Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den öppenhet, med hvilken man nu mera yttrar sin öfvertygelse, utgör en garantie, alt den pension, som nu tilt äfventyrs Rijderskapet och Adelil går att'anslå, ej blifver något praejudicat för framtiden, utan att hvar och en då sorn nu kommer att fritt yttra sin öl - *5<* Ben ig November f. m. rertygelse, Jag för derföre, i anledning af hvad nu blifvit sagd t, fösta uppmärksamheten deruppå, att det ej år åt den afgående Justitia; Ombudsmannen, som fråsfa är att gifva en pension, utan åt Friherre Mannerheim, sorn bidragit till Constilutionens författande, som är 74 'ir gammal, och hvars förmögenhets tillstånd är sådant allban mäste underkasta sig många försakelser, om Ridderskapet och Adelli ej beviljar honom den-* na pension, Herr Grélven och Land t-Marskal ken frågade, om Ridderskapet och Aoe!u ansåg öfverjäggningen fulländad.
Herr Grefven och Landt-Mar skalken gjorde proposition till bifall af Stats-Utskottets förevarande Utlåtande, Ropades Ja och Nej.
H varefter Herr Grefven och L a 11 d t - Marskalken hemställde, örn Ridderskapet och Adeln behagade, med afslag å berörde Utlåtande, åt Friherre Mannerheim anslå en årlig pension af i,5oo R:dr Banco, att från och med nästkommande års början af Riksgälds-Contoirets medel utgå.
Ropades starka Jas jemte några Nej.
De» 19 November f, m.
I anledniug hvaraf Herr Grefven och Landt - Marskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja, öfverrösta!
Nej , propositionen blifvit af Ridderskapel och Adeln bifallen.
Föredrogs ånyo Stats- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie Utskottens den 4 dennes under N:o 5()2 afgifne, samt denia dejrpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga proposition, rörande dels inrättande af ett Allmänt Arbets- och Cofrections- Hus här i Staden, dels anslag af löner och arfvoden för Fång-Predikanter och Vakt - betjente.
Herr Mannerstara, Johan:
Ehnru ogerna jag så nära Riksdagens slut yrkar återremiss, i synnerhet då fråga är om att bespara en utgift för Slaten, kali jag ej underlåta, att fasta Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på vigten af förevarande ämne.
Vid omarbetande af strafflagar ne är del eu stor och vigtig fråga, i hvilka fall så kallade corrections - straff böra användas, och huru vidsträckt Correclions-Inrättningen i följd deraf bör blifva.
Men det är ej endast delta ändamål, utan äfven det närvarande hidäolvet, att sörja lör samhällets säkerhet ir>* Den 15 November k-na, sorn påkallar förbättring af Correclions-hnsens inrättning.
I följd af närvarande för-» fattningar måste personer dagligen dömas till Corrections-hus.
Deras antal går redan om jag rätt minnes lill 7 å 800 personer, oell detta antal snarare ökas än minskas.
En af lmfvud-orsakerne dertill är, att våra Corrections-ims ej äro ändamåls-enligt inrättade.
Orsakerne härtill åter äro många; somlige ligga nli sjelfva planen för dem,' andra i de ställen man valt till dessa inrättningar.
Jag tror, att nästan det enda sättet, att i Sverige möjeligen tillvägabringa ett ändamålsenligt corrections-hus, vore att anlägga det i hufvudstaden.
Der kunde man säkrast påräkna en Direction, som af nit för saken och menniskokärlek åtog sig uppsigtcn öfver denria inrättning.
En sådan kan svårligen utses för de Corrections-hus, som äro belägne i aflägsna landsorter.
Der finnas sällan inom en liten krets personer , sorn äga skicklighet och håg, att vaka öfver inrättningen.
Det är på denna grund som det nja förslaget att inrätta ett Correctionslms i Stockholm blifvit upprättadt.
Långt ifrån att det i längden leder till någon ny utgift för Staten, kan det ovilkorligen bevisas, att det leder till besparing.
Större delen af de personer, sorn dömmas till Correctionslms, kommer ifrån Stockholm.
Kostnaden är betydlig att nedföra dem till Wadstena elle* Den 19 November f, m.' K 3 eller Carlskrona, ehuru den olägenhet alt d*e ofta rymma under väger
Detta medför äfven en annan olägenhet, den alt de alingsnäs från den ort, der de, om de förbättras, lättare kunna utgå till nvttiga näringsfång.
Nu är det nästan omöjligt, att de kunna uttagas fran inrättningarne, och det af a:ne skäl; dels derföre att desse nu snarare äro depravalions- än correetions-hus, och att de der insatte personerne snarare försämras än förbättras, dels derföre, att ingen vill taga en sådan person uti sitt hus, då han är ifrån en aflägse ort, och endast känd såsom correclions-hjon.
På dessa och flera skäl yrkar jag återremiss.
Jag väntar visserligen ej, alt den summa, sorn blifvit föreslagen, 1111 kan helt och hållet bifallas, men det vöre redan mycket vunnit, om Ttskotten så förändrade sitt Betänkande, alt Tanto Bränneri genast lernnades till Regeringens disposition för delta ändamål, och alt någon mindre summa ansloges, så att åtminstone ett inskränktare antal, eller de, som i Stockholm dömmas tili Corrections-hus, der kunde intagas, .lag anhåller således örn Herr Grefvens och Landl-Marskalkens proposition på återremiss af Betänkandet.
Herr Lagerhjelm Pe h r; Då jag icke haft den äran deltaga uti öfver läggningen rörande Kidd, o Ad, Prct. 10 Bi S.
Afd, S* Dia ig November f, rn. detta ämne uti Utskotten, har jag ej varit i tillfälle ätt taga om hufvudfrågan ali nödig kännedom, utan inskränker mig att fästa uppmärksamheten deruppå, att om detta ämne innebär den vigt, sorn Utskotten dervid synas fästa, mätte äfven utvägar lill dess utförande finnas.
Utskotten hafva ots ett annat Utlåtande föreslagit, alt
Saltpellerfonden genom utlåning skail blifva fruktbar.
Deruti finnes således en utväg, att gå Kongl» Majlis önskan till mötes, efter som räntan han af Riksgälds Contoiret besörjas, intill dess Ständerne framdeles kunna lemna fond lili inrättningen.
Jag intstämmer således i begäran om återrem.iss. Friherre a f N o r d i n, Carljohan:
De sammansatte Utskotten hafva ansett frågan af synnerlig vigt, oell tagit den noggrannaste kännedom af handlingarne.
Nådiga proposion innehåller, alt Barnängen skulle inköpas, och inrättas till Correctionshus.
Utskotten hafva en funnit localen lemplig, eller lemnande nog utrymme, och hafva derföre föreslagit, att Tanto Bränneri måtte dertill ’» användas.
För att närmare granska, huruvida ändamålet kunde vinnas, hafva Utskotten infordrat förslag till kostnaden, hvilket ock ärhållils, uppgående lill 121,000 Ridr Banco, men, vid noga re profning, har man funnit åtskillige af de deruti föreslagne förändringar ej vara ändamåls cnliga.
Såsom Drn ig November f. m< exempel får jag nämna, att da det var förutsatt, att hvart Correctionshjon skulle hafva ett rum, hade förslagit hlott upptagit én enkel hrädvägg emellan rummen.
Detta var ej svarande mot ändamålet, enär meningen är alt hindra A restanlerne ifrån all conversalion med hvarannan; och man har således förmodat alt den verkliga kostnaden skulle gå 5o procent högre.
Vid sådant förhållande måste Stats-Ulskoltet vara betänkt på, hvar medlen skulle tagas, och då Jivi Un i ligen redan var bestämd, och Siats-Regleringen uppgjord, har Stals-Ulskoltet ej funnit några lämpeliga tillgångar.
Det Lief väl föreslaget alt man skulle taga till denna summa det, sorn kunde disponeras af Lotteriets medel, men det utgör ej mera än 58,ooo R:dr och det kan äfven behöfvas om Lotteriet gör olyckligt spel, hvadan Stats Utskottet icke eller ansåg det lämpligt.
Jag har här hört j^ttras, alt man skulle taga Saltpetterfonden, och att medel till räntan ej skulle brista , men om vi fästa 200,000
R:dr af denna fond i ett Cori ectionshus, hvarmed skall man då bestrida fondens årliga utgifter, som gå till 70 å 80,000 R:dr.
Således finnes där ej heller ingen tillgång.
I sådan ställning hafva Utskotten blott tillstyrkt att Kronans hus vid Tanto måtte bibehållas.
Upplysningsvis får jag äran nämna att Konungen cj har i Dess Proposition jiämnt, mea i Stals-Euds-Protocollel finnes 1 Den 19 No vem lier f. m omtaladt ett philantropiskt sällskap.
Om ilet inrättas, och käller sig i beröring med inrättningen i Wadstena, så vinnes emedlertid erfarenhet till nasta Riksdag.
För öfrigt sa länge fästningsbjggnaden vid Wanäs fortlär kunna fångarné där sysselsattes med stenhuggning, och böra icke sakna nödigt arbete.
Herr M ti n ck a f Ro s en sk j öl d, Eb er b:
Pel hade varit önskligt, ätt Stats-Utskottet hada Klassificerat utgifterne, och gjort skilnad emellan oumbärlige, nödvändige och nyttige
Detta har jag först velat yttra, och äröfverlygad, att Nationens tanka är enahanda.
Dagligen visar sig behofvet af ett väl Orgnniseradt Correctionshus, och ett sädant hafva vi ännu ej.
Nyttan deraf visar sig hade uti Oeconomiskt och mornlikt afsende, I förra fallet genom minskade stölder och genom lämuadt tillfälle ät personer att förtjena sitt underhåll; i det sednare derigenom, att moraliteten förbättras, och att det förekommes, alt lösdrifvare och mindre brotslige förblandas med större brotslige, och blifva värre.
Dermed förhåller sig, såsom när man blandar smiltosamt febersjuka personer med dem, som äro sjuke af yttre åkommor; febertillståndet communicerar sig till alla.
Sådant är äfven förhållandet i arrester och Correelionshus.
Det har, ej utan skäl, blifvit fö - Den 19 November f. m. *57 reslagit, att Slottspredikant^’ skola med arfvode förses, men de större brottslingarnes blandning med de mindre, brottslige göra mera skada., jin Slottspredikanterne kunna göra nytta, och desse sednares predikningar motvärkas af de brottsliges föreläsningar.
Man liar föreslagit, att Saltpelter-fonden skall användas tili detta ändamål; men då skulle anslaget utgöras blott af jordägare, och cj af de öfrige classerne.
Nu mera är del den jordbrukande classen, som har minds1 att förlora genom tjufvar.
Då Friherre af Nordin anmärkt, att Stats Regleringen hindrade medlens utseende, så får jag nämna, att jag icke känner, huruvida den Kongliga Propositionen ej ankom för un Stats Regleringen var uppgjord.
Emedlertid får jag nu instämma i begäran 0111 återremiss.
Grefve af Ugglas, Gustaf: Kongl. Majrts Nådiga proposition ankoin icke förr än i Augusti.
Densamma innehåller, att denna correclions-Inrättning skulle blifva, i stället för den i Wadstena.
Att inrätta en mindre här, och bibehålla den i Wadstena, skulle strida nrot Konungens proposition, vara dyrare, och lill äfventyrs ej uppfylla ändamålet.
I afseende på säkerheten, kunde den blifva enahanda, på hvilket ställe som helst, likväl vill jag ej bestrida, att inrättningens förflyttande hit kunde medföra många förmåner, men då, utom upplå - 158 Den 19 November f nj tande af Tanto
Bränneri inrättningen skulle kosta minst 121,000 R:dr, lärer Ridderskapet och Adeln finna, altsedan redan så stora anslag blifvit beviljade, finnas ej härtill tillgångar.
Att anslå en mindre summa, skulle ledi till samma resultat, sorn med Garnizons-Sjukhuset.
Om man vill göra inrättningen med hushållning, bör summan utbetalas på en gång; men äfven en mindre summa finnes nu ej att tillgå.
I afseende på Saltpetter-fonden, så, om jag rått fattade meningen, var det den, att räntan deraf kunde härtill användas.
Af fonden återstår likväl ej mera än circa 400,000
R:dr, och utgiftcrne äro stora, så att om fonden icke till egen förmån utlånas, blifver ej mycket qvar.
Då Stats-Utskotlet ej vet, hvar medel skola tagas, hemställer jag, hvartill en ålerreraiäs skulle tjena, och anhåller derföre, att Betänkandet måtte bifallas.
Eftersom jag blifvit missförstådd 1 frågan om möjligheten för Staten, att finna medel till ändamålet, får jag förklara, att, derest saltpelterfonden skall utlånas, synes det likgiltigt, om räntan betalas af Riksgälds-Contoiret, eller af enskilde, och ehuru Saltpelterfonden har de betydlige utgifter som de värde Ledamöterne omtalat, synes det för fonden aldeles likgiltigt, hvem sorn betalar räntan, och hvar capitalet står, blott det står säkert och Den 19 No yern bet f. m. *59 tillgängligt; och för min del Åtminstone anser jag det hero pA Riksens-S tänder, alt göra detta capital hade tillgängligt och säkert.
Grefve Lövenhjelm, CarlAxel:
Dä jag haft en nära del i den Comites arbeten, som på Kongl. Majrts
Nådiga befallning' utredt detta ämne, och hvars Betänkande ligger lill grund för den Kongl, propositionen, torde Ridderskapet och Adeln tillåta mig, att yttra mina tankar i ämnet.
Vigten af en Corrections-Inrättning lärer ingen betvifla, men erfarenheten lär hafva bevist, att våra! närvarande inrättningar ej svara mot ändamålet.
Man förblandar arbetshus med en Corrections-Inrättning, man söker att sysselsätta personerne, och lära dem handarbeten, men uraktlåter deri inre förbättringen, utom hvilken ingen förbättring eger rum.
På dessa grunder trodde Comiten, alt nu i Sverige en ny inrättning borde tillvägabringa».
Comiten bade uppgjort sig en plan, alt kunna veta, hvad från andra länder kan vara gagneligt för Sverige, såsom England, Frankrike öeh Amerika.
Detta torde vara tillräckligt för att visa, att man sökt nog utreda detta ämne.— Man. har nämnt om ett plijlan tropisk t sällskap, och man har trott, att man kunde lemna ledningen af inrättningen åt detsamma.
Detta tror jag vara omöjligt.
Det vöre att sanjmaubfpnda plikten af Enabets - Den 19 November, f. ni - man, med den af enskilta personer; oeh desse kunna likväl icke blandas.
Hvad verkställigheten af saken angår, har Ståls-Utskottet visserligen uppgifvit, att medel ej finnas, men då flere uppgifvit källor dertill, hoppas jag, att saken får en annan vändning.
Hvad Saltpetter-Fonden angår, instämmer jag ined Herr Lagerhjelm, att det ej hör vara någon osäkerhet, då Riksens Ständer garantera lånet.
Jag ser då ej någon skada att 80,000 R:dr tagas derifrån, och att räntan betalas af Riksgälds-Conloiret.
Då vore det endast räntan, hvarom nu vore fråga.
Utskotten, gående ifrånComitens uppgift, anse Barnängen olämplig, och Tanto lämpligare, hvarigenom 121,000 R:dr skulle utgå.
Comiten hade likväl ej begärt mera än 6g a 70,000 R:dr, således mindre än Utskotten föreslagit.
Med den kännedom jag eger af saken, är jag öfvertygad, att om Tanto förändras med 60,000 R:dr på 3 år, kunde inrättningen verkställas.
Hvad de mindre anmärkningarnc angår, att hvar fånge skall hafva sitt rum, så behöfves det ej.
Blott, de, som först komma in, behöfva det.
Jag förenar mig således med dem , som yrka återremiss.
Herr Manners t arn:
Man har efter min tanka rätteligen anmärkt, att man hör anslå medel lill oumbärliga utgifter, innjiä anslag Den 19 November f, m. 161 anslag lemnäs lill dem, som blott äro nyt* tige.
Det skulle ock utmärka en förvänd hushållning med Statens medel om vid samma Riksdag, då man anslagit millioner till Canaler, Curhus, Caserner m. m. som visserligen äronyttige, men hvilkas fullbordan kunde uppskjutas, man saknade medel lill inrättningar. oumbärliga för allmänna säkerheten.
Till dessa kan ingen sak-kännare neka, att ju Correctionsbuseu bör» räknas.
Undermitt Embetes utöfning, harjag bek!#geligen, fått tillfälle erfara, huru mycket brott och oordringar tilltagit, i följd af dessa inrättningars nu varande felastiga skick.
Det är ö vy t) cj utan fasa, som jag sett personer, hvilka ej begått brott eller endast mindre förbrylelser, vara sammanhopade med gröfre brottslingar, såsom mördare, mordbrännare med flera.
Följden har blifvit, ali de grofva brotten tilltagit.
Detta intygas af brott målsransakningarne, som hvarje vecka, hvarje dag inkomma.
Erfarenheten har således intygat hehofvét i detta fall.
— Visserligen skulle jag anse mera ändamålsenligt, om en fullkomlig
Correclions anstalt kunde inrättas innan kort tid, men då Utskotten förklarat, att medel brista, föreslog jag, att åtminstone något måtte lämnas.
Då man redan har en så betydlig lägenhet som Tanto, kunde man anslå medel och efter liand sätta inrättningen i ordning.
Att inrätta ett philantropiskt sällskap i Slockholm, kunde kanske Ridd. o, Ad, Prot. 10 B. q. Afd. 51 i&2
Den ig November f. m. utan svårighet ske, men ett sådant i Wadstena skulle troligen ej vara motsvarande ändamålet.
Jag förnyar således mia anhållan om ålerremiss.
Herr Hjerta, Johan Gustaf; Då jag äfven vågar yttra min öfvertygelse_, att det är häst att bifalla Betänkandet, skall jag ej göra det fåfänga försöket att såsom skäl derföre anföra, alt ej medel finnas.
Jag vet alltför val, alt denna satts aldrig låter göra sig gällande, blott den, att medel erfordras.
Men andra skäl finnas, hvarföre jag anser denna inrättning först af nästkommande Ständer höra sållas i verket.
Jag vill ej ingå uti något yttrande om den philanlropiska principen af brottmåls-lagstiftningen; men af åtskilliga uppgifter från de länder , der den gäller, vågar jag tro, alt den ej är så nyttig, sorn det omtalas.
Jag skall blott nämna, alt man här icke ännu är färdig att låta den gälla, hvilket synes deraf, att den inrättning, som finnes i Wadstena, är oduglig.
Den liknar mera en anstailt för arbets-compagnier än en corrections-anstallt.
Hvad kostnaderne angår lill en correctionsinrättning, blifva de ej sä ringa, som jag här hört yttras.
De blifva ganska betydande; och blifva det mera, än det uti något uppgjord t förslag kunnat beräknas.
Man känner ännu altför litet, huru dessa inrättningar skola vara organiserade, och hurudnna byggnadcrne skola vara, för att kunna lita Den ig November f, wi på de uppgifne kostnads-försJagen.
Beviset, liyru litet man känner det, ar just Comitlerades Betänkande, sorn innehåller, att det vore blott lörsta Classen af Correctionslijon, som beliöfver vara i enskilte rum.
Detta är aldeles stridande emot correctionsinrättningen; alla corrections-hjonen, utom den sista classen, mäste vara i enskilte rum, då de ej arbeta, och deras arbete bör ske under en ovilkorlig tystnad tillsammans; men deremot böra de om natten nödvändigt vara ensamne, äfvensom då de förgått sig emot Reglemente eller väktare eller andra eorreclionshjon.
Della synes obetydligt i början, men det ökar kostnaden.
I en sådan inrättning måste allt vara ändamålsenligt, och bl i fver i följd deraf kostsamt, synnerligen då gamla byggnader skola dertill förändras.
Nästan intet duger då.
För att visa det, behöfver jag blott nämna, att sjelfva förn* sterne uti en correctious-inrältning äro en betydlig sak ; de i arbetsrummen måste vara så inrättade, att Bingarne ej kunna se annat än himmelen.
Med ett ord, de förberedande anstalterne äro nu så litet kände, att det är otänkbart, att nppgjöra ett kostnadsförslag.
Jag tror derföre, alt del, som Utskotten föreslagit, är rättast.
Utskotten anse, att man borde formera ett philantropiskt sällskap, och att utvägar kunde finnas, alt, genom ett sådant, vinna ändamålet, och bereda en dylik inrättning genom enskildt kraft.
Om ett sådant sällskap ej kunde bidraga i penninge-väg, kunde det åtminstone bereda en stadgad upplysning»
Den 19 November [, m, huru inrättningen borde vara, hvilket jag ej finner så fullständigt utredt i Comiteens Utlåtande.
Man har talat 0111 Saltpetter - Fonden.
Jag her om förlåtelse, om jag återkommer till denna fond, som jag ansett mig höra försvara under denna Riksdag.
Jag vore böjd att antaga det förslag Herr Lagerhjelm gjort, om ej så munga af de förslag, som jag sjelf gjort, hade blifvit förkastade derföre, att man sagt, att sådant alltid leder till afskrifning;!!-.
Derigenom kommer man derhän, att man afslår alla förslag, som medgifva hushållning, i tron att derigenom tillvägabringa hushållning!
Jag afrker således förslaget, likväl ej derföre, att jag anser det i våra afskrifningstider medföra samma resultat, som ägt rum med Banken, utan derföre, att vi ej veta, huru en Gorrections-anslallt skall göras.
Att en Corrections-Inrättning, som den nu Varande, ej svarar emot ändamålet, derom hafva Utskotten varit öfvertygade, men derföre är det icke sagdt, att icke inrättningen i Wadstena genom det philantropiska sällskapet kan vinna en högre åsigt, och ett mera.! ändamålsenligt användande.
Detta hafva Utskotten trott sig böra tillstyrka, innan de kunna 'lämna en summa af 200,000 R:dr, ty utan den kan ej Inrätningen verkställas.
Det är ganska rätt, som en Ledamot anmärkt, att hela byggnaden skall än - Den 19 November f, m. 165 drasj oell de iar,ooo R:dr, som förslaget innehåller, äro på långt när icke dertill tillräckelige.
Det har här blifvit ytlradt, att Kongl. Majit i Dess Nådiga Proposition ej begärt mera än 69,000 R:dr.
Detta är ganska rigligt, men det var, då Barnängen eler till skulle användas.
Utskotten hafva likväl på stället underrättat sig, alt denna loeal icke dertill är tjenlig.
— Jag rnedgifver visserligen, att man bör föredraga de oumbärliga utgifterne framför de nyttiga, men Stats-Begleringen var redan uppgiord, och nian hade tillstyrkt de nyttiga utgifterne, då frågan om denna så kallade oumbärliga utgift framställdes.
Jag tillstyrker ^således bifall 'å Utskottens Betänkande.
Närvarande förslag sammanhänger med en allmän Lagstiftnings-grundsats, nemligen den philantfopiska.
Den synes nu vara tämmeligen bringad till öfverdrift och skall, såsom alt öfverdrifvet, utan tvifvel förderfva sig sjelf.
Det strider mot de pliilantropiska satserne att använda kropps och lifsstraff.
Då man ej nans ålägga sådane, måste man destomera använda fängelse bestraffning, hvarigenom fängelserne öfverfyllas med förbrytare och större kostnad åbringas
Staten för deras underhåll och bevakning.
På det att bingarne ej genom det stora förderfvade sällskap, Iivari de sammanhopas, skola förvärras, och af elände förbittras, så har man velat gifva deni i66
Den 19 November f. m. större utrymme och förbättra deras tillstånd, förse deni med hvar sitt rum, med böcker oeji god förplägning.
På sådant vis hillver det mera beqvämt, att såsom brottsling tillbringa sin tid i ett hestraffningshus, än att såsom arm, ehuru fri medborgare, försörja sig på ärligt sätt.
Deraf har i andra länder handt, att fattige personer begått förbrytelser, för alt inkomma på tukthusen.
Derhän synes man äfven vilja drifva det hos ©ss, men vår Stats fattigdom hindrar, att ej förhållandet läxtligeu blifver sådant i allmänhet; fastän särskildta exempel på dylika händelser nog torde gifvas.
Af Utskotten anser jag således visligen handladt, att de ej föreslagit några medel utgående till detta ändamål.
Vid hvad som här blifvit yttradt, anhåller jag, att få göra några anmärkningar.
Man liar fallit på den tankan, att lill det ifrågavarande Corrections-huset taga lotteri-medlen, måhända derföre, att de, på ett mindre godt sätt, eller genom spel, tillkommit.
Men sedan Riksens Atänder beslutat, och Kongl, Maj:t stadfästat, att Lotteri-spelet, i händelse det hädanefter skulle misslyckas, skall gå på Riksgälds Conloirets bekostnad, så får jag vördsamt underställa Ridderskapet och Adeln om man kan eller bör, till främmande ändamål, borttaga den vinst Lotteriet gifver, och hvarigenom det endast kan betacka sina förluster så at de ej må drabba staten.
Hvad Saltpetter-fondens begagnande i samma afsende beträffar, så är det besynnerligt nog att man af ..tillgångnr, ämnade lill an - Den 19 November f. zn, skaffande af förvaringsmedlet mot physisk röta, vill bereda sig utväg att förekomma moraliskt förskämning.
Men ehvar hälst man hortlager medlen, där de erfordras måste brist uppstå, hvilken åter skall fyllas, derföre; och då Riks-Staten redan är afslutad, samt vi åtagit oss allt hvad vi för ögonblicket synas kunna bära, och dessutom en Stats skuld för efterkommande, får jag afstyrka alla vidare bidrag, följagteligen äfven detta.
Herr Grefven och Landtmarsk a
Ike 11 tillkennagaf att Plenum lomme kl. 5 i Eftermiddag att fortsättas.j Grefve Löfvenhjelm:
Tillen början får jag förklara , att jag ej kan biträda den sista talarens tanka om det starka be gär, som den arbetande Classen skulle hafva, att låta binda sig uti Corrections-hus.
Om man läser Comileens Betänkande, skall man finna, att den lotten icke är afundsvärd alt der vistas.
Der finnes ingen luxe i spis, icke utrymme, inga nöjen eller något, som gör lifvet angenämt.
Correctionshjonen äro tvungne till lystnad, tvungne till arbetsamhet, och det plär ej locka sådant fblk.
Hvad angår användande af Saltpetter-Fonden , så minskas den ej genom ett. lån , på hvilket Ständerne kunna göra afbetalning'.
Skulle Ständerne tillåta Saltpeler-Fonden attförsträcka den erforderliga summan, och anslå årlig ränta till densamma, så kan jag ej se, huru Foaden deraf skulle kunna minskas.
Herr Hjerta bar äfven genomgått Comiteens arbeten i den i68 Den ig Nomber f, m‘ Theoretiska delen eeh tyckt attComiteen missta gitsig om inrättningen, i afseende på första Classen.
Deruti torde ligga något missförstånd* Jag har menat med första classen de fångar, som nyss inkommit.