Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar således föreslå alt R. o. Ad. täcktes, med bifall af 3:dje mom. i öfrigt, återremittera dess sista punkt, på det att Utsk. måtte komma i tillfälle, alt, i anledn. af det förändrade beslut utaf 5:te morn., som jag hoppas blifver en följd af den nyss beslutade återremissen, borttaga förstnämnde mom:s sista punkt.
Ehuru jag instämmer med den siste värde talaren deruti, att sednare delen af 3:dje mom. är af mindre vigt, sedan R. o. Ad. uttalat den åsigt, att kapitalrabatt bör medgifvas, tror jag likväl att detta stadgande gerna kan qvarstå.
Jag anhåller att få 102 Den 20 September e. m. uttala de skäl, hvarpå jag stöder en sådan åsigt.
Della mom. har tillkommit derföre, att man ville betrygga allmänheten, att under en längre tid kunna hafva sina penningar inneslående uti statsobligationer, utan att behöfva frukta att få dem snart upsagde.
Det är naturligt, att förmyndare och andra personer, som förvalta dylika, om jag så får kalla det, ömtåligare penningar, skola blifva angelägne om att, äfven med någon obetydlig ränteförlust, köpa obli-r gationerne, så vida de äro säkra på, att icke upsägning kommer att ega rum under en längre tid, och -det var just för att framlocka dessa kapitaler, som Utsk. ansåg, att ett dylikt tillägg borde göras.
Då nu R. o. Ad. hyser den åsigt, alt kapital-rabatt bör medgifvas, men derjemte anser, att Fullmäktige i Riksg:s-kont. böra vid hvarje serskildt fall pröfva och bestämma huruvida och i hvad mån rabalt bör medgifvas, och man då kan föreställa sig och antaga möjligheten af att penningar kunna erhållas emot 4 proc. och utan kapitalrabatt, synes mig ifrågavande tillägg kunna tillämpas, hvarföre och då ingen lärer vilja påstå, alt någon skada deraf kan npstå, stadgandet torde böra qvarstå.
Jag anhåller således vördsamt, alt R. o. Ad. ville bifalla 3:dje mora., sådant det af Utsk. blifvit föreslaget.
På sätt den siste värde talaren medgifvit, kan, så snart kapital-rabatt eger rum, ifrågavande stadgande icke vara af någon nytta, men att det deremot kan medföra skada, tror jag mig hafva ådagalagt.
Samma talare har likväl sökt försvara sig dermed, ali vid några tillfällen obligationerna möjligen kunna utgifvas al pari, dervid han likväl förbisett, alt, då räntan blifvit utsatt till 4 proc., skall högst små summor kunna på sådant sätt nplånas.
Om jag äfven medgifver, att ett eller annat 100,000 R:dr kan erhållas, och alt vid ett sådant tillfälle det torde vara nyttigt, att
Fullmäktige kunna försäkra långifvaren, att han icke alltför snart skall blifva upsagd, bör man väl icke för några 100,000 R:dr binda händerna på sig, samt hafva enahanda stadgande, då det är fråga om uplåning af några mill:r, dervid kapital-rabatt kommer i fråga.
Jag anhåller dock alt så till vida få förändra mitt nyss framställda yrkande, att jag i dess ställe nu vördsamt föreslår, det R. o. Ad. måtte återremittera hela mom. 3, på det att Utsk. derigenom måtte både borttaga den sista delen af mom. och på det sätt förändra den förra, att Fullmäktige möjligen kunde bereda de långifvare, som vilja lemna penningar efter pari kurs, någon längre tids säkerhet emot upsägning.
Frih. Cederström, Rud.: R. o. Ad. har visserligen, på grund af de utaf Hr Bildt framställde anmärkn:r, återremitterat 5:le morn., men Ståndet har således ännu icke fattat något definitift beslut derom.
Vid sådant förhållande synes det mig icke vara försigtigt att nu, endast på grund af en förut fattad åsigt om hvad som uti det 5:te mom. framdeles möjligtvis kan blifva R.
St:rs beslut, förändra det 3:dje mom. i öfverensstämmelse med hvad den siste värde talaren önskade.
Jag anser en återremiss för ändamålet så mycket mindre lämplig, som den 2:dra punkten i morn., rätt Den 20 September e m. 103 förstådd, gifvet'
Fullmäktige ali den frihet, som synes erforderlig, lill och med den, som Gr.
Lagerbjelke genom en förändrad ordställning synes hafva åsyftat.
