Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr von Hartmansdorff har icke trott sig behöfva ingå uti vederläggning af Herr Hjertås påstående att den varande Lärofriheten, såsom för mycket kringskuren, icke motsvarar ideen af sann academisk frihet, då jag i ett föregående Plenum underrättat Ridderskåpet och Adeln om att denna frihet är 'vidsträckt nog.
Jag vidkänner, hvad jag i detta föregående Plenum yttrat, och återkallar det icke; det står icke eller i strid med Herr Hjertås mening, ty förhållandet är, att hvad som borde vara kringskuret i den acarlemiska friheten, det är obegränsadt, och det som borde vara obegränsadt, det är kringskuret.
Märkeligt förekommer det mig, att samma värda Ledamot, som bestrider Univcrsiteternas sammanslagning, såsom skadlig för täflan, äfven bestrider den föreslagna tillåtelsen för hvarje promoverad Magister, att få docera, sorn just vore det ginaste, och kanske ofelbaraste sättet att uppväcka en sann academisk täflan.
Herr von Hartmansdorff tror, att hinder för att blifva
Docens endast äro Den 18 December.
139 bristande kunskaper och bristande värdighet i uppförande.
Hvilka äro domare öfver häftigheten eller underhaltigheten i don Sökandes kunskaper?
Professorerna.
Nå viii; är det då en absolut omöjlighet för en Professor, att döma oriktigt?
Vore det ens underligt, om en Professor icke vilie förunna Docentur åt en Magister, af hvars snille och lärdom han fruk* tade att se sig sjelf fördunklad?
Men här har också nämnts värdighet i uppförande.
Jag älskar icke att nämna namn, minst på detta rum, och ännu mycket mer är jag skyldig att icke göra det, då, såsom nu, den person jag afser, icke mer är bland de lefvandes antal; men vore jag icke af denna consideration hindrad, så skulle jag i Herr von HårtmansdorfFs egit minne återkalla, att äfven under nu gällande befordrings-lagar åtminstone någon
Docens funnits, hos hvilken oförvitfighet i seder just icke utgjort elen rådande egenskapen.
Herr Dalman har uti ett anförande, så vidt jag riktigt uppfattat dess innehåll, väl icke bestfidt den yrkade Revisionen, men önskat, att Revisionen måtte så organiseras, att densamma erhåller Universiteternas förtroende.
Sättet för Revisionens organisation är en detailfråga, sorn vi icke böra pröfva, då saken är ett önskningsmål, och beror på Regeringens afgörande.
Universiteterne för öfsigt i ali ära, men det linnes 2:ne andra Auctoriteter, hvilkas förtroende torde i främsta rummet böra afses: de äro Regeringens och Svenska Folkets.
Förtjeuar en blifvande
Revision dessas 140 Den 18 December. förtroende, så lärer den icke eller komma att sakna Universiteternas.
En annan värd Ledamot, den ende, som rent af bestridt Revisionen, Herr Lagerhjelm, liar i dag afgifvit ett ganska utförligt yttrande, hvaråt jag visserligen borde egna en serskild uppmärksamhet; men tidens korrthet hindrar mig derifrån.
Jag kan likväl icke underlåta, att tolka min förbindelse för definitionen på ordet hufvudstad, hvarmed, enligt den värde Talarens ord, förstås en spegel hvari national-lifv et mer eller mindre fullständigt afbilda/' sig; en definition, som jag dock icke har den lyckan att begripa mer, än jag begriper den undervisning, som rättast börjar i det inre af Nationen.
Jag anhåller hos Herr Grefven och LandtMarskalken 0111 proposition till bifall på resultatet af Utskottens Betänkande.
I det ämne, som nu sysselsätter Högloft.
Ridderskapet och Adeln, är så mycket redan taladt, att jag, för min del, skall blifva så korrt, sorn möjligt.
Blott vid ett och annat yttrande ämnar jag fästa uppmärksamheten.
Herr Hammarskjöld har sökt roa Ridderskapet och Adelil med ett urval af anecdoter från hans Upsala-tid.
Deribland förekommo berättelser örn sättet, hvarpå en Professor uppfyllde sitt, hvarje termin förnyade löfte, Den 18 Decemberi att gifva sina åhörare ett ungefärligt begrepp om skapelseverket, och om en annan Professors i ett tryckt arbete införde anmärkning, att getter äro skadedjur på skoglös mark, hvarest de bita barken af träden.
Härvid får jag blott erinra, att, mig vetterligen, ingen Lärare vid våra Universiteter numera finnes, som i tal elier skrift bibehållit samma åsigt af getter och skapelse verke t.
Till ett bevis af Academiens försumlighet, att belöna den sanna förtjensten, har Herr Hammarskjöld anfört exempel af en bland våra lärde, som, då han vid Upsala icke kunde blifva Magister Docens, nödgades mottaga en Skolmästare-syssla på Wermdön.
Jag känner icke alla omständigheter vid denna händelse; men anser mig tills vidare, såsom ett enkelt skäl, hvarföre ifrågavarande Vetenskapsman sökte sig till Wermdön, kunna antaga, att Skolmästaretjensten derstädes gaf honom ndgon inkomst, då deremot en Docentur vid Universitetet gifvit honom ingen.
För öfrigt har denne man för sitt missöde längesedan vunnit ersättning igenom en lyckligare skickelse, emedan han, om jag rätt minnes, redan i mer än Herr Hammarskjölds halfva lifstid, vid Upsala Academie innehaft ett Lärare-embete, hvartill han från Skolmästare-sysslan på Wermdön förflyttades.
Vi hafva hört Herr Hammarskjöld yrka, att Latinskrifveriet vid Academierne motverkar det skönas utbildning.
Jag kan icke med - 142 Den 18 December. gifva, att förhållandet i allmänhet är sådant, Skulle skrif-öfningar på Latinska språket hafva ett så menligt inflytande, vore väl detta språk längesedan utdömdt från Läroverken.
Herr Hammarskjöld här slutligen gifvit försäkran om sin kärlek till TJniversiteterne.
Hvad lian yttrat, bevisar att han känner oell föijer det gamla ordspråket: det barn, man älskar, agar man.
I hufvndsakcn, —• angående de förenade Stats- och Oeconömie-Utskottens Betänkande, — anhåller jag' att nu la säga några ord.
Jag erkänner, att jag efter en sorgfällig genomläsning af detta Betänkande, funnit de skäl vara till det mesta vederlagda, på hvilka jag grundat min förr yttrade öfvertygelse, att en Revision af de Academiska Läroverken kunde i vissa afseenden vara Önskvärd.
På de grunder, som i Betänkandets första Afdelning innefattas, hafva Utskotten ansett en Universitets-revision icke vara af behofvet så påkallad, att den borde blifva ämne för en serskild petition från Riksens Höglofl.
Utskotten slutligen tillstyrkt en sådan Revision, hafva de utgått från en consideration, hvars styrka jag icke kan inse.
För min del vågar jag påstå, att hvarje Betänkande bör grundas på en princip, icke på en consideration; och jag är förvissad, att Herr Hjerta i detta afseende delar mitt tänkesätt, då lian i sin sednare reservation uttryckeligen anmärkt, att de bäst uttänkta förslag kunna
Den 18 December. förderfvas, om man vid deras utförande afvikor från grundsatser, för att iakttaga blotta considerationer.
Vid detta förhållande anser jag en anhållan om Revision af våra Universitets-inrättningar mindre lämplig.
Sakens vigt synes dessutom fordra, såsom ett villkor för en sådan anhållan, att alia fyra Riks-Ståhden förenade sig i beslutet; och derom lärer, enligt de underrättelser jag inhemtat, afl förhoppning numera vara fåfäng.
Jag vill icke ingå i de smärre sönderdelningar af ämnet, till hvilka öfverläggningarne kunnat gifva anledning.
Jag skulle dermed upptaga för mycket af den tid, som nu, mera än någonsin, är för Ridderskapet och Adeln dyrbar.
Likväl bör jag, af förekomne anledningar, icke underlåta att närmare förklara, hvad jag bär en gång förr yttrat i frågan, om vid Upsala Academie Svenska grundlagarne varit föremål för Historiarum Professorns föreläsningar.
Jag bar vid hvarje tillfälle böflitat mig om noggrannhet i uppgifter.
Med iakttagande af denna grundsats, har jag icke ovillkorligt påstått, att Historiarum
Pro" fessorn hållit offentliga föreläsningar öfver våra Grundlagar, utan jag nämnde att, enligt hvad man försäkrat mig, förhållandet varit sådant.
I ett allmänt kändt
Dagblad har en onämd författare, med åberopande af sin mångåriga Academiska erfarenhet, nyligen velat bestrida, att vid Upsala Universitet några föreläsningar öfver Sveriges Grundlagar ägt rum.
