Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ytterligare skulle statsverket belasta sig med dessa byggnaders års-underhåll och med aflöning, enl. förslaget, vid 80 småfängelser, ä 300 r:dr stycket, eller en ärlig aflöningsstat på 24,000 r:dr b:co.
Men som tångarne derstädes äro i förslaget tillförsäkrade om en högre lekamlig och andelig omvårdnad, lära kostnader böra beräknas så väl för presterskapet som läkare vid alla dessa ställen, hvarjemte föga troligt synes, att en enda vaktmästare skulle uthärda att hvarje minut kunna, enl. fängelselagen, blifva kallad genom fångarnes klockor än till den ena än till den andra cellen, och således aldrig få njuta ro och hvila, i följe hvaraf en biträdare snart blefve nödvändig att antaga och aflöna, åtminstone en qvinna lil! uppassning hos fångar af det vackra könet.
Vidare skulle tillkomma en betydlig utgift för anskaffandet till dessa fängelser af hvarjehanda husgeråd och deras ständiga underhåll.
Derjemte komme kronan att inköpa så väl tomter till ifrågavar. häkten, emedan de flesta nuvar. alldeles icke äro uppförda på nå - Den 23 Fe Ij r u a r i f. m. 631 gon kronans eller häradets tomt, utan vanligtvis pä enskildes ägor, sorn ock att åtaga sig underhållet och framgena ombyggnaden af nuvar. tingshus och blifvande häradshöfdinge-bostäder, med inköp i flesta fall, af tomter till alla dessa, utgifter hvarmed kronan hittills icke haft det minsta alt skaffa och som skulle, genom saluskiltingar för tle icke lämpligt belägna häradsh.-boställena ersättas på det ganska ypperliga sätt, att dessa inflytande kapitalsummor snart försvunno, men årliga utgiften stå qvar icke blott till alla dessa byggnader, reparationer och tomthyror, utan äfven i ärliga ökade penningelöner till häradshaie såsom ersättning för deras förlorade hoställsafkastningar.
Det är på denna väg, numera i många andra fall beträdd, Sveriges krona skall mer och mer belastas med obehöfliga utgifter och Sveriges Konung mer och mer sättas i beroende af Ständers beviljande gunst.
Det är ock på denna väg
Sveriges jordägare skola erhålla ett verkligt skäl att klaga öfver förkrossande utgifter, när boställen för alla corpser hunnit bortplottras, och när bevillningen skall godtgöra icke blott de löner, som genom jordindelningen varit bestridda, utan äfven få uppfylla den vida större omkostnad, hvarmed staten alltid bygger, reparerar och administrerar, mot hvad häradet eller den enskilde på sådant uppoffrar.
Förslaget synes till ersättning för alla dessa utgifter beräkna en ansenlig besparing af nuvar. ganska stora fångforslingskostnader, hvilka, i förbigående sagdt, nu uppkomma till icke ringa del genom i landsorterne väl bekanta underslef.
Men denna förhoppning kommer, i detta liksom i alla våra nya organisationsförslag, att utslå till motsatt förhållande.
Yäl är det sannt, att forslingen mellan ett länsfängelse och ett häradshäkte i hvarje domsaga måste blifva mindre än mellan läns-fängelser och de flera inom domsagan nuvar.; men man glömmer i denna beräkning först att tångarne hädanefter skola skjutsas från alla nthäraderne i domsagan till centralhäradet, hvilket hittills icke ägt rum, sedan att den för några år sedan onödigtvis tillagda ersättning åt vittnen i brottmål, skall oftare och till ganska stora belopp komma att utgå, när dessa vittnen måste från de öfriga häraderna färdas till centraldomstolen, och skall bestiga sig till så mycket betydligare summor, som vanligen ett större antal vittnen erfordras i brottmål.
Åsidosätter man alla dessa kostnader och alla andra svära följder för att endast betrakta fängelsesystemet och dess framgång, kan man väl då föreställa sig alt ett trädhus, uti hvilket en vanlig röst höres från ruin lill rum, eller hvars väggar på en liten stund kunna genomborras nied en vanlig nafvare, skola hindra gemenskap för tångarne både sins emellan och utifrån, och kan man väl hoppas att de rymningar och oordningar af alla slag, som i hufvudstadens solida mönsterbyggnader äga rum, oaktadt den vaksammaste tillsyn, icke skola öfvergå till det oerhördaste sjelfsvåld, der ingen kontroll gifves öfver den enbare vaktmästaren?
