Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill ej nu vidlyftigt undersöka orsaken härtill, antingen den ligger i en mera allmän öfvertygelse hos dem som med skäl anses för sakkunnige, all förhållandet med det s. k. rörelse-capilalel äfvensom med förlägenheten mäste hjelpa sig sjelf samt alls icke är af natur alt nu kunna genom lagstiftning afhjelpas, eller deri, alt R.
St. i deras nuvar. organisation — den man hoppas snart skola förändras — anses incompetente alt tillgodogöra något dugligt förslag, äfven om ett sådant till sina principer framlades af enskild motionär, eller ock slutligen deri, alt man förvänlar det Regeringen skulle taga initiativet äfven i dessa ämnen.
I hvilkeldera fallet som helst torde nationen dock hafva rätt alt la vela just nu, vid motionstidens slut, dels huru R.
St. sjelfva uppfattat vigten af dessa ämnen, dels ock huruvida de tilltro sig alt motsvara den allmänna förväntan på ändamålsenliga åtgärder, eller blott vilja låta hero vid några dylika plastringar med bancoreglcmeutel, som vid alla riksdagar äro vanliga.
Dä jag nu för min enskilda del förklarar, att jag icke lill alla delar kan instämma i den äsigten, att den inträffade krisen för riksbanken är öfvergäende, utan tror att den påkallar om icke skyndsamma dock nog väsendtlig» åtgärders vidtagande, såväl lill upprätthållandet af stadga i mynlväseendet som afhjelpande af allmänna förlägenheten, så bekänner jag dock, alt jag, synnerligen med afseende pä hvad jag ofvan yttrat om vära riksdagsförhällanden, oell äfven lill någon del derföre alt jag hvarken anser mig numera likasåväl som förr behöfva, ej eller känner någon särdeles håg alt vidare framstå såsom en organ för yppande af bekymmersamma förhållanden inom mitt fädernesland, ämnat förhålla mig helt passiv, samt låta äfven financefrågorne utveckla sig sjelf häst de gitta och kunna, förväntande härutinnan som i öfrigt mera från Regeringens vaksamhet och välvilja, än frän representationens åtgärder, ehuru det enligt våra grundlagar egentligen tillkommer den sednare alt laga initiativet i allt hvad som rörer banken och följaktligen penningeväsendet i landet.
Då nu likväl i ett annat
Stånd den rolen blifvit öfvertagen, alt framlägga cu lika fullständig som uppskakande tablcau öfver landels allmänna ställning uti hnancielt och industriell afseende, då nemi.
Hr Biskop Agardh, efter hvad jag hade tillfälle åhöra i gårdagens plenum i PresteSt., lemnat åtskilliga statistiska uppgifter, hvilka svårligen till riktigheten motsägas 510 Den 25 Augusti. om de an kunna ur andra synpunkter betraktas, sorn derjemte Hr Biskopen bestämdt uttalat den åsigt, att landets välstånd alltsedan realisationens införande sjunkit och fortfar att sjunka i cn förvånande grad, och då detta yttrande icke kan undgå att ytterligare stegra nationens anspråk på riksdagsmannavcrksamhet; så anser jag mig desto hellre uppmanad alt äfven begagna motionsrätten, sorn lir Biskop Agardh, efter alla de tänkvärda prcmisserue i hans framställnig, stannat vid den slutsats såsom egentlig motion, att endast yrka, det BancoUtsk. skulle afgifva l:o en berättelse om landets verkliga penningeställniug och utsigterne för framliden, och 2o ett förslag till de åtgärder i allmänhet samt de förändringar särskildt i eredilrörclsen, som i anleda, deraf böra uti penningeväsendet vidtagas, icke blott lill den närvar, förlägenhetens afhjelpande, ulan äfven till beredande af ett bättre och lyckligare tillstånd nnder kommande lider.
Visserligen är nämnde motion till sin syftning tillräckligt omfattande, men starka tvifvel synas böra uppstå om möjlighet för BancoUtsk. att uppfylla motionärens blotta uppmaning, dä elen icke är beledsagad af något positivt förslag lill vägledning.
Dessutom och ehuru jag för min del instämmer i det mesta af hvad Hr Biskopen yttrat samt derföre, för att undvika vidlyftighet, ber alt få hänvisa till hans motion, hvilken ofelbart af tidningarne snart reproduceras, skiljer jag mig dock väsendtligen derutinnan från hans åsigler, att jag icke tror, att realisationen och penningeväsendets reglering i allmänhet vid 1830 och 1835 årens riksdagar jemte den nu inträffade ofördelaktiga conjuncluren för jernexporten hafva ensamt vållat det nuvar. tillståndet, eller att endast cn förändring i förstnämnde delar, nemligen penningeväsendet, skulle afhjelpa de öfverklagade bristerne och gifva nationen en säkrare riktning till välstånd och förkofran.
