Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så snart Herrar Fullmäktige aflutat om upptagandet af det lån i Silfver , motsvarande 2 millioner i Svenskt specie, hvarom serskilde föreskrifter blifvit meddelade j kungöras allmänneligen, så tidigt som möjligt, de terminer, inom hvilka jordegare på Landet och i Städerne böra hafva ingifvit deras lånehandlingar till Riksgälds Contoret, antingen directe eller genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, de, sorn lemna ny inteckning, i originaler, men de, hvil ka söka öfverflyttning af redan intecknade skulder, uti bestyrkte af skrifter, jemte de handlingar och bevis, som RiksgäldsContorets Fullmägtige anse nödige, för att Verket må kunna i förre innehafvarens inteckningsrätt inträda.
Éhdast sådan jordegendom på Landet och inom Städernes områden, hvilken såsom säkerhet för Bancolån är antagelig, får > af RiksgäldsContoret belånas, och de handlingar samt bevis, som för Bancolån efter senaste författningar erfordras, Den 5 Mars f. m. 265 böra presteras, men för öfrigt, till undvikande af ny kostnad för lantagarne, ali möjelig med RiksgäldsContorets fullkomliga säkerhet förenlig lättnad beredas för läns öfverflyttande pä redan varande inteckningar.
I öfverensstämmelse med min reservation, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på olämplighelen deraf, att göra Konungens Befallningshafvande till Commissionairer för enskilda lånesökande, och att sålunda göra en helt och hållet enskild sak till embetspligt för Kronans Embetsman.
Jag tillstyrker derföre, att de i denna punkt förekommande ord: antingen directe eller genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, må uteslutas.
Herr Rosenblad, Bernhard: Hvad Herr von Hartmansdorff^ anmärkning beträffar, skall jag ej yttra mig derom, emedan jag tillstår, att jag ej är i tillfälle bedömma, huruvida låneansökningarne kunna gå genom Konungens Befallningshafvande, eller icke.
Men i denna punkt förekommer ett annat ställe, hvars förtydligande är af vigt, så att det ej må blifva missförstådt, nemligen stadgandet om underlättande af gammal gälds omskrifning genom äldre inteckningars öfverflyttning.
Utskottet säger visserligen, att det för sådan omskrifning skall 266
Den 5 Mars f. m. vara tillräckligt, att lånsökanderne vid första anmälan i bestyrkta afskrifter förete de äldre lånedocumenterne, hvilka sedermera, liksom i alla allmänna cassör, der lån omsättas i nya pantegares namn, skola emottagas emot serskilde skuldförbindelser, upptagande ansvarigheten för de förbindelser förra låntagarne sig utfäst, tillika med de nya vilkor, som för de här ifrågavarande lånen äro utstakade.
Men då Utskottet i sjelfva Reglementet för utlåningen inskränkt sig till den föreskrift, att till undvikande of ny kostnad för låntagarne all möjlig med RiksgäldsContorels fullkomliga säkerhet förenlig lättnad bör beredas för låns öfverflyttande på redan varande inteckningar, och obestämdheten i detta stadgande kan föranleda missförstånd, som skulle försvåra dylika öfverflyttningar, hade jag vid återremissen af förslå Betänkandet föreslagit bestämdt utsättande i Reglementet af de vilkor, hvarunder omskrifning af gammal gäld skulle få ega rum.
Denna mening har Utskottet emedlertid icke gillat; men. ehuru jag anser saken af den vigt, att jag icke kunnat undgå, att nu i förbigående ånyo upptaga denna anmärkning, vill jag likväl icke, sedan två Stånd redan fattat deras beslut med bifall till Utskottets förslag, förorsaka någon söndring i RiksStåndens beslut medelst yrkande af en så hufvudsaklig förändring i förslaget, som den, att alla vilkor för gälds omskrifning skulle Den 5 Mars f. m. 267 i Reglementet intagas.
