Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 53 blef af R. o. Ad. återremitteradf.
Besvärs- och Ekon.Utsk:s, den 4 och io dennes, på bordet lagda betänk.
W:o 32, i an 8 H. 3o 234 Den i3 Juni f. m - ledi), af väckta motioner om ändring i författningarna , angtde allmänna vägars underhållande vintertiden.
Ulsk. har ansett sig befogadt att icke fästa afseende å Lars Larssons ifrågavar. motion.
Jag vill dock med tydliga facta bevisa, att icke författningarna tillämpas så, som Utsk. trott.
Huru det tillgår i Elfsborgs län, vill jag med några bevis styrka, och hoppas jag att, sedan de blifvit för R. o. Ad. kända, en ålerremiss må beviljas och följden deraf blifva någon ändring i Utsk:s betänkande.
1790 års förordning ang:de snöskottning bestämde icke någon plikt, enligt hvad detta betänk, upplyser, utan först år i8i5 stadgades en plikt af 3 r:dr 16 sk. för hvar och en, som bryter emot berörde författning.
Men föreskriften i afseende på skyldigheten att vid inträffande snöfall förrätta skottning har erhållit olika tillämpning.
Jag har mig icke bekant, huru i de flesta län tillgår; men jag kan upplysa, huru i Elfsborgs län förfares.
Der skottas efter en af Konungens Bef:h:de år 1784 utfärdad skrifvelse, som innehåller, ”att enär snöfall om natten skett, skall vägen alltid påföljande dagen före dager med snöplogen köras, eller, der det icke låter sig göra, med annan redskap öppnas och banas, på det vägfarande må obehindradt framkomma?
Denna författning står i strid med sig sjelf, då den säger, att efter snöfall skottningen skall ske om natten, ty de skottningsskyldige borde åtminstone få afvakta dagen, men nu måste skottningen ske om natten, äfven då det icke är månsken.
Jag har här med mig ett af Götha Hofrätt nyligen ulfardadt utslag, hvarigenom icke mindre än 68 personer blifvit pliktfallde till 3 r:dr 16 sk b:co hvardera , derföre att de icke skottat vägen om natten, på grund af nämnda författning af 1784, hvilken tyckes mig vara nog gammal.
Jag har mig icke bekant, om den blifvit utfärdad med stöd af någon K. skrifvelse eller endast godtyckligt af dåvar. landshöfdingen, men nog skulle jag, då 2:ne domstolar nemi.
Häradsrätt och Hofrätt fällt 68 personer till böter, oaktadt det var upplyst, att de på förmiddagen efter snöfallet voro ute och skottade, tycka att ifrågavar. motion borde väcka någon uppmärksamhet, och jag önskar, genom bifogande af Hofrättens utslag, lemna Utsk. tillfälle att bedomina, huruvida icke någon förändring af Utsk:s betänk, är behöflig.
Mitt förslag vore derföre, att Utsk. ville föreslå en hemställan till K. M., att enahanda instruction måtte utfärdas för alla snöskottare, isynnerhet sedan i8i5 års förordning utkommit och bestämt en plikt af 3 r:dr 16 sk.
Uå nu förenämnde personer, såsom utslaget visar, verkligen skottat snön på förmiddagen efter snöfallet, och likväl blifvit pliktfällde, så måste sådant skett derföre att vägen ej varit upptagen före dager.
Jag anhåller om återremiss och att Utsk. malte göra afseende på det af mig åberopade af Den 13 J ti 11 i f. m. 235 Göllia Hofrätt nyliden utfärdade utslag, hvilket bevisar, att Hofrätten sett saken annorlunda än Utsk. gj >rt.
Jag tager mig friheten fusta den siste talarens uppmärksamhet på, att det fall, han citerat, äfvensom det förslag, han-önskat
Utsk måtte göra, rörer något helt annat, än den framställning
Utsk. nu besvarat och således icke bör föranleda till en återremiss af detta betänkande.
