Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del anser jag det här icke vara fråga om någon instruetions utfärdande för fjerdingsmännen, men väl för de landlstatens tjenstemän, hvilka nu inleda fjerdingsmännen till Dea 20 November e. m. 387 andra göromål, än som deni egentligen tillhörn.
L)et är således, enligt mitt förmenande, den iuslruclion för landsliöfdingar och Inndlslalens ernbets- och tjenstemän, som af 11.
St. långt före detta blifvit begärd oell sorn nu hvilnr hos R.
M. lill pröfning oell afgörande, hvarom fråga nu är.
Vid denna punkt får jag likväl göra den anmärka., att dess slutmening, som angar de fördelar oell friheter från vissa serviluler, hvilka skulle fjerdingsmännen tilläggas, bör enligt min tanka helt och hållet uteslutas; emedan dessa friheter från vissa serviluler alldeles icke höra till municipal-bestvren för fjerdingsmännen i afseende på Kronan, likasom för sexmännen i afseende på kyrkan, utan är det socknen som derom bestämmer.
IIr von Troil, Samuel Guslaf:
Antingen den i fråga - var. fjerdingsmansljensten anses såsom ett kronobestyr eller såsom ett municipal bestyr, skulle det enligt mill förmenande icke vara olämpligt, att hos K.
M. anhålla om en instruetions utfärdande för dessa personer.
Ar nemi. frågan af beskaffenhet, alt Ijensten bör såsom ett kronobestyr betraktas, sä torde falla af sig sjelf, att det är angeläget, att fjerdingsmännen få vela, hvaruti deras åligganden egentligen bestå, och således torde cn inslruclion vara af behofvet påkallad; anses äler befallningen såsom rent municipal, hvilket jag dock icke tror, i följd af de yttranden, som bär blifvit afgifna, sä skulle jag det. oaktadt icke anse det vara mindre ändamålsenligt, att nu hos K. M. i anderd, begära en instruetions utfärdande äfven för denna municipal befattning, än att såsom förut skett begära, det K. 51. mätte utfärda instruetion för sockenslämmo-nämnder, hvilket utan tvifvel lärer vara det mest communala bestyr man kan tänka sig.
På grund häraf vågar jag anhålla om propus, på ätcrremiss äfven af denna punkt.
Gr. Horn, Claes Fredr.:
Då jag lika med pluralitcten inom delta Hus ansett fjcrdingsmansbeslyrel vara ett k ron o bestyr, och icke eli municipalt åliggande, sä skulle detta måhända vara ett skäl mot mig, som icke tror, alt en instruetion för innehafvarnc af dessa tjcnslcr bos K.
M. bör begäras; men jaglär dä för K. o. Ad. nämna, att en sådan instruetion för fjerdiugsmännen inom Stockholms län verkeligen redan tinnes, fastän enskildt af Konungens Bef:h:dc derstädes utfärdad, samt till allmän efterlefnad kungjord.
Min enskilda öfvertygelse är dessutom, att om än K.
M. skulle utfärda en speciel och i min tanke öfverflödig instruetion för denna tjensteman, hvilken sä alt säga blott är cn bandtlangande person åt kronobetjeningen, oell såsom sådan icke kan hafva något egel ansvar vid ulöfningen af sin tjenstebefattning, så skulle del för K.
M. blifva snart sagdt ogörligt alt upptaga alla de läll och omständigheter, hvilka göra det nödvändigt att någon gång ät fjerdingsmännen uppdraga sådane bestyr, som rätteligen icke honom tillkomma, men i hvars utöfvande lian dock ofta, af omständigheterna påkallad, ovillkorligen mäste framträda, äfvensom jag anser, att 388 Den 20 November e. m. ett stadgande, sorn förbjuder fjerdingsmannen att förrätta några länsmannen tillkommande bestyr, många gånger skulle komma Kronans tjenst att stå tillbaka, just emedan, såsom jag nyss hade äran anföra, det är högst nödvändigt, att den ifrågavar. tjenslemannen någon gång får supplera den öfrige kronobetjeningen i dem tillkommande, embetsförrältningar.
