Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom ett sådant förfarande skulle man för sig verksamt bereda möjligheten att kunna något, redan under den närmaste framliden, i detta afseende åstadkomma; men vill man icke delta, utan yrkar på att få genast inlåta sig i striden om de olika jernvägs-sträckningarnes inbördes företräden, så inträffar säkerligen inom R. o. Ad. detsamma, som i StatsUtsk., nemi. alt de serskilda banornas anhängare, långt ifrån alt förena sig om ett resultat, som kunde lända dem lill fördel, bekämpa hvarandra, derutinnan understödde af alla de absoluta henderne till hvarje jernvägs-företag, och sålunda neutralisera hvarandras bemödanden, så alt resultatet blefve sådant, som t. ex. SlatsUtsk:s Utlåt, visar sig . vara.
Delta borde väl icke vara någon jernvägs-anhängares önskan; utan långt bättre vore då, att genom en återremiss, i den af Hr Bildt förordade syftning, som utförligen motiverats uti den af Frih.
Åkerhjelm, med instämmande af ganska många bland Ulsk:s ledamöter, afgifna förtjenstfulla reservation, förebygga all tvist om de sednare punkterna.
Jag inser, ganska väl, att upställningen af de påföljande punkterna möjligen jemväl torde föranleda yrkanden om återremiss äfven af en eller annan bland dem; men detta blifver i alla händelser en cura posterior, till hvars bepröfvande vi nog hinna i sinom tid.
På grund af hvad jag härom haft äran i största korthet anföra, vågar jag anhålla om återremiss af den nu föredragna 6:le punkten, och hoppas, att StatsUtsk. i sådant fall kommer alt, under ärendets fortsatta handläggning, taga Frih.
Akerhjelms reservation i närmare öfvervägandb och deråt egna det tillstyrkande, dess innehåll i synnerligt hög grad förtjenar.
200 Den 23 September f. m. Gr.
En föreg:de talare har yttrat, att mitt påstående skulle innefatta, alt de båda ifrågavartde punkterna borde sammanslås, men sådant har jag aldrig yrkal, ulan blott att dessa punkter måtte på en gång för R. o. Ad. föredragas och utgöra föremål för öfverläggning, emedan jag ansåg det oformligt alt en punkt skulle diskuteras, som icke blifvit för Ståndet föredragen.
- En annan talare har sedermera sagt, att jag i mitt sednare yttrande skulle hafva förklarat, det jag funnit min begäran onödig.
Detta är en öfversättning af mina ord, som jag får undanbedja mig.
Jag har icke sagt något sådant, ulan jag sade, att, om jag hade haft det curage, som en annan talare, alt yttra mig öfver punkter, sorn icke blifvit töredragne, så hade jag icke behöft göra deu framställning, hvarmed jag besvärade R. o. Ad.
Det var endast derföre, alt jag icke ansåg mig kunna utsträcka mitt yttrande öfver andra ämnen, än dem som blifvit föredragna, som jag anhöll, att båda punkterne måtte i ett sammanhang föredragas, K. o. Ad. naturligtvis obetaget, alt sedermera besluta öfver hvardera punkten serskildt.
Jag vägar säga, att just det postulat, hvartill den talare, som bestrider mitt yrkande, slutligen kom, eller att anslag för en jeruväg emellan Stockholm och Götheborg skulle ställas till K.
M:s disposition, innefattar förslag till ett beslut, som omöjligen kan fattas med anledn. af den i Gite punkten afhandlade fråga, men deremot ganska väl passar in på den, som förekommer uti den 7:de.
Således var den konklusion, lill hvilken den värde talaren kommit, det mest talande bevis på nödvändigheten att låta diskussionen fortgå öfver båda punkterna.
På det ali denna diskussion, som i sjelfva saken är af aldeles ingen vigt, måtte sluta, får jag förena mig med Frih.