Emedan icke dess mindre allting i vårt land skall lämpas efter fängelser och fångvård, så hafva, för lieqvämligheten af ett fängelses läge, våra domsagor och härader blifvit i förslaget sammanfogade eller sönderslitna, utan afseende pä de naturliga gränsorna, dem våra 632, Den 23 Februari f. m förfäder så viii velat att utstaka, utan afseende pä olika folklynnen, vänskapliga eller fiendtiiga förhållanden, eller på olika landsseder eller på de inrättningar och föreningar, som härader och socknar med hvarandra äga gemensamme.
En annan följd af vår nuvar. fängelsekärlek är den: att då domaren måste alltid vara till hands vid häradshäktet för att med möjligaste skyndsamhet befordra de ankommande lill deras högre lekamliga och andeliga omvårdnad, uttrycker det i propos:n åberopade förslaget, att äfven alla civila mål skola afgöras vid cenlral-häradel och att således all lagskipning skall upphöra i dc öfriga häraderne.
Följderna häraf blifva dessa:
Alt, om nämnd skall tagas från uthärad för de mål, som derifrån förekomma, skal! denna så vigliga del af våra domstolar, som redan är i värde oändligt sjunken sedan den blef underkastad allmänna val, endast komma att utgöras af den mest odugliga del af allmänheten.
Och de personer, som kunna förmås till dessa långa resor, skola yrka motsvarande ersättningar af statsverket.
Skall åter nämnden tagas endast ur centralhäradet, kan den för de öfriga orterne inga upplysningar lemna hvarken om personer, landsseder, jordbeskaffenhet elier hvad det vara må.
En annan följd blifver att alla parter få vidkännas så väl för sig sjelfva, som för sina vittnen ökade kostnader genom tvistemålens afgörande i eli annat härad.
Vidare alt, enär häradsboerne 1111 få inom sin ort träffa domaren både vid tingens början och aflysande, således minst 6 gånger om året, extra tingen oberäknade, skall man hädanefter, för att erhålla ett råd, begära eller aflemna en handling eller bekomma ett intyg, förlora tid och kostnad med en längre resa.
Ytterligare: då i menniskonaturen är nedlagd en afsky att åtminstone i anhöriges och vänners tanke anses för lögnare och bedragare, och man således känner sig inför dessa personer mera tvingad till sanning och uppriktighet, an inför fullkomligt främmande menniskor, skall sanningen blifva svårare att utleta när brottslingar, parter och vittnen från ulhäraderne uppträda vid central-domstolen inför obekanta åhörare; och en mängd' meneder skola häraf blifva en bedröflig följd.
Derjemte följer antingen att kronans utgifter skola ökas genom tillsättandet af en särskild aktor för hvar domsaga, eller att länsmannen från det uthärad hvarifrån den tilltalade inslälles, måste, af allm. medel ersättas för resorna utom distriktet samt erhålla en lönad vikarie att under frånvaron bestrida en tjenst som redan fordrar daglig vård, och som blifver ännu trägnare om, eril. nya förslaget lill landstatens totala förskämning, länsmannen tillika skall blifva mantalsskrifvare.
Häradsh:n sjelf, som hittills längre tider måst uppehålla sig uti alla sina härader, har der, och i beröring med alla slags personer, lärt känna ortens seder, folklynnen och jordbruk, de såsom brott och tvistemål förekommande ärendena äro honom på förhand bekanta och han äger, före ransakningen, örn dem en kunskap, sorn i flesta fall är långt bättre, än den som vittnen eller handlingar kunna Den 23 Februari f. m. 033 lemna.
Denna kunskap skulle han hädanefter alldeles sakna för större delen af sin domsaga och hans embelsutöfning hlefvc derefter.
Denna domare skulle ock, genom boställenas försäljning, och genom nödvändigheten att bo invid en viss punkt af domsagan der tillfälle för ett arrende naturligtvis vore sällsynt och inskränkt, tillika sakna all praktisk kännedom om ortens landtbruk, hvaröfver han likväl nödgas i mångfaldiga tvistemål döma.
Sedan det nya förslaget sålunda besörjdt att våra vigtigasle domare, hädanefter hvarken skola äga kännedom om landsseder, personer, tilldragelser eller jordbruk, bör jag med några ord fästa uppmärksamheten på hvad redan tillgjordt är och hvad lagberedningen ämnar göra för våra haradslms inflytande och anseende.