Min önskan att den sista meningen af morn. icke mätte blifva afslagen, stödjer jag derpå, att om det också å ena sidan kan anses vara angeläget att så stadga, alt Fullmäktige, utan allt för stor obeqvämlighet må kunna besörja transaktionerna i detta hänseende, är det åter å andra sidan af ej mindre vigt, alt man icke genom för mycken osäkerhet i afseende å upsägningen afskräcker allmänheten att nedlägga sina penningar i fondpapperen.
Det är nemi. gifvet, att om enskilda personer äro försäkrade om att under en tid af 10 år icke blifva upsagde från sina innehafvande obligationer, utgör sådant för dem en större trygghet och fördel, hvilket i min tanka måste uti väsendtlig mån vara lockande för affärens ingående.
Man invänder väl, att kapitalrabatten utgör en tillräcklig lockelse för kapitalisterne.
Men hvad den ifrågavar:de kapital-rabatten beträffar, har, vid den yrkade återremissen, likväl icke blifvit ifrågasatt, att ju ej Fullmäktige må försöka att, om det låter sig göra, till fördel för staten anskaffa penningar ulan kapital-rabatt, och först, ifall detta misslyckades, anskaffa dem genom beviljandet af någon dylik rabatt.
Följaktligen, och då jag anser, att R. o.
Ad. genom återremissen af 5:le mom. icke så betryggat de enskildes fördel, att den icke ganska väl behöfver genom den i 3:dje mom. sista punkten förekommande föreskrift omhuldas, derest man vill påräkna deras anlitande af obligationerne, hvarförutan det ifrågaställda fondsystemet icke vinner den inhemska utveckling, som år åsyftad, får jag vördsamt anhålla om bifall på 3:dje mom. i sin helhet och sådant det af StatsUtsk. blifvit föreslaget.
Lagerbjelke genom sitt första yrkande endast begärde borttagandet af sista meningen uti i frågavande morn., ansåg jag det vara likgiltigt antingen den derstädes fanns qvar eller icke.
Likväl skulle jag tro, att det vore bättre, om denna slutmening finnes uti mom. införd, emedan jag icke inser att det kommer att medföra någon olägenhet om den, ehuru öfverflödig, den qvarstår, hvaremot ett dylikt stadgande kan bidraga alt lugna dem, som vilja gifva staten penninge-försträckningar.
Men som sagdt är, hade Gr:n inskränkt sitt yrkande endast till sista meningens borttagande, synes det mig hafva varit likgiltigt, hvad beslut R. o. Ad. fattat, men då Gr:n uti sitt sista anförande yrkade återremiss af punkten i sin helhet, i afsigt att Fullmäktige vid låns uptagande al pari skulle erhålla friare händer i afseende på upsägning, så får jag, som anser ett dylikt undantagssladgande olämpligt och ODödigt, anhålla om bifall till 3:dje mom. i sin helhet.
Då jag förra gången hade ordet, yttrade jag, i^ afseende på Gr.
Lagerbjelkes yrkande ronde sista punkten af ifrågavar:de morn., att punkten vore af mindre betydenhet, men ändock gerna kunde qvarstå, såsom ett möjligt medel att framlocka kapitaler för bättre pris och med undvikande af kapital-rabatt; men då 104 Den 20 September e. m. du Gr:n tili sill sista anförande ändrat silt yrkande, samt anhållit alt mom:tet i sin hellie! målte återremitteras, får jag motsätta mig en sådan åtgärd, förnämligast af det .skäl, att då man upgör grunderna för ett fondsystem, år det rät tast att också bestämma någon tid, inom hvilken upsägbarheten år begränsad, ty all öfverlemna sådant åt Fullmäktige skulle göra frågan alltför myckelsväfvande.
Att delta dock icke hos mig innebär något misstroende emot Fullmäktige tror jag synes bäst derutaf, att jag yrkat, att kapital-rabattens bestämmande skulle åt dem öfverlemnas.
Dä del dessutom icke gerna kan påstås, att den sednare och egentligen bestridda delen af stadgandet skulle åstadkomma något menligt inflytande, alldenstund det endast komme att gälla för en tidrymd af 10 är, d. v. s. under de första åren, då fondsystemet skulle tillämpas, och dä det till följd deraf kommer att försvinna, när statsobligaiionerne blifvit mera kände och värderade, så kan jag icke inse, hvarföre icke R. o. Ad. skulle bifalla 3:dje mom. sådant det af Utsk. blifvit föreslaget.