Cederslröms yrkande om ålerremiss af denna punkt, hvilket i alla fall lärer blifva nödvändigt, i händelse R. o. Ad. skulle besluta, alt, i st. f. bifall (ill StatsUtsk:s Betänk., bevilja anslag till byggande af någon jernväg.
Jag har äfven ett ytterligare skäl att yrka denna återremiss, nemi. det, all punkten enl. min tanke borde omredigeras.
Der står nemi.: ”alt R; St. såsom svar å K.
Propos., så vidt den afser anskaffandet och anvisandet af erforderliga tillgångar för utförandet af de jernvägs-företag, som anses böra genom
Statens försorg och på dess bekostnad verkställas, hänvisa till de beslut, hvilka, i f niga om nämnde utlåning, varda af R.
St. fattade och hos K. M. i underddiel anmälde.”
Någon uplaning är likväl icke i punkten omtalad, och jag hemställer derföre, att densamma äfven för deu felaktiga redaktionens skull måtte återremitteras, serdeles då, genom ett sådant undanskjutande af hela saken, intet hinder möter, att, då fråga upslår om 7:de punkten och dermed sammanhängande frågor, i sin helhet kunna framställa sina åsigter i afseende på frågans behandling.
För min del tror jag det icke vara alldeles likgiltigt om man här kommer öfverens om alt dessa båda punkter skola på en gång föredragas och diskuteras, eller om man blott föredrager den ena punkten och det, på grund af den allmänna diskussions-friheten, lillåtes yttra sig öfver hela saken j Den 23 September, f. m. 207 ly om det förra sältet iakttages, så kan ingen ny diskussion npstå vid afgörandet af den sednare punkten, då deremot, i fall det sednare sältet begagnas, hvilken ny talare som helst, som kan hafva u pk om mi t, eller som fått någon ny idé, ånyo kan uptaga diskussionen och framkomma med hvad han finner för godt, utan afseende på hvad sorn redan förut blifvit yttradt.
Då vi nu äro ense om, att de i dessa punkter förekommande ämnen, nästan sagdt, måste i ett sammanhang betraktas; hvarföre kunna vi då icke också vara ense om att detta genom eli formligt beslut bestämmes, hvarigenom en förnyad diskussion, sedau denna en gång blifvit afslutad, förekommes?
Det hjelper icke att Gr.
Mörner undanbeder sig den tydning af hans ord, som, efter hvad jag tror, fullkomligt följdriktigt blifvit af mig framställd, ly det är klart, att om Gr.
Mörner aldrig gjort sin första hemställan om öde och 7:de punkternes gemensamma föredragning, utan diskussionen hade fått börja och fortgå på sätt Hr Bildt velat inleda densamma, hvilket för visso icke är stridande emot de föreskrifter, sorn för våra förhandlingar äro grundlagsenlig! gällande, helst hans anförande eljest icke undgått att af den som vederbör föras inom trängre gränser, så hade hela den tvist, som nu upstått, varit öfverflödig, hvilket Gr.
Mörner jemväl sjelf nödgats medgifva, och det hjelper således icke till någonting, alt nu för 3:dje gången framkomma med ett påslående, som saknar stöd af Riksd:s-Ordn:n och som oförnekligen haft lill påföljd ingenting annat än en onyttig formtvist.
Jag anhåller nu egentligen alt få säga några ord lill svar på Hr Gripenstedts förfrågan, eller hvarföre man icke vill att diskussionen skulle omfatta båda punkterna på en gång.
Orsaken härtill är den, att dessa frågor äro hvar för sig äf den synnerliga vigt och omfattning, att man, för ali kunna erforderligen pröfva och granska hvardera af dem, torde nödgas inlåta sig i så speciella undersökningar och detaljerade beräkningar, att jag för min del fruktar, det öfverläggningen, genom ett sådant föredragningssätt, lätteligen blifver alltför mycket förvirrad och invecklad.