Jag vill spccielt nämna, att så mäste förhållandet vara inom Stockholms län, der vid genommarschen af trupper, som ofta i och omkring hufvudstaden till flere tusen man concentreras, det rent af är för den ordinarie kronobetjeningen omöjligt alt fullgöra sina åligganden, och der således för tillfället eonstituerade personer mäste med kronobetjenings ansvar fullgöra dess bestyr.
Jag kan på dessa skäl icke tro, att del vöre hvarken nödigt eller nyttigt om en speciel instruclion för desse underordnade personer utfärdades, och får med anledn. deraf vördsamt tillstyrka afslag å denna punkt af Ulsk:s betänk.
En ledamot af Ekon.Utsk. har yrkat, ali denna punkt mätte återremitteras, på det att man icke skulle afskära möjligheten att få en instruclion i delta hänseende.
Jag för min del viii medgifva, alt återremiss må ske, men med det villkor, att Utsk. sjelf måtte vid lediga stunder föreslå den ifrågavar. instruclionen.
Hvarje tid har sina tveken och sina passioner.
Den nuvar. lidens synes vara, alt i allt reglementera.
Man lärer fördenskull väl icke kunna hindra att saken har sin gång, förrän tiden får sin vilja fram.
Men om del lemnäs såvida, förmodar jag, hvad kronobetjeningen beträffar, att deras förrättningar gå i slå för hara instruetioners skull.
När man har någon erfarenhet hvartill fjerdingsmännen egentligen användas, så kan jag icke falla, huru en instruclion för dem skulle uppställas.
Jag skulle snarare tro, att det vore lättare att göra en inslruction, som bestämde hvad fjerdingsmannen icke skall göra, an att uppgöra en instruclion för hvad han skall göra.
Hvarje uppdrag han får, är den instruetion han skall följa.
Så snart han får en skrifvelse alt han skall uträtta något, är detta hans instruetion.
Han är blott ett biträde till kronobetjeningen för de åtgärder desse icke kunna fullgöra; huru skulle man då kunna i en instruetion uppdraga gränsen för hans befattning?
Hvarje instruetion han skulle få, skulle, enligt min tanka, snarare inkrångla hans ställning än göra den redig.
Af detta skäl anhåller jag att denua punkt måtte afslås.
, Det säges vidare, alt K.
M. skulle bestämma de friheter från vissa servituter, som fjerdingsmännen, i följd af deras befattning, höra få tillgodonjuta.
Detta är redan af författningar utstakadt, äfvensom det inom socknen är bestämdt, hvilka frikallelser från onera, som fjerdingsmännen hafva.
Jag tror icke, att K.
M. kan befria detn från något annat, ty detta skulle dä ske på det allmännas bekostnad.
Jag är öfverlygad derom, att Den 20 November e. m. 389 ju mera man rör i detta, dess svårare blifver det, både för fjerdingsmännen sjelfva och för allmänheten, hvarföre jag- äfven tillstyrker afslag å denna punkt af betänk.
Efter mitt förmenande har Frih.
Palmstjerna så tydligt ådagalagt, huru vid denna punkt bör förfaras, att ingenting mera derom är att säga.
Om fjerdingsmansbefattningen anses såsom ett municipalbestyr, så kan icke något reglementerande komma i fråga, emedan det då måste ankomma på communen sjelf att gifva nödige instruetioner.
Skulle åter denna befattning betraktas såsom ett kronobestyr, så torde icke eller, enligt hvad sakkunnige män här yttrat, någon inslruclion vara behöflig, emedan de skrifvelse!-, som fjerdingsmännen erhålla, utgöra deras instruetioner.
