Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bestrider således det af Utskottet föreslagne arfvode!; och anhåller om proposition till afslag å Utlåtandet i denna del, med förklarande, att jag i vidrigt fall begär votering, samt att Nej-propositionen må innefatta endast afslag, utan något appendix.
Om jag skulle yttra mig fullkomligen enligt min öfvertygelse, skulle jag yrka afslag å arfvodet, men jag anser det lika så öfverflödigt som onyttigt, då man sett, attRidderskapet och Adeln med så stor pluralitet opinerat för ett Generalitet och dess pensionering, Likväl får jag för min del bestrida allt sådant anslag.
Men då nu Rid - Den i Öctober. 7 dcrskapet och Adeln anslagit särskilte löner för Generalitetet, förmodar jag, alt Konungen till Generaler utnämner de skickligaste Militairpersoner, och att bland dessa GeneralAdjutanten väljes.
Då blir det en person, sorn redan har Generals-lön, och jag tror ej, att han behöfver någon särskild.
Jag ämnar ej begära votering i denna sak, men har blott velat anföra detta till min tillfredsställelse, såsom en reservation emot allt anslag i denna fråga, äfvensom emot de redan beviljade, hvilkas beslutande jag ej var i tillfälle alt öfvervara.
Friherre af Tibell, Gustaf Wilhelm:
Instämmande i de grunder, sorn Herr Nordenfalk yttrat, får jag, lika med honom, anhålla om proposition till bifall å hvad Kongl. Maj:t föreslagit.
Det kan visserligen ingen hindra Herr Rosenqvist att få votering, och att dervid få i contrapropositionen afslag å Utskottets Utlåtande.
På andra sidan är hegardt bifall till Konungens proposition; men i händelse Herr Rosenqvist skulle vinna, och afslag följa, blefve följden ingen minskning i arfvodet för GeneralAdjutanten, utan endast alt Chefsbostället vid f. d.
AdelsfaneRegementet ej kunde användas vid löneregleringen, och det blott för så till sagan - 8 Den i October, des en nycks skull.
Den besparing StatsTJtskottet tillstyrkt utgör sammanräknadt 1200 R;dr.
Jag skulle tro, alt, då Konungen föreslagit hvad han för GeneralAdjutanten funnit nödigt, det ej är skäl till någon nedsättning, utan tillstyrker lika med dem, som yrkat Konungens propositions antagande i delta fall, att den må blifva det ena alternativet, och Herr Rosenqvists mening det andra.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf; Det är ingalunda i militairisk åsigt jag ämnar yttra mig, utan i constitutionel.
Vi skola komma i håg, att Konungens Rådgifvare i Commandomål och StatsSeereteraren för KrigsÄrenderne äro på visst sätt antagonister emot hvarandra; och jag anser för de constitutionella förhållanderne vådligt, att StatsSeereteraren för KrigsÄrenderne klefve sin antagonist altför mycket underlägsen.
Menniskors inflytande mäste gemenligen till en betydlig del bero på värdigheten, och på det anseende, som åtföljer lönevilkoren.
När man nu har en StatsSecreterare, som ej kan hafva mera än GeneralMajors värdighet, men Rådgifvaren i Commandomål kan hafva Generals eller FältMarskalks; så är det ej rätt, att göra altför stor skilnad i lönevilkoren, och gifva GeneralAdjutanten mera, hvarigenom han i dubbelt afseende skall få altför stort öfvertag öfver StatsSeereteraren.
Då man Den i October. 0 liar starkare controll på StatsSecreteraren, än på Rådgifvareo i Commandomål, är det folkets intresse att gifva StatsSecreteraren så mycken magt som möjligt, och att ej öka den andras, i synnerhet så länge den i våra Grundlagar utstakade gränsen emellan dessa båda Embetsmäns befattningar ej förmår hindra, att mål dragas från KrigsExpeditionen till Föredraganden i Commandoväg.
