Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då vidare i betraktande tages, att Rikets Ständer, genom beviljande tills vidare af förenämnde mindre betydliga anslag, äro i tillfälle att icke allenast för all framtid bereda understöd åt behöfvande enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid ofvan uppräknade verk och inrättningar, utan äfven att för kommande tider för Banken bespara om ej hela, åtminstone största delen af de medel, sorn till dylika understöd för närvarande derifrån utgå, samt allmän och enskild fördel således här låta sig förena, torde rätta tiden nu vara inne att bilda den utaf Rikets Ständer under närmare 30 år såsom erforderlig ansedda pensions-anstalten; hvadan "i"t~ 4 Banko-Utskottets Memorial, N:o 36. skottet, i sådant afseende skolat, på grund af hvad här ofvan utredt blifvit och under anhållan om rättighet att pröfva och fastställa det reglemente för moranämnde pensions-inrättning, hvartill förslag blifvit af banko-fullmägtige upprättadt och Utskottet understäldt, hos Rikets Ständer vördsamt hemställa: l:o att fullmägtige må bemyndigas att, sedan pensions-inrältningens styrelse blifvit, i enlighet med utfärdande reglemente, utsedd, till samma styrelse vid 1852 års ingång öfverlemna den, såsom ofvanberördt är, för inrättningens bildande samlade fond, uppbringad, genom dels derå redan upplupne och ytterligare upplöpandc räntor, samt dels under innevarande år uppkommande besparingar å fullmägtiges dispositions-räkning till 20,000 r:dr banko; och 2:o att den nya pensions-inrättningen må vid hvarje års slut från och med år 1852 och tilis vidare samt intill dess densamma vunnit full stadga och säkerhet, från Banken erhålla till andra föremål icke afsedda besparingar å banko-fullmägtiges dispositions-räkning till belopp af högst 600 r:dr banko årligen.
För den händelse, Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet sålunda föreslagit; så och på det att den nya pensions-inrättningen icke genast vid början af sin verksamhet må nödsakas öfvertaga en mängd pensioner och i följd deraf ökade förvaltningsbestyr, får Utskottet, som från fullmägtige emottagit serskild framställning i afseende på de uti Banko-reglementets 7:de artikel upptagne „Anordningar vtum sfafx, deröfver utlåtande framdeles kommer att till Rikets Ständer afgifvas, nu inskränka sig trll följande förslag: 3:o att med utgifuingen af de anslag, som dels, enligt 223 § i Bankoreglementet, redan äro beviljade, samt dels vid denne riksdag komma att till stadfästelse hos Rikets Ständer anmälas, och hvilka, med ett belopp af 1881 r:dr 32 sk. banko, Utskottet vid beräknande af tillgångarne å , fullmägtiges dispositions-räkning tagit i betraktande, må förhållas på sätt hittills egt rum; samt 4:o Banko-Utskottets Memorial, A: o 36. 5 4:o att den fullmägtige hittills medgifva rättighet, att till behöfvande enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, Läne-kontoren samt Tumba bruk från fullmägtiges dispositions-räkning anordna gratifikationer, måtte med utgången af innevarande år upphöra.
Reservation af herr K. A.
Ahngren:
„Emot Utskottets förslag får jag mig reservera.
Sedan Utskottet först tillstyrkt att utgå från Banken en icke obetydlig summa till bildandet af en pensions-fond för enkor och barn efter tjenstemän vid Banko-diskontverket, Låne-kontoren samt Tumba bruk, föreslår Utskottet vidare, att samma pensions-fond skall från Banker* erhålla ett årligt tillskott, som dock högst årligen skulle få uppgå till 600 r:dr banko.
Oaktadt dessa dubbla förmåner blifvitpensionsjnrättningen tillerkände, skulle Banken ändock fortfarande utbetala alla de pensions— anslag, som intill denna dag blifvit beviljade, uppgående till något mer än 1,800 r:dr för året.
En sådan frikostighet med Bankens medel synes mig vara nog långt drifven.
Jag vill ej motsätta mig bildandet af en pensions-fond, som jag gerna medgifvcr vara en gagnelig institution; men om Banken för detta ändamål afstår hela den besparade summa, som för närvarande finnes innestående på fullmägtiges dispositious-räkning, uppgående till mera än 18,000 r:dr banko, så synes det mig, att
Banken sedermera borde vara frikallad från alla vidare tillskott för ifrågavarande inrättning.
