Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län sattes i 3:ne Classer och derefter årligen betalade för productionsvinst.
Sidan fy. mom. 23.
Manufactursmiden höra skatta enligt produclionsvinsten föregående året.
Sidan 5i.
Mom. 25. ”Kungörelse af den 17 Julii 1810.”
Den är upphäfven oell hade således ej hordt citeras.
Morn. 2G. ”Tillämpning af de grunder, som för värdering af hemman brukas” &c. Detta confunderar; ty vid Hemman och Bruk aro högst olika grunder för taxeringen.
Sidan 70. Mom. 3.
På sätt enligt delta Moment tillgår vid PröfningsCommitteerne, torde äfven böra tillgå i Kongl. KammarRätten, hvilken Rätt torde höra revidera till ZifFran, men aldrig gifva Utslag i egen sak, utan i dess ställe anbefalla sine underordnade att anföra besvär, hvilka slutligen borde dragas under Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning, emedan Konungen och ingen annan borde döma i en tvist emel - Den 10 December f. m.
Ian det sig sjelf beskattande folkets representanter och Kronans räkenskapsverk.
Till bevis på att denna vördsamma anmärkning ej saknar anledning får jag anföra följande.
Hvarefter Friherre Ridderstolpe uppläste följande:
Lyckan att vara född i ett land, der ifrån Hedenhös folket ägt rätt att sig sjelf beskatta, ålägger mig att göra Rikets
Ständer uppmärksamme å bibehållandet af deras värdighet, så väl emellanj som under Riksdagarne.
I beskattningsväg föreställas Rikets Ständer emellan Riksdagarne af de Berednings-, Taxerings- och Pröfnings Committeer, hvilka enligt gällande BevillningsStadga äro sammansatte, och hvilkas vitsord, grundadt på noggran localkännedom, skyddadt af ed, samvete och öfvertygelse, samt framkalladt af Landsmäns bevisade högaktning, hör af hvilket Statens Embetsverk, som hälst, bemötas med behörig consideraliou.
Under sommaren 1826, då det lyckats mig att nedtvinga priset å säden, fann jag att i flere Socknar, det oagtadt, auctioner ägde rum, der Possessionater å auction med 3 å 4 månaders credit aflat
Råg lill behöfvande för omkring 25 R:dr Riksgälds, tunnan.
Såsom Landshöfding lemnade jag då Häradsskrifvarne i Länet befallning, att vid Den io December f. m. 261 hvarje TaxcringsComité, der jag af andre embelsgöromål vore hindrad att sjelf föra ordet, göra Comitéen uppmärksam å de §§. i då gällande BevillningsStadga, hvilka ålägga hvar och en medborgare att till Statshehofs fyllande afstå en viss liten andel af åtnjuten produetionsvinst.
Comiteerne delade med mig den åsigt, att den Possessionat, som handlar med säd, bör derföre skatta, af samma skäl, som hans medborgare, Sädeshandlaren.
Pr ö fningsCo mi te^n stadfästade TaxeringsComiteens beslut, hvaröfver blott en enda Possessionat fullföljde lios Kongl.
KammarRätten sine besvär, med den framgång att Kongl. KammarRätten^ på grund af 2:11c Klagandens Landsmäns betyg, frikände Klaganden från afgiften, hvilken han ägde att ur Ränleriet återfå.
Innan jag, öfverhopad af andra göromål, hunnit anskaffa ett enda bevis på sanningsenligheten af TaxeringsComiteens grunder, förgick fatalietiden; men för känslan af det rätta återstår detta nu begagnade tillfälle, att göra Rikets Ständer uppmärksamme å en tilldragelse, der ett betyg, gifvit af 2:ne personer, hvilka aldrig deröfver å
Ed varit hörde och hvilkas egenhändiga namnteckning tilläfventyrs ej inför laglig myndighet blifvit intygad, gällt mera inför ett Statens Embetsverk, än inför Rikets Ständers Representanter.