Jag kan derföre ej annat än yrka, att man åtminstone ej bör gå längre, än StatsUtskottet.
Hans Excellence Herr Grefve löwenhjelmj Carl Axel:
Den siste talaren har utgått från en princip, som, om den vore sann, vore beklaglig, nemligen att det finnes en positif motsägelse inom samma departement, emellan StatsSecreteraren för KrigsÄrenderne och Konungens Rådgifvare i Commandomål, En sådan kan ej finnas, förr än den ene förbisett det rätta och sanna.
Jag kan således ej antaga det systemet, såsom grund för lönen.
När jag i underdånighet tillstyrkt Kongl. Maj:t att föreslå det i Konungens proposition upptagne arfvode för GeneralAdjutanten, lärer Ridderskapet och Adeln finna naturligt, att jag yttrar detsamma här.
Jag förenar mig i hvad Herr Nordenfalk anfört, men anhåller, att såsom ytterligare skäl få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att likasom det är supponeradt, att IO Den i O e lo b er. en FältMarskalk kan vara GeneralAdjutant för Armeen, kan det äfven hända, att en Öfverste och GeneralAdjutant är det.
Det är ej endast inom Generalitetsgraden, sorn den platsen kan fyllas, den är temporair, och kan ombytas, så ofta Konungen det befaller.
Många omständigheter kunna göra det nödvändigt.
Men hvar och en sådan kallelse förutsätter, att den kallade skall sätta ett nytt ho, det må vara en Öfverste eller General, då han kommer till Hufvudstaden, och det på obestämd tid.
Om Ridderskapet och Adeln besinnar denna omständighet, så bör den äfven ingå uti beräkning.
Jag förenar mig i allo med Herr Nordenfalk.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus’.
Då Konungen i sin Nådiga proposition anmälte behofvet af ett stort extra anslag till FörsvarsVerket, gaf Konungen tillika tillkänna, att Ilan ogerna skulle se, att Bevillningen behöfde okas; Konungen trodde, i händelse andra tillgångar ej skulle finnas, att man häldre borde vidtaga åtgärden af StatsOhligationer.
Detta Konungens förklarande, att nemligen Bevillningen ej må ökas, har StatsUtskottet lagt till rättesnöre för sina förslag.
De äro så noga beräknade, alt betydliga förändringar deruti ovilkorligen skulle hafva till följd Bevillningens förökande; jag kan derföre, med förklarande: att
Utskottet gjort sig det Den i O c t o b e r. till pligt att, om Bevillningen ej kunde minskas, den åtminstone ej skulle ökas, icke tillstyrka förökning i den punkt, som nu är i fråga.
För en par plenidagar sedan har en annan StatsUtskotlets Ledamot upplyst, att vid StatsVerket tillgångar finnas fullkomligt, i händelse man ej af tillgångarne täger till Canaler och Strömrensningar.
Hvad StatsUtskottet haft för afsigt, alt ej tillstyrka löner, i händelse Bevillningen derigenom skulle ökas, vill jag lemna å sido; ty jag är öfvertygad, att efter Grundlagen skola, då det behöfves, medel utfinnas.
Den värde Ledamoten har äfven upplyst sättet att fylla bristen, om det skulle behöfvas, hvilket dock ej är bevist.
Sedan nu en Ledamot äfven begärt bifall å Utskottets förslag, äro här 3 alternativer, nemligen ett till bifall å Utskottets förslag, ett till afslag derå, samt ett till bifall å Konungens förslag.
Det blir då angeläget att afgöra, hvad sorn skall blifva Contra-proposition, Herr Rosenqvists mening, eller Konungens proposition.
Jag är förekommen af Friherre Cederström, och får endast fästa uppmärksamheten på det uttryck, som vid ett föregående tillfälle fälldes af Herr von Hartmansdorff, att än - lif I>en i Octo her*. nu en summa af 4o>ooo R:dr vore att tillgå till de anslag, som Ridderskapet och Adeln kunde vilja bevilja.
