Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Giinlhers framställning, att det 3:dje mom. af denna g skulle utgå, så hyllar jag visserligen denna mening, men af det skäl, att jag anser att Statsrådet alltid, i händelse Konungen eller Thronföljaren äro förhindrade, bör föra Styrelsen, och då förfaller naturligtvis äfven detta mom.
Deremot kan jag icke in stämma med Hr Gunther deri, att skälet för merms uteslutande skulle ligga i den omständigheten, att vi endast några få dagar D en 8 April f. m. 187 komma att blifva utan Regering.
Jag är ingen statsman, och jag erkänner gerna att jag saknar de egenskaper, som härtill fordras, men likväl har jag gjort mig den föreställning alt man i en monarchisk stat icke bör tänka sig ett sådant tillstånd, som det, att man några dagar skulle kunna vara utan Regering, ty jag tror att en enda dag, ja, till och med några timmar kunna vara tillräckliga för att åvägabringa för Riket de mest vådliga förhållanden.
Jag gillar således icke denna åsigt, utan anser att den tidpunkt aldrig bör inträffa, då vi blifva utan Regering och den inträffar icke heller om vi vidblifva de stadganden, som grundlagen f. n. innehåller, eller att Statsrådet skall i de nyssnämnde fallen tillträda utöfningen af regeringsmakten.
Jag slutar nu i afseende å denna §, men torde, ifall min framställning gillas, så att man discuterar hvar och en § särskildt, framdeles möjligtvis blifva i tillfälle att yttra mig i afseende på någon af de öfriga.
Ilr Carleson, Ed v. Henr.: II.
Exc. Hr Gunther har klandrat det föreslagna sladgandet, alt RiksStyrelsen skall föras af Statsrådet intilldess den hinner att af Regent eller InterimsRegering grundlagsenligen öfvertagas, men för min del kan jag så mycket mindre biträda den i detta afseende framställda anmärknm, som jag, derest icke ett så beskaffadt stadgande inkomme i grundlagen, skulle afstyrka hvarje förändring i gällande bestämmelser om RiksStyrelsens förande of Statsrådet.
Efter min tanke kan det icke för något samhälle vara af mindre vigt alt lagen bestämmer hvilken det tillkommer att utöfva styrelsemak len, än att den bestämmer sältet hvarpå styrelsemaklen skall utöfva.*; ej af mindre vigt att det alltid finnes en laglig regeringsmakt, än att denna regeringsmakt alltid lagligen utöfvas.
Della är äfven i vår nuv:de grundlag afsedt, enär den updrager åt Statsrådet att utöfva Regeringen då Konungen är urståndsatt att sköta den, men annorlunda blefve förhållandet i händelse det nu ifrågav:de mom. ur grundlagen uteslötes, men öfriga föreslagna förändringar deri intogos.
Samma omständigheter, som möjligen hindra Konungen att utöfva Regeringen, kunna naturligtvis jemväl hindra Thronföljaren att öfvertaga den.
Det är äfven uppenbart, att ganska lätt förhållanden kunna inträffa, som leda dertill att den kollegiala Regeringen, hvilken vid förfall för Konungen eller Thronföljaren skulle föra RiksStyrelsen, sättes ur stånd alt vara till hands för att öfvertaga den.
Det skulle följaktligen kunna hända, att
Regeringen under längre eller kortare tid komme att ligga nere, om t. ex. Konungen skulle sjukna, under det Kronprinsen uppehölle sig i Norge.
Intildess underrättelse om Konungens sjukdom hunne till Kronprinsen och intilldess antingen Kronprinsen kunde öfvertaga Regeringen, hvilket icke ipso facto skedde genom blotta emottagandet af underrättelsen om Konungens sjukdom, eller ock, om Kronprinsen Sjelf vore sjuk, underrättelse derom ingått, kallelse tilt InterimsRegeringens sammanträdande hunnit utfärdas, och slutligen en sådan Regering sammanträdt, skulle icke allenast kunna förflyta dagar utan äfven veckor, under hvilken tid RiksStyrelsen alldeles 188 Den 8 April f. m. låge nere, så framt icke Statsrådet utöfvade den.