För någon längre tid tillbaka, men med stöd af Iag-comitéen, förlorade häradsh. rättigheten att välja sin nämnd.
Hvad häradsrätterna derigenom vunnit, känna vi alla.
Annu för 4 år sedan njöt häradsh. det förtroendet att af ortens innevånare mottaga tro- och huldhetseden då ny Konung tillträdde regering.
Från Konungens trotjenare har detta uppdrag blifvit flyttadt på ordf: ne i sockne-nämnd, visserligen utmärkta personer liksom alla som genom allm. val tillsättas, en utmärkelse som äfven röjer sig deruti, att de ej sällan ato orternas driftigaste både bränvinslillverkare och försäljare.
Enligt sednast ulgifna rälteg:s-balk af nya lagförslaget skall häradsh. icke blott uppläsa sin anteckning af vittnesmål, som är ett gammalt och lofligt bruk, han skall nu justera hela sitt prot. inför åklagare och parter; och som dessa alltid äro hederligt folk, men häradshmes redlighet något misstänkt, skola äfven menedaren, förfalskaren, mördaren och tjufven påteckna detta prot. sida för sida, alt förekomma förfalskning genom deras domare, Konungens embetsman.
Uti lika ypperligt syfte skall häradsh. lill inskrifning af de smärre prolm erhålla genomdragit rent papper hvilket till hinder mot utskärningar är förut pagineradt och. skall för hvarje dag förses med påskrift af 2:ne hans assessorer.
Öfver allt detta behöfva inga ord förloras.
Vi finna nogsamt hela rigtningen af hvad tillgjordt och ämnadt är, synnerligen när vi dertill lägga lag-comitéens förslag om anställandet af en corps ordinarie advokater, minst 2:ne vid hvarje domstol, en inrättning som i andra länder bevisat sig äga ett så förträffligt inflytande på lagskipningens faderliga och skyndsamma utöfning, på lagkunskapens förenkling, på folkets fridsamhet, äfven på samhällenas politiska lugn.
Man skall invända, att dessa af mig här klandrade förändringar uti landt-domslolarnes inrättning icke nu äro i fråga och att de kunna afslås äfven om central-häradsfängelser få uppföras.
Denna invändning är ett misstag; ty förslaget och den derpå stödda propos:n innehålla allt det af mig uppgifna, hvilket också måste antagas och beviljas sedan central-häradsfängelset vore uppfördt, emedan detta annars vore utan nytta och man i annat fall måste återgå till vanliga häkten inom hvarje härad.
634 Den J3 Februari f. m.
Nu gällande lag älägger häradsboerne att bekosta arrester.
Deras beskaffenhet är ej föreskrifven.
De hafva också i sednare tider blifvit nästan öfverallt ansenligt förbättrade, fran en kista till ordentliga hus med flere eldstäder och rum, ibland af 2 våningar.
Huru lätt vore ej att utan allt det föreslagna bråket och utan alla dessa omätliga kostnader för kronan öfvertala häraderne att antingen tillbygga dessa, eller sönderklyfva de befintliga större rummen i celler, för att äga utrymme till ransakningsfångars afskiljande, om sådant vore i trädhus och på landet möjligt.
Jag föreslår derföre, med anhållan om merms återremitterande, att vid beviljandet af 100,000 r:dr årligen mätte fästas det vilkoret af summans användande endast lill fullbordan af började fängelser, utan utsträckning till häraderna.
Den siste värde talaren har yrkat återremiss af nu föredragna betänk., på den grund att SlalsUtsk. skulle hafva förordat cellfängelse-systemet i allmänhet och tillstyrkt anslags beviljande lill uppförande af hvad slags cellfängelser som helst, och således äfven till sadane, hvarest fängelsestraff under längre tid skulle undergås.
För min del kan jag ej draga den slutsatsen af Ulslcs betänk.
Der säges väl i allmänna ordalag alt anslaget erfordras för uppförande af fängelser efter cellsystemet; men i Utsk:s betänk., likasom i den K. propos:n, utmärkes tillika tydligt att anslaget skulle beviljas till läns- härads- och stads-fängelser.
Om straff-fängelser är hvarken i betänk, eller i den K. proposai fråga, annorlunda än att de nya fängelserna skulle, på sätt nu äger rum med de gamla länshäktena, användas icke endast lill förvaringsrum för ransakningsfångar, utan äfven för undergåendet af valtenoch bröd-straff och fängelsestraff under kortare lid, d. v. s. högst 18 månader, om förslaget till strafflag antages.
