Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en följande punkt få vi se, att Utsk:t för enkan efter ett Statsråd, hvars verksamhet i fäderneslandets tjenst varit synnerligen gagnande, icke tillstyrkt högre pension än 1,500 rdr, och under sådane omständigheter synes det mig icke vara öfverensstämmande med billighet, att Bicherts enka erhåller högre pension.
Jag får derför hemställa att Utsk:ts förslag matte i den mån bifallas, att summan nedsättes från 3,000 till 1,500 rdr; och anhåller jag om propos. på detta mitt förslag.
Jag hade trott, att Stats-Utsk:t vid behandling af denna fråga icke skulle hafva underlåtit att uttrycka sitt ogillande deröfver, att K. M:t utan B.
St:rs hörande beviljat enkan Bichert pension.
Så har emellertid ej skett, utan Utsk:t har inskränkt sig till att förorda bifall till K.
Det belopp, K. M:t äskat, är, på sätt Frih. Klinckowström anmärkt, vida högre, än hvad i allmänhet beviljas enkor efter framstående män, och jemväl öfverstigande den pension, som längre fram i Betänk:t är för frami.
Statsrådet Fälira i enka föreslagen.
Jag tror således, att man, utan att vara orättvis emot den ifrågavarande enkan, som icke eger några oförsörjda barn och ej heller är i några betryckta ekonomiska omständigheter, bör nedsätta det för henne föreslagna pensionsbelopp till 1,500 rdr.
Ur Fåhrseus, Olof Immanuel:
Vid 1850-51 årens riksdag anslogo B.
St:r en lifstidspension af 3,000 rdr åt den utmärktaste ledamoten af sednare tids lag-kommissioner, numera frami.
Expeditions-Sekreteraren Bichert.
Det var icke någon pension af vanlig beskaffenhet, eine - Den 8 Maj. 147 dan Richert till sin död qvarstod, såsom Häradshöfding, i rikets tjenst; utan det var en nationalbelöning, ett uttryck af det allmännas erkännande af hans utmärkta förtjenster såsom rättslärd och såsom upplyst och skarpsinnig lagförfattare.
St:r hade vid ett annat tillfälle lemnat bevis af enahanda erkännande åt Professorn Frih. Berzelius.
Richerts verksamhet var väl i en annan rigtning, men efter mitt förmenande icke mindre gagnelig för fäderneslandet och af icke mindre inflytande på dess framtid.
Efter Frih. Berzelii bortgång anvisade R.
St:r en pension åt enkan till lika belopp som det hennes aflidne man-innehaft. K. M:t har nu föreslagit, att på samma sätt
Richerts enka må få bibehålla den hennes man tillagde pension.
De begge nämnda utmärkta männen, ehuru de verkat i olika banor, hafva sålunda blifvit ställda på samma linea, och utan tvifvel med rätta; ty med visshet kan emotses, att erkännandet af Richerts förtjenster om Svenska lagverket skall gå till efterverlden, likaväl som Berzelii namn såsom naturforskare.
Frågan har för öfrigt i begge dessa fall icke kunnat vara att gifva någon belöning åt enkorna, utan att lemna en gärd af tacksamhet, en rättvis hyllning åt de hädangångne, utmärkte männens minne.
Det är dessa skäl som föranledt mig och, såsom jag antager, flertalet af Stats-Utsk:ts öfriga ledamöter att tillstyrka bifall till K.
M:ts förslag; och hemställer jag vördsamt, att R. o. Ad. äfven dertill må lemna sitt bifall. H.
Jag är förekommen af den siste talaren och instämmer med honom.
Richerts förtjenster örn vårt lagverk äro så stora, att de väl förtjena ett erkännande från det allmännas sida.
Han var icke blott en af de verksammaste ledamöterna i Lagkomitén, utan också själen i Lagberedningen; och dessa komitéers kolossala arbeten ej allenast ligga till grund för vår nu gällande strafflag, utan hafva äfven med största nytta rådfrågats i afseende å snart sagdt alla författningar, hvilka under sednare tider inom allmänna lagens område utkommit.