Emedlertid skulle jag önska, alt R. o. Ad. funne lämpligt att återremittera äfven denna punkt, på det att Utsk. måtte kunna taga densamma i betraktande i sammanhang med den Esta punkten, eller huruvida fjerdingsmannabefaltningen kommer att blifva ett municipal- eller kronobestyr.
För min del vore jag mera böjd att bifalla än afsla denna punkt af Utsk:s betänk.; men då flere ledamöter yrkal återremiss af densamma, vill jag, för all icke riskera ett afslag, derutinnan förena mig med dem.
Här har blifvit yltradt, att ett reglemente för fjerdingsmännen vore öfverflödigt.
Jag för min del anser likväl ett bestämmande af deras skyldigheter och förhållande till länsmännen vara ganska nödigt.
Uti premisserna till denna 4:de punkt står omtaladt, alt i vissa orter pläga fjerdingsmännen hafva de och de befattningar.
Redan delta antyder en sådan osäkerhet i hvad fjerdingsmannen verkligen åligger, att det icke kan anses annat än af största vigt, att saken blifver närmare utredd.
Man har här på f. m. sagt, alt om fjerdingsmännens biträde icke lemnäs åt länsmännen, sä skulle det blifva nödigt att hafva ett ökadt antal länsmän.
Denna mening biträder jag, och på grund deraf anser jag ingen verklig förlust uppstå för jordägaren om fjerdingsmännen skulle få ett eller annat åliggande mer eller mindre, ty embetsförrättningarnc måste verkställas, vare sig af länsmännen eller af fjerdingsmännen, och jordbrukaren blifver den, som på det bela taget, kommer alt bekosta desse embelsroän.
På denna grund anser jag ett reglementes utfärdande för fjerdingsmännen vara ganska vigtigl och förenar mig, för att icke fä afslag, med de
Hrr, som yrkat återremiss af denna punkt i Utsk:s betänk.
Ofverläggningeu förklarades härmed vara fulländad, hvarefter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om 11. o. Ad. ansåge de emot förevar, punkt af Allm. llesv.- och Ekon.Utsk:s betänk.
N:o 77 gjorde anmärku:r föranleda lill densammas återremitterande.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II.
Ex. för - 390
Den 20 November e. m. klarade, det lian uppfattat 15. o. Ad:s svar såsom bifall till deu gjorda propos.
Föredrogs till remiss Frih. Palmstjernas, Nils Fredr., d. l(i dennes e. m. på bordet lagda motion, att R.
St. måtte till K.
M. ingå med en und. skrifvelse, i fråga om förändring af lagstiftningen, ronde tillverkning och försäljning af bränvin.
Gr. Ilorn, Claes Fredr.:
Jag vågar anhålla, ali denna motion mätte uppläsas, ty jag anar, alt någon förändring derutinnan är vidtagen.
Förevar, motion blef i Följd häraf uppläst, hvarefter Gr.
Horn yttrade:
I den form, som motionen nu har, kan jag icke annat än på del högsta densamma tillstyrka.
Jag har nemi. länge ansett, all det skulle vara högst nyttigt, om Regeringen ville befria R.
St. från den för dem sä olämpliga befattningen med de ekonomiska detaljerna af bräm inslagstiflningen, och dä dessa frågor allena bero på K.
M:s godtfinnande och efter mia öfvertygelse lättast och bäst af Regeringen ensamt handhafvas, så anser jag nu tiden vara inne och på det högsta önskligl, om K.
M. täcktes behandla frågan såsom motionären önskar.
Det finnes visserligen i motionen inryckt en fråga, som R. o. Ad. på sätt och vis redan afgjort, den nemi. om gårdfarihandel med bränvin; men då denna fråga endast i förbigående af motionären vidröres, sä anser jag både nyttigt och oskadlig!, äfven om densamma i motionen framställes, och får jag således tillstyrka denna i dess helhet.