Jag tror således ali denna anmärkn. icke äger sådan grund, att den bör föranleda till en återremiss, hvars syftemål skulle, enligt hvad den värde talaren tydligen tillkännagifvit, vara att framkalla ett sådant beslut alt man, i afseende på uppförande af cellfängelser, komme att stadna vid hvad man redan gjordt, eller till det högsta bevilja så mycket som fordrades för alt fullborda de byggnader som äro påbörjade: ett syftemål, som R. o.
Ad. säkerligen icke godkänner, enär följden af att upphöra med cellfängelsers uppförande skulle blifva att de stora summor, som redan äro till nya länsfängelser använde, skulle vara utan särdeles gagn bortkastade.
Ändamålet med cellfängelserne är ju att förekomma all gemenskap emellan ransakningsfångarne ? och detta är ju omöjligt att vinna om tångarne, som ofta flyttas från ett länshäkte lill ett annat, förvaras på ena stället i cell och på det andra i samma rum som en mängd brottslingar.
Den nytta ransakningsfångens hållande i cell kan hafva medfört, går genom en sådan flyttning alldeles förlorad.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på dessa gemensamhets-fängelsers demoraliserande inflytande på tångarne, och såsom bevis derpå anhåller jag att få besvära R. o. Ad. med afhörandet af några utaf de många rapporter som inkommit från fångpredikantcrne vid gemensamhets-fängelserna.
Den 23 Februari f. m. 033
En fångpredikant säger:
"Umgänget fångarne emellan måste alltid utgöra ett mäktigt hinder för deras moraliska förbättring.
Så länge detta hinder förefinnes låter icke förderfvet inom fängelserna stäfja sig.
Det ökar sig hejdlöst dag från dag; hvarje försök att hämma dess framfart mötes med fräck tillbakavisning; isynnerhet inom länsfängelset, hvarest en oafbruten sysslolöshet äger rum, finner man förderfvet stegradt till sin höjd; fångarne föra ett jemt dagdrifvarelif och inöfva sig oupphörligt i brott och laster".
"Man kan knappast göra sig en föreställning om den demoralisation, som derstädes herrskar och med stora steg utvecklar sig.
Det är derföre icke underligt, att den frigifne förbrytaren merendels befinnes vid utträdande ur fängelset mera förderfvad än vid inträdet i detsamma.
I st. f. att låta sig korrigeras af det undergångna fängelsestraffet, har han genom det blifvit vildare, listigare, mindre afskräda från brott, i hög grad sedeslös.
Fängelset har för honom varit en fostermoder till förut knappt anade broltsligheter och styggelser.
En ung bonddräng, som, anklagad för en mindre förbrytelse, hade blifvit insatt i länshäktet endast på några timmar, omta lade för mig under tårar, huru man derstädes på allt sätt sökte uppmuntra honom till fortgång på brottets bana, samt t. o. m. nödgat honom alt låta undervisa sig i "förvärfningskonslen” hvari hvarje nykomling inbjudes att mot en viss afgift taga lektioner.
Det måste alltså antagas som en beklaglig sanning, att de djerfvaste och listigaste brotlslingarne uppammas inom fångelserne.
Blott några få timmar, tillbragte inom deras område, kunna vara tillräcklige alt framkalla den fräckaste bo!';” af en annan:
"Att det moraliska tillståndet bland fångarne är sämre än man kunde förmoda och svårare alt förbättra än man borde konna hoppas, torde i synnerhet härleda sig från de yttre omständigheter i hvilka de befinna sig.
Den anda, som råder inom fängelsets murar är långt ifrån egnad alt räcka en hjelpsam hand åt det ord, som förkunnar frid och försoning, på samma gång som det bjuder förbättring.
Dertill stå fångarne i för stort beroende till hvarandra.
Der gifves ett kamratskapsförbund, hvilket såsom ett gift fräter på de innersta själsanlagen och förlamar alla ädlare beslut.
Der finnes ett samhälle, som har gjort det till ett mål för sin sträfvan, att mot det lagliga samhället föra ett krig, som det förmenar det sednare hafva böljat.
