Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kunde således hända, att då ett allmänt rykte uppkommit derom att ett gröfre brott blifvit begånget, oell en länsman ute på landsbygden gripit en okänd person på blotta misstankar, att han kunde qvarhålla honom i förvar flera dagar i liäradshäktet, der sådant finnes, innan han anmäler förhållandet för Konungens Beftude, och der domaren sedermera vid anställd undersökning pröfvar den häktade oskyldig till gerningen.
Skall den nya lagen tolerera ett sådant godtycke å underordnade tjen stemäns - Den 18 Juli. 545 stemäns sida, är, såsom jag sagt, den personliga friheten i Sverige föga skyddad.
Jag vågar derföre, med anledning af hvad jag nu haft äran anföra, anhålla om återremiss å det nu föredragna mom:t.
Om den siste värde talarens anmärkning vore befogad, så skulle verkligen Utsk:t hafva gjort sig skyldigt till ett oförlåtligt förbiseende; men nu stadgar 14:de mom:t att »den, som häktad är, skall ock utan dröjsmål till allmänt häkte föras.»
Och det är icke möjligt att göra stadgandet mera kathegoriskt, än då man säger att det skall ske utan dröjsmål.
Om man skulle hafva sagt »inom 48 timmar», »inom 3 dagar», så är detta redan mycket för lång tid.
Utan dröjsmål betyder att han omedelbart efter gripandet skall föras till häktet, och så sker det äfven i sjelfva verket.
Sedan en person är i häktet inmanad, drar Konungens Befh:de genast försorg om huru det skall förfaras med rapporten till domaren.
Jag anhåller att få förena mig med den förste värde talaren, och kan icke finna att Gr.
Sparre på ett tillfredsställande sätt besvarat de anmärkningar, som blifvit gjorda emot detta mom.
Det är nemi. alldeles icke gifvit, att för det den häktade »utan dröjsmål» införes i allmänt häkte.
Konungens Befh:de äfven utan dröjsmål får rapporten om häktningen.
Jag tror derföre, att det icke är utan sin nytta och innefattar en garanti för personliga säkerheten, om man bestämmer en viss tid, inom hvilken en dylik anmälan bör ske.
Jag förenar mig derföre i yrkandet om återremiss.
Sparre har anmärkt, att 14:de mom:t stadgar att den, som är häktad, skall utan dröjsmål införas i allmänt häkte.
Detta är visserligen sannt, men om jag antar att en länsman på landet häktat en person, som är misstänkt för brott, så är det icke sagdt att han derför genast anmäler saken hos Konungens Befh:de eller domaren, utan det kan dröja i flera dagar innan någon anmälan derom sker.
Att sådant skulle opåtaldt kunna ske och hittills också skett, är hvad jag ansett vara klandervärdt; det är detta, som just genom en ny lag hade bort förekommas.
Jag tror derföre, att det icke är utan vigt att ett tillägg göres till 9:de mom:t, hvarigenom någon viss tid utsättes inom hvilken kronofogde eller länsman skall göra dylik anmälan, på det att det icke må bero af sådana tjenstemäns godtycke att först insätta en misstänkt person i häradshäktet, der låta honom sitta några dagar och först derefter, när det faller sig beqvämt, till vederbörande afgifva berättelse om den vidtagna häktningsåtgärden.
Då länsman är skyldig att utan dröjsmål insända den person, han tagit i förvar, till häktet — hvarmed H. V. 35 546 Den 18 Juli. måste afses länshäktet — är det alldeles omöjligt att Konungens Befh:de skulle kunna undgå att genast få kännedom derom, då det tillgår som för närv:de.
Samma bud, som inför den häktade till fängelset, medhar nemi. alltid rapporten till Konungens Befh:de, och äfven, om så icke vore förbållandet, kan likväl icke Konungens Befh:de undgå att erhålla kännedom om den verkställda häktningen, enär fängelsedirektören är skyldig att omedelbart inrapportera de fångar, som inkomma.
Jag skulle önska att Hr Olivecrona ville uppgifva, huru han anser att man borde stadga för detta fall.
Man kan väl icke säga något mera kathegoriskt, än att det skall ske ofördröjligen; man kan väl icke gifva något mera kathegoriskt stadgande, än att den häktade genast skall införas i allmänt häkte.
