Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande försl det äskade fortfarandet af förbudet mot anläggning af koltärande verk inom bergslagets nu anvista köpekols* distrikt, har hittills icke begslaget med stränghet utöfvat sin rätt, då i närheten af Fahlun 2, främmande bolag tillhörande, nya kopparverk kunnat uppsta, och har detta yrkande icke af K. M. i Dess nåd. propos. blifvit godkändt och torde hela frågans bestämmande böra öfverlemnas lill K. M. I afseende deremot å fortfarande ersättning för ränteskilnaden, en ersättning som icke tillgodokommer bergslaget eller i någon mån bidrager alt minska kostnaden för grufvans drift och underhåll, får jag fästa uppmärksamheten derå, att den med hvarje år förminskas och troligen upphör omkring år 1855.
Om man likväl, i motsats med hvad K. M., ”såsom billigt” föreslagit, skulle anse, att den borde för den återstående tiden drabba bergslaget, kan man ju bestämma detta såsom ett vilkor i förmedlingen af kopparräntan? 4:o
Alt bergslaget, oaktadt de för detsamma inträffade onekligen missgynnande förhållanden, icke varit i svårare belägenhet, än alt det mäktat, under tidrymden fr. 1801 t. o. m. 1839, ehuru med skuldsättning, dels utvidga sina enskilta verk, dels anlägga nya, så att vid dem åstadkommes en ärlig stängjernstillverkniug af eget tackjern, af öfver 13,000 Skft.
Jag har redan visat att tillgångarne till bergslagets utvidgning af dess enskilta veik hufvudsakligen beredts genom besparingar i grufvans afkastning under det lista decennium, som var ojemförligt rikare än de 3: ne efterföljande och än hvad man för framtiden har den ringaste anledn. att hoppas, och då bergslagets jernverk äro en dess oafhängiga egendom, icke förenad med någon skyldighet att drifva Fahlu grufva, kan således icke innehafvandet af denna egendom komma under beräkning vid frågan, huruvida någon eftergift i den dryga skatten erfordras för en fortfarande drift af Fahlu grufva.
Jag tror mig nu hafva fullständigt vederlagt alla de skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt afstyrkande af K.
M:s nåd. propos. om nedsättning i den af Stora kopparbergs bergslag utgående kopparränta från hvart 10:de till hvart 30:de SkS, af tillverkningen.
I sammanhang med detta afstyrkande, har Utsk. föreslagit, att frågan om upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora kopparbergs län skyldighet att leverera sina ränte- och mantalskol för det närvar, mätte förfalla.
Jag får härvid fästa uppmärksamhet på den menliga verkan, ett sådant beslut måste utöfva på den stora frågan om jemkningen i allmänhet af Kronans förlänta räntor, i fall man afslår den i kanske det enda fall, uti hvilket både räntegifvare och räntetagare kommit öfverens. 35* 548 Den 16 Februari e. m.
Slutligen får jag underställa Ståndets pröfning förslag (ill följande beslut, afseende pä ena sidan att trygga beståndet af den vigtiga grufvedriften vid Fahlun och att bereda öfriga af K.
M. åsyftade vigtiga föremål, nemi.:
M. föreslagna nedsättning i tionden eller kopparräntan af Fahlu grufva mätte bifallas under vilkor, dels alt bergslaget medgifver den jemkning i dess nu ägande privilegier, K.
M. kan finna nödig för den kringliggande ortens bästa, ulan alt sälla i våda kopparverkets bestånd, dels att grufdriften och hushållningen vid grufvan förblifva* under ledning och styrelse af en utaf K.
M. tillsatt tjensteman (bergshauptman,) samt tillsyn af Statens vederbör, embetsverk, dels all de i| af kopparräntan, som eflergifvas, efter afdrag af hvad som motsvarar den vcderb. tillkommande ersättning för de privilegier och förmåner, K.