Derifrån den ständiga klagan öfver oförrätt, sorn det yttre samfundet tillfogar, då det beröfvar en menniska friheten, fastän det gifves många "fria" långt mera förderfvade; derifrån också den djupt inrotade meningen, alt man icke vill blifva en desertör från det förbundets liga, till hvilken man en gång emot sin vilja måst sluta sig, och, om han också önskade det, så kan man icke verkställa beslutet, utan stor fara att enligt förbundets lagar blifva straffad;” af en tredje: "Fångarnes moraliska tillstånd är i allmänhet det mest beklagansvärda och kan tyvärr ej vara annorlunda, i följd af de häktades 036 Den 23 Februari, f. m. sammanblandning och den vexelundervisning i laster och brott, sorn alltför flitigt handliafves.
Någon egentlig klassifikation efter fängarnes större eller mindre förderf kan vanligen icke iakttagas.
Sålunda kommer mästaren i ondska och förderf esomoftast att sitta tillsammans med nybegynnaren; följderne visa sig, utom på mångfaldigt sätt, förnämligast uti ett trotsigt eller smiligt förnekande af ali brottslighet.
Ett märkligt exempel härpå är en mördare vid namn Jonas Hjertonsson, hvilken vid inlemnandet i häktet sattes i enskildt rum och efter några dagars förlopp erkände sitt brott både enskildt ooh inför domstolen; men när han sedan efter atlagd bekännelse kom tillsammans med andra förbrytare, började han genast förneka all delaktighet och kunskap om mordet, och, oaktadt han åter sattes i enskildt rum, fortfor han med detta nekande J år till dess dödsdomen fälldes, då modet föll, och han ånyo erkände sig saker.
En annan för lista resan stöld tilltalad, lyckades jag förmå till sannfärdig bekännelse, som han äfven inför domstolen vidhöll.
När han från ransakningen återkom till sina kamrater och desse fått kunskap om hans bekännelse, öfverfölls han med de ohyggligaste eder och skällsord för det han, såsom orden lära fallit, låtit presten narra sig, och utan 2:ne menskligare individers bistånd hade han fått handgripliga tillrättavisningar.
Hurudant fångarnes moraliska tillstånd är, kan slutas af följande bref, hvilket ankommit till en för 3:dje resan stöld till fästning dömd fånge ifrån hans moder, som för stöld varit häktad och straffad inom ett annat fängelse.
Brefvet, sorn naturligtvis icke framlemnades till sin ägare, var af ungefärligen följande innehåll.
”Nu tycker jag om dig min son, ty jag finner nu att du duger till någonting, du har nu gjort så stora framsteg och aflagt så vackra mästerprof i vårt yrke, att jag icke kan annat än skänka dig mitt odelade bifall.
Till bevis på min välvilja sänder jag dig härmed 24 sk.; när tillfälle och tillgångar tillåta skall jag skicka dig mera;” och af en fjerde: ”Så länge äldre och yngre mer’ och mindre grofva brottslingar äro om hvarandra blandade, kan man icke annat vänta, än att det moraliska förderf, som i högre grad finnas hos somlige, äfven smittar de öfrige.
Jag vågar icke från fångarnes förhållande, då de, om detta uttryck tillätes, hafva kyrkomin på sig, sluta till deras moraliska tillstånd i allmänhet, utan har tvertom anledn. att frukta, att deras lif inom fängelset företer många sorgligt mörka sidor, omöjliga att känna för den, som ej är initierad i fängelsets mysterier.
Med ledsnad och deltagande har jag hört fångar beklaga sig, att hvarje uppkommen god tanke, hvarje fattad dygdig föresats förqväfves i den förpestade fängelseluften, och, då de visa sig i ord och gerningar, blifva föremål för kamraternas hån och gäckeri; med ömt deltagande har jag hört en och annan bedja till Gud om snar befrielse från fästningen, emedan det vore fara värdt, att, i ett sådant umgänge, äfven deras eviga välfärd förspilles.
Och i sanning skulle det fordras en djupare religiositet, en större karaktersfasthet än man billigtvis kan vänta hos dem, som samhället ansett sig böra för alltid förkasta, för att ej sjunka allt djupare och djupare i förderfvets
Den 23 Februari f. m. 037 dy, då raan på alla sidor deraf omgifves.
Det år således att befara att under närvar, förhållanden en fånge, i allmänhet taladt, ju längre han varit i fängelse, står desto lägre i moraliskt hänseende'”.
Jag vill ej längre besvära R. o. Ad. med afhörandet af flera dylika uppgifter; men jag ber alt få fästa uppmärksamheten derpå, att dä de personer, som hafva fångarnes moraliska vård om hand och på nära håll kunna bedöma förhållandet, finna det vara sådant, så må man ej betvifla att anlcdn. är förhanden att häruti åstadkomma rättelse.