Jag begriper således icke hvad man önskar för en förändring i detta stadgande, såvida man icke vill påbjuda att denna anmälan bör ske inom en viss tid af t. ex. 24 timmar — ett stadgande, som likväl, enligt min tanke, vore sämre än det nuv:de ovilkorliga »utan dröjsmål.» Hr Dalman:
Om lagen stadgar att den häktade utan dröjsmål skall införas till allmänt häkte, och Gr.
Sparre anser det förorsaka ett onödigt dröjsmål att i detta afseende bestämma en viss tid, så torde det likväl icke kunna föranleda något onödigt dröjsmål, om man föreskrifver att, på samma gång den häktade införes i häktet, anmälan om häktningen skall göras hos Konungens Beflude, Borgmästare och Råd eller domaren.
Detta är en anmärkning, som Gr.
Sparre genom sitt anförande icke vederlagt.
Sparre har antagit att med »allmänt häkte» måste menas länshäktet; men jag skulle tro att häradshäkte — och sådana finnas många äfven med celler inrättade —■ äfvensom stadshäkten i städer, som icke äro säten för Konungens Befh:de, också äro att hänföra till kategorien af allmänt häkte; men då torde en ny svårighet möta vid antagandet af 9:de mom:t.
Det finnes landsorter med sådana allmänna häkten, derifrån det är ganska långt till länshäktet.
Om det då heter, att han skall utan dröjsmål till allmänt häkte föras, är det, enligt min tanka, billigt att anmälan om häktningsåtgärden skall göras så hastigt som möjligt.
På de skäl, jag anfört första gången jag hade ordet, anhåller jag således att antingen någon viss tid, inom hvilken anmälan bör ske, må i detta mom. utsättas, eller också det tillägg göras att eho, som på eget ansvar någon häktat eller häkta låtit, han skall derom göra anmälan utan dröjsmål.
Af denna anledning fortfar jag i min anhållan om återremiss.
En länsman eller en kronofogde har i allmänhet i sin instruktion sig förelagdt, att inrapportera hvad om förekommer så fort ske kan; men fortare kan det icke Ben 18 Jali. 547 slke, än med den person, som transporterar in fången, såvida icke rapporten skulle afgifvas pr telegraf.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af det förev:de mom:t, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades (lere ja och nej i blandning, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej, hvarefter propos. på bifall till mom:t förnyades samt besvarades med många både ja och nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den, som bifaller 9:de mom:t i 19:de §:n af Lag-Utsk:ts i Retänk:t N:o 36 afgifna författms-förslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. det ifrågav:de mom:t.»
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 10:de mom:t.
Bifölls. ll:te mom:t.
Afven i afseende å detta mom. vågar jag vördsamligen föreslå en återremiss.
»Ar någon gripen efter 10:de punkten, eller eljest utan att sådan åtgärd till hans häktande vidtagen blifvit, som i 9:de punkten sägs, då skall den, som honom gripit, utan dröjsmål anmäla förhållandet hos Konungans Befh:de eller kronofogde eller länsman å landet, eller Borgmästare och Råd i stad, som pröfvar om den gripne skall i häkte sättas eller genast lösgifvas.»
Till en början vill jag endast anmärka, att uttrycket »är någon gripen efter 10:de punkten» icke är någon lycklig redaktion eller ordalag att rekommendera i en lag.
Det lärer väl menas: »gripen, såsom i 10:de punkten säges.»
Och hvarföre icke afhjelpa sådana re - 548 Den 18 Juli. daktionsfel?
I detta mom. föreskrifves visserligen att i de fall, hvarpå denna § har afseende, skall en undersökning försiggå »huruvida den gripne skall i häkte sättas eller genast lösgifvas»; men icke något stadgande finnes gifvet i afseende å den tid, inom hvilken en sådan undersökning bör ega rum.
Såsom jag nyss anmärkte i afseende på 9:de mom:t, är äfvenledes genom detta stadgande den personliga friheten i Sverige ganska litet skyddad, och det förefaller mig ganska besynnerligt att, då man vanligen betraktat den personliga friheten såsom en af de väsendtligaste rättigheter individen har att af samhället påräkna, man dervid nu fästat ett så föga afseende, att hela denna § ang:de häktning utan något skäl blifvit inflickad, likasom i förbigående, uti nu förevide promulgationslag.