Det tyckes Sfven vara Hr Gtlnthers mening, att vid omförmälda fall Statsrådet skulle föra Regeringen; men om Statsrådet så gjorde, toge det sig en makt, som ej vore erkänd af lag och således emot lagen.
Det utöfvade en olaglig Regering.
Hvartill sådant kunde leda för såväl de styrande som de styrda, det torde icke vara nödvändigt att utveckla.
Const.Utsk. har ansett lag hafva företräde framför olag, och derför funnit det ifrågav:de mom. nödigt.
Jag biträder denna mening och anhåller således om bifall till §:n. H.
Exc. Hr Gunther:
Jag har för andra gången begärt ordet, för att besvara Gr.
Lagerbjelkes yttrande, såsom direkte riktadt mot mig, och jag får då på samma gång äfven tillfälle att genmäla Hr Carleson.
Min anmärkn. mot 1 mom. af 39 §:n afsåg ett bestämdt uttryckt stadgande, att RiksStyrelsen skulle föras »i Konungens namn.»
Det är visserligen sannt, att den afslagna K.
Propos:n var i detta hänseende af lika lydelse med Const.Utsk:s nu föreslagna 39 §, och jag må erkänna, att det skäl Gr.
Lagerbjelke anfört mot svårigheten att, då nämnde ord blifvit i 39 §:n införde, sedermera kunna i 42 §:n hänvisa till den 39:de, kan anses giltigt för uteslutande af dessa ord, synnerligen då det tillika är uttryckt, att RiksStyrelsen skall föras af Thronföljaren såsom Regent, hvarmed bör kunna förstås, att det icke sker i Hans eget namn, utan att en Konung finnes i hvars namn Regeringen utöfvas.
Jag fäster således icke någon särskild vigt vid denna anmärkn.
, men jag vill dock nämna, att i det inom Justit.
StatsDepart. först uprättade förslag, som sedermera förändrades till det innehåll, som förekommer i den K.
Proposm, var det uttryckligen i öfverensstämmelse med hvad UnionsKomitén i sitt förslag uptagit, stadgadt, att vid alla de tillfällen, då RiksStyrelsen fores under Konungens förfall, skall det ske »i Konungens namn»; och jag hade önskat, att
Utsk. vid upgörande af sitt förslag så väl i detta som andra afseenden hämtat mera ledning än som skett af UnionsKomitéens förslag, sedan Utsk. på egen begäran vid denna Riksdag af samma förslag fått del.
Jag vill emellertid, som sagdt är, icke lägga någon synnerlig vigt vid denna anmärkn., med anledn. af hvad Gr.
Lagerbjelke yttrat i afseende på 42 §'.n.
Ofvergår jag nu till den 91 §:n (enär discussionen ännu kan sägas fortgå röride Betänk, i sin helhet), så är det visserligen sannt att Const.Utsk. icke har vikit från K.
Mits förslag; men jag har icke ansett mig böra underlåta att ändock fästa upmärksambeten på det förut omnämnda tillägget, som verkligen, enl. min tanke, är vådligt och icke på något sätt behöfligt för att komma till det mål som Utsk. sjelf förklarat sig åsyfta.
För att närmare påpeka detta, vill jag upläsa några ord ur Utsk:s motivering till Betänk.
Utsk. säger deri: »De grundlagsändringsförslag
Utsk. nu vördsamt framställer, påkalla visserligen endast obetydliga ändringar i Riksakten och den norrska grundlagen.»
Det har således varit Utsk:s afsigt, att genom sitt förslag icke föranleda till andra förändringar i Riksakten än dem, som kunna stå tillsammans med de nu gjorda ben 8 April f. m. grundlagsändringsförslagen, och det Sr också på denna grund, som jag ansett mig förpligtad att (örorda uteslutandet af förutnämnde tillägg, på hvilket man möjligen vid ett kommande tillfälle kunde rida opp för att lägga sig mot sjelfva förslaget.