Sjelf hvarken sökte eller vann Richert belöning härför uti höga embeten eller andra högre utmärkelser.
K. M:t ansåg sig då böra begagna tillfället att efter hans död lemna ett offentligt erkännande af hans stora förtjenster, genom att åt hans ålderstigna enka föreslå en pension, som vore något rundligare tillmätt än de, som vanligen beviljas enkor efter Statens embetsman; och jag anhåller, att R. o. Ad. ej måtte nedsätta det af K.
M:t föreslagna belopp.
Frami. Exped.-Sekreteraren Richerts förtjenster äro för allmänt kända, för att jag derom skulle 148 Den 8 Maj. behöfva något orda.
Men om han för dessa förtjenster redan under sin lefnad erhållit belöning genom den pension, som blef honom personligen tillerkänd, så synes giltig anledning att åt hans enka gifva en ovanligt stor pension icke skäligen kunna deraf härledas.
Om, såsom en föregående talare uppgifvit, enkan icke är i behof af ett sådant understöd, så är i detta hänseende en stor olikhet emellan henne och enkan efter Baron Berzelius, ty han efterlemnade åt sin enka ingenting annat än sitt frejdade namn.
Af en föregående talare sades det, att Richert hvarken sökte eller vann några utmärkelser.
Jag tror mig emellertid kunna påstå, att K.
M:t åt honom erbjudit det högsta embete, K.
M:t eger att till någon undersåte utdela, men Richert undandrog vid detta tillfälle det allmänna sin tjenst.
Det är äfven bekant, att ett dokument funnits af hans hand, hvilket åtminstone icke inom detta
Stånd borde bereda honom någon synnerlig utmärkelse.
Jag menar det märkvärdiga bref, hvarigenom han uppmanade till att man skulle söka hos allmänheten med den ihärdighet inprägla öfvertygelsen om vårt dåvarande statsskicks ofullkomlighet, att denna öfvertygelse skulle blifva så fast, att allmänheten icke skulle veta huru den kunnat så hos densamma rotfästas.
Jag tror, att man icke kan anses göra för litet folden ifrågavarande enkan, om man beviljar henne en pension, som med 33 ^ procent öfverstiger den, som är föreslagen för Statsrådet Fåhrtei enka, och sorn dessutom öfverensstämmer med det belopp, Bonde-St. beviljat.
Detta Stånd har nemligen nedsatt ifrågavarande pension till 2,000 rdr; och jag vågar anhålla, att enahanda beslut måtte hos R. o. Ad. fattas.
Hr von Ehrenheim, Per: Hr Fåhraus har en ligt min tanke ställt denna fråga på dess rätta plats, då han förklarat den afse en nationalbelöning, hvilken icke bör tilltagas i så ringa skala, att den endast har till ändamål att tillgodose de nödvändigaste behofven.
Richert har genom sitt nitiska och berömvärda deltagande uti Lagkomitéens och Lagberedningens arbeten gjort sig högt förtjent om vårt lagväsende; och vi böra ihågkomma, att på nämnda arbeten äro grundade ej allenast den nya strafflag, som vid sednaste Riksdag antogs, utan jemväl större delen af de författningar, som under sednare tider utkommit; samt att vid hvarje lagförändring, sorn varit påkallad af rättsvetenskapens utveckling, dessa arbeten varit den källa, hvarur man öst.
Richerts verksamhet är således synnerligen förtjent af erkännande från R.
St:rs sida; och om han ej emottog det höga embete, som blef honom af K.
M:t erbjudet, synes det så mycket mindre Den 8 Maj. 149 böra läggas honom till last, som han då redan var vid framskriden ålder, och i följd deraf ej ville utbyta sin jemförelsevis lugna tjenst emot den honom erbjudna ansvarsfulla och ansträngande post.