M. kan finna för godt att upphäfva, afsättes lill en fond, hvilken endast får användas för alt trygga grufdriflens möjligen längsta bestånd, — äfvensom att hvad K. M. i nåder föreslagit ronde sältet att utgöra de kopparbergslagen förlänta skatte- och manlalskol måtte bifallas.
På grund af hvad jag anfört, får jag anhålla om återremiss.
För det enskilla intresse, som här är i fråga, saknar jag alla sympatier, jag känner knappast till namnet någon enda fjerdepartsegare, men jag erkänner, att jag frän barndomsdagar ägt en stor sympati för den gamla Fahlu grufva.
Samtidig med vära ålsta häfder, har den under en lång följd af århundraden, uti en ofruktbar ort, gifvit näring och trefnad ät en tapper och fosterländskt sinnad folkstam, som mer än en gäng under Engelbreckt och Vasar, räddat Sveriges frihet och sjelfständighet, denna grufva har från en rymd af fä tunnland lemnat en afkastning, uppgående till flere hundra millioner r:drs värde, den har i svära skiften varit en rik källa för Svenska skattkammaren, under eli enda år af K. Guslaf II Adolfs Polska krig gaf den Svenska Statsverket [ af dess hela inkomst eller 600,000 r:dr silfver; jag hoppas, att dess namn ännu är kärt för Svenska minnen, lika som namnet afKongsbergs grufva var det för våra Norrska bröders, så att bland deras första bemödanden, efter återvunnen sjelfständighet, var upptagandet af denna grufva, och ehuru under ganska tryckande penningeförhållanden, underkastade de sig derföre i 13 år stora offer, hvilka dock sedan blifvit rikligt ersatte.
Så hoppas jag, att samma känsla hos mina Svenska landsmän skall hindra det rofsystem att göra sig gällande, som för några tusen r:drs större inkomst under några få är, beröfvar Staten en inkomstkälla, som, varsamt begagnad, kunde ännu i läng tid fortfara och tillika utgöra medlet för en talrik, fattig och af fosterlandet högt förtjent allmoges bergning och trefnad.
Gyldenstolpe, Anton Gabi*.:
Det vore visserligen skada, om icke StatsUtsk. skulle undfå del af det patetiska anförande, Hr Rosenblad, Bernhard, i ämnet afgifvit, för att dermed beveka Utsk. till eftergift af en del af Statsverkets inkomster; men jag har icke funnit mig så lättrörd, att jag kan ingå på denna ef - Den IC Februari e. m. 549 tergdt, utan anser, att R. o. Ad. bör bifalla Stalslltsk:s utlåt, i afseende pä tionde-laekjeruet.
Hr Rosenblad har, sävidt jag kunnat förstå hans långa anförande, till grund för en eftergift af cn del af statsinkomsterne, lill fördel för en enskild inrättning, velat söka ett skäl deruti, att en sådan eftergift skulle förlänga grufvans lif.
Det vore besynnerligt, om den uiivar. skatten skulle förhindra ägarne att bryta malmen.
Jag förstår icke, huru man skall kunna Rista vid denna eftergift ett sådant villkor, som bereder det åsyftade ändamålet, likasom icke heller hvad Staten skulle få för nytta deraf.
Om nu staten under loppet af 100 år skulle få 100:de gånger sä stor inkomst, tror jag icke, att landet blefve fattigare; följden blefve endast, att grufdriften fort före likasom hittills, oell grufägaren hade en sä mycket större vinst.
Staten skulle i en framtid förlora den inkomst, som den eljest fått, om den nuvar. skallen bibehållits.
För min del finner jag ieke något skäl för denna nedsättning.
Och ehuru man visserligen icke bör för mycket beskatta den enskilda förmögenheten, som billigt bör tillkomma grufveägarne, bör man likväl kunna taga i betraktande, att denna enskilda förmögenhet icke kunnat samlas, derest icke grufägaren varit i åtnjutande af hittills förunnade fördelar frän Statens sida.
