Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Bogeman, J. L., med 100 röster; sedan genom tre särskilda lottningar blifvit bestämdt, dels hvilka af dem, som erhållit 103 röster, skulle blifva ordinarie ledamöter och i hvilken ordning de öfrige skulle såsom suppleanter ingå, dels ock i hvilken ordning såväl de ledamöter, sorn erhållit 102 röster, som ock de ledamöter, hvilka erhållit 100 röster, skulle blifva suppleanter.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit före kl. 1 utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6. e. m.
Anmäldes och bordlädes Stats-Utskottets Utlåtanden; N:o 115, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de upplåtelse af mark till utvidgning af Upsala Central-hospitals område; och N:o 116, ang:de utbetalning af återstoden utaf de för innevarande år anvisade medel till fortsättande af arbetena å södra stambanan. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^4 e. m.
232 Den 17 Jani e. m.
Föredrogos i ett sammanhang så väl Högv.
Preste-St:ts den 28 och 30 sistl.
Maj bordlagde Prot.-Uldrag N:o 302, innefattande inbjudning till R. o. Ad. alt förena sig uti Preste-St:ts beslut angående 44:de och 45:te punkterna i Banko-litsk:ts Betänk.
N:o 35, eller frågan om användandet af den upplupna bankovinsten, som ock Vällofl.
Borgare-St:ts den 6 och 13 dennes bordlagde Prot.-Utdrag N:o 321, hvarigenom R. o. Ad. likaledes blifvit inbjudet att biträda hvad Borgare-St:t i samma fråga beslutat.
Vid fördragningen härstädes af Banko-lTtsk:ts Betänk.
N:o 35, blefvo punkterne N:is 44 och 45 återremitterade, i den syftning, att den sedan 1860 års början upplupna bankovinsten skulle till Statens allmänna behof öfverlemnas.
Anledningen dertill, att man icke då bestämde den summa, som för berörde ändamål borde afleinnas, var, alt man önskade det Utsk:t skulle få föreslå terminerna för detta aflemnande och ett sådant beslut derom, som i egenskap af medlingsförslag kunde af samtliga Riks-Stånden antagas.
Då likväl numera 3:ne
Stånd beslutat, att en till beloppet bestämd del af Bankens ifrågav:de behållning skall till Statens allmänna behof aflemnas, torde det ock vara lämpligt, att R. o. Ad., äfven till följd af nu föredragne inbjudningar, fattar ett definitivt beslut i denna fråga.
Af de båda inbjudningarne anser jag antagandet af BorgareStåndets vara ändamålsenligast.
I afseende å det belopp utaf bankovinsten, som skall till statsverket öfverlåtas, företer sig visserligen icke någon skiljaktighet mellan Preste- och Borgare-St:ns beslut; men då BorgareSt:t funnit att denna öfverlåtelse borde försiggå under åren 1863, 1864 och 1865, har Preste-St:t deremot ansett, att tiden för densamma kunde bestämmas till åren 1864—1866.
Genom ett sådant framskjutande af tiden för bankovinstens aflemnande som sistnämnde Stånds beslut innehåller, skulle man dock gå miste om den väsendlliga fördelen deraf, att dessa medel blefve för den allmänna rörelsen och Statens utgifter under innev:de år disponibla.
Följden af antagandet af Preste-St:ts * Den 17 Jnni e. m. 233 beslut skulle således blifva att, sedan den summa af 100,000 rdr, hvilken vid sista riksdagen anvisades att utaf dåvarande behållna bankovinst aflemnas, med | under hvartdera af åren 1860,61 och 62 blifvit till Riksgäldskontoret aflemnad, så skulle under detta år icke ett enda öre vara att för de tillfälliga statsbehofven ytterligare påräkna utaf den för sednaste åren uppkomna högst betydliga vinst å bankens rörelse.
Att Riksgäldskontoret under detta år till någon del kommer i åtnjutande af bankovinsten, medför äfven den fördel, att jernvägs- och öfrige stora arbeten kunna bedrifvas, utan att man nu genast under riksdagens lopp behöfver inträda på skuldsättningsbanan — en åtgärd, hvilken i annat fall måste blifva en oundviklig följd af Rikets nu församlade
Ständers beslut ang:de de under nuv:de riksdag äskade statsbidrag till jernvägarne, samt andra kostsamma företag m. m.
Nödigt torde ock vara att man bereder
Riksgäldskontoret tillfälle att för sina låneoperationers utförande kunna afvakta en med afseende å den allmänna penningeställningen och utländska kreditförhållanden lämplig tidpunkt.