Hvad angår fösta punkten af ifrågavarrde mom. eller den, att ”obligationerna ställas på innehafvaren, men äro å dennes sida icke uppsägbara,” tror jag alt man ulan någon återremiss borde godkänna densamma.
Några olika meningar i detta afseende hafva, så vidt jag förnummit, icke heller under öfverläggningen blifvit uttalade.
Antages icke denna grundsats, är del enligt min tanka omöjligt alt få något ordnadt fondsystem här gällande, ty, så snart man medgifver obligationsemottagaren upsägningsrält, kan staten alldrig beräkna den påtryckning, för hvilken Amorterings- eller Iulösuingsfonden kan vid inträffande kriser i penuingemarknaden blifva utsatt, utan är det sannolikt, att, vid ett sådant tillfälle, tillströmmandet af obligationsinnehafvare, som ville verkställa upsägning af sina papper, skulle blifva så stort, att hela inrättningens bestånd derigenom kunde sältas på spel.
Jag får derföre förena mig med dem, som i afseende på första punkten yrka bifall till Utsk:s förslag.
Hvad deremot beträffar frågan om de 10 åren, under hvilka staten skulle afsäga sig rättigheten att upsäga obligationerna, kan jag icke finna tillfyllestgörande skäl för bifall lill ett så långt utsträckt stadgande.
Man kail nemi. tänka sig, att under denna tidrymd sådan förändring uti räntefoten kan inträffa, hvarigenom det skulle blifva en fördel för staten att upsäga obligationerna, för alt bereda sig en lägre ränta.
Sådant har äfven uti andra länder skett.
Jag skulle derföre tro, att man borde återremittera sednare delen af 3:dje mom:t, sorn rörer tiden, under hvilken obligationerna skola förblifva oupsägbara å statens sida.
Vill man bestämma någon tid i delta hänseende, torde måhända 5 år vara tillräcklige för alt framlocka de kapitaler, hvilka man derigenom anser sig kunna lättare erhålla, men i allmänhet måste man väl söka att så ordna lånerörelsen, att den på det för staten mest förmånliga sätt kan bedrifvas, hvartill äfven hörer, att man icke, genom sådana onödigtvis inskränkande stadgande»! som det ifrågavar:de, utsätter stalén för för - Den 20 September e. m. 105 luster, hvilka kuuua hos dein, sora emot förslaget, äro miDclre beuäget stämde, väcka missnöje med detsamma.
Jag anhåller således att sista punkten af ifrågavande mom. måtte återremitteras.
Det är för mig serdeles tillfredsställande att denna gång hafva tillfälle ali få instämma med en hland Konungens rådgifvare.
Jag ber alt få till R. o. Ad. hemställa, huruvida icke den diskussion, som nu blifvit förd öfver det 3:dje morn., redan börjar visa, att vi komma in på den väg, som öpnar dörrai ne för de äfventyrliga följder, som jag på f. m. vågade antyda.
Jag lager mig friheten till Hrrrne hemställa, huruvida man känner något konstitutionell eller parlamentariskt samhälle, hvarest den ena .församlingen har tilltrott sig kunna borttaga från de församlingar, som under påföljande Riksdagar skola sammanträda, en sådan rättighet som den, alt upsäga och afbetala Rikets skuld.
Eldigt min lanke är ett sådant förfarande icke allenast ändamålslösl och af den vådligaste beskaffenhet, utan äfven grundlagsstridig!, emedan det måste vara R.
Stms rättighet, att vid hvarje Riksdag fatta beslut, sorn afse förminskande af Rikets gäld i den mån man har tillgång dertill; ja, jag kan knappt tänka mig något på en gång orimligare och oförnuftigare, än att vilja förhindra en sådan åtgärd.
Jag kan icke heller inse att, om Staten upsäger obligationerna, det på något sätt skadar eller gör papperen sämre; tverlom synes det mig, att sådant skall stärka Statens kredit, om långifvarne se att Staten vill och kan verkställa betydliga återbetalningar å sin skuld, och såsom theori synes mig den motsatta läran om statskredit innefatta en af de vildaste och mest irriga föreställningar, då den går ut på alt upställa en regel för statens finanser och hushållning, alldeles motsatt de maximer, som gälla för den enskilda.
Det skulle ju äfven kunna hända, att under de 10 år, som man vill tvinga staten att afstå från begagnandet af sin upsägningsrält, statsintraderna utan svårighet förslogo, icke allenast till betäckande af ränta och amorlissement, utan äfven lemnade öfverskott, och då skulle R.