Det ifrågav:de mom:t har afseende på det fall, att en brottsling anträffas på bar gerning eller flyende fot eller att för brott misstänkt person undandrager sig att lemna upplysning om sitt hemvist, i hvilka fall brottslingen eller den misstänkte må af en hvar gripas, och föreskrifves för denna händelse att anmälan derom utan dröjsmål skall ske hos Konungens Befh:de, kronofogde, länsman eller Borgmästare och Råd, hvilka sedermera skola pröfva om den gripne skall i häkte sitta eller frigifvas; men den nya lagen medgifver åt dessa personer, likasom den gamla gjort förut, att kunna fundera på denna pröfning under obestämd tid.
Om jag antager att någon kringvandrande person af misstag blir gripen af några bönder, hvilka förmena att han är en allmänligen efterlyst brottsling, och blir förd till närmaste länsman på landet, så kan det ju ganska lätt hända att länsmannen icke bryr sig om att genast företaga denna undersökning samma dag, utan uppskjuter den flera dagar, efter sin beqvämlighet.
Jag skulle kunna anföra exempel af en för stöld misstänkt, som på detta sätt hölls af en länsman i förvar flera dagar, innan han, efter det upplysningar om hans person vunnits, frigafs.
Att någon tid för berörde undersöknings företagande icke finnes bestämd, synes mig vara en ganska betänklig brist i en ny lag om häktning.
Den hade bort här utsättas, liksom förhållandet är i flera främmande lagar, der det vanligen föreskrifves att en preliminär undersökning af offentlig myndighet inom 48 timmar skall försiggå, för att utröna om grundade skäl till häktningen funnits eller icke.
Enligt min tanke, skulle det icke hafva varit olämpligt, om i Svenska lagen blifvit infördt ett dylikt stadgande, så att Konungens Beflude, kronofogde eller länsman, eller Borgmästare och Råd, vid ansvar ålades att inom viss tid, t. ex. 2 dygn, pröfva om den gripne borde fortfarande förblifva i häkte eller ej.
Som nu detta mom. lyder, är det deremot beroende på en kronofogdes eller länsmans godtycke, om han vill företaga denna undersökning samma dag häktningen skett eller dröja dermed efter egen beqvämlighet.
1 anledning af hvad jag således haft äran anföra, vågar jag påyrka återremiss, på det att Utsk:t må yttra sig i frågan Den 18 Juli. 549 och bestämma den tid, som finnes lämplig.
Jag täger mig friheten ännu en gång erinra derom, att i 14:de mom:t finnes utsatt att anmälan om häktning skall ske hos vederbörande myndighet utan dröjsmål.
Hvad jag här åsyftar att få rättadt, är deremot, att någon tid äfven skulle bestämmas för den preliminära undersökningens början, då pröfvas skall om den gripne skall i häkte förblifva eller lösgifvas.
Jag anhåller att få förena mig med den siste värde talaren.
Då 9:de punkten nyss utgjorde föremål för R. o.
Ad:s pröfning, anmärkte man, att det icke vore tillräckligt, att det stod »utan dröjsmål», utan man ville hafva en viss tid utsatt, inom hvilken anmälan borde göras hos Konungens beslutat återremiss af nyssnämnde punkt i denna syftning, och vi komma till ll:te punkten, anmärker man, att der stadgas icke inom hvilken tid, efter det anmälan hos auktoriteterna skett, pröfning skall företagas om den gripne bör frigifvas eller sättas i häkte.
1 denna punkt står likväl att anmälan skall »utan dröjsmål» ske hos Konungens Befhide etc., »som pröfvar om den gripne skall i häkte sättas eller genast lösgifvas».
Bara dessa verba formalia synas mig tydligt visa att fråga är om en pröfning, som sedan en person blifvit tagen i förvar, mäste föregå innan det kan bestämmas huruvida personen bör i häkte sättas d. v. s verkligt häktas, eller om personen bör lösgifvas.
Personen är ej ännu häktad, endast tagen i förvar, och jag ber att få fråga, hvarest den värde talaren anser, att den gripne pertonen skall förvaras till dess pröfningen skett.