På dessa skäl tillstyrker jag, att R. o. Ad., med afslag å Preste-St:ts, målte lemna sitt bifall till Borgare-St:ts inbjudning ang:de ifrågav:de ämne.
Afven jag tillstyrker bifall till Rorgare-St:ls inbjudning.
Den största olikheten mellan förev:de båda inbjudningar består deruti, att enligt Borgare-St:ts förslag få medlen redan detta år aflemnas, — en åtgärd, hvilken deremot Preste-St:t ansett olämplig.
Att jernvägsbyggnaderne må kunna fortgå utan att upptagandet af det utländska lånet forceras, anser jag vara särdeles angeläget.
Om deremot den nu ifrågaställde resursen icke blir tillgänglig, måste antagligen Riksgälskontoret, för att kunna bestrida utgifter för jernvägsbyggnader m. m.. derjemte forcera en del uppsägningar hos åtskilliga hypotheks- och bank-inrättningar här i landet, hvilket, under närv:de betryck uti den finansiella ställningen, efter all anledning skulle verka ganska menligt för landet i sin helhet.
Äfven anser jag att den slörre frihet i dispositionsrätt, som i detta fall beredes Riksgäldskontoret, är ganska nyttig.
Om t. ex. bränvins-bevillnm icke blir ökad, kan en sådan frihet i afseende å dessa 5,000,000 blifva alldeles nödvändig.
Jag kan icke in stämma uti den förste talarens åsigt, att Ståndet med sin återremiss af förev:de fråga afsett någon hufvudsaklig förändring i Utsk:ts förut fattade beslut, eller att
Ståndet frångått den meningen, att den upplupna bankovinsten skulle användas till bankens förstärkande.
Då frågan förra gången förevar, påpekande jag fördelen deraf att banken kunde erhålla en andel i det nya jernvägsbyggnadslån, som kommer att upptagas, utan att dock statsverket derför 234 Den 17 Juni e.m. borde betungas med några räntor å obligationerne.
Att riket årligen fördjupas i utländsk skuld, är sorgligt nog; men så mycket nödvändigare blir då att, till förekommande af ytterligare olyckor, iakttaga att man icke erhåller ett, mynt utan värde.
Sådant blir dock myntet, om icke banken eger värdepapper, som i nödens stund kunna tillgripas.
I öfrigt får jag erinra att Stånden tillsätta sina Utskott, deribland äfven Banko-Utsk:t, för att samvetsgrannt taga förekommande ärenden under behandling och pröfva desamma.
Vid sådant förhållande kan jag, för min del, ingalunda gilla, att en pluralitetinom Stånden,hvilken har hvarken tid eller lust a tt sätta sig in uti frågorna, derefter helt handlöst förkastar hvad Utskm föreslagit.
Att förev:de förslag blifvit noga öfvervägdt, är ganska sannolikt, äfven derföre att Banko-Utsk:ts ledamöter vid detta riksmöte just icke företrädesvis och i allmänhet äro hugade för att samla kapitaler i banken.
Tillräckligt länge har den vanan här i landet gjort sig gällande att taga banken i anspråk, utan afseende uppå hvad bankens säkerhet fordrar.
Numera bör man väl gå en annan väg än att, för inbillade behof, ingripa uti tredje mans rätt, hvilket sker, då man sätter myntvärdets bestånd på spel. icke heller kan jag gilla att
Riksgäldskontoret aldrig frigör sig från den black, som är fästad vid samma kontors fot, genom hypotheks-inrättningarnes obligationer; men så snart fråga derom väckes, finnes alltid någon, som uppträder och talar för dessa »olyckliga» hypotheks-inrättningar.
Detta förord vittnar dock icke derom att uppdraget i kontoret skötes såsom sig bör.
Hr v. Koch tyckes befara att den föreslagna tillökningen uti bränvinsbevillningen icke har mycken utsigt för sig att kunna erhållas.
Min tro är dock att han i detta fall kan vara lugn.
Jag yrkar att Ståndet vidblifver sitt beslut i afseende på återremiss, på det att Banko-Utsk:t sjelf må blifva i tillfälle alt sköta detta ärende och inkomma med ett nytt Betänk, i frågan, samt att följaktligen förev:de inbjudningar måtte afslås.
Jag har länge tvekat antingen jag skulle biträda förev:de inbjudningar eller Utsk:ts Betänk.
