Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreståndaren, som antingen var stark hushållare eller ock ansåg sig icke behöfva af egna medel bekosta en för skolans behof nödig persedel, ville nu gå den lagliga vägen för att få linealen ersatt.
Då måste han först låta verkställa besigtning för att få undersökt och utrönt, det linialen verkligen var krokig och således obrukbar; sedan uprättades kostnadsförslag för att bestämma huru mycket en ny sådan skulle komma att kosta; och sedan allt detta var gjordt, gick protokoll öfver förhandlingarna in till den myndighet hvarunder skolan lydde, då denna lyckligtvis hade medel tillgängliga för att afhjelpa bristen, som belöpte sig till 24 sk. rgs, men hvilka dock icke kunde betalas annat än genom invisning på LandtRänteriet i länet, der han måste skaffa sig ombud 122 Den 4 April e. m. för att lyfta medlen.
Hade nu den auktoritet, under hvilken skolan hörde, icke haft några tillgängar att disponera, så hade densamma nödgats i und:het anmäla förhållandet hos K. M., och den vigtiga saken blifvit föremål för föredragning i Statsrådet, på det att af besparingarne eller under någon annan T i 1 e 1,' nödiga medel kunnat anvisas till anskaffande af — en lin ial.
När vi alltså, hvad våra styrelseformer angår, finna sådana högst egna förhållanden rundt omkring oss, upstår verkligen tvifvel om, huruvida man må kunna genomföra en reform i afseende å Embetsverkens organisation till det omfång som Utsk. afser.
Ty det synes på Utsk:s motivering, att det icke vill hafva någon förändring i afseende å principerne för sjelfva organismen.
Deri säges nemi. tydligen, att meningen icke är att få en MinisterStyrelse införd.
Ville det hafva en sådan, blefve det naturligtvis lätt för en Minister att omgifva sig med skickliga personer, för hvilka han kunde hysa förtroende, och åt hvilka kan kunde lemna utarbetandet af vissa saker, och derigenom ernå resultater, för hvilkas vinnande nu, tid, arbete, stora kostnader och många personor erfordras.
Men han skulle då äfven äga rätt, alt, om han vid sitt inträde i ministéren funne embetsman som icke motsvarade hans förtroende, i deras ställe insätta ändra, till hvilka han kunde hysa sådant.
Detta ingår likväl ej i Utslcs plan.
Det säger uttryckligen, att det vill hafva sjelfständiga embetsman; men tillåter dem dock icke att handla på egen hand, utan föreslår att de vid vigtigare måls behandling skola sammanträda och kollegialiter handlägga ärenderna.
Och jag må då med skäl fråga:' hvad blir skillnaden emot nuv:de förhållanden?
Efter min tanke lärer den endast komma att bestå deruti, att presidents-embetena blifva indragna.
Det är naturligt, att ingen kan dermed vara mera nöjd än Presidenterne sjelfve, emedan de då komme att sättas på indragnings-stat och finge behålla sina löner, samt i verkligheten åtnjuta det lugn och den befrielse från arbete, som man redan nu inbillar sig hafva fallit på dessa embetsmäns lott.
Men huruvida Ministrarne eller Dep:sChef:ne skulle kunna upfylla sina derigenom ökade embetsbestyr, vill jag lemna derhän.
Vi veta att en allmän klagan fores just deröfver, att de redan i följd af sina nuv:de åligganden, äro öfverhopade med göromål.
Skola de nu derjemte presidera i Colleg:na och disputera med några envisa Råder, — ty sådana finnas Gudnås också, — så blir icke mycken tid öfrig för deras egentliga embetspligter.
Saken vore visserligen hjelpt, om Dep:sChef:ne antoges kunna för Collegiillåden hysa obetingadt förtroende; men de känna dem kanske icke en gång_då de tillträda sina embeten, och Dep:sChef:ne torde derföre, om de ej deltagit i en frågas kollegiala beredning, ofta blifva tvungne att sjelfve göra arbetet om igen.
Jag kan alltså icke förstå, huru man vill hoppas, att, utan att — som man säger — sätta yxan till roten, kunna vinna det mål man söker.
Man har anmärkt mot de Colkr, som hafva att sysselsätta - sig med landets ekonomiska förhållande^ — och jag har sjelf gjort denna anmärkn. då jag haft förtroendet att vara Landsh., — att Colknas ledamöter, ehuru ägande mycken theore - Den 4 April e. m. 123 lisk embetsmanna-slucklighet, dock ej sällan saknade den praktiska kännedom af landet, som man skulle önska.