Jag vill äfven fästa uppmärksamheten derpå, att om en sådan tidsbestämning utsättes, så anser jag det som ett axiom, att det utsatta maximum af tid, inom hvilken undersökningen bör ske, i sjelfva verket blir, om icke minimum, dock den tid man i allmänhet dröjer med att verkställa densamma; så att i stället för att skydda den i förvar tagne, skulle man genom ett dyligt stadgande endast förorsaka hanom skada.
Jag anhåller derför om bifall till punkten.
Jag är till största delen förekommen af den föreg:de talaren och vill derföre endast förklara, att jag icke kan finna annat, än att vederbörande bär äro ålagda att ögonblickligen verkställa undersökningen, huruvida den gripne skall i häkte insättas eller ej.
Jag tror att kronofogden eller länsmannen i de flesta fall skulle utsätta sig för ansvarspåföljd, om han dröjde så många minuter, som Hr Olivecrona gifvit honom timmar.
Jag anser att det ligger stor vigt derpå att man vidtager alla möjliga försigtighets - 550 Den 18 Joli. mått för att skydda den personliga friheten.
Den är enligt mitt förmenande icke betryggad, om det icke bestämmes en viss tid, inom hvilken den i förvar tagne skall inställas för vederbörlig polismyndighet, kronofogde eller länsman, hvilka i denna punkt blifvit ställda i parité med Konungens en person häktas, anser jag det vidare vara hans rättighet att inom följ:de dag, efter den han trädt i häkte, förhöras inför K. M:s Bef:h:de, ty man kan ganska väl tänka sig att han kan der uppgifva sådana förhållanden, Som föranlåta till hans ställande på fri fot, och man bör icke lemna en länsman så mycken makt, att det skall bero ensamt på hans undersökning, huruvida den gripne skall frigifvas eller ej.
Jag tror derföre att det icke är lyckligt, att kronofogdar och länsmän bär blifvit satta i parité med Konungens Befh:de, utan anser att det borde stadgas, att Konungens Beflude skulle genast eller inom följ:de dag, efter den gripnes ankomst till häktet, pröfva huruvida lian skall qvarstanna der eller lösgifvas.
Väl må det åt kronofogdar eller länsmän förbehållas att företaga den första undersökningen, men sedan den häktade kommit till länshäktet, så anser jag det vara hans ovilkorliga rättighet att inställas inför Konungens Belh:de.
Vid de inspektionsresor jag företagit har jag många gånger påträffat personer, som suttit i häkte flera dagar utan att vara förhörda af Konungens Befhrde.
Man kan tänka sig att en person blifvit oskyldigt häktad och då bör han väl så snart sorn möjligt komma lös.
På dessa skäl förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss å den föredragna punkten.
Det är visserligen sannt att, såsom Frih.
Armfelt anmärkte, detta mom. föreskrifver, att när någon är gripen, skall anmälan derom utan dröjsmål göras hos Konungens Befhide, och man har således icke någon anledning att antaga att ju icke Konungens Beliude genast fullgöra sina skyldigheter.
Men hur går det till på landet, der pröfningen, om den gripne skall i allmänt häkte inmanas, skall göras utaf kronofogde eller länsman?
Der torde den icke alltid blifva genast verkställd.
Och jag vet exempel af verkligheten, att den icke heller blifvit genast verkställd, utan fått bero af länsmans godtycke.
Om också den, som gripit fången, genast fört honom till länsmannen, så är det likväl icke sagdt, att denne omedelbart företager pröfningen, om den gripne skall frigifvas; han dröjer dermed efter behag och emellertid är denne i förvar, beröfvad sin frihet, om också icke i allmänt häkte.
Jag anser fortfarande, att det är af stor vigt till skydd för den personliga friheten, att de auktoriteter, som skola pröfva, huruvida den gripne skall insättas i häkte eller frigifvas, i synnerhet de underordnade auktoriteterna, böra göra det genast eller inom viss kort tid, så att den gripne icke i något fall kommer att vara på obestämd tid in suspenso, utan den ofta nämnda pröfningen genast kommer att försiggå.
Dan 18 Joli. 5S1 Gr.
Den siste värde talarens yttrande synes mig tillkännagifva, att han icke har någon tydlig uppfattning af huru det tillgår vid dessa häktningar.