Jag kan icke fullt in stämma med den siste värde talaren.
Då nemi. genom alla fyra RiksSt:ns beslut, 1841 års bränvinslagstiftning kommer att allt intill nästa riksdag fortfara, sä skulle jag anse såsom en ganska stor inconsequens, om R.
St. nu inginge till K.
M. med en nild. anhållan, att K. M. ville, oberoende af detta Ständernas beslut, reglementera i delta afseende.
Hvad den sista punkten aT motionen beträffar, eller ang:de gårdfarihandel med bränvin, så hafva äfven de öfrige Stånden beslutat en förändring i 1841 års bränvinsförordning, som går derpå ut, alt i detta afseende göra någon inskränkning; jag tror således, all äfven denna punkt måhända kunde förfalla, ålen för kommande tider vill jag visserligen hafva instämt både med motionären och den siste talaren derutinnan, att det vore önskligt, att en K. propos. förelädes R.
St., hvarigenom en mera ändamålsenlig bränviuslagstiftning kunde komma till stånd, än hvad sorn hittills i detta afseende ägt rum, och vågar jag med anleda, häraf föreslå cn förändring i motionen så lydande: ”Att R.
St. ville besluta, att i und. skrifvelse hos K.
M. anhålla, det K.
M. täcktes innan nästa riksdag låta utarbeta och lill R.
St. uti nåd. propos. da afgifva förslag tili en Författning ronde bränvinslagsliftningen, såväl i hvad angår de reglementariska föreskrifterna som ock
Den 20 November e. m. 391 beräkningsgrunden derför.”
Jag vågar hemställa lill motionären sjelf, huruvida i fall man önskar befordra sjelfva sakens framgång, det icke vore äudamålsenligare, alt inskränka den und. skrifvelsen blott till denna del af inolionen.
Det torde icke hafva undfallit det II.
Siandet, alt syftet af min motion hufvudsakligen var det, att fästa Ständernas uppmärksamhet på svårigheten för dem alt uppgöra en ändamålsenlig lagstiftning för tillverkning och försäljning af bränvin och att, i sammanhang dermed, föranleda R.
St. att hos K. M. i und. begära, det Regeringen med snaraste ville taga delta högst vigtiga ämne i särskildt öfvervägande, i den afsigt, att vid nästinträlfande riksdag ett förslag lill bränvinslagstiftningen i dess helhet måtte för R.
Jag tror, att äfven genom de ordalag, som IIr Frih.
Raab föreslagit, detta ändamål kan vinnas.
En sanning är det, att denna förändring i så måtto betydligen afviker frän det af mig framställda förslag, att K.
M. medelst det sednare skulle ombedjas, att lill nästa riksdag sjelf vidtaga de åtgärder, som kunna anses ändamålsenliga; men då i alla fall det lärer komma all bero af K. M., alt antingen låta de nu gällande reglementariska stadgandena qvarstå, eller att ändra deni; så skulle den förändring, som genom antagandet af Frih.
Raabs motion uppkommer, i det praktiska blifva af ringa eller ingen påföljd.
Hvad åter angår gårdfarihandel med bränvin, så liar eli trovärdigt rykte berättat, alt ett beslut, ungefärligen öfverensstämmande med hvad i denna sista del af min motion åsyftats, redan blifvit af de 3:ue öfrige RiksSt:n fattadt; i hvilket läll mitt förslag i denna del är öfverflödigt och kan utan olägenhet bortfalla.
Jag vill således till det II.
Ståndets egen pröfning öfverlemna hvilkendera af de båda motionerna kan anses såsom den lämpligaste, antingen min, sådan den af Gr.
Horn blifvit understödd, eller Frih. Raabs.
Huru än me ii i nya r n e derom må utfalla, så hoppas jag likväl, att mitt syftemål är vunnet och det första steget taget, alt, i detta för fäderneslandet ojemförligt maktpåliggande ämne, åstadkomma ändamälsenligare lagar, än vi hittills till förderf för Riket haft.