Den to December f, m.
Det tillhör Medborgaren att med sira uppmärksamhet kringskansa en lycklig sakernas ordning, för att åt Lagstiftande Magten lemna tillfälle lill sådan Redaction af Författningarne, som kan motarbeta den oberoende privatmannens motvilja att underkasta sig enskild uppoffring för allmän nytta.
Härefter tilläde Friherre Ridderstolpe munteligen; Slutligen har jag en anmärkning att göra, som man kanske ej väntar afen jordbrukare, och än mindre af en Embetsman; men sanningen har, för att åstadkomma rättvisa, intet afseende å sine tolkares, yrken, hvadan jag vågar yttra den åsigt, att billigt vore, det Smeder vid Bruk, som vida bittidare än andra arbetare blifvit orkeslöse, borde fem år förr än andre få komma ur mantal.
Den sorgfällighet, hvarmed Bruksägare inom Wästerås Län vårda åldrige Smeder och hindra dem från att falla Församlingarne tili last, gör mig denna anhållan till en pligt.
För att inhämta huruvida mine åsigter äro de rätta, och i det fallet huru rättelse lämpligast kan vinnas, anhåller jag vördsamt om meddelande till respeclive MedSlånden och om Remiss till Bevillningsutskottet af desse mine anmärkningar, Den io December f. m. Grefve Cronhjelm_, Otto August:
De siste värde Talarne hafva endast vidrört de bristfälligheter i BevillningsFörordningen, som befunnits vid dess tillämpning på landet.
Då jag varit Ledamot uti innevarande års TaxeringsComite, för Stockholms Stad, äfvensom stundom ordförande i PröfningsComite, och dervid nödsakats nogrant följa denna Förordnings stadganden, var äfven jag i tillfälle att anmärka ålskilligé brister deri, dem jag, ehuru ringa min erfarenhet är, anser vara af vigt att meddela, för att af BevillningsUtskottet tagas i belragtande vid den nya BevillningsStadgans utarbetande.
Men då jag i dag ej är beredd alt framställa desse anmärkningar, och de dessutom äro ganska vidlyftiga, får jag endast reservera min rätt alt skriftligen bifoga dem vid remissen till Utskottet, äfven om jag ej skulle medhinna det före Motionstidens slut.
Föredrogs å nyo Kongl. Maj:ts den 6 dennes aflåtne, och den 8 derpå följde f. m. på bordet lagde Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer om valet af ett Hemligt Utskott; och anmodade Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken Herrar Electorer, att i morgon sammanträda, för att utse Ledamöter uti nämde Utskott.
Friherre Boije s Fredrik:
Till en början får jag äran nämna, att den Motion jag går att göra ej har till föremål något ökadt
Stats anslag, utan blott rörer en enskild industrigren.
Den torde till och med framdeles kunna föranleda till besparing för Staten.
Vår tid har varit utmärkt af bemödanden att skydda yttrande rätten, att befordra den allmänna bildningen, att gynna näringsfliten genom dess befriande från de fjättrar, som fordna dagars missförstådda välmening pålagt henne.
Svenska Lagstiftningen har med värma omfatta-t dessa ämnen, och jag vågar således hoppas, att det föremål, hvarpå jag önskar fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, ej skall anses oförtjent deraf, emedan det står i det närmaste samband med dem alla tre.
De upplystaste
Nationer hafva insett skådeplatsens verksamma inflytande på sederna, på nationalandan och den allmänna sinnesodlingen; vården om denna stora moraliska vehikel till de andeliga statskrafternas utveckling har också derföre ingått i Styrelsernas angelägna omsorger, och till och med på sina ställen sammansmält med religionen.
Det gifves nu intet hyfsadt Land, der man icke egnar
Theatern det Den 10 December f. m. 265 skydd och det understöd den förtjenar, och äfven Sveriges Ständer hafva ej undandragit henne det.