Hvad kolräntornc beträffar, så kan någon förändring icke äga rum, med mindre än att desamma nedsättas; och dä jag icke anser skäl för närvar. att nedsätta dessa räntor, så kan jag icke annat än beklaga, att bergslaget gjort (ill ett villkor för räntekolens lösning, kopparräntans nedsättning, hvarigenom allmogen icke kommer i åtnjutande af denna fördel, den jag icke heller anser kunna dem tillerkännas.
— Pä grund af dessa skäl, anhåller jag om bifall till Utskrs betänk.
Hr Rääf, L e o n h. Fredr.:
Da man, för alt betrakta denna fråga ur billighetens synpunkt, tager i öfvervägande de förhållanden, som förefunnos vid afgifvandet af K. M:s nåd. propos., grundad på vederbör, collegiers und. yttrande, skall det visserligen synas, som om något skäl vore för handen till bifallandet af den ifrågasatte eftergiften; men vid frågans närmare skärskådande förfaller enligt min åsigt den förmenta billigheten.
Omförmälda colhnes yttrande afgafs nemi. vid en tid, som för grufvan var särdeles ogynsam.
Dessa förhållanden hafva sedermera förändrats och af Utsk:s betänk, pag. 21 inhemtas grufvans afkastning, skild från de öfriga verkens.
Denna afkastning har ännu icke hunnit sitt högsta förra belopp, men den närmar sig deråt, Jag anser derföre någon eftergift ä kronans sida icke böra göras.
Hvad äganderätten till grufvan beträffar, så är det ostridigt, att den ursprungligen tillhört kronan, söm sedermera på ett eller annat villkor antagit brukande bergsmän och man anser dem nu hafva äganderätten, utan att likväl kunnat utredas tillkomsten af denna äganderätt.
Skatterna å denna grufva voro i äldre tider ganska dryga och utgingo i koppar, hvarmed kronan då bedref handel, men bergslaget har sedermera erhållit eftergifter, sfi att kronan efterskänkt icke allenast afradskopparen 1,200 Sk#, utan äfven andra grufvan påförda skatter till 550 Il e u I ti Feltruari e. m, ganska betydliga belopp; men oaktadt alla dessa eftergifter, liar bergslaget icke destomindre sökt nedsättning och såsom skäl härföre åberopat åtskilliga förluster, tillkomne hufvusakligen genom de förhöjda kolprisen.
Orsaken till denna förhöjning är att söka bland annat uti åtskilliga tjenstemäns löneinkomster i kol efter markegängspris hvilket kommit att städse stiga utöfver de 2:ne sk:s årliga tillökning pä rån tekolen.
Följden har också varit, alt de flere socknar, som önska bibehållandet af natura-prestationerne, hafva uppgifvit, att de genom kontant inköp närmare grufvan erhålla kolen till billigare pris än efter markegängen.
Men, säger man, om kolprisen äro så högt uppjagade, mäste grufvan göra förluster.
Man skulle möjligen sä tycka, men förhållandet är sådant, att dessa höga kolpriser härleda sig derifrån, att de enskilda verken förbruka mera kol än hvad för grufvan varit beräknad, och att säväl desse verk som grufvan äro grundade pii samma koltillgäng.
Utom dessa skäl förekommer derjemte, afl bergslaget äger flere privilegier än de af colhne utfärdade, hvilket inhemtas af Ulskrs betänk., och bland andra äger bolaget den rättigheten, att icke numera erlägga någon tionde af slaggkoppar, hvilken efter sednaste uppgift utgjorde 1,200 Sk».
Vidare hafva af den i grufvan brutna malmen blifvit befriade frän tionde och densamma i stället anslagen till en särskild fond, eller s. k. afradskassa, för att användas till afhjelpande af vid grufvan timande olyckor.
Af denna kassa utgå 1,200 r:dr till bergsskolan i Fahlun och bergslaget gör således icke den ringaste uppoffring för denna skola. 1 den und. ansökningen har bolaget gjort några förhehåll, som omöjligen kunna förenas med den K. proposm.
Bolaget har nemi. gjort förbehåll om kolen, hvilket icke blifvit af K.
