Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här finnes, det är sant, en utväg alt förflytta tulltjenstemännen från den ena stationen till den andra, men jag hemställer, om det ej är bättre för Generaltullstyrelsen alt äga rättigheten att gifva den latitud åt tulltjenstemännen, alt i den inslruction, som för dem utfärdas, inryckes en §, hvaruti säges, allde ej få aflägsna sig ifrån sina stationer med mindre en annan i stället förordnas.
Jag får derjemte tillkännagifva, alt vid de öfverläggningar, som förevarit hos de sammansatta Utsk:n, har blifvit upplyst, särdeles af ledamöter inom BondeSt., att, i hänseende till det egna förhållandet mellan Sverige och Norrige, ökade tullcoulroller erfordrades, och alt, lill följd deraf, det är af vigt, att man i de norra provinscrne söker att uppmana tulltjenstemännen att med uppmärksamhet följa förfallningarnes efterlefnad i hänseen - äss Den 22 Januari f. m. de till tullbestämmclserne.
Jag förnyar min anhållan oni propus. på Frih.
För deni af R. o. Ad:s ledamöter, sorn bevistade sisll. riksdag, torde det vara bekant, att förevarande författning då undergick hufvudsakliga förändringar till förmån för tulltjenstemännen och utvidgande af deras rättigheter, hvad anginge undersökningars anställande, till upptäckande af till införsel otillåtet eller lullförsni 1 ladt gods.
Föreskriften att husvisitation skulle ske inom 48 limmar efter det godset inkommit, blef då upphäfven, och ehuru rättigheten att göra tullvisitationer öfver hela landet, hvar som helst, medgafs, fästades dock dervid del villkor, att hvarje visitation skulle förrättas af inom districtet boende tulltjensteman, hvadan alltså ingen sådan ägde rätt att, utom det honom anvisade district, i ett främmande tuIIvisitation anställa.
Jag var då, likasom nu, emot denna utsträckning, emedan jag tror, all den snarare leder ifrån än till det åsyftade ändamålet; men skulle nu ytterligare en förändring i den gällande författningen göras, hvarigenom tulltjenstemännen tillädes rättighet alt, äfven utom sitt district, göra visitationer, då tror jag att följden skulle bli, att snart sagdt ingen, åtminstone en ganska ringa bevakning, skulle komma alt äga rum vid kusten, enär det för tulltjenstemännen, hvilka äga rätt att uppbära en stor del af böterna, vore en vigtig fördel att få godset in i landet, för att sedermera på de ställen, dit det kommer, få anställa beslag.
Om tullbevakningen vid kuslerne vore så sträng, alt icke något lurendrejeri der med fördel kunde äga rum, så blefve naturligtvis tulltjeustemännens intrader just genom deras nit förminskade; då deremot om denna kustbevakning är ringa, och tjenstemännen genom efterspaning få reda på hvar godset slutligen stannar, så skola de deraf skörda en ganska stor vinst, hvarföre jag ej kan ingå på Frih. Raabs förslag.
Jag tror det vore största skäl alt sä tillställa, alt lurendrejadt gods ej kunde komma in i landel; att således vid kusterna stränga controller borde iakttagas, men ingalunda en författning vidtagas, hvarigenom tulltjenstemännen göras tilt spioner och controllanter på den enskilde, emedan sådant endast förauleder lill ökad tullförsnillning och lorsloradt lurendrejeri.
Raab: Frih. Cederström, Jacob, har såsom fel i milt förslag anmärkt, att genom den öfverbetjente vid Tullverket tillerkända rättigheten att göra beslag utom eget district skulle kusten lemnäs blottad och tull-ljenslemännen endast sysselsätta sig med efterspanande af olofligt gods, och IIr Frih. bar slutat med frågan, om delta vore klokt tiIIsläId 1.
Jag frågar den värde Frih. tillbaka, om det vore klokt tilIsläldt alt förmena eu tulltjensteman, om han får spaning på en inkommen oloflig vara, att förfölja tullförsnillare!! eller lurendrejaren in i ett annat district; är del klokt alt säga, det bara lurendrejaren kommer inom den eller den grinden, vid hvilken råmärket är sall för Den 22 Januari f. m. 359 den förföljande tjenstemanncns eget dist rict, så är lurendrejaren fri ?
Det är detta sorn man sökt förekomma.
Frih. måtte hafva misstagit sig då han sagt, alt tulltjensteman finnas redan tillagd rättigheten att göra lieslag utom districten.
Jag har här bredvid mig en auctoritet, den jag åberopar, och hvars vittnesbörd torde få gälla; han har sagt mig raka motsatsen.
Dernäst har Frih. uppehållit sig vid jemförelsen om rättigheten alt anställa visitation efter tjufvar och stulet gods; tjufvar får man taga säger Frih., men man får ej söka dem annorstädes än der tjufvar finnas.
Jag hemställer huru mångå tjufvar skulle kunna gripas, om del förmenades att söka dem på andra ställen, än der man verkligen vore säker på alt tjufvar sig uppehålla. —- Frih. Cederström, Anders, har varit så ytterst liberal, att han klandrat den visitalionsrältighet tulltjenstemännen nu äga, såsom varande för långt utsträckt, och att de endast borde hälla sig vid kusten och hindra inkommande i landet af lurendrejadt gods.
Ja, det är just meningen med denna utsträckning af visilalionsrältcn, att hindra inkommande af lurendrejadt gods, ty omöjligt mäste det vara att, med våra vidsträckta kuster, hålla en så stor bevakning alt densamma der skulle kunna förekomma allt lurendrejeri.
Vigten ligger just derpå, att sedan detta gods väl inkommit, man må vara tillreds att taga detta gods och beröfva lurendrejaren eller försnillaren den påräknade vinsten af deras brottsliga förehafvande.
Det gamla ordspråket: det är ingen konst alt stjäla, vida större är den att kunna gömma, gäller äfven här, och jag kan ej, på de skäl Friherrarne Cederström anfört, afstå från mitt förslag, så mycket hellre som jag förnummit svmpalhier inom Ståndet för detsamma.
Jag har begärt ordet endast för att upplysa Frih.
Cederström om ett misstag, dä han sagt, att reseiuspectorer få anställa visilalioner utom sine districter.
De hafva en sådan rättighet endast på grund af Geuerallullstyrelsens särskilda förordnanden, men icke generell.
Jemte det jag instämmer i Frih.
Raabs förslag och det dertill af Frih.
Gyllenhaal gjorda amendement, anser jag frågan af så mycken vigt att, då tillika så olika åsigter derom sig yppat, målet borde till Utsk. återremitteras.
Jag tror detta vara nödvändigt, särdeles derföre att de andra Stånden fattat olika beslut, och Ulsk. kunde då blifva i tillfälle att sammanjemka de olika meningarne.
Jag begärde egentligen ordet för alt vederlägga den af Frih.
Cederström, Anders, gjorda au märkn.,alt, derest ifrågavarande lagförslag antoges, skulle man derigenom komma alt underlätta iusmugling af förbudna varor öfver Rikets gränsor.
Denna vederläggning är af Frih.
Raab så fullständigt utförd att jag ej anser mig dervid böra något tillägga.
Medan jag har ordet, ber jag dock all få förklara, del jag delat majoritetens mening inom de sammansatta Ulsk:n, 360 Den 22 Januari f. m. men att jag nu finner Frih.
Raabs redaclionsförslag bättre och derföre instämmer deruti, med det tillägg dertill, som Frih. Gyllenhaal gjort.
Hvad Hr Aminoffs begäran om återremiss beträlFar, skulle jag tro, att den ej tjenar lill något, då vi veta att 2:ne
Stånd redan fattat sine beslut, hvarföre jag finner så mycket angelägnare att bifalla Frih.
Raabs förslag, som det synes mig gä ut pä ali göra af lagen en sanning samt öka dess kraft och förmåga att hindra införandet af förbudna varor.
För min del skulle jag hafva tvekat att bifalla Ctsk:s förslag, så vida de af Hevilla.Utsk. föreslagna högre tullbestämmelser blifvit antagna; men då man i delta hänseende vidblifvit den gamla författningen i nästan alla punkter, tror jag det vara så mycket mera skäl att nu ej vägra bifall till Frih. Raabs förslag.
Frih. Cederström, Jaeob: Jag anhåller endast, det Frih.
Raab icke ville tillägga mig andra yttranden, än dem jag haft.
Jag har icke annat, än åberopat 1 och 2 mom. af 32 § sådane de stå att läsa, och deraf har Frih.
Raab gerna kunnat se, alt de ifråga var. personerne äro berättigade, då de dertill af Generaltullstyrelsen förordnas, att afresa frän sina egne districter för att verkställa beslag i andra.
Men, såsom sagdt är, dertill fordras särskildt tillstånd, och det går icke an att göra ett annat förhållande gällande, utan att skapa förordningar, som blott föranleda lill oordningar.
Jag vill icke längre fördröja discussionen; vi hafva hört tillräckligt, för att stadga vårt omdöme i detta fall.
Man har nämnt huruledes det är tillåtet att söka efter tjufgods i annor mans hus; och då en jemförelse med detta lagstadgande upplyser för hållandet med denna fråga', eller visar huru man i detta fall må kunna förfara, så anhåller jag få uppläsa 52 cap. Missg.b:n 2 §.
Der slår nemi.
”Nu häfver man våhn ä, eller någon kunskap, hvart ljuf, eller tjufnad, är kommen; hegare dä lof af häradsfogde, eller länsman å landet, eller af borgmästare och råd i staden, att der ransaka, och säge hvad han häfver mist, och hurudant, så ock sine skäl dertill etc.
”Finnes ej det man ransakar efter; bevise dä den, som ransakan begärde, eller gånge ed, alt han sitt mist häfver, och ej af illvilja ransakning sökt.
Gör det någon, och finnér ej tjufnaden; bote tio daler och fylle skadan” Således kan eflersökningen icke gerna misslyckas, med mindre man gör henne af illvilja, och dä är hela boten endast 10 daler.
Likväl skulle man icke hafva rättighet att i fråga om tullförsnillning eller lurendrejeri göra någon sådan?
— I afseende pä rättigheten alt öfver gränsen af ett område fullfölja efterspaningen af lurendrejadt gods, anser jag mig icke behöfva något tillägga, emedan den saken redan är utredd.
Mot en återremiss får jag yttra detsamma, som en annan ledamot redan sagt, nemi. alt jag, då detta mål blifvit tillräck - Den 22 Januari f. m. 3C1 räckligen utredt, anhåller det R. o. Ad. måtte vägra återförvisningen, helst
Ståndet har en sådan mängd ärenden oafgjorda, att man, så vidt möjligt är, hör undvika att skicka några tillhaka.
Enär flere ledamöter instämt med Frih.
Raab uti hans förslag med det tillägg, som af Frih.
Gyllenhaal blifvit gjordt, så skall äfven jag afstå från min första mening och förena mig nied de båda Friherrarne.
Jag tror, att man bör fästa mera afseende vid att hindra sjelfva insmuglingen, än att sedan skaffa reda på det gods, som å oloflig väg i landet inkommit.
Såsom de lägre tulltjenstemännen nu äro aflönade, ligger det naturligtvis i deras intresse att kunna göra sd många beslag, som möjligt är.
Derföre om de nu skulle få rättighet att göra beslag inåt landet, så skulle, om de funno deras verksamhet derstädes belönad, denna blifva dragen från kusterne, der den likväl bäst behöfves.
Dessutom skulle häraf en annan olägenhet uppkomma, nemi. att sjelfva lurendrejaren merendels blefve sakfri emedan han gjorde complott med tulltjenstemännen, som skulle bereda honom tillfälle att införa varorna i landet, då de i alla händelser visste hvar desse skulle komma att stanna; hvaremot köparen af dessa varor skulle blifva den, som egentligen linge vidkännas ansvaret, ehuru han i sjelfva verket vore oskyldig, åtminstone lill sjelfva lurendrejeriet. dag tror således, att denna utvidgade rättighet för tullbetjeningen i afseende på visitationers anställande skulle medföra betydliga olägenheter, och får derföre vördsamt afstyrka bifall till denna del af Utsk:s betänk.
Raab: Om Frih.
Cederström, förra gången han yttrade sig, hade haft godheten att höja sin stämma såsom då han sednast hade ordet, så skulle jag icke hafva begått det misstag att tillägga honom yttranden, hvilka lian icke haft.
Om jag det gjort, ber jag således om tillgift derför; men i afseende pä saken tillåter mig Frih. få fästa uppmärksamheten derå, att enligt ifrågavarande 34 §, sådan den nu belinnes, äga icke de der uppräknade tjenstemännen rättighet att göra beslag utom deras districler, med mindre de för tillfället, märk ”för tillfället,” dertill blifva af Generaltullstyrelsen förordnade.
Nu frågar jag, om icke, då de skola stanna vid den omtalade grinden, dit de förföljt godset och skrifva till Stockholm för att utverka tillåtelse till lureudrejarens vidare förföljande, om icke, säger jag, denne då får tillräcklig tid på sig att bringa sina varor i säkerhet?
Cederströms, Anders, försvar för kustbevakningen, så får jag erinra Frih. derom, alt då här icke är fråga om andra personer vid Tullverket, äu om öfverbefälet, så står hela den öfrige tjenstepersonalen qvar till kustbevakningen.
För min del finner jag icke skäl 6 H. 46 302 Den 22 Januari f m. vara att ensam påyrka bifall till Utsk:ns förslag, utan får jag förena mig uti det förslag, som af Frih.
Raab blifvit framstäldt, med det tillägg, som Hr Frih.
Gyllenhaal vidfogat.
Jag är i allmänhet af den mening, att la gar böra vara lämpade efter civilisationens fordringar; men att det deremot bör tillses, att verkställigheten af desamma kan ske med kraft och allvar.
Emedlertid bar jag vid Utsk:ns ifrågavar. förslag funnit anledning till flera betänkligheter.
Till en del hafva dessa redan blifvit utvecklade af föregide talare, och hvad denna del angår, torde jag derföre kunna förbigå alt närmare orda derom.
Det hufvudsakliga af hvad jag hade att anmärka, har vedan genom det. förslag, som Frih.
Raab framställt, blifvit undanröjdt.
Det afsåg nemi., att underbeljeningen vid Tullverket genom förslaget skulle fått en allt för stor latitud för sin visitationsbehörighet, samt att kronofogden derigenom tillagts rättighet att sträcka sin tjenstgöring utom deras fögderier.
Man bar anmärkt, att äfven tullijenstemäunen icke borde utom deras district fä sträcka sin tillsyn, emedan det kunde leda dertill, alt deras egentliga tjenstgöring derigenom kunde försummas.
Jag nekar icke, att denna anmärkning kan hafva något skill för sig.
Jag vill i sådant afseende vördsamt upplysa, alt i tjenslgöringsreglementet för Tullverket af d. 1 Oct.
1831 förekommer i 14 § en så lydande föreskrift, som egentligen blott gäller kustbevakningen till lands: ”Inom nästgrän sande district må han ock äga att sträcka sin uppmärksamhet i de fall, alt antingen misstänkt varutransport, under förföljandet, dit nndankommer, eller att farkost förmärkes derinom anlöpa obevakad uthamn; ligge det dock på hans ansvar, alt den nödiga tillsynen inom hans eget district derigenom icke varder försummad”.
Jag hemställer, om icke lämpligen, med afseende å behörigheten för tulltjensteman i allmänhet att sträcka sin uppmärksamhet utom sine dist ricter, må, i öfverensstämmelse med det 2 mom. af den nu upplästa §, kunna i Frih.
Raabs fiirslag inflyta följande stadgande: ”ligge det dock på deras ansvar, att den nödiga tillsynen inom deras egne d ist ricter derigenom icke varder försummad”; i hvilket fall jag skulle vilja med Frih. Raab instämma.
Jag får blott äran förklara, att jag icke har någonting emot införandet af ett så beskaffadt tillägg, sorn det Hr Fåhreeus föreslagit, och hemställer således till de öfrige Hrr, som biträdt mitt förslag, huruvida de icke äfven skulle finna sig böjda alt samma tillägg bifalla.
Många röster hördes härefter instämma i godkännande af det föreslagna tillägget.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att bifall till Utskais förslag ej blifvit yrkadt, sedan såväl Hr von Hartmansdorff som Hr von Hohenhausen förenat sig med Frih. Raab, och att H. Ex. derföre nu finge hem - Den 22 Januari f. m. 363 ställa, om R. o.
Ad. behogade afslå Ulsk:ns förslag lill ändring af 34 §, samt bifalla Frih.
Raabs redaclionsförslag, med den deri i anleda, al Frih.
Gyllenhaal framställning medgifna förändring och med det tillägg Hr Fåhraeus föreslagit.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, det han trott sig finna, altja öfverröstat nej.
Frih. Cederström, Jacob begärde votering samt att dervid afslag å de ifrågasatta redactionsförändringarne mätte blifva conlrapos.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voler, propus.:
Den som bifaller, alt 34 § af K. förorda, till förekommande af olollig införsel och utförsel af varor, af d. 22 Dec. 1841, ina erhålla följande Ij delse: ”Undersökning efter olofligcn in förd t gods må å de ställen och lägenheter, som uti 32 och 33 §§ uppräknas, kunna anställas af kronofogde, länsman, lands- och sladsfiscal, fabriksombudsman samt öfverbeljenle vid Tullverket, hvar inom sitt tjenstgöringsdislrict, äfvensom utan inskränkning till district af sådane ordinarie tulltjensteman, som af Generaltullstyrelsen för särskilda tillfällen dertill förordnas”.
”Dylik undersökning må ock af tullkammarföreståndare, tullfiscaI, kustchef och reseinspector anställas utom districtet å de i 32 § samt sednare momentet af 33 § uppräknade ställen; ligge det dock på deras ansvar, ali den nödiga tillsynen inom deras egna dislricter derigenom icke varder försummad”; voterar .ia; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer nuvarande lydelse af ifrågavarande § att oförändrad bibehållas.
Härefter föredrogs
Ulskms förslag lill förändrad redaclion af 35 §.
Denna §, i K. för orda. af d. 22 Dec. 1841, till förekommande af olollig införsel eller utförsel af varor, anser jag från början icke hafva fått den mest lyckliga redaction.
Jag inser mycket väl, huruledes Bevilln.Ulsk. icke gerna kunnat afse andra förändringar, än dem, som blifvit af motioner föranledda, men tillstår också, att den enda förändring, som Utsk. föreslagit, icke efter min öfver - 304 :Den 22 Januari f. m. tygelse är den lämpligaste.
Gerna vill jag medgifva att minska ansvaret för tulli jenstemännen vid misslyckade kroppsvisitationer i vissa trakter, der smygvägar finnas och der sålunda lurendrcjeri i större scala kan förmodas inträlfa; men för min del kan jag icke anse det vara humant, klokt eller riktigt att mot ett så ringa ansvar, som här är föreslaget, tillåtelse är lemond åt nämnde tjenstemän att anställa kroppsvisitationer äfven å resande.
Korthet i författningar är visserligen en dygd; dock endast så vida, som den är förenad med nödig tydlighet och fullständighet.
Dessa egenskaper saknas i §, enligt min förmening, från början; hvilket jag således ingalunda vill tiilsrkifva Utsk.
Andamålet med det stadgande, som 35 § innehåller, bör vara dubbelt.
A ena sidan aldrig förlora ur sigte den aktning och humanitet, man är skyldig resande, ja, den man är skyldig alla medmenniskor; ä andra sidan iakttaga nödig stränghet emot de personer, sorn skäligen kunna för lurendrejeri misstänkas.
Detta sednare ändamål anser jag dock ej eller genom den föreslagna § vara vunnet, äfvensom jag tror, att densamma i allmänhet fordrar en annan redaction.
Hvad först angar den aktning och humanitet, man är skyldig menniskor i allmänhet och resande i synnerhet, tror jag vi böra besinna, att denna lag icke blott gäller för Svenskar, utan äfven för utländningar, som lill Rikets gränsor anlända.
Vi kunna icke gerna i förväg utfärda en allmän kungörelse, hvarmedelst vi underrätta alla utländningar, att de vid ankomsten till Sveriges gränsor möjligen kunna vara utsatte för den skymf, att en tullbetjent, emot 5 r:drs ansvar, bär hand på deras kropp.
Vi kunna icke underrätta fruntimmer af främmande nationer derom, att det visserligen är föreskrifvet, alt de icke få å kroppen undersökas af andra personer, än dem som tillhöra deras kön; men att § saknar allt ansvar för öfverträdelsen af en så högst nödig föreskrift.
Så snart icke någon sådan varning utgått, faller denna fråga inom området af allmän folkrätt, d. v. s. den del af folkrätten, som beror på seden.
Stränga lagar finnas visserligen ännu i detta fäll uti vissa länder; men de tillämpas blott sällan, och kroppsvisitationer höra till undantagen.
Jag tror icke eller att en öfverdrifven stränghet emot resande, som ankomma till hamnar eller lull platser, kan medföra något betydligt resultat för statscassan.
Tullförsnillning och iurendrejeri förebyggas i stort genom 2:ne medel: det ena, att man har väl betalda och väl valda tulltjensteman, och det andra, att man har tillräcklig bevakning, för att hindra den hemliga, oloflig, ! införseln af varor.
Undersökning i folks fickor är ett småaktigt medel, hvilket icke för statscassan kan leda till något resultat, som förtjena!' all afses; dock medgifver jag, att lagen må vara till, derföre att för vissa näringar kan det lurendrejeri, som i fickor bedrifves, möjligen blifva menligt.
Allt ifrån min första ungdom har jag mycket rest, redan innan jag inträdde i Statens tjenst.
Beskaffenheten af denna tjenst har föranledt än - Den 22 Januari f. m. 365 nu många andra resor, många andra erfarenheter af det sätt, på hvilket det tillgår vid antagande och tillämpning af tullförfattningar i andra länder.
Stödd på dessa erfarenheter har jag vägat det, måhända ändock djerfva försöket att göra ett utkast till förändrad redaction af denna §, hvilket torde af en Cancellist få lör R. o. Ad. uppläsas.
Jag anser för hnfvudsaken häruti, att det icke under något förhållande må tillåtas en tullbetjent att lägga hand på en resande innan han 2:ne gånger anmodat honom alt sjelf afkläda sig.
Jag behöfver icke erinra deni, för hvilka jag nu har äran tala, att i hela Europa, inom de bildade classcrne, som, jemte den borgerliga lagen, stå under en särskild codex, nemi. under hederns lagar, anses den händelse, om någon bär hand på en annan, såsom en skymf, den der icke kan annorledes än med blod aftvås.
Jag undersöker ej, om denna förutsiitlning är riklig eller oriktig; jag blott åberopar ett factum: så är tänkesättet.
En mera rättvis harm skulle det uppväcka, om sådan skymf tillfogades af en tullbetjent.
Han är dock alltid en statens agent, och af staten har man rätt att vänta humanitet och rättvisa.
Af den resande kan man icke mera begära, än alt lian åtlyder varningen: ”kläd af er;” ”Lägg af er den eller den delen af er beklädnad.”
Jag har uti den redaction, som jag anhåller måtte få uppläsas, sökt att förena desse särskilda considerationer, och vågar derför anhålla om H. Ståndets bifall till de 11 morn., hvaraf § skulle komma alt bestå.
Det härvid afgifna redactionsförslaget, hvilket nu upplästes, var så lydande: 1 Mom.
Då någon, som ankommer till hamn, tullplats eller sådan gränseort, der allmän landsväg är, misstankes hafva på sig förstucket gods, må undersökning derefter af tullkammare- eller tullinspections-föreståndare eller öfver-uppsyningsmän vid hamnbevakningarne eller befälhafvare på kustslationerne kunna anställas i vaktstuga eller annat rum, hvarvid, om undersökningsman eller den misstänkte det askar, 2:ne vittnen skola tillkallas och tillstädes vara.
Anträffas å nämnde ställen sålunda misstänkt person af underbetjente vid tullverket, då må han endast af dem kunna anhållas till dess någon af ofvan uppräknade tjenstemän hunnit tillkallas för undersöknings verkställande. 2 Mom.
När sådan undersökning nu förrättas skall, varde den misstänkte tillsagd, att aflägga sine kläder, eller den del deraf, som undersökningsman äskar, hvilken tillsägelse, derest den icke genast ållydes, andra gången upprepas.
— Vägrar den misstänkte, eller dröjer lian då, ulan påtagligt och gillligt skäl, alt sig afkläda, må undersökningen verkställas å kropp hans, eller, derest så nödigt aktas, sedan han blifvit, med tillhjelp af underbetjente, eller, om molsläud sker, genom tillkallad handräckning afklädd. 3 Morn.
Undersökningsman, som, utan att tvenne tillsägelser, pä sätt sagdt är, förutgålt, vid skeende undersökning läg - 3B6
Den 22 Januari f. m. ger hand å misstänkt person, miste tjensten och varde ådömd sex månaders fängelse å fästning.
Ar det qvinnsperson, som misstänkt är, må undersökningen ej verkställas utan genom tillkallad person af samma kön och i afskildt ruin, hvarest ingen af mankön tillätes vara närvarande: äro vittnen erforderlige, varde ock qvinnor tillkallade.
Bryter undersökningsman, när undersökning sker å misstänkt qvinna, emot dessa föreskrifter, varde ådömd ett års fängelse å fästning; miste ock dertill tjensten, sorn ofvan sagdt är.
Upptäckes ej vid undersökningen gods, som är lieslag underkastadt, eller finnér behörig undersökningsman sig ej hafva skäl att å af nnderbetjent anhållen person undersökning anställa, bote särskildt för en hvar, hos hvilken vid undersökning dylikt gods ej funnits, eller ä hvilken, af underbetjent anhållen, undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fallet undersökningsmannen från 20 till 300 r:dr, och i det sednare underbetjent, som anhållningen gjort, från 10 lill 100 r:dr, målsägandes ensak.
6 Mom.