Afven jag har en längre tid bortåt sysselsatt mig med funderingar öfver dessa ämnen och, under sorgfälligt studium af för handen varande statistiska documenler, sökt genom sammandrag och calculer i nästan samma riktning som Ilr Biskopen komma till någon fullständigare visshet om de verkliga grundorsakerne; och härunder har, på sätt jag redan antydt i mitt yttrande, med anledn. af Hr Westerstrauds motion om grundskatlerne, jag komit lill den slutsats, att nämnde orsaker till välståndets aftagande ligga vida djupare än i blotta bankväsendets felaktigheter.
Ja, jag tror mig nu böra öppet uttala den åsigt, så vidt den kan inrymmas och förstås i några få ord, att om nationen någonsin skall komma pä den ståndpunkt, alt den, någorlunda oberoende af tillfällige, den yttre handelns mest gynnsamma conjuuclurer, hvilka merendels ligga utom gränsen för ali säker beräkning, skall kunna stadigt framskrida lill välstånd, så måste hela sältet för dess capitalbildning i allmänhet undergå en betydlig förändring.
Att åstadkomma en sådan förändring, ja äfven att uppgifva villkoren derföre, är visserligen icke en lätt sak, men den Den 25 Augusti. 511 torde äfven vid denna riksdag böra allvarligen pä något siitt inledas och förberedas; ty jag kan svårligen föreställa mig alt nationen skulle vara belåten om man blott vidloge pallialiver, och dymedelst blottställde densamma för att ännu en gång, när verkningarne deraf visade sig antingen föga lyckade eller rent af skadliga, komma ånyo i samma predicament att behöfva nya förändringar.
En gång måste väl det provisoriska lagstiftandet taga en ända; men detta sker, efter min tanka, aldrig förr, än man i botten undersökt det ondas natur, som skal! afhjelpas, och först derefter föreslår botemedlen.
Väntar man åter en sådan undersökning och uppfattning af Regeringen och är villig alt till benne öfverlemna initiativet i allo, så mäste man, med uttrycklig uppmaning dertill, äfven lemna Regeringen medel till alt ändamålsenligt motsvara densamma.
I följd af allt detta, vågar jag göra följande alternativa motion, Ilvars båda delar också, i fäll man så för godt finner, kan på en gäng bli föremål för R.
St:s beslut, nemi.: l:o alt ett särskildt Utsk. tillsättes, för att i möjligaste målto sammanfatta och med hvarannan afväga den relativa viglen af alia motioner, som vid denna riksdag antingen redan äro väckte eller i anleda, af en sådan tilldragelse hädanefter inom viss föreskrifven lid kunna väckas, och hvilka i mer eller mindre män angå rikets financer, bankväsendet, credit hagarne och skatteväsendet, lill den påföljd, alt ett gemensamt betänk, öfver landels financielia och ekonomiska ställning inkommer lill R.
St., såsom en grund antingen för deras genast vidtagande direcla åtgärder eller för deras und. hemställande!! till K. M.; 2:o ali i fall man (inner olämpligt alt nu tillsätta eli särskildt Utsk. och i händelse sakerna vid riksdagens slut skulle, efter hvad för närvar, synes troligt, icke finnas fullkomligen utredda, R.
St. då, med erbjudande af ett årligt förslagsanslag af 8 eller 10,000 r:dr intill nästa riksdag, mätte hos K. M. i und. anhålla om tillförordnande af en comité för sagde vigtiga ändamål. 2.
Under åberopande till en del af de motiver och skäl, på grund af hvilka jag nyss hade äran föreslå tillsättande af ett särskildt Utsk., äfvensom eventuell, att eli statsanslag uppfördes i och för bildande af en comité', hvilken, enl. K. M:s nåd. godtfinnande, kunde för samma speciella ändamål efteråt och intill nästa riksdag sammanträda, tager jag mig nu friheten alt väcka en annan motion, sorn, oberoende af den utgång den förra kan fä, torde förtjena någon uppmärksamhet.
I hvarje af de särskilda styrelseverken finnas visserligen redan någon viss embetsman och stundom en fiel bureau, som är sysselsatt med statistik öfver de verket tillhörande ämnen.
