Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har således vid närmare besinnande icke trott mig kunna tillstyrka dessa val utan att dervid fästa något stadgande, som gjorde de förvillande bearbetningarne eller korruptions-försöken i möjligaste mån oskadliga, och jag har för beredande deraf icke kunnat antaga något säkrare eller mera verksamt medel, än att ställa det enskilda intresset till motvärn mot koruptionen.
Detta åter kan icke ske utan att valrätten utöfvas, icke såsom det bvilande förslaget innehåller, distriktvis blott, men inom vissa yrken eller samhällsbelägenheter; och i samma mån det obehöriga sidoinflytande! såmedelst komme att motvägas eller undanträngas af den enskilda fördelen, som skulle representeras, samt valen följaktligen i möjligaste mån blefve oberoende, vore ock hoppet större, alt hvad landet eger ypperst af erfarenhet, bildning och fosterlands-kärlek i representationen skulle finna rum.
Man må icke invända häremot, att dessa enskilda intressen skulle frodas på det allmännas bekostnad.
Det allmänna, Mine Hrr, består ju just af enskildheter.
Staten är ju icke annat, än en summa af hoplagda intressen, och utan att enskildheterna med jemnvigt vårdas och trifvas, kan ingen förkofran för det allmänna ega rum.
I detta hänseende eller beträffande principen för allmänna val anser jag följaktigen det hvilande förslaget vara, om icke felaktigt, åtminstone i tillämpningen äfventyrligt; och då jag tror mig vara förvissad, att samma förslag, om det nu faller, omedelbarligen kommer att efterföljas af ett annat, som, med valrättens lika stora utsträckning och sjelfskrifvenhetens uphörande, icke blott i möjligaste mån löser de svårigheter, som en gårdagens talare anförde mot verkställigheten af klassvals-principen, utan ock, så vidt görligt är, utestänger sido-inflytandets menliga verkningar på de väljande, drar jag icke i betänkande alt med nej besvara den blifvande propos. om bifall till ifrågavar. förslag; fullkomligen öfvertygad, att vårt nuvar. statsskick, som oaktadt sina brister, under århundraden förmått att skydda Sveriges ära och sjelfständighet i 22 Den 18 December. vida oroligare tider än 1111, jemväl skall ega förmåga att under frenne nästföljande år värna oss mot faror och betryck.
Afven efter detta anförande hördes åtskilliga bifallsrop.
Hr Gunther, Glaes Ephraim:
I afseende på motiverna för det Kongl, förslaget och de allmänna grunder, hvarpå det blifvit byggdt, skall jag icke utöfver behofvet förlänga diskussionen.
Skrifvelse, som är förslaget följaktig, synes mig i detta hänsesande vara tillräckligt talande, och de deri uttryckta åsigter hafva dessutom redan blifvit af andra talare utvecklade på sådant sätt, att jag i denna del blott behöfver hufvudsakligen hänföra mig till hvad af dem blifvit anfördt.
Lika litet som man, dä man önskade att i denna vigtiga och djupt ingripande fråga komma till ett lör den stora majoriteten inom nationen antagligt resultat, kunde eller borde i förslaget inrymma ett bibehållande af den nuvar. ständs-indelningen, eller något annat dermed närbeslägtad! klassvals-system, lika sorgfälligt har man sökt undvika att lemna lösa tyglar åt de ohejdade theoder, som vilja, med lika rättigheter för alla, snart sagdt till en enda val-urna sammanföra hela rikets folkmängd.
Förslaget har till följd häraf blifvit Ingi It på grundsatser, som varit ämnade att emellan nyssnämnde tvenne ytterligheter utgöra' en förmedling — och jag ber de föreg:de talare, som isynnerhet stött sig på delta ord, icke förtycka, att jag ännu en gång begagnar det, för att beteckna hvad jag derunder förstår, nemi. den åsigt, som utan att sälta sin hela och enda förtröstan till en minutiös och i tillämpningen alllid overkställbar eller vacklande afvägning af hvarje serskildt klass-intresse, dock söker att inom vissa allmänna, rymliga och naturliga kategorier tillförsäkra alla stora i samhället lefvande och för dess bestånd eller förkofran verkande intressen icke blott ett säkert deltagande, utan äfven ett önskvärd! inflytande i representationen.
