Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således uppstår det märkliga förhållandet, mine herrar! alt en million af statsmedlen användas för ett bolag, som deraf sköldar vinsten, utan något motsvar. ansvar för användandet.
Hr Hjerta har före mig upplyst en stor del af förhållandena i denna sak, så att jag anser mig härmed kunna sluta milt svar på den nämnde föredragandens temnade försvar för sig och de rådgifvare som öfvervarit beslutet.
Uti ett annat ärende har samme föredragande jemväl varit delaktig.
Det rörer dispositionen af afkastningen af de s. k.
Filenska medlen.
Hans försvar för denna åtgärd har jag antecknat.
Det lyder så här: ”Det obestämda i stiftnin— ”gens uttryck gifver full frihet i afseende på sättet , huru ”ränte-afkastningen må användas till underhåll för civila ”embetsmän.’'’
Jag anser mig icke behöfva några eommentarier öfver detta uttryck.
När man på ett sådant raisonnement kunnat tillstyrka användandet af afkastningen på sätt som skett, finner man att tolkningsförmågan går så långt den kan sträckas.
Men R. o
Ad torde haft nog af detaljer.
Jag skyndar att gå närmare på saken, Qch anhåller alt få uppläsa följande. Gr.
Grundlagen har tillåtit R.
St. hålla öfverläggningar i anleda af de upplysningar Const Utsk. vid hvarje riksdag
Den 3 Juli f. m. 2l5 meddelade om anmärkningsvärda förhållanden, som delta Utsk. upphemtat ur Statsråds-prottna, och jag har redan haft tillfälle uttala, till hvilket mål i afseende på beslutet dessa öfverläggningar i min tanke slutligen mäste tendera; men jag har tillika, sorn jag tror, ovedersägligen bevisat, alt dessa öfverläggningar tillåta en grundlagsenlig räfst med det framfarna.
Hela proceduren är, såsom förut blifvit anmärkt, något egen ; typen derför sökes förgäfves uti något annat constitulionelt samhälles lagar.
Den hvilan på rent fosterländsk, historisk grund, och är påtagligen en återgång till de fordna allshärjar-tingens mane'r, ifrån den under förra seklet otjenlig befunna inrättningen af SeeretaUtsk.; med den skilnad likväl, att det icke äro Konungarne, som med folket i massor bevista mötena, utan i stället, under modification efter en annan, äfvenledes historisk, fastän i annan afsigt gagnad ide'e, — jag menar räfsttingen, — är det nu folkets representanter, sorn med Konungens rådgifvare hålla räfst-tinget.
Lagstiftarne hafva troligen insett, år 1809, vid öfvervägande af detta folks egna skaplynne, alltsedan Thorgnys tid, — nemi. saktmodigt, ja man skulle kunna säga långmodigt, — så länge det har öfvertygelsen att vara väl och ärligt styrdt, eller så länge det har aktade förmän i spetsen, som inför thronen göra dess talan och rätt gällande, men som, stördt i denna sin enfalldigt uppriktiga tro och tillit, med väldig oro ofta brukat gifva uttryck ät sin rättskänsla, och som icke gerna förr later stäfja sig, än de trott allting åter vara stäldt till rätta, och det skadliga inflytandet undanröjdt, —• insett, säger jag, att detta folk icke vore belåtet med SecretaUtskrs hemligt utförda ransakningar och domslut, dem ståndspartierna nästan blindvis bekräftade; derföre hafva de, då Reg.- F:n omgjordes, utom rättigheten att anmäla till Riksrätt, velat inskränka och förändra det fordna Utskrs verksamhet till upplysningar, men förbehållit representanterna, före beslutens fattande, öppna öfverläggningar.
Hvad nytta skulle likväl dessa öfverläggningar afse, om ej meningen dermed vore en moralisk eller opinions-räfst med vårdarne af administrationen?
Här är således den rätta grundlagsenliga tid och ort, hvarest folket väntar, att, i stället för tissel och tassel från personer som icke gifva sig tillkänna, från sina egna representanter få höra deras pligtmessiga omdömen uttalas; bär måste således representanten veta att tala så, att intet tvifvel uppstår om hans sannfärdighet, om hans uppriktighet och om hans för fosterlandets väl allvarligt stämda sinne.
Anstalten må icke behandlas såsom ett politiskt gyckel, om detta allvarliga folk skall låta sitt en gång väckta missnöje åter falla.
