Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill önska och hoppas, att Eevilln.Utsk. måtte finna lämpligare utvägar att i möjligaste måtto fördyra brännvinet, och att Utsk. ville föreslå rättighet för hvarje stad att å auction till den högstbjudande utarrendera krogrättigheten, hvarigenom det åsyftade ändamålet till fyllande af städernas behof säkrast skulle vinnas.
För öfrigt är det sagdt, att detta mål, såsom bevill— ningsmål, ej kunde förfalla blott derföre, att 2 Stånd förkastat detsamma.
Men just derföre måste det snarare förfalla; och för öfrigt gör y5 §.
Riksd.Ordn. i detta afseende ingen skillnad emellan bevillnings- och andra mål.
Dock anser jag det vara för tidigt att härom vidare yttra mig.
Jag får den äran erinra derom, att då jag var den, som uppgaf, att PresteSt. återremitterat frågan, skedde sådant efter den särskilda uppgift, jag derom erhållit och som måhända icke varit med verkliga förhållandet öfverensstämmande, hvarföre jag i detta afseende ej heller begär förtroende; men i hvilketdera fallet sora helst tror jag, att R. o. Ad. handlar behörigt, om R. o. Ad. gör, hvad det bör göra, utan afseende på de öfriga Ståndens åtgärder.
Hvad målets ajournerande beträffar, får jag erinra, att nu endast är fråga 0111 återremiss, och att det således skulle vara stridande mot all ordning att uppskjuta med beslut i detta fall, intilldess vi fått se ett annat mål (inaliter afgjordt, hvadan jag således tillstyrker återremiss af betänk.
Jag är ledsen öfver att vid detta tillfälle icke kunna dela åsigter med personer, med hvilka jag eljest så gerna tänker lika.
Jag kan nemi. icke med Frih. Rantzou och Hr Cederschjöld instämma uti de af dem yttrade åsigter.
Den sistnämndes yttrande har dock hufvudsakligen föranledt mig att begära ordet i afseende på den af honom uttalade principen att lägga skatten på försäljaren af brännvinet.
Det är en bestämd sanning, att den skatt, man vill lägga på brännvinet, måste tagas af tillverkaren, hvars ensak det må vara att återtaga densamma af säljaren eller consumenten.
Att lägga skatten på säljaren går i flera afseenden icke an.
För det första vitsordar deras erfarenhet, hvilka sitta i taxeringscommitteerna i Stockholm, att man alltför ofta är sysselsatt att fördela skatten för en krogrörelse emellan flera innehafvare för året, och att idkarne af krögarerörelsen merendels äro fattiga.
Dessutom kan jag nämna flera städer och bland dem specielt
Carlskrona, der brännvin säljes nästan i hvarenda bod, hvilket icke kan förekommas, man må fiscalisera så mycket man vill, emedan det alltid föregifves, att det utminuterade brännvinet erhållits till skänks.
Det går således icke an att lägga skatten på någon annan än producenten, honom obetaget att vid försäljningen återtaga den.
För öfrigt instämmer jag med Hr Cederschjöld deruti, att accisen är olämplig derföre, att den trycker den fattige lika med den rike, så vidt denna accis afser nödvändighetsvaror.
Men jag tror, att vi äro komna från den tid, då man anser brännvinet för en nödvändighetsvara; och då jag således af detta skäl vill göra ett undantag i afseende på brännvinet, anser jag detta undantag, medelst införande af den föreslagna accisen, icke innefatta något farligt prejudicat.
Då jag erkänner, att landet har åtskilliga skyldigheter i afseende på byggnader i hufvudstaden, hvartill statsutgifter äro nödvändiga, så tycker jag, att då man kan på lasten och liderligheten eller öfverflödet lägga denna afgift, jag icke bör lägga mig deremot ; och anhåller jag på sådana grunder om återremiss af betänkandet.
Jag hade icke tänkt att begära ordet i denna discussion, sedan Hr Cederschjöld yttrat den tanke, som äfven är min, hvarföre jag endast uppträdt för att vederlägga, hvad den siste värde talaren yttrat.
Jag har nemi. icke funnit, hvad han sökt påstå, att några synnerliga svårigheter möta vid förslaget att lägga afgiften å försäljningen af brännvinet, utan finner detta tvärtom ganska lätt, om först ett visst antal krogar bestämdes inom vissa district och man sedermera uppläte åt de mestbjudande att hålla dem.