Anslag för Kongl. Theatern har utgjort en stående artikel i Statsbudgeten, och vid det ökade anslag, som Ständerne vid sista Riksdag erbjödo Kongl. Majit, fastades den underdåniga önskan, att Kongl.
Majit måtte täckas deraf lemna Theatern det bidrag den kunde behöfva.
Hans Majit Konungen gifver dertill årligen 36,ooo Rldr; hvarförutan II. K. H.
Kronprinsen och II. K. II.
Kronprinsessan betala sina platser; Theatern erhåller äfven af Staten en serskild summa af 4,5oo
Ridrsamt 300 famnar ved och begagnar det stora Operahuset, hvars reparationer den icke en gång behöfver bekosta.
Man kan med visshet uppskatta det understöd, Theatern på detta sätt erhåller, till mellan 5o och 60,000 Ridr Bico, eller till nära tre gånger så mycket, som det Staten består till vitterhetens och de fria konsternas uppmuntran inom Fäderneslandet.
Det tyckes då vara, å både Styrelsens och Rikets Ständers sida, nog gjordt för denna anstalt.
Jag ämnar icke heller anklaga Kongl.
TheaterStyrelsen för en dålig förvaltning af sitt uppdrag; jag är tvärtom öfvertygad , att dess Directörer, hvilka varit litterärt utmärkte och agtningsvärde män, gjort allt hvad de förmått, att väl uppfylla sitt svåra och ansvarsfulla kall.
Men, Mine Herrar, denna inrättning har 366
Den io December f. m. blifvit en ér äro icke förenlige med tidens anda och ■vår Grundlag.
Det är väl sant, att ingen ting finnes stadgadt, som uttryckligen medgifver rättigheten till enskilda Theatrars anläggning; men för att vara conseqvent, torde denna näringsgren icke böra fjättras mera än andra, hvars uppräknande här skulle blifva för vidlöftigt.
Hit kommer ingen utländsk, ganska medelmåttig virtuos, som man ej tillåter att draga nytta af sin talang och som våra egna Artister ej täfla om att understödja i sitt företag; ingen främmande speculant på allmänhetens nyfikenhet besöker vårt Land, som man förnekar att visa sina dockor, sina djur eller sina små färdigheter; endast den infödde, som vill anlägga en Theater, förmenas det.
Alla andra Stater hafva tillåtit enskilda Theater-inrättningar; skola vi ensamme vara mera illiberala?
Stockholm har fordom haft åtskillige sådane; skulle de nu, i vår liberala tid, icke kunna tillåtas?
Det är endast genom täflan man kommer fullkomligheten närmast, och den Kongl. Theatern skulle i min tanka vinna genom en sådan täflan; skulle åter den Kongl. Theatern med 60,000 R:drs understöd icke uthärda en sådan täflan, så slår dock hufvud-principen, fri näringsrättighet, fast, och hufvudändamålet: ästetisk bildning i förening nied nöjet är vunnit, och det utan något Statsanslag.
Den 10 December f. m. 367 Huru Kongl. Maj:t vill behandla et! till dess Idof hörande inrättning, kan ej bli föremål för någon annans bedömande, äfvensom denna inrättnings tillvarelse ej bör kunna hindra andras uppkomst.
Jag är öfvertygad, att det blott behofves fästa en rättvis och liberal Regerings uppmärksamhet på detta förhållande, för att erhålla Dess bifall till en billig frihet åt litteraturen och industrien äfven i detta hänseende, och min tanka är således, alt Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj;t inkomma med en underdånig anhållan, att inrättandet af enskilda Theatrar i Stockholm och Rikets öfriga Städer ej måtte å Regeringens eller
Städernes auctoriteters sida beläggas med något hinder.
Jag anhåller att detta Memorial måtte blifva de andre respeclive
Stånden rneddeladt samt lill vederbörligt Utskott remilleradt.