M. bifallet, likasom icke eller bolagets förbehåll, alt några flere koltärande verk skola få anläggas.
Om derföre K.
Sj. skulle finna för godt att gynna bolaget med den ifrågaställde nedsältningen och således bifalla den K. proposm i detta hänseende, så är man oviss om bergslagets tankar i fråga om en sådan nedsättning, då bergslagets derföre gjorda förbehåll icke blifvit uppfyllda.
Hvad beträffar den här framställda anmärknm i afseende på ofullständigheten i Ut sles utredning af frågan, så får jag härtill svara, att Utskjs betänk, nogsamt utvisar den grundliga behandling Utsk. åt ämnet egnat.
För att lä betänk, i dess nu befintliga skick, har åtgått en ganska lång tid, men Utsfc. ansåg sig icke böra till Ständerne öfverlemna en foliant, hvartill ämnen visserligen kunnat uppletas uti ett så inveckladt ämne, hvilket innefattar 21 sekler frän den tid, dä man med någon säkerhet känner grufvans tillstånd och inkomster.
Hvad slutligen angår den anmärkn. att kopparmalmen vore så litet gifvande, att grufvans ödeläggande vore snart att befara, så tror jag mig äga någon kännedom härom.
Det är alldeles icke gifvet, att om äfven den nu bearbetade malmkörteln skulle taga slut man ej kunde uppfinna en annan närbelägen dylik.
Om än malmens brytning skulle försväras genom grufvans tilltagande djup, är det likväl konstateradt och i Utsk:s betänk, upplyst, att ju djupare man Den Ifi Februari c. m.
551 nedkommit, ju rikhaltigare har malmen blifvit.
Alkastningen är likväl nu uti stigande såväl i Sktt-lal som i penningevärde: och vid sådant förhållande finner jag icke något skäl att befria bergslaget frän en afgift, som kronan icke kan undvara.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s betänk.
Gust.: l)ä man hört Hr Rosenblads långa anförande, hade man nästan varit frestad ali önska att Ulsk:n i allmänhet icke skulle göra sig besvär att med den noggranhet och fullständighet som nu skett utreda de olika frågor, som öfverlemnas till deras behandling.
Stånden skulle då åtminstone blifva befriade från så långa kritiska undersökningar deraf, som den siste värde talaren nyligen tillåtit sig.
Jag skall icke följa honom i alla dess från ämnet afvikande utflygt er och icke heller i det vältalighetsstycke, hvarmed han slutade och med hvilket han troligen åsyftade, att pä Ståndet inympa någon del af den känsla, hvaraf lian sade sig vara lifvad.
Jag kan och skall vara sä mycket kortare, sorn den siste talaren uppfyll); allt hvad man kan önska.
Jag ber endast ali fä hemställa, huruvida man kan anse, att den af Fahlu grufveintressenter gjorda anhållan kan fä namn af billighet, då man betänker, att grufvan, som till en början var Kronans tillhörighet, sedermera öfverlemnades till brukande bergsmän, sä alt först för hvarje fjerdepart lemnades i skatt hvart 4:de SktT, derefter hvart 8:de, så hvart 10;de o. s. v.; och dä man icke är nöjd dermed, så önskar man alt fä denna skatt nedsatt till hvart 30 Sktt.
Ar då verkligen fjerdepartsägarnes tillstånd så beklagligt, som man velat förespegla?
Och hvad kan vara orsaken till della tillstånd?
Jo ett ras i grufvan, hvilket likväl sedermera tilskyndat ägarne en ganska betydlig inkomst.
Förhållandet har sedermera blifvit mycket förändradt, så att år 1846 grufvan lemnat hvarje fjerdepart i afkastning 29 r.-dr 8 sk., och dessutom i arrendeafgift af de s. k. brukande bergsmännen 6 r.-dr 32 sk.