Deremot måste jag, på det RiksgäldsConlorets
Fullmiägtige genom redactionen af den ifrågavarande punkten icke må anse sig förhindrade att uppfylla Utskottets sannolika afsigt, göra en annan anmärkning emot sednare momentet.
Der slår:
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm År 1318- Femte Bandets Första Afdelning, STOCKHOLM, Tryckta hos A. Gadelius, i8x8.
Onsdagen den I April i8i8« Plenum k!, iö förmiddagen. ortsattes den sistledne gårdag började justering af Plem-Protocollet förden 12 sisth Martil förmiddagen intill slut.
Friherrarne Wrangel, Henning, och Stael Von Holstein, Corfitz Ludvig, instämde uti Friherre Anckarsvärds till sistnämnde Profocoll afgifne'Reservation emot Ridderskap^ts och Adelös* j afseende å en emot Konungens Rådgifvare t Commandomål för Arméen, framstäld anmärkning, då fattade beslut.
Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: jäg har begärt ordet, för att, i anledning af åtskilliga yttranden, hvilka under Discussionen, i afseende å den emot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Arméen framställde anmärkning, här blifvit anförde och uti det nu justerade Protocollet för den 12 sisth Martii, finnas intagne, utbedja mig få anmärka, att den di» srinction man velat göra emellan I06
Och 107 §. § Regerings-Formen icke är tillförlitlig.
Man har sagt nemligen; att under 106 §. innefattas 4 Den I April. ansvarigheten för positiva fel hos StatsRådets
Ledamöter och att deremot 107 §. endast har afseende på de negativa.
Men vid en närma* re granskning af dessa §.
§. finnes lätt att så icke är.
Man ser under 106 §. upptaget de fel, då någon Stats-Rådets Ledamot underlåter att göra föreställningar emot sådana öfverträdelser, hvilka uppenbarligen strida emot Regcrings-Formens tydeliga föreskrift.
Detta underlåtande är ovedersägligt ett negativt och icke ett positivt fel.
Deremot stadgas uti 107 §. ansvar för Stats-Rådets rådslag, då de uti dem ej iagttagit Rikets sannskyldiga nytta; om till ex.
Stats-Rådet gifver råd till en skadelig mesure, är ju detta skadeliga råd en po•itiv åtgärd.
Jag har velat anföra detta såsom ett bevis, att under 106 §. hörer ej blott positiva utan äfven negativa fel, och likaså under den 107 §., ej blott negativa utan äfven positiva fel.
Det är i anledning af Friherre Jacob Cederströms, emot mig fällda, och i det nu justerade Protocoll intagna utlåtelse, som jag utber mig 3tt få nämna några ord; endast derföre, att en fullkomlig tystnad, deråt möjeligen skulle kunna uttydas, att härröra från en orsak, som visserligen icke vore den rätta.
Jig skall dervid inskränka mig till blott yttrande af den högetiga önskan, som jag enskildt hyser, att Friherre Jacob Cederström måtte nu och framdeles, och alltid, förblifva den föresatts väl trogen, som hans utlåtelse innebär; men att, i förhållande till mitt hand - Dm i April. llngssätt, såsom Riksdagsman, skall både denna föresatts och hvilken annan föresatts, Friherren kan nu eller framdeles behaga antaga, ganska säkert alltid förblifva för mig det mäst likgiltiga af allt i ver Iden.
Friherre Staél ron Holstein, Corfitz hudvig:
De olika omdömen om ansvaret för Föredragande i Commandomå!, hvilka blifvit yttrade, så väl här in Pleno som uti ConstitutionsUtskottet, gifver mig anledning till den anmärkning, att då 15 §.
Regerings Fortnen ålägger Föredragande i Commandomål att göra föreställningar i vissa der nämnde fall, så är han vid underlåtande deraf underkastad ansvar, äfven så väl som öfrige Stats-Rådets Ledamöter i de ärender, som dem tillhöra.