Hvad slutligen 39 §:n 3 mom. beträffar, mot hvilket mina anmärknir egentligen varit rigtade, £å har man mot mig upställt åtskilliga casus för att visa, att detta mom, skulle vara både behöfligt och nödvändigt.
Jag bar deremot framställt andra casus, som ådagalägga, att detta mom. icke kan i g:n ingå, utan att medföra den olägenhet att man skulle få tvänne Regeringar med samma myndighet på en gång, och sådant måste väl ock betraktas som en ganska stor olägenhet.
Det förhåller sig härmed så, mine Hrr! att om man vid behandlingen af ett särdeles inveckladt ämne vill inkasta sig på en kasuislik, som söker att förebygga och förutse alla möjliga fall, så råkar man vanligtvis in på den ena olägenheten, då man vill undvika den andra; och jag skulle icke tro, att större olägenhet kundo följa deraf, att man, såsom jag yrkat, lät Regeringen de få dagar, som kunna ifrågakomma, ligga nere, eller hjelpa sig så godt den kan med allmänna i grundlagen gifna föreskrifter, än att, såsom nu är åsyftadt, reglementera för så beskaffade undantagsfall, för hvilka tillfyllestgörande stadganden ändock aldrig kunna meddelas.
Att någon fara eller våda icke upkommer deraf, att särskilta stadganden för alla dylika fall icke finnas, skall jag § min sida söka visa genom framdragande af ett exempel, huruledes vi alltsedan 1809 lefvat under en grundlag, hvilken icke reglementera! för ett fall, som ganska lätt kan inträffa, och hvilket Const.Ulsk. icke heller vid detta tillfälle kommit att tänka på.
Grundlagen säger visserligen huru det skall tillgå när Konung dör och Thronföljare är omyndig, så att Han icke af sådan orsak kan öfvertaga Regeringen, men grundlagen har ingenstädes föreskrifvit huruledes det skall tillgå, ifall Konung dör och den myndige
Thronföljaren af annat förfall är hindrad att omedelbart öfvertaga Styrelsen.
Det finnes icke på något ställe i grundlagen bestämdt, att Statsråd eller InterimsRegering då skall föra RiksStyrelsen, ehuru ett stadgande derom äfven kunde anses Lehöf] ig t, enär hvad förut om en regerande Konung blifvit sagdt, icke är lika tillämpligt på den, som någon Regering ännu icke tillträdt.
Detta är således äfven ett fall, som borde särskilt reglementeras för, om man nödvändigt vill försäkra sig om att Regeringen icke ett enda ögonblick skall ligga nere.
Alen man har sannolikt funnit, att i ett sådant fall det ej skall felas omtanke hos dem som för tillfället skola hafva att om saken besluta, Denna omtanke fordrar också ovilkorligen, att, (för att nu fasthålla vid det af Gr.
Lagerbjelke anförda exemplet, att Konungen företagit en inrikes resa, men Han insjuknar under vägen), att, säger jag, Han då, innan Han afstår från utöfvandet af Sin regeringsmakt, först tillkallar Thronföljaren, såvida Han finnes i närheten, eller om Han skulle vara så långt aflägsen, att Han icke genast kan komma, befaller InterimsBegeringen sammanträda, innan 190 Den 8 April t. tn.
Man afgifver en förvaring att Han till följd af sjukdom icke Vidare kan med Regeringen sig befatta.
Tänker man sig saken praktiskt, så finner man, att det i verkligheten alltid kommer att tillgå på sådant sätt, och att man således, äfven om grundlagen inskränker ■sig till mera allmänna föreskrifter, dock icke behöfver hysa några farhågor för att landet skulle blifva utan Regering; men vill man deremot -för aila exceptionella fall hafva särskild lag, så råkar man lätt in på Charybdis när man vill undvika Schyl la.