Vi ega pensions-inrättningar för vida talrikare embetsmanna-korpser, hvilka icke åtnjutit något, eller åtminstone högst ringa anslag af staten, och dessa fonder bära sig detta oaktadt ganska väl.
Jag hyser intet tvifvel, att ju äfven den ifrågavarande fond, om den blifver väl förvaltad, skall uppfylla det dermed åsyftade ändamål, utan att något årligt tillskott från Banken blifver bchöfligt, och hvilket jag alltså på nu anförda skäl bestrider®.
Brot. 1S30 y 1851. 6 Sami, 1 Aid., 12 Haft. 2 STOCKHOLM, f. d. Schuitzes Boktryckeri, 1851.
Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 37. 1 JUso 37.
Ank. till Exp.-Ulsk. H. 6 Maj 1851, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af vuckta förslag, med afseende å föreskrifterne, angående Bankens metalliska kassa m. >n.
Vid granskning af de föreskrifter, som innefattas uti 101 med 121 §§ af det vid sednaste riksdag utfärdade Banko-ieglemente, rörande dels Bankens ut- och invexling af silfver, guld och koppar-skiljemynt, dels ock den metalliska kassan samt de utvägar, som till bibehållande och förstämning af densamma må begagnas, har Utskottet tillika till pröfning förehaft väckta och lill Utskottets behandling remitterade motioner, åsyftande förändring i vissa af förenämnde reglementes §§, samt får nu sitt utlåtande deröfver afgifva.
I afseende å 114 §, lydande sålunda:
''Bankens metalliska kassa må ej bibehållas vi ett belopp, som understiger 2,500,000 r:dr i silfver, oberäknad! den silfvertillgång, som å utrikes ort finnes för Bankens räkning nedsatt; börande fullmäktige, när kurs eller andra förhållanden gilva anledning, att befara uttag af metallisk valuta, i tid begagna de utvägar, som blifvit dem lemnade för alt afböja metalliska kassans nedsjunkande till berörde minimum”, har herr C. C. Hörnstein, uti en inom Vällofl.
Borgareståndet väckt motion, anfört, att stadgandet om ett minimum för metalliska kassan syntes stå i strid med så väi 2 § i lagen för Bikets-Ständers Bank af den 1 Mars 1830, som 101 och 112 §§ i Banko reglementet; till stöd för hvilken åsigt motionären åberopat de till Banko-Utskottets Betänkande n:o 29 vid 1844— 1845 årens riksdag i denna punkt afgifna reservationer, deruti hufvudsakligen yttras, att det ville synas, som skulle bestämmandet af ett minimum för metalliska kassan vara onödigt och möjligen kunna leda till falska begrepp om Bankens ställning samt till vidtagande af oriktiga åtgärder, helst Bankens förmåga att uppfylla sina förbindelser, berodde mindre af metalliska kassans belopp, än utaf beskaffenheten af dess låne-rörelse och af en klok styrelses uppmärksamhet på alla de förhållanden, som ega inflytelse på landets ekonomiska och financiella ställning; — Och har motionären, på grund Bilt. till R.
Prat. 1850 $ 1851. 6 Sami. 1 Afd. 13 Haft. \ 2 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 37. häraf samt då nu gällande Banko reglemente, till förekommande af metalliska kassans nedsjunkande under det faststäldta minimum, icke anvisade andra utvägar, än upptagande af lån å utrikes ort, eller sedelstockens förminskande, hvilka utvägar likväl voro af allt för skadlig natur att, ulan i yttersta nödfall, böra tillgripas, föreslagit, att föreskriften i 114 §, såsom ledande till de vådligaste följder, måtte upphäfvas och i sammanhang dermed 120 §, angående bemyndigande för fullmäktige att upptaga utländskt lån, ur reglementet uteslutas.
Då vid 1844—1845 årens riksdag den förut varande föreskriften om ett visst förhållande emellan metallisk valuta och sedelstock utur Banko-reglementet borttogs, ansåg BankoUtskottet det vara för allmänhetens betryggande, med afseende å realisationens bestånd, nödigt, att ett minimum för metalliska kassan fastställdes.
Denna mening gillades ock af Rikets Ständer vid så väl nyssnämnde som sistförflutna riksdag; och Utskottet anser det vara af stor vigt, att omförmäldta stadgande fortfarande bibehålies, icke blott till undanrödjande af de tvifvelsmål om realisationens bestånd, som eljest möjligen skulle kunna hos allmänheten uppstå, utan äfven såsom innefattande en nyttig och nödig anvisning för Banko-styrelsen att, då metalliska kassan närmar sig ett visst lägre belopp, vidtaga de i reglementet föreskrifna åt (neder till förekommande af nämnde kassas ytterligare förminskning; i följd hvaraf Utskottet vördsamt hemställer, l:o att, med afslag å herr Hörnsleins ofvanberörde framställning, stadgandet i Banko-reglementets 114 § måtte förblifva oförändradt; vid hvilket förhållande och enär den Banko-styrelsen lemnade rättighet, att kunna å utrikes ott upptaga lån, enligt Utskottets åsigt fortfarande bör bibehållas, Utskottet jemväl skolat vördsamt tillstyrka, 2:o att Banko-reglementets 120 §, hvarigenom fullmäktige berättigas att, då Bankens säkerhet det kräfver, till förstärkande af metalliska kassan, å utrikes ort upptaga lån till ett belopp, motsvarande högst 3,000,000 r:dr silfver, måtte få bibehållas.
Banko-Utskotlets Utlåtande, N:o 37. 3 Till beredande af större lättnad för allmänna rörelsen har herr A. Peterson hos Välloll.
Borgareståndet väckt den motion, att lånekontoren i Götheborg och Malmö måtte berättigas att, efter enahanda grunder, som för Banko-fullmäktige äro bestämda, köpa “goda och välkända vexlar, dragne högst 3 månader å dato antingen i Pund Sterling eller i Hamburger Banko — en åtgärd, som borde tillskynda lanekontoren en ökad vinst och derjemte blifva förenad med mindre äfventyr, än belåning af reverser, ställda å längre tid.
Enligt Esta mom. af 115 § i Banko-reglementet, äro fullmäktige bemyndigade att för metalliska kassans bibehållande och förstärkning, af välkända och solida trassenter eller endossenter, efter en kurs af 128 sk:r och derunder, uppköpa vexlar, dragna på 90 dagar eller kortare tid å Hamburg eller Altona, i Hamburg betalbara.
Som denna föreskrift icke bestämmer någon viss ort för afslutande af Bankens vexeiköp, möter, efter Utskottets öfvertygelse, icke hinder för fullmäktige att, så vida lämpligt tillfälle dertill sig erbjuder och omständigheterna sådant påkalla, uppköpa vexlar äfven å annan inrikes ort än Stockholm, hvarest dylika köp hitintills uteslutande blifvit för Bankens räkning verkställde; men enär för vinnande af nödig enhet och öfverensstämmelse i beslut och åtgärder med afseende å Bankens vexeltransaktioner, det är angeläget, att utförandet af dessa transaktioner öfverlemnas åt en enda auktoritet, och i sådant afseende lämpligast åt Banko-fullmäktige; kan Utskottet icke understödja förslaget om ett ovilkorlig! bemyndigande för lånekontorens direktioner, att såsom vexel-köpare lör Bankens räkning uppträJu; i följd hvaraf, och som Rikets-Ständer vid sistfördutua 2:ne riksdagar ogillat då gjorda framställningar, att Banken måtte uppköpa vexlar, ställde äfven å annat myntslag, än Hamburger banko, Utskottet vördsamt hemställer, 3:o att liers Petersons ifrågavarande motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Emellertid och då det hör sättas utom tvifvel, att fullmäktige må, då så lämpligt finnes, kunna uppköpa vexlar, jemväl å Götheborgs börs, eller den enda inrikes ort, utom Stockholm, der vexel-handel i större skala eger rum, har Utskottet ansett 1 mom. af 115 § i Banko-reglementet böra i sådant hänseende förtydligas, sand lår i följd deraf tillstyrka, att samma moment må erhålla följande lydelse: 4:o
För ^bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa*. 4 Banko-Utskottets Utlåtande, l\:o 37. bemyndigas fullmäktige att af välkända och solida trassenter eller endossenter, efter en kurs af 128 sk. eller derunder, å Stockholms och Götheborgs Börser låta uppköpa vexlar, dragna på 90 dagar eller kortare tid å Hamburg eller Altona, i Hamburg betalbara.
Banko-reglementets 121 § innefattar följande föreskrift: ”Oberoende af de åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige att, när större uttagningar af silfver från Banken ega rum, eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar, a) minska utlåningen genom Handels- och Närings-diskonterne, afstå ansökningar om kassa-kreditiv samt uppsäga till inbetalning inom 3:ne månader redan beviljade dylika kreditiv; b) alldeles inställa nämnde utlåning samt indraga större eller mindre del af utlåningen på namn och reverser med omsättningsrätt genom Banko-diskonten och lånekontoren ;i c) Samlidiqt härmed: antingen emot betalning i bankosedlar försälja innehafvande obligationer, eller upptaga lån emot förbindelser med 2 högst 3 procents ränta, under ömsesidigt förbehåll af 3, högst 6 månaders uppsägning; samt d) genom vägran af nya lån, efter hand, minska öfriga grenar af Bankens låne-rörelse, den på fastigheter dock i sista rummet; börande dessa, för metalliska kassans bibehållande, medelst förminskning af Bankens vid anfordran betalbara förbindelser, anvisade utvägar begagnas i den ordning, de här ofvan äro uppräknade.11
Uti denna § har herr Hörnstein, i dess förenämnde motion, föreslagit följande förändringar, nemligen dels att under mom. litt. a) måtte införas hvad som för närvarande är stadgadt i mom. litt. c) eller upplåning, dock ej emot obligationer, utan medelst öppnande af upp- och afskrifnings-räkning mot 3 procents ränta, dels ock att försäljning af inköpta obligationer bör verkställas förr än någon lånefond minskas.
Vid öfvervägande häraf, och då de i mom. litt. c) förekommande orden : samtidigt Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 37. 5 härmed antagligen afse endast nästföregående morn. litt. b), hvadan fullmäktige äro förbundne, att vidtaga alla de i moni. litt. a) omnämnda åtgärder, innan någon försäljning af innehafvande obligationer eller upplåning af allmänheten får ega rum, ehuru väl dessa sistnämnda utvägar, efter hvad det vill synas Utskottet, innefatta verksamma medel till sedelstockens förminskande oell derjemte äro mindre tryckande för näringarne och industrien, än en betydligare indragning af Handels- och Närings-diskonternas låne- och kreditiv-rörelse, så torde en förändring härutinnan vara både nyttig och ändamålsenlig.
Utskottet kan likväl icke biträda den af motionären framställda åsigt, att försäljning af obligationer ovillkorligen bör föregå någon lånefonds förminskning, emedan sannolika följden deraf skulle blifva att obligationerne, vid en på grund af reglementets föreskrift verkställd nödtvungen försäljning, kommo att betydligt falla i pris och Banken derigenom tillskyndas kännbara förlustpr.
Af dessa anledningar, och med hänvisning till hvad Utskottet i 30 punkten af dess vid innevarande riksdag algifna Betänkande N:o 24 yttrat, i fråga om bildande af uppoch afskrifnings-räkning i Banken, och hvilket yttrande Rikets Högloflige Ständer jemväl godkänt, tror Utskottet det vara lämpligast, om fullmäktige, i förutsatta fall, egde att, samtidigt med de i så väl morn. litt. a) som mom. litt. b) omförmälda åtgärder, antingen afyttra innehafvande obligationer eller ock upptaga lån hus allmänheten, hvarvid på fullmäktige torde böra ankomma att, efter omständigheterna, bestämma den ränta, som för dylika lån må al Banken erläggas.
Som förevarande 4} ej innefattar någon bestämmelse om ordningen, hvari uppsägning af de åtskilliga verk, inrättningar och associationer beviljade kreditiv å Banken må ega ruin, har Utskottet funnit ett tillägg derom i § nödigt.
Utskottet har derjemte vid granskningen af denna §:s innehåll samt med fästadt afseende jemväl å hvad 112 g innehåller, rörande lullmäktiges pligt, att för myntvärdets uppehållande reglera Bankens sedelutgifning, ansett det böra åt fullmäktige beredas tillfälle att begagna de i 121 § anvisade medel för sedelstockens minskning, ej blott då metalliska kassans betydligare anlitande der till gifver direkt anledning, ulan äfven då sådant, ehuru mera aflägset, är att befara, såsom följd af tillfälligtvis förorsakad större sedel-emission för invexling af silfver eller uppköp af vexlar.
Det är för landets industri af icke ringa vigt, att sedelstocken, så vidt ske kan, icke ökas betydligt på en gång eller i större mån, än industriens och rörelsens tillväxt sådant påkallar, helst en sådan sedelstockens ökning på en gång. elter hvad erfarenheten visat, vanligen i en icke aflägsen tid gör en mera ingripande 6 B anka-Utskottets Utlåtande, N:o 37.
Strypning nödvändig, än sorn eljes! erfordrats; och Utskottet anser det böra öfverlemna* ät fullmäktige, att, till förekommande, så vidt på dem kan bero, af dessa olägenheter, vidtaga åtgärder, när de af omständigheterna påkallas.
Det är visserligen sannolikt, att, då större penningetillgång, oberoende af Bankens utlåning, uppstår, begagnandet af lånefon derna minskas, och i sådant fall gör regleringen sig sjelf.
Men ett motsatt förhållande kan inträffa, och det är för ett dylikt fall Utskottet föreslår ett tillägg till ingressen i förevarande Utskottet får alltså, på grund äfven af hvad i öfrigt här ofvan är vordet anfördt, hos Rikets Höglollige Ständer hemställa, att den § i nästulfärdande Banko-reglemente, som kommer att motsvara 121 § i det nu varande, må erhålla följande förändrade lydelse: 5:o Oberoende af de åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga til! förstärkning al Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige, att, när större silfver-utlagning från Banken eger rum, eller sådan bör befaras med anledning af sedelstockens i landet ökning öfver normalförhållandet, eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar, n) minska utlåningen genom Handels- och Närings-Diskonterne, alslå ansökningar om kassa-krediliv samt uppsäga till inbetalning inom 3:ne månader redan beviljade dylika kreditiv; b) alldeles inställa nämnde utlåning samt indraga större eller mindre del af utlåningen på namn och reverser med omsättnings-rält genom Banko-diskonten och Låne-kontoren; egande fullmäktige, samtidigt med de i mom litt. a) eller b") omförmälda åtgärder, att antingen emot betalning i Bankosedlar försälja innehafvande obligationer, eller upptaga lån mot lägsta ränta, sorn kan betingas; c) till inbetalning inom den i hvarje serskildt fall bestämda tid uppsäga de åtskilliga verk, inrättningar och associationer beviljade kreditiv; samt d) genom vägran af nya lån, efter hand, minska öfriga grenar af Bankens låne-rörelse, den på fastigheter dock i sista rummet; börande dessa för metalliska kassan?
bibehållande, medelst förminsk - Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 37. 7 ning af Bankens vid anfordran betalbara förbindelser, anvisade utvägar begagnas i den ordning, de bär ofvan äro uppräknade.
Vid 4.de punkten : af herr C. G. Indebetou : '"Inom Utskottet har det blifvit yrkadt, att det i § 115 inom.
1 ät fullmäktige leninade uppdrag alt uppköpa vexlar borde utsträckas derhän, att, då kursen nedginge till 127 sk., det skulle vara ett åliggande för fullmäktige att till detta pris inköpa alla de vexlar, som af välkända och solida trassenter eller endossenter erbjödos.
Detta yrkande grundade sig på den åsigt, att Banken icke kan vara inrättad endast för sin egen skull, utan att dess hufvudsakliga syftemål måste vara att betjena allmänheten, då det utan Bankens egen skada kan ske.
Det torde ock vara obestridligt, att det för affärsmän skulle vara en fördel, samt att det borde bidraga till stadga och säkerhet i den allmänna rörelsen, om man egde visshet derom, att vexlar alltid kunde, mot ett på förhand kändt pris, till Banken försäljas.
Men det återstår att utreda, huruvida ett sådant stadgai, de kunde medföra något äfventyr för Banken.
I sådant afseende må det först erinras, att de uppköpte vexlarne alltid kunde, inom det i Banko-reglementets § 116 limiterade belopp, ställas på räkning i Hamburg.
För del öfverskjutande beloppet af uppköpte vexlar måste deremot silfver indragas, och fråga uppslår således, i hvad mån kostnaden för en sådan indragning af silfver må kunna betäckas af vinsten på vexel-köpen, eller af skillnaden emellan 128 sk. kurs och den, hvartill köpen skett.
Uti Banko Utskottets berättelse sistlidne riksdag, angående Bankens styrelse oell förvaltning under tiden från 1845 års riksmöte, intagen uti Bihanget till Riksståndens Protokoll, 6:te Samlingens Usta Afdelning under N:o 14, finnér man i § 8 en fullständig utredning öfver kostnaderne lör de vexelköp och den silfver-indragning, som egde rum under åren 1845, 1846 och 1847.
Det visar sig deraf (pag. 14), att, då myntskatt icke afräknas, och då den ränta tages i beräkning, hvilken kommit Banken till godo å innestående medel hos handelshus i Hamburg, hade hvarje riksdaler indraget silfver kostat Banken 10J runstycke banko utöfver myntvärdet.
Vexelköpen hade då skett efter en kurs, varierande mellan 126i och 127| sk. pr. r:dr Hamburger-banko (pag.
II) eller, som vill säga detsamma, till en medelkurs af omskring 127 sk. 8 Banko-Utskottets
Vildt ande, N:o 37.
A en annan sida inhemta vi af Rikets Ständers Revisorers Berättelse, angående Bankoverket år 1849 i § 21 (pag. 19), att Banken genom försäljning af silfver i omyiilad form från den 1 Juli 1847 till samma tid 1849 erhållit en vinst af r:dr 71,049: 16. 4, som, fördelad på det försålda beloppet 5,356,914: 6. 6, utgör i det aldra närmaste 1^ proc. eller något litet derutöfver.
Af fullmäktiges berättelse till nuvarande Banko-Utskott finna vi ytterligare uti § 18 (pag. 10), att samma försäljning af silfver från den 1 Juli 1849 till samma dag 1850, lemnat en vinst af r:dr 12,484: 7, som, fördelad på det försålda beloppet r:dr 759,002: 17. 4, utgör något mera än 1| procent.
Under de sednast förflutne 3:ne åren har således vinsten på försåldt silfver utgjort mer än 1^- procent.
Det har förut blifvit ådagalagdt, att förlusten på indraget silfver under åren 1845 — 1847 utgjort 10§ r:st. banko på hvarje riksdaler silfver, hvilket gör ungefärligen J proc. eller högst obetydligt derutöfver.
Men om Banken kan indraga silfver med endast en förlust af J proc. och åter försälja detsamma med en vinst af 1J proc., så måste deraf på det hela ingen förlust lör Banken uppslå, utan tvärtom en vinst af J proc.
Således synes det mig vara bevisadt, att det för Banken icke kan medföra något äfventyr, om det stadgas, att vexlar må af fullmäktige inköpas lill 127 s. kurs, så ofta de af välkända och solida trassenter eller endossenter ei bjudas.
Det torde ej eller kunna nekas, att uppköp af vexlar vid låg kurs måste vara den mest naturliga och lämpliga utväg lill förstärkande af Bankens metalliska kassa.
Om detta uraktlåtes, eller om de tillfällen, som erbjuda sig, icke omsorgsfullt begagnas, skall följden sannolikt blifva den, att man förr eller sednare finner sig nödsakad tillgripa konstlade utvägar för att ersätta det silfver, som oupphörligt utgår ur Bankens hvalf i den allmänna rörelsen, och det är påtagligt, att Banken i sådant fall skulle nödgas underkasta sig mera kännbara uppoffringar.
Man må icke eller förbise, att silfret i verlds-marknaden under närvarande tid har en tendens till stegring, beroende på guldets fallande värde, och att det af sådan orsak bör vara för Banken fördelaktigt, om en förstärkning af dess silfverfond kan erhållas, innan silfret stiger i pris.
Stödjande mig på alla dessa skäl, reserverar jag mig emot Utskottets beslut att i Banko-reglementet icke införa något stadgande, som förpligtar Bankens öfverstyrelse att under gvnsamma fölhållanden, eller då kursen är låg, uppköpa vexlar.
En sådan föreskrift synes Banko- Utskottets Utlåtande, N:o 37. 9 synes mig hafva bordt inflyta i slutet af § 115, moni. 1, hvilket moment då skulle erhållit följande lydelse: § 115. morn. 1.
För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kasSa bemyndigas fullmäktige att af välkända och solida trassenter eller endossenter, efter en kurs af 128 s., å Stockholms och Götheborgs börser låta uppköpa vcxlar, dragne på 90 dagar eller kortare tid å Hamburg eller Altona, i Hamburg betalbare.
Nedgår kursen till 127 s., åligga det fullmäktige att lill detta pris inköpa dylika vexlar, så ofta de af välkända och solida trassenter eller endossenter erbjudas.”
Uti denna reservation hafva instämt herrar Nordenfelt, Åke, och L.
Bergman samt riksdagsfullmäktige!) Henrik Andersson från Örebro län.
Vid punkterna 4 och 5: af herr doktor Sandberg:
"Efter min öfvertygelse bör uti reglementet införas ett bestämdare åliggande, än ordet bemyndigas innefattar, för Banko-styrelsen, att på Stockholms och Götheborgs börs låta uppköpa säkra och goda vexlar till 127 skillingars kurs och derunder, på sätt 115 § i öfrigt föreskrifver.
Skälen dertill äro följande: l:o.