Detta förhållande är likväl en naturlig följd af ännu en egenhet i våra institutioner, till hvars afhjelpande R.
St:r ingalunda visat sig villige.
Det är nemi. så stäldt, att embetsman, som praktiskt utbildat sig genom tjenstgöring i landsorten, och der fått sin utkomst såsom Domare eller Dep:sChefer vid Landslcge-ernbetena, icke finna med sin fördel förenligt att inträda såsom ledamöter i ett Colkm.
Man må vara huru god patriot som helst, så måste man dock hafva sin bergning; och den som fått en anställning såsom embetsman i landsorten, har icke råd att avancera lill Col legi i Råd, knappt en gång att blifva President.
Jag känner till och med en stad utom Stockholm, der aflöningen för Magistraten är sådan, att en Hådman, icke skulle vilja byta löne-inkomster med Chehne för Rikets Colkr.
Huru kan man då hos dessa Colkr vänta den kännedom om landets förhållande, som vore så vigtig för ärendernas fullständiga beredning.
I andra Colkr åter, der sådana praktiska kunskaper icke erfordras, har man tillfälle att här i Stockholm inhämta tillräckligt för att med utmärkelse fullgöra sina embetsåligganden, hvarpå jag dagligen erhåller bevis, sedan jag i följd af K.
M:ts Nåd. förtroende tillträdt chefskapet inom ett af Rikets Colkr, der ärenderna afgöras både så väl och så skyndsamt, att det torde vara svårt att bitta på någon förändrad organisation, som bättre ledde till dessa ändamål.
Jag nämner detta, emedan förtjensten af organisationen icke tillkommer mig utan min utmärkte företrädare.
På dessa skäl grundar sig min fruktan, att man genom en ny Komités tillsättande icke skall, åtminstone i märkligare mån, vinna det mål man söker.
För min del kommer jag dock att votera för bifall till Betänk., emedan det icke skadar att man gör ett försök, och mångå försök, för att fullkomligt öfvertyga sig om svårigheten att lösa detta problem, som Utsk. framställt, att nemi. vinna fördelarne af en MinisterStyreise, utan att antaga sjelfva institutionen.
Det nu ifrågav:de Utsk:s Belänlct synes mig innebära en bekräftelse på det behof, som ända sedan 1809 vid så många tillfällen framträdt, af en mera genomgripande reorganisation af Embetsverken.
Jag kan således icke finna, att det är något nytt som i Betänk:t framställes.
Vi känna litet hvar — och Betänk:t lemnar derom ytterligare påminnelser — hela denna frågas historik; huruledes vid flera Riksdagar komitéer blifvit hos K.
M. begärda, för att utreda och behandla frågan.
När en och samma fråga kan så fortsatt och envist framkomma, måste äfven något oafvisligt behof förefinnas.
Dessa ko mitéer hafva ej heller alldeles varit utan resultater, hvaribland kan räknas de judiciella målens frånskiljande från de administrativa, och DepartementalStyreisens införande.
Jag skulle tro, att denna Styrelse står alltför isolerad, och borde sättas i närmare förbindelse med för handen var:de administrativa Verk.
Jag finner således icke något skäl att afstyrka Betänk:t, utan tvertom att 124 Den i April e. m. bifalla detsamma; men hela landet har hittills haft en mindre tillfredsställande erfarenhet af komitéers tillsättande, alldenstund endast kostnaderna varit för det allmännas räkning, men resultaterna blifvit för allmänheten undangömda, utan att någon fördelaktig verkan visat sig.
Jag skulle således önska, att R. o. Ad. ville förena sig i den af Utsk. föreslagna anhållan, det K.
M. täcktes vara betänkt på att taga ämnet i närmare skärskådande, för att, om möjligt, kunna vid nästa Riksdag framlägga förslag derom; — utan att R.
St:r ingå med någon begäran om tillsättande af en Komité, emedan det torde böra helt och hållet lemnäs åt K. Mits Regering att i detta afseende förfara som den godt och bäst synes.
DepitsChefme äro dessutom i tillfälle att bättre än hvar och en annan bedöma förhållandet och se huru sakerna böra anordnas.
Jag anhåller således om bifall till Utskis Betänk., med undantag af det deri inryckta förslag, att R.