Tager man derjemte i betraktande, alt de större enskilda verken, som tillhöra samma bolag, lemnat 28 r:dr på fjerdeparten; alt fjerdepartsägarne, såsom sådana, men alldeles icke såsom enskilda, äro innehafvare af en större privatbank i Fahlun; att denna privatbank 1846 lemnat utdelning af 1.3 r:dr på hvarje fjerdepart, så utgör den sammanlagda utdelningen på hvarje fjerdepart mer än 73 r:dr b;co.
Jag medgifver visserligen, att häremot kan invändas, att den sednare summan, nemi. utdelningen frän privatbanken, icke borde tagas i beräkning, men om denna inkomst afdrages, återstå dock mer än 60 r:dr som hvarje fjerdepartsägare i denna sin egenskap fått uppbära, och i samma egenskap uppbära de äfven inkomsterna af de enskilda verken.
Jag skulle tro, alt II. o. Ad. efter denna utredning skall finna den nödställda belägenheten, hvaröfver man klagat, i verkligheten icke vara så stor, som man påstår.
Dessutom ber jag, att få fästa uppmärksamheten derpå, att för sisth år, då man ännu icke kände på siffran huru stor a Ikastningen varit, densamma likväl, enligt hvad mig från tillförlitlig källa blifvit meddeladt, kommer att på hvarje fjerdepart öfverstiga 40 r:dr b:eo, oberäknadt inkomsten Den 1 ö t' e In u a r i e. m. af arrende-afgifl, enskifta verk och privat-bank.
När man lager i betraktande, att malmen ökats i de sednare åren samt alt pä en ganska kort tid fjerdeparten stigit i värde frän 1,000 till 1,180 r:dr, bekräftas jag än ytterligare i den öfvertygelsen, att. tjerdepartsägarnes ställning icke är sä särdeles bekymmersam.
Härförulan hafva Fahlu bergsmän mänga särskilda fördelar, hvilka, om den äskade nedsätlningeu kommer att äga runi, de sannolikt icke vilja afsäga sig, såsom vedhyggesafgiften, som ntgär med 5 sk. 4 r:st. af hvarje spanland ursprunglig liergsfrälscjord m. tl.
Derjemte bör ihågkommas, att de Riddar af grufvan, kronan frän början innehade, friinträddes utan ersättning lill fjcrdeparlsägarne, men med villkor, alt af afkastningen deraf skulle bildas en s. k. afradskassa, sorn beräknats för de reparationer m. m., sorn efter större ras eller andra olyckor kunde vara nödiga.
Bolaget har säledes fått till skänks af Kronan denna kassa uppgående till 56,000 r:dr; och jag ber att få upplysa att det är af denna kassa Fahlu bergsskola bispringa.
Del lärer således ej kunna tillräknas bergsmännen såsom en förtjenst, hvaruppå man skulle grunda bifallet till deras begäran, att de underhålla sin skola, och jag kan för min del icke anse nödvändigt, att Staten ä sin sida gör några vidare eftergifter, än de som redan under förra tider blifvit gjorda.
Man har sagt att de höga kol prisen vore orsaken till den högre afkastningen, men hvad är dä orsaken till dessa höga kolpriser?
Jo, att bergslaget inom sitt område anlagt de s. k. enskifta verken, hvilkas kolbehof mäst fyllas af samma distrikt och desse tillverka omkring 13,000 Sk t? om äret.
Dessutom ber jag att fä fästa uppmäksamheten derpå, att bolaget velat ingå på ifrågavar. transaktion, men förbehållit sig att andra kolfrätande verk icke skulle fä anläggas inom dess område.
Häraf synes bäst, huru långt bergslaget sträcker sina pretentioner.
På dessa och de af Kr
Rääf anförda grunder, hemställer jag om en lindring i skatten af omkring 33,000 r:dr om året bör lemnäs, hvilken summa naturligtvis skulle drabba rikets öfriga skattskyldiga innevånare.
För min del anser jag det orättvist och yrkar bifall till betänk.
I mitt patetiska anförande måtte jag icke hafva varit nog lycklig att utreda hvad jag hufvudsakligen önskat utreda, nemi. att i händelse man underkastade grufdriften fortfarande en sä dryg afgift, som hvart f0:de Ska, skulle den största delen af den ännu qvarvarande maimiillgången icke kunna bära en så dryg skatt, ty i sådant fall hade icke Gr.
Gyldenstolpe kunnat yrka den sats, att för grufvedriftens omfång och varaktighet vore likgiltigt om hvart 10:de eller 30:de Sk# erlades i skatt.
När nu, enligt hvad en talare här uppgifvit och hvilket jag icke vill molsäga, den ifrågavar. eflergiften utgör 56,000 r:dr, så kan det icke vara likgiltigt om bolaget erlägger hvart 10:de eller 30:de Sk#.
Det kan visserligen vara en möjlighet, att grufvan kan under en viss lid bearbetas med bibehållande af den uuvar. skatten, men det är ock en möjlighet, att under en annan lid sådant icke kan ske, åtminstone icke med någon fördel.
St. nu den Di'ii 10 Februari e. m. 553 sökta eftergiften, sä synes mig, som borde de öfrige kopparverken i riket, hvilka åtnjutit nedsättning i skatten, utgöra den högre af giften af hvart 10:de Skw.
Hvad äler angår den utredning, jag -ansett Utsk. bordt lemna, nemi. huruvida den nuvar. skatten kan hafva något inflytande pä grufvans framlid, sä är ostridigt, att någon undersökning i dilta hänseende icke blifvit i Utsk:s betänk, ens omnämd.
Anser man, all skatten fortfarande bör förblifva vid hvad den hitintills varit, sä blir deraf följden, alt malm till större mängd än eljest bri tes ä de ställen, der man af ålder känner, att rikaste malmtillgängen linnes, emedan någon vinst för bolaget dä icke kan uppslå af användandet utaf ilen mindre rikhaltiga malmen.
Slaten beröfvar sig derigenom en inkomst i framtiden, som den kunnat få, i händelse den sökta eftergiften nu beviljades, emedan bolaget icke dä tvingades att bryta malm till större mängd, än som vore förenligt med grufvans fortfarande bestånd.
Det förefaller mig något besynnerligt, att man jemfört Fahlu bolagsräntor med andra kopparverksräntor, hvilka verk Staten icke lcmnat någon förläning för bedrifvande af deras rörelse, ålan må beräkna hvad Fahlu bergslag erhållit, i jord, hemman, räntor, skogar och kolränlor, så skall det sannolikt förvåna hvar och en, alt bolaget begär att ifråga om skatten komma i likhet med andra kopparverksägare, hvilka icke fått sä beskaffade lörläningar och hvilka icke varit i tillfälle, att afhända sig bergsfrälsejorden.
Vill man icke minnas, hvad Sverige uppoffrat pä denna grufva, sä är det en annan sak; och vill man sätta dess ägare i likhet med andra kopparverksägare, hvilka icke åtnjutit dylika förläningar, så bör det åtminstone icke ske förr, än bolaget bevisligen deraf kommit i behof, ålen dä sådant nu sannolikt icke är förhållandet, kan jag icke, för min del, lemna bifall till någon nedsättning, och tillstyrker således godkännandet af Utsk:s betänk.
Jag instämmer uti det yttrande Hr Rääf afgifvit och Hr von Troil ytterligare utvecklat, och skall således yttra mig i korthet.
Hr Rosenblad har, såsom grund för R. o. Ad. att återremittera della betänk., anfört huru frikostigt och ädelmodigt Norrige förhållit sig emot Kongsbergs silfververk den lid, verket var hardt nära att blifva ödelagdt.
Under de 5 är jag vistades i Norrige, eller från 1816 till 1821, eller vid den tidpunkt, dä Kongsbergs grufva var i lägervall, hade jag tillfälle höra omtalas, hvilka åtgärder med grufvan vidtogos.
Förhållandet var, så vidt jag minnes, att när arbetet icke längre lönade sig, var man betänkt att försälja grufvan, för hvilket ändamål hon blef offentligen utbjuden i tidningarna, men ingen köpare anmälde sig.