Fanns då ingen, som ville betala, hvad som begärdes, så finge vi åtminstone en krog mindre.
Man skulle sålunda erhålla lika många fiscaler som krogar, emedan de, som idkade rörelsen, skulle blifva vaksamma derpå, att ingen obehörig befattade sig med samma rörelse, oberäknadt, att man genom polis kunde förekomma en oloflig försäljning i salubodarna.
Deremot anser jag, att om landltull å brännvin införes, blir det ganska svårt att på en gång undvika två motsatta olägenheter.
Om nödiga controller skola äga rum derå, att allt det brännvin, som införes, verkligen blir förtulladt, uppkommer otvifvelaktigt tidsutdrägt och chicaner för de trafikerande.
Vill man åter undvika dessa olägenheter och t. ex. antaga den method, som Hr v. Hohenhausen i sin reservation föreslagit, kommer afgiften endast att till fullo erläggas af den, som är nog ärlig att ej vilja begagna de tillfällen till underslef, hvilka de otillräckliga controllerna erbjuda.
Att sådana utvägar, att undandraga sig äfven låga afgifter, ej i vårt land lemnäs obegagnade, upplyses bäst af resultatet utaf den vid sista riksdag beslutade en skillings-afgift för hvarje tillverkad kanna brännvin.
Den a4 April.
Hi* von Hohenhausen:
Hvad de högre beskattade krogarna beträffar, blir det en omöjlighet att i detta afseende tillvägabringa en skatt, utan att densamma äfven skalle falla å försäljningen af mat, så vida det icke alldeles skulle förbjudas att försälja mat och brännvin på samma ställe, hvilket jag dock icke tror låter sig göra; ty vilja bättre folk å spisqvarteren taga sin appetitssup, så vilja äfven de lägre classerna göra det.
Hvad jag ville föreslå , vore sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom man kunde förekomma prejeri vid tullen, utan att inskränka controllerna mot underslef, ehuru jag med afseende å den betydliga qvantitet brännvin, som årligen införes till Stockholm, i allt fall anser den föreslagna skillingsafgiften icke komma att utgöra så ringa belopp, som Hr v. Troil föreställt sig.
Hr von Troil: Hr v.
Hohenhausen har Sagt, att genom Hr Cederschjölds förslag, att lägga afgiften å krogarne, äfven maten skulle fördyras.
Sådant kunde visserligen äga rum på de ställen, der både mat och brännvin försäljes; men vi äga inom hufvudstaden ställen, der blott mat försäljes, och jag ser ej något märkligt ondt uti att uppmuntra till att besöka dem, genom att beskatta de öfriga.
Oberäknadt att, äfven om man ktthde vinna ändamålet att genom det af 2:ne ledamöter föreslagna sätt, alt medelst en slags auction utarrendera krogarna, få en betydlig skatt, såsom utgörande en betydlig statsinkomst, detta omöjligen kan hafva annat resultat, än att hvar och en krogidkare måste bestämma, huru mycket bränvin han möjligen kunde förbruka, för att derefter göra sitt anbud, som han, af fruktan att de öfriga krogidkarne kunde äga förmågan att draga till sig kunderna, icke vågade göra för högt, så står det likväl för mig klart, att den inkomst, som på detta sätt uppkomme, skulle blifva vida mindre än den, som bereddes genom den föreslagna afgiften å hvarje kanna bränvin, som passerar tullen; och jag vädjar till de
Hrr, som jemte mig deltagit i taxeringscommitte'erna i Stockholm, om icke, då man, oansedt minuteringsafgiften nu är obetydlig, hört klagomål öfver otillåtna krogar, när afgiften för krogrörelse!! blef högre, man hade att riskera, att lönnkrogarna skulle blifva talrikare, under det att de beskattade krogarna aftoge.
Jag erkännner visserligen lika med Hr Cederschjöld, alt jag icke älskar att införa någon förändrad beskattning, särdeles den, som man i allmänhet kallat för accis.
Men alla reglor hafva sina undantag, och om man derföre anser, att brännvinet bör fördyras, sä linner jag intet lämpligare sätt dertill än genom landttullarnä i större städer.
Hr v. Troil har sagt, att man kunde förbjuda obehörig brännvinsförsäljning och utdelning i sa5 H. 3« Den 24 April. lnbodar, och att förhöjd beskattning å krogarna skulle föranleda till vaksammare fiscaliserande å lönkrogarna.