Hvad beträffar den ekonomiska ställningen uti hans efterlemnade bo, så känner jag den icke; men det är naturligt, att den ej kan vara särdeles lysande, då man tager i betraktande de inkomster, som voro med hans befattning förenade, och i en tjenstemans hus inträffar alltid vid husfadrens bortgång en stor minskning i tillgångar, emedan hans lön försvinner.
Jag tror derföre, att om R. o. Ad. ville visa sin tacksamhet emot den hädangångne genom att sätta hans ålderstigna enka uti en sorgfri och oberoende ställning, så bör R. o. Ad. ej tveka att bevilja det belopp, som K.
M:t begärt och Utsk:t tillstyrkt.
Cederström, Rudolf: H.
Exc. Hr Just.- Statsministern har åberopat den förtjenstfulla verksamhet, Richert egnat åt vårt lagväsende under en lång följd af år; och Utsk:t. har »med fästadt afseende å den nitiska och gagneliga verksamhet nämnde Exped.-Sekreterare under en lång lifstid i det allmännas tjenst utvecklat», för hans enka tillstyrkt en pension af 3,000 rdr.
Men då till ytterligare stöd härför blifvit åberopadt hvad R.
St:r beviljat åt Baron Berzelii enka, ,så mäste jag förklara, att jag icke kan finna dessa båda fall med hvarandra fullt jemförliga.
Berzelii alldeles exceptionellt stora egenskaper af snille, lärd och upptäckare å kemiens vetenskapsfält, hans förtjenstfulla verksamhet, som kommit i en beundransvärd grad ej blott Sverige, men hela den bildade verlden till godo, utgjorde hans, af hela hans samtid erkända, förtjenster; men att gifva någon belöning härför skulle naturligtvis närmast, om ej endast, åligga hans fädernesland.
Hvad Richert kunnat uträtta, i afseende å vårt lagverk, inskränker sig deremot inom en mindre krets, och i sådant hänseende måste, när pension för enkan begäres, jemförelse anställas med hvad R.
St:r gjort för enkor efter män, hvilkas verksamhet varit af enahanda eller motsvarig beskaffenhet.
Jag tillåter mig då, att påminna derom, att R.
St:r beviljat enkan efter häfdatecknaren Erik Gustaf Geijer en årlig pension af 1,800 rdr, ehuru 2,000 rdr voro för henne föreslagna, och enkan efter Botanisten, Biskop Agardh 1,500 rdr, ehuru 2,000 för henne likaledes voro begärda; vidare att Utsk:t för enkan efter Statsrådet Johan Fredrik Fålirasus, om hvilken utmärkte embetsman Utsk:t med rätta åberopar hans »för fäderneslandet synnerligen gagnande verksamhet under en nära femtioårig embetsmannabana, derunder han innehaft en af 150 Den 8 Maj. samhället» på engång vigtigaste oell mödosammaste befattningar» m. m. — dock icke föreslagit mer än 1,500 rdrs årlig pension, änskönt hans enka har flera oförsörjda döttrar, det icke Fru Richert för närvarande har.
Jag kan således ej finna skäl, att i förevarande fall till förmån för Richert» enka företaga en så exceptionell åtgärd, som K.
M:t behagat i nåder föreslå och Stats-Utsk:t tillstyrkt.
Ett af Med-Stånden, nemligen Bonde-St., har stadnat vid en summa af 2,000 rdr; nämnda , i dess egenskap af »folkvaldt», (jag tillåter mig nu begagna ett redan inritadt talesätt) säkerligen i H. Exc.
Just.-Statsministerns ögon, särdeles i anslagsfrågors bedömande, mycket upplysta Riks-Stånd har således funnit sagda belopp innebära ett tillräckligt erkännande af Richert» förtjenster.
Här har frågats, huruvida hans enka befinner sig i nödställd belägenhet ; men derpå har ej kunnat gifvas ett jakande svar, och Gud ske lof för det; men äfven om hennes ställning vore i detta afseende ömmande, så tror jag dock, att ett ensamt fruntimmer utan oförsörjda barn kan vara belåten med 2,000 rdr årligen.