Orsaken hvarföre man likväl fortfor med grufvans bearbetande var icke något begär, att sätta henne på pensionsstat, eller att behandla henne såsom en invalidinrättning, utan den, att vid grufvan funnos en mängd arbetare, åt hvilka man icke visste hvad sysselsättning man eljest skulle gifva.
Att genast öfverlemna dem ät sitt öde, dertill ansäg man sig icke berättigad, pä grund af de aftal, som med dem voro afslulade; och att under liden gifva dem un - 35 4 Den 16 Februari e. m. derstöd på Statens bekostnad, utan att de arbetade, hade blifvit dyrare, än att underhålla dem genom grufvans bearbetande.
Under fortsättningen deraf inträffade, att skicklige män blefvo ledare af arbetet, hvilka upptäckte nya malmstreck, så afl man slutligen fann nyttigt fiir Staten att fortfara med bearbetningen, hvilken sedermera lyckats så förträffligt, som hvar och en känner.
Jag kan icke, för uiin del, tillstyrka att R. o. Ad. afviker fran StatsUlsk:s ifrägav. betänk., utan anhåller om bifall dertill.
Uppå härefter framsläld propos., biföll R. o. Ad.
StalsUtslcs förevar. utlät. N:o 37 Litt. A.
Sedan R. o. Ad. sålunda fattat sitt beslut i den fråga, sorn R. o. Ad. under förmiddagens plenum ansett böra afgöras före pröfningen af det i 7:de punkten af StalsUtsk:s utlät.
N:o 37 gjorda förslag till beräkning af Statsverkets inkomst af kopparräntan, föredrogs nu sagde punkt, och blef den deri föreslagna beräkning af R. o.
Ad. godkänd.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUlsk:s d. 9 och 12 dennes pä bordet lagda utlät.
N:o 37 Litt. B., i anledn. af väckt motion om upphörande af tiondeafgift ä Alun.
Härefter föredrogs den, i afvaktan på pröfningen af sistnämnde utlåt., uppskjutna 9:de punkten af StatsUtsk:s utlåt.
IST:o 37; och blef den i denna punkt af StatsUlsk. föreslagna beräkning utaf Aluntiondeafgiftcn af R. o. Ad. godkänd.
Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtsk:s d. 9 och 12 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 37 Litt. C., i fråga om upphörande af de bland Statsverkets ordinarie inkomster upptagne gerningsöre!!.
Sedan detta beslut blifvit faltadt, föredrogs 12:te punkten af StatsUtsk:s utlät.
N:o 37; och godkände R. o. Ad. den beräkning af Statsverkets inkomst af gerningsören af handtverkare, som StatsUlsk. i denna punkt föreslagit.
Upplästes ett frän Hcderv.
BondeSt. ankommet prot.-utdr. af d. 12 dennes, innehållande att, i anledn. af Erik Pehrssons från Gefleborgs län hos BondeSt. gjorda hemställan om utdelning till Ståndets medlemmar af Lagberedningens förslag lill kriminallag, och sedan upplyst blifvit att icke några exemplar af vid sista riksdag verkstäld tryckning af berörde förslag funnos öfrige, Ståndet för sin del funnit skäligt besluta ej mindre, det merberörde förslag ånyo skulle till trycket befordras samt utdelning deraf äga rum till Ståndets ledamöter, än äfven att detta beslut skulle resp.
MedStånden communiceras.
Hr von Hartmansdorff, Au g., begärde att delta prot.- utdr. måtte få hvila på bordet.
Den 1 (i Februari e. m 555 Gr. Spens, Jacob Melcher: Sorn delta prot.-utdr. icke innehåller någon inbjudning från BondeSt. till MedSlåndcn alt förena sig uti BondeStis beslut, synes mig samma prot.-utdr. icke kunna blifva föremål för någon R. o. Adis öfverläggning, och följaktligen icke eller kunna bordläggas.