Utom dess har Föredragande i Commandomål, som är GeneralAdjutant, nu en dubbel egenskap.
Vid 1809 års Riksdag inrättades 4 Stats Secreteiiater; det Militairiska tillhörde ett af dessa; sedermera hafva Ärendema blifvit delade emellan Stats Se. creteraren och Föredraganden i Commando-mål:
Emot honom kan således lämpas allt hvad i 107 §. nämnes om Stats-Secreterare i alla de mål, som icke äro egentliga Commando-mål, och dessa senare äro derigenom skiljda från alla de öfriga Ärender, att de icke behöfva contrasignation; på dem böra finnas blott Konungens underskrift, men också är denna alldeles nöd» vändig:
Befallningar i Commando-mål endast rned General - Adjutantens underskrift är icke enligt med Grudlagen, hvilket af 38 §•
Formen kan inhämtas.
Herr Cederskjöld, Pehr Guslaf'.
Den värde Ledamoten Rar förment, att jag misstagit }T)*g i indelningen af fel, i positiva eller negativa; samt sökt visa att Regerings-Fortnens icö §, Sfven Upptager negativa fel, nemligen underlåtenhet att göåa föreställningar; och den 107 deremot äfven positiva fel, oagtadt uttryckta j negativ form, nemligen försummelse att iakttaga Rikets sannskyldiga nytta.
Till besvarande af dessa anmärkningar, så vidt de röra jcÖ §.
, torde jag få erindra; att jag med ordet fel, egenteligen haft afseende på Regeringens beslut och ej blott på den cnskilta Stats Råds Ledamotens eller Rådgifvarens individuella handling.
En Ledamot af Stats-Rådet, och i synnerhet Föredraganden, Rån nemligen på ett negativt sätt , genom stillatigande och fördöljande af någon upplysning, eller underlåtenhet att göra föreställningar, befrämja en positiv öfverträdelse af Grundlagarne eller andra Rikets gällande Lagar, hvilket slags fel, nemligen verkliga Lagbrott, utgör enda föremålet för 106 §.
Individuens handling kan j sig sjelf vara negativ, och likväl yttra sig i en positiv verkan; likasom man kan vittna falskt, och således begå ett positivt brott, på negativt sätt, nemi. genom stillatigande och fördöljande af hvad man vet sant vara; likaså kan äfven en Ledamot af Stats Rådet eller en Föredragande förorsaka positiva Lagbrott, genom fördöljande af någon upplysning eller un» derlåtenhet att göra föreställningar, Ben i yJpril.
7 Vigtigare synes mig anmärkningen, rörande 107 §. och jag börjar själf inse, att äfven positiva fel äro under denna §. inbegripna.
Der talas nemligen om Stats-Rådets Ledamöter, som, uti deras Rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta.
Men Stats -Rådets Ledamöter och Föredraganden kunna, såsom jag vid nogare eftersinnande fin. ner, underlåta att iagttaga Rikets sanskyldiga nytta , icke blott genom försummelse att vidtaga nyttiga åtgärder, Utan äfven genom tillstyrkandet eller medgifvatidet af sådana, som äro positivt skadliga, oagtadt likväl icke stridande mot någon af Rikets gällande Lagar.
Att tillämpa det ta på Konungens Rådgifvare i Commando-mål, finner man visserligen af 107 §:s ordalydelse, så mycket mindre anledning, som denna försummelse att iagttaga Rikets sannskyldiga nytta , synes der endast hafva afseende på ”StatsRådets Ledamöter i deras Rådslag om allmänna mått och steg" — men då man af 15 §. inhämtar, att det vid ansvar åligger Konungens Rådgifvare i Commando mål, att "yttra sin mening öfver de företag, Konungen besluter,” huruvida han nemligen finner dem vara af en ”vådlig rigtning eller grundade på ovissa och otillräckliga medel att dem utföra;” synes verk. ligen Konungens Rådgifvare i Commando-mål, likaså väl som Stats-Råden och Stats-Secreterare, äfven kunna försumma Rikets sannskyldiga nytta, och följagteligen böra äfven under 107 §. inbegripas.