Alla desse verk, jemte Ranken, Riksg.cont. och den speciella s. k.
Tabellcommissionen — med ett ord, rikets alla verk, med undanlag af Slatscont. — afgifva äfven reguliert, dels hvart 5 år dels årligen, s. k. ”Und. berättelser till K, M ,” uppgjorde 512 Den 25 Augusti. efter någon plan, sorn antingen blifvit långt för detta föreskrifven, eller ock är lemnad åt verkets eget välbehag att lill form eller method uppställa.
En massa af voluminösa statistiska documenter
Unnas sålunda visserligen uti vårt land utgifua — i synnerhet ont man dit äfven räknar hvad frän Hrr Landshöfdingar i femårs-hera t leiser utgår.
Landtbruksacademieu lärer lemna föreskrifter för de sistnämnde, för att deråt gifva någon enhet.
Mången torde alltså föreställa sig, alt någonting i denna väg så mycket mindre vore all vidare önska, som en enskild man, Hr Öfversten af Forsell, långt för detta, ur dä varande källor gjort ett sammandrag, eli arbete som också redan uppnått 3:ue utsålda upplagor och med några tillägg efter hand förses.
Men en hvar, som icke ständigt följer och sjelf annoterar skeende förändringar i enlighet med de vexlande successiva uppgiflerne, eller som känner behof af att fä de lösa detaljcrne efter system ordnade tillsamman och detta årligen, eller ock om någon önskade alt under vissa högre synpunkter försöka att uppfatta i sin helhet landets verkliga inre tillstånd; sä skall man snart finna svårigheten, om icke omöjligheten alt ur dessa berättelser erhålla nöjaktiga upplysningar; ty dels äro visa beräkniugssält — som kunde vara öfverallt lika vid de särskilda emhetsverken i samma sak — olika sins emellan, och således omöjliga alt sammanföra med hvarannan (hvadan man finner, att enhet i grundsats och ändamål saknas), dels förblifva desse urid. berättelser merendels till formen stationära, ehuru de behöfde all, under bestämd enhet i ledningen, med afseende på tid efter annan varierande omständigheter, förändras så väl till uppställuingssätt som innehåll, dels och slutligen saknas alldeles den väscndtliga åtgärd, alt det vigligasle i dessa berättelser sammandrages under vissa synpunkter, som förnämligast förtjena allmän uppmärksamhet och kan blifva årligen meddeladt allmänheten i form af synopliska tableaucr, d. v. s sädane af tabellcrne gjorda sammandrag i någorlunda systematisk uppställning, hvaraf en hvar activ medborgare, ulan alt egentligen vara bevandrad statsman eller embetsman, kan med lätthet hemta en ständigt till hands varande och säker upplysning rör:de sitt fädernesland och dagens allmänna ekonomiska frågor.
Det är klart, alt hvarje enskild författares bemödande, att till fullo tillfredsställa nationen i så vidsträckt målto och tillika conlinuerligen, mäste blifva otillräckligt, ty dertill skulle fordras, att ny upplaga skulle totalt omarbetas årligen.
Likväl är ingen representant belåten med någon mindre fullständig, concis och lätt tillgänglig hjelpreda, då nationen af honom fordrar, alt han skall behörigen uppfylla sitt kall.
Om t. ex. en riksdagsman gjort sig den otroliga mödan att, såsom Hr Biskop Agardh i sin sisth gårdag väckte motion, samla en hel mängd statistiska facla, och han uppställt demi en serie af calculer med siffror, så stannar måhända icke dessmindre mången annan riksdagsman i tvifvel om graden af deras noggranhet.
Han känner en pligt att sjelf conlrollera densamma - Den 25 Augusti. 513 ma om lian kunde, men då lian icke detta kan, i de flesta fall, så mäste han, antingen som man säger: ”jurare in verba Magistri” (svära på Magisterns ord), eller ock neka dem deras tillbörliga och välförtjenta trovärdighet.
Nu, dä man hädanefter torde hafva skäliga anledmr alt förvänta, det cmbetsvcrken med uppmärksamhet på tidens tecken skola sorgfälligt undvika allt sådant i sina und. rapporter, som endast har för ändamål att skrytsamt afmåla med ljusa färgor landels yppiga lior oell välståndets tilltagande förkofran, och dä en hvar, när hans kall lordrar af honom ett allvarligt begrundande af föreslagne nya omregleringar, endast lärer med vämjelse anse hvarje statistisk framställning, sorn har den minsta skymt af att vilja inleda nationen lill alt liksom ljuga i egen pung, tror jag mig hafva träffat den rätta tidpunkten för att genom denna motion offentligen förnya det för ett par är sedan enskildt anmälda vördsamma förslaget om inrättningen af en statistisk centralbureau, efter det mönster den Belgiska regeringen år 1841 uppställt till föresyn.