I motsats emot Utskfls förslag hafva, med afseende å pensionsbeloppet, tvenne olika yrkanden blifvit framställde, nemligen att detsamma måtte bestämmas till 2,000 rdr och till 1,500 rdr.
Enär Utsk:t för den så högt utmärkte embetsmannen, Stats-Rådet Fahran enkefru föreslagit endast sistnämnda belopp, det jag hjertligen önskar ej må möta ringaste hinder, skulle jag äfven i förevarande fall helst velat stadna vid denna summa; men då Gr.
Mörner, hvilken i egenskap af utmärkt jurist, är bättre än mängden af oss i tillfälle att bedöma och vitsorda Richerts förtjenster om vårt lagverk, har funnit skäl vara talande för en högre summa och följaktligen förordat ett belopp af 2,000 rdr, vill jag i denna hänsigt, och under fästadt afseende ensamt å Richerts, såsom det säges, lyckliga och förtjenstfull medverkan till förbättrande af våra civila och kriminella lagar, måhända egentligen dock mest i förstnämnda hänsigt, nu lemna åsido alla andra sferer af hans inverkan å det allmänna; jag vill ej skilja mig från hvad Gr.
Mörner ansett lämpligt och rättvist; utan instämmer jag i det af honom framställda yrkande.
Då tvenne föregående talare förklarat ifrågavarande pension böra betraktas såsom ett uttryck af Svenska nationens tacksamhet emot Exped.- Sekreteraren Richert, och man jemfört denne mans förtjenster med Baron Berzelii, hvilken sednare dock gjort sitt namn frejdadt öfver allt i hela den kända verlden, der kemiens studium idkas, måste jag bestrida denna pensions egenskap af nationalbelöning.
En sådan åsigt, hvil - Den 8 Maj. 151 ken jemväl inom Utsk:t af flere ledamöter förfäktades, blef nemligen der af ganska frejdade vetenskapsmän segrande gendrifven dermed, att Richert aldrig från sin penna lemnat något positivt, något sjelfständigt arbete.
Hans omtalade stora förtjenster hafva ej genom något tryckt verk blifvit ådagalagde, och hans verksamhet inskränkte sig till arbete såsom ledamot uti Lagkomitéen och Lagberedningen.
Men med all aktning för hans der ådagalagda nit och skicklighet får man väl ej anse de personer, som arbetade vid hans sida, för nollor; man måste väl anse, att en god anpart af de på dessa arbeten nedlagda förtjenster faller på deras lott.
Hvad i öfrigt egenskaperna hos detta lagverk beträffar, så måste man medge, att man bör afvakta tiden för att se, huru de positiva lagar, hvilka äro derpå grundade, verka; jag anser det ännu för tidigt att derom fälla något omdöme, och således äfven att skrida till något erkännande af tacksamhet för de välgörande verkningar, man af dem rönt.
Uti de lagverk och lagförbättringar, för hvilka vi hafva att tacka Richert, •
Oj # # 7 hoppas jag man ej inberäkna!’ förändrmgarne uti våra grundlagar; ty i så fall nödgas jag erkänna, att jag anser dem hafva varit ingalunda förbättringar, utan tvertom försämringar.
För min del anser jag, att då R.
St:r åt enkorna efter de vidt frejdade män, Frih. Cederström omnämnt, beviljat pensioner betydligt understigande den, som Utsk:t i förevarande fall föreslagit, bör man, med fästadt afseende jemväl derå, att Richerts enka befinner sig i ganska goda ekonomiska omständigheter, ej bevilja en så betydlig pension, som K.
Jag tror derför, att man i förevarande fall bör stadna vid samma belopp, som Utsk:t föreslagit för enkan efter frami.
Statsrådet Fåhraeus, hvilken under en lång följd af år egnat en förtjenstfull verksamhet åt fäderneslandet; och vidblifver jag således mitt förut framställda yrkande.