Jag anhåller, att Ridd.- Secreteraren mätte upplysa, huruvida prot.uldr. från de öfrige Stånden ankommit, innehållande deras beslut i bränvius-frågan och att, om sä hr, desse prot.utdr. måtte uppläsas innan jag vidare yttrar mig.
Till följd häraf upplästes från de öfrige RiksStai ankomne prot.utdr. af d. IG dennes, innehållande deras, vid pröfningen af Bevilln.-, Gag- samt Allm. liesv.- o.
Ekon.Utskms betänk.
N:o 1, ang:de grunderne och villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, lättade beslut, äfvensom ett prot.utdr. af samma dag från BondeSt., utvisande, att den af II. o. Ad., till instämmande i dess uti samma ämne fattade beslut, aflåtne inbjudning till Medstånden icke blifvit af BondeSt. antagen. 392 Den 20 November e. ni.
Af nu upplästa prot.utdr. liar jag icke inhemtat den upplysning, som jag önskade erhålla, men anhåller att få fästa det H.
Ståndets uppmärksamhet derpå, att fråga nu icke är, det R. o. Ad. skulle dictera ett heslut i några vissa ordalag, utan blott huruvida Ståndet äskar och Hr Landtm, medgifver remiss på den af Frih.
Palmstjerna väckta motion.
Om Hr Gr. o.
Landtm., såsom jag förmodar, icke anser denna remiss vara olaglig, så återstår för Ståndet i delta ögonblick icke något annat, än att deröfver besluta och såsom jag hoppas densamma bevilja, hvarefter vi torde få öfvergå till andra ärenden.
Det har aldrig varit min afsigt alt hindra remiss af Frih.
Palmstjernas motion, men jag har till det H.
Ståndet hemställt, huruvida icke ändamålsenligare vore, alt antaga den redaction, som jag tog mig fri heten uppläsa.
Den skillnad, som finnes emellan denna redaction och den af Hr Frih. föreslagna, kommer ofelbart endast deraf, att Hr Frih. afgaf sin motion innan ännu kändt var, huru de öfriga Stånden i denna fråga beslutit.
Då nu emedlertid alla fyra RiksSt:n stannat i alldeles lika beslut öfver detta ämne, skulle jag anse föga lämpligt alt från detta Stånd afgifva en, i motsats emot detta beslut slående motion, och är detta skälet, hvarföre jag vidhåller den mening, att det vore lämpligare, om Frih.
Palmstjernas motion endast omfattade frågan så till vida, att R.
M. måtte till nästa riksdag afgifva en nåd. propos. i ämnet till R.
St., men icke att nu, sedan alla fyra Stånden stannat i lika beslut, med frångående deraf, i samma motion begära, det R.
M. täcktes, oberoende af R.
St:s beslut, sjelf i frågan reglera.
Om den af Frih.
Palmstjerna väckta motion blifver till Ekon.Utsk. remitterad, tillika med de yttranden, som deröfver här blifvit afgifna, så torde saken blifva fullkomligen utredd och upplyst, helst Frih.
Palmstjerna i sitt sednare yttrande gjort alla de rättelser, som kunde anses behöfliga, äfvensom han deruti förklarat sin mening, såsom öfverensstämmande till alla delar med Frih.
Raabs. R. o. Ad. biföll, uppå härefter af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., att Frih.
Palmstjernas förevar, motion, tillika med hvad i anledn. deraf nu blifvit yttradt, finge remitteras till Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk. Föredrogs StatsUtsk:s d. 16 dennes e. m. på bordet lagda mern.
N:o 61, med uppgift å de vid innevar. riksdag för tillfälliga statsutgifter disponibla tillgångar.
Delta betänk, är till sina följder vigtigare än som synes, enär otvifvelaktigt den beräkning, som hvar och en anställer öfver nu befintliga tillgångar, kommer - Den 20 November e. m. 393 mer alt utöfva ett makligt inflytande på det bifall eller afslag, som kommer att afgifvas å de många här ifrågasatta anslag.
Det är således af ganska stor vigt, ehuru svår en sådan beräkning än kan vara, att densamma någorlunda fullständigt och klart framslälles.
Då likväl intetdera i detla heliink. igenfinnes, så får jag nu vördsamt yrka återremiss af detla SlalsUtsk:s betänk., anhållande derjemte, all Utsk., något fullständigare än som nu skelt, malte upptaga de tillgångar, som finnas disponible, äfvensom de anslag, hvilka blifvit ifrågasatte, hvarvid, för att lätta öfversiglen af det hela, Utsk. torde linna lämpligt alt för åren 1845, 1848 och 1847 i tabellarisk form uppställa alla de extra anslag, sorn dels af K.
M. blifvit begärda och som, i olikhet med de ordinarie anslagen, äro af natur att de komma Staten till godo, i händelse riksdag dessförinnan skulle inträffa, dels ock de af enskilde personer ifrågasatte anslag, såvidt möjligt äfven fördelia för hvarje af förutnämnda år, samt äfvenledes på samma sätt efter de är de förmodas inflyta beräkna tillgängarue.
Det är af yttersta vigt alt fä detta slag af uppställning, dä man erinrar sig af huru högst menligt inflytande för penningerörelsen i landet Statsverkets, under de sednare åren samlade stora cassabehåtlning varit, oaktadt Riksg.cont:s styrelse under samma lid utmärkt sig genom nit att göra desse capilaler sä mycket som möjligt fruktbärande samt att sålunda bringa dem i rörelsen.
Ett sådant, förhållande mäste i ännu högre grad inträffa, då man tager i betraktande, att tillgångar nu skapas för utgifter, som först under loppet af 1847 till betalning förekomma, under del ali deremot icke de motsvarande tillgångarne på samma sätt beräknats.
StalsUtsk. upplyser t. ex., att största delen af statsbrislsumman för i år blifvit uttagen, troligen en följd deraf, att Statscont. förskjutit kostnaderne för den Kongl, begrafningen, kröningen m. 11. utgifter, som af Riksg.cont. skola ersättas och blifv it af Utsk. beräknade.
Della förhållande är tillfälligt, en följd af riksdagen och thronomhytet, och förändrar sig otvifvelaktig! under de följande åren.
När man dii tänker sig de förhållanden, som förut varit, att t. ex., om jag icke irrar mig, af 1842 års statsbrislsumma icke en enda skilling af Statscont. lyftades förrän under loppet af år 1843, sä är detta äfven en omständighet, som torde böra tagas i betraktande och gifva anlcdn. bedomina de blifvande förhållandena.
Jag tror sålunda, att StalsUtsk. gjort orätt, sorn icke bland tillgångar beräknat någon del af bevillningen för år 1844, hvilken 1845 inflyter, under det att nästan alla de utgifter, som skola deraf betiickas, redan blifvit bestridda, och sålunda minskat Rikg.eontis cassabehållning, hvaremot så betydliga förskott för nästföljande åren icke äro att befara.
Likaledes finnas andra oupptagna tillgångar, hvilka i beräkningen bort inflyta.
Exempelvis vill jag anföra den i Banken innestående behållning för inlösen af riksgäldssedlarne.
Med 1845 års slut är prescriptionsliden för 4 H. 50 394 Den 20 November e. m. denna lösen tilländagången.
Om man afsällcr hvad som högst kan förmodas dessförinnan ingå, samt den Banken tillhöriga andel af beräknadt kopparvärde i skiljemynlspoletlerne, finnes intet hinder att beräkna del återstående beloppet såsom en till«åns för extra statsutgifter.
O o o
Jag anhåller om älerremiss af betänk., nion utbeder mig derjemte tillåtelsen alt i sammanhang härmed få väcka följande motion: Sedan B.
St. bifallit BancoUlskis hemställan, att den redan upplupna bancovinsten skulle för Banken reserveras och besparas, så får jag vördsamt föreslå:
Alt Bankens behållna vinst ä dess rörelse för åren 1845, 184(i och 1847, sedan alla utgifter och förluster afgätt, deribland inberäknadt hvad som kunde komma alt erfordras för att bibehålla dess grund-(och reserv-) fond vid ett oförändradt belopp af tio millioner r:dr b:eo, må anvisas tili sädanc extra statsanslag, som R.
St. vid innevar. riksdag för desse år kunna bestämma.
Vid den beräkningsgrund af de i Riksg.cont. befintlige disponible behållningar, som inom Disk. gjort sig gällande, utgör dilferensen emellan den lägsta af Hr Schartau och den högsta af Frih. v. K raun er antagna, en summa af icke mindre än 3 millioner riksdaler.
Den disponibla summan kommer ali så myckel inverka pä Ulsk:s lill- eller afstyrkande af de olika anslag, som dels af K.
M. dels ock af enskilda motionärer blifvit begärda, alt jag anser det vara nödvändigt att. B. o. Ad. på förband ville fastställa hvilka grunder, som vid denna beräkning böra följas.
För min del anser jag, att den af Frih. v.
Kraemer gjorda beräkning, som, utöfver den af Utsk. såsom nu disponibel ansedda summa af 2,484,409 r:dr 47 sk. 0 rist., äfven upplager delta års bevillning oell bancovinst, hvarigenom hela summan af nu befintlige tillgångar skulle komma ali utgöra något öfver 5 millioner r:dr, vara pä en gång den billigaste och rättaste.
Vill man nu fastställa en sådan beräkningsgrund, sä får Utsk. i och med detsamma en ledning för dess arbeten, enär, om tillgångarne äro 5 millioner r:dr, Utsk. naturligtvis kommer att tillstyrka flere och större anslags medgifvande, än om desamma, enligt, majoritetens inom Utsk. nuvarande åsigt, blott skulle anses uppgå till 2,484,409: 47. (!•
Jag får derföre vördsamt hemställa, om icke dessa hufvudgrunder kunde förut afgöras innan äterremiss af nu förevarande memorial sker, hvarigenom jag äfven tror, att man skulle vinna en vigtig lid.
Cederström, Jacob: StalsUlskis nu föredragna betänk. innefattar en egenhet, som för första gången utgör föremål för B.
St:s pröfning, sedan 1809 års statsskick blifvit infördt oell 02 § Beg.F. i och med detsamma blifvit antagen; men jag kan likväl icke neka, att ju icke delta betänk, har en stor nytta med sig, enär det utvisar, alt formen för
Rikets räkenskaper icke är uppställd så, alt ett Utsk., hvars åliggande Den 20 No ve ml) er e. m. 395 del är alt, pä grund af K.
M:s nåd. propus, sami enskilde motioner, för 11.
St. uppgifva statsverkets behof och deremot svarande tillgångar, kan af dessa räkenskaper utröna hvilka summor som egentligen tillhöra debet och hvilka som tillhöra credit samt sålunda utgöra tillgångar eller utgifter.
Från denna utgångspunkt vill jag söka göra klart, hvad R.
St. kunna behöfva att bos K. 51. i und. begära, för alt för framtiden undvika dylika svårigheter.
Det är kändt, att
Sveriges ordinarie ränta och bevillning utgår under uppbördsåret, räknadt frän den 1
Maj det ena äret till den sista April det påföljande.
Det är likaledes kändt, alt Sverige är det enda land i bela Europa, som har sina inkomster i cassa, dä utgiftsäret ined den 1 Maj inträder, och att det är föregående årets inkomster, som gä lill ulgifterne för det följande året.