Jag anhåller att få förena mig med Friherre Boije, så mycket heldre, som då Tryckerier, Bokhandel och Tidnings-utgifning för hvar och en äro tillåtlige, en med Litteraturen så nära gemenskap ägande anstalt sorn Theatern, icke eller borde kunna fjettras af några skråmessiga band, i synnerhet som RegeringsFormens 60 §. är bestämdt stridande 268 Den io December f. m. deremot, men hvilken §. hittils blifvit förbisedd och nästan gäckad.
Jag anhåller att detta yttrande mätte få åtfölja Motionen till vederbörligt Utskott.
Herr von Becker > Carl Johan:
Äfven jag får till alla delar, både i tankeledning och syfte, förena mig i hvad Friherre Boije så val anfört.
Det förhåller sig med de vackra konsterne som med allt sträfvande till fullkomlighet.
Detta sträfvande existerar ej utan full frihet till täflan.
Denna täflan är lifsprincipen deruti.
För att få vår Litteratur, våra fria konster, våra Theatrar blomstrande, för att derutinnan kunna framgå i bredd med andra upplysta Nationer, måste vi önska och bereda en sådan täflan.
Jag anhåller äfven att delta yttrande måtte få åtfölja Motionen till vederbörligt Utskott.
Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold j uppläste följande:
Bland de anstalter och uppoffringar, som till den enskildes förmon af Staten göras, böra otvifvelagtigt sådane intaga det första rummet, som, under det de sätta menniskosnillets outtömliga kraft i verksamhet emot naturens förstörande våldsam - Den ro December f. m. 269 het, trygga den enskildes lif och egendom» och derigenom i rikt mått betala sig sjelfve.
Gäller det då tillika hufvudkällan för en Nations välstånd och trefnad; så lärer ej allenast billigheten, utan äfven klokheten, föreskrifva en uppoffring, som i sina följder innebär den mest afgjorda vinst.
Sveriges förnämsta näring är åkerbruk, men första vilkoret för denna närings möjlighet och förkofran är boskapsskötsel; hvarförutan denna sednare, i synnerhet hästoch får-afveln, har ett afgörande inflytande på alla andra näringsgrenar.
Besinnar man derjemte huru dyrbara dessa verktyg för Nationens bestånd äro, huru stor del af landtmannens förmögenhet ligger uti hans stall, uti hans ladugård; så lärer det vai'a utan allt tvifvel det ju Statens första åliggande är, att, med fästadt afseende på en. mångdubbel vinst i och för upprätthållandet och fullkomnandet af boskapsskötseln, gå den enskilde till mötes uti sådane nödvändiga anstalter och uppoffringar, som öfverstiga denne sednares krafter.
Den 'i5 November e. m. 299 införande! slägkrutsanländningén vid handgevär.
1 Sverige har man i detta alseende ej varit overksaårri.
Det vore nu önskligt, att de i förråden befintliga, till krigsbruk afse, dd-a, äfvensom de vid. arméen utevarande flinllåsgevär , de sednare så långt sorn de detsamma förtjena, kunde blifva lill slagkrutmntändning förändrade.
Härtill erfordras icke obetydligt pennlngehelopp, således, ett vigtigt skäl till att icke nedsätta delaf K.
M. begärda anslag för gevärstiilverkningen.
Jag anhåller att få upprepa en tanke, sorn jag vid ett föreg:de tillfälle yttrat.
Stat,Utsk:s Hrr. ledamöter, äfvensom E. Sl-. s revisorer , hafva tagit i ögnasigte åtminstone de i Stockholm varande förråder för krigsmateriel.
Jag har ingen anleda, förmoda, att man dervid fått någon slags öfvertygelse, icke ens misstanka, om krigsförvaltningens hortplottringsbegäy.
Om man således saknar en sådan öfvertygelse, skulle man ej våga anslå det erforderliga lill en materiel, hvaraf man icke anser sig kunna ifrågasätta nyttan?