Efter hvad här redan blifvit anfördt för bifall till Utsk:ts förslag, skulle jag kanske ej hafva begärt ordet, såvida icke en talare lagt Richert till last, att han ej velat mottaga det högsta förtroende, K.
M:t eger att gifva någon undersåte.
Af samma anledning hade man kunnat tillägga, att han vägrade emottaga det högsta förtroende R.
St:r hafva att erbjuda.
Jag tror mig väl med säkerhet veta, att han varit erbjuden blifva Just.-Statsminister.
Detta kan dock icke för alla vara så otvifvelaktigt, som att han var kallad redan år 1823 till Just.-Ombudsman.
På sätt en föregående talare upplyst, vägrade han emedlertid att emottaga dessa poster, icke derför, att han ville undandraga fäderneslandet sin 152 Den 8 Maj. tjenst, utan derför att han ansåg sig mera kunna gagna sitt fädernesland genom fortsatt arbete på vårt lagverk, än genom en verksamhet, som var honom mera främmande.
De platser
Richert vägrade mottaga kunde blifva och blefvo temligen lätt fyllda.
Men om han år 1823 eller t. o. m. 1844 upphört med arbetet å lagverket, hade förlusten varit oersättlig.
Jag tror således ej, att man med skäl kan räkna honom till last, att han undandragit fäderneslandet sin tjenst.
Hvar och en, som känt honom, vet väl, att han icke var den, som undandrog sitt arbete och sina råd hvarken det allmänna eller den enskilte, som anlitade honom, äfven om det var en politisk motståndare.
Man har sagt, att enkans ekonomiska ställning skulle vara sådan, att hon ej behöfde ifrågavarande understöd.
Jag får bekänna, att jag ej trott, att denna fråga skulle blifva behandlad som en blott penningfråga.
Jag har derför ej på förhand förskaffat mig nödiga uppgifter angående den efter Richerts död verkställda bouppteckning; men jag tror mig någorlunda väl minnas, att när Richert dog, utgjordes boets förnämsta tillgång af hans böcker och ett litet landtställe inom hans domsaga, och att det var ganska ovisst, huru detta skulle kunna realiseras.
Det blef emedlertid, jag tror till följd af en slags pietet, för ett affectionspris af hans efterträdare i tjensten inköpt och temligen väl betaldt, och häraf, äfvensom genom försäljningen af hans bibliotek, realiserades ett öfverskott af, som jag tror, ungefär 30,000 rdr.
Sterbhuset bestod, utom enkan, af 4 barn, deraf 2 döttrar.
Båda dessa döttrar hafva, tror jag, talrika familjer och, åtminstone en tid, befunnit sig i mindre goda ekonomiska omständigheter.
Under sin lifstid hade Richert, förutom sin pension, äfven inkomsterna af sin domsaga, som åtminstone uppgingo till pensionens dubbla belopp.
Man har anställt jemförelse emellan Richert och andra af våra utmärktaste män.
Jag tilltror mig icke att kunna gradera förtjensterna emellan de framstående män inom andra grenar af menskliga vetandet, hvilka här blifvit omnämnde; men det vågar ' ~ att, alltsedan 1734 års lag utkom, någon Svensk Jurist funnits, hvilken kunnat mäta sig med Richert.
— Beloppet af pensionen för en stor mans enka är emedlertid icke hufvudsaken.
På sådane ruinera vi oss icke.
Men jag tror det icke vara passande för R. o. Ad. och vill för min del lika litet afpruta 1,000 rdr för Richerts, sorn jag skulle gjort det för Geijers och Berzelii enkor i de belopp, Konungen föreslagit.
— Man har ock lagt Richert till last, att lian ej utgifvit andra verk, än dem, som finnas uti Lagkomitéens och Lagberedningens arbeten.