St:r skulle begära tillsättande af en komité; hvilket jag icke anser vara till ändamålet ledande.
Äfven jag får tillstyrka bifall till ifrågavide Betänk.
Jag skulle derföre icke hafva begärt ordet, om icke en föregide talare framställt åtskilliga satser, dem jag icke anser mig kunna biträda.
Hr Akerman har nemi. yttrat, att den af Utsk. föreslagna hemställan föga torde leda till något resultat, då Utsk. icke föreslagit införande här i landet af MinisterStyrelse.
Om Utsk. gjort ett sådant förslag, hade det icke hållit sig inom den behöriga gränsen af sin befogenhet.
Införande af MinisterStyrelse skulle förutsätta förändring af grundlagarne, och sådan tillhör icke Ekon.Utsk. att föreslå, utan Constit.Utsk.
Del förra har således icke kunnat gå längre 8n det gjort.
Om man anser 1840 års
DepartementalStyrelse innebära ett närmande till MinisterStyrelse, så måste man också erkänna, att den åtgärd, Utsk. nu föreslagit, nemi. att ställa de Förvaltande Verken i närmare samband med Dapartma, är ettsteg mot samma mål.
Afven jag tror, att i samma mån som det kon stitutionella statsskicket utvecklar sig, vi närma oss till MinisterStyrelse; men jag tror, att man i detta som andra hänseenden, icke bör gå alltför brådstörtadt tillväga, hvilket Utsk. jemväl iakttagit, då det icke på en gång tillstyrkt Collmas uphäfvande.
Så länge vår administration är så invecklad som den nu är, — och en genomgripande förändring af densamma har det icke berott på detta Utsk. att föreslå — så måste man äfven i viss mån bibehålla den kollegiala formen, d. v. s. pröfningen af vissa kamerala och andra likartade ärender måste fortfarande tillhöra Collina.
Att Utsk. förutsatt sjelfständighet hos ledamöterne, anser jag vara en förtjenst.
Jag skulle tro, att den talare, som med ett slags sarkasm bemött denna, icke haft för afsigt att antyda det våra Embetsverk skulle bestå af osjelfständige ledamöter, Man bar sagt, att om en Minister blefve chef för ett Embetsverk, han ofta befunne sig i den ställning att icke närmare känna Collmas personal, eller dem, öfver hvilka han skulle presidera.
Men detta är ett förhållande, hvilket nu för tiden inträffar med nästan alla, Den 4 April e. in. 125 sorn tillträda höga embeten, och har vid flera tillfällen varit fallet just med den siste värde talaren sjelf.
Jag skulle dock tro, att det vore en vinst för en Minister att kunna lära närmare känna egenskaperne och kapaciteten hos ledamöterne i alla honom underlydande Embetsverk.
Nu deremot händer det ofta, att han knappt till utseende känner sina underordnade; oberäknadt att han måhända en gång om året ser dem hos sig på en souper eller middag.
Genom det gjorda förslaget åsyftas just att
Dep:lsChefen skulle komma i närmare beröring med embets-och tjenstemän, tillhörande de Verk, öfver hvilka han är den högre och bör vara den ledande chefen.
Han skall då kunna säkrare bedöma deras duglighet och hvartill de bäst kunna användas.
I st. f. att nu vara inskränkt inom en trång krets af sin egen Expedition, bestående af 7 ä 8 tjenstemän, hvaraf större delen sysselsätter sig med de mest mekaniska göromål, finge han då en mycket större krets af tjenstemän, inom hvilken han kunde med tillit och efter egen kännedom välja sina biträden och göra befordringar.
I sammanhang med denna fråga borde äfven befordringslagarne förändras, så att det icke förnämligast skulle bero på tur och anciennitet, hvilken som skall få företräde vid besättande af lediga sysslor, utan fastmer på den öfvervägande och bepröfvade skickligheten samt lämpligheten för tjensten.
Om derjemte examensväsendet ordnas så, att ingen kan i ett Colkm eller Depart. erhålla ordinarie plats, utan att genom aflagda prof hafva visat sig dertill äga erforderliga insigter, så tror jag, att de nuv:de förhållandena, hvaröfver så mycken rättmätig klagan föres, skulle blifva betydligt förbättrade.
Det torde således ligga icke allenast i det allmännas, utan äfven i DeprtsChefmes eget intresse att få denna sak utredd och att vinna en sådan organisation som Utsk. påpekat.