För att lugna det, fordras icke blodsdom, icke hämndyttring, ingenting som har det minsta sken af hat eller orättvisa; men det vill veta på hvad sätt de väcktare, som suttit vid thronen, uppfyllt sitt kall, och i hvad mån det hädanefter kan sälta tro och lit till dem , hvilka , i den hän - Den 3 Juli f. m. delse de undgått räfstens påföljder, ämna sitta qvar i Rådet eller intaga andra platser, derifrån de inverka på liela samhällets väl.
Så har jag uppfattat grundlagens anda och mening.
Regeringens ställning till Svenska folket i närvar, tidpunkt är allmänt känd, och nu gäller det för en hvar af dem , som här finnas församlade , att efter samvete fullgöra sin pligt emot fosterlandet.
Jag måste beklaga, att vid detta tillfälle icke se ens så många af R. o Ad:s ledamöter tillstädes, sorn i början af riksdagen, och isynnerhet så få af dem jag trodde dela öfvertygelse med mig om vigten af detta grannlaga ämnes värdiga behandling; men lika godt, en hvar åligger att städa för sin port, och då jag gör det för min, ser jag mig icke vidare om, huru många som äro af samma tro.
En vigtig omständighet framstår i första rummet att betrakta.
Ur Statsrådet hafva redan, utom de med döden afgångna, hvars handlingar och rykten tillhöra historien, en stor del af de Konungens rådgifvare, hvilkas åtgärder af Const.- Ulsk. blifvit granskade, redan sjelfvilligt afträd!.
Några hafva till andra platser blifvit förflyttade; en annan del torde snart äfvenledes inträda i underordnad tjensteutöfning , och blott få, icke långt före riksdagens början i Statsrådet uppstigne, befinnas ännu derstädes qvar.
Utur en synpunkt, nemi. i afseende å den under öfverläggningen eventuelt uppkommande tillämpning af 107 §:n RegF:n, är det väl tydligt, alt sådan icke kan komma i fråga för de frivilligt afträdde.
Och jag kan för min del alldeles icke inrymma något tadel, och än mindre något begär att utsträcka den påföljd grundlagen antydt, ifall de ännu funnits bibehållne vid sina platser, emot dessa herrar, med mindre jag skulle antaga, att de endast för tiden, medan stormen rasade, trädt afsides, för att ånyo, när den är förbi, ställas på samma punkt.
Härtill saknar jag dock någon säker grund, enär H. M. Konungens benägenhet för den vid riksdagens början af Ständerna allmänt hyllade prospecten att få en ny organisation af Statsrådet möjligen för rådgifvarne varit i god tid synbar, och de således kunnat beräkna en förändring att inträffa, dervid de icke funno sig sjelfva lika qvalificerade till departementschefer, som till rådgifvare efter den gamla författningen.
Och om någon häremot vill invända, attén Slatsråds-ledamot sjelf till råds-prot. afgifvit samt till Ständerna låtit medfölja sitt yttrande, utmärkande för honom enskildt ett motiv, hemtadt från utskts-sammansättningen, hvilket ingredierat i hans beslut att begära afsked; så kan jag icke inse något ondt deri, att
Statsrådets ledamöter gifva akt på hvad tiden lider och frivilligt bestämma öfver sig sjelfva.
Ingenting är dermed förloradt, och ingenting återstår således för Representationen samfäldt att härvid åtgöra; men den enskilde må icke underlåta, så vidt han har det ringaste hopp att lyckas, att genom Den 3 Juli f m. sin opinionsyttring söka hindra från makfutöfning af annan embetsmanna-art dem, hvilka han af deras antecedentia på rådsplatserna funnit ådagalägga sådana egenskaper eller tänkesätt, som äro oförenliga med Rikets sannskyldiga nytta, ehvar de än mätte få tillfälle att verka.
Det sannerligen invecklade i allt detta har emedlertid, efter allvarligt bemödande att utfinna det rätta, visat mig nödvändigheten af att strängt classificera olika förhållanden och olika företeelser till bestämda cathegorier hvar för sig, med sina egna skäl, hvarpå omdöme och yttringar böra fotas.