Det fall, sorn den värde talaren citerade, rörde, att ett helt ploglag försummat snöskottningen inom den påbjudna tiden, och att hela ploglaget derföre fått plikta.
I motionen förekommer åter fråga, att då eli ploglagsdistrict blifvit indeladt på flera intressenter och en af dem försummat sin skyldighet, såskall K. brefvet den loMaj i8i5 blifvit så tillämpad!, att hvarje medlem af ploglaget fått böta 3 r:dr 16 sk.
Om så skett, så är det en bestämd misstydning af dem, som tillämpat lagen, och kunna klagomål i laglig väg anföras, då felet icke ligger i författningen; hvaremot förhållandet ej kan föranleda till någon åtgärd af 1\.
St., enar det ej kan vara deras sak alt i önskningsväg ingå till K. M., för att öfverklaga särskilda aucloliteters förfarande emot författningen.
Det är på denna grund, och då Utsk. upplyst att hvad motionären önskat redan tydligt står i förenämnda K. bref, som Utsk. tillstyrkt R.
St. att icke i anledn. af motionen vidtaga någon åtgärd.
Jag tror att intet annat svar derpå kan lemnäs, och får för min del åtminstone yrka bifall till betänkandet.
Hvad den särskilda fråga beträffar, som Hr von Qvanten framställt, så tror jag icke, att den kan gemensamt med Lars Larssons motion handläggas, utan må den såsom särskild motion behandlas, då Utsk. visserligen skall densamma besvara.
Skulle förfaLtningarna ang:de snöskottning i Elfsborgs län vara sådana som Hr von Qvanten uppgifvit, så måtte de åtminstone icke efterlefvas; ty der tillgår såsom i andra län, att vägume skottas, sedan snöyran är föibi, så att de äro öppnade dagen derefter.
För min del yrkar jag bifall å Ulsk:s betänkande.
En värd talare har sagt, att den af mig väckta fråga icke tillhör ifrågavar. motion.
Jag tror mig mycket lätt kunna bevisa, att den verkligen hör hit; ty såsom orsak, hvarföre Utsk ej gjort afseende å Lars Larssons motion, uppgifver Utsk.:
"det i Lars Larssons motion åberopade K. brefvet den io Maj i8i5, hvilket blifvit till K.
Kammar-colhm aflåtet, innehåller bland annat, att då uti förordningen den i3 Sept. 1790 någon påföljd icke blifvit bestämd för dem, som åsidosätta skyldigheten att vid infallande snöfall förrätta plöjning och skottning, har K.
M. uti berörde politi-mål funnit skäligt förordna, det hvar och en, som emot berörde författning bryter, gör sig till 3 r:dr 16 sk. böter förfallen.
Då sålunda •j36
Den i3'
Juni f. ra. uttryckligen är stadgadt, att ansvaret skall drabba endast den som bryter, anser Utsk. den deröfver sökta förklaringen icke vara af beliofvet påkallad.” Således anser Utsk. tydligen, att böter endast böra drabba den, som bryter, men icke den, som icke bryter.
Då jag nu citerat 2:ne utslag, det ena af Häradsrätt och det andra af Hofrätt, hvaruti de blifvit dömde alt plikta, som icke brutit, så måste väl skäligen denna fråga böra lill detta ämne, och jag anhåller att i korthet få meddela R. o. Ad. ordalydelsen af Häradsrättens, af Hofrätten fastställda, utslag.
68 personer voro anklagade ”för det de, ehuru plogningssky Idige, skola underlåtit att den 20 Januari i838 under dåvar. snöyra uppskotta de dem tilldelta vägstycken.”
Snöyran bade då fortfarit ifrån den 25 December 18S7 och slutades först den 6 Mars i838, så att posten mäste bäras det året, hvilket Hr Landshöfdingen Sandelhjelm torde kunna intyga.
Endast staden Wenersborg mäste då betala flera tusen r:dr för att hålla en väg öppen.