; men efter samma Betänk:s föredragning hafva så många särskilda förhållanden förekommit, att jag, i betraktande deraf, anser klokast bifalla Borgare-St:ts inbjudning.
Stats-Utsk:t har nemi. haft under behandling en sådan mängd motioner rörande anslag eller lån till allmänna arbeten m. m., att man, äfven om endast en del af de utaf Utsk:t löreslagne beloppen skola utgå, likväl behöfver sorgfälligt tillvarataga statens tillgångar.
För det fall att riksbanken skulle ingå i det blifvande staslånet för ett belopp af 5,000,000 rdr, blefve det ock nödvändigt, att vid statsregleringens uppgörande tillse, hvad som kunde vara erforderligt för ränta och amortissement å detta belopp.
Den 17 Jnni e. m. 235 Endast för detta ändamål måste en årlig summa af 5 å 600,000 rdr reserveras.
Då jag för min del hyser den öfvertygelse, att en mängd af förutnämnde arbeten medlör sådant gagn för landet, att de böra af It.
St:r understödjas, och då någon våda genom instämmande i Borgare-St:ts inbjudning icke synes mig kunna uppstå, har jag numera ansett mig böra understödja ifrågav:de inbjudning.
Mig undrar, när den siste talaren skall finna bankens ställning tillräckligt betryggad.
Bankens reservfond utgör f. n. 30,000,000 rdr, det maximum, hvartill man i detta fall ansett sig böra sträfva.
Om ock en del af dessa fem millioner vid hvarje års slut skulle i följd af nu föreliggande beslut utbetalas, så och då allt skäl är att antaga det bankens rörelse kommer att bedrifvas med samma vinst hädanefter som tillförene, skola likväl dessa utbetalningar ersättas genom de till banken inflytande vinstmedlen, och bankens ställning sålunda blifva oförändrad.
Jag kan således icke finna någon inverkan på bankens säkerhet deraf, att man lemnar den upplupna bankovinsten åt staten, detta må nu ske, vare sig mot erhållande af obligationer eller icke, och anhåller på dessa skäl om bifall till Borgare-St:ts inbjudning.
Det torde kanske vara öfverflödigt att erinra derom, att banken vid realisationens verkställande icke ansågs behöfva större öfverskott än mellan 4 å 5 millioner rdr.
Samma öfverskott har dock sedermera, tid efter annan, ökats; och vid sista riksdagen ansåg man att det borde uppgå till 25,000,000 rdr rmt.
För att uppnå denna summa, ville man då icke tillåta att mer än 1,000,000 rdr rmt skulle från banken öfverlemnas till statsverket; men oaktadt denna million sålunda utbetalts, har likväl under den sedermera förflutna tiden bankens kapital-öfverskott ökats till nära 30,000,000 rdr.
Jag känner visserligen att ganska många riksdagsmän finnas, som, huru stort än detta öfverskott blifver, likväl komma att äfven framgent yrka på detsammas förökande, i hopp att allt slörre och större lånetillgångar på sådant sätt skola kunna åt banken beredas.
Underligt nog synes mig påståendet att bankens säkerhet ökas derigenom, att banken erhåller allt större och större belopp i utestående lånefordringar, enär allt hvad å dessa fordringar inbetalas, skall genast åter från banken i låneväg utgifvas.
Tidt och ofta hör man talas om bankens säkerhet för realisationens upprätthållande såsom ä fventyrad.
Man borde dock numera, med erfarenhet derom, att under den 30-åriga perioden efter realisationens genomförande, bankens egentliga sedelskuld minskats och dess tillgångar, äfvensom förtroendet till realisationens bestånd, deremot ökats, icke ega några antagliga skäl att hysa 236 Den 17 Juni c. m. fortfarande misstro till bankens förmåga att inlösa sina sedlar, helst då banken nu eger flere millioner i sådane räntebärande papper, hvilka i behofvets stund kunna på utländsk ort alvttras och förvandlas i klingande mynt.
Hvad jag deremot skulle anse för banken vara särdeles vådligt vore, om R.
St:r under den kommande tiden beträda den bana, som tillförne i fråga om statsbehofvens fyllande varit följd, eller att banken skall få sig ålagdt understödja staten med lån.
Sådana Iåne-understöd hafva gifvit anledning till de beklagansvärda förhållanden, som föregått, icke blott den sista, utan äfven de förut verkställda realisationerna.