Min afsigt har derföre varit, att genom detta mom:s borttagande, hvilket jag fortfarande anser såsom ett öfverflödigt stadgande, som derjemte i sina ordalag kan gifva anledn. till tvetydigbeter, förekomma alt icke förslaget vid en blifvande Riksdag, då deeröfver skall voteras, ■måtte afslås.
Emellertid är jag visst icke så envis i denna sak, att jag för min enskilda del anser de af mig nu gjorda anmärkning såsom tillräckligt motiv för förslagets förkastande å Regeringens sida, i händelse det af R.
St:r antages.
Ty jag är fullkomligt •öfverlygad, att detta öfverflödiga mom. i allt fall endast kommer att stå i grundlagen såsom en död bokstaf utan all tillämpning.
Mera svårighet torde det väl möta att kunna få ett motsvarande stadgande infördt i Riksakten, der det sannerligen föga passar.
Men då jag förmodar, att det äfven der skall förblifva ett lika dödt stadgande sorn i våra grundlagar, öfverlemnar jag frågan åt R. o.
Ädis bepröfvande, sedan jag fullgjort hvad jag ansett som en pligt, att medan rättelse i Utskis förslag ännu kan vinnas, fästa Ståndets •upmärksamhet på det äfventyr för förslagets framgång vid en kommande Riksdag, sorn kan upkomma af ett stadgande, hvilket icke ■allenast säkerligen skall hädanefter befinnas lika obehöflig!, som det hittills varit, utan äfven till följd af sin upställning och en mindre bestämd redaction lätt nog kan leda till missförstånd och •olika tolkning.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att han, i anledn. af Hr Cederscbiölds yrkande att Dtskis förslag måtte givis granskas, finge fästa R. o. Adis upmärksamhet derpå, att med afseende på de särskilda former, som för grundlagsförändringar äro föreskrifne, betänkligheter torde möta ett sådant pröfningssätt, hvilket skulle medföra den väsendtliga olägenhet, att då uti ett så omfattande förslag som detta, åtskilliga gg voro beroende af det föregide, vid särskild granskning af dessa gg kunde förekomma anmärknir, som hade sin rot i de grunder, hvilka voro intagne i den först förekommande 39 gm; men att det af Hr Cederschiöld åsyftade ändamålet kunde vinnas på det sätt, att sedan discussionen fortgått öfver förslaget i dess helhet och innan propos. om densammas afslutande framstäldes, Hr Gr. o. Landtm, särskilt upnämnde alla de gg hvaruti förslaget var indeladt, och dervid lemnades tillfälle att i afseende på dem framställa ytterligare anmärknir.
Medelst iakttagande af detta sätt, hade Hr Gr. o. Landtm, också anledn. tro, att Hr Cederschiöld vore belåten och icke yrkade någon annan givis anstäld granskning af förslaget.
Deri 8 April f. m. 191 Frih. Cederström, Rudolf:
Så tillvida må jag instämma med Ilr Gunther, att uttrycka den åsigt, det önskligt hade varit, om förslaget haft någon större utsträckning; men då förhållandena vid förev:de Riksdag tydligen ådagalagt, det man icke med hopp om framgång kan åstadkomma något i det hänseendet utöfver hvad Utsk. nu föreslagit, tror jag oss vara Utsk. tack skyldige, derföre att Utsk. med upmärksamhet omfattat de hufvudsakligaste beståndsdelarna i K.
Jl:ts förut föredragne Propos., och nU förelagt R.
St:r desamma.
Jag kan således icke biträda Hr GUnthers mot förslaget framställda anmärknir.
Det kundo vara intressant att veta, huruvida det uttryckliga förbehåll, att Regeringen skulle fortfarande föras »i Konungens namn», tillförene existerat, nemi. då R.
St:r updrogo åt Kronprinsen Oscar, äfvensom dessförinnan åt Hans företrädare Carl Johan, att under Konungens sjukdom föra Regeringen.