Dessa cathegorier, samtligen ytterst bestämda ur det nllmängillliga motivet af Rikets sannskyldiga väl, synas mig böra indelas med afseende: 1:0 ä handlingar och ådagalagda tänkesätt hos sådana rådgifvare, hvilka, från Statsrådet afgångne , redan emottagit eller anses komma i fråga att emottaga andra embeten, men hvilkas inflytande på allmänna ärendena måste under alla hänseenden anses vådligt; 2:0 å sannolikheten att de afträdde rådgifvarne i annan embels-utöfning kunna vara Riket gagnelige, fastän de, i ■egenskap af rådgifvare, icke kunnat undgå grundade anmärkningar; 3:o å sannolikheten att
Rikets väl ieko under någon egenskap mera kommer att bero på deras tänkesätt och åtgärder såsom embetsmän, i hvilket fall alltså allt ändamål med opinionsyttring måste anses bortfallet; 4:o å dem, hvilka såsom tillförordnade föredragande numera äfven äro ur tjenstebefattning inom Conseljen, och om hvilka yttrande för närvar, icke påkallas; samt 5:o beträffande uti Statsrådet, sedan gamla organisationen qvarvarande rådgifvare , om hvilka , ehuru till sina åtgärder enskildt bedömde från enahanda synpunkter med de afträdda, yttranden, åtminstone collectiva, antingen böra förbigås, i den händelse inga anmärkntr förekommit, som inverka på Rikets val, eller, efter närmare upphemtade motiver från en förutgrde, vidsträcktare betraktelse öfver systemet i det hela och personernes förmåga att derå inverka, under den nuvar.
Statsråds-organismen , böra föranleda till R.
Jag tänker nu fortgå i den utstakade ordningen, och till en början yttra mig om dem bland de afträdda, dem jag måste öedömma under den ofvannämnda första classen; och jag kan icke hjelpa, om jag under utvecklingen kommer att inträda på gebietet af afsigter, enär det är naturligt alt ■dylika, mer eller mindre rena, uti upprepande tillstyrkanden af en och samma dubiösa halt, omisskänneligen mäste sjelfva framstå och stämpla karakleren.
Dessa sednare slags iakttagelser äro egentligen de smältande, ja lill den grad, att jag önskade kunna göra för mig begripligt, huru ett ”s ti Hat i9 H. 28 Den 3 Juli f. m. gande ogillande,” deraf vore möjligt eller tillfyllcstgöran*- de, på sätt en fräjdad mani ett annat RiksSt. yttrat sig vilja iakttaga.
Olyckan vill nu, alt jag haft Jange tillfälle egna uppmärksamhet åt en tendens och en förmåga att så väl inom grundlagens mest bestämda förhud, som R.
St:s beslut och föreskrifter, i afseende på statsmedels disposition, ja tili oell med rör:de enskilde personers förordnande om sin egendom och villkoren för dess öfverlemnande, alltid stå till tjenst, i början med tydningar af ordalag, så långt de någonsin kunnat sträckas, derefter, i den mån tilllagsenheten blifvit utan påföljd något längre, och som slutligen, med den härdade och säkra godtycklighetens öfvermod, liksom i ett ständigt elimas vid hvarje ny föredragning öfverträffat sig sjelf.
Således, i den mån man jern för data af föredragandens äldre tillstyrkande med de af en sednare, finner man honom hafva alltmer utvecklat sig till en man, som vetat råd för alla behof, hvilken icke mer hejdades af några former, af några förut fattade beslut, af positiva eller negativa föreskrifter; men hvars rika uppfinningsförmåga, äfven i konsten att anlägga planer till hemliga operationer, och att utsträcka sin verksamhet till nästan alla vitala frågor, der penninge-intressen förekommit, icke allenast varit ett farligt redskap, utan synbarligen varit en spiritus rector, af hvars affärsvana, skicklighet och routine den ene af Konungens öfriga rådgifvare efter den andra synes hafva blifvit inledd till delaktighet i eltsysteme, som troligen få af dem eljest på egen hand skulle hafva uttänkt eiler befordrat.
För att bevisa denna min opinionsyttring, hvilken endast derföre synes sträng, att den är concentrerad, likväl icke så mycket som den kunnat och bort vara, om jag i samma period kunnat inrymma åtskilliga andra utmärkande egenskaper, hvilka äfven synnerligen måste falla samma föredragande till last, såsom ogenhet mot Representationen och dess å folkets vägnar framburna önskningar , obestämdhet i åsigter ledande till orättvisa och undantags-systeme vid behandling af frågor rör:de handel och näring, m. e. o., en sådan oefterrättlighet, som påtagligen innefattat en uppmaning åt de mera förmögna inom handelsclassen alt försöka sin lycka med ansökningar om licencer, — behöfver jag endast åberopa Const.Utskts remisser till Riksrätt, nemi.