En värd talare, med hvilken jag smickrar mig att ofta öfverensstämma i åsigler, och för hvilken jag hyser stor veneration, har yrkat den modifikation i Utsk:s hemställan, att R.
St:r icke skulle begära nedsättande af en komité, utan öfverlemna ärendet till Regeringens egen omsorg.
Jag skulle häremot ingenting hafva att invända, om R.
St:r på samma gång ställde till Regeringens disposition något visst anslagsbelopp för att användas för detta ändamål.
Men om så sker, blir alltid resultatet, att den Minister, till hvars behandling frågan hörer, anmodar sakkunnige män att jemte sig handlägga densamma.
Om nu dessa honom behjel p
I i ga personer kollektivt benämnas komité, eller Ministerns biträden, kan vara likgiltigt, helst om, såsom det någon gång inträffat, Ministern af K.
M. kallas att vara Ordftde i komitéen och der leda öfverläggningarna.
Namnet gör ingenting lill saken.
Jag får alltså tillstyrka bifall till Utslcs förslag utan förändring.
Hr Gripenstedt, J o h.
Detta ämne torde lämpligast kunna sammanföras och betraktas under tvenne hufvudfrågor: den ena, huruvida i den nuv:de organisationen någon förändring är behöflig och nyttig; den andra, huruvida en sådan organisation, som man vid flera tillfällen påyrkat, står i öfverensstämmelse med 12G
Den i April e. m. våra lagar och institutioner, samt huruvida den är möjlig att verkställa.
I afseende å den första frågan, huruvida förändringen är önskvärd och nödig, har jag redan för längre tid tillbaka, Vid 3844—45 årens
Riksdag sökt att någorlunda fullständigt framlägga skälen för min åsigt om behöfligheten af en förändring i detta afseende, och den erfarenhet som jag sedermera, under en längre lid ställd invid medelpunkten af Statsförvaltningen, varit i tillfälle att inhämta, har icke föranledt mig att frångå denna min åsigt.
Jag vill så mycket hellre utan omsvep och förbehåll afgifva denna förklaring, som jag vid flera tillfällen funnit att man missförstått det yttrande, som jag d. 11 Oct. sisth år i sammanhang med löneregleringsfrågan till Statsråds-protok-.t afgaf, och af hvilket man velat draga den slutsats, som skulle jag anse allting i afseende på inrättningen af vårt statsmaschineri vara f. n. väl bestäldt, och ingen förändring häruti af behofvet påkallad.
Så har icke varit min mening.
Jag har blott velat uttrycka den åsigt,' att icke någon väsendtlig förändring i detta hänseende kunde verkställas på det sätt, att man borttoge vissa delar af det hela, eller indroge vissa embeten; utan att all förändring häruti bör ske i ett sammanhang och efter en fullständig plan; hvarjemte jag yttrade, att, då denna fråga vore så ingripande och behöfde så lång lid till förberedelser, det enl. min tanka icke kunde vara skäl att under afvaktan af dess lösning upskjula den nödvändigt påträngande löneregleringsfrågan.
Man har äfven velat lägga Regeringen till last, att densamma icke i sammanhang med denna sistnämnda fråga framställt förslag om en nödig reorganisation af hela Statsförvaltningen.
Om denna förebråelse riktas personligen mot mig såsom föredragande för FinansDepart:tet, så är den fullkomligen oförtjent, emedan frågan om EmbetsVerkens reorganisation icke hörer under det Depart., som blifvit mig i Nåder anförtrodt.
Men för öfrigt tror jag, att man icke gerna kan undgå att inse och erkänna, att det varit nära nog omöjligt att vid detta tillfälle framlägga en allmän, omfattande organisationsplan.
Må man besinna huru djupt ingripande en sådan måste vara; och det skall finnas tydligt, att man icke — så att säga — improviserar en dylik, och att tiden icke medgifvit den grundliga pröfning och undersökning, som härtill erfordras, allraheldst då det är nödvändigt, såvida någonting väsendtligt skall vinnas, att i sammanhang härmed äfven grundlagen i flera delar förändras.
Den andra frågan, som jag upställde, nemi. huruvida en sådan organisation, som man nu yrkat, vore med våra öfriga institutioner samt våra grundlagars bokstaf och anda öfverensstämmande, tror jag böra besvaras allt eftersom man önskar att reorganisationen skall blifva mera eller mindre omfattande.