Om man deremot, hvilket icke heller lärer kunna förvägras, enär yrkande på grund af 54:de §:n Riksd.Ordn. derom afgifves, får propos. framställd på hvardera punkten för sig, så torde enlret i öfverläggningen säkrast vinnas derigenom, att man jemväl i diskussionen serskildt behandlar hvardera frågan, hvilket likväl icke hindrar, alt man dervid kastar sidoblickar på de öfriga, dock endast så långt,, som till den föredragna punktens bedömande ei fordras, och icke längre.
Det torde icke undfalla R. o. Ad:s upmärksamhet huru olika resultatet måste blifva, om man hufvudsakligen behandlar en fråga och endast i förbigående betraktar de öfriga, i hänseende till denna, eller om man nu tilläfventyrs skulle på en gång diskutera en, flere eller alla de jernvägsfrågor, som i detta Betänk, äro besvarade.
Sistnämnde föredragningssätt skulle säkerligen icke leda lill någon lycklig utredning af dessa frågor.
Under anhållan om ålerremiss af 6:le punkten, utbeder jag 208 Den 23 September f. m. mig få fästa det.
Ståudels benägna upmärksamhet derpå, alt elt anslag af så stor summa, man nu kan vilja härtill använda, måste kunna innefatta framgång åt det jernvägsföretag, som, efter mogen pröfning, hos Regeringen bedömes mest nyttigt för landet; det står ju enhvar fritt, att i detta hänseende göra sina önskningar efter bästa insigt gällande, när saken väl kommit så långt, att den s. k. nervus rerum gerendarum blifver tillgänglig för dess befrämjande.
I sammanhang härmed vågar jag sålunda jemväl förnya min vördsamma hemställan, att R. o. Ad., som vid många tillfällen visat sig kraftigt och allvarligt önska, att Sverige blifver hugnad! med jernvägar, icke måtte alltför ifrigt förorda någon viss linie, på bekostnad af de öfriga, eller allt för mycket fästa sig vid att söka visa den af hvar och en individuellt omhuldade liniens företräde framför de öfrige; hvilket förfaringssätt redan visat sig vara högst skadligt för sakens framgång i sin helhet, och ledande endast derhän, att man arbetat dem i händerna, hvilka ingen jernväg vilja hafva.
Om man deremot till K.
M. öfverlemnar en så stor stimma, som landets tillgångar kunna medgifva, att användas på den jernvägslinie, som K.
M. kan efter skeende pröfning anse vara mest gagnelig, så bör man väl icke betvifla, att ju
Regeringen skall bedöma den saken vida säkrare oeb bättre, än det inom vår talrika representation kan vara möjligt.
Man måste derjemte på detta sätt hastigare komma till ett önskadt mål, än om, på sätt StatsUtsk. hemställt, K.
M. först vid en stundande Riksdag skulle adala en Propos., hvars granskning och besvarande af R.
St. ånyo skulle framkalla de vidlyftiga och tidsödande tvister, dem vi nu genomgå och redan funnit så föga ländande (ill positiva resultater.
Af dessa förenade skäl, vågar jag på den nu föredragna 6:le punkten anhålla om återremiss, fästande dervid, såsom redan är nämndt, SlatsUlskis uplysta och benägna upmärksamhet på den af Frih.
Åkerhjelm afgifna, serdeles förmedlingssyftande samt väl afvägda och med klarhet uttryckta, skiljaktiga mening.
Raab; Det är beklagligt alt vi skola spilla en så stor del af förmiddagen på en ofruktbar tvist i fråga om formen för föredragningen, men det är, som Hr Gripenstedt sagt, alldeles icke likgiltigt huru föredragningen skall ske.
För mig ligger det uppenbart, att man icke kan bestämma sig huru man vill rösta öfver 5:te och 6:te punkterna, förr än man , får någon aning om huru det blir beslutadt i fråga om hvilka jernvägar skola anläggas.