N:is i, 8, 11, 14, 16, 18, i g, 20, ai, 2g, 3o och 3i, samt vidare Utskts anmärkntr underJN:is3, io, i i, i5, 18, 2t, 25, 26, 27, 28, 3o, 31, 32, 33, 37, 3g, 43, 4^, 47) 5i, 52, 56, 63, 67 och 6g.—
En hvar kan i sitt exemplar af Const.Utskts mern. efterse hvilka åtgärder under dessa numror äro upptagna.
Jag inskränker mig blott att nämna, alt deribland finnas frågorna om Jude-reglementet, om nya Trollhälte-canalbolaget, om tolagen, om K. myntet, om bank-associationer, om cabinettscassans sammanparande med Barthelemy-fonden , och om disposition af Filenska medlens afkastning.
Öfvcrtygad som
Den 3 Juli f. m. 319 jag är, att den Regering, som framgent bibehåller i Rikets tjenst en person, hvars offentliga handlingar aro så talande emot honom, icke inser och följaktligen behöfver upplysning om de slutsatser en hvar medborgare deraf mäste anse sig berättigad att draga, har jag sålunda måst yttra mig om den nu var.
Presidenten i K. Commerce-colkm.
Fullgörandet af denna obehagliga pligt att uttala opinion emot afsigter, inskränker sig lyckligtvis till blott ännu en person, nemi. den äfven nu afträdde Statssecretzn för krigsärender; men karakteren af hans tillstyrkande vill synas vara af en hel annan art, nemi. af ett, i förening med trotsande af R.
St:s rätt i statsregleris-frågor, tydligt framstående bemödande att utvidga det s. k. K. prserögativet, och således undergräfva det constitutionella systemet.
Sjelfva ordet prerogativ, som icke finnes i vår Regeringsform, innebär, i den mening det blifvit nyttjadt och allmänneligen nyttjas, ett begrepp ledande till obehörig utsträckning af den konungsliga makt och myndighet Svensk Konung efter lag tillkommer.
Bevisen för mitt yttrande ligga i JV:is 2, 3, 4, 5, 6, 7, 12, i5, 25 och 26 af de till Riksrätt anmälda åtgärder, samt uti N:is 5, 14, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 28, 34, 35, 38, 4°, 415 42, 49, 60, 61, 62, 70 och 72.
Dernäst må jag yttra om den närvar.
General-tulldirecleuren, att jag önskade han kunde på ett tillfredsställande sätt för allmänheten ådagalägga, alt han i den dubbla egenskapen af ord för. i Götha-canalbolag och af Statsråd icke lernnat någon tvetydighet efter sig i afseende på den förra och på den hemlighetsfulla operationen med stiftelsen af det nya Trollhätte-canalbolaget.
Jag skyr villigt att gå längre på dunkla företeelser; men uppenbart är, att det ålegat honom i främsta rummet jemte föredraganden , vid de tillfällen när besluten af den 25, Aug. 1807 och d. 2 Febr. 18 58 fattades, inför Konungen och sina medbroder utreda, utom andra omständigheter, åtminstone det förhållande med det allmännas naturliga och på aftal med förra Trollhälteslussverks-bolag grundade rätt och förväntan, att nemi. i framliden få canalafgifterna nedsatta, hvilket numera icke utan det nya bolagets medgifvande får äga rum , och att han för alla händelser bort såsom Götha-canalbolagets ordför. stå fri och främmande från ens medvetenhet af några, inom det nya bolaget hemligt träffade aftal eller contraeter, när de icke voro af natur att kunna inflyta i bolagsreglorna och läggas öppna för allmänhetens ögon.
Äfven jag har någon erfarenhet om Stiftelsen af slussverks-bolag; men hemliga aftal, när Statens medel äro i fråga att vinnas , när bolagetspersonal måste svara inför allmänna domstolar till sina förbindelser, äro för mig och mitt begrepp om juridisk påföljd lika ofattliga, som moraliskt motbjudande.
Delta borde alla stiftare besinna.
Den ifrågavar. f. d. Canal-directcuren och Statsrådet har nu beklädt ett af Rikets vigtigare embeten , 320 Den 3 Juli f. al - der stora summor rullera och stora intressen komma i fråga.
Om jag af mannens takt och förmåga alt aktgifva på för— ändrade ställningar och förhållanden vågar draga icke absolut vådliga slutsatser för hans blifvande embetsåtgärder; så tror jag mig dock bestämdt kunna och böra yttra , att de upplysningar Const.Utskrs mern. lemnat om hans flera an-, märkningsvärda tillstyrkanden såsom rådgifvare, under den relativt korta tiden han fungerat, icke äro af någon särdeles tillfredsställande art.