Under detta svåra år var det, som häradsrätten genom särskildta, den 28 Febr. 1858 meddelta, alsing sig utlåtit: ”alt alldenstund Konungens 13ef:h:des i Elfsborgs län den 16 Dec. 1784 utfärdade snöplogsinstructiori i 2:a punkten innehölle, ett enär snöfall om natten skett, skall vägen alltid påföljande dagen före dager med snöplogen köras, eller, der det icke later sig göra, med annan redskap öppnas och banas, på det vägfarande må obehindradt framkomma; fördenskull och emedan det vore upplyst, att förstnämnda dag ej mindre ilrågavar. vägstycken varit af snö uppfyllda och ofarbara, än äfven alt klaganderue ej förr än sent på förmiddagen börjat med vägens öppnande, fälldes, jemlikt K. brefvet den 10
Maj i8i5 att härföre höta, Anders Larsson i Bretvet, såsom plogningssky
Idig uti särskildta vägstycken, för sina i Bretvet och Edslingstorp ägande hemmansdelar, 6 r:dr 32 sk., samt hvardera af öfriga klagaoderne 3 r:dr 16 sk., till lika fördelning emellan Kronan och åklagaren.
” Således skulle de ej böta derföre, att vägen ej påföljande dag blifvit skottad, utan derföre att de ej skottat före dager, hvilket jag för min del finner i högsta grad obilligt.
J\Tu har jag endast begärt, att då TJtsk. anser, alt man ej kan pliktfällas, om man skottar om förmiddagen, men detta utslag visar, alt man pliktfälles lika bra, om man skottar eller icke, åtminstone i Elfsborgs län,Utsk. mätte på ett tydligare sätt förklara huru dervid bör tillgå, och att en så orimlig författning, som den hvarpå utslaget är grundadt, måtte upphäfvas, på det alt jemlikhet måtte etableras i fråga arn snöskottning.
Det utslag jag citerat, rörer alldeles icke mig enskildt, ty jag är icke bland de anklagade, men de hvilka lidit så orätt, som de pliktfullde personerne, tycker jag borde vinna någon ändring, hvilket icke lärer blifva så lätt, ifall Utsk. ej fäster afseende på den orimliga lagen och skrifver sitt betänk, så, att bestämdare blir uttryckt, när man D c n i3 Juni f. ju.
Lör plikta och i livad ordning snöskottning bör pågå.
Jag måste derföre på det högsta begära, att detta betänk. må återremitteras och vill dervid bifoga förenäinnda utslag, hvarigenom tydligen bevises, att jag haft fullt skal att begära återremiss, och är jag öfvertygad att, efter deraf erhållen del, Ulsk. inkommer med ett betank. af helt annat utseende.
Den siste värde talaren behagade ursägta mig, alt jag ändå ej kan finna, alt han har fullt skäl att begära återremiss af ett betänk , som rörer en helt annan fråga, än den han framställt, hvilken angår, huruvida personer, som verkligen brutit emot en af landshöfdingen i länet utfärdad författning om snöskottningens företagande före dager, böra pliktfallas.
Om denna författning blifvit orätt tillämpad eller är upphäfven genom sednare förordningar, så ar detta en särskild fråga, som i domstolsväg kan fullföljas; och skulle äfven den värde talaren anse en ändring af samma författning nödig, så har jag tagit mig friheten fästa uppmärksamhet på det enda lämpliga sättet dertill, nemi. medelst väckande af en särskild motion; men oformligt måtte det vara att sammanblanda denna fråga med Lars Larssons motion, hvilken, ifall man antager, att ploglagsintressenterne äro 68, endast afser att, då 67 verkställt snöskottningen, men den 68:de sådant försummat, icke de 67 må pliktfällas för en intressents försummelse.
Detta måtte Hr von Qvanten medgifva vara en annan sak, än den att alla ploglagsdelägarne legat hemma och sofvit.
Finner den värde talaren, att i sednare fallet någon ändring är behöflig, så må han derutinnan antingen hos Regeringen eller Ulsk. söka rättelse; men hvad jag tror mig med säkerhet kunna förklara, är, att Utsk, ej kommer att andra sittjLetänk. derföre, alt en helt annan fråga, an den nu besvarade, blifvit väckt.
