Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom skäl för denna min mening får jag anföra: l:o att, nuvarande stadgande icke upfyller sitt ändamål, då man för icke mångå år sedan erfarit att, ehuru detta då var gällande, saltpriset likväl steg till en för landet skadlig höjd; och 2:o att den säkraste borgen, för att brist på en nödvändighetsvara icke skallhinträffa, ligger, enligt erfarenheten både uti vårt land och i andra länder, uti full frihet att med samma vara drifva handel, utan att dervid vara hindrad af den slags medtäflan, som upkommer genom restriktiva stadgauden.
Att denna föreskrift i 1841 års författning, angide uplag af salt och införsel deraf, ej är tillfyllestgörande, har erfarenheten visat genom de höga saltpriser, som lör några år sedan inträffade, då en tunna salt, t. ex. på vestra kusterna, kostade. 2 å 3 gånger
Den 1 lebrniri e. m. »nera än vanliga priset är.
Det är dessutom alldeles gifvet, att detta »piag och denna införsel ej kan försäkra landet om tillräcklig tillgång på salt, då man vet att det qvantum, som årligen skall införas eller hållas på ständigt uplag, ej bestiger sig till mer än halfva det årliga behofvet.
Deremot skulle jag tro, att det säkraste sättet för landet att alltid hafva salt för sitt behof och till sådana priser, som äro någorlunda jemna, ligger i den allmänt erkända grundsatsen att, så snart handeln lemnäs fri med en vara och isynnerhet med en nödvändighetsvara, sådan som salt, hvar och en, som sysselsätter sig med handeln af denna vara. säkerligen tillser att den finnes att tillgå på de orter, der den bäst afsättes.
Ett annat skäl för tipphäfvande af detta stadgande är det alt, oaktadt i upstäderna inga föreskrifter finnas angående hållande af salt-uplag eller införsel deraf, der alltid finnes salt att tillgå.
Jag skulle sål. tro att det vore lämpligt att, i öfverensstämmelse med hvad motionären föreslagit, uphäfva kungörelsen af den 7 April 1841, så att der befintliga föreskrifter ej mera blifva gällande; och får jag derföre tillstyrka, det måtte R. o.
Ad. besluta att, med uphäfvande af föreskrifterna i nämnde Kongl. Kungörelse samt andra i sammanhang dermed varande stadganden, åliggandet för vissa Rikets stapelstäder att årligen införa salt, och för andra att hålla vissa qvaDtiteter deraf på uplag, må för framtiden uphöra.
Då jag instämmer i Hr Silfverstoipes reservation och till alla delar gillar, hvad han anfört, får jag yrka afslag å Utsk:ts Betänkande och antagande af minoritetens förslag.
Instämmande till alla de lar »med Hr Silfverstolpe, vill jag ytterligare belysa frågan med några faktiska upgifter.
År 1773 beslöt man, till undvikande af saltbrist, påbjuda att vissa städer skulle hafva saltuplag, men det oaktadt fick saken hvila till 1801, då den, först 27 år derefter, kom till verkställighet, hvilket tillräckligt bevisar att man äfven då ansåg saken vara af ringa betydenhet.
Från 1801 till 1840 har nästan ingen enda gång saltuplaget anlitats, utan det har stått påbudet till siffran, men i verkligheten varit alldeles obehöfligt.
Under hela denna långa tid har till Riket införskrifvits 260 å 270,000 tunnor salt årligen, sål. tre gånger hvad städerna skola såsom uplag importera, och att ingen enda gång varit brist på salt, ehura priserna stegrats, lärer väl ej kunna förnekas.
Den någon gång inträffande prisstegringen, såsom t. ex. år 1856, då en tunna salt, isynnerhet på östra kusterna, ej vestra, betalades med 18 å 20 rdr, kommer deraf att, ehuru matvpåbudit att 84,000 tunnor salt årligen skola införas och bållås allmänheten tillhanda, man ej påbudit att dessa tunnor ej fingo utföras, hvarföre i och med detsamma, som eu handlande importerat varan, han genast kan utföra den till andra orter, der saltet bättre betalas.