Förbud emot brännvinsminutering å andra ställen än krogar existerar redan, och ehuru tillräckligt antal fiscaler å lönkrogarna finnes, äro likväl lönkrogarna öfverallt, synnerligen i småstäderna, flera an de beskattade.
Jag känner bestämdt städer och har uppgifvit en, hvarest det mesta brännvinet försaljes å lönkrogar; och jag fruktar derföre, att följden af det föreslagna fördyringssättet genom högre skatt å krogrörelsen skulle blifva, att lönkrogar bildades i hvartenda hus, mer och mindre svåra att åtkomma Landttullarna vill jag icke införa, och jag tror ej, att vi blifva bragta derhän genom den föreslagna accisafgiften, i afseende hvarpå underslef lätteligen controlleras genom den vaksamma tullbetjening, vi äga i Stockholm, samt lättheten att genom uppmätning, till längd och djup, af kärlet, hvarpå brännvinet införes, conlrollera dess innehåll.
Det är fägnesamt att höra, att de flesta, som talat i detta ämne, yttrat sig för beskattning å en öfverflödig och skadlig vara för att bereda ett nyttigt ändamål.
De åtskiljas blott deruti, att några vilja lägga denna skatt på införseln, andra på utminuteringen.
Det är likväl en gammal grundsats, att då man etablerar consumtionsafgifter, bör man undvika att lägga denna afgift endast på den ena eller andra, utan bör afgiften utgå på begge sätten.
Jag tillstyrker derföre återremiss af betänk.
, på det att man må söka vinna afgiften på begge de sätt, som af skickliga talare här blifvit framställda.
För att icke förlänga discussionen, får jag endast förena mig med Hrr Cederschjöld och v.
Troil, dels emedan jag ogillar principen af accisafgifter, hvilka äro både förhatliga att erlägga och svåra att controllera samt ledande till en beskattning å förnödenhetsvaror, hvilken jag anser oriktig, och dels emedan, ehuru jag delar deras tanke, som vilja fördyra brännvinet, jag dock icke tror, att det förslag, motionen innefattar, skulle leda derhän.
Jag har dessutom hvarken i motionen eller i de reservationer, som åtföljt Utsk:s betänk., kunnat bestämdt urskilja, till hvilket ändamål den ifrågavar. accisen skulle användas.
Motionären och reservanterna hafva nemi. tyckts ganska mycket tveka i valet emellan dessa ändamål.
En har företrädesvis önskat ombyggnad af södra slussen; en annan vill i främsta rummet hafva ett nationalmuseum; en tredje vill förskona staden genom inköp af bvggnaderna på Helgeandsholmen, m. m.
Mig synes således, som intet af dessa ändamål för närvarande vore så företrädesvis vigtigt, att en splitterny beskattning för ernående deraf erfordrades.
Jag tror derföre, att vi nu böra bifalla betänk., destohellre som det redan är af tvenne
Stånd godkändi, och discussionen Den i\
April. a<j3 deröfver således synes mig för sjelfva resultatet onödig.
Vi undvika då dels en ny, lika vidlyftig debatt, och dels den tvist, som tilläfventyrs eljest väntar oss derom, huruvida icke, oaktadt tvenne
Stånds afslag å motionen, målet genom de tvenne öfrigas bifall kunde komma att hänvisas till förstärkt StatsUtsk., en tvist, den vi afböja, om betänk, nu bifalles, och hvilket jag så mycket mer tillstyrker, som, enligt min uppfattning af grundlagen i denna del, saken redan förfallit i följd af Borgare- och BondeSttns afslag å förslaget.
Det är endast i anledning af hvad bär blifvit anfördt om controllen och chicanen, som jag tagit mig friheten att nämna några ord.
Här är i allmänhet taladt om brännvinet; men brännvinet har flera egenskaper.
JVfir det införes, bör man hafva afseende å dess qvantitet; men dess qvalitet bör väl äfven tagas i betraktande.
Hvad hindrar väl att gifva bränvinet 12, i5 eller 20 graders styrka.
Om man då t. ex. inför 100 kannor 18-gradigt brännvin, så utgör denna qvantitet 3oo k:r 6-gradigt brännvin, hvarför afgiften endast till -y blifvit erlagd.
För att således vinna rättvisa vid accisafgiftens bestämmande, borde brännvinet jemväl proberas och graderas, på det att ingen orättvisa måtte äga rum, eller inkomsten minskas.