För min del kan jag ej annat än godkänna Utsk:s betänk.
De frågor, Hr von
Qvanten framställt ora möjligtvis rättvist klander moten enskild författning i ett särskildt län, är han och hvarje annan af detta läns hemmansägare berättigad att i besvärsväg söka göra gällande, för att få författningen ändrad, om sä nödigt och rättvist pröfvas; men i afseende på den sak förevar. betänk, angår, har Utsk. i min tanke rätteligen visat, all allmänna författningar finnas, hvilka, ifall de efterlcfvas, äro tillfyllestgörande.
Jag tillstyrker bifall å Ulsk:s betänkande.
I afseende på det förevar, ämnet får jag äran upplysa, att inom Elfsborgs län i fråga om snöskottning icke finnas några andra författningar, som för närvar, tillämpas, än de allmänna, sorn gälla för hela Riket.
Huru dessa tillämpas af domstolarna vid upp - a3S Den i3 Juni f. m. kommande frågor om försummelse, är en helt annan sak, som måste fullföljas i den ordning lagen Ljuder.
Jag finnér för min del, att Utsk. ganska riktigt upptagit det ämne, som varit föremal för dess behandling, och att Utsk. sett saken fullkomligt rätt, då det funnit, att böterne böra erläggas ensamt af den eller dem, som sig försummat; ty om de skulle utgöras gemensamt af bela ploglaget, så kunde deraf följa, att alldeles ingen snöskottning ägde rum, enär ansvaret Liefve alltför obetydligt.
Kanske vore det lämpligt, att ett större vile för hela ploglaget bestämdes, men verkan deraf kunde dock icke blifva annan, än af nu stadgade särskildta vitén.
Jag tillstyrker således bifall till detta betänkande.
Man har olika åsigler i förekom mande frågor, och det är en förlåtlig sak ; men då Utsk. tydligen yttrar, att den tillämpning af författningarna, hvarigenom den, som är ute och skottar, blir pliktfälld, är oliklig, och jag likväl genom 2:ne sammanstämmande utslag tydligen bevisat, att domslolarue anse saken annorlunda, enär de dömt 68 personer att plikta, oaktadt de voro ute och skottade under en tid, då snöyran varade snart sagdt oafbrutet under mer än 2 månader, ty fastän Hr Sandelhjelm ej svarade derpå, är det en sanning, alt snöyran då fortfor så länge, och att de skottande knappast på förmiddagen kunde hinna fram till sina vägstycken; så bör man besinna, alt Ulskrs tanke här gäller mindre än domstolarnes, emedan deras tillämpning af författningarna gäller de skotlningssky Idiges penningar.
Jag frågar, örn ploglagsdelägarne kunna vara belåtne med Utsk:s påstående, att de ej skola plikta emot domstolarnes mening, och de mäste erlägga plikt?
Nu beror det på Utsk, att förtydliga den af Lars Larsson väckta fråga om skyldigheten att plikta, och jag ser intet hinder för ett närmare bestämmande, om Utsk. vill samt R. o. Ad. önskar det.
Mrn jag tycker mig finna, att pluruliteten här anser plikten böra utgå, antingen skottningen skett eller icke.
Nåväl! det må då så vara.
Jag kan blott beklaga de stackare, som skola plikta, fastän de skottat, och kan ej annat än finna sådant obilligt.
I händelse nu ifrågavar. motion förklaras icke tillhöra hvad jag anfört, så vill jag dock i anleda, af delta ämne väcka en ny motion, hvarå jag hoppas remiss ej kan vägras, då R. o. Ad. förut icke varit så noga med remisser.
Jag inser icke, hvarföre man i denna fråga skall vara så sträng, att icke tillåta återremiss, som möjligtvis kunde vara af nytta, och sålunda vilja helt simpelt bryta af frågan, fastän den är temmeligen klar på min sida, samt utestänga de snöskottningsskyldiga från rättigheten att på grund af en K. förordning vinna rättelse i en lag, som tillkom redan 1784, och hvars ändring eljest kommer att bero af en slump.