Svårigheten af en reorganisation anser jag, i likhet med den förste talaren, i denna fråga, ligga deruti, att man väl önskar den förändring man finner vara af behofvet påkallad, men icke vill underkasta sig de konseqvenser, som deraf blifva en följd.
Yi hafva redan haft 2 särskilda Utsk. och en komité för att utreda dessa frågor, och deras arbeten äro utan tvifvel af ganska stort värde; men de hafva Den 4 April e. m. 127 samtliga kommit till det resultat, att någon kraftigt verkande förändring icke kunde ske, så framt den icke ställdes på basen af MinisterStyrelse.
Denna åter förutsätter en helt annan förvaltningsgrundsats än den här i landet nu gällande, och medförer äfven i afseende å embetsmännens oberoende vissa inskränkningar, som jag icke tror kanna vinna bifall hos oss.
Då man således uti ifrågav:de Betänk, icke vill gå in på principen af MinisterStyrelse, så torde icke heller någon annan utsigt till förbättring finnas, än att man partiellt gör de jemkningar, som äro af största behof påkallade; men deruti ligger just, såsom jag redan nämnt, svårigheten, att ingenting kan uträttas, utan att man bygger om hela systemet på en annan grundval.
Det är — om jag får nyttja en liknelse — ungefär så som om man hade ett mekaniskt verk, t. ex. ett urverk konstrueradt med pendel, och ville komma ifrån pendeln såsom alltför mycket skrymlig och besvärlig.
Detta går visserligen också an, men endast med det vilkor, att man omkonstruerar verket efter en helt annan princip; t. ex. af det slag, som vi bära i våra fickor; men icke låter det sig göra att bortplocka vissa delar af verket utan att ändra systemet.
Och det är just med afseende å do stora, nästan sagt, oöfvervinneliga svårigheter, som möta, att med hvarandra sammansätta eller sammanjemka tvenne olika systemer, hvilka hvila på väsendtligen olika grund, som jag, åtminstone för tillfället, icke ser någon så lätt begagnelig utväg, som Etsk. tyckes hafva föreställt sig, att behålla den nuv:de grunden, men ändå kunna komma till det åsyftade målet: förenkling i administrationen, och ett närmare sammanhang mellan RegeringsDepartma och de underlydande Embetsverken.
Något torde visserligen i detta afseende kunna göras, men jag måste likasom den första talaren i denna fråga säga, att — ehuru gerna jag skulle vilja i detta fall få orätt — jag fruktar, att vid den närmare skärskådning af frågan, som jag, långt ifrån att vilja på något vis motverka, tvärtom på det högsta sjelf önskar, skall visa sig, att man möter större svårigheter än man från första början kunnat föreställa sig.
Jag har således ingenting alls emot att en komité nedsättes för att ytterligare undersöka saken och föreslå de förbättringar som låta sig verkställa; och i afseende å formen tror jag att Utsk:s förslag har företräde framför Gr.
Anckarsvärds, synnerligen af det skäl Hr
Dalman redan anfört, eller att, om R.
St:r sjelfva begära en komité, så är K. M. i och med det samma äfven bemyndigad alt af öfverskotten på Statsverkets inkomster taga de medel som för ändamålet erfordras.
Jag tror dessutom, att Gr.
Anckarsvärd gjort våra komitéer orätt, — åtminstone sednare tiders — då han icke velat erkänna, att deras arbeten varit af någon nytta.
Det är likväl allom kändt, att på dessas arbeten grundats åtskilliga af K. M. till R.
St:r gjorda framställningar, som dels äro, dels — efter hvad jag hoppas — skola blifva af R.
St:r bifallna, till gagn för det allmänna, och till heder för dem som varit i komitéerna sysselsatta.
Jag får för min del tillstyrka bifall till Utsk:s Betänk. 128 Den 4 April e. m.
Då något egentligt motstånd icke för sports mot den af Utsk. gjorda hemställan, hade jag helst velat blott i hufvudsaken instämma i Hr Dalmans anförande.
Men då yttranden här blifvit afgifna, hvilka ändock påkalla en och annan anmärkn., och ämnet är af stor vigt, tror jag mig icke böra göra afseende på några minuters uppehåll, derest det kan lyckas framdraga några omständigheter, förtjenta af - att tagas i betraktande, då frågan kommer under Eegeringens pröfning.