Någon rnltbrist har ej förefunuits, ty den, som velat köpa salt, har alltid lätt sådantj Den 4 Februari is. rö. ehuru det,, till följe a( dessa förhållanden, understundom betalats dyrt, •Detta kan dock ingalunda förekommas genom ett saltuplag, hvarföre man häraf ytterligare torde finna att detta påbud ej har ringaste nytta med sig.
Jag anhåller om bifall till Hr Silfverstolpe* förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., n*t i afs. å den nu förevarande punkten endast blifvit yrkadt, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts deri gjorda hemställan, måtte besluta, att R.
St:r skulle hos K. M:t i underd, anhålla, att, med uphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 7 April 1841 och dermed sammanhang egande stadgandet), skyldigheten lör Rikets stapelstäder att årligen införa vissa qvantileter salt, måtte förklaras hafva uphört.
Sedermera framställdes propos. först å bifall till Utskrts hemställan, dervid svarades mångå nej jemte ett och annat ja, samt derefter å bifall till ofvannämnde yrkande, då svaren utlöllo med många ja och några nej, hvarefter anmälde sig och yttrade Hr von Koch:
Jag fattade ej riktigt, om propos. framställdes på Hr Silfverstolpes förslag å ena sidan och motionen i sin helhet å andra.
Om jag hörde Hr Gr:ns o. Landtnäs framställning rätt, nämndes ej något ang:de uplag och införsel af salt; och dessutom föreställer jag mig att, orri roan bifaller Hr Silfverstolpes förslag, så skall allt det öfriga förfalla.
Hr Adelborg: Meningen är väl egentligen att motionen skulle i sin helhet bifallas, och då förfalla äfven de öfriga punkterna.
Min begäran var visserligen äf ven att de ständiga saltupplageu skulle uphöra; men då detta egentligen hör till sista punkten, bar jag fattat Hr Grms o. Landtrmns mening så, att Hr Gr. o. Landtm, ej ansett sig, då blott första punkten blifvit föredragen, böra göra framställning om hvad som rörer någon af de öfriga punkterna.
Exc. Hr Gr.o. Landtm, förklarat, att, då R. o. Ad. redan beslutat, att Betänk:t skulle punktvis företagas till afgörande, och frågan om saltuplaget först förekom i 3:dje punkten, H.
Exe. ansett sig icke böra utsträcka den nyss gjorda propos. ötver den föredragna punktens innehåll; blef den sednaste propos. ånyo framställd och med ja besvarad.
Hr Silfverstolpe: Sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut i första punkten, får jag hemställa, om ej andra punkten, i följd deraf, bör anses vara förfallen
Ren 4 Febrn ari e. m. 303' H.
Exc. yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att, till följd af Ståndets nyss fattade beslut, Utskits hemställan i denna puukt måste anses hafva förfallit.
Ropades Ja. 3:dje punkten.
På grund af R. o. Ad:ns fattade be slut och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Utsk:t föreslagit, hemställer jag att R.
St:r matte i underd. hos K. JVI. anhålla att dessa skyldigheter för vissa städer, att hålla ständigt saltuplag, måtte för framtiden uphöra.
Sedan öfverläggningen härnäed ansetts fulländad, framställde H.
Exc. propos. derå, att R. o. Ad., i sammanhang med sitt beslut i afs. å den Usta punkten, måtte besluta, att i den till K.
M. afgående underd. skrifvelse skulle inflyta anhållan derom, att den åtskillige stapelstäder åliggande skyldighet att hålla ständiga saltuplag måtte uphöra; och efter det denna propos. blifvit besvarad med ja, blandade med några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärs- och Ekon.Utskits den 1 dennes bordlagde Betänkanden:
N:o 2ti, i anledning af väckt motion om tillämpning af dectmalsysteniet vid indelning och uprflätning af landsvägarne i Riket ; och N:o 27, i fråga om rättighet för skolorna inom Lunds Stift att dimittera ynglingar till Universiteten.