Man kan vara mycket varm anhängare af jernvägar i allmänhet, utan att derföre vilja befordra sådana jernvägar, som man icke anser kunna vara af lika stor nylla, som möjligen andra skulle kunna vara.
Jag anser det således vara af mycken vigt att vi uti en sammanhängande diskussion tala om alla de jernvägar, som kunna blifva föremål för anslag af Stalén.
Det är ur denna synpunkt jag tagit mig friheten påyrka det af mig framställda föredragningssättet, och jag kan ingalunda instämma tili Hr Sandslrömers åsigt om nödvändigheten att på samma gång bestämma hvarest penningarne skola tagas och Den 23 September f. m. 209 och lill huru stort belopp anslag böra beviljas.
En enskild man gör sig alltid först reda för om och hvar han kan anskaffa sig erforderliga tillgångar, och bestämmer sedan det belopp han vill’ påkosta.
Så tror jag äfven Staten bör gå tillväga.
Jag anhåller vördsamt om Hr Gr. o. Landtm.-s propos. på det förslag jag haft äran framställa.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att
Iian nu, sedan ingen talare vidare anmält sig i fråga om föredragningssättet, ansåge sig böra derom i korthet utlåta sig.
Det hade blifvit yrkadi af Gr.
Mörner, att 6:le och 7:de punkterne måtte samtidigt föredragas och alt sedermera serskildt beslut öfver hvardera punkten mätte fattas, hvilket blifvit bestridt, såsom stridande mot R. o. Ad:s beslut om föredragning punktvis. R. o. Ad. torde dock Önna, alt, ehuru man beslutat föredragning punktvis, sådant icke kunde utgöra och aldrig ansetts utgöra hinder för alt samtidigt diskutera flere än en punkt, och derefter serskildt besluta öfver hvarje punkt.
Vidare vore yrkadt af Frih. Raab, att litt.
A. af StatsUtsk:s nästföljande Utlåt. JW 274 måtte samtidigt med 6:le och 7:de punkterne af nu förevartde Utlåt, föredragas.
Jag ber att få förklara mina ord så, alt min anhållan är den, alt öde punkten mätte först afgöras, och den 7:de punkten derefter upskjulas, för all afgöras i sammanhang med Betänk.
A. Hr Gr. o. Landtm, erkände, att han härvid gjort sig skyldig lill ett misstag, samt att Frih.
Raab begärt, alt 7:de punkten skulle upskjutas, för ali förekomma i sammanhang med litt.
A. af StatsUtsk:s Utlåt. ‘.JVs 274, och yttrade derjemte, att han vetkligen trodde det någon gång hafva inträffat, att någon del af ett till afgörande företaget Betänk, blifvit upskjutet, för att förekomma jemte ett annat Betänk., ehuru det icke egentligen vore öfverensstämmande med grundlagens stadgande i 49:de §:n Riksd.Ordnm, alt då saken 3:dje gången förekommer, skall den till afgörande företagas, och det kunde hända, att genom ett sådant beslut en 3:dje bordläggning egde rum.
Det kunde likväl vara tvifvelaktigt, huruvida ett bestämdt hinder derför grundlagsenligen funnes, men i saken trodde Hr Gr. o. •
Landtm, föga dermed kunna vinnas, emedan man svårligen kunde yttra sig öfver ena punkten, utan att ingå på den andra, då, såsom i i förevartde fall, moliverne för den ena punkten grundade sig på andra punkter, hvarförutan det kunde medföra den olägenhet, alt ifråga > var:de 7:de punkt ansåges böra upskjutas tills R. o. Ad. beslutat om litt. C. i Utlåt.
JVs 274, som stöde i bestämdt samband med och motiverade samma fråga, och, i händelse R. o. Ad., med afseende på ämnets beskaffenhet, tilläte alt diskussionen omfattade ämnet i dess helhet, äfven om den öfverskrede den punkt, som vore 1 föredragen, trodde Hr Gr. o. Landtm., ali dermed kunde vinnas samma° ändamål, sorn Frih.