Detta senare är så mycket nödvändigare, som det i 15 §. omtalta ansvaret, eljest skulle vara blott ett tomt ord: ty så 8 Den i April. vida försummelsen af Rikets sannskyldiga nytta ej innefattar något verkligt Lagbrott, kan den ej behandlas efter den 106 §. — och återstår således endast den 107 §., enligt hvilken cnscars-hotelsen kan uppfyllas.
Retjaetionen af 107 §. är följagteligen felagtig.
Slufeligen torde jag få förklara att Herr Munck af Rosenschölds anmärkningar väckt min uppmärksamhet på ofullkomligheten af min indelning af Stats Råds Ledamöternas och Föredragandernes möjeliga fel, i positiva och ntgativa.
Jag har nemligen vid nogare öfvervägande funnit, att de torde lämpligare kunna indelas i Absoluta och Relativa.
De absoluta felen äro verkliga Lagbrott; eller sådana Handlingar, hvilkas origtighet röjer sig, vid deras omedelbara jemförelse med Lag.
De tillhöra 106 §.
Med Relativa fel förstås deremot blott sådana, i sig sjelf ej olagliga förhållanden, hvilkas natur , bestående i mer eller mindre skadlighet, endast bestämmes af följderna, genom jemförelse med yttre omständigheter.
Dessa fel utgöra föremålet för 107 §.
De kunna ej dömmas enligt gifven
Lag, af hvilken de ej innefatta någon öfverträdelse; utan höra endast under Opinionens Domstol.
Herr Munck af Rosenschöld.•
För att ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med en strid om så subtila distinctioner, får jag förklara, att alla fel kunna i moraliskt afseende anses för positiva.
Den i April - 9 Grefve Spens, Jacob Melker:
Äfven jag anhåller vördsammast att nu få anmäla min Reservation emot ordalagen i det beslut, som i Plenum den 12 Martii förmiddagen, till sluts blef Ridderskapets och Adelns.
Det kan efter min tanka omöjligen vara öfverensstämmande» hvarken med Constitutionens anda eller med dess bokstaf, att Allmänna Riksdags-Årendcr , 6edan de blifvit af Utskott, bestående utaf alla Rikets Ständers Ledamöter behandlade, få inom ett serskildt
Stånd förfalla, innan de inom samma
Stånd vunnit all den sluteliga åtgärd , som de efter sakernas serskilta beskaffenhet kunna vinna, och derigenom blifvit bragta till ett lagligt slut , i och hvarmed de af sig sjelfva förfalla, emedan vid dem såsom Riksdags-ärender, då icke mer är något att tillgöra.
På detta enda lagliga sätt hade efter min tanka Anmärknings-frågan emot Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Arméen, förfallit, om Constifutions Utskottets Betänkande i anledning deraf, som icke innehöll det enda fall då, jemlikt Grundlagen, Riksens Ständers befattning med dylika frågor vidtager, sedan Constitutions-Utskottet upphört, hade, på sätt den af Herr Grefven och Landf Marskalken först gjorda Proposition innehöll, blifvit lagdt till Handliogarne.
Friherre Åkerhjelm , Gustaf, anförde skrifteligen:
Det är icke min afsigt, då jag nu erhållit ordet, att länge upp •hålla Höglofl.
Ridderska - IO Dm i April. pets och Adelns dyrbara tid, och fästa dess uppmärksamhet vid ett mai, som redan är afgjordt.
Det är icke heller min tanka, att till vederläggning upptaga de flere anmärkningar, som vid detta måls öfverläggning i Sessionen den 12 Martii framställdes.
Jag inser tvärtom dessa Anmärkningars värde, och erkänner fullkomligen klarheten af de upplysningar de frambragt öfver heres opinion , om detta mål och dess behandling.