Jag finnér Herr Nordenfalks öfvertygelse instämmande med min, och förenar mig i hans mening.
Jag vill blott nämna, att med den Ledamot af StatsUtskottet, som blifvit åberopad, och hvilken skulle hafva yttrat, att stora tillgångar funnos, menas Herr von Hartmansdorff; men dessa tillgångar äro inga andra, än Bankens ännu odisponerade vinster, och jag skulle tro, att de icke borde komma i fråga att användas till lönejemkningar.
Jag har sagt, att StatsUtskottet ansett såsom en pligt att stanna inom nuvarande Bevillning; det var en pligt för StatsUtskottet; det är det visserligen icke för Rikets Ständer.
De Herrar, som påstå, att Utskottet gått för långt, torde finna, att det gifves: andra, som gå ännu längre.
Herr Cederschjöld: Som Herr von Hartmansdorff af opasslighet är hindrad, att vara tillstädes, anser jag mig skyldig att påminna Ridderskapet och Adeln, det hans yttrande var, att tillgångar funnos, sä vida man ej ville använda dem till Canaler och Strömrensningar; och som jag förmodar att samma pluralitet, som vill öka detta anslag, ej eller vill lemna Canalerne hjelplösa, så skulle alla utgifterne icke kunna
Den i Octoher. i3 bestridas utan medelst lån; och jag hemställer ill hvar och en, om det är lämpligt att med lån bestrida Statens dagliga utgifter* / Friherre Anckarsvärd j, Carl Henrik:
Jag hade vid återremissen af detta ämne» den äran yttra mina tankar i frågan; men då StatsUlskottet ej dervid fästat särdeles uppmärksamhet, hyser jag ej eller hopp, att Ridderskapet och Adeln lärer göra det.
Jag vill således ej upptaga tiden med att återupprepa hvad jag för ut anfört.
Hvad angår en Ledamots yttrande emot dem, hvilka ofta trott sig finna, att StatsUlskottet gått längre, än de skattdragande tåla, så är det föga trösterikt, att Riderskapet och Adeln går ännu lärigre; men jag tror försigtigheten fordra ali man lyssnar till detta ord från en Ledamot af StatsUlskottet, för att något hejda sig, emedan i annat fall antingen tillökad bevillning, eller låne-syslem, blir följden vid verkställigheten.
Jag kan ej påminna mig, huru orden föllo af den Ledamot af Stats-Utskottet, hvilken omtalade de ännu befmtelige tillgångarne, men jag tror, att han ansåg dem vara beräknade för materiellen, hvilken ännu återstår, och hvilken är så mycket brydsammare att finna medel till , som Ridderskapet och Adeln redan visat större frikostighet, än inkomsterne medgifva.
Jag finner väl, att jag i4 Den i Octo ber. förgäfves skulle yrka afslag å Utskottets förslag i denna punkt, men hoppas att Ridderskapet och Adeln åtminstone måtte förblifva vid hvad Utskottet tillstyrkt.
Okunnig om verkliga förhållandet eller storleken af hvad StatsUtskottet kan hafva qvar att disponera, utan att Bevillningen ökas, får jag endast yttra, att om jag ej missminner mig i afseende å hvad Herr von Hartmansdorff sagt, föllo hans ord så, att dét funnes 2 a 000,000 R:dr, om de ej skola användas till Canaler och Strömrensning-. , och att 4o,000 R:dr kunna vara att tillgå, när Canaler och Strömrensningar fått sitt behof.
För öfrigt är jag visserligen icke af den tanka, att Canaler och Strömrensningar böra blifva på det torra.
De äro företag, hvilkas nytta erkännes, om ej af nutiden, åtminstone af framtiden; men jag tror, för att åsidosätta den saken, att till de 1,200
R:dr, hvilka nu äro i fråga, nog kan finnas tillgång.