En härhos fogad bilaga*) sådan jag nu är i tillfälle den lemna, kan närmare upplysa organisationen, nemi. egentligen sådan, att alla ledamöterne, utom särskildt tillsatte ordförande och secreterare, bestå af sädane de administrative verkens ordinarie tjenstemän, hvilka förut äro sysselsatte med det statistiska arbetet, hvar inom det verk han tillhörer.
De skulle alltså hädanefter bli på en gång deltagande tidtals i uppgörelsen af den gemensamma bestämningen af form och method för det hela med alla dess delar samt fortfara tidtals med parliell-staI ist i ken i det enskilda facket.
Endast på delta sätt torde enhet och fullkomlighet approximativt kunna ernås.
Alt uppgifva närmare detalj-förslag anstår mig naturligtvis icke, dä det hela äfven beror pä Regeringens godtfinnande och ompröfuing; men den anmärkn. torde höra tilläggas, att nationen troligen skulle bli vida mer belåten med att slippa tryckningskostnaden för de specifika berättelserue, hvilka gerna kunde stanna olryckte i bureauen, eller hvaraf åtminstone eli inskränkt antal exemplar kunde afdragas, i läll de skola tryckas för att alltid vara tillgänglige på vissa ställen, t. ex. vid filialbureauer, som troligen skulle uppslå i hvarje landsort.
Blifva de lill allmänheten kriugspridde synoptiska labieauerne någorlunda fullkomnade, — hvilket likväl endast så småningom låter sig göra — så kan, under det den eller de som äro i behof af mera fullständiga uppgifter äga adressera sig till bureauen, ändamålet pä det hela med vår statistik vinnas både säkrare och för bättre pris.
Statistiken har i sednare tider allestädes sträfvat till alt ernå mera vetenskaplig behandling; i delta land, der man är män om noggrannhet och bemödanden torde också böra ytterligare gö - *) Denna handling, som till Ulsk. allemnats, är ej i Prot. intagen; 1 II. 05 514 Den 25 Augusti. ras att bringa det goda vi redan i den vägen äga till ett för landet passande system, helst alta statsekonomiska oell finaneiella beräkningar, synnerligen i afseende på en hittills nästan förbisedd omständighet, nemligen capitalbildniugens mer eller mindre fullkomlighet, thy förutan mäste bli osäkra och ofta vitseförande.
Bemödanden uti denna riktning, företagna af enskilda personer, mäste hafva öfvertygat dem lika med mig, att endast en centralhureau, med rättighet att hos Riksdepartements-cheferne anmäla förefallande behofver oell i öfrigt ställd under deras öfverinseende, kan lenina dugliga materialier till lösning af de stora problemer, som synas förestå nationen, ty endast den kail vara i tillfälle att, vid gifven minsta vink, gå sä väl representationen som Regeringen tillhanda med tillfälligtvis erforderliga men dock högst nödiga uppgifter oell caleuler.
Jag anhåller vördsamt, att denna motion varder remitterad till Stats- och Ekon.Ulskin samt communicerad med de resp.
Medsläuden.
Frölich muntligen tilläde:
För öfrigt kan jag icke annat än med glädje förnimma, att jag en gång och i delta ämne synes lemligen nära sammanträffa med Hr von Hartmansdorff; ty det nit, som han ådagalagt i fråga om de Preussiske chartorne, tenderar, sä vidt jag nu kail fatta, ungefär ät samma häll, som dit min motion syftar.
Dessa 2:ne motioner begärdes på bordel.
Daniel, uppläste en så lydande motion :
En af förflutna tidens egenheter, hvars sjelfva grund och föremål icke mera kan, enligt min öfvertygelse, med skäl försvaras, qvarstår ännu. dag tror mig endast behöfva fästa R.
H. St:s uppmärksamhet på dess tillvaro, för att få delta, om jag vägar säga, missbruk afskaffadt.
Om jag icke alltför mycket misstager mig, liar IA.