Den åtgärden synes visserligen icke till sin grundsats vara förkastlig, att ränta och amortering borde från statsverkets sida kunna af banken påräknas, då sistnämnda verk råkade i brydsamma omständigheter; men dervid måste anmärkas, att då förlägenhet inträder för banken, är antagligen tillståndet och penningeställningen inom hela landet i det skick, att banken icke kan understödjas genom ytterligare eller tillfälliga bidrag från det allmännas sida.
Liljencrants har ordat om det i Riksgäldskontoret nu befintliga stora beloppet och antalet af hypotheksförenings-obligationer, hvilka skulle spela en så stor och inflytelserik roll i fråga om användandet af statsverkets uppkomna och till Rikets nu församlade
St:rs disposition reserverade öfverskott och öfriga behållningar.
Denna Riksg.-Kont:s nu egande stora tillgång är för mig en glad nyhet.
Så vidt jag känner, utgör de Riksg-Kont. tillhöriga dylika obligationer en föga betydlig del af dess disponibla behållning.
Beloppet af sådana obligationer, utgörande 42,000 rdr, har redan blifvit till återbetalning uppsagdt.
— Den värde Grms stränga anmärkning skulle onekligen hafva varit befogad, så vida Riksg.- Kont:s styrelse under sednare tiden förvandlat en större del af Kontorets lör R.
St:r disponibla fonder uti dylika papper.
Hr von Koch har redan påpekat den tryckning å allmänna penningerörelsen, som måste blifva en följd af nödvändigheten för Riksgäldskontoret att, i afvaktan på det nya lånet, uppsäga och indrifva nästan alla sina nu utestående uppsägbara fordringar.
Att denna indrifning icke komme att medföra någon förlust för statsverket, derom är jag temligen förvissad, emedan lånehandlingarne äro sådana att derå utlemnade summor ovilkorligen komma att blifva till fullo återbetalda; men att en sådan indrifning och till nästan alla landsorter sig sträckande hastig minskning af derv:de penningetillgångar skulle komma att menligt inverka på rörelsen i hela landet, tager jag för lika gifvet.
Någon annan anledning för R.
St:r att fortfarande genom sin egen bank drifva lånerörelse kan jag för öfrigt icke finna, än den omständighet att härigenom för staten beredes en rätt betydlig och högst behöflig inkomst.
Uti öfriga hänseenden skulle det sannolikt visa sig vida fördelaktigare att all lånerörelsen lemnades åt enskilda inrättningar, i hvilket fall äfven så - Den 17 Juni e. m. 237 sorn ersättning för den upphörda bankovinsten kunde i beskattningsväg af dem påräknas ökade bidrag till statens behof.
— Riktigt kan väl aldrig vara, att en stats-bank, som drifver en särdeles förmånlig rörelse, alltjemt ökar och hoplägger sina samlade kapitaler, endast för att, i mån af sina varande tillgångar, kunna utvidga en föga ändamålsenlig lånerörelse.
Jag anhåller fortfarande om bifall till Borgare-St:ls inbjudning.
Om R. o. Ad., förra gången denna fråga förevar, förordat Utsk:ts dåv:de framställning, skulle jag icke nu yttra mig för ett frångående af förstberörde beslut; men detta var icke händelsen. — R. o. Ad. beslöt nemi. då en återremiss, endast för att vinna den ändring i Utsk:ts Betänk., att statsverket icke skulle betungas med ränta för de 5 millioner, hvilka banken är i tillfälle att aflåta.
— Ett antagande af Borgare-St:ts inbjudning står således ingalunda i strid med R. o. Ad:s förra beslut i frågan, utan leder endast dertill, att man på en kortare väg kommer till det resultat, som jag antager måste blifva det sista beslutet.
Vidhåller åter R. o. Ad. sitt förra beslut, blir endast frågans lösning mer lågsam.
— För sådant fall skall nemi.
Utsk:t uppsätta ett nytt Betänk.; och om det Betänk:t afslås, får frågan hänskjutas till förstärkt Banko-Utsk.
1 sin mån skall denna omgång sålunda äfven förlänga riksdagen.
Beslutet i Banko-Utsk:t att reservera dessa 5 millioner fattades med anledning af väckt fråga att från bankens grundfond afsätta ett belopp af 20 millioner för anläggande af en ny bank, den s. k. allmänna Svenska banken.
För sådan händelse hade verkligen icke banken kunnat undvara dessa 5 millioner; men sedan nyssnämnda förslag fallit, bar äfven behofvet att reservera omhandlade milloner upphört.
Efter antagandet af Borgare~St:ts inbjudning återstår likväl öfver 600,000 rdr att lägga till reservfonden.