St. hafva slängt sig ifrån möjligheten att under en kommande Riksdag, afbetala sin skuld, och praktiskt hafva kommit in på den vägen att kunna bilda ett skuldsystem quand méme om jag så får säga.
Detta anser jag icke vara klokt, riktigt eller ändamålsenligt handladt.
Jag kan icke heller föreställa mig, att någon penninge-egare skulle vara mindre benägen att lemna staten lån, blott af den orsak, att han möjligen kan äfventyra att efter 3 år blifva upsagd.
De penningar, som nedläggas uti statspapper, utgöra vanligen sådana behållningar, med hvilka en kapitalist spekulerar, för! att på ett eller annat sätt förskaffa sig den största möjliga vinst med minsta möjliga besvär.
Enl. min tanke inträffar det ytterst sällan att, äfven om en sådan tillgång, som ligger uti statsobligationerna, år oupsägbar, en kapitalist räknar på att dessa penningar skola under loppet af 10 och 20 år ligga orörda på kistbotten, utan framliden torde komma att utvisa, hvad äfven erfarenheten bekräftar, att han under tiden ser sig om, huru han skall kunna ytterligare förtjena, och om han finner, att han på 106
Den 20 September e. m. ett annat Itali lian med mera fördel anvähda sina penningar, så säljer lian statspapperen på börsen.
När kapitalisten således betraktar obligationerna såsom en rörlig valuta, eller såsom Utsk. äfven har karakteriserat dem, ”cirkulerande statspapper”, så är det icke troligt, all han blifver så förskräckt öfver den omständighet, alt de förr än om 10 år kunna upsägas, alt han derföre icke vill laga emot dem.
Vi hafva dessutom sett, att den upsägningsrätt från Riksg:s-konl:s sida, sorn nu finnes, icke har ntöfvat någon afskräckande verkan i afseende på de obligationer, som hittills blifvit i allmänna rörelsen utsläppte, utan att de tverlom varit ganska begärliga.
Jag förenar mig med de Hrr, som begära ålerremiss å sisla punkten af ifrågavande moni.
Lagerb jelke:
Den diskussion, som nu föres, visar bättre än allt annat lämpligheten och riktigheten af den åsigt alt, då staten lånar, bör staten sätta räntan så låg, att någou kapitalrabatt kan medgifvas, ty då obligationeine åro utgifue med kapitalrabatt, förfaller all fråga om garanti emot upsägning och dylikt.
Då jag förra gången hade ordet, förändrade jag min anhållan om ålerremiss af sista punkten i morn. till ålerremiss af hela morn., för ali gä mina motståndare till mötes och bereda ett tillfälle för deras åsigt alt göra sig gällande, men då jag finner, att mina värde motståndare heldre önska att första punkten af mom. mätte bifallas, får jag, som derutinnan förklarat mig vara af enahanda åsigt, återgå till mitt första yrkande, att första punkten af mom. mätte bifallas, men att den siste deremot måtte återremitteras.
Man har sagt, att garanti mot upsägning vore för långifvaren behöflig.
Man bar då likväl förbisett, alt, så snart obligationerna blifva utgifna med kapitalrabatt, har långifvaren, om de återlösas efter upsägning och således al pari, redan derigenom bekommit allt hvad han kan begära, och då långifvaren erhållit alla de fördelar, som honom kan tillkomma, finnes icke något skäl, hvarföre staten skulle afhända sig rättigheten att, i fall obligationerna under de 10 första åren upstiga till pari kuis, kunna dem inlösa, om medel dertill finnas.
Då denna fördel, som man således vill bereda långifvaren, är icke allenast obehöflig, utan äfven kan för slaten vara skadlig, fortsätter jag mitt yrkande alt sista punkten mätte återremitteras, för att af Utsk. bortlagas eller förändras till en medgifven garanti emot upsägning under den första liden, endast för händelse att obligationerne varit utgifna efter pari kurs.
Sedan den siste värde talaren afstått från sin anhållan om ålerremiss på punkten i sin helhet, samt återgått lill sitt första yrkande, att den första delen af mom. måtte bifallas och den sednare återremitteras, vill jag, sedan äfven Gr.
Mörner och den talare, som har sin plats på samma sida om landlmarskalks-bordet som jag, biträdt samma yrkande, icke envist vidhålla min anhållan om bifall till sednare delen af morn., hvilken jag likväl anser vara nyttig och icke skadlig.
Alidia lämpligast vore måhända att nu vidtaga den redaktions-förändring, som anses vara behöflig, och Den 20 September e. m. ' uppställa yttrandet sålunda: ”lill en början och under en tid af 10 år, räknad från upplåningens begynnelse, vill staten afstå från begagnande af sin uppsägningsrätt, när kapitalrabatt å de upplånade summorna icke blifvit medgifven.” Medan jag liar ordet, vill jag nämna, ali frågan icke är af den beskaffenhet, som Flr Hjerta velat framställa.
Det är icke fråga om alt åstadkomma något fondvingleri på börsen, utan meningen är alt framlocka sådane medel, som förmyndare och allmänna kassor ega om händer.
Då dessa personer och inrättningar måste vara angelägna om att fä sina medel säkert placerade, äfven om någon obetydlig ränteförlust skulle ega rum, är det troligt, att de skola blifva benägna, att, för undvikande af konkurser och dylika trakasserier, upköpa statsobligationerna, isynnerhet om dessa, under en längre följd af år, icke blefvo upsägda.
Då flera affärskunnige personer inom Utsk., med afseende härå, fästade upmärksamhet på nyttan och nödvändigheten af det ifrågavarande stadgandet, kan jag icke annat än förundra mig att en sådan person, som Hr Hjerta, vill påslå att detsamma vore titan allt gagn.
Jag beklagar att R. o. Ad. saknar uti detta plenum Hr Stuarts närvaro, emedan han, som under diskussionen om detta mom. lemnade Utsk. en mängd intressanta uplysningar i ämnet, säkert äfven nu skulle kunna gifva R. o. Ad. flera dylika.
Dessutom måste jag äfvenledes bestrida Hr Hjertås sats, att de summor, som komma att användas till upköp af slats-obljgationer, komma att utgöras af de enskilda samhällsmedlemmarnes besparingskassor, emedan erfarenheten visat, att det är några få penningestarka samhällsmedlemmar, som upköpa största delen af obligationerna, hvilka de sedermera, i mån af papperens kredit, sälja till andra enskilda personer, som ega smärre tillgångar.
Dessa penningestarka individer utgöra i utlandet bankirer.
Några egentliga bankirer hafva vi, ett par undantag oberäknade, väl icke, men vi hafva personer, med större eller mindre fortyn, hvilka i deras ställe sannolikt komma att i främsta hand upköpa dessa stats-obligationer.
Det ligger natur ligtvis i statens eget intresse, att dess obligationer mätte stiga så högt, som det är möjligt, men om staten förbehåller sig rättighet, att när som helst kunna begagna sin upsägningsrätt, följer äfven att obligationerna aldrig kunna stiga utöfver pari.
Ett stigande bör gifva staten vägledning att kunna nedsätta räntan samt nplaga lån emot mindre kapital-rabatt.
Statens och långifvarens fördel öfverensstämma således fullkomligt deri, att, när lån upptagas, staten medgifver, att, under en viss period, ingen npsägning å dess sida kommer att ega rum, ehuruväl statens säkerhet fordrar, att en prescriptionstid finnes bestämd, efter hvilkens tilländalöpande staten begagnar sig af sin upsägningsrätt.
Jag tror det innebure ett förbiseende af statens fördel att icke vid della tillfälle bifalla Utsk:s förslag, hvilket jag för min del vördsamt tillstyrker. 108 Den 20 September e. m.
Till en början ber jag alt få nämna, att meningen med mitt instämmande uti begäran om återremiss, var att få bort sisla punkten af mora., ang. de 10 åren.
Hr Bildts anmärkning, att borttagandet af denna punkt skulle försvära möjligheten för förvaltande af allmänna kassor alt begagna sig af dessa statsobligationer, tror jag icke, alt en sådan farhåga bör ega rum.
Fastän den klausulen: ”deremot eger Riksgäldskont. att dem upsäga till inlösen efter sex månaders förlopp” finnes, tror jag också icke att staten behöfver eller kommer att begagna sig utaf sin upsägningsrält, men jag anser det vara alldeles för långt gånget af R.
St. att i och för en angelägenhet, som helt och hållet tillhör framtiden, fastställa sådana vilkor och förfoganden, hvarigenom ett intrång på kommande St:s rättigheter eger rum.