Jag tror för min del icke, att de svårigheter, som man ansett vara förenade med denna frågas lösning, äro så stora som man velat påstå.
Den förste talaren har ansett denna fråga slå i sammanhang med hela vårt statsskick och våra grundlagar; och har anfört en ganska underhållande anekdot om en linial såsom bevis på de petitesser, sorn inom vår Statsförvaltning kunna blifva föremål för behandling.
De omständigheter, den värde talaren vidrört, stå dock, enl. mitt omdöme, icke i något ovilkorlig! sammanhang med eller beroende af organisationen inom Embetsverken.
Det kan icke vara tvifvel underkastadt, att ju
Regeringen skulle äga rätt att ställa till en underordnad myndighets disposition en tillräcklig summa för att bekosta både en linial och åtskilligt annat smått, utan behof af de omgångar som här blifvit relaterade.
För öfrigt ber jag att få fästa upmärksamheten på, att då det under långliga tider klagats öfver tröghet och långsamhet inom Embetsverken, denna klagan måhända till någon del haft sin grund deruti, att allmänheten, hos hvilken den varit gängse, icke så noga skiljt emellan de särskilda grenarne af Förvaltningen.
Personer på landsbygden, som baft ärender att bevaka i hufvudstaden, hafva t. ex. förblandat lagskipningsärender med sådana som afgöras i Colleg:na; andra som bo här hafva funnit svårigheter och uppehåll vid sakers behandlande i Tullverket eller i Banken.
Detta har bidragit att gifva en viss vigt åt omdömet om Embetsverkens långsamhet i allmänhet, när den ene och den andre komma tillsammans och lägga ihop sina klagomål.
Men om man i afseende på de Förvaltande
Verken särskilt går till sjelfva grunden och orsaken, hvarföre skäl varit att klaga öfver långsamhet i ärendernas behandling och afgörande, så tror jag erfarenheten skall visa, att felet för det mesta legat i sjelfva ordningen och fördelningen af arbetet, eller i sådana förhållanden i öfrigt, som det helt och hållet kunnat ankomma på Regeringen att undanrödja, oberoende af någon Embetsverkens reorganisation.
Dessa orsaker synas först och främst härröra derifrån, att en sådan mängd ärender gå till Regeringen, hvilkas afgörande ganska väl kunde öfverlemnas till Collegma eller lägre myndigheter.
Huru kommer det t. ex. till, mine Hrr! att i denna stund det är omöjligt för en embetsman, hvilken som helst, att resa till ett utländskt bad, utan att begära permission hos K. M., eller att en underordnad myndighet insänder hans ansökning, hvarvid denna myndighet naturligtvis skall först handlägga ärendet och afgifva sitt utlåtande, eller också få ansökningen till sig remitterad för att höras deröfver?
Kunde icke genom ett enkelt beslut af Regeringen ställas så lill, att de myn - Den 4 April e. m. 129 myndigheter, som dertill kunde ifrågakomma, erhöll rätt att i första hand afgöra en mängd mindre betydande mål, som emellertid Regeringen tyckes lägga vigt på att bibehålla för sig, oaktadt alla de påminnelser, som i detta afseende tid efter annan gjorts genom pressen.
Öfverhufvud skall man ock. vid närmare betraktande af saken, finna att den klagan, som ftgt rum, men som jag tror, numera har till'någon del uphört, om man undantager rätlegångs-mål, ägt sin anledn. mera i sjelfva de ekonomiska författningarne än i Embetsverkens organisation.
Jag vill blott taga ett exempel, hvilket torde ligga nära till hands för den värde talare sorn yttrat sig om I in ialen, såsom varande President i BergsColhm.
Om i förra tider, då BergsColhm var under sin gamla organisation, och 1803 års SmidesFörfattn. ännu gällde, en bruksägare önskade att öka sitt smide med ett par hundra Skepp.-d, — kunde han då gå in till BergsColhm, för att få detta beviljadt?
— Nej, han måste gå till K.
M.,,som remitterade detta mål till BergsColhm, hvilket ej heller kunde direkt afgöra det, utan aflat en skrifvelse till Bergmästaren i orten, med förordnande för denne, att hålla undersökning, huruvida sökanden hade tillräcklig koltägt.
Till denna undersökning skulle alla grannarna kallas tillräckligt lång tid förut, för att kunna vara beredde på sina invändningar.