Raab åsyftat, utan att de olägenheter 12 II. 14 210 Den 23 September f. m. upkomrao, som skulle föranledas af elt upskof lills elt annat Utlåt, förekomme.
Hvad åter föredragningen samtidigt af 6:ie och 7:de punkterne beträffade, sä kunde ett beslut derom vara likgiltigt, emedan diskussionen i allt fall måste fran den ena punkten utsträcka sig äfven lill den andra, men kunde det måhända medföra mindre tidsutdrägt, om 11. o. Äd. diskuterade deni gemensamt och sedan fattade sitt beslut öfver hvardera punkten serskildt.
Den härefter framstälda proposm till bifall å Gr.
Mörners förslagga
Otte och 7:de punkten måtte samtidigt företagas och sedermera serskild propos. å dem hvardera framställas, besvarades med starka Ja, blandade med iSej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
Sedan derpå 7:de punkten, för att nu jemväl utgöra föremål för öfverläggningen, blifvit upläst, anförde Gr.
I den öde punkten har SlatsUtsk. meddelat hänvisning till de beslut, som i fråga om uplåning af medel till jernvägars anläggande kunde blifva af 11.
St. fattade oell hos K. M. i underd:het anmälda.
Delta Utsk:s yttrande påminner mig om förhållandet med en husvärd, som hade lägenheter ali uthyra.
En hyresgäst, som ville hafva en våning, skickade nemi. bud till en husegare, och denne infann sig, medförande åtskilliga ritningar öfver våningar, samt framlade några af dem för hyresgästen, men hyresgästen fann ej dessa i sin smak, utah fästade sig företrädesvis vid en i samlingen befintlig, af husvärden ej framlagd ritning, och sedan han beräknat huru han i den på ritningen utmärkta våningen skulle ställa sina möbler m. m., tillkännagaf han för husvärden, att lian ville bestämma sig för denna våning.
Husvärden råkade emedlertid härigenom i något bryderi och svarade då med synbar förlägenhet: ”alt den omnämnda ritningen afsåge.ett hus, som ännu icke vore upbygdt, men som han ämnade låta npföra.”
Något härmed likartadi synes innefattas i Utsk:s yttrande i denna punkt.
Hänvisning lemnäs nemi. till något, som låter mycket vackert, men som ej eger tillvaro i verkligheten.
Vill mau söka fasthålla den förevisade bilden, så finner man, att den är intet annat än en skugga.
Jag tror, att för landet tiden att sysselsätta sig med dylika skuggspel är förbi, och alt Sverige icke har tillfälle att derå förspilla åratal.
Det är visserligen sannt, att man icke får mäta liden för nationer med samma måttstock sora för individer, enär elt eller par år icke är för en nation detsamma som för en individ, men öm en nation låter tiden halka sig ur händerna, så alt andra nationer få försteget, då har denne nation vida svårare att återvinna den förlorade tiden,, än den enskildte har att reparera hvad han genom ett eller annat års dröjsmål kan hafva eftersatt.
Skulle Betänk.
, hvaruti StatsUtsk., på samma gång som det öppnar en lofvande utsigt lill förbättring af fäderneslandets kommunikationsanstaller, tillika afslyrker hvarje tillämpning af det upgjorda förslaget, vinna R.
St:s bifall, så går en dyrbar tid för Sverige förlorad.
°Ett sådant resultat skulle jag för min del på det högsta beklaga.
Don 23 September f. m. 211 I elen af K. M. till R.
St. vid början af denna Riksdag aflålna Nåd.
Propos. oni jernvägars anläggande i landet, förklarade K. M., det lian önskade, att R.
St. måtte bevilja anslag, icke till Köping-Hnlt-banan, såsom Ur Bildt yttrat, ulan till en jernbana emellan Stockholm och Götheborg, såsom orden i den Kongl.
Propostn uttryckligen lyda.