Men då jag nu åter får begagna den lyckan ödet mig gifvit, att höja min löst i detta Lagstiftande och upplysta Samfund, torde det tillåtas mig att innan denna vigtiga och debatterade fråga, hvaröfver nu Protocollet är justeradt, för alltid iemnar öfverläggmngafnes rum, för att åt fiamtiden öfverlemnas, fa framlägga några upplysningar öfver mina enskilta åsigter uti tvänne ämnen, hvilka en värd Ledamot, Herr Munck af Rosenschöld , såsom sine
Reservationer och sin» anmärkningar emot en del af Constitutions-Utskottets beslut, i sitt Anförande den 12 Martii yttrat.
, Den värde Ledamoten förklarar i sitt anförande, att han gjort Reservation deremot, att Urskottets Betänkande blott cn enda gång till granskning och justering upplästes, Denna yttrade ranka bevisar, att den värde Ledamoten ansett det erfordra flere.
Jag delar samma öfvertygelse, ehuru vi begge töre denna justering hade läsit det.
Äfven jag önskade förändringar i vissa delar deraf vid justeringen; men då de icke antogos, gjorde jag dock lik - Den i April. 11 väl ingen Reservation deremot, efter som jag vid Beslutens fattande icke begagnat denna rättighet, och dessa förändringar irforde eller ej, icke deiuti verka någon skillnad.
Dessutom hindfades jag ytterligare ifrån en Reservation i detta afseende, derigenom, att tid och göromål skyndade, och att jag sällan hört flere justeringar varit brukeliga, samt aldrig hört att det icke fullkomligen är ett Utskotts ensak, att åtnöja sig med en enda.
Ehuru jag i min befattning, sorn Utskottets Ledamot, icke äger större ansvar för dess åtgärder, än hvad mig arithmetiskt tillhörer, anser jag mig likväl skyldig, att då jag mig ej emot dem reserverat, böra följa de öden, dessa åtgärder kunna röna, de vare sig behagliga eller obehagliga
Det är blott för mina enskilta vota, sorn ansvaret tillhör mig odeladt.
Den andra omständigheten, öfver hvilken jag äfven önskar få framställa mina tankar, är den serskildta mening, den värda Ledamoten yttrat om Utskottets afgörande med dess ensLilta tillkännagifvande utaf det åklagade målets orätta föredragning, hvilket afgörande den värde Ledamoten ansett kunna lör framtiden vara vådligare, än om intet tillkännagifvande deraf ägt rom.
Då Utskottet säger 3 att det ej från Regerings Formens 106 §. kunnat hämta säker anledning, att serskilt låta åtala för i orätt väg skedd Föredragning, tror jag ej att Utskottet Den r April, derigenom ovilkorligen afsagt sig rättigheten och skyldigheten , att om ämnets beskaffenhet det fordrar och förseelsens svårare natur det påkallar, för slik förseelse begagna denna §:s tillämpning.
För min del trodde jag, att då denna §. vid detta tillfälle icke kunde vara en klar och ordalydlig tillämpning på sjelfva hufvudfrågan , skulle den äfven icke kunna vara det på en af dess delar, i synnerhet som detta icke gjorde målets följder, mer eller mindre skadiiga.
Ehuru jag finner fel i Former blott utgöra en af de Embetsförseelser, som mera påkallar OpinionsDomstoIens pröfnir.gsrätt, än Lagens, afsäger jag mig derföre icke i dylika fall, en möjlig tillämpning af den sednare, om jag skulle finna ett måls beskaffenhet vara sådan, att allt det skadliga och olagliga kunnat ske genom glömska af Former, som sker genom glömska af Lagar.
Mitt anförde yttrande inom Ridderskapet och Adeln i Sessionen den is Martii, då jag säger, att Utskottet hade valet, att antingen för denna förseelse tillämpa 106 §.