Men Professor Geyer har i dessa dagar lein - 144 Den 18 December i nät mig upplysning, att, fastän hans ofTentli* ga lectioner icke varit egnade åt grundlagarnes utveckling, har han under flera år i enskilda föreläsningar afhandla t Sveriges Statsförfattning, ehuru med större vidlyftighet för de äldre tiderna, än för de sednare; och hvad våra nuvarande grundlagar serskildt beträffar, har han icke ansett sig tillständigt, att commentera dem; men då de af hvar och en, utan serskild handledning, kunna läsas, har han fordrat redovisning för deras innehåll vid de Juridiska examina, i hvilka Historiarum Professorn, enligt Kongl.
Majrts Beslut af den C) October 1812, deltager.
En utförlig anmälan härom ämnar Professor Geyer i någon allmän Tidning ofördröjligen införa.
För öfrigt får jag åberopa N:o 23 af Svensk Litteratur-Tidning för innevarande år, såsom bevis, att de Studerande både genom Föreläsningar erhållit begrepp om Svenska Grundlagarne, och i Examina fått ådagalägga, hvad de i detta afseende veta.
Den Skyttianska Professorn är ålagd att läsa öfver Politiken och Stats-författningarne i allmänhet; under enskilda Föreläsningar bar hail äfven afhandlat Sveriges Constitution; och som kunskapen derom, enligt hvad jag serskildt inhemtat, utgör en af hans fordringar vid hvarje Facultets-examen, lärer ingen, utan att hafva vunnit denna kunskap, anmäla sig till någon sådan examen.
Tiden medgifver icke någon vidare utveckling af ämnet.
Jag vill derföre endast anföra, Den 18 ^December. anföra, att då våra begge Universiteter, med alla dithörande inrättningar, en gång fått sin plats i Lund och i Upsala, anser jag
Förslaget till deras centralisering i Stockholm förtjena lika liten uppmärksamhet, som om fråga skulle uppstå att centralisera Småland och Södermanland i Östergöthland.
Herr Bergstedt, Erici Jag bär icke läst Utskottens nu förevarande Betänkande, och jag uppkom först emot slutet af discusionen, hvarföre jag endast kail yttra mig öfver det lilla jag hört.
Det är således förnämligast mina egna åsigter i ämnet, min egen erfarenhet deraf, som jag utber lxlig att’ för Ridder-- skåpet och Adelil få framlägga.
Här har omtalats Professorernes vanvård om den studerande Ungdomen.
Deremot får jag Vördsamt anföra, att, under den tid af trenne år, som jag vistades i Upsala, omfattades jag af dem alla med en ädel, alldeles faderlig omvårdnad.
Flere af dem öppnade för mig tillträde till sina hus och sitt enskildta umgänge, lemnade mig böcker ur allmänna och enskildta förråden, och gingo mig tillhanda med alla möjliga upplysningar.
Bestraffning utsatte jag mig icke för.
Det är således icke Professorerne, icke Universitetet, som jag tillräknar, om jag icke lärt allt hvad jag kunnat lära; min egen försumlighet har då varit orsaken dertill.
Det är säkert, att hvilken yngling, som begärde deras råd, icke af dem afvistes.
Jag anser mig derföre dem skyldig den tacksamhet, att Ridd. 0. Ad.'
Brot. XI. Band. *.
Afd. 10 Den 18 December. göra rättvisa åt deras minne, då nu deras Len ligga i grafven.
Man liar ytterligare talat om Examina, och att de i senare tider förfallit. kr 1779 inträdde jag i det Verk, som då kallades Cancellie-Collegium; jag har sedermera under den tid, jag varit hemma i Fäderneslandet, genomgått aila graderne till Ledamot i detta Verk, och utom de senare åren allt ifrån 1792, då jag varit hemma, merendels der varit Examinator.
Mitt intyg är, att i allmänhet Ungdomen kommer mer underbyggd från Academierna nu, än i min ungdom.
Men en ny epok hörjås för en yngling, när han lemnar Academien och inträder på tjenstebanan.
Då han måste tjena utan lön i i4 å i5 års tid i Cancelliet, kan man icke begära, att han skall länge stadna vid Universitetet, för att hinna der inhemta mognade kunskaper.
Jag brukade vanligen underrätta deras blifvande Expeditions-Clief om, huru Examinerades framsteg voro, i synnerhet om några serdeles utmärkte sig, för att på dem fästa uppmärksamhet.