Föredrogs Riddarh.Utskits den 25 sisth Januari och deri 1 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 6, med förslag till ändringar i 18,20 m. fl. §§ i Riddarh.Ordnm.
Att nu påpeka alla vå dor och den långsamhet, som genom denna nyhet kommer att ega rum, vore ej lämpligt, enär Riddarh.Utsk:t grundar detta sitt nu afgifna Utlåt, på det af R. o. Ad. förut fattade beslutet att, med afskaffande af Bänkmansvalen, direkte välja Elektorer.
Men mot detta nu föredragna Utlåt, med förslag till vissa ändringar i några §§ af Riddarh.Ordn. kan med skäl den anm. göras att, om för hvarje gång en suppleant afgår eller ingår såsom elektor, R. o. Ad. skall sammanträda och välja en annan suppleant, blir R. o. Adms tid af sådana ouphörligt återkommande val i hög grad tagen i anspråk.
Reservanternes förslag är, enl. min tanke, vida bättre än Utsk:ts; de yrka nemi. att, så länge en suppleant finnes, han bör ingå såsom ledamot, och att R. o. Ad. ej behöfver sammanträda Den 4 E'ebru*ri e. in. förrän alla suppleanterna blifvit konsumerade, då på en gång skulle väljas 5 nya suppleanter.
För min del har jag från början varit emot denna nyhet, och borde således ej hafva föreslagit denna förändring i XJtlåt:t; men jag har doek gjort det i den förhoppning att K. o. Ad. ej antager ett förslag, som skulle lända till den största långsamhet, utan hellre fattar sitt beslut i öfverensstämmelse med reservanternas vida ändamålsenligare förslag.
Jag vågar sål. vördsamt anhålla om afslag å Betänk:t och antagande af sistnämnda förslag.
Posse, Knut; Man hör ofta framhållas nyttan oeh nörfvändigheten af sparsamhet, och tror jag att äfven i afs. på R. o. Ad:ns dyrbara tid detta ej bör förbises.
Då jag vid denna frågas behandling reserverat mig mot Utf,k;ts förslag, har anledningen dertill varit den, att jag anser att man på något sätt borde undvika den tidsutdrägt, som upkommer genom anställande at nytt val till Elektorer hvarje gång en sådan afginge.
Detta har alltid blifvit anfördt såsom en af olägenheterna vid de direkta valen.
Då nu dessa direkta val af Elektorer blifvit antagne, vore väl äfven skäl att i någon mån söka afhjelpa denna olägenhet, som, i händelse Utskits förslag antoges, blir en gifven följd; och detta tror jag lättast låter sig göra derigenom, att man upskjuter valet af nya suppleanter, intilldess alla 5 suppleanterna hunnit såsom Elektorer ingå.
Ett sådant förfarande är ej heller stridande mot R.O., ty dess 7 9 § stadgar visserligen att i Utsk. upstående ledighet genast skall besättas, men, i afs. på Elektorsval eller återbesättandet af sådana lediga platser, eger enl. 28 § R.O. hvarje RiksStånd att sjelft bestämma, huru det vid hvarje Riksdag tjenligast finner.
Jag får således vördsamt anhålla, att Hr Gr. o.
Landtm, behagade framställa propos. om bifall till den redaktion af första perioden i 2 mom. af Riddarh.Ordnms 18 ,§, hvarigenom den kommer att lyda sålunda: »Afgår Elektor under Riksdagen, inträde i hans ställe Suppleant.
Hafva alla Suppleanter inträdt såsom Elektorer, välje, efter dagen förut derom gjordt anslag, R. o. Ad. samfäldt in pleno 5 nya Suppleanter.» Gr. af Ugglas, Garl Ludv.:
Det hade varit önskligt att R,idd.Utsk:t. till ledning vid upsättande af detta Utlåt, hade följt, hvad som under motionens diskuterande yttrades.