Jag hemställer derföre, i fall R. o. Ad. beslutar återremiss af betänk., att Utsk:s uppmärksamhet må fästas derpå, att i och med detsamma det beslutas, att en afgift å inkommande brännvin bör äga rum, det tillika bör stadgas, alt denna afgift bör lämpas efter brännvinets styrka, som vid införseln genom thennometer bör utrönas.
E11 värd talare har trott, att det af mig föreslagna sätt att lägga afgiften på säljaren icke skulle inbringa så betydligt belopp, emedan den ena krögaren skulle frukta, att en annan, som ägde ännu större talent, skulle draga till sig de flesta kunderna och derföre icke våga att göra högt anbud å krogrättigheten.
Jag för min del tror deremot, alt krögerilalenten beklagligtvis är så allmän i vårt land, att svårligen någon brist på speculanter skulle uppstå.
Vidare har man talat om faran för underslef, som genom förslaget skulle föranledas.
Dervid får jag anmärka, att detta är något, som äger rum vid alla indirecta beskattningar.
För min del kan jag ej frångå den öfvertygelse, att controllen skall lättas, om den ej allenast åligger tjenstemän, utan äfven ingår i enskilda personers interesse.
Det kan vara sannt, alt i Stockholm finnes ett stort antal lönkrogar; men då afgiften för krogrättigheten hittills varit så ringa, hafva de, som erlägga en slik afgift, icke vårdat sig om att förfölja dem, som utan afgift idka krogrörelsen.
Hr Lefre'n har ansett afgiften böra läggas både på införseln och och utfuinuteringen.
Jag kan ej instämma deruti.
Jag an - Den 24 April. «er tullar böra finnas vid gränsen, så länge de finnas i andra länder
De bilda ett slags krigstillstånd emellan staterna.
Men att införa samma system inom de särskilda delarna af Riket, såsom man här föreslagit, skulle vara illa.
Det är också endast på ganska få ställen inom andra länder, sorn pågra inrikes tull-linier finnas.
Hvad Hr v. Troil yttrat i afseende på tullsystemet i allmänhet delar jag visserligen och vill i detta afseende särskildt nämna Preussen.
Det äv ett så klart insedt statsintresse, emedan man inom samma land är skyddad af samma lagar och njuter samma förmåner.
Men sådant är icke förhållandet, om man flyttar utom staten.
Hvad krogarna beträffar, är det hvarken så lätt att erhålla sådana eller afgifterna för desamma så ringa; utan är afgiften för krogrörelsen, hvilken såväl på åtskilliga ställen i Stockholm som i Gelle och flera andra städer är utarrenderad, efter inkomsten taxerad till det möjligen högsta belopp.
I afseende på accisen får jag nämna, att man i de riken, der större uppstäder finnas, varit nödsakad att tillgripa denna inkomst, för att dermed bestrida communalutgifterna inom staden, hvilken beskattning likväl funnits så betungande, att folkmängden i sådana städer till följd deraf minskats.
Här är icke fråga om något sådant; ty utom det, att Stockholm icke äger den folkmängd, att den kan jernnföras med de större utländska städerna, är här endast fråga om en afgift å brännvin, som förderfligt verkar på Stockholms stad; och det är derföre jag tillstyrker motionen och anhåller om återremiss af betänkandet.
Jag kan icke frångå mitt förra yttrande.
Jag har sagt, att förslaget är förhatligt, hinderligt för den inre fria rörelsen och ländande till lagbrott; och jag vidblifver min tanke.
Huru svår är icke controilen vid tullen; huru föranledande till illusion af stadgandet, i händelse motionen biföl tes, är icke Stockholms öppna belägenhet!
Jag öfverlemna»' till R. o. Ad. att öfverväga detta.
Jag tror, att vi på annat sätt kunna fördyra b»'ännvinet; och jag förnyar derföre min anhållan om bifall till betänkandet.
Jag glömde att till besva rande upptaga, hvad Frih.
Boye yttrade om brännvinets profvande, hvilket icke blifvit afsedt i motionen.
Någon fördel kunde visserligen tillskyndas den, som införde starkare brännvin än andra och än det, som i allmänhet begagnas.
Men enahanda är förhållandet med varor i allmänhet, för hvilka lika tull erlägges för samma sort, utan afseende på bättre eller sämre beskaffenheten.