Denna summa förhåller sig till ifrågav:de 5 millioner ungefärligen som 1 till 9. ^ af det föreslagna beloppet lägges således i alla fall till reservfonden.
Påståendet att R.
St:r alltjemt tillegnat sig bankovinsten, vederlägges bäst af det förhållande, att bankens grundfond under sednare åren varit uti stark tillväxt.
Till en början utgjordes nämnde fond af 4 i millioner.
Sedan den sista lagen för banken blifvit utgifven, uppnådde den ett belopp af 15 millioner.
För närv:de och utan att räkna den bankovinst, hvilken här är i fråga, utgöres den af 26 millioner.
Deraf synes att icke så ringa belopp af berörde bankovinst blifvit under hvarje riksdags-period besparade.
Vill man fortgå att på samma sätt framdeles för hvarje riksdags-period afsätta en million eller något derunder, töfvar icke länge, förrän bankens öfverskott uppgått till det så mycket eftersträfvade talet af 30 millioner.
Jag är min granne, Gr.
Liljencrants, tacksam för dess grannlagenhet att påyrka, det man icke skall frångå Banko-Utsk:ts 238 Den 17 Juni e. m. förslag till beslut; men kan dock, delta oaktadt, icke frångå den åsigt, att Utsk:n äro R.
St:rs delegerade samt att R.
St:r äro principalerna.
Ett ännu förnämligare Utsk. än Ranko-Utsk:t, nemi. Bevilln.-Utsk:t, har ock vid detta riksmöte erhållit en mängd af sina Retänk:n förändrade; så att i det fallet får man icke vara alltför noga.
Jag anhåller om bifall till Rorgare-St:ts inbjudning.
Frih. af Ugglas har yttrat, att på sednare tiden omständigheter företett sig, hvilka förmått honom frångå den mening, som förut af honom i detta fall varit omfattad.
Denna anledning lär vara, att förslag om anslag till en mängd arbeten inkommit till Stats-Utsk:t, och att man framför allt vill bereda nämnde frågor en tillfredsställande lösning.
Min öfvertygelse är, att ifrågav:de förslag äro nyttiga; men månne väl den enskildes rätt att blifva betryggad till sin egendom bör uppå sådana förhållanden göras beroende?
Uti sådant fall står denna enskilda rätt på en ganska svag grund.
Det kan visserligen för Frih. af Ugglas, som förehar ganska stora arbeten uti det honom anförtrodda län, vara ganska nöjsamt att söka befordra samma arbetens underlättande genom dertill af R.
St:r beviljade bidrag; men — jag återkommer dertill — ingen enskild persons rätt bör deruppå löpa någon fara.
Örn ock banken, på sätt en talare påstått, skulle hafva 30 millioner, tviflar jag dock uppå att alla dessa millioner kunna användas för sedelvärdets upprätthållande.
Hvad Hr Stuart icke funnit för godt omnämna, är det vid sednaste realisation fasställda stadgande, att metalliska kassan skulle förhålla sig till sedelstocken som 2 till 5 — ett stadgande, som bibehölls ända till 1844 års riksdag.
Då beslutade man en utsträckning af sedel-utgilningen till belopp af 30 millioner utöfver det sedelbelopp, som motsvaras af metallisk valuta.
Uti samma Betänk, af år 1844 återfinner man en beräkning af dåvarande Presidenten, f. d. Stats-sekreteraren, Frih.
Skogman, att privatbankernas sedelstock helst borde bibehållas vid samma belopp, som då befanns, eller mellan 7 och 8 millioner, äfvensom att deras sedelstock icke finge öfverstiga 9 millioner.
Nu för tiden varierar åter privatbankernas sedelstock mellan 24 och 30 millioner, eller omkring 3 gånger så stort belopp, som ursprungligen derföre varit beräknadt.
Jag får hos Hr Stuart afbedja, att jag i mitt förra yttrande rörande Riksg.-Kontrs obligationer anförde en gammal synd såsom nyligen begången.
I likhet med sistnämnde talare, anser äfven jag det vara i sin ordning, att staten understödjes af banken; men detta bör dock kunna försiggå, utan att sedel-innehafvarnes intressen blifva förnärmade.
Jag yrkar afslag å ifrågav:de inbjudningar.
Då banken nu uppnått egandet af den summa, stor 30 millioner, som ansetts nödig för att bereda
Den 17 Jani e. m. 239 banken tillfälle att alltid inlösa sina förbindelser, kan jag icke inse hvartill det skall gagna att än ytterligare öka den ifrågav:de grundfonden.