Ingen skall vid detta tillfälle förebrå mig, att jag talat till något annat, än lill hvars oell ens Öfvertygelse.
Dock, som jag hoppas, skall jag ulan fruktan äfven kunna vädja till fosterlandskänslan.
Om olika tankar kunna uppstå, huruvida det ena eller andia sattet vore det rätta att uppnå det stora målet: fäderneslandets förkofran, dess sjelfständighet, dess ära — i sanning icke blott lomma ord!
—■ så är jag likväl öfverlygad , ali ingen, hvarken inom l isk. eller här, när saken kommer till afgörande, med lugn besinning, och öfvervägande de första medlen för att vinna denna sjelfständighet, och med den del öfriga, skall neka sin röst till hvad i fäderneslandets namn blifvit hegardt.
Jag ber hvar oell en, om det behöfves, tänka två gånger på hvad nu är i fråga, innan han fattar sitt beslut.
Saken är alltför vigtig, för att ej förtjena moget öfvervägas.
Jag anhåller vördsamt om återremiss af StatsUtsk:s utlåtande N:o 35-f, Hr Le freu, Joli.
Såsom anledntr till den återremiss af förevar, utlåt., hvarom jag vördsamt anhåller, får jag anföra följande: r.-n Rörande anslagen lill fiistningsbyggnaderna.
Utom den utredning af behofven för denna del af försvarsverket, sorn K. propos:n, med åtföljande handlingar, innehåller, har K. M. i nåd. befallt, att alla de upplysningar, som yttermera kunde äskas, borde StatsUtsk. meddelas, hvarjemte mig tillåtits att till ledamöter af Utsk., som sådant kunde önska, förevisa äfven sådana handlingar, planer och kartor rör:de befästningsarbetena , som icke äro egnade för offentligheten; hvilken tillgång på upplysningar ock begagnats af åtskilliga StatsUtskts ledamöter, så vidt deras tid medgifvit, och de ansett sådant behöfligt.
Delta har haft den följd, att StatsUtsk. icke allenast i allmänhet erkänt vigten 3oo Peil a5 November e. m. af de arbeten, för hvilkas utförande medel i den K. proposjn äskas, utan äfven lärer varit hardt nära att för ett af dessa arbeten föreslå mera än Konungen begärt.
Men då jag således, hvad den detalj vidkommer, som tillhör min befattning, har skäl att i allmänhet vara särdeles belåten med XJtsk:s tillstyrkanden, anser jag mig likväl icke kunna eller böra underlåta att vid TJtsk:s behandling af anslagen för Carlskrona och Carlsten vttra några betänkligheter.
Utsk. känner, alt för Carlskrona arbetsstation, undertiden sedan sista riksdag, från 4;de och 8:de hufvudtitlarna årligen utgått omkring 38,ooo rtdr.
Af denna summa hafva utgifterna för de begge arbetscotnpagniernas (tillsammans 200 man) underhåll, beklädnad, bevakning, sjukvård på stället m. m. årligen uppgått till nära i6.5qor:dr, det vanliga fångtractamentet ä 3 sk. dagligen häruti inbegripet , som i medeltal per år utgjort 4>^°° >;dr, samt återstoden ?.i,5oo till fästningsarbetenas bedrifvande.
Om således dessa i6,5oordr, på sätt sedan sista riksdag rätteligen ägt rum , fortfarande qtgå från 8:de hufvudliteln, samt återstoden 2i,5oo dragas ifrån den årliga anslagssumma, 4°!°°Q rtdr, som StatsUtsk. tillstyrkt måtte på 3:dje Imfvudtiteln beviljas tillsammans för Carlskrona och Carlstens arbetsstationer; så återstår för arbetenas bedrifvande vid sistnämnda station 18,5oo r:dr.
Denna summa är ock tillräcklig för behofvet, så vidt detsamma icke anses vara annat och större än som erfordras för dervar. fångars sysselsättning.
Men då i betraktande lages, att Marstrands hamu är den eatia befastade hamn Sverige äger på liela den långa vestra kusten; att denna hamn är af stor vigt i anseende tili sin belägenhet vid inloppet till Kattegat, der den bör kunna påräknas såsom en säker tillflyktsort för handelsfartyg och stödjepunkt för de örlpgskryssare och skärgårdsescadrer, sorn i dessa farvatten böra sig uppehålla; samt en billig omtanka således fordrar, att dess befästningar, så skyndsamt som möjligt, försättas i det förbättrade skick, som öfverensstämmer med nutidens anfaIIs— och försvarsmedel: så synes det sannerligen vara vådligt att nedsätta anslagssumman för arbetets bedrifvande till det inskränkta minimum , som fordras för dervar. fängpersonals sysselsättning. K. M. har i den nåd. proposm äskat för denna arbetsstation ett årligt anslag af 35,000 r:dr.
Redan detta ar, med hänseende till behofvet att icke alltför länge fördröja befästningarnes fulländning, lågt tilltaget, och dess ytterligai'e nedsättning till hälften skulle i sanning hänskjuta denna nödiga fulländning till en alltför aflägsen tid, inom hvilken ett krig sannolikt kunde inträffa.
Om deremot det anslag, K.
M. för denna arbetsstation begärt, af R.
St. bifalles, så uppkommer deraf den beräknade väsendtliga fördel, att hamnens hufvud fäs te Carlsten inom korttid kan sällas i fol I färdig t skick, hvarefter de öfriga befästningarfle, utan särdeles våda, kunna småningom förbättras och Den a5 November e. m. 3oi fulländas.
Under förutsättning således alt underhållet af arbetscompagnierna i Carlskrona, såsom utgörande en fångvårdsutgift, bekostas med 16,5oo rtdr årligen af 8:de hufvudtiteln, skulle det erforderliga anslaget å 3:dje hufvudtiteln, till bestridande af utgifterna för arbetenas bedrifvande vid Carlskrona och Carlstens stationer, tillsammans blifva 53,5oo rtdr, eller i3,5oo rtdr högre än Utsk. tillstyrkt.
Häruppå anser jag mig böra fästa IJtskts benägna uppmärksamhet, förvissad att de af mig anförda skäl icke skola af Utsk. jäfvas. 2.0
Rörande anslaget för gevärs t/liner k ningen.
I K. propostn äskas ett årligt anslag för detta behof af 126.000 r:dr; TJtsk. har föreslagit mindre lin hälften, nemi. 60.000 rtdr.
Det af Konungen begärda anslog är afsedt för tillverkning af sablar och pistoler för cavalleriet, samt studsare för amieens skarpskyttar, men hufvudsakligast för att bereda en högst nödig tillökning af armeens reserv-gevärsförråd.
Inom Europeiska staterna är såsom allmän grundsats antaget, att reserv-vapnens antal bör vara minst 3tne gånger de soldaters, som vid ett krigs utbrott måste med vapen förses, och i vissa länder anses reserv-förråden böra uppgå till 4å5 gånger detta belopp.
Utsk. liar ägt öppnadt tillfälle att taga närmare kännedom af förhållandet med yåra vapenförråd, samt tvifvelsutan inhemtat, att dessa icke ännu befinna sig i det skick , som vederbör, ehuru förvaltningen användt all möjlig omtanka att åstadkomma den förökning af dessa förråd, som med de inskränkta tillgångarna görligt varit, äfvensom att bereda möjligheten att verksammare än hittills kunna bedrifva vapentillverkningen, då dertill nödiga anslag af R.
St. komme att beviljas.
Ämnet egnar sig icke att i närmare detalj offentligen behandlas; men visst är, alt de af Konungen äskade medlen för detta angelägna behofs fyllande äro af verkligt behof påkallade, och ännu vissare är, att detta måste af StatsUtsk. allvarligen behjertas, såvida detsamma vili undvika den tunga förebråelsen att genom sitt afstyrkande hafva föranledt R.