Det yrkades nemi. då af motionären sjelf och äfven af flera ledamöter att icke, på sätt Utsk:t föreslagit, nytt val skulle anställas för hvarje gång en Elektor afginge, ty i detta fall hade det varit öfverflödigt att hafva suppleanter.
Just med hänsigt till den tidsutdrägt, som skulle blifva en följd af dessa ouphörliga val, yrkades af motionären sjelf att val af suppleanter ej skulle anställas förrän 10 ledamöter algått.
Reservanterna hafva föreslagit en modifikation mellan motionärens och Utsk:ts yrkanden, nemi. att val af suppleanter ej skall ega rum förrän »lia dessa inträdt såsom Elektorer.
Den 4 Februari e. m. 311 Jag förenar mig med dem, sorn yrka afslag å Utsk:ts förslag i första delen af 2 mom. § 18 och instämmer i den af dem före slagna redaktionen.
Leijonhufvud, Sten:
Då Ordföranden i Riddarh.- Utskit är bland dem, som reserverat sig mot pluralitetens beslut i denna fråga, anser jag mig, ehuru ovan talare, böra nämna på hvad grund Utsk:t fattat detta beslut.
Då R. o. Ad. förständigade Utsk:t att inkomma med förslag att i öfverensstämmelse med Hr Brakels motion afskaffa Bänkmans valen och att direkte välja Elektorer, var det nödvändigt för Utsk:t att tillse, huru sådana val inom Ståndet försigginge; och fann Utsk:t att i allmänhet ersattes ordinarie ledamöter och suppleanter på det sätt att ledamöter valdes särskildt och suppleanter särskildt.
Då nu R. o. Ad. antog Hr Bra kels motion att 30 ledamöter skulle väljas, hvaraf 25 skulle vara Elektorer och de öfriga 5 suppleanter, afsågs dermed att suppleanterne, i den ordning de erhållit röster, skulle ingå i de afgåendé Elektorernas ställe och att, då en suppleant afgick, denna ledighet skulle ersättas genom nytt val.
Utsk;t stödde sig dervid fullkomligt på R. o. Adms belut att nemi., på grund af Hr Brakels motion, utse 30 ledamöter, hvaraf 25 skulle vara elektorer och 5 deras suppleanter.
Jag anhåller vördsamt om bifall till Utsk:ts förslag.
Om sjelfva beslutet kan ingenting vara att orda, men att vid tillämpning af förslaget flera olägenheter upstå, torde vara ett tillräckligt bevis derför, att de, som motsatt sig beslutet, ej hade så orätt.
Jag ber att få förena mig med de begge talare, som yrkat afslag å Utsk:ts Betänk, i 18 §, och instämmer i den reservation, Grefve Posse afgifvit, emedan det, enl. mitt förmenande, skulle förorsaka allt för stor tidsutdrägt, om nya val vid hvarje inträffande ledighet skulle anställas.
Det har redan förut blifvit antydt att nytt val ej efter hvarje ledighet behöfver anställas, och jag vill derföre blott erinra derom, att då denna fråga förra gången förevar, jag föreslog att suppleanternas antal skulle höjas till tio, emedan jag ansåg 5 vara för litet.
Då sjelfva hufvudfrågan är afgjord, vill jag blott anhålla att det af Gr.
Posse afgifna förslaget måtte vinna bifall.
På det att R. o. Ad. så sällan som möjligt skall behöfva välja nya suppleanter, anser jag visserligen det af reservanterna afgifna förslaget hafva företräde framför Utskits; men jag tror att detsamma icke heller kan antagas såsom det nu är upstäldt.
Bifalles dvt, sä skulle R o. Ad., efter denna upställning af § ej hafva rättighet att välja nya suppleanter, i händelse dessa algått, utan endast i det tall att de ingått såsom Elektorer.