Den som snart 50-åriga verksamhet
Den 8 Maj. 153 vill taga del af dessa digra verk, skall emedlertid finna, att på dem är nedlagdt vida mera arbete, än på de böcker och skrifter, hvarmed författare i allmänhet förvärfva ryktbarhet.
Dessutom ber jag att få påminna derom, att Richert under början af sin bana från trycket utgaf flere andra arbeten.
Man har sagt, att de personer, som bredvid Richert arbetade i Lagkomitéen och Lagberedningen, väl ej voro några nollor.
Häraf skulle följa att förtjensten af lagförslagen icke ensam tillkommer Richert.
Detta är naturligtvis fullkomligt sannt.
Men hvad som också är det, är, att han var den verksammaste och skickligaste af många Lagkomitéens och Lagberedningens särdeles utmärkta ledamöter.
Jag har sjelf sutit vid lians sida i Lagberedningen under 5 år och rangerar gerna mig bland nollorna.
Men sådane namn som Zenius, Staaf, Gyllenborg, Rosenblad, Poppius m. fl. äro ännu här väl kända; det oaktadt tror jag ej, att någon af dem kunde göra honom det mest framstående rummet stridigt.
Jag hoppas, att R. o. Ad. ej skall betrakta denna sak endast såsom en liten penningefråga, utan genom beviljande af den begärda pensionen uttrycka sitt erkännande af Richert» framstående förtjenster om vårt lagväsende, samt infria den vexel, en högsinnt Regent dragit på Svenska folkets tacksamhet mot en af fosterlandets ädlaste och störste män.
Det är under denna förhoppning jag anhåller om bifall till Utskits hemställan.
Skiljaktighet i åsigter kan och bör enligt min tanke icke kunna föranleda till någon tvekan att erkänna förtjensten, äfven då den förefinnes hos en motståndare; och ehuru jag uppriktigt medgifver, att jag i många frågor kämpat emot den man, om hvilken fråga nu är, bör jag dock obetingadt erkänna, att jag uti hans arbeten funnit så mycken förtjenst, så mycken framtidsblick, och så klart inseende af landets och tidens behof, att jag för min del icke ett ögonblick tvekar att förorda bifall till det förev:de förslaget, hvilket skulle innebära ett erkännande från representationens sida af Richerts framstående förtjenster.
Om ett annat
Stånd ansett lämpligt att med afseende å ett större eller mindre behof nedpruta det föreslagna beloppet, synes det mig, att det icke anstår R. o. Ad. att tillvägagå på samma sätt.
Att ifrågav:de belöning är väl förtjent, torde svårligen kunna bestridas; ty en 40:årig verksamhet uti lag-komitén och lag-beredningen, der Rickert onekligen varit den mest framstående personen, har otvifvelaktigt gjort honom förtjent af Svenska folkets erkänsla.
Afven om jag icke kan, lika med den siste talaren, anse honom för den störste 154 Den 8 Maj. jurist, som funnits sedan 1734 års lag utgafs; vill jag derför icke förneka, att han såsom jurist var utmärkt och ovanlig, och att det lagförslag, uti hvars utarbetande han haft en så väsendtlig del, visat sig i sina verkningar välgörande; vi böra nemi. ihågkomma, att flere af våra nu gällande lagar äro ur nämnda lagverk utbrutne.
Att han ej utgifvit andra arbeten än dem, som innefattas uti lagkomiténs och lag-beredningens förslag, kan väl vara sannt; men det torde icke vara för någon obekant, att det i dylika komitéer alltid är någon, sorn är själen och den ledande tanken, och såsom sådan framstod Richert obestridligen.
Under sådana förhållanden anser jag, att här är fråga mindre om att gifva underhåll åt Richerts enka, än att på ett nationen värdigt sätt erkänna de förbindelser, hvaruti vi stå till en man, som under 40 år på ett utmärkt sätt i Statens tjenst arbetat inom ett område, der hans verksamhet kommer att bära rika frukter.