När en person gripit en annan efter 10:de mom:t, sätter han honom på en kärra och för honom till kronofogden eller länsmannen på dennes gård, och det är alldeles nödvändigt för kronofogden eller länsmannen att genast företaga pröfning af den frågan om den gripne »bör i häkte sättas eller genast lösgifvas», ty hvar skall han göra af den gripne?
Icke kan han sätta honom i häktet, ty häktet ligger icke bredvid länsmansbostället, utan vanligen 2 eller 3 mil derifrån; icke heller kan han insättas i häradshäktet, ty der finnes icke ordnad någon mathållning, och det finnes ingen möjlighet att hålla personer inspärrade i häradshäktet just af denna anledning att de der icke kunna förses med mat.
Således när personer komma med en gripen till länsmannen, är det alldeles nödvändigt för denne att genast förhöra honom, ty man kan väl icke tänka sig att länsmannen skulle kunna tillsvidare inspärra honom i källaren Omedelbart derpå skrifver länsmannen rapporten till Konungens Befh:de och tager en häst samt skickar af fången och rapporten, ty fogden eller länsmannen är lika angelägen, som den person, hvilken gripit fången, att blifva af med honom, och skickar derföre genast af honom till fängelset.
Från det att den gripne är inkommen till häktet och Konungens Befh:de derom fått underrättelse — hvilket han genast får både utål budet, som infört fången, länsmannens eller fogdens rapport ang:de häktningen, och utaf fängelsedirektörens rapport ang:de den inkomne fången — från det att Konungens Befh:de fått dessa underrättelser, sitter fången häktad på Konungens Befh:des ansvar, hvilken icke lär underlåta att så snart som möjligt förhöra honom för att undersöka beskaffenheten af det mål, för hvilket han blifvit gripen, och derigenom skydda sig sjelf från ansvar.
Af detta skäl tror jag äfven att det vore öfverflödigt att, såsom en talare yrkat, stadga att den häktade borde inom en viss tid inför Konungens Befh:de förhöras.
Jag vill icke inlåta mig uti någon granskning af den i bjerta färger målade talla, som Gr.
Sparre gjort, öfver proceduren vid häktningar.
Han har beskrifvit huru den gripne kommer åkande på en kärra till länsmansbostället, och huru länsmannen då skulle vara absulut tvungen att genast säga, om han skall sättas i häkte eller ej.
Bekanta (akta lära oss likväl, att det icke alltid går så till i verkligheten, som Gr.
Sparre uppgifvit, och att personer ofta varit (lera dagar beröfvade sin frihet, innan de undergått förhör, och kommit i tillfälle att framställa skäl, som verkat att de genast blifvit satta på fri fot.
Det tyckes mig derföre icke vara utan giltig orsak, som man nu, vid stiftandet af en ny lag ang:de häktning, borde söka förebygga, att icke någon må kunna beröfvas sin frihet 551 Den 18 Juli. på obestämd tid, under det att en länsman eller kronofogde behagar uppskjuta pröfningen om tillräckliga skäl för häktande förefinnas eller icke.
Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att en viss skillnad förefinnes emellan den pröfning, som sker af Konungens Befhsde, och den, som sker af en länsman, och att således då en länsman varit den, som företagit första pröfningen om en persons häktande, borde det vara hans skyldighet att inställa sig hos Konungens Beflude för att redogöra för de skäl, på hvilka häktningen skett.
Det är visserligen sannt att när fången blifvit insatt i länshäktet, qvarstannar han der på Konungens Befhides ansvar, men det oaktadt tror jag att den häktade må hafva rättighet att yrka inställelse och förhör inför Konungens Befh:de, för den händelse att han kan hafva några för sin frihet vigtiga upplysningar att meddela.
Det var derpå min anmärkning hade afseende, att när en person blifvit häktad, borde han inställas inför Konungens Befhide, och jag tror att detta fordras till personliga frihetens skyddande, samt anhåller på detta skäl om återremiss å det nu föredragna mom:t.
Huru genom något stadgande den häktades rätt skall kunna tillgodoses bättre än genom detta, är mig omöjligt att förstå, emedan, om man utsätter en viss tid, kommer den att blifva minimum eller näst intill.
Det är tydligt att i samma ögonblick den häktade kommit in till länshäktet och Konungens Befhule erhållit underrättelse derom, den häktade sitter fängslad på Konungens Befh:des ansvar; huru kan man då tänka sig någon säkrare garanti för att den gripne icke skall onödigtvis vara beröfvad sin frihet, än just den att Konungens Befh:de i detta fall står till ansvar.
När då någon viss tid icke finnes utsatt för den häktades förhörande, så lär väl — äfven för det fall att man skulle åsidosätta det vanliga bruket, att fången straxt efter det han kommit till länshäktet inställes inför Konungens Befhide — ingen Befhide, om den häktade skulle begära att blifva personligen hörd, neka en sådan begäran, först och främst för humanitetens skull och sedan för att skydda sig sjelf.
Det är i detta som i många andra fall, att den bästa kontrollen är det straff, som skulle drabba den felande embetsmannen.
Armfelt har yttrat, att om någon viss tid bestämdes för en anmälan om häktningen, denna tid skulle blifva ett minimum och icke ett maximum.
Detta står i strid mot Gr.
Sparres uppgift, att om en person gripes, han ovillkorligen genast måste förås till häktet, emedan man eljest icke vet hvar man skall göra af honom.
Armfelts anmärkning, så delar jag icke hans farhåga att en tidsbestämmelse skulle medföra ett sådant resultat.
Ar åter förhållandet
Den 18 Jlili. 553 sådant Gr.
Sparre framställt det, eller att, så fort en person blir gripen, han omedelbart föres till länsmannen, som genast företager pröfningen om han skall häktas eller ej, kan jag icke förstå olämpligheten af en föreskrift derom i lagen, t. ex. ett så lydande stadgande »som ofördröjligen pröfvar om han skall i häkte förblifva».
Med hvad jag sade ang:de maximum och minimum, menade jag endast att, om det stadgades en viss tid af 24 timmar inom hvilken undersökningen borde ske, komme, enligt min öfvertygelse, i allmänhet att dröjas med densamma i 23 timmar.
För öfrigt får jag ännu en gång fästa uppmärksamheten på orden »i häkte sättas eller frigifvas,» hvilka synas mig göra det till en nödvändighet för vederbörande att genast verkställa den omordade pröfningen.
Om lagen innehölle att pröfningen af häkt ningens behörighet skulle ske utan dröjsmål, hade min anmärkning förfallit, men så står det icke i det föredragna lagförslaget.
Der står visserligen »skall den, som honom gripit, utan dröjsmål anmäla förhållandet», men deremot står det alldeles icke att auktoriteterna ofördröjligen skola verkställa undersökning om häktningsåtgärdens laglighet.
Jag kan således icke finna att det skulle vara onödigt att här stadga, att denna undersökning bör ske utan dröjsmål.
Ordalagen i denna § hafva på mig icke verkat annorlunda än att jag skulle anse det som en svår tjensteförsummelse af en kronofogde eller länsman, om han qvarhållit en häktad till och med blott en timma, utan att undersöka om han borde Irigifvas.
Detta mom. börjar nemi. med att säga att häktningsåtgärden skall »utan dröjsmål» anmälas, och slutar med »som pröfvar om han skall i häkte sättas eller genast lösgilvas».
Om man nu låter denna pröfning dröja en längre tid, så är det ju omöjligt att genast lösgifva den gripne, hvarföre pröfningen måste ske omedelbart, på det att man skall kunna efterkomma lagens föreskrift för det fall, att den gripne befinnes böra frigifvas.
Att äfven med de lagstadganden, som nu finnas, det så tillgår, kan jag bestyrka, ty jag vet icke, att under de 7 år, jag förvaltat det landshöfdiuge-embete jag bekläder, en fånge kommit in i häktet och der fått sitta utan att hafva blifvit förhörd af Konungens Beflude.
Det vanliga är att, när en fånge blifvit gripen, föres han omedelbart upp i landskansliet och der hålles genast en undersökning, om lian skall förblifva i häkte eller ej.
Skulle det ovanliga fall inträffa att hvarken landshöfdingen eller landssekreteraren för tillfället är i staden, företages undersökningen sednast 554 Den 18 Juli. följande morgon.
Det hände t. ex. för några år sedan, att en person, som varit i Kalifornien, kommit hem och skulle begifva sig till sitt hemvist i Kronobergs län, der han varit smed på ett bruk.