M. redan afskalfat detsamma för vissa embetsman, nemi.
Statsrådets medlemmar, som icke mer erlägga begrafningshjelp och ej eller fullmaktslösen; detta sednare äfven ett ondt, som ännu vidlåder alla andra embets- och tjenstemän, och pä ett känbart sätt, då de derjemte med \ års lön skola aftjena begrafningshjelp, minskar embetsmannens förut i allmänhet mer än måttligt tilltagna lönevillkor, om man undantager vissa presterliga befallningar, snart sagdl de enda i vårt land som äro väl lönte.
Få äro de embets- och tjenstemän, som kunna qvarstanna i Statens tjenst intill den ålder, då de enligt 1111 gällande stadgar blifva berättigade lill den pension, för hvilken de sjelfva, af egna medel, allt ifrån deras inträde i Statens tjenst, ärligen gjort ganska dryga uppoffringar; och ännu färre, jag vore böjd säga blott en och annan dör i Statens tjenst.
Hvem drager då den verkliga nyttan af dessa iunehållningar, sorn göras af de förut oftast otillräckliga lönerna — denna s. k. begrafningshjelp, som med £ år af tjenste - Den 25 Augusti. 515 mannens lein innehålles, sa väl vid hans första inträde i Statens tjenst, sorn framgent vid hvarje befordran till högre grad?
Åtminstone högst sällan de betalande.
På grund af hvad jag sålunda vågat anföra, anser jag den nu utgående s. k. begrafningshjeipeu höra försvinna, och får vördsammast föreslå: l:o alt alla embets- och tjenstemän hädanefter mätte befrias frän all begrafningshjelp aftjenaude; och som följd häraf 2:o de nu i tjenst, varande embets- och tjenstemän förklaras berättigade att, vid skeende afgång ur Statens tjenst, från Slatscont. återbekomma det belopp, de under namn af begrafningshjelp hitintills aftjenat, och lill deras sterbhus, som nu tjeua och dö i Statens tjenst, samma belopp mätte utbetalas.
Hr D anckwardt, Carl, anförde skriftligen:
Liksom det utgör ett af statshushållningens åligganden, att bringa hvarje kraft lill dess högsta utveckling, så tillhör den jemväl att uppmärksamt förenkla förvaltningen öfver samhällets tillgångar.
Mot begge pligter har Staten länge felat genom bibehå Ilandet af äganderätten till kungsgärdarne, hvarmedelst i båda fall förlust för det allmänna uppkommit och lill följd af sakens natur fortfarande mäste uppkomma, intilldess de arhändas Staten.
Dä penningeslällningen i landet för närvar, icke medger fördelaktig försäljning af faslighet och icke förespås kan, huru snart en lyckligare förändring deri är att motse; men förnyade arrenden pä 30 år af Statens egendomar skulle motverka eller uppskjuta slulcliga öfvergången af kungsgärdarne till enskildt ägo; föreslår jag vördsamt, att arrenden ä kungsgårdar, hvilka hädanefter löpa till ända, icke må prolongeras pä längre tid jin fem år, och icke eller med nya arrendatorer pä längre lid ingås; hvarjemte jag hemställer, att R. II.
St. nu fastställa den grundsats, att samtelige för Statens räkning utarrenderade kungsgårdar höra till den mestbjudande under enskildt äganderätt, med lika skattskyldighet som för annan skaltejord, upplåtas, när R.
St. framdeles filina tiden dertill lämplig; och böra efter mitt förslag inflytande köpeskillingar uteslutande användas för större företag, hvilka stå i sammanhang med rikets försvarsverk till lands och sjös.
Hr von Hohenhausen, Mich, Silvius, uppläste följande anförande:
Gottland torde vara en ibland de provinser i riket, som för sitt climat och jordmåns beskaffenhet mest egna sig till införandet af ett mångsidigt jordbruk; meni medel alt det åstadkomma, står ön nu genom bristande rikedom och inträffade enskilda olyckor långt tillhaka.
Utom ?:ne kungsgårdar finnas icke på Gottland några större jordegendomar; der finnes icke 516 Den 25 Augnst i. eller något enda säteri eller frälsehemman, således ieko stors lockelser för män med stört e förmögenhet och håg för jordbruket alt sig på ön nedsätta, oaktadt ciimatel och jordmånens goda beskaffenhet.
Det är likväl ifrån innehafvare af större egendomar exemplen på förbättringar i jordbruket vanligen utgå, de allena kunna i stort verkställa försök dermed; hvad fördem sluleligen lyckas, blifver sedan hos allmogen och öfriga jordägare elt rättesnöre, det de icke underlåta att efterfölja, då sakens nytta af en flérårig erfarenhet blifvit bestyrkt.
Denna förmånliga inverkan af till ögat och förståndet i stor skala talande exempel, kan af nyss anförda skäl icke erhållas pä Gottland.
Man önskade derföre på Gottland kunna tillegna sig den förmån R.
St. vid sednasle riksdag beredde jordbruket, medelst ett anslag för 5 län af 1,000 r:dr b:co årligen för hvardera, lill upprättande af institut för rättarelärliugar; men det dervid fästade villkor att sammanbringa en summa af 20,000 r:dr b:co, för ali erhålla statsanslag lili delta institut, stod icke till inom ön alt åstadkomma, synnerligen som nyligen förut en större summa än denna, pä landet sammanskjuten bland nästan alla folkelasser, för att genom ett ångfartyg bereda en säker communicalion med fasta landet, hade till största delen ögonskenligen redan då gått förlorad.
Priset å jordegendom på Gottland bar hitintills varit mycket lägre än på fasta landet, så alt t. ex. egendomar, hvilka i medlersta och södra delen af riket blifvit köpta för 20,000 r:dr b:co, skola troligen ännu på Gottland till lika god beskaffenhet och storlek kunna inköpas för halfva summan.
Af dessa anförda skäl får jag hos R.
St. vördsamt anhålla om ett årligt anslag till upprättande af ett jordbruksinslitut på Gottland, till den omfattning, som i allmänhet för rätlarelärlingar afses, och alt anslagsbeloppet, på enahanda grunder med dem Landshöfding Bergenstråle i sin ansökan för Jönköpings län anfört, måtte bestämmas lill 2.000 r:dr b:co, under villkor af, all inom Gottlands län anskaffades genom inköp eller flerårigt arrende en för ändamålet tjenlig egendom af minst 10,000 r:dr b:eo värde; eller ock, såsom elt alternativ framstäldt, alt R.
St. täcktes till bushållssällskapel på Gottland anslå en årlig summa af 1,000 r:dr b:co, för att den, emot redovisning, använda lill elevers och lärlingars öfversändande och underhållande vid i riket redan inrättade eller framdeles uppstående jordbruksinstitut.
St., vid beviljandet af elt anslag för visst ändamål till en provins, torde vara angelägna om att känna hvad förtroende Ständerna för ändamålets vinnande skäligen böra fästa vid den rådande hågen för saken inom orten, äfvensom om den administrerande myndighetens förmåga och goda vilja att målet vinna, som medlen skall förvalta, sä får jag, för att ådagalägga den håg för jordbruket och den allmänna anda för nyttiga inrättningars utförande, som finnes på Gottland, äran omförmäla, Den 25 Augusti. 517 att på Gottland liar icke blott det forsla liushallssällskap i riket uppstått, nemi. år 1791, som allt sedan i verksamhet fortfarit, nian jemväl den första brandstodsanstalt för egendomar på landel bär blifvit stiftad, som nu på scdnasle åren vunnit efterföljd i andra provinser.
Härtill kan jag ytterligare lägga, att et t enda gemensamt, af Konungen stadfäsladt reglemente gäller för alla sockenmagasiner på ön, hvilka magasiner inom hvarje socken uppgå till ett spanmålsbelopp, motsvarande * lunna på person i församlingen.
Alt öns innevånare bekosta postföringen inom bela ön, har jag vid ett annat tillfälle bär nyligen omnämnt.
Beträffande åter hushållssällskapet, bör jag i min egenskap af dess ordinarie ordförande affalla mig kort, då gagnet af dess verksamhet icke af mig utan af Landtbruksacademien och länets innevånare bör bedömmas.
Jag får endast derom nämna, att sällskapet allt ifrån sin stiftelse och ännu fortfarande gör icke obetydliga ansträngningar och uppoffring af medel till jordbrukets bästa till premier af flerfaldiga slag, och alt sällskapets ledamöter nyligen åtagit sig under loppet af 3 år en fördelad afgift till cassan, för att af denna tillökningssumma bilda en särskild fond lill premier för vidtagande åtgärder för införandet af en förbättrad skogshushållning bland hemmansägarne.
Frih: Cederström, Jacob: Jag instämmer i Hr von Hohenhausens motion, och det sä mycket hellre, som det till äfventyrs inom hela riket icke finnes någon provins, som hastigare skulle kunna stiga i jordcultur, om ett rationell, på sednare tiders rön grundadi brukningssätt af jorden der infördes.