GeneralAdjutantsEmbetets lönande bör ej kunna vara tryckande för nationen, och jag tillstyrker ännu en gång hvad Herr Nordenfalk yrkat.
Alldeles i öfverensstämmelse med Herr CederschjÖlds yttrande, anser jag olämpligt, att genom lån reglera StatsVerkets ordinarie utgifter; också är ingen fråga derom; men jag anser Den i O c t o b e r. lika olämpligt, om icke olämpligare, att undanhålla inkomster för extra-ordinarie behof, innan man reglerat ordinarie Staten.
Jag skulle tro, att sådana extra-ordinarie arbeten, af hvilka framtiden skall draga fördel, böra fördelas så väl på framtiden som på samtiden, och kostnaderne dertill fyllas genom lån.
Det har blifvit yttradt af en annan Ledamot, att de anslag Ridderskapet och Ådeln så frikostigt beviljar, skola medföra en ökad bevillning eller ett låne-system.
En ökad Bevillning komma de ej att medföra.
Hvad ett låne-system angår, så är det ej inrättadt derigenom, att en bestämd summa genom lån upptages, emot vissa procent, ty den värde Ledamoten borde ej glömma, att vid sista Riksdag 3 Millioners lån beslöts och upptogs, hvaraf ej mera än i3,ooo R:dr återstå, och kanske äro äfven de iiu betaldte.
Det kan ej kallas ett lånesystem.
På grund af allt detta, och hvad förut blifvit anfördt, anhåller jag om bifall till Konungens förslag, samt att vi först få votera om contraproposition, då Herr Rosenqvists mening blir det ena, och Konungens proposition det andra alternativet.
Herr Hjerta _, Guslaf:
Jag skulle anse mig handla orätt emot Ridderskapet och Adeln, om jag trodde, att man här kunde vilseföras af uttrycket, att StatsUtskottet äger tillgångar, som kunna disponeras.
Den i Octo b er.
De finnas ej på annat sätt, än genom Folkets skattebördor; och omöjligen annorlunda, än att skatterne skola utgå på enahanda tunga och svåra sätt, som de sista 5 åren.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att då Konungen i sin proposition förutsatte, att vid denna Riksdag ingen ökad Bevillning skulle förekomma, måtte dess afsigt ej hafva varit endast den allmänna Bevillningen, utan äfven alla de indirecta Bevillningarne.
Det måtte hafva varit derföre, att han förutsåg, det Rikets Ständer med de grundskatter, sorn finnas, och Bevillningen, skulle kunna afhjelpa Statens behof.
Det syntes väl också troligt 1828, då efter 1823 års Statsreglering 2,700,000 R:dr funnos utöfver behofven.
Nu frågar jag, om, sedan ett Folk, hvars representanter uppgöra en femårig budget, under 5 år skattat 2 och en half millioner mera, än för StatsVerkets dagliga behof erfordras, det kan kallas en tillgång för all framtid, och om det icke är Representantens pligt, att lätta eller minska dessa skatter; och huru någon kan till den grad glömma sig, att han skulle anse det, som ingått, vara till spillo gifvet.
Jag kan aldrig fästa detta begrepp vid Representantens kall, utan tror, att öfverskotten måste heligt vårdas, samt ej åter utkastas; och att det ej må sägas, att Folket kan vidare pressas, för det att det visat sig, att summan - Den i Oktober. *7 man genom utmätningar kan utgå.
Detta liar jag först velat nämna.
Hvad det nu förevarande speciella fallet angår, så är det likt de öfriga; det är fråga om några iooo R:dr i sender, och man tycker det ej vara för mycket, men det hela utgör 670,000
R:dr ökad beskattning; och den, som kan bestrida denna ökning, kan ej räkna, ty det är en sanning att, ehuru de nu utgått, skola de hädanefter också ökade utgå, utöfver i8a3 års StatsReglei ing.
Om man vill taga summan af den fattiga classen genom tull på salt