Det är sannt, alt kommande
Ständer icke äro juridiskt bundne af hvad R. o. Ad. och de öfriga Stånden i detta afseende besluta, men då man uti folkrätten, om jag så må säga, antagit denna grundsats såsom en gifven sak och att ett moraliskt band för kommande riksförsamlingar skall existera speciellt i afseende på de af äldre Ständer fattade beslut, som rör statens kreditförhållanden (ill enskilda, så anser jag det vara så mycket mer nödvändigt, att iakttaga den största grannlagenhet i hvad som beslules, och noga besinna hvad man gör, i allt hvad som åsyftar att binda framtiden.
I alla fall, om StalsUlsk., på sätt en talare yttrat, anser punkten icke vara af synnerlig vigt, synes mig, alt Utsk. har allt skäl att taga bort densamma. K. M. har vid denna Riksdag till R.
Sl. afgifvit en Nåd.
Propos. derom, att R.
St. skulle, i afseende på tult— afgiflerna, besluta en stabilitet för 10 år, men R.
St. afslogo denne K. M:s Propos., emedan R.
Sl. ansågo det vara stridande emot grundlagen att förhindra kommande
Ständer att fatta beslut i afseende pä tullafgifterne.
Om man medgifver, att detta var fullkomligt riktigt handladt, måste man väl äfven tillstå, att R.
St. hafva fullkomligt samma juridiska och grundlagsenliga rätt att vid hvarje Riksdag fatta beslut i afseende på inbetalningar af Rikets gäld, i allt hvad som icke rörer redan ingångne transaktioner och kontrakter med enskilda personer.
Då kommande R.
St. sålunda äro oförhindrade att uphäfva det beslut, som nuvar:de R.
St. fattat — isynnerhet om detta beslut ännu icke blifvit lillämpadt —, så kan jag icke inse hvarföre vi skola vara så angelägne om, att få en sådan grundsats, som Utsk. uttalat, fastställd.
Jag förnyar min anhållan om återremiss, samt att sista punkten af mom. måtte utgå.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då ingen anmärkn. blifvit gjord emot den föregide delen af ifrågavande 3:dje punkt, utan endast å afseende på sista delen återremiss blifvit yrkad, serskild propos. å hvardera delen torde få framställas, hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle den del af förevar:de punkt, som slutades med ordet ”kungörelse”, och efter denna propos:ns besvarande med Ja, jemte ett eller apnat Nej, förklarade, att han funnit
Den 20 September e. m. 109
Den härefter till bifall å återstående delen af denna punkt framställda propos. besvarades med blandade
Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o Ad. ansåge de emot denna del gjorde anmärkmr föranleda lili återremiss, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
Ja hafva varit öfvervägande. 6:le punkten.
St:rs bifall till en af K. M. i Nåder afsifven Propos., har skilling-räkninsten vid innevartde Riksdag blifvit afskaffad, samt. i stället in Tordt endast R:dr och ören.
Då StalsUlsk., det. oaktadt, här utsatt 24 sk., förmodligen af misstag, så vågar jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad. täcktes bifalla det 6:te morn., med den förändring, all, i st. f. 1 12 R:dr 24 sk. i Silfverspecie, sättes 112,^ R:dr i Silfver-specie.
Jag är af samma tanke, som den siste värde tala ren, att ett skrif-fel influtit uti Olsk:s förslag.
Förhållandet var det att, då man uti Utsk:s plenum ändrade de siffror,' som på afdelningen blifvit upförda, så hade R.
St. ännu icke fallal beslut angtde förändringar uti sjelfva Riksmynt?!.
Jag får derföre äfven anhålla, att R. o. Ad. täcktes förändra de uti 6:te momdet förekommande 112 R:dr 24 sk. till 112jj R:dr, men i öfrigt bifalla momdet.
Efter först framställd propos. lill bifall å förevar:de punkt, ulan förändring, hvilken besvarades med Nej, bifölls denna punkt, med den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förändring, att, i st. för orden ”Etthundra tolf R:dr 24 sk. i silfver-specie” infördes ”Etthundra tolf och en half R:dr i silfver-specie.” 7:de punkten.
Lagerbjelke: 66:te §:n Reg:sF:n innehåller bland an nat: ”och då R.
St. åtagit sig ansvar för den Rikets gäld, kont:t ombesörjer, så komma R. St., sedan StatsUtsk. öfver kont:s tillstånd och behof sig utlåtit, att genom serskild bevillning tillskjuta de medel, som för betalande af denna gäld, lill ränta och kapital, oumbärliga finnas, så alt Rikets kredit varder bibehållen och vårdad.”
Detta stadgande har, så vidt jag förstår, icke blifvit uti det nu föredragna momtlet iakttaget.