Jag anhåller, att Utsk:s betänk, måtte återremitteras och skall dervid skriftligen afgifva mina tankar i ämnet, Den i 3 Juni f. m. antingen de anses såsom eu särskild motion eller såsom en motion, tillhörande förevar, ämne; alltnog alt jag vördsamt begär återremiss.
Jag anser mig böra vördsamt meddela den upplysning, att inom Jönköpings län hafva författningarne röilde snöskottning icke i något fall blifvit så tolkade, som motionären trott eller föregifvit.
De äro der ansedda åtminstone tillräckligt tydliga och äfven ändamålsenliga.
Jag kan i öfrigt icke förena mig i den åsigten, att de anmärkntr, Hr von Qvanten gjort, hafva något sammanhang med det svar, som det ålegat Utsk. att afgifva, och kan således icke instämma i begäran om återremiss, utan tillstyrker bifall till Utsk:s betänkande.
Till ursägt för local-anctoriteterna i Elfsborgs
Ian, anser jag mig böra nämna, att jag liar mig bekant, att jemväl i Malmöhus län förhållandet i afseende på snöskottning är sådant, sora Hr von Qvanten antydl det vara i Elfsborgs län, eller att der vägundei hållningsskyldige personer, som efter inträffadt snöfall om natten icke före dager infunnit sig till snöskottning, blifvit piiktfällde till 3 r:dr 16 sk. b:co; till dessa sednare local-auctoriteters ursägt torde dock kanske få gälla, alt ett sådant föi farande i Malmöhus län är nödvändigt, ty mången gång vore der, om man skulle vänta med snöskottningen till solen hunnit något på himlen, snön försvunnen.
Jag började med ganska tydlig förklaring, att jag ej känner förhållandet i andra län an Elfsborgs, och är öfverlygad, att i de öfriga länen icke så tillgår, hvarföre jag förmodar, att de öfriga länens gouverneurer icke kunna anse sig hafva med denna fråga att göra.
Det var blott detta jag ville förklara, och jag får ytterligare anhålla om återremiss samt att dervid få afgifva en motion, som åtminstone måste anses stå i sammanhang med ifrågavar. ämne.
N:o 32 blef af R. o. Ad. bifallet.
Då nu detta betänk, blifvit bifallet, skall jag utbedja mig att få väcka en motion i ämnet, och det är den, alt R.
St. måtte bos K. M. i underd. anhålla, att de författningar, som löra vägskottningen i allmänhet inom Riket, må granskas, och att i det fallet en generel författning måtte varda utgifven, som, med uppliäfvande af alla de gamla, kommer alt framdeles blifva gällande för hela Riket.
Denna motion begärdes på bordet af Frih.
Cederström, Jacob. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, alt så snart niotio - Den i3 Juni f. m. nen blifvit skriftligen till prof. afletnnad, skulle flen blifva i grundlagsenlig ordning behandlad.
Besvärs- o. Ekon.- Utsk:s, den 4 och to dennes, på bordet lagda betänk.
N:o 38, i anledn. af väckta motioner ang:de ändringar uti eller tillägg vid författningarna om lumpsam ling.
Jag vågar vördsamt hemställa lill Hr Frih. o. Landtm, samt H. R. o. Ad., om icke fcp-edrugningen af Const.Utskts nu främst på bordslistan upptagna betänk.
N:o 13, iör:de anmärkntr emot Konungens rådgifvare, kunde uppskjutas.
Det är ännu icke tryckt eller åtminstone icke utdeladt bland Ståndets medlemmar, hvilka dock lära anse nödigt att derom taga närmare kännedom, innan det discuteras.
Jag anhåller således, att föredragningen af detta betänk, må uppskjutas, tills utdelningen af detsamma ägt rum.
Jag får vördsamt förena mig i den anhållan Frih.