Om härtill fordras mera framstående egenskaper än att vara en skicklig embetsman i allmänhet, och Richert således är förtjent af större erkännande, så synes mig, att den pension, man skall bevilja hans enka, icke bör ställas i jemförelse med dem, som blifvit gifna åt andra personers enkor; och är det i betraktande häraf jag får tillstyrka bifall till Utsk:ts hemställan. / Frih.
Enär Gr.
Mörner upplyst, att Bonde-St. bestämt ifrågav:de pension till 2,000 rdr, vill jag afstå från mitt yrkande om summans bestämmande till 1,500 rdr och förena mig uti den anhållan, Gr.
Då jag yrkat nedsättning uti pensionsbeloppet, har jag icke dermed velat underkänna Richerts förtjenster eller de åsigtcr, hvilka han hyllat; men jag kan icke anse, att R. o. Ad. kan sägas handla njuggt, om Ståndet förfar samvetsgrannt med Svenska folkets medel.
För min del anser jag mig åtminstone, under de få dagar, som ännu återstå för mig att utöfva representantkallet, icke böra gifva min röst för andra utgifter, än som äro nödvändiga och nyttiga.
De förtjenster Richert inlagt om vårt lagverk, blefvo under hans lifstid belönade genom medborgares aktning och en nöjaktig utkomst.
St:r nu bereda hans enka en sorgfri framtid, så hafva de derigenom visat sitt erkännande af hans förtjenster.
Men jag tror icke, att vi äro berättigade att, på sätt Hr Koch yttrade, icke betrakta denna fråga såsom en penningefråga, ty då här är fråga om penningar, vet jag i sanning ej, huru den skulle kunna annorlunda betraktas.
Pension af ifrågavarande beskaffenhet gifves antingen för gjorda tjenster eller för att afhjelpa ett behof.
I båda fallen måste en jemförelse ega rum.
Gifves den för gjorda tjenster, så måste man efterse, huru Staten tillgodosett andra utmärkta mäns enkor.
Då finna vi, att till exempel för Biskop Agardhs enka, hvilken dock måste afträda boet till konkurs, bestämdes en pension af endast 1,500 rdr.
Under sådana omständigheter kan jag icke finna, hvarför ifrågav:de pension skulle sättas högre.
Gifve s åter pension för att afhjelpa ett behof, så måste man undersöka, hurudant detta behof är.
En talare har nämnt, att Richerts enka hade oförsörjda barn.
Så är dock icke förhållandet; ty hon har 2 söner, hvilka båda ega sin utkomst, och hennes döttrar äro gifta, och då kan man med skäl fordra att deras männer skola försörja dem.
Det är således endast för enkan, som denna pension behöfves, och då tyckes 2,000 rdr vara ganska rikligt tilltaget, helst hon dessutom åtnjuter pension från civilstatens enke- och pupillkassa.
Af dessa skäl förenar jag mig uti det yrkande, som blifvit af Gr.
Mörner framstäldt.
Det torde vara för åtskilliga af R. o.
Ad:ns ledamöler bekant, att jag icke delar de politiska åsigter, Richert hyste.
Detta hindrar mig dock icke att göra rättvisa åt hans förtjenster; om man hittills gifvit otillräckliga pensioner åt tjenta mäns enkor, beklagar jag detta, men ser deri ingen anledning, att fortfarande begå samma misstag.
Man har sagt, att Richert undandragit det allmänna sin tjenst, derföre att han vägrat mottaga det högsta förtroende, K. M:t • T • » eger att erbjuda.
För min del förstår jag ej detta.
Ansåg sig Richert icke passa vid rådsbordet, gjorde han ju rätt uti att afsäga sig denna smickrande utmärkelse; att han icke derför undandrog fosterlandet sin tjenst, derom vittnar det värdefulla Verk, som till största delen under hans ledning utarbetades.
Mörner har bland andra skäl för afprutning framdragit det, att
Richert hyste alltför fria politiska åsigter, och att han efterlemnat en skrift, deri han förordar en mindre vacker agitation för representations-förändringen.