RegeringsFormen eller att låta saken förbigå utan uppmärksamhet, samt orsakerne hvarföre det icke valde något af dessa alternativer, bevisar ju äfven denna öfvertygelse.
Jag tror mig derföre härigenom icke vara hindrad, att i olika förhållanden af dylika ämnen, använda en tillämpning, tom nu icke blifvit begagnad.
För öfrigt hoppas jag att med sådana
13 åsigter i detta ämne, som dem jag nu haft arån yttra, böra inga vådliga följder, hvarom den värde Ledamoten talat, i framtiden uppkomma.
Jag önskade likväl för min enskilta del , att efter vi i detta afseende varit af Olika tankar, genom denna min välmenta framställning , uti hans Opinion hafva kunnat rättvisa Constitutions-Utskottet.
Må det tillåtas mig, att, utan afseende på något enskilt förhållande få yttra en reflexion, som åtankan på min nu varande befattning hos mig uppväckt.
Det gifve* ämnen, äfven ibland dem, som till ett Riksens Ständers Utskotts behandling öfverlemnas , hvilka stundom genom sammansättning, innehåll och äsyftning, innebära verkliga motsägelser inom titt egit område.
Det gifvea ämnen, der den klaraste undersökning någon gång ej förmår uppklarna förhållandet.
Utredaren och granskaren får dä i slika fall vidkännas tyngden af sin befattning; och då han för utgången har ingen att tacka eller ingen att förebrå, mäste han förut med sig sjelf hafva uppgjordt, hvad slutsatser härutaf kunna göras och åtminstone vara i fredligt förhållande med sitt samvete och sina afsigters öfverensstämmelse med rättvisa och offentlighet.
Den som undviker denna sednare bergar sig
Val alltid sjelf undan slöjan af tystnaden, men öfver-' lemnar också i och med detsamma, åt gissningars magt att ogilla dess handlingar, då upprigtigheten deremot öppnar offentlighetens DU, 14 Den i April. för omdömet och pröfvo rätten.
Och månne icke blott denna offenrlichet stundom ersätter bristerna uti en saknad tillämpning afLagarne?
Månne den icke ensam bildår ett conectiv, hvilket, oin det äfyen enligt Heres Opinion vore en afvikelse ifrån sättet af dylik b handling, likväl röjer ett ändamål, som står i full öfverensstämmelse med en allmänt välgörande åsyftning?
Vare det emellertid långt ifrån mig att härigenom söka erhålla ett gillande af ert Opinion, som kanske icke delas af andra; jag gör det så mycket mindre, sorn min grund sats i afseende på anrrärknings-rättigheten äf enkel.
Jig erkänner fullkomligen denna rättighet och finner dess utöfning både nyttig och upplysande.
Dessutom tror jag, att den som äger mod att vidgå egna fel, vinner derigenom rättighet att anmärka andras, och stundom fordras det mera billighets kärn la att göra det förta än att utöfva den sednare.
Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard.-.
Sont jag icke kunnat i sitt sammanhang fatta Friherre Åkerhjelms nu uppläste anförande; men jag dock tyckte mig deri finna åtskilligt, sorn kunde anses syfta på mig personligen; så får jag ödmjukast anhålla, att mig må Varda tillåtit att besvara detta anförande, amingen i nästa Plenum eller vid det tillfälle, Protocollet för denna dag justeras.
Herr Grefven och Landt Marskalken tillkänna»
Ben i April. gaf, att Riddarhns-Utskottet anmält, det Contre - Amiralen och Commendeuren af Kongl.
SvärdsOrden, Pehr Gustaf Lagerstråle fullgjordt de tiil Introductionens vinnande bland Friberrar erforderhge Prsestanda, samt hemställde, i anledning deraf, om icke Ridderskapet och Adeln behagade lemna Introducrion under N:o 36-9 bland Friherrar åt Contre-Amiralcn Lageisträlej hvilket bifölls.
Anmältes och emottogs Hof-Cancelleren m. m.
Herr Friherre Gustaf af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Maj;ts höga vägnar aflemnade dess Nådiga Proposition till Riksens Ständer, om en förändrad Redaction af 7 §. i Regerings Formen; Gifven Stockholms Slott den 31 Manii 18x8.
Sedan Herr Hof Cancelleren blifvit på vanligt sätt utbeledsagad; upplästes och remitterades till] Constitutions-Utskottet, Kongl. Maj;ts högstberörde Nådiga Proposition.
Herr Berghman, Ambrosius Magnus:
Reddan i början af Januarii månad tog jag mig friheten väcka en Motion, angående förbud emot högre eller lägre Auctoriteter att proponera en Allmänhet utgifter, utan föregånget Riksens Ständers beslut, hvilken Motion, den iojanuaniaf Ridderskapet och Adeln remitterades tili Stats-och Den i April.
Lag-Utskotten; men som jag erhållit underrättelse att Lag-Utskottet, hvilket först lärer komma att dess yttrande afgifva innan Stats-Utskottet målet företager, ännu icke detsamma afgjordt, får jag vördsammast hemställa, om icke, enär denna fråga verkeligen är af vigt och ingalunda bör läggas till Handlingarne, Ridderskapet och Adeln täcktes anmoda Lag-Utskottet, att, så fort sig göra later* nämnde Motion till slutelig pröfning i hvad på Utskottet kan ankomma företaga.
Sorn äfven jag framställt en lika beskaffad Motion, innefattande yrkande, att emellan Riksdagarne ej måtte till öfverläggning förekomma sådana ämnen, som tillhöra Riksens Ständers öfverläggningar, hvilken Motion den 17 sistl.
Februarii blifvit till Stats- och Lag-Utskotten remitterad; så får jag fullkomligen instämma uti hvad Herr Berghman nyss yttrat.
Uppå derefter af Herr Grefven och Landtmarskalken framstäld Pioposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt anmoda Lag Utskottet, att, så fort sig göra låter, ifrågavarande Motioner till slutelig pröfning, i hvad på Utskottet kur.de ankomma , företaga.
Friherre Staél von Holstein, Corfitz Ludvig:
I anledning af den Motion, som nu blifvit framstäld, om påminnelse till Lag-Utskottet, att snart Dm i April. i? snart få afgifva Utlåtande öfver ett dit re. mitteradt mål, får jag också göra en lika beskaffad anhållan, rörande ett annat ärende.
DeC var redan för flere månader sedan som Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer om afskrifning af för högt påförd Bränvin** Bevillning , bief remitterad till Bevillnings-Utskottet, men detta mål lärer äi nu icke derstädes vara afgjordt.
Sådant är likväl angelägit, emedan af Riksens Ständers beslut deruti beror till en del Bevillnings Summan, hvilken måste ökas i händelse de Personer, som erlagt för hög Bränvins Bevillning skola återfå hvad de för mycket utb.-talf.
Jag anhåller således, att äfven Bevillnings-Ufskottet måtte erhålla påminnelse att med det första afgifva sit&
Betänkande i förberörde mål.
Grefve af Ugglas, Gustaf.- Jag får vördsammeligen anmäla, att Kongl. Maj-ts ifrågavarande Propos\t on äfven blifvit af arne Stånd till Stats-Utskotret remitterad samt att målet redan till afgörande förevarit och nu endast beror på Expedition.
Herr Uggla, Göran Guft-af.- Under åberopande af hvad Herr Grafve af Ugglas anfört, anser jag för min del en påminnelse till Bevillnings Utskottet i afseende på handläggningen af det mål, hvarom en värd Ledamot nu väckt fråga, vara så mycket mer öfverflödig, som, enligt hvad jag såsom Ledamot 1 nämnde Utskott har mig bekant, Utskottet Ridd, och Ad, Prof, V B. i A/d. 3. 4. is