Jag kan ej erinra mig ett sådant förbehåll.
Lagerbjelke anfört, finnes för öfrigt intet hinder i Utsk:s förslag för att denna benämning må framdeles iakttagas, och det förefaller mig högst sannolikt, att den i alla fall och utan något särskilt beslut derom nu, kommer alt, vid skeende tillämpning af §:n, i verkligheten varda använd.
Det synes alltså vara en mindre nödig formalitet, att nu särskilt föreskrifva det.
Hr Gunther har för öfrigt velat fasthålla vid sin under det första anförandet gjorda anhållan, att 3 mom. af 39 <§:n måtte utgå; men jag kan icke heller i detta fall vara af en med honom öfverensstämmande mening.
Den värde ledamolen har ansett, att förvecklingar genom detta mom. kunde upkomma, och att det i alla händelser vore af mindre vigt, om landet under någon kortare tid blefve utan laglig Regering.
Det är icke allom gifvet, att på detta lediga och lätta sätt upfatta den i många andras ögon ansvarsfulla och tunga regeringsbördan.
Det är icke heller troligt, att saken under alla omständigheter aflupe så utan sina svårigheter.
Ty under de brydsamma förhållanden, som en icke aflägsen erfarenhet visat kunna upslå; månne icke då Sverige, utan Regering, skulle kunna äfventyra ganska stora faror?
Föreställom oss, att t. ex. en Rysk flotta under en tid af, låt vara blott några få dagar, som regeringslös! tillstånd räckte, oförmodligen visade sig utanför Stockholm, eller att inhemska fiender höjde uprorsfanan eller pesten utbröte i hufvudstaden.
Alla dessa tilldragelser äro af natur att plötsligt inträffa: och jag tror att Sverige skulle i sådant fall reda sig ganska slätt, utan någon lagligen existerande styrelsemakt.
Hr Cederschiöld har gillat det hufvudsak!iga af Utsk:s framställning, men ansett att man icke hade bordt lemna den fråga ovidrörd, som handlar om ansvar för Interimsllegeringen, och isynnerhet har den värde ledamoten funnit det vara önskligt, att för de interimsfall, som kunna ifrågakomma, Svenska ärendena måtte skötas af svenska Statsrådet och Norrska ärenden af det Norrska, samt att endast för de ärenden, som röra båda Rikena gemensamt, en InterimsRogering skulle sammanträda, hvarföre han ansett att grundlagens nuy:de föreskrifter i detta fall borde fortfarande gälla. 192 Den 8 April f. na.
Men vi veta alla att de efterlefvas icke, emedan de icke stå i öfverensstämmelse med Riksakten, och Sveriges förening med Norge är likafullt ett så vigtigt föremål för de båda Rikenas högsta omsorg och varsammaste behjertande, att man ansett Riksaktens stadgande i detta fall böra företrädesvis gälla, oaktadt InterimsRegeringens talrikhet visserligen ej kan undgå att inge många betänkligheter i afseende på lämpligheten af nämnde organisation.
Lagerbjelke rätteligen anmärkt, aflägsnas just genom det förslag, som Const.Utsk. framställt, chancerna för erforderlighet af den talrika InterimsRegeringens inkallande.
Lagerbjelke dessutom fredat
Utslcs förslag tillika med den K.
Proposrn mot de af Hr Gunther emot dem rigtade anmärkmr, vågar jag hemställa, att R. o. Ad. mätte, med ogillande af dem jemte flere emot Utsk:s hemställan framställda erinringar, antaga detta förslag såsom hvilande till nästa Riksdag.
Jag delar helt och hållet den af Hr Cederschiöld framställda åsigt, att det är uti ett grund•lagsändringsförslags första stadium som man bör, såvidt möjligt är, genom de anmärkn:r som dervid kunna förete sig, söka undanrödja hindren för dess antagande vid den Riksdag, då beslut derom skall fattas.