Nästan alltid hafva mina omdömen om dem äfven i framtiden besannats, och desse ynglingar äfven fortfarit att utmärka sig, och blifva belönte, en sporre på den efterkommande Ungdomen, att äfven vinlägga sig om kunskaper.
Jag anser en Examen vid Universitetet böra föregå, der kunskaperne bättre kunna utrönas, emedan hvarje Professor förut vanligen tenterar sin Examinandus.
Den 18 December. *47 Bland andra inkast man gjort mot Unirersiteten är äfven det om Latinska språkets skrifning.
Det Latinska språkets Gramatik är den mäst fullkomliga och utredda af alla.
Bland de lefvande språken finnes blott ett, som har en fulländad Gramatik, nemligen det Fransyska, men den är för filosofisk för att kunna i första ungdomsåren rätt fattas och begripas.
I en litterär uppfostran anser jag det vara bättre, att begynna med att lära Gramatiken af ett dödt språk, emedan den är bestämd.
Ehuru man måste börja med utanläxor blir likväl
Gramatiken sedan en verklig filosofisk undervisning, ganska tjenlig och verksam till redande och utvecklande af begreppen och förståndet.
Man må sedan glömma den lilla Latin man lärt, men de grammatiska reglorne blifva qvar, användbara med föga förändring vid läsandet af hvad språk som hälst, äfven modersmålet.
Jag anser de chrior man skrifver, såsom den förnämsta förberedelsen till denna grammatikaliska kunskap, och jag har märkt, att de, som icke kunna Latin, sällan kunna sitt modersmål grammatikaliskt.
Man har äfven talat om sammanslående af de bägge Universiteten, och deraf framställt åtskilliga fördelar.
Men utom den täflan, som nu äger rum emellan 2:ne serskildta Corporationer, bör dervid äfven tagas i betraktande Sveriges vidsträckta område, och att en resa från Skåne lill Upsala skulle blifva alltför kostsam.
Båda Universiteten hafva haft män af utmärkta fö»~ 148 Den 18 December i tjenster; båda hafva sina fördelar och kanske aga sina ofullkomligheter.
Kanske skulle några kunskaper bättre kunna odlas i Lund, än i Upsala, såsom Botaniken, i anseende till climatet, som i Lund tillåter cultiverande af sydligare växter.
Hvad åter klyfningen och frånskiljandet af vissa Faculteter angår, så tror jag det icke vara någon vettenskap, hvars afskiljande från Universiteten man kan tillstyrka.
Det är ganska sannt, att den filosofiska Faculteten, som omfattar de beredande vettenskaperne, skulle kunna i Upsala och Lund hilda ämnen för de practiska, som äro resultater deraf; men det vore en ofullständighet, om icke alla vettenskaper stodo att lära vid ett Universitetet.
Antalet af Professioner önskade äfven jag kunde ökas, men icke på bekostnad af dem, som redan finnas.
Jag känner inga andra vettenskaper, som kunde sammanslås under en Profession, än den theoretiska och practiska Filosofien, och äfven detta icke utan olägenhet.
Föreläsningar i Grundlagen kunna häst hållas af en Professor i Juridiken, Ett tillägg, som jag dock skulle önska vore att kanske man vid Universiteterna skulle undervisas och examineras i Juridiken, särdeles i Rättegångs-Balken, grunden för alla Civila ärenders behandling.
Jag får sluteligen äran nämna, att undervisningen icke är slut vid Universiteten; det kommer sedan en ny epok för den unge Mannen, och han bör icke anse sin undervisning såsom fulländad, utan fortsätta sina studier, sedan han kommit till huf - Den 18 Decemberi 149 vudstaden och i tjenstgöring, så skedde fordom.
Kanske var afven en omständighet, som vid mitt inträde jjå tjenstemannabanan gjorde, att ynglingen vinlade sig härom; det var den fullkomliga säkerhet, hvarje yngling med kunskaper och skicklighet ägde, att, om han blef känd, äfven bli hyllad af den Store Gustaf den III, som fästade sin uppmärksamhet på sådane ynglingar.
Och jag hoppas, att denna säkerhet äfven skall fortfara under den ädle Furste, som nu är Upsala Academies Cantzler.
Sluteligen anser jag
Universitetets flyttning till hufvudstaden olämplig.
Det bör vara belngit på ett ställe, der undervisningen utgör hufvudändamålet, och uppsigten öfver ungdomen, om den äfven nu är ofullständig vid Universiteten, är dock lättare i en liten, än i en stor stad; men i hufvudstaden åter böra finnas andra inrättningar, som äro Academierne, der den vundne grundbildningen kan vidare utvecklas, och jag är äfven af den tanka, att de andre härvarande Academierne borde, likasom Vetenskaps-Academien, hafva Professorer, så att den, som lemnade Universitetet, kunde fortsätta sina studier i Stockholm.
Naturen af det sätt, och den häftighet de Talare användt, hvilka yttrat sig emot Revisionen af de högre Läroverken, påkallar ett ytterligare gensvar.
Det kan dock vara korrt, ty deras method har bestått deri, icke att motsäga våra skäl, IJO Den 16 December.
Utan att tillägga oss satser, dem vi aldrig yrkat, och sedermera, med en bitterhet, som kunnat passa i fall fråga vore om hela Samhällsskickets upplösande, vederlägga dem.
Ingen har påstått, att Universiteterna voro odugliga, utan blott att de, så som de nu äro, äro föråldrade inrättningar.
Ingen har yrkat, att de vanliga Disputations-acterna i allmänhet borde afskaffas, utan blott erinrat om 0- lämpligheten deraf, att de uteslutande anställas på Latin.
Och ingen har invändt något mot studium af den Classiska Litteraturen, tvertom klagat, att de bildande verkningarne af detta Studium upphäfvas och motverkas derigenom, att det drifves phraseologiskt uteslutande såsom medel för det ändamålslösa Latinskrifvandet.
— Herr von Hartmansdorff har framställt den grundsats: att näst den att vörda sina Föräldrar, gifves ingen heligare pligt än den, att vörda sina Lärare.
Med den värde Talarens . tillåtelse känner jag en ännu heligare, den nemligen, att vörda Gud, och Hans uttryck Sanningen, och i följe af denna grundsats läser jag det åberopade ordspråket så: om de afdöda, likasom om allt, bör man tala sanning.
Jag vill, i följe deraf, icke bestrida Friherre Adlerbetlis försäkran, att nu mera i Upsala icke finnes någon Professor, som hyser sådan åsigt af getter och af skapelseverket, som ett par af mig framförda exempel antydt; men om den ädle Friherren vill utvidga sitt påstående derhän, att der aldrig funnits några Professorer, som offentligen framställt sådana åsigter, då förtviflar
Den 18 December: jag om den lyckliga utgången af hans bevisning. —•
Slutligen i afseende på Herr von Hartmansdorffs framställda förmodan, om anledningen till mina yttranden öfver Universitets-inrättningens härvarande beskaffenhet, så skulle det visserligen icke vara svårt att, med Documenter, dem Herr von Hartmansdorff måste gilia, då de äro academiska, bevisa origtigheten af hans uppgift.
Men detta hör icke hit, och rigtig eller origtig, blir Herr von Hartmansdorffs uppgift, här använd, af lika betänklig natur.
Väl har jag hört omtalas, att dåliga Advocater, med dylika påståenden, pläga försöka, att beröfva hvarandra agtning och förtroende; men från detta rum väntade jag icke att höra en så, lindrigast sagt, ohemul insimulation.
I 20 år har jag, inför Nationens ögon, fört ett offentligt lif, och stått blott för anmärkningar och anfall från alla håll, men hittills bar ingen sagt eller ens med skymt af skal försökt att antyda, det jag någonsin drifvits lill mina yttranden ellef handlingar af individuella considerationer.
Derföre, om det möjligen skulle hända, att jag till den grad glömde hvad jag som National-Representant är skyldig mig sjelf, och dem, inför hvilka jag talar, att jag i detta fallet skulle vilja likna Herr von Hartmansdorff, kunde jag lätt använda det påslåeude, att Herr von Hartmansdorff i sitt inre medvetande slutar till andra efter sig sjelf.
Friherre Adlerbeth: Herr Hammarskjöld har rätteligen anmärkt, att man bör tala san - 152 Dén i-8 December. ning om de döde.
Jag torde endast få erinra, att, då fråga är om våra Academiers förbättring, synes det vara tjenligare, att tala om de lefvande lärarne, än om de aflidna.
Tvenne uttryck, som under denna öfverläggning förekommit, fordra äfven serskildta svar.
En värd Talare har påstått, att man i Upsala hos Studerande af Stockholms Nation funnit mindre grundlighet i kunskaper, än hos medlemmar af andra landskap.
Jag anser mig skyldig förklara, att någon sådan allmännare skiljaktighet i egenskaper bland Studerande af serskildta Nationer, så vidt jag känner, aldrig blifvit anmärkt.