Nu säger SlalsUtsk. sid. 14 : ”1 den händelse R.
St. dela Ulsk:s åsigler ang:de vigten och angelägenheten af nyssnämnde, föreg:de undersökningar och utredningar samt deras anställande i den omfattning och det inbördes sammanhang, hvarförutan syftemålet med dem ingalunda kan på ett tillfyllestgörande sätt vinnas, lära R.
St. f. n., eller innan dessa undersökningar och utredningar ens blifvit förelagne i den nu antydda utsträckningen, och då således derpå grundade uplysningnr och yttranden ännu saknas, anse sig icke böra meddela något beslut ang:de den påbörjade jernvägens mellan Köping och Bult af K.
M. föreslagna fortsättning, för att derigenom få stambanan från Stockholm till Götheborg fullbordad.”
Detta yttrande innefattar icke ett underkännande af vigten utaf den omnämnde stambanan, utan stödjer sig på den omständighet, att icke lillfyllestgörande undersökningar och utredningar skola blifvit gjorda. K. M. har likväl i Sin Nåd.
Propos. uplyst, att K. M. den 29
Maj 1852 updragit åt Chefen för Topografiska korpsen, General-Majoren Akrell, att, efter anställda forskningar och undersökningar, till K.
M. afgifva yttrande och förslag till ett systematiskt bestämmande af hufvud- eller stam-linier för jernvägskommunikationer inom riket; att General-Major Akrell den 4:de derpåföljde Dec. underställt K.
M. ett preliminärt utkast, antydande den rigtning i allmänhet, hvaruti stamlinierna borde sträcka sig; att Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader, deröfver hörd, instämt uti General Akrells åsigter i afseende på jernvägsstamlinierna och deras lmfvudrigtningar; samt att K. M., som den 31 Mars 1853 till ompröfning förehaft vederbörandes öyssomförmälda förslag och yttrande om jernvägs-stambanor i Riket, jemte en underd. ansökning af serskilde kommilterade om understöd af allmänna medel för undersökningar ronde jernvägsanläggning genom Skaraborgs län, funnit godt att å besparingarne på öde hufvudtitelns anslag för jordbruket, handeln och näringarne härtill anvisa en summa af 4,000 R:dr, i ändamål att, såsom orden uttryckligen lyda, ”efter föreg:de topografiska och statistiska undersökningar, en derpå grundad, fullständig plan för jernvägsanläggning genom nämnda län, från lämplig punkt af den oktrojerade Köping-Hults-banan, i sträckning åt Götheborg, måtte varda utarbetad till begagnande för sådan jernvägsanläggnings utförande, om och när den framdeles kan komma till verkställighet.” Häraf torde R. o. Ad. finna, att just de topografiska och statistiska undersökningar, i afseende å Stockholm-Gölheborgs-banan, dem Utsk. förmenat, hvad beträffar den del af banan, som är ämnad att löpa genom Skaraborgs län, ännu icke hafva ifrågakomrait, blifvit af K.
M. anbefallda, samt att vigten deraf, om äfven hvarken tid, omständigheter eller tillgång på medel ännu föranledt deras företagande, i den utsträckning Utsk. synes önska, således icke blifvit af Regeringen 212 Den 23 September f. ni. förbisedd.
Vidare har K. M., i afseende pä de i General-Majoren Akrelis utkast förekommande jernvägs-stamlinier, förklarat, ”att, enär allmänna medel för de till deras definitiva bestämmande erforderliga topografiska undersökningar icke i vidsträcktare mån vore att tillgå, några lill betydligare stals-ulgift ledande lokal-undersökningar, utom hvad anginge fortsättningen af jernbanan mellan Stockholm och Götheborg, icke f. n. borde ega rum.” Härigenom utmärkes ju tydligen, hvilken stambana, enl. K. M:s åsigt, borde i hämsta rummet komma i öfvervägande, och säges det uttryckligen längre fram i den Nåd.