Beklagligtvis synes dock, under den alltjemnt fortgående striden emellan cle tvenne ytterliga parti-äsigterna, (jag har svårt att benämna dem annorlunda) en så beskaffad förmedlande åsigt ännu icke hafva vunnit det stöd i en allmänt bildad och stark opinion, alt den kan i denna dagens stridsfråga hafva något hopp om framgång.
Och då jag alltså för min del hörer lill dem, som nu måste vädja till framtiden, vill jag, som sagdt är, icke trötta edert tålamod.
Mine Hrr, med att uprepa eller utförligare utveckla allt hvad till försvar för dessa förmedlande grundsatser, äfvensom för sättet hvarpå de i det Kongl, förslaget blifvit genomförda, skulle kunna anföras; helst jag är förvissad, att i en fråga, som redan så länge varit föremål för den allmänna och offentliga granskningen, något hvar på detta rum upträdt med förut bestämd öfvertygelse i ämnet.
Men då, utom hvad sjelfva hufvudgrunderna beträffar, äfven en mängd speciella anmärkmr mot förslagets detalj-bestämmelser blifvit framställda, de der varit riktade mot mer eller mindre vigtiga delar deraf, anhåller jag att få till bemötande uptaga några bland dessa speciella anmärkn:r, på det förslaget åtminstone ej måtte falla belastad! med flera fel och brister, än det möjligen i sjelfva verket eger; och jag tager mig således friheten att taga en stund af öfverläggningen i anspråk, för att genomgå de hufvudsakligaste anmärk :ne Deli 18 December. 23 af ifrågavar. beskaffenhet, äfvensom att i sammanhang dermed till besvarande uptaga jemväl ett och annat yttrande, som riker förslaget i sin helhet.
En af gårdagens talare har bland annat, och såsom hufvudsakligt, lagt förslaget till last, att det skulle inskränka konungamakten: och den värde talaren, om hvilken det i anledn. häraf skulle kunna anmärkas, alt han genom en sådan farhåga visat sig mera royalistiskt sinnad, än Konungen Sjelf, som framlagt förslaget, har kommit till detta omdöme genom en slutledning, som lydde ungefär sålunda, att de 70 ledamöter i riksförsamlingen, vid hvilkas utväljande BondeSt. enl. förslaget har en afgjord öfvervigt, väl till en början skulle efter talarens öfvertygelse blifva upblandade med personer ur de mera bildade samhälls-klasserna, men att BondeSt. snart skulle lära känna sin makt och det demokratiska elementet då blifva starkare än någonsin, till så mycket större våda för konungamakten, som ingen motvigt hos Adeln dåmera skulle finnas qvar.
Den värde talaren är emedlertid icke den ende, som sålunda efter sitt sätt att se, upställt ett horoskop för den framtid förslaget skulle medföra.
Vi hörde i går en annan talare upställa ett nästan motsatt, då han yttrade samma åsigt, som man i den publicistiska verlden och inom den radikala pressen så ofta hört uprepas, eller att BondeSt. skulle blifva alldeles förqväfdt genom den graderade röstskalan och den liknöjdhet för rösträttens utöfning, som deraf skulle upkomma; och slutligen hafva vi i dag hört en tredje talare förespegla oss idel kommunism och socialism såsom förslagets säkra följder.
Må det i anledn. häraf tillåtas mig alt äfven efter mitt föreställningssätt upställa ett horoskop för huru det skulle komma att se ut för BondeSt. och det demokratiska elementet i samhället, i händelse förslaget antoges!
Jag börjar härvid med den förklaring, att jag icke kan hysa det ringaste tvifvel om BondeSt:s benägenhet att i sjelfva verket utöfva den graderade rösträtt förslaget detsamma tillägger.
Icke blott vid de nuvar. riksdagsmanna-valen inom BondeSt., utan äfven vid presl-valen och alla andra i socken-stämmorna förekommande ärenden existerar redan, såsom bekant är, en röstskala, som är vida mer graderad, än den här föreslagna; och om BondeSt. hittills icke försmått alt vid dylika tillfällen begagna sina 64:dels, sina 128:dels eller ännu mindre röster, så förmår jag ej utfinna något skäl, hvarföre det hädanefter skulle försmå att begagna en rösträtt, som aldrig nedginge lägre än till en 16:dels röst.
Men om man således, såsom jag tror, kan förutsätta, att BondeSt. verkligen skulle begagna sin rösträtt, så finner jag icke heller någon anledn. till den förmodan, att det, åtminstone till en början, skulle begagna den på annat sätt, än hittills.