Jag anser någon skillnad lika litet böra göras i ena fallet som i det andra, helst en sådan skillnad skulle föranleda till den chican, sorn man måste undvika.
D c n i!\ A p r i 1.
Om Frih. Fr.
Boye hade läst Hr v. Hohenhausens reservation, skulle han funnit, att förslag icke saknas för uppbörden af accisafgiften.
Detta förslag är så fullständigt utveekladt, att jag, som väckt motionen, anser mig böra instämma uti hvad Hr v. Hohenhausen i detta afseende yttrat.
Hr v. Troil har åberopat
Preussen, hvarest man försöker borttaga tullarna, och han har ansett att det skulle strida emot den allmänna principen att införa accisen, som han ansett lika med tull.
Jag tror, att accisen qvarstår i Preussen, äfvensom att den hörer till ett annat system, än tullen.
Frih. Rantzou har sagt, att accisafgiften är förhatlig.
Sådant ligger i hvars och ens begrepp derom.
Jag anser den icke så, och det är måhända blott en enskild ledamots tanke.
Hvad slutligen angår den befarade försnillningen vid brännvinets införsel , så är förhållandet enahanda vid alla indirecla beskattningar; men någon försnillning af denna vara är likväl mindre att befara, dels i anseende till dess temligen stora volum och dels emedan den föreslagna ringa afgiften af 2 sk. för k:n icke erbjuder anledning till något olagligt företag i detta fall.
Den siste värde talaren har sagt, att jag förblandat landttullen med accis.
Denna beskyllning får jag transportera från mig till Bevilln.Utsk.
Med tull förstår jag den afgift, sorn erlägges för rättigheten att förflytta en vara från en ort till en annan; med accis åter den, som erlägges för rättigheten att tillverka eller försälja en vara.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om B., o. Ad. ansåg de vid Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 4 gjorda anmärkningar hindra dess antagande och betänk, således böra återremitteras.
Hr Dalman och Frih. Rantzou begärde votering.
Sedan emellan åtskilliga ledamöter någon tvehågsenhet uppstått, huruvida orden: och Rikets större städer, samt orden: i anledning af Hr Frih. J. W.
Sprengtportens och Hr C. R. af Robsahms motioner, borde intagas uti den i voteringspropositionen inflytande rubrik å Bevilln.Utsk:s nu föredragna betänk.
N:o 4» förenade R. o. Ad. sig slutligen om följande voteringsproposition, hvilken godkändes, nemi.:
Den , som bifaller Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 4 om fastställande af en viss accisafgift å brännvin, som till Stockholm och Rikets större städer införes, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinn er nej, anses Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 4. i anledning af de dervid gjorda anmärkningar, böra till XJtsk. återremitteras.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer Ja — 5i.
Då jag i sista plenum deltog i discussionen ang:de civillagen, var jag mahanda icke nog fullständig, och får derföre nu ytterligare utveckla mina åsigter i detta vigtiga ämne.
Hr Strussenfelt uppläste derefter följande:
Ett fritt folks positiva lagar kunna icke betraktas såsom endast tillkomna genom lagstiftarens vilja.
De äro uppvuxna ur sjelfva folkets karakter, lynne och seder, hvilka de alltid återspegla.
I folkets första ungdom består lagkunskapen, som då är en gemensam tillhörighet för alla, endast i kännedom af rättsvanor, hvilka genom den allmänna öfvertygelsen om deras nödvändighet och rättvisa äga de lagar tillkommande egenskaper, samt derföre måste såsom sådana anses.
På denna grund uppstår och utbildar sig, i likhet med folkets öfriga riktningar, äfven rättssystemet.
Lagarna äro i följd häraf aldrig i något stillastående tillstånd, utan i ständigt fortgående utveckling; de utbildas genom inre stilla verkande krafter samt hvila ytterst på folkets öfvertygelse.
Utan tillbörligt afseende å denna lagarnas historiska grund samt nära liksom organiska sammanhang med folket blir hvarje lagförslag, om också i sina detailler och nära sammanhang consequent genomfördt, dock vid användandet förderfligt.
Sedan jag nu antydt en af de vigtigaste sidor, hvarifrån all lagstiftning bör ses, torde det tillåtas mig få närmare fästa uppmärksamheten å de särskilda yttringar af lagstiftarens verksamhet.