Nu kan det ju hända att en eller flere bland dessa 5 suppleanter eller ock alla afgå, utan att hafva ingått såsom Elektorer; och i sådant fall skulle man ej kunna tillämpa den före - slagne §:n.
De il 4 Febraarf e. m.
I följd häraf tror jag att man mäste upgöra en ny redaktion af ifrågavarande § i Riddarh.Ordn. och att Betänkit således bör återremitteras.
Gr. a t
Efter hvad Hr Cederschiöld yttrat, får jag för min del förklara att jag ej vill motsätta mig återremiss af ifrågavide Betänk., äfvensom att jag instämmer i den redaktions-förändring, Hr Cederschiöld föreslagit.
Gr. Sparre.
Jag instämmer med Hr Cederschiöld i hans yrkande på återremiss af detta Utlåt.
Jag anhåller att få förena mig med Hr Cederschiöld och afstår från min begäran om afslag å Betänk:t.
Då det af den förda diskussionen tyckes visa sig att Betänk:t blir återremitteradt och då man kan hålla Elektorernas antal komplett, utan att. ens behöfva sammanträda så ofta, som af reservanterna föreslås, får jag yrka att något återval efter en bortgående ledamot ej må anställas, förrän antalet af Elektorer och Suppleanter tillsammans nedsjunkit till 20.
Man kan då på en gång välja 10 ledamöter, nemi. 5 Elektorer och 5 Suppleanter.
Detta mitt förslag tror jag med så myeket mera skäl borde antagas, som vi veta att endast 13 Elektorer behöfva närvara vid val af Utsk:s-ledamöter.
Jag anhåller, att, i händelse af återremiss, detta mitt yttrande måtte få medfölja till Utsk:t.
Att begagna den utväg, Hr Nordenfelt föreslagit, vore detsamma som att it. o. Ad. skulle sanktionera en olaglighet; det vore nemligen en dylik att, med kännedom derom att ej mindre än 25 Elektorer skola finnas, låta det bero, tills antalet nedsjunkit ända till 20.
Jag tror deremot., att, så snart R. o. Ad. erfarit att Elektorerna ej äro så många, som de böra vara, det är R. o. Ad:s oafvisliga skyldighet att kompletera deras antal.
När jag utgår från denna åsigt, måste jag bestrida riktigheten af Hr Nordenfeits framställning och får derföre yrka att intet afseende fästes på hans förslag.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr von Knorring anmält, att han afstod från sitt förut gjorda yrkande och förenade sig med dem, som anhållit om återremiss, yttrade H.
Landtm., att under öfverläggningen yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag utan förändring, dels bifall dertill utom hvad beträffade de 2 första meningarne i 2:dra mom. af 18 §, hvilka skulle utgå och ersättas med det af reservanterne afgifna förslag, och dels slutligen att Utlåt., på grund af deremot gjorda anm:r, måtte till Utsk:t återremitteras.
Den 8 Februari f. m. 313 Efter det framstnld propos. ii bifall till löreslaget uti oförändradt skick blifvit med nej besvarad, gjordes propos. på Utlåtits återremitterande, hvartill svarades ja. R. o. Ad. åtskiljdes kl. */4 9 e. m.
Onsdagen den 8 Fcbrnari 1860- Plenum kl. 10 f. m.
Justerades 4 prot.-utdrag för d. 4 dennes e. m.
Anmäldes och bordlädes nedannämnde, från Utskin inkomna Utlåt., Mern. och Betänk., nemi. från SlalsUlskollet:
Nio 53, i ani. af väckt fråga om understöd af allmänna medel åt Professoren m. m. Joban Hedenborg; Nio 54. i ani. af väckt fråga om ersättning från Statsverket till aflidne Skeppstimmermannen J.
Hedströms arfvingar för kontanta medel, dem Hedström i lifstiden öfverlemnat till Chefen å den sedermera förolyckade korvetten Carlskrona; N:o 55, i ani. af väckt motion angide förvandling till penningar af persedelskatterna; Nio 56, i ani. af väckt motion om återbäring af oriktig debitering af rotefrihets-afgift å hemmanet Fahlskog
Nio 2; Nio 57, i ani. af motion om eftergift af f. d. Lands-Kamereraren S.
Lindberg ådömd ersättningsskyldighet; Nio 58, i ani af ålerremiss å 6:te g af det i StatsUtskits Utlåt.
N:o 15 framstälde förslag till förnyad Instruktion för R.
Stirs Revisorer vid granskningen af Riksg.Kontis ställning och förvaltning ; Sammanfalla Slals- tamt Allmänna Betvdrt- och Ekon.Ultkoltel: Nio 1, angide arfvode till en af Utskit antagen särskild Sekreterare; - 311 Den 8 Februari f. m. N:o 2, i ani. af K.
M:ä nåd. skrifvelse, i fråga om den tillämnade fyrinrättningens vid Hernöklubb förläggande till Lungön utanför Hernösand; N:o 3, i ani. af väckte motioner dels om anläggande af en fyr å klippan Bonden, dels om anslag till fyrfartyg vid de s. k.
Sydostbrotten och vid Kallegrundet, dels om anläggande af en nödhamn vid Skillingeviken; N:o 4, i ani. af väckte motioner om åtskilliga lotsars förseende med diickade båtar på Kronans bekostnad; BevillningsUtskollel:
N:o 17, med hemställan att ett af K. M:s och Rikets KammnrKätt afgifvet underd.
Utlåt, måtte få tryckas, för att bland RiksStåndens ledamöter utdelas; Allmänna Besvärs- och Ekon.Ulskotlel: N:o 28, i ani. af väckte motioner, dels om utfästande af belöningar för de tjenligaste läroböcker vid den första undervisningen i kristendomen, oell dels om inskränkning i katekea-utanläsningen.
Jag anhåller att för R. o. Ad. få upläsa följande skriftliga utveckling af min motion rörande civiläktenskapets införande i Sverige.
Härefter upläste Frih.
Creutz följande anförande:
Det är med äktenskapet, eller den fria kärleken, såsom med religionsfrihetens princip, att den föga annat än till namnet skiljer sig från en viss smak af papism, med mindre verkligt fria institutioner uttrycka dess väsen och betrygga dess existens.
Intill dess måste hvarje naturens som nådens sanning sakna sitt fulla deltagande hos det egentliga folket, eller den stora mängden, hos hvilken traditionela fördomar vunnit en vidskeplig häfd.
Att lösa dessa baud på ett folks frihet, och utveckla den till en sann kultur, det är lagstiftarens högsta upgift.
Fåfängt väntar man den stora mängdens gensvar till sina bemödanden, med mindre lagstiftningen tagit iuitiativet och framlagt den enkla, den naturliga sanningen i hvarje sak, och sålunda likasom stulit slumrande känslor ur allmänhetens bröst, framläggande för densamma uttrycken deraf uti naturliga lagar, som skola komma den att igenkänna sin egen outvecklade inre aning om det sanna och det rätta, och säga: så hade vi velat tänka.
Äktenskapets stora sociala institution, grundvalen för alla andra, kräfver i högsta måtto Statens upmärksamhet, och dess lagstiftningar utöfva det djupaste inflytande på samtid som efterverld.
Hedningarne omgåfvo gemenligen äktenskapet och kopulationen med betydelsefulla ceremonier, som stodo i förbindelse med deras gudsdyrkan, hvilken, som man vet, stod i det mest ouplösliga samband med dera» statsrnttsliga förhållanden.
Hednakyrkan oell hednastateu
Den 8 Februari (. ra. 81» stodo till hvarandra i förhållande såsom sjal och kropp, och hvilket förhållande hedendomen icke nog kunde beprisa, ändock den enklaste fördomsfria slutkonst hade gjort oriktigheten af denna theori uppenbar, om man ock kunde blunda för den förfärligt praktiska öfverbevisningen genom det utgjutna blodet från martyrerne för denna grundsats.