Misstroendet hos allmogen och i allmänhet hos de lägre klasserna emot de bättre lottade är härtill för stort, och ett så beskaffadt sekler-gammalt misstroende utplånas icke med ett penndrag i en konstitution.
Så länge detta misstroende fortfore, skulle efter min tanka säkerligen de 70 ledamöterna i Riksförsamlingen fortfarande komma att utses, åtminstone lill betydligaste delen, inom BondeSt., som bland sig skulle välja både elektorer och riks - 2i Den 18 December. dagsmän.
Men i samma mån de sålunda valde bönderna, då de sedermera hitkommo lill riksdagarne, icke vidare här utgjorde ett för sig afskildt Riksstånd, utan i både öfverläggningar oell beslut voro förenade med de öfriga samhällsklasserna, och i samma mån de härunder hade tillfälle erfara, att BondeSbs intressen af dessa klasser bevakades lika väl, om ej mången gång bättre än af dem sjelfva, — i samma mån kunde man hoppas att det gamla misstroendet skulle försvinna; och först dä skulle den förut omtalda upblandningeri ega rum, först då skulle BondeSt. komma alt eftergifva i sin rätt att personligen i representationen deltaga, ulan att i stället vända sig med sina röster till sådana herremän, lill hvilka det ansåg sig kunna hysa förtroende.
Detta är efter min upfattning den naturliga gång saken skulle komma att taga.
Och månne väl häri läge någon olycka?
-— Den äkta Svenska bonden, så vidt jag lärt känna honom, fikar icke serdeles efter personligt deltagande i annan lagstiftning, än den som rörer beskattningen.
I öfriga frågor erkänner han villigt sig sakna de nödiga insigterna och skulle säkerligen utan afsaknad öfverlemna omsorgerna derom till dem, som sådant bättre förstå.
Men i fråga om skatterna är han, lill följd af den urgamla sjelf-beskattnings-rätten, ömtålig.
Om således herremännen missbrukade det vunna förtroendet, lör att, till följd af den frikostighet med Statens medel, som ej så sällan (innes hos de högre och förmögnare klasserna, misshushålla med skattebidragen, så skulle BondeSt. visserligen snart återtaga sin makt att bland sig sjelf tillsätta sina representanter, och det är just i möjligheten och säkerheten af en sådan makt hos BondeSt., utan att dess utöfning under alla förhållanden hvarken vore behöflig eller för Ståndet sjelf önskvärd, som jag för min del ser en serdeles vigtig förtjenst hos förslaget; helst det demokratiska elementet, såvidt detta representeras af BondeSt., i allt fall härigenom icke blefve starkare än det är för närvar., dä BondeSt. alldeles oupblandadt och på sitt serskildta rum församladt utgör { af representationen.
Men om än det demokratiska elementet sålunda icke skulle i och för sig sjelf blifva starkare, skulle det dock blifva vådligare, — invänder man å andra sidan, — till följd af den hos Adeln förlorade molvigten; och vid besvarandet af delta inkast komma vi in på den frågan: hvad motståndskraft finnes väl numera och kan fortfarande förväntas hos den Svenska Adeln?
— Den talare, som gjort inkastet, har sjelf medgifvit, alt Svenska Adeln icke mera utgör en aristokrati; det var redan längesedan den uphörde att våra del; och äfven af det aristokratiska element, som efter den tiden hos Adeln funnits i behåll, återstår efter talarens eget medgifvande föga, sedan dess kraft på mångfaldigt sätt blifvit bruten genom flera tid efter annan vidtagne åtgärder, såsom förbudet mot fideikommissers stiftande, den privilegierade jordens uplåtande åt hvilka samliälls-klasser som helst, och måhända äfven i någon mån, såsom den värde tataren anmärkt, nu senast den lika arfsrätten.
Men hvad är det då, som efter allt hvad sålunda föregått, ännu skulle kunna åt Adeln såsom korporation förläna någon verklig motståndskraft, om icke ståudsinrältningen allena, — om icke rättigheten Den 18 December. 25 ali här såsom ett eget
Riksstånd serskildt öfverlägga och besluta i de allmänna angelägenheterna?
Den värde talaren har likväl icke destomirylre äfven för sin del förklarat sig beredd, — förmodligen emedan han inser növändigheten deraf — att upgifva stånds-inrättningen, för att i stället insätta Adeln såsom serskild klass i en för alla samhälls-klasser gemensam representant-kammare; och jag hemställer huru det väl är tänkbart, att man blott har ett visst antal adelsmän, insatta med sina sinsemellan stridiga personliga intressen i en representation, som för öfrigt just skulle vara bildad efter de serskilda intressena, skulle kunna söka och (inna en tillräcklig motvigt mot den påträngande demokratien.
Vi befinna oss, Mine Hrr, i detta afseende på ett sluttande plan, der det ej lönar mödan att blott steg för steg hålla igen.
Att föra vagnen tillbaka upför backen, mästa vi ej: vi kunna på sin höjd endast hålla den för en tid qvar midt i backen; och det är det alltid äfventyrliga i en sådan ställning, som hos mig alstrat öfverlygelsen, att det icke gifves någon annan utväg, än alt låta det gå backen utföre, till dess vi återkomma pä en jemn och fast väg, der banan kan fortsättas med ömsesidigt förtroende, och der den nödiga mot vigten icke vidare sökes bos någon viss eller några vissa samhällsklasser, utan hos det uplystaste och bästa som inom dem alla (innes att tillgå.
Och att förslaget i detta afseende icke förbisett livad som bordt och kunnat göras, torde jag längre fram få tillfälle att något närmare ådagalägga, då jag kommer till besvarandet af Gr.
Hamiltons anmärkn:r emot den förste kammarens organisation.
Hamilton bar i början af sitt anförande yttrat sig icke anse påtryckningen ännu vara nog stark, för att rättfärdiga en fullständig omlivälfning af vår hittills varande representation och upförandet af en helt och hållet ny byggnad, och han har derjemte klandrat, att förslaget icke uteslutande vore byggdt hvarken på ett erkännande af intressenas rätt eller på personligheten, äfvensom lian i sammanhang härmed förklarat, att han icke kunde erkänna någon förmedling möjlig emellan det som är rätt och orätt.
Jag medgifver, att ett sådant resonnement kan hafva något skäl för sig ifrån ilen Ståndpunkt, på hvilken den ädle Gr:n ställt sig, nemi. på den ena sidans.
Men det (innes ock en motsatt sida, der inan väl icke fruktar påtryckningen, utan tvärtom önskar den så stark som möjligt, men deiman i öfrigt förer samma språk.
Afven der får man höra lalas om de ”eviga principerna”, i afseende på hvilka någon dagtingan icke får ega rum; och under sådana förhållanden torde dock, åtminstone såsom praktiskt riktig, den åsigt förtjena något afseende, som fordrar att de der eviga principerna, de må åberopas frän hvilkendera sidan som helst, skola gifva något med sig, på det man må komma till ett resultat och landet icke fortfarande vara ett rof för ständig agitation och oro.
Emot förslaget har vidare blifvit anmärkt, att det skulle utplåna de nuvar.
RiksStm, bland hvilka man serskildt nämnt BondeSt. och Adeln.
Ja visserligen skulle de uphöra att fungera såsom Riksstånd, men icke följer deraf deras utplånande såsom elementer i samhället, hvilket naturligtvis icke heller, hvad BondeSt. beträffar, 26 Den 18 December. lärer kunna på det sältet lillvägabringas; och då i öfrigt den värde anmärkaren, såsom sjelf en ifrig anhängare af klassvalen, äfven för sin del tyckes vilja uphäfva ståndsindeiningen, förmår jag icke rätt väl inse, harti den anmärkta omständigheten af honom kan åberopas såsom något skäl emot det Kongl, förslaget.
— Hvad åter serskildt angår PresteSt., hvars bibehållande såsom en representant för statskyrkan man ansett så mycket aneglägnare, som förslaget icke ens skall antyda någon afsigt att i detta hänseende ersätta PresteSt. med någonting annat; så medgifver jag väl, att konungen, i sin egenskap af statskyrkans högsta Chef, behöfver för dess uprätthållande stödet af en närmast under sig varande auctoritet i kyrkliga ärenden, och att PresteSt. hittills utgjort en sådan.
Men icke kan jag från detta statskyrkans speciella behof hämta något skäl för PresteSt:s bibehållande såsom ett serskildt politiskt element i alla andra allmänna ärenden.
Man behöfver blott tillse, att det nyssnämda behofvet icke lemnäs oupfylldt, och för hvar och en som intresserar sig för den saken kan det icke vara obekant, alt vi för delta ändamål redan i flere är haft ett af kyrkolags-komitéen utarbetadt fullständigt förslag; hvadan också af anmärkmn i denna del icke synes qvarstå något annat, än det förmenta felet, att ingenting härom vid representationsförslagets framläggande blifvit omnämdt eller antydt, hvilket dock jag för min del ej kan finna annorlunda, än alt det skulle hafva varit lika olämpligt som obehöfligt, då man ej ansåg sig böra ingå i någon motivering eller närmare utveckling af förslaget i dess öfriga delar.
Bland de speciella anmärkmr Gr.
Hamilton framställt, har jag i främsta rummet antecknat mig till minnes den emot Elektorsvalen rigtade, att bestämmelsen om en Elektor för hvarje 25:te hel röst skulle vara godtycklig och jemväl i så måtto olämplig och obillig, att den t. ex. för 49 röster gäfve rätt till blott en Elektor, men genom tillägget af en enda röst berättigade till tvänne; och visserligen kan det icke nekas, att tili en sådan bestämmelse, likasom uti hvarje annan numerisk gränsbestämning, ligger ett oundvikligt godtycke.
Men huruvida den tillika kan anses olämplig, beror på utredning af frågan om sjelfva grunden för den rösträtt
Elektorerna sins emellan böra utöfva.
— Som vi alla veta, rösta BondeSt:s Elektorer för närvar, icke per kapita, utan efter hemmantalet eller hela det antal röster, som finnas inom de socknar de hvar för sig representera, och då derjemte riksdagsmannavalen ske serskildt för de serskildte häraderna eller domsagorna, hvilka, efter hvad vi likaledes känna, äro sins emellan högst olika indelade, har erfarenheten visat, alt en så beskaffad olikhet i Elektorernas rösträtt på åtskilliga orter ledt till det obilliga resultat, att valets utgång berott på två eller tre af de större socknarnes ombud, utan allt afseende på de öfriga Elektorernas mening oansedt de till antalet kunnat vara vida öfvervägande.
För att göra valen oberoende af dylika intriger eller sammansättningar emellan några få personer, har man således ansett nödigt att frångå den gamla röstberäkningsgrunden för Elektorerna, och i stället gifvit dem alla lika röst.
Men detta har också nödvändigt framkallat behofvet, att här lika - Den 18 December. 27 som i andra länder, der Eleklorsinrältningen finnes införd; bestämma elt maximum af det antal röster, för hvilka hvarje Elektor äger att föra talan, utan att jag inser någon möjlighet att undvika den godtycklighet, som härvid ligger i sjelfva sakens natur.
Frågan kan, efter min tanka, endast blifva om det mer eller mindre lämpliga i den siffra som bestämmes; och ehuru det gerna medgifves, att denna bestämmelse kan lika lämpligt ske på flera olika sätt; — i Norige t. ex. har man en Elektor för hvar hundrade bland de röstberättigade, om jag ej minnes orätt — skulle jag likväl desto heldre tro den i förslaget intagna bestämmelsen om en Elektor för 25 hela röster icke hos oss vara olämplig, som jag ingenstädes sett någon anmärkn. deremot gjord, och de uprältade tabellerna jemväl ät en sådan mening gifva stöd.
Hamilton liar härefter öfvergatt till en serskild granskning af första kammarens sammansättning och dervid vändt sina anmärkmr dels emot några af de §§, som handla om valsättet, och dels emot sjelfva grunderna för kammarens organisation.
Hvad de förra af dessa anmärkntr beträffar, så bekänner jag, att jag icke tilltror mig hafva upfattat meningen nog bestämdt, för att nu inlåta mig i anmärkmnes uptagande vidare, än att, då jag hörde den värde talaren förklara sig anse 51 § vara så invecklad, alt den stundom skulle göra allt valresultat omöjligt, men han icke närmare utredde skälen för elt. sådant omdöme, jag endast tror mig behöfva erinra, att det i 51 § föreskrifna valsättet, ehuru visserligen något inveckladt, likväl icke är nytt, utan alldeles detsamma som redan länge varit begagnadt vid det hvarje riksdag återkommande Justitia;-Ombudsmansvalet, och alt det således bör vara tillräckligen kändt, för alt icke i tillämpningen medföra några serdeles svårigheter.
Vidkommande åter sjelfva organisationen af den första kammaren, sä har Gi':n börjat med den frågan, hvarföre första kammaren skall lill antalet vara mindre än den andra; och som denna fråga berörer ett ganska vigtigt ämne, hvilket utöfvar ett ganska stort inflytande på omdömet om representationen i sin helhet, anser jag mig skyldig alt derå lemna ett svar.
Det torde alltså tillåtas mig att i möjligaste korthet uplysa om skälet härtill, som är, att dä man med afseende å de olika valbarhetsvilkoren jemförer de begge hamrarne med hvarandra och dervid finher, att den ena i allmänhet skulle komma att utväljas inom en krets af blott 6 lill 8,000 personer, under det den andra kammaren förer omedelbar talan för hela rikets öfriga röstberättigade folkmängd, låter det icke förena sig med billighet, och framför allt icke med något hopp om institutionens framtida bestånd, att göra båda kamrarne till antal aldeles lika och derigenom gifva dem fullkomligt samma makt i afseende på beskaltningsfrågorna.
Det är nemi. förnämligast i dessa frågor som det olika antalet skulle medföra något inflytande, enär det egentligen endast är dessa som enl. förslaget skulle komma att afgöras genom samfäld omröstning; och det är också isynnerhet beskattningsfrågornas ömtåliga beskaffenhet, som föranledt, att man här ansett sig åt det större antalet representerade böra göra en eoncession, förutan hvilken hela byggnaden sannolikt aldrig skulle komma 28 Den 18 December. alt stå på någon fast och stark grund.
— Måhända skall man härvid invända, att då jag npgifvit beskattningsfrågorna vara de enda i hvilka den samfälda omröstningen skulle äga rum, della icke är fullt exact; och jag vet, att sä icke är, enär förslaget stadgar en dylik omröstning jemväl för de allmänna lagstiftningsfrågor, som i oförändradt skick återkomma, för tredje gången gillade af den ena kammaren.
Orsaken hvarföre jag dock icke i den nyssnämda beräkningen intagit detta stadgande, — om hvars beskaffenhet i öfrigt jag icke anser behöfligt alt nu yttra mig, dä ingen serskild anmärkn. deremot blifvit gjord, är emedlertid den, hvilken det torde vara tillräckligt att här i korthet antyda, att jag dels tror tillämpningen deraf mera sällan komma i fråga, och verkan deraf i praktiskt hänseende följaktligen blifva af mindre vigt, dels ock betraktas stadgandet i sin tillämpning såsom mera ländande till fördel för första kammaren, än för den andra.
Hamilton har slutligen, såsom skäl för sitt ogillande af första kammarens sammansättning, förklarat den sakna alla garantier och till och med vara sämre organiserad än den andra.
— Hämtar Gr:n härvid stödet för sin mening från det förhållande, som, så vidt jag kunnat (inna, ensamt derför blifvit anfördt, eller att förslaget utsträcker valfriheten till första kammaren utom valdistriktet, och den häraf föranledda farhågan att denna kammare skulle blifva befolkad med för många Stockholmsboer, ulan tillräcklig kännedom om de serskildte landsorternas behof och intressen, sä må jag säga att anmärkmn förefaller mig alltför obetydlig, för att kunna grundlägga det fällda omdömet, äfven om den bvilade på en i och för sig sjelf riktig sats, hvilket den dock icke efter min tanka gör.
I alla de hittills upgjorda förslagen lill ett två-kammarsystem, — med undantag af det vid sista riksdagen inom Const.Utsk. upgjorda contraförslaget, — har man som en fördel erkänt, att göra valfriheten inom första kammaren så vidsträckt som möjligt, för att kunna der samla landets förnämsta kapaciteter, och någon skälig anledn. att frångå denna åsigt, kan jag icke finna.
Skulle någon gång en viss landsort hafva att bevaka något eget stort och vigligt intresse, som icke lämpligen kunde anförtros åt någon utom distriktet bosatt, sä lära väl valmännen icke vara nog enfaldiga för att lemna npdraget ät en Stockholmsbo eller annan för orten främmande person, utan med sitt val hålla sig inom distriktet.
Men för alla andra fall, då inga serskilda omständigheter påkalla en dylik inskränkning, förmår jag ej inse något ondt deri, att valet träffar den ntmärktare kapaciteten hvarhelst den finnes.
— Menar åter Gr.