St. att lemna landets försvarare i saknad af nödiga vapen till landets försvar. 3:0
Rörande anslaget till ins truel ion s-compa "n ter vid indelta infanteriet.
I K. propostn äskas för detta behof 3i,ooo rtdr årligen.
Utsk. har icke underkänt inrättningens gagnelighet, men nfstyrkt anslag för ändamålet, samt hänvisat på de besparingar, som, enl.
Utsk:s vid reglerm af riksstatens 3:dje hufvudtitel afgifna utlåt., förtpenas kunna uppkomma i följd af försvarsverkets ändamålsenligare organisation.
Jag lemnar dessa förslag, som 2tne RiksSt. gillat och arne förkastat, i deras värde, men beklagar fäderneslandels öde att se sitt försvarsverk
Jernnäs hjeIplöst, under det striden om redactioner och organisationer sålunda fortgår; önskandys lifligt alt ej behofvet
Den j5 November e. m all strida mot Rikets fiender måtte under tiden inträffa ocii straffande hölja Riket med vanära och förluster.
Men ehuru: jag nogsamt känner, att varningar vanligen ske förgäfves,, der partiyra rader, anser jag mig likväl af djup pligtkänsla uppmanad att lins StatsUlsk. göra de enträgnaste hemställningar 0111 nödvändigheten att i frågor 0111 landets försvarsanstalter låta meningsstriderna rör:de landets inre politiska förhållanden hvila, sa att de icke må vådligt inverka på vår gemensamma säkerhet mot yttre faror. 4-’0 '•Rörande anslaget tilt utvidgande af indelta armeen^, öfriga vapenöfningar.
I K. proposm begäres för detta ändamål 4^,000 r:dr årligen.
StatsUtsk. anser detta hellof kunna oell böra fyllas af det på ordin.-stat uppförda anslag.
Först må anmärkas, att för det behof, som K. proposm afser , icke något ordin.-anslag finnes, och att just detta är orsaken hvarföre ett exil a-ordin.anslag begäres.
StatsUlsk. känner nogsamt, att det enda statsanslag, som för indelta armeens vapenöfnitigar finnes, är 22,000 r:dr för 3:ne indelta cavalleri-regtlens exercis-sqvadroner, samt alt de öfriga indelta cavalleri-regttena, för detta behof äro i saknad af statsanslag, sedan R.
St:s förstärkta StatsUtsk. vid innevar. riksdag afslagitKonungens propus, härom StatsUtsk. känner äfven, att passevolanceafsifterna icke förslå att underhålla indelta armeen vid de D vanliga årliga regtts- och rekrytmötena , samt att af sådan anleda, de förra, till stor förlust för regttenas tjenstbarhet, i allmänhet dels måst inskränkas till kortare tid än från ålder stadgadt är, dels vid några reg:ten för året alldeles inställas.
Då detta är ett af allom kändt förhållande, och dertill kommer, att ej ringaste anslag finnes för truppers sammandragning till större öfningsläger, så väsendtligen nödvändiga, om arméen icke skall förfalla till fullkomlig okunnighet i de delar af tjensten, som endast vid sådana större öfningsläger, der trupper af alla vapen sammankomma , stå att inhemtas, samt att det är till dessa bristers fyllande , som K. M. af R.
St. äskat ifrågavar. anslag; så är det sannerligen obegripligt, huru StatsUtsk. kunnat afstyrka bifall lill proposm, samt hänvisa till ett ordin.-anslag, sorn alldeles icke finnes.
Att dessa öfningsläger icke äro etl af vår tids s. k. onödiga påfund, bevises ibland annat af K. brefvet till Krigscolhm af den 12 November 1766, deri förklaras ”att Konung och Ständer funnit större läger nödvändiga för arméens öfning” m. m.