Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nåd. förordn. ang:de vilkoreu för tillverkning, försäljning och omdistillering, af bränvin i detta fall af nöden vara påkallad.
Det är allmänt kändt och af erfarenheten utrikes bekräftadt, att nedsatt brefporto ger större lif åt brefväxlingen, och alt derigenom inkomsten för brefposten förökas.
Jag hade helst önskat föreslå nedsättning i brefporto inom bela landet, och om möjligt vore få det lika öfver allt, t. ex. lill 4 sk. för lodet; men då jag har föga hopp, att ett sådant förslag skulle i nuvar. förhållanden kunna vinna framgång, inskränker jag mig (ill vördsam anhållan att II. 11. o. Ad. ville fästa upmärksamliet å den motion jag nu går att afgifva, ronde det alltför dryga postporto för bref till och från Gottland.
Med anledn. af det stora missnöje, som visar sig på Gottland (ifver det dryga postporto, som nu utgöres från Wisby till andra orter, t. ex. af 10 sk. b:co för hvarje bref om ett lod på Stockholm, tar jag mig friheten fästa R.
H. St:s upmärksamhet deruppå, att
Gottland i afseende på postföringen blifvit salt i jemförelse med Biteå, Luleå och Neder-Calix, ehuru afslåndet emellan Stockholm och Wisby, synnerligen sommartiden, icke utgör mycket utöfver 4 af vägens längd till förenämnda poststationer.
Då ändamålet med postkommunikationer är, att på allt sätt underlätta gemenskapen Sveriges landskap emellan, hvarigenom lif och förkofran i åkerbruk, handel och näringar befordras, anhåller jag vördsamt att denna af mig väckta fråga af R.
St. med välvilja omhuldas, och alt postporto för Gottland blifver nedsatt i likhet med hvad det utgår för andra, äfven längre aflägsna, orter på fasta landet, nemi. till 8 sk. b:co lodet, emellan Wisby och Stockholm, samt i förhållande derefter annorstädes.
Uplästes en af Hr von Hartmansdorff, Aug., inlemnad salydande motion:
De rustningar i anseende till Tyskarnes krig med Danskarne, för hvilka R.
St. 1848 anslogo 2,000,000 r:dr, hafva, enl. de underrättelser jag varit i tillfälle att mig förskaffa, utgjort räntan å Riksg:s-kont:s inlösta obligationer, vissa taxeringskostnader och re stitutioner deri inberäknade 1,895,981: 23. 11.
Om dertill läggas enahanda räntor, kostnader och återbäringar för 1850, alltsammans approximatift beräknadt till ....
• 25,500: — — så har det hela intill detta års slut kostat . 1,921,481: 23, 11.
Den 30 December e. m.
Deremot har till Riksg:s-kont. influtit för 1848 312.639: 21. 4.
„ 1849 305,657: 3. 9. „ 1850 583: 41. 6. — 618,880: 18. 7. Riksg:s-kont. har altså hos de skattskyldige i riket en fordran af 1,302,601: 5.
4. hvilken skolat med något öfver 300,000 r:dr om året afbetalas, om den serskilda bevillning, som R.
St. sig vid sistlidne riksdag, för sådant ändamål åtogo, finge oförändrad fortfara.
Men i proposm om Statsverkets tillstånd och behof, har efter förmälan sid. 15 och 16 hurusom Riksg:s-kont., med befintliga behållningar, inlöst alla utelöpande obligationer för den uplåning hvilken till betäckande af förberörde krigsrustningar blifvit besörjd, K. M. fördenskuld, och enär behållning ändock skulle i Riksg:s-kont. öfverblifva, till R.
St. öfverlemna!, huruvida de icke skulle finna lämpligt förklara att, ifrån och med nästkommande år, debitering af den serskilda bevillning, som vid sista riksdag, i förberörde ändamål fastställdes, må, efter upbärandet af hvad för innevar:de år belöper, uphöra.
St. antaga detta förslag och om 1850 års afgift, hvilken i början af 1851 upbäres, motsvarar, såsom säkert påräknas kan, något öfver 300,000 r:dr, så har Riksg:s-kout. för de Danska krigsrustningarne, af öfverskott smedel och besparingar utbetalt 1,000,000 r:dr, som skolat vara 1 behåll för vårt försvarsverk och våra förkofringsanstalter, om den
Danska fägden aldrig hade ägt rum.
Det vore således till Sveriges förfång, som denna till hälften blifvit bekostad.
Har sådant varit R.
St:s mening vid den särskilda bevillningens åtagande?
Bevilln.Utsk:s vid sisth riksdag afgifna betänkm N:ris 21 och 24 visa att, både inom detsamma och i Hederv. BondeSt., yrkades dels att Bankovinsten, dels att öfverskottsmedlen i Riksg:skont. skulle för ifrågav. ändamål begagnas.
Men ingendera delen antogs.
Man kan således säga att den Kongl, proposm i detta hänseende redan är af R.
St. pröfvad och på förhand afslagen.
Men det skedde vid förlidet riksmöte.
Ingenting hindrar att nu ånyo uptaga frågan.
Månne omständigheterna sedermera blifvit så förändrade, att förslaget nu likväl bör antagas?
Jag misskänner ej välmeningen hos Konungens rådgifvare att vilja bespara rikets skattdragande innebyggare en bevillning, som kan för sitt ändamål umbäras.
Men hon hade ej kunnat det, om öfverskotten i Riksg:s-kont. fått ligga orörda för sina ändamål.
Att Riksg:s-fullmäktige enl.
St:s föreskrift begagnat dem, såsom betalningsmedel för att bespara riket onödiga räntor på Riksg:s-kont:s utelöpande obligationer, bör ej beröfva Sverige sine vanlige tillgångar för sin extra Statsreglering.
Skedde det likväl, så skulle Danmarks försvar vara oss kärare, än Sveriges skydd och förkofran, 22* 340 Den 30 December e. m. hvilket vore nog mycket hegardt, i händelse dessa föremål nu, såsom vanligt, tarfva extra anslag.
För dem har väl i Statsreglerings-propos:n, sid. 85, blifvit uptagna 3,581,926 r:dr 32 sk.
Men luiru mycket har ändock icke blifvit eftersatt af hvad vederbör, myndigheter begärt för rikets försvar mot dess inre hender, missdädarne, och mot dem, som kunna befaras utifrån?
Samma propos. visar, att på Fängelsebyggnaderne allena afprutats 600,000 r:dr.
Huru mycket erfordrades icke om fästningsbyggnaderne skulle med erforderlig drift utföras, fästningarne bcstyckas och förses med kulor, reservpieser för Artilleriet anskaffas, Artilleriförråden sättas i nödigt stånd och behöfliga utredningspersedlar för Landtförsvaret inköpas?
Flottans materiella behof äro, i sin mån, icke mindre, om de skulle på motsvarande sätt fyllas.
Huru mycket är icke att göra för själsodlingen i landet, genom byggnaders upförande och materiella förnödenheters anskaffande vid universiteten och andra läroanstalter af alla slag, hvilka likväl måst lemnäs åsido för brist på tillgångar?
Likaså är det med näringarnes förkofran.
För henne hafva större extra anslag, än åt någon annan förvaltningsgren, blifvit uptagna.
Men när man betänker huru mycket, som erfordras för vattenaftappningen från sanka trakter, för kanalers och hamnars anläggning samt vägars omläggning m. m. d., så linner man utan tvifvel, alt ej för mycket utan snarare för litet är, äfven i den vägen, af Konungen äskadt, på sätt de enskilda motionerna dagligen visat och visa.
Det kan ock hända att vissa K. propos:r, beträffande utgifter, hörande lill den extra statsregleringen, ännu äro att förvänta.
Såsom tillgång för sistnämnde statsreglering, har man väsendtligen påräknat
Bankens sedan sista riksdag behållna vinst omkring 3.000.000 r:dr b:co.
Månne denna äfven skall till hela sitt belopp blifva för den extra statsregleringen tillgänglig?
Jag vill icke pä förhand bestrida det, emedan sådant beror på de åtgärder, som i hänseende till Privatbankerna, och med penningeväsendet i allmänhet komma alt under riksdagen vidtagas.
Bankens redbarheter hafva från begynnelsen af sisth riksdag intill början af innevar. riksmöte minskats med 3,557,000 r:dr specie.
Silfveruttagningen skulle dock hafva varit ännu större, om ej Hvpotheks-föreningarne gjort utrikes lån och den derigenom npkomna växeltillgången kunnat användas att betala någon del af den oerhörda varuinförseln.
Denna torde ej hastigt aftaga, eller kunna med en ökad varuutförsel betäckas.
När då ränta och kapital-afbetalning å de utrikes lånen skola tillika gäldas: så torde Bankens redbarheter utsätttas för ytterligare påkänning.
St. vilja förekomma denna fara för Bankens ställning genom minskning af hans utelöpande sedlar: så kunna de göra det antingen genom den hårdare utvägen att minska utlåningarne, eller genom den lindrigare att ej åter utgifva de sedlar, som i räntevinst inflyta.
Om den sednare, såsom troligt är, företrädesvis vidtages: så torde måhända ett års vinst omkring 1.000.000 r:dr eller mera af hvad man från Banken påräknat, komma att saknas lör den extra Statsregleringen.
Har man då efter - Den 30 December e. m. 341 skänkt den ifrågavar. millionens bevillning, sa har man intet alt sätta i_ stället.
Äfven hvad befintligheten af den i Riksg;s-kont. påräknade tillgången 700,000 r:dr beträffar, hyser jag mina tvifvelsmål, så länge inga officiella upgifter eller räkenskaper till stöd derföre åberopats.
Om denna tillgång äfven är ringare, än man förmodat, så blifver möjligheten att åstadkomma en någorledes tillfredsställande extra statsreglering, ännu inskränktare.
Att slippa skatt är visserligen godt, men bättre är att erlägga bevillning, och betrygga sin säkerhet genom försvarsverk, samt öka sin uplysning och sitt välstånd medelst tillhörande förkolringsanstalter, än att lefva lindrigare beskattad, men otillräckligt försvarad och mindre än görligt varit, framskriden i själsodling och egendomsförvärf.
Jag tillstyrker altså, alt R.
St. måtte vidblifva sitt första beslut, att ej till den Danska fegdens betalande använda hvarken Bankovinst eller öfverskottsmedel i Riksg:s-kont., utan godtgöra detsamma för sina i berörde hänseende lemnade förskott, och sålunda bereda nödiga tillgångar för Sveriges extra statsreglering, derigenom att de låta den åtagna krigsrustningsbevilln:n oförändrad fortfara.
Af trägna göromål förhindrad, att skriftligen upsätta de 2:ne motioner, jag nu ber att få väcka, anhåller jag att nu få mundteligen anmäla dem och i nästa plenum aflemna dem skriftligen.
Under en resa i de södra provinserne har jag erfarit, hurusom de åtgärder, hvilka vidtagits i anledn. af de mera liberala grundsatser i fråga om tullbeslämmelserne, som vid sista riksdagen gjort sig gällande, haft den verkan, att åtskilliga osttryckerier dels inom Småland och dels möjligen äfven i Skåne blifvit nedlagde i följd af täflan från utrikes orter, och att ägarne af de hemman, der ost förut tillverkats, förändrat sin tillverkning till bränvinsbränning och således, i st. f. alt åstadkomma en vara, som besparade tillförsel från utlandet på samma gång den utgör en nödvändighetsvara, numera föröka tillgången på sådant, som utgör öfverflöd och en verklig skada för nationen.
Då emedlertid dessa omständigheter kunna hafva menlig inverkan på bankens säkerhet, anhåller jag att få väcka den motion, att tullen på ost må förhöjas, så alt denna vara må hädanefter såsom hitintills kunna tillverkas inom landet.
Den andra motionen jag önskar väcka, är, att stämplingsafgiften på tidningar måtte förhöjas i likhet med hvad denna afgift är i andra länder, så att densamma må motsvara den tyngd tidningarne innehålla, på det
Statsverket må tillgodokomma någon ersättning för forslingen af dessa tidningar, som upgå till flere pund.
Gyldenstolpe, Anton Gabr., upläste en motion af följande innehåll: 342 Den 30 December e. m.
St. befatta sig med åtgärder som uteslutande böra tillhöra den verkställande makten, torde väl en hvar erkänna icke vara fullt lämpligt.
Sådant äger dock rum i afseende på upsigten och kontrollen öfver Götila Kanals vidmakthållande, till utöfvande hvaraf R. St., genom sina Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont., utse ett ombud som deltager i Kaual-Direkt.-ns åtgöranden och ett annat, som deltager i granskningen af samma Direkt:s förvaltning.
Denna upsigt, härledande sig ifrån de tiller dä Götha Kanals byggande erfordrade R.
St:s medverkan genom årliga anslag, synes mig likväl icke böra ifrågakomma att af R.
St. utöfvas mera på Götha Kanal än på hvar och en annan allmän vatten-kommunikation, hvilken blifvit genom Stals-anslag lillvägabragd, utan anser jag densamma böra öfverlätas till K. M., som i min tanke jemväl förmår bättre än R.
St:r att vidtaga alla de åtgärder, som härvid erfordras, och hvartill torde böra räknas utkräfvandet af ansvar för fel eller uraktlåtenhet, hvilket jag icke tror kan af R.
St. f. n. åstadkommas.
Jag får derföre vördsamt föreslå : Att R.
St., med den rätt, som 9:de och 46:te §§ GöthaKanals-bolags-reglor af d. 7 Dec. 1843 dem lemna, måtte hos K.
M. i underd diet anhålla att K.
M. täckes hädanefter, på sätt K. M. lämpligast finner, låta utöfva den framtida upsigt och kontroll öfver Götha Kanals vidmakthållande, som i nyssnämnda §§ omförmäles.
Frih. Cederström, Rudolf, upläste följande motion:
Då täta vexlingar i den ekonomiska lagstiftningen medföra en serdeles svårighet för näringarnes idkare, både i afseende å osäkerheten för den närmaste framtiden, och med hänsigt lill upfattningen af de hvarannan aflösande lagbuden, har jag, i erinran jemväl af den betydliga och till en del alldeles ändamålslöst upoffrade tid, vid riksdagarne, hvilken egnats åt bränvinslagstiftningen, trott mig böra till R.
St. vördsamt hemställa, om icke tjenligast f. n. vore, att den sedan sistförflutne riksmöte i detta ämne gällande författning finge bibehållas.
Husbehofsbränningen nedgår af sig sjelft, under inflytelsen af nuvar. lagstiftning; denna erfarenhet lärer oss, att de, sorn skulle önska nämnde slags brännings uphörande, behöfva ej taga sin tillflykt till stränga förbud och lagförändringar, som troligen endast skulle upväcka och onödigtvis trottsa åtskilliga menigheters och enskildes missnöje.
De förbättringar i stadgan, som vid sistl. riksdag vidtogos, torde under närvar:de förhållanden, i allt hufvudsakligt, temligen uppfylla billiga fordringar.
Något högre skatt tror jag näringen kunde tåla; men önskar inga våldsamma förhöjningar.
Om ett eller annat korrektiv mot eluderingar kunde med lätt hand i författningen inpassas, utan att rubba grunderne, eller föranleda betydlig omgörelse af redskapen, besvär och kostnad för ägarne, bör sådant måhända ej tvert afslås; jag yrkar likväl ingenting särskildt i detta afseende.
Den 30 December c. m. 343 Att ett och annat mindre tillägg, eller rättare sagt förtydligande, som jag t. ex. i Hr Gr.