Om f. d. Konungens rådgifvare i commandomål samt Statsråden, Frihtne Åkerhjelm och von Schulzenheim , Gr.
Hård, äfvensom Stalssecrettne Dankwardt och von Hartmansdorff, får jag förklara, att jag anser det ganska sannolikt, att, med afseende på hvad jag redan yttrat om exemplet och inledntn i ett systcme, — hvarom jag kommer att ti 1-^ lägga några ytterligare reflexioner här nedanföre, — desse herrar under andia yttre förhållanden troligen skolat , på grund af de inre jag varit i tillfälle bedomina, lemnat helt andra yedermälen till prottna af sin närvaro i Rådet, än sorn nu varit synliga.
Jag tror mig derföre på goda skäl kunna hänföra dem allesammans under den andra cathegorien och får särskildt bekänna, att om jag i afseende på den för längre lid sedan afträdde Statssecreteraren för kammarärendena Hr Dankwardt måste beklaga, om hans helsa eller andra förhållanden hindra fäderneslandet från att få vidare draga fördel af hans rättrådighet och ovanliga arbetsamhet, en känsla den jag förmodar att hela landet och äfven Const.- Utsk:s ledamöter dela , fastän de af sin stränga pligt varit förhindrade att dölja befogade anmärkntr; så tvekar jag icke heller, i anseende till Hr Statssecretm von Hartmansdorff lemna den opinion, att hans oförvitliga enskilda karakter , hans utomordentliga arbetsförmåga och vidsträckta insigter endast kunna jern förås med hans nästan fanatiska ifver emot tryckpressen och hans för mig obegripliga ihärdighet att fortfara i en syftning, stridande mot hela landets och större delen af hans fordna vänners sympathier, dem hans ljusa förstånd längesedan bort kunna urskilja, och hvilken syftning såsom samhällsvidrig, falsk och dertill gammalmodig , han numera borde lägga bort.
Tronne äldre ledamöter af Statsrådet, hvilkas namn igenfinnas i Const.Utsk:s mern. bland de lefvande , behöfver jag icke här upprepa; nog af, de hafva afträdt, och befinna sig i den tredje cathegorien.
Och om också den enes inflytande i en viss inskränktare del af det allmännas angelägenheter står qvar, så synes dock detta af sig sjelft dagligen aftaga och icke mer vara eller blifva föremål för det allmännas eller representantens farhågor.
Om systemet, jag menar regerings-systemet på det hela unfler den nästförflutna tiden, skulle jag yttra några ord, fastän jag derom kan föga annat säga, än hvad jag på detta Den 3 Juli f. ra. 221 rum tillförene, ja längesedan, i spridda drag bjudit till att teckna.
Systemet är det gamla af mig och flera med mig länge beklagade; det har endast blifvit ännu aldre och förty, efter naturens ordning, visat sig tilltagande i alla sina brister, men aftagande i alla sina företräden.
Dess karakter, som, ifall den med få ord skulle kunna skildras, svårligen kunde inrymmas i andra termer, äro begär efter fåfänglig prakt och paradsjuka, så i afseende på Statens functionärer och tjenstemän af alla classer, som på allmänna företag, utan tillräckligt fästadt afseende på nyttan ; ett deraf härrörande slöseri med Statens medel, när de blifvit undfångna, och begäret efter flera medels uttagande af folket, när de undfångna aldrig velat räcka till; sträfvandel att centralisera förvaltningen och att med detsamma från constitutionella former lösgöra Konungens makt; begagnandet för sådant ändamål rätt ofta af otillåtna utvägar, såsom att tillstyrka directa befallningar till embetsverken att handla i strid med deras embetspligt och med grundlag, godtyckligt qväsa yttrande-rätten, att af Statens medel bilda sigoafluingiga och redovisningsfria cassör, dels undandraga för grundlagsenlig publicitet, dels fördölja för R.
St. hvad som utan deras vetskap och medgifvande aldrig bort kunna ske, såsom att utöfver mellantiden för riksdagarna utsträcka disposition af Statens medel och för en framtid skuldsätta densamma; litande i sådana fall antingen på folkets fromhet eller på dess begrepp om nödvändigheten att upprätthålla Statens anseende, äfven der förbindelserna, såsom rakt utöfver lagbehörighet tillkomna, borde anses såsom nullileter.