Hamilton gjort, med det tillägg, att andra föredragningen af detta betänk, matte bestämdt uppskjutas, intilldess samma betänk., tryckt, blifvit utdeladt bland Ståndets ledamöter.
Uppå derefter af Hr Frih. o. Landtm, gjord framställning beslöt R. o. Ad., att föredragningen af Gonst.Utsk:s memor.
N:o 13, ang:de anmärkntr gjorda under granskningen af Statsrådets prof., borde uppskjutas, intilldess samma memor. blifvit tryckt utdeladt till Ståudets ledamöter.
Ånyo föredrogos och biföllos SlatsUtsk:s den to dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o i54, ang:de vackt fråga om afskrifning af f. d. Arrendatorn Christoffer Gustafssons återstående skuld i och för arrendet af Stora Lunds boställe; N:o i56, i anledn. af väckt fråga om ersättning till pensions-inrättningen för Skånska städernas embets- och tjenslemäns enkor och barn för en å nämnda inrättning öfversten fordran hos K. M. och Kronan.
Likaledes biföll R. o. Ad. vid förnyad föredragning Bevil!n.Utsk:s den lo dennes på bordet lagda betänk.
N:o 19, så val i anledn. af verkstäld granskning af posttaxorna för inrikes biefvexlingen, som ock ang:de åtskilliga postväsendet rörande motioner.
Då nu ånyo föredrogs Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:s deu to dennes på bordet lagda betänk.
N:o 3g, i anledn. af väckta D e ii 13 J u ii i f. m. väckta frågor om näringsfriheten., blef samma betänk, ånyo I:»d t på bordel af Hrr von Hartmansdorff, Äng., samt 11 i fe II, Anlon.
Besvärs- o. Ekon.Utskts, flen io dennes, på bordet lagda betänk.
A7:o 4a, angtde föreslagen förändring af författningarna om grunderna för bebefordran till civila embeten och tjenster.
Ifrågavar. und. anhållan skulle jag anse öfverflödig.
För 2, eller jag tror för 3 år sedan, var en comité nedsatt, beslående af Presidenten och ett Råd från hvarje collegitun, samtlige Slatssecreterarne, Juslitiae-cancelleren m. fl. Detta ämne behandlades då ganska omständligt, och und. utlåt, afgafs till K. M. I denna comité' deltog också jag, och yttrade mig afven särskildt.
Flere andre ledamöter gjorde likaledes, och jag tror att frågan blifvit i möjligaste måtto fullständigt utredd, antingen man åser henne från de grunder, sorn af gammalt varit gällande, eller från deni, som i sednare tider velat göra sig gällande.
Skälet, hvarföre en författning i ämnet sedermera icke blifvit utfärdad, är mig obekant; men att en und. skrifvelse från R.
St. icke lärer kunna föranleda någon an-> nan åtgärd, än den, som i alla händelser förmodligen kommer att af K.
M. vidtagas, det tycker jag mig bestämdt kunna förutse.
Jag skulle således tro, att skäl icke vore att bifalla detta betänkande.
^ Frih. Leijonhufvud, Abrah.:
Jag har icke i all mänhet särdeles förtroende till de beslut och tillstyrkanden, som comiterade afgifva.
Jag tror visserligen att i deras be-1 tänktn linnas mångsidiga åsigter och äfven en sakkunnig behandling af de ärenden, som varit under deras pröfning, men jag har sett och tror också, att allmänna erfarenheten styrker min enskilda förmening, alt mången gång resultatet af deras betänkm dunstat bort, jag vet icke hvart.
Det är godt och väl, att en comité bearbetat ämnet och att Ständerne kunna hysa den förtröstan, alt dess utlåt, innehåller nyttiga oell upplysande framställningar; men jag ser icke något ondt deri, att R.
St. just nu, då de fått den upplysning, att ärendet förmodligen kan definitivt afgöras, göra en hemställan, att något resultat må följa på ärendets behandling.