Denna kan nemi. betraktas från olika synpunkter, i det den kan gå ut på antingen att codificera de såsom lagar hos folket gällande rättsvanor, eller att, efter granskning utaf rättskällorna, på ett ställe i ordning sammanfatta alla särskildt tid efter annan utkomna gällande lagstadganden, eller ock att i följd af högre politiska skäl ändra lagstiftningens grundsatser eller införa nya sådana, d. v. s. tillvägabringa en reform af de juridiska begreppen.
Ehuru man stundom ser dessa båda ändamål, hvarigenom lagstiftarens verksamhet bestämmes till sina riktningar, förenade vid nya lagböckers författande, måste dock merendels det ena äga öfvervigten och de andra endast visa sig såsom underordnade, hvarigenom de altså erhålla egenskap af biändamål.
I följd häraf, och då dessa ändamål verkligen kunna afsöndras, äger man också tillräcklig anledning att särskildt hvar för sig betrakta desamma.
Det synes derföre vara ej mindre nödvändigt för dem, som äro kallade att bedöma en ny lag, än den, hvilken fått sig uppdraget stifta en sådan, att göra sig noga reda för det dermed åsyftade ändamål.
Al Rättsvanors codificerande inträffar vanligen under folkets ungdom och visar oss lagstiftarens verksamhet i sin största enkelhet.
Då, såsom hos oss, flera lagböcker efterträdt hvarandra, kan det numera endast blifva fråga om att upptaga ett ringa antal sedvanor i en ny sådan, emedan förrådet deraf redan blifvit i de föregående uttömdt, och deraf således endast är att vänta ett ringa bidrag till de promulgerade lagarna.
Afsigten ined författandet af en ny Svensk civillag bör derföre, enligt min tanka, sökas i nödvändigheten antingen att blott ordna och samla de nu gällande stadganden till ett helt, eller ock att införa nya juridiska begrepp, göra modificationer i de bestående, förändra uppställning och lagtext, d. ä. tillvägabringa en juridisk reform.
Då ingenting i verlden är underkastadt fullkomlig stabilitet, måste man medgifva, att under en längre tid, af flere särskilda anledningar, större eller mindre förändringar äfven skola inträffa i privaträtten; men vigtig blir frågan om sättet för dessa förändringars verkställande, om de böra ske medelst nya lagböcker eller genom de medel, som vanligen begagnas för rättssystemets vidare utbildning
Då lagarna äro underkastade en ständig utveckling, är det klart, att yttre former måste härtill begagnas.
Äfven är det tydligt, att lagböcker icke alls äro härtill tjenliga, emedan hvarje tillägg eller noggrannare bestämmelse i lagstiftningen då skulle framkalla en ny sädau.
Man måste således för detta ändamål begagna sig af andra medel, hvilka hos oss äro K. bref, rescript, m. m., eller med ett ord författningar.
Dessa synas företrädesvis böra begagnas, då fråga är blott om mindre, partiella reformer.
Vill man åter införa ett helt nytt lagsystem eller i det bestående verkställa reformer, ingripande antingen i sjelfva hufvitdgrunderna eller behandlingen, så måste författningar härtill vara otillräckliga och olämpliga, emedan de i följd af sin beskaffenhet äro egnade att mera vidröra det partiella i lagstiftningen.
I slikt fall är en ny lagbok det enda tjenliga medel.
Då flera af lagsystemets grunder och ideer skola borttagas eller förändras, blir också en fullständig omarbetning deraf nödvändig, emedan att rubba grundvalen eller delarnas inbördes sammanhang är detsamma, som att rubba hela byggnaden.
I sådan händelse kan en ny lagbok icke heller uteblifva.
Man inser genast, att vid författandet af nya lagböcker, som hafva till afsigt en total reform eller omarbetning af rättssystemet, lika mycket är att förlora som att vinna, emedan det ankommer ej allenast på de mäns förmåga, hvilka skola utarbeta desamma, utan äfven på sjelfva methoden och tidens förmåga i allmänhet till dylika företag.
Sådana slags omarbetningar synas dock vara föga öfverensstämmande med rättssystemets naturliga och successiva utveckling, som bör ske inifrån och ej utifrån.
Redan häraf kan man äga an - Den i\
April. ledning till farhåga för detta slags företag.
Ämnet är likvist af den vigt, att det torde förtjena ett närmare skärskådande, äfvensom den härmed sammanhängande fråga, huruvida det är nödvändigt, med hänsigt till folkets behof, att underkasta Svenska privaträtten en omarbetning efter nya grunder och ideer.