Och slutligen, när, under synbar liknöjdhet om folkets bildning och upplysning i allmänhet, och försummande alt genom officiella organer uttala någonting likt ett nalionelt regerings-sysleme, eller alt, genom urval af embetsman med erkänd duglighet och fosterländskt sinne ådagalägga det frukterna af delta systeme, ifall det så kan kallas, börjat mogna till ett för allom uppenbart och vida sprid t missnöje, <lå man boit förvänta att detta systemes äldre och yngre handhafvare med uppmärksamhet härå skulle hafva insett nödvändigheten af att vända om, försöka mera förnuftsenliga utvägar till missnöjets undanrödjande; lyssna till förnyade rop örn reformer och om frånskiljande af det odugliga; nej, då blottställer man sig för misstanken att hafva velat oskära domaremakten ; man tvingar derigenom missnöjet att utbrista, och när detta skett, vet man icke att på ett värdigt sätt motstå det; man bjuder det endast trots, och allt detta, icke för ett möjligen förhastadt och snart försonadt ögonblick, ulan för månader, under hvilka intet tecken visat sig lill någon högre statskonst eller till den mildhet, sorn förut varit lagd i smekande ord.
Men nog! jag har icke för afsigt att måla, utan blott att motivera.
Det jag yttrat om det inre 322 Den 3 Juli f. m. förhållandet af styrelse-systemet och om ställningen i följd deraf emellan Styrelse och folk, tror jag icke skall kunna jäfvas.
Jag har icke tillåtit min fantasi att sväfva ut i betraktelser öfver hvad fosterlandet under 3o års fred vid andra förhållanden kunnat blifva, jag har icke utbredt mig öfver de flera saknade nyttiga lagar, dem nationen högt men förgäfves påkallat, emedan jag väl finner, att sammankedjande deraf med ett sådant systeme, som det uppenbarade, är otänkbart; icke heller skall jag mer än blott alludera till Rikets yttre politiska, mest intima, men mot nationens sympathier stridande förbindelser, men jag tror att de, under stillatigande, allvarligt böra fästa uppmärksamheten.
Och då jag sålunda sagt allt hvad jag icke kunnat undvika, men qväft mycket mera, hvars uttalande Rikets väl icke klafver, kommer jag till den conclusion, — synnerligen med afseende på de under närvar, förhållande vigtiga Rikets intressen, beroende på Utrikes Statsministerns antingen omedelbara eller från det öfriga Statsrådet af grundlagen afskiljda embetsbefattning, hvartill erkänd redlighet, sakkännedom och enskild oförvitlighet dock icke göra tillfyllest, utan hvartill jemväl, mera för den närmaste framtiden iin någonsin, fordras sällsynt uppmärksamhet, sinnesstyrka och frimodig orubblighet, — att jag måste föra den nuvar. innchafvaren af detta ansvarsfulla embete till last saknadt ådagaläggande af dessa egenskaper, helst det nemi. dels af Coust.Utsk:s meni., dels af andra för StatsUtsk. uppvisade documenter blifvit kunnigt, att han icke i något väsendtligt emotstått det äldre systeme, hans företrädare inledt, icke skyndat tillbaka från landsorten till sin, näst den främsta, plats i Statsrådet, och der förblifvit, då oroligheterna i hufvudstaden år i818 utbröto; icke afhöljt och tillintetgjort ofoget alt låta Statens medel år efter år medtagas, utan Ständernes vetskap och medgifvande till amorterande af en skuld, som icke var Statens, utan i stället låtit öfvertala eller befalla sig att, i egenskap af ostensibel disponent af minister-cassan , hvilken dock berodde på R.
Sirs förnyande anslag vid hvarje riksdag, lemna, genom sina påskrifter, en garanti, om änskönt tvifvelaktig, åt obligationer, hvilkas totala belopp, äfvensom det afsedda eller erforderliga fortfarandet af successiv inlösen, ännu har förblifvit under hemlighetens slöja; och slutligen, nit Hr Utrikes Statsministern, med sitt skriftliga anförande på detta rum,när2:dra hufvudtitelns reglering förevar, icke sökte att uppenbara och bringa till slut, utan snarare att bibehålla detta ämne i dess Jörutvar. för R.
St. möjligen missledande skick.
Jag yrkar derföre vördsammast af Hr Frih. o. Landtm, propos. att 107 §:u Reg.Ftn mot bemälde
Hr Statsminister matte tillämpas.
Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, alt plenum komme att fortsättas på e. m. kl. 6. D e n 3 J ti I i f. m. Gr. Frölich fortfor derefter muntligen: