplade kort.
Likasom man, innan man spelar, bör vara bekant med 88 Den 4 Augusti f. m. reglorna för spelet, likaväl bör man göra sig underrättad om lagarna, under hvilka spelet får äga rum.
Blir man i ett enskildt samqväm bjuden att spela med ostämplade kort, vägrar man; men jag föreställer mig, att ingen värd lärer vilja exponera sina gäster för obehaget af ett sådant vägrande, och någon fiscalisering torde således icke behöfva ifrågakomma.
Jag tror visserligen med Frih.
Raab, att afgiftens förhöjande retar till bemödande att undslippa den; men jag tror ock med Gr. v. Fersen, att man likväl kan höja denna afgift ännu mer, än hvad nu blifvit föreslaget, blott man rättar controllerna derefter.
Jag begärde ordet för att besvara några yttranden i afseende å utsättandet af en plikt för de spelande, då ostämplade kort af dem begagnas.
Jag vill icke sätta mig emot detta; men jag får upplysa, att en sådan pliktbestämmelse redan finnes i 1812 års författning, oaktadt der bestämd till endast 5 r:dr b:co.
Det har således icke felats stadganden om ansvar; men tillämpningen har så mycket mera uteblifvit.
Emedlertid behöfver man nu endast upplifva den redan befintliga föreskriften i detta fall, och skulle roan önska bötesbeloppets förhöjning till 25r:drb:co, har jag ingenting deremot.
Denna fråga lärer dock tillhöra LagUtsk.
Att, såsom Hr Lefre'n proponerat, öka den föreslagna plikten för försäljning af ostämplade kort från 5o till 5oo r:dr b:co, kan icke anses lämpligt.
Så höga böter i delta fall skulle säkerligen hvar och en finna orimliga, och måhända just derföre aldrig tillämpning komma att äga rum.
Icke heller kan jag förena mig i Ilr Lefre'ns åsigt, att det vore bäst att förlägga afgiften på sjelfva fabriken.
Ändamålet är nemi. hufvudsakligen att beskatta sjelfva spelandet, och detta kunde aldrig i så direct mån vinnas, som då hvarje kortlek, som utgår till förbrukande, belägges med särskild afgift.
Slutligen får jag, i händelse af återremiss, yrka, att stora barnhusets inkomst af kortstämplingen må såsom sådan upphöra och af staten uppbäras emot det, att denna ersätter barnhuset en årlig summa, bestämd efter medium af de sednare årens inkomstbelopp af de till dessa inrättningar utgående medel af kortstämplingen.
Jag blef förekommen af den sista talarens sista ord.
Jag tror det icke vara lämpligt, att staten delar med enskilda inrättningar i mån af en viss inkomsts större eller mindre belopp, utan anser, att en viss summa för året, beräknad per medium, bör bestämmas att af staten i ett för allt till inrättningen utgifvas.
Hittills bar detta medium, enligt Utsk:s uppgift, utgjort omkring 85o r:dr.
Må den hädanefter tagas till goo eller 1000 r:dr; det är likgiltigt, men någon bestämd summa bör antagas.
Hvad Ben 4 A u g u s t i f. m. 89 Hvad sjelfva afgiften beträffar, är min öfvertygelse den, att om underslef kunde förekommas, skulle statens inkomst af kortstämplingen blifva ganska betydlig, utan någon förhöjning deraf; och det är naturligt, att ju högre afgiften ar, desto svårare blir controllen öfver dess sannskyldiga utgörande.
Jag skulle således önska, att man intill nästa riksdag ville försöka, huruvida de controller, man kan utfinna, förmå åstadkomma, att afgiften, beräknad till 3 sk. för hvarje kortlek, riktigt utgår.
Man kunde sedan, om man så för godt funne, höja denna afgift.
Hvad angår bestämmandet af plikt för spelare, sorn begagna ostämplade kort, kan jag derpå icke ingå.
Det skulle kunna leda till chicaner emot fruntimmer och andra personer, som icke hade sig författningen bekant.
På offentliga ställen kunde en sådan lag möjligen böra gälla; men att man i slutna sälskaper, innan man vågar sätta sig till spelbordet, skulle granska hjerterässen med samma noggrannhet som b:cosedlar, tror jag icke böra stadgas.
Cronhjelms förslag vidkommer, är det väl recommenderande, att det, enligt Hr Gr:s uppgift, är infördt i Preussen, som i allmänhet har goda oeconomiska författningar; men huru det mer än andra skall förekomma missbruk, kan jag icke fatta.
Jag ser nemi. icke något hinder emot, att ju en köpman då kunde försälja kortlekar såväl med som utan stämplade hjerteräss, allt efter vådan att i köparen finna en anklagare, då deremot nu några kortlekar utan det stämplade kortet icke få innehafvas; stämpeln må då vara falsk eller icke.
Jag anhåller, att Utsk. måtte taga detta i öfvervägande; och torde ett sammanträde med StatsUtsk. blifva nödigt i afseende å det bestämda anslaget till barnhuset.
Jag begär ordet för att fästa uppmärksamheten å en omständighet, som jag hittills glömt att nämna.
Här försiggick nemi. i hufvudstaden för någon tid sedan en märklig process, ang:de ostämplade kort.
En fabrikant företog sig nemi. att tillverka och sälja kort i mindre format än det vanliga, utan att låta förse dessa med stämplar.
Han anklagades.
Processen passerade instanserna; den korn till Högsta Domstolen, och denna förklarade fabrikanten berättigad att sälja sina kort ostämplade, emedan de endast begagnades såsom barnleksaker.
Dylika kort begagnas emedlertid nu till patiencekort och kunna äfven nyttjas i spel, samt böra altså stämplas.
I anledn. för öfrigt af hvad Hr v. Troil anmärkt emot mitt förslag får jag endast tillägga, att en hög plikt borde bestämmas för försäljning och köp af hjerteräss af någon annan än behörig person.
Jag hemställer till alla, som hafva practisk kännedom om ämnet, om det skulle gå an att stadga ett särskildt högt vite för den, som köper hjerteräss af 11 H.
Dcii 4 Augusti f. m. annan person lin vederbörande stämpliwgstjensleman.
Vanligen tillgår nu sålunda, att man köper korten af betjeningen i ett hus; och jag frågar, om man val särskildt skulle behöfva gå till hjerterässcontoret för att få kortleken fullständig.
Ämnet förtjenar verkligen icke att längre upptaga tiden.
Jag har hemtat mitt förslag från hvad jag hort uppgifvas äga rum i Preussen.
Huruvida man der springer till lijerterässcontoren eller icke, har ej blifvit mig berättadt.
Jag kan icke förstå, huru missbruk kunde förekommas genom Gr.
Gro »hjelms förslag.
Jag finner intet hinder emot, att ju kortlekar kunde försäljas med ostämplade hjerteräss.
Dessutom, och om afgiften blefve alltför dryg, kunde man ju begagna hjerteräss till flera kortlekar, för att nyttja ett gammalt ordspråk:
När man icke får dansa med mamseller, måste roan hålla till godo med jungfrur.
Hvad ännu en gång beträffar plikt för spel med ostämplade kort, synes mig en stor inconseqvens ligga deruti, att R. o. Ad., sedan vi nyligen beslutat landsfiscalernas anskaffande, nu skulle besluta inrättandet af i5o å 200,00» husfiscaler.
Jag hemställer till hvar och en, huru det väl skulle låta sig göra att anklaga sin värd.
Det längsta man i min tanke kan gå är att stifta det ifrågaställda stadgandet för allmänna spelhus, men icke för enskilda samqväm.
Jag anser mig böra nämna några ord i anledn. af förslaget om stämpling och särskild försäljning af hjerteräss.
Jag har i 4 år lefva t i Preussen, men aldrig hört talas om något lijerterässcontor.
Hela korttillverkningen deremot är i detta land regal.
Huruvida hjerteräss köpes särskildt eller icke, känner jag ej; men att man i enskilda kretsar icke behöfver bekymra sig om, hvarifrån det kommit, kan jag försäkra.
N:o a3 återremitterades.
Föredrogs ånyo BevilIn.Utsk:s d. 17 sisth Juli e. m. på bordet lagda memor.
N:o •),/{, i anledn. af anmärkningar emot betänk.
N:o 4, ang:de den af Frih. Sprengtporten och Hr af Robsahm hos H. R. o.
Ad. väckta fråga om fastställande af en viss accisafgift å brännvin, som till Stockholm och Rikets större städer införes.
Utsk. hafva grundlagsvidrigt behandlat detta mål. 49 § Riksd.Ordn. stadgar, bestämdt, att det åligger Utsk. att lemna svar på hvarje återremiss, vare sig från ett elfer flera Stånd; och jag känner icke något exempel, att en fråga blifvit ansedd såsom förfallen, så länge endast 2:ne Stånd derom definitivt beslutat.
Jag tror‘altså, att detta ärende nu icke kan definitivt föredragas för Ståndet, innan Bevilln.Utsk. hörsammat och Den 4 Augusti f. m. verkligen besvarat den åt enemi ss, sorn af a:ne Stånd blifvit till Utsk. espedierad.
Med Hr af-Ekenstam instämmer jag deruti, att Utsk. icke rätt behandlat detta mål, enär Utsk. endast utlåtit sig ang:de b,evilln:sdelen af frågan, utan att ingå i undersökning af sjelfva anledningen till motionen.
Ytterligare har Utsk. gjort orätt deruti, att det antagit, att 2ine Stånd stadnat emot 2, oaktadt dessa icke definitivt beslutat, utan endast återremitterat målet Men Hr af Ekenstam har till följd häraf yrkat, att frågan måtte ånyo återremitteras, och detta låter sig icke formenligt verkställa. R. o.
Ad- haj- således jntet annat att göra, än att ogilla förevar. betänk.
N:o 24, och på grund af 34 § Riksd.Ordn., soin tillåter RiksSt. att, allt efter ett måls särskilda natur, remittera det till ett i stället för flera Utskott, besluta en dylik remiss till Beyiilu.Utsk., sorn då blir tvunget att upptaga och fullständigt utreda ämnet.
Ilr Tham, Wolrath:
Hufvudfrågan har ingalunda varit, om Stockholms stad borde tillerkännas ett allmänt understöd för dess publika byggnader.
Sådan är motionen icke framställd, utan der är fråga väckt, huruvida en särskild accis bör för hufvudstaden inrättas.
I förra fallet hade frågan bort remitteras till Stals- och Oecon.Utskm; ty Bevilln.Utsk. tillkommer endast att uppgöra grunderna för den allmänna bevillningen.
Den enskilda bevilln. tillhör icke Utsk, och ännu mindre kail det ingå i undersökning, huruvida Stockholm behöfver hjelp till sina allmänna byggnader ejler icke. y5 § Riksd.Ordn. säger hvilka mål, sorn förfalla, då 2 Stånd deri stadna emot 2.
Jemnför man nu denna § med 71 § Reg.F., finnér man, att ifrågavar. mål måste förfalla, då 2 Stånd afslagit motionen och Utsk. tillika afstyrkt densamma.
Hade Utsk. tillstyrkt en bevilln:sgrund i detta fall och 2 Stånd derefter stadnat emot 2, då hade frågan blifvit föremål för votering i förstärkta StatsUtsk.; men då my 2 Stånd bifallit Utsk.'s den förfalla, och någon annan åtgärd lärer icke vara att vidtaga med betänk,, än att det lägges till handlingarna.
Till en del har den siste talaren upplyst anledningarna till Utsk:s behandlingssätt i denna fråga.
Ilan bar nemi. erinrat, hurusom en fråga, af beskaffenhet sorn denna, enligt 75 § Riksd.Ordn. skall förfalla, då 2 Stånd deri stadnat emot 2.
För min del skall jag inskränka mig till att utur diarium upplysa, huru detta mål är af de öfriga Stånden afgjordt.
Utsk:s första betänk, i ämnet, sorn afstyrker bifall till motionen, är af Borgareoch BondeStm bifallit; Utsk:s andra, (det nu ifrågavar.), utlåt, är af PresteSt. lagdt t ii I handlingarna med bifall till det förra betänk.
Delta är således bifallet af 3 Stånd.
Utsk. 9a Den 4 Augusti f. m. var af den öfvertygelse, att frågan icke kunde betraktas i likhet med den i 71 § Reg.F. omförmälda, hvadan densamma, i det skick den befanns, då den till Utsk. återkom, måste anses förfallen och således icke erfordra något ytterligare svar, än endast ett tillkännagifvande deraf.
Jag hade dock önskat, att Utsk. ingått i ett besvarande af motionärens beskyllningar, som skulle Utsk. hafva stympat hans motion; och har jag i följd deraf, oaktadt reservant emot i:sta betänk, i ämnet, likväl reservationsvis vid det sednare bifogat ett yttrande i detta afseende.
För att icke vara vidlyftig vill jag endast fästa mig vid vigten deraf, att ett Utsk. icke må få föreskrifva RiksSt. nya lagar.
Cederström har redan anmärkt, att 2 Stånd ingalunda stadnat emot 2, då 2:ne
Stånd hållit frågan öppen, genom att återremittera den.
Jag uppmanar mina motståndare att uppgifva ett enda exempel, utom det, som nu försökes, att man ansett en fråga förfallen, då endast 2 Stånd deri definitivt beslutat.
Jag deremot skall kunna citera flera exempel å det, hvar man vet, att alla 4 Stånden bifallit ett föränd rad t betänk., som tillkommit genom återremiss endast från 2 Stånd.
Saken synes mig så klar, att jag förmodar, det R. o.
Ad. inser rätta förhållandet utan vidare utveckling.
Cederström har sagt, att frågan, såsom redan en gång återremitterad, icke skulle ånyo kunna vederfaras en dylik behandling.
Jag medger, att det synes något oformligt; men grundlagen har också icke förutsatt den oformlighet, att ett Utsk. skulle undandraga sig att svara på den första återremissen.
Ad. icke låter förvilla sig af den oriktiga uppgift af Utsk., att nemi. två Stånd skola hafva stadnat emot två.
Jag kan icke nöja mig med den behandling, Utsk. iakttagit med detta mål; och om det äfven nu kunde anses likgiltigt i afseende på sjelfva saken, kan vådan en annan gång blifva ganska stor.
I anledn. af Hr Tha ms yttrande får jag endast erinra derom, att ärendet blifvit remitteradt till Bevilln.Utsk. hvilket en gång deri afgifvit hufvudsakligt yttrande; således är det för sent att nu säga, att målet icke hörer dit.
Det är väl möjligt, att 3 Stånd nu afgjort frågan; men det hindrar icke R. o. Ad. alt fordra ett svar på dess återremiss.
Jag instämmer altså i allo med Frih.
Cederström deri, att Hr Gr. o. Landtm, må framställa propos. till ogillande af betänk, samt att Utsk. ålägges hufvudsakligen yttra sig i anledn. af återremissen.
B5* Hr von Hohenhausen, Mich.
Betänk, har blifvit försvaradt af Hr Tham och Gr. v.
Man har anmärkt, att 2 Stånd stadnat emot 2, och att målet altså bör förfalla. 71 §, sorn är den enda i Reg.F., hvilken handlar om bevilln:småls afgörande, säger, alt om 2 Stånd stadna Den 4 Augusti f. m. 93 emot 2, eller 3 Stånd fatta lika beslut, men ett vidblifver ett annat, så skall frågan i förstärkt StatsUtsk. afgöras.
Om nu händelsen ock skulle vara den, att 3 Stånd bifallit Utsk:s utlåt., som inskränkt sig till upptagande endast af bevilln:safdelningen i saken, och derutinnan afstyrkt motionen; så är dock frågan icke afgjord, förrän R. o. Ad. fattat definitivt beslut.
Hr Tham har gjort skillnad emellan afgöringssättet, då Utsk. till- eller afstyrkt.
Jag finnér i §:n derom intet ord.
Den talarom Utsk.Vs förslag af hvad beskaffenhet som helst.
Om man nu ånyo hänskjuter målet till BevillnlsTJtsk.
, är det ganska möjligt, att Utsk. fortfar i samma beslut som förut, hvadan det måhända vore bäst, att R. o. Ad. nu fattade definitivt beslut.
Häremot möter dock den omständighet, att frågan icke kan pröfvas, förrän den blifvit utredd, och sådant har ännu icke skett mer än till hälften.
Då emedlertid 3 Stånd låtit accisfrågan anses för hufvudsaken, vill jag icke motsätta mig ett sådant beslut Ufven lios oss.
Man har gjort den erinran, att frågan skall röra en viss stad och således icke yara af allmän beskaffenhet.
Jag tror icke, att grundlagen föranleder till en sådan distillation.
Ur oemotsägligen en bevilln:sfråga.
Om uti en sådan blott ett Stånd stadnar emot 3, skall den dock i förstärkt StatsUtsk. afgöras.
Beslutar således R. o. Ad., att en accisafgift skall fastställas, måste saken på nyssnämnde sätt bringas till slut.
Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos. om införande af en viss accisafgift, på sätt motionären föreslagit.
För min del har jag svårt att fatta, huru R.
St. skola kunna pröfva, om medel för ett visst ändamål böra anslås, utan att pröfva, om samma ändamål är nyttigt eller icke.
Motionären har uppgifvit behofvet af södra slussens ombyggnad m. m.
Det faller af sig sjelf, att om en sådan ombyggnad är nödvändig, måste medel dertill anslås, ehvad man finner lämpligt, att dessa skola anskaffas genom accisafgifter eller annorledes.
Utsk. må icke försöka att undandraga sig målets pröfning derföre, att det icke skall vara bevillntsmål.
Jag har åberopat 34 § Riksd.Ordn. och såmedelst visat, att ett sådant förebärande icke befriar
Utsk. från åliggandet att fullständigt upptaga saken, då något Stånd det äskar; och då Utsi. icke velat begifva sig till iakttagande af denna dess pligt på grund af de remisser af målet, det redan fått emottaga, återstår numera icke någon annan grundlagsenlig utväg, än att, med ogillande af nu förevar, utlåt., förständiga XJtsk. att afgifva behörigt svar på återremissen.
Att återremittera frågan för andra gången kan icke ske; ej heller kan den nu afgöras, ty den måste nödvändigt först utredas.
Jag ber att få förklara mig i 2'-ne frågor.
Den första, om Utsk. upptagit och besvarat hufvudsaken. 94 Den 4 Augusti f. m.
Denna väV om accis för Stockholms stad och är besvarad, Det är besynnerligt att fordra mera af Bevillnts- än af StatsUtsk.
Då man i detta Utsk. begär anslag till brobyggnader eller dylikt, säger Utsk. helt enkelt, att tillgångar icke finnas, utan att ingå i vidare pröfning af målet.
BevillntsUtsk. fann nu en särskild skatt för Stockholms stads räkning obillig, emedan den drabbar ojemnt, och olämplig, såsom ledande till införande af det inre tullväsendet; altså nfslog Utsk. denna hufvudfråga.
Skulle It. o. Ad. nu vilja ålägga Utsk. alt ingå i ytterligare pröfning, så kan det visst vara likgiltigt, ty Utsk. lärer nog akta sig derför, då 3 Stånd redan bifallit Utsk:s första utlåt.
En ledamot har alldeles missförstått 71 § Reg.F. Uti y5 § Itiksd.Ordn. säges: ”För beslut i alla öfriga ärender, de mål undantagna, ”hvarom i Reg.F.‘s 66, 69, 70, 71 och 72 §§ särskildt för”ordnadt är, gälle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds ”mening; men skulle 2 Stånd stadna mot 2, förfalle frågan ”etc.”
Utaf nämnde §§ höra endast 70 och 71 hit.
Den förra sager: att BevillmsUtsk. åligger att opåmindt uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevilln:s fördelning etc.; den sednare stadgar: ”Yppar sig skiljaktighet ”emellan flera af RiksStm om dessa grunder, sätten ”af deras, tillämpning och bevil!n:s fördelning ”till utgörande etc.”, då skall det tillgå på sätt § vidare bestämmer.
Men nu afser icke motionen någon grund fölen allmän statsintrads utgörande, och Reg.F. känner icke några skatter till enskilda corporationer.
Derom bchöfver Utsk. icke opåmindt yttra sig, och då motioner af dylik beskaffenhet väckas, kunna de helt enkelt afslås, samt förfalla, örn 2 Stånd godkänna detta afslag.
Till förstärkta StatsUtsk. kunna de aldrig komma.
Jag förnyar min begäran om propos., att betänk, må läggas till handlingarna, Hr af Eken stam:
På anledning af ett nyss förefallet samtal med en ledamot af detta Stånd, hvilken dittills ansåg sig böra sätta den Jit till Utsk:s omdöme, att dess yttrande i frågan, nemi. att 2 Stånd verkligen stadna t emot 3:ne, borde äga vitsord, nödgas jag ånyo uppträda för att undanrödja en sådan annars ganska billig förutsättning och fordran, Utsk. har ansett, att 2 Stånd slädnät emot 2:ne, ehuru endast 2:ne