Med kristendomens antagande kunde derför icke dess sanningar mäkta bryta alla hedendomens traditioner, hvilka så inmängde sig, att kristendom och hedendom sammansmälte i statens och kyrkans sköte till ett helt.
Man gaf staterne en halft gammal-hedrtisk och halft kristlig karakter genom deras institutioner, och kallade dem kristna stater.
Huru oegentligt ett sådant uttryck var, borde likaledes vara klart vid det minsta betraktande af kristendomen, hvilken är ett rike, »30m icke är af denna verlden», då staten är »ett verldsligt rike» till skydd för det lekamliga lifvet.
Såsom med allt annat, sökte således de s. k. kristna staterne att sammangjuta det kyrkliga och det borgerliga vid äktenskapet i en enda kombinerad lagstiftning.
Det hedniska Itom, från hvars lagar de flesta stater äfven hemtade sina, hade haft det så i uråldriga tider, och med Kejsar Constantin den Stores vidunderliga omhvälfning, hvarigenom hela det hedniska
Rom förvandlades till ett kristnadt Romerskt rike (år 321), följdes efterdömet snart af andra stater, hvilka sammalunda med sina hedniska institutioner döptes till kristna.
Det var icke tillräckligt för staterne att kallas »verdsliga stater», hvilka skulle regeras efter »naturliga lagar», utan kristendomens helighet skulle omskimra dero, ändock densamma i allmänhet icke duger att tillämpa i den verldsliga lagstiftningen, då det går utom möjligheternas gräns för denna lagstiftning att dömma och bestraffa »tankar och hjertans upsåt».
Det som till sin idé i sanning var naturligt, skulle nu blifva heligt.
Såsom staten metamorfoserades i kristendomen med bibehållande af alla inre som yttre hedendorasformer, så blef äktenskapets heduiskt-religiösa karakter förvandlad till kristlig, och således heligt.
Det var nu icke tillfyllestgörande att äktenskapet var en helt och hållet verldslig sak, en naturlig, en borgerlig inrättning, utan det skulle blifva kristl gt, och således, ehuru emot sakens natur andligt, för att vara homogent med kristendomens andeliga väsende.
Att äktenskapet är menniskosliigtets nödvändiga behof, har af hedningar som kristna varit erkändt, ehuru en viss äflan till de sednares perfektionerande slagit öfver målet, och i en ultramontansk rigtning sökt att göra det till andligt och heligt, som aldrig kan blifva annat än naturligt och borgerligt.
Man har säl. velat skilja på kristligt äktenskap och icke kristligt, och för att gifva det karakteren af kristligt, skulle prestvigseln vara ett vilkor.
Mystifikationen af vigseln skulle vara ett förandligande af saken och göra äktenskapets inre borgerliga väsende till ett kyrkligt faktum, sam skulle gifva det sitt egentliga värde, sedan en upläst handboksritual belagt det med kyrkans andeliga välsignelse.
Dylika ritualer och ceremonier, mer eller mindre vidskepligt omfattade, kunde hafva 31* Den 8 Februari f. in. sin förklaring och ursägt i de torst» kristna tiderna, vid ofta förefallande blandade äktenskaper mellan hedningar oell kristna, men då Stat som
Kyrka alltid måste stå uti en oupliörlig utveckling, för att komma sanningen så nära som möjligt i det praktiska lifvet, och ännu mera nu, under inflytelsen af den religiösa frihetens idée, så är det af vigt att gifva Staten hvad Staten tillhörer, och Kyrkan hvad Kyrkan tillhörer.
Kyrkan, den må hafva hvad namn och form som helst, har, med hänsyn till det allmänna Iifvet, såsom sitt hufvudsaklig» valspråk: »Vårt borgerskap är i himmelen» (Phil, 3: 20, 21.), men Staten, och allt hvad denna verlden, hvad naturen tillhörer, sä länge deu vandrar i stoftet: »Vårt borgerskap är på jorden».
Inviger