Då jag i öfrigt delar Hr Cederschiölds yttrade åsigter, anser jag mig icke tillständigt att uptaga R. o. Ad:s tid genom deras återuprepande, men jag ber att få påpeka åtskilliga smärre förhållanden, som jag åtminstone icke lyckats få för mitt begrepp fullkomligt utredda, hvarföre de äro på detta sätt framställda och icke på ett annat.
Först och främst vill jag fästa mig vid följande uttryck, som förekommer i 39 §:n 1 morn.: »Konungen befatte sig ej med Rikets Styrelse eller utöfve den konungsliga makten, så länge Han utom Sina Iliken vistas.»
Jag vill här hemställa såsom endast en redactionsförändring, huruvida det icke vore mera förenligt med det konstitutionella språket om det stöde: »så länge
Han utom de förenade Rikena vistas.»
I samma mom. förekommer äfven: »föres RiksStyrelsen under
Hans frånvaro af den till Thronföljden närmast berättigade Prins, om Han upnått den ålder som i 41 §:n sägs.»
Jag har icke riktigt gjort mig reda för hvarföre det icke står Kronprins i st. f. den »till thronföljden berättigade Prins», isynnerhet då förslaget i öfrigt är genomträngdt af den tanke, att icke någon annan än Kronprins skall föra Regeringen för så beskaffade fall.
Då Just.Ministern redan gjort anmärkn:r emot förslaget, hvilka, såsom jag förmodar, utgöra en stor anledn. till dess återremiss, anhåller jag att dessa mina påminnelser äfven måtte få åtfölja till Utsk.
För öfrigt förekommer det mig, som skulle en mening, hvilken återfinnes i 39 §:n 2 morn., kunna göras en hel del kortare; ty jag kan icke inse något skäl, hvarföre uti denna mening: »Finnes ej Prins, som, efter hvad nu bestämdt är, äger att RiksStyrelsen öfvertaga, eller är Han af sjukdom eller af vistande utom Sverige och Norge derifrån hindrad, då skall en InterimsRegering så sammansatt, Dsu 8 April f. m. 193 mansatt, sorn i Riksakten till bestämmande af de genom föreningen emellan Sverige och Norge upkomne konstitutionella förhållanden är stadgadt» etc. mellanmeningen: »till bestämmande af de genom föreningen mellan Sverige och Norge upkomna konstitutionella förhållanden är stadgadt», der skall finnas, då genom orden: »som i Riksakten är stadgadt», just denna mellanmenings innehåll är uttryckt.
I afseende på interims-förhållanderne får jag anmärka, att, så framt jag ej misstager mig i min upfattning, synes ej förhållandet mellan Sverige och Norge i detta afseende vara lika.
InterimsRegeringen regerar i Sverige, men Norge har sin särskilda Regering bredvid denna InterimsRegering, hvilket icke Sverige har; således synes mig, äfven på samma grunder som Ur Cederschiöld anfört, att InterimsRegeringen aldrig borde äga att sysselsätta sig med andra än de unionella förhållanderne, men att de båda särskilda Rikenas enskilda förhållanden skulle i Sverige afgöras af Svenska Statsrådet och i Norge af Norrska Statsrådet vid så beskaffade fall som här äro i fråga.
På detta sätt skulle man helt och hållet undgå den befarade olägenheten, att Sverige någonsin skulle för en kortare tid kunna blifva utan Styrelse, hvilket uti ett konstitutionell
Rike aldrig helier bör kunna äga rum.
På dessa grunder och instämmande med Hr Cederschiöld önskar jag att R o. Ad. måtte förena sig i den gemensamma tanke att de vid Retänk. gjorda anmärkmr måtte blifva tagne i närmare skärskådning af Utsk.
Jag har såsom ledamot af Const.- Utsk. deltagit i öfverläggningen om detta Betänk., och har icke gillat det i allo.