Den värde talaren har vidare fästat mycken uppmärksamhet dervid alt StatsUtsk. tillstyrkt anslag till häradsfängelsers byggande.
Denna anmärkn. är alldeles motsatt den, som det Hederv.
BondeSt. gjort; ty det har yrkat att anslaget till häradsfängelserne skulle blifva större.
Jag tror att man nu icke behöfver ingå i någon vidlyftig pröfning om ändamålsenligheten af att inrätta häradsfängelser med celler eller icke; ty örn jag rätt fattat Utsk:s mening är icke något nytt anslag tillstyrkt, utan endast föreslaget att de 100,000 r:dr som beviljades vid 1840—41 årens riksdag, men hvilka, enligt vid denna riksdag fattadt beslut, få användas till andra fängelse-byggnader än häradsfängelser, skola af det nu tillstyrkta anslaget godtgöras.
I sammanhang med frågan om häradsfängelserna har man gjort många anmärknrr emot just.-stats-ministerns förslag till fängelseoch domsagc-reglering; och jag bör derföre nämna att delta förslag icke blifvit af Iv. M. pröfvadt, än mindre godkändt, att just.-statsministern icke ansett det som definitivt, och att det till StatsUtsk. endast blifvit lemnadt såsom upplysning.
Meningen dermed har aldrig varit alt det på en gång skulle sättas i verket.
För det närvar. äro 6 domsagor lediga och jag är öfvertygad att förslaget ej kommer att tillämpas mer än kanske på en eller två.
Således är det väl för tidigt, att lägga så mycken vigt på detta förslag, hvilket dock ej blifvit taget i luften, utan är grundadt på ganska noggranna undersökningar, beräkningar och jemförelser.
Dessutom har detta förslag varit lemnadt till granskning af landsfor, häradsh:r och comiterade inom hvarje län, och sedan deras anmärkmr inkommit, har just.stats-ministern låtit revidera förslaget och deruti göra ganska betydliga förändringar.
Ofver det reviderade förslaget hafva hofrätterne afgifvit utlåtm, och jag är säker att tillämpning deraf icke i något fall kommer ifråga, utan att ytterligare upplysningar från vederbör. auktoriteter blifva infordrade.
Det har klandrats att man vid bestämmande af kostnaden för häradsfängelsers uppbyggande förslagsvis antagit, att de skulle kunna byggas af träd, hvarigenom kostnaderne skulle blifva betydligt nedsatta.
Såsom grund för detta klander har man anfört, att i trädhus skulle tångarne lättare kunna kommunisera sig med hvarandra och lättare rymma derifrån.
I detta hänseende är ett misstag för handen, ty inga säkrare fångförvaringsrum gifvas än de som äro af träd, om man bygger med dubbla mellanväggar och fyller med sand eller sågspån deremellan.
Derigenom hindras all kommunikation 03S Den 23 Februari f. m. mellan fängarne och hvarje åverkan på väggen upplåckes snart, ty fyllnaden rinner ut om väggen blifvit på ett eller annat sätt skadad.
Jag vill mi ej vidare uppehålla R. o. Ad., utan anhåller blott om propos. på bifall lill betänk.
Hr Rääf: Då II.
Ex. just.stats-ministern hedrat mitt mern. med åtskilliga anmärkmr, får jag till genmäle andraga att, enär II.
Ex. cj finnér StatsUlsk. hafva menat, eller kommit till de slutsatser, som jag kunnat draga af dess utlåt., det hade varit för mig omöjligt alt ana hvad Utsk. haft för särskilda och för mig hemliga tankar; men efter dess klara ord, häfver det dock fästat sig vid ifrågavar. fängelsesystems antagande samt utförande, och det efter cellsystemets grundval.
Det är StatsUlsk:s nyttjade ordalag, som jag klandrat, deras möjeligen mot språkbruk stridande mening, som jag ej kunnat gissa, och som mern. i förra hänseendet är tydligt, men i det sednare dunkelt, så torde mina anmärkmr också få gälla, samt min anhållan om en återremiss vara välgrundad för att härutinnan få rättelse. II.
Ex. har behagat säga att frågan nu ej skulle egentligen vara om straff-fängelser.
Jag har också ganska obetydligt yttrat mig om bestämmelsen för länsfängelserna; det är egentligen i afseende på häradhäktena och deras användande, samt för häradernas bästa, som jag uppträdt.
I afseende på dem innehåller II.