Proposrn, att ”ilen förnämsta och till utförande angelägnaste af nämnde bufvudbanor är naturligen den, som afser förbindelsen emellan Slockholm och Götheborg.”
Det har blifvit anmärkt, att någon detaljerad framställning af de skäl, hvarföre nämnde stambana borde ega företräde framför alla andra, icke blifvit afgifven.
Med anledn. häraf torde det tillåtas mig fästa npmärksamheten derå, att onder de föreg:de Riksdagar, då jernvägsfrågan varit under öfverläggning, del aldrig varit ifrågasatt, att någon annan jernväg än den omnämnda skulle, såsom stambana, företagas till utförande.
St. vid 184S års Riksdag uti underd. skrifvelse M 180 yttrat: ”Hvad nu beträffar den ifrågastälkle, uti E. K.
Skrifvelse omförmälde jernvägsanläggningen emellan Orebro och Hults lastageplats vid Wenern, så enär denna jernbana är ämnad att bereda direkt samband emellan rikets betydligaste insjöar och derigenom befordra en hastigare förbindelse emellan Sveriges 2:ne folkrikaste släder, samt derjemte skulle komma att hafva sin sträckning dels genom, 'dels i grannskapet af flera utaf rikets bergslager, synes densamma, med hänsigt till de dermed för trafiken åsyftade fördelar och deribland den lättade afsättningen af ortens högst ansenliga jernt ill verkning och tillgodogörandet af dess betydliga skogar, otvifvelaktig! vara att hänföra till de inhemska jernvägsanläggningar, hvilka företrädesvis äro förljenta att medelst bidrag af allmänna medel befrämjas.”
Dä förordades, såsom af det nyss anförda synes, jernvägslinien emellan Örebro och Hult, af det skäl, att denna jernväg vore egnad att direkte sammanbinda rikets betydligaste insjöar och derjemte bereda en hastigare kommunikation emellan rikets förnämsta oell folkrikaste städer.
St. hafva således redan förut uttalat den åsigt, att Stockholm-Götheborgs-banan borde i främsta rummet ifrågakomma, derföre alt den hade lill syftemål, att förbinda landels förnämligaste städer.
Samma åsigt uttalades af R.
St. vid sednaste Riksmöte.
Vid sådant förhållande kunde det icke vara af behofvet påkalladt, att vid denna Riksdag till R.
St. afgifva en vidlyftig framställning i ett ämne, der R.
St. redan uttalat sig för samma åsigt, som i den Kongl. Proposrn omfattas.
Detta oaktadt finnas åtskilliga af de hufvudsakligaste skälen för beslutet i den Kongl. Proposrn antydda.
Der är nemi. häntydt på vigten af en förening emellan rikets största släder, och alt den lilämnade jernbanan, hvilken, såsom kändt är, löper genom de delar af landet, der det finnes både den största jernproduktiorten och äfven ej obetydligt åkerbruk, närmar oss lill brödrariket, och medgifver en utsträckning af banan (ill sistnämnde - Den 23 September f. ni. 213 Rikes liufvudstad.
Täger man nu äfven i betraktande, alt
Sveriges handel synes hafva sin naturligaste riktning ät väster, och att den ifrågaställa jernbanan icke allenast skulle underlätta varu-transporterne till och ifrån detta håll, utan äfven skulle bereda tillfälle, alt, efter omsländigheterue ordna varu-försändningarne från det inre af landet, antingen (ill den västra eller den östra kusten, så torde skälen lätteligen finnas, hvarföre den ifrågavar;de jernbanan ansetts ega företräde framför hvarje annan.
Alt bestämma det belopp, som under den närmaste tiden bör för samma jernbanas utförande anslås, är en fråga, som tillhör StatsUtsk:s utredning.
Alskillige reservanter inom Ulsk. hafva ansett Jämpligt föreslå R.
St., att till jernvägars anläggande under den närmaste framtiden anslå en summa af 5 milhr.