Åtskilliga anmärkmr hafva emot detsamma nu blifvit framställda; men jag kan icke finna att de vid en framdeles
Riksdag böra kunna motivera ett afslag, lika litet som de nu kunna motivera ett förslag till en gemensam tanke alt återremittera till Const.Utsk.
Den förste talaren, Hr Gunther, har framställt åtskilliga anmärkrrr, hvilka, efter min åsigt, och, som jag hoppas, flere andras, blifvit fullständigt besvarade af så väl Gr.
Lagerbjelke som TIr Carleson.
Hr Gunther tycks dock hafva återkommit till samma anmärknrr och vilja vidblifva dem.
I hans sednare anförande har jag dock icke funnit några ytterligare skäl till deras försvar.
Han säger, att om man å ena sidan genom hans förslag skulle blottställa sig för den olägenheten, att Regeringen under några få dagar läge nere, så vore denna svårighet ingalunda värre än den man skulle utsätta sig för genom alt man på samma gång hade 2:ne Regeringar.
Huru dessa skulle upstå har icke blifvit så tydligen framställdt att jag kunnat fatta det; men troligen fäster sig Hr Gunther vid den Regering som finnes, då Konungen reser inom landet, såsom i 43 g.n sägs; och då påstår Hr Gunther, att om Konungen sjuknar så fortfar denna Regering.
Jag åter tror, att då Konungen sjuknar så att Han Sig icke med Regeringen kan befatta, så fortfar denna Regering icke, på sätt Gr.
Vidare säger Hr Gunther, att om Konungen sjuknar kan Han alltid föranstalta om Regeringen.
V. II. " 13 Den 8 April f- ns.
Men det kan ju hända, att Konungen sjuknar så tvärt, att det Sr Honom alldeles omöjligt att med Regeringen Sig befatta eller omöjligt att förordna om tillsättande af InterimsRegeringen ; då kunna dagar till och med veckor draga om innan InterimsRegeringen komme att sammanträda eller en Regent infinna Sig, om Ilan icke vistas i hufvudstaden.
Jag anser likväl, i likhet med flera föregide talare, att landet icke ett enda ögonblick bör vara utan Regering.
Ytterligare bar IIr Gunther, såsom skäl mot 3:dje mom. anfört, att det är omöjligt att reglementera för alla förekommande fall, hvarföre äfven detta mom. borde uteslutas, och såsom exempel har han anfört ett fall då landet blir utan Regering, för hvilket icke är i Grundlagen reglementeradt och hvilket icke heller Const.- Utsk. tänkt sig, eller då Konung dör och Kronprins vistas utrikes.
Men dör Konung och Kronprins vistas utrikes, så är den sednare Konung i samma ögonblick som
Hans företrädare är död; och är Ilon Konung och vistas utrikes, så säger Grundlagen huru dermed skall förhållas.
Jag upträdde egentligen för att besvara en anmärkn., framkastad af en annan värd talare, Hr Cederschiöld.
Han gillar förslaget så tillvida att han anser 2:ne af do anmärknir, han vid ett föregtde tillfälle gjorde mot den K.
Proposin, i delta förslag vara undanröjde, men den tredje står qvar, den nemi., att man vid InterimsRegeringen saknar den fullständiga ansvarighet, som stadgas uti 4 och 9 §§:ne Reg:sF:n och hvilken är nödvändig för ett konstitutionelt samhälle.
Men om IIr Cederschiöld yrkar på denna förändring uti förslaget, så kullkastar hän i och med detsamma hela förslaget.
Det är icke tänkbart att vinna ett sådant ändamål på en gång; så länge vår förening mod Norge existerar, är det icke möjligt att föreställa ossen InterimsRegering, deri Norrmän skola vara ansvarige inför Svenska representationen, och Svenskar inför den Norrska.
Derföre har också på sednare tider en InterimsRegering måst träda i verksamhet, emedan den i Riksakten är bestämd, men man har just genom detta förslag sökt förekomma, att de fall, då InterimsRegeringen må sammanträda, icke måtte blifva så talrika.