Äfven på den tid, då en Cathedral-Scliola var Stockholms förnämsta undervisningsverk, utgingo derifrån till Academien ynglingar af stor skicklighet.
De medlemmar af Stockholms Nation, hvilka vid Academien visat sig minst kunnige, lära hafva varit sådana, som åtnjutit enskild undervisning, utan att hafva genomgått offentliga Läroverk.
Om det för den allmänna uppfostran varit »fördelaktigt, att hufvudstaden länge saknat en Gvmnasii-inrättning, har en önskad förbättring i detta afseende under de sistförflutne åren blifvit vunnen; härvarande Gymnasium äger Lärare och Lärjungar, som tillfredsställa äfven de strängaste granskares fordringar.
En annan värd Talare -har såsom ett bevis af Universiteternes förfall anfört svårigheten, att derifrån erhålla skickliga Lärare Den 18 December.
U3 för Seholorne.
Med någon sakkännedom måste jag bestrida denna uppgift.
För att ådagalägga det verkliga förhållandet, vill jag taga exempel från den ort, som är oss närmast, nemligen Stockholm.
Denna hufvudstad har många offentliga Läroverk af olika slag.
De der anställde
Lärare äro i allmänhet af en omisskännelig förtjenst; många af dem äro utmärkte genom kunskaper och skicklighet.
Vid lediga Lärare-sysslors återbesättande har brist på insigter hos de sökande icke ägt rum; tvertom har vid många sådana tillfällen eil hugnelig collision af många skicklige sökande inträffat.
Slutligen får jag hos Herr Grefven och Landt-Marskalken vördsamt anhålla om upplysning, huruvida från de öfrige Riks-Stånden några Protocolls-Utdrag, innefattande deras beslut i förevarande öfverläggnings-ämne, till Ridderskapet och Adeln inkommit.
Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkännagaf, att Preste- och Borgare-Stånden bifallit Utskottens första Betänkande, samt, i följd deraf, laggt det sednare Utlåtandet till Handlingarne; oell hade någon underrättelse om Bonde-Ståndets beslut i ämnet ännu icke ankommit.
Herr Bergstedt:
Jag utber mig få göra det tillägg angående Revisionen, det jag tror mig känna, att, sedan den nya Skol-Ordningen var satt i verket vid Skolor och Gymna - Den 18 December. sier, man hade den afsigt, att, sedan man hunnit döma om verkan deraf, utsträcka den blifvande undersökningen äfven till Universiteten.
Jag tror detta vara den rätta marchen.
Det vore då alltid tids nog, att företaga denna Revision; jag hyser den fullkomliga tillförsigt till Regeringen, alt, örn den är nödvändig, den äfven hlifver anbefalld, och då uppdragen åt grundliga Vetenskapsman.
För öfrigt och om Undervisningsverken ock alla äro ofullkomliga, anser jag dem likväl vara ganska nyttiga, och ägande den stora förtjensten, att bibringa grundlighet i kunskaper samt att afleda ifrån tilldanande af Charlataner.
För öfrigt lemnar jag derhän, om en sådan Revision nu bör af Ridderskapet och Adeln begäras, då den icke blifvit yrkad af de andra Stånden.
Jag finner att flera Ledamöter gjort sig orätt begrepp om hvad som begäres; åtminstone förstår jag eljest icke, huru de kunna så misstyda de Yttranden, som här blifvit afgifne, och sä likgiltigt behandla en den vigtigaste angelägenhet, som innom Samhället kan komma i fråga.
Jag vill ej nu förlänga Discusionen, redan ovanligt långvarig, med en vederläggning af någre Yttranden, som ej tåla närmare granskning; jag vill lemna till Allmänheten, att sjelf bedomina ofoget af det skrik, som upphöjes emot eu erinran, att så föga blifvit gjordt i hvad Riksens Ständer år 181 o begärt, angående Undervisningsverket.
Jag vill blott inför
Den 18 December. detta Stånd högtidligen förklara, att jag ej ett ögonblick haft för afsigt, att antasta sjelfva Universitetens så kallade Ide", eller deras närvarande Personal; utan endast åsyftat, att man genom en alfvarlig Revision skulle utreda och undersöka, huruvida våra Universitet nu svara emot Statens fordringar, samt föreslå de förbättringar, som i följd deraf erfordras.
Fatta kan jag ej någon anledning till den fruktan, som här blifvit alltför märkbar hos några Ledamöter, för en sådan åtgärd.