Jag tillstyrker derföre, att detta betänk, måtte antagas, och tror att en und. påminnelse är behöflig eller åtminstone ej kan skada.
Cederström, Jacob: Jemväl jag har varit ledamot af den comité, Hr von Hartmansdorff omnämnt, och kan icke neka, att jag för min del skulle vilja instämma med den siste värde talaren i tillstyrkande af den begärda 8 H. 3i Den 13 Juni f. m. skrifvelsen till K.
M.j men jag önskade, alt denna skrifvelse Liefve något förändrad emot livad Utsk. tillstyrkt.
Nu föreslås, att skrifvelsen måtte innefatta rind. anhållan, ”nit K.
M. täcktes låta utfärda en, efter närvar förhållanden lämpad, lag om civila befordringar, hvilken tydligen bestämmer den rätt, som förmän dervid tillkommer, i afseende på dem underlydande tjenstemän, samt antyder de grunder, hvarefter sökandes befordringsanspråk böra bedömmas.”
Jag hade trott, att om R.
St. vilja bos K. M., såsom jag anser nyttigt, ånyo begära utfärdande af en författning, hvarigenom 175Ö års tjenste-betänk. ändras och lättås, så vore det skäl att begära, det en sådan författning
Liefve utfärdad i full öfverensstämmelse med 28 §:n Reg F:n, ty inom berörde comité bar äfven fråga uppstått, alt söka genom definitioner bestämma hvad med skicklighet oell förtjenst skall förstås.
I nyssnämnda grundlags-§ står: ”Konungen] fä-te, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd.”
Hvarje försök att göra sådana definitioner innebär således naturligtvis en förklaring öfver rätta förståndet af grundlagen, hvilken icke kan förekomma i annan väg än grundlagen bestämmer.
38 §:n Reg.F:n måste följaktligen, i afseende på ernbets- och tjenstemäns tillsättande af K. M., oförändrad t, tills den i laglig ordning blifvit förklarad, qvarstå med dess odefinierade ord,skicklighet och förtjenst, att bedömmas vid befordringar.
Sammaledes bör ske vid tillsättningar af sådana underordnade tjenstemän, hvilka icke med K. fullmakter förses, utan utnämnas af emhetsmyndigheterna, hvarföre det vore nyttigt, att en allmän författning utkom, hvarigenom man slapp alla onödiga besvär öfver förslag och utnämningar till tjenster.
Jag kan således ej annat än instämma i Utskts mening, alt en und. skrifvelse i ämnet till K.
M. bör afgå, men anhåller om återremiss af dess betänk., på det alt Utsk:s tillstyrkan i afseende på sjelfva innehållet af skrifvelsen måtte förenklas och inskränkas dertill alt författningen må ställas i full öfverensstämmelse med 28 §:n Reg.
Jag får instämma med Ri von Hartmansdorff i anhållan om afslag å delta betänkande.
Det deri förekommande uttrycket, ”en lag för civila befordringar, ” bekänner jag gör mig rädd, då jag erinrar mig iy56 års tjenstebetänkande, della märkvärdiga document, sorn arithmetice mätt alla förtjenster efter anciennelet från copisten till presidenten och från fändriken till fältmarskalken, och hvilket man sedermera höll på alt utsträcka ända till rustmäs,taregraden.
Detta tjenstebetänk. gör mig rädd för alla slags bemödanden att med aritlimetisk måttstock mäta skicklighet och förtjenst.
Det är visserligen gifvet och ligger inom mennisko-omdömets svaghet, att misstag kunna ske Den 13 Juni f. m. vid pröfningen af sk iek. J i t; I »e t oell förtjenst; men dessa misstag blifva dock mindre, då de hero af de personer, som i hvarje fall äro i tillfälle all bedomina saken, än om de skulle bero af en lagstiftning, som 70 eller 100 år på för-- hand, ulan alt känna personerna, uppmalt förtjensten och bestämt de reglor, eller hvilka eli n skall bedömmas och hefordriugarne böra skei Jag anhåller således om afslag å Utskts betänkande.