Till svar å de af Gr.
Liljencrants yttrade betänkligheter rörande mitt behandlingssätt af allmänna medel, får jag förklara samme värde talare, hvars ord ofta äro hårdare än hans mening, att jag icke vet mig hafva för enskilda intressen understödt något beslut, som jag ansett vara för det allmänna skadligt.
Jag yrkar fortfarande på bifall till Borgare-St:ts inbjudning.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder bade yrkats dels att R. o. Ad. skulle antaga Borgare-St:ts ifrågav:de inbjudning och lägga Preste-St:ts prot.-utdrag till handlingarne, dels ock att båda inbjudningarne måtte afslås och prot.-utdragen läggas till handlingarne; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. derå, alt B. o. Ad. skulle antaga Borgare St:ts inbjudning samt lägga Preste-St:ts prot.-utdrag till handlingarne, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag å båda inbjudningarne och prot.-utdragens läggande till handlingarne, då svaren utföllo med många nej, jemte åtskilliga ja; hvarefter den första proposm förnyades samt besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu halva varit öfver vägande.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den, som vill alt R. o.
Ad. skall bifalla Borgare-St:ts uti prot.-utdraget N:o 321 gjorda inbjudning, rörande användandet af den upplupna bankovinsten, och lägga Preste-St:ts i samma ämne allåtna inbjudning till handlingarne, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. båda inbjudningarne och lägger de derom aflåtna prot.-utdragen till handlingarne.» Sedermera företogs voter:n, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts d. 30 sisth Maj och 13 d:s på bordet lagde Utlåt.
N:o 105, i ani. af K.
Propos. ang:de i vissa afseenden förändrade föreskrifter i fråga om sättet för utarrendering af kronans egendomar.
Det förslag till förändring i K.
M:s Propos., som Utsk:t uti förevide Utlåt, framställt, måste jag motsätta mig.
Utsk:t har nemi. föreslagit, att, vid utarrendering af kronofisken, sakkunnig person borde tillkallas, samt för öfrigt i tillämpliga delar förhållas på sätt om jordlastighet vore stadgadt.
Först och främst framställer sig då den frågan, hvilken person i berörde hänseende må kunna anses för »sakkunnig.»
Har Utsk:t kanske dermed afsett någon medlem af Vetenskapsakademien?
Men om en sådan person, hvilken är berättigad till dagtraktamente och skjuts för 2 hästar, skall sändas norrut till Kengisforss eller söderut till Mörrum, kommer det att blifva kostsamt nog.
Eller har Utsk:t menat fiskeri-idkare i orten?
Erfarenheten gifver likväl vid handen att dessa, om än sakkunniga, dock ingalunda kunna betraktas såsom opartiska.
De afse oftast mera stundens vinst, än framtidens fördel, och nyttiga förslag från det hållet äro knappt att vänta.
Men om ock för ändamålet lämpliga personer skulle kunna erhållas, hvad skulle de väl uträtta?
Utsk:t svarar, att de »dels skulle bedöinma det arrende, som, på grund af fiskenas på lokala, jemte andra förhållanden beroende, större eller mindre fördelaktiga beskaffenhet, må kunna påräknas, dels meddela de föreskrifter, som för hvarje särskildt fall kunna anses såsom lämpliga kontraktsbestämmelser till fiskenas förkofran eller bestånd.
» Beträffande arrendebeloppets utsättande, synes mig kunna med skäl invändas, att en s. k. sakkunnig person dervid icke kan göra någon särskildt nytta.
Han kan ej se på vattnet hvad ett fiske kan komma att gifva, utan allenast göra sig underrättad hvad det förr lemnat, och i förhållande dertill föreslå arrendet.
Detsamma förmår en kronobetjent ensam att åstadkomma.
I fråga åter om kontraktsbestämmelser för öfrigt, måste allmänna författningar, såsom Fiskeristadgan, eller de för särskildta orter genom laga beslut gifna föreskrifter, alltid utgöra det gifna rättesnöret.
Visserligen kunde sakkunnig person framkomma med hvarjehanda förslag till förbättringar; men jag kan icke tro, att embetsmyndigheterna skulle derpå kunna grunda beslut.
Om nemi. en embetsmyndighet öfverskrider hvad allmänna stadgar innehålla om sätt och ordning för fiskets utöfvande m. m., torde nedsättning i arrende-anbud deraf blifva en gifven följd, och för ett sådant resultat tror jag icke embetsmyndigheten vill utsätta sig.