Lewenhaupts nyss uplästa motion tyckt mig finna vara åsyftadt, icke må lemnäs utan förtjent upmärksamhet, äfven med hufvudsakligen fästadt afseende å mitt förslag, derest det finnes värdi godkännelse, bör villigt å min sida inrymmas.
Dock önskar jag, på grund af hvad förut anfördt blifvit, och med hänseende till en hedervärd och talrik samhällsklass mig bekanta åsigter och åstundan, så vidt jag dem rätt upfattadt, det man med all försigtighet må tillse, om de tillägg, som kunna ifrågasättas, rubba grunderna och egentliga innehållet af författningen; jag måste i sådant fall önska deras afböjande.
Cederström npläste vidare en sålydande motion:
Huru ytterst skadliga de, likt en periodiskt påkommande frosssjukdom, riksdagligen återvändande omskakningarne af Tulltaxan åro för landets affärsförhållanden, utgör en salts, hvars sanning svårligen lärer bestridas.
— Den är så klar, att mången lärer finnas, som, hyllande ett frihandelns, mer eller mindre fullständigt rcaliseradt, system, ändock skulle vilja afsäga sig alt f. n. derpå arbeta, endast man icke behöfde kämpa emot en motsatt åsigts inträngande.
Likaledes torde mången vän af skyddssyslemet gerna upoffra den möjliga framgång han för sin mening kunde för tillfället bereda: — hans vilkor för ett sådant frånträdande, ej af åsigter, men af handling, vore allenast att man finge påräkna någon stadga i dessa förhållanden.
Jag döljer icke min öfvertygelse; den tillhörer den sednare af de båda theoder jag nämnt.
Alen jag vågar hoppas att, lika med mig, skola inom de II.
RiksSt;n finnas män, vare sig de eljest ansluta sig till den ena eller andra lmfvudåsigten, hvilka, med insigt af fluktualionernes beklagliga inverkan, och till besparande af ändlösa debatter, skulle vara benägne omfatta den utväg, som nu i form af motion måste framställas om ändamålet skall ernås:'att nemligen IL St. behagade oförändrad bibehålla den nu gällande tulltaxan.
Åled mycket interesse och med nöje,, i hänsende till framställningens behag och värma, har jag åhört en af Frih.
Ronde väckt motion derom, att såvida jag rätt upfaltat det, 11.
St. skulle med bestämmande af Tullbevillningsmedlens totalbelopp, och med angifvande af hufvudgrunderne af en ny tulltaxa, öfverlåta detaljbestämmelserneS utarbetande åt K. AI.
— Den enkelt, kort och klart framställda motiveringen, de önskvärda och vigtiga syftemål, dem berörde motion afser, berättiga den tvifvelsutan till en hög grad af upmärksamhet.
Huruvida det formella af frågan, sådan den blifvit af den värde motionären framställd, låter sig väl försvaras med en ordagrann tolkning af grundlagsbuden, är en sak, som jag heldre öfverlemna!- åt de skarpsinnigares pröfning, än jag bör tilltro mig med någon afgörande säkerhet derom döma.
Alen då jag tror, alt det ifrågävar. förslaget skulle kunna på annan väg pålitligare om än ej så hastigt vinnas, vågar jag i sammanhang med 344 Den 30 December e. m. den ofvan af mig väckte motion, vördsammast föreslå, (antingen det må anses såsom ett tillägg till den, eller såsom ett åsyftadt amendement till Hr Frih.
Bondes motion, derest det skulle finnas erforderligt), följande förslag: att R.
St. med upställande af hufvudgrunderne och med bestämmande af hvad R.
St. skulle anse framdeles i tullbevillningsmedel böra påräknas såsom totalsumma, måtte hos K.
M. anhålla om utarbetande af ett detaljeradt förslag till tulltaxa för att vid nästa riksdag komma under bepröfvande.
Sedermera upläste Frih.
Cederström, en motion af följande innehåll:
Med hänvisning till sisth riksdags Lag- och Ekon.Utsk:s betänk:n N:s 35 och 40, hvilka på ett tillräckligen fullständigt sätt innehålla anledn:ne och skälen, jemte upgjorde förslag till författningstexter, får jaa vördsamt föreslå, att de dervid upräknade §§ i K.
Förordn. om fattigvården i riket af d. 27 Maj 1847 nemi. §§ 3, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 16, 17 och 20, måtte af R.
St. å nyo gillas, såsom ägande företräde för de gällande, samt att R.
St. ville om K.
M:s nådiga stadfästälse å dessa sålunda förbättrade §§ i underddiet anhålla. R.
St. af åren 1840—1841, hade hemställt om bestämmelser i enahanda syftning; i hufvudsaklig öfverensstämmelse hvarmed R.
St. sisllidne riksmöte, beslutade dessa §§:s omredaktion.
Må man icke bemöta det förnyade förslaget derom, med det inkast, att stadgan ännu vore för ny!
— Det vore ju mycket bättre, att snart afhjelpa de brister man inser.
Mångenstädes, jag vet det, fortgår allt på gamla viset; allmänheten tänker ej på författningen; sjelfva de fattigvårdsbehöfvande känna den ej; ingen under då, om dess, under andra, och måhända ej länge uteblifvande förhållanden, säkert inträffande menliga verkningar ännu låtit sig mindre förspörjas, än förutses.
— Jag anhåller att H. LagUtsk,, med hvilket Ekon.- Utsk. lärer sig härvid förena, måtte egna ett allvarligt bepröfvande åt denna högst vigtiga fråga.
— Betänk:nc äro i hvarje Utskottsledamots hand: jag har derföre trott deras befogande till sjelfva motionen mindre behöfligt, men anskaffar dem genast, om Utskar så vilja.
Att författningen lyckats bättre i städerne, än den gör på landet, har jag inhemtat af sakkunnige personer.
Men månne ej, öfverallt, en hälsosammare princip vöre antagen med de föreslagne rättelserne än den, som nu finns på papperet stadgad?
— Jag afgifver denna vördsamma hemställan med uprepande af min säkra tillförsigt att H.
Utskrn och R.
St. skola åt ett, för land och folk så oändligen djupt å allas väl inverkande, ämne, förunna den högsta grad af upmärksamhet, nitälskan och omvårdnad.
En landtfaderlig och huld Regering lärer med all välvilja emottaga uttrycken af hvad Folkets ombud anse tjenligast och bäst vara att, för fosterlandets vårdnad om sina fattige, stadga.
Om remiss till H. LagUtsk. anhålles vördsammast.
Den 30 December e. m. 345 Uplästes en af Hr Ribbing, Arv., inlemnad sålydande motion: R. H.
St:rs Hr Just.-ombudsm:s berättelse till innevar. riksdag börjar med ett reformförslag i Domstolarnes organisation, hvilket jag, för min del, funnit vara af den vigt att jag ej trott det böra blifva föremål för R.
St:s öfverläggning, om än dess antagande hvarken nu genast kan förväntas eller ens för en framtid i oförändradt skick vara att förmoda.
Upställningen af detta reformförslag med dertill anförda grunder utgör berättelsens innehåll lill sidan 19.
Jag anhåller att få framställa denna del af berättelsen såsom lagförslag för att derå erhålla remiss till LagUtsk. samt såmedelst förbereda R.
H. St:s yttrande, huruvida ett förslag af denna beskaffenhet bör lill sitt hufvudsyftemål ingå uti en blifvande omarbetning af de R.B:s delar, hvilka hafva till föremål
Domstolsorganisationen; och utbeder jag mig särskildt att vid pröfning af motiverna till förevar, förslag må tagas i öfvervägande de anmärkn:r, som uti berättelsen från dess 38:de till dess 43 sida förekomma, öfver framtida följder af planens antagande eller förkastande, och hvari visar sig det nya fängelsesystemets framgång, såsom till sjelfva sin möjlighet beroende af denna plan till Domstols-organisationen.
Hr Ribbing, hade jemväl inlemnat en motion af följande innehåll:
Don 23 September. 301 betyg, afvika från ett grundlagsstadgande.
Utsk:s räsonnemang förefaller mig bär ungefär som om man skulle vilja säga: »Det är alldeles detsamma, om trovärdiga personer försäkra, att en sak sannolikt kommer alt ske, som om den verkligen inträffat.»
I afseende på handlingar, som kunna bli föremål för laglig åtgärd, har man annars hittills endast befattat sig med dem, som bevisligen existerat, och lemnat de öfriga åsido.
Svensk lag måste t. ex., då en person vill inträda i nytt gifte, styrkas, att den andra makan med döden afgått, såvida ej skilsmessa ägt rum.
Jag känner ingen lag, som tillåter prest att sammanviga en sådan person på grund af ett betyg derom, att den andra makan sannolikt ej kan lefva utöfver en viss tidrymd.
I sin undersökning om föreningens inflytande på svenska lagstiftningen, kommer Utsk. till det slutliga resultat, att enär Svenska Ständerna icke yrkat någon förändring uti 34—42 §§:na af Norska Grundlagen, så synas »de derigenom hafva förbundit svenska folket att i denna del, med erkännande af Norska Grundlagens giltighet så länge föreningen med Norge varar, anse sin egen för hvilande.
Så länge Sverige och Norrige ej styras af samma fundamentallag, lärer väl emellertid hvart och ett af dessa länder få lyda sin egen lag, och så länge Norrige är, och högt förklarar sig vara en för Sverige främmande stat, så lärer väl det lika litet vilja göra anspråk på att
Sverige skall lyda ett främmande lands lagar, som Norrige sjelf skulle vilja foga sig efter en dylik fordran.
I en Betänk, vidfogad reservation har man väl undvikit försöket att inpassa Sveriges Grundlagar på dagens fråga; man har företrädesvis hållit sig tili RiksAkten; men i sjelfva kärn-argumenlet, i proklamerandet af Norrska Grundlagens giltighet för Svenska folket, har man följt Utsk. i spåren.
En annan reservant har deremot så tydligt och bestämdt lågt i dagen frågans verkliga ståndpunkt, att jag anser för ett nöje att här anföra hans ord, likasom för en ära att med honom till alla delar få instämma.
Paykull har nemi. sagt, »att han såsom grundsats icke gillade Utsk:s antydda mening att Grundlagarne understundom kunna tolkas, och icke alltid böra efter deras ordalydelse tillämpas, samt att han ansåg §§:ne 39, 40, 91 och 92 icke hafva blifvit behörigen iakttagna.
Jag har med afsigt här endast hållit mig vid formen, och sålunda ej i afseende på saken velat sväfva ut i ordande om stora vådor å ena sidan, stora fördelar å den andra.
Formen är i sanning ingen obetydlighet, då fråga är om samhällskroppens välbefinnande och bestånd; genom formens brytande äfvenlyrar man lätt att förspilla det dyrbara innehållet.
Det gifves någonting högre än thronen och representationen, än konung och folk; det är den lag, som, utgörande ett uttryck af bådas högsta insigt och fria samverkan, binder och förbinder båda dessa makter.
Denna lag kan visserligen ändras, men endast i föreskrifven ordning, i föreskrifven tid.
Hvad har man väl sagt om den 1812 vidtagna åtgärden, att i strid med Grundlagens bud utan upskof genast inskränka tryckfriheten?
Hvad skulle man välsäga, om Regeringen föreslog, och representationen ofördröjligen antoge en ändring uti 302 Den 23 September.
SuccessionsOrgnm, åsyftande primogeniturens uphäfvande, ehuru sålunda Sfven här Konung och folk derom voro ense?
Med verklig smärta har jag erfarit den beklagliga anledningen till denna K. Propos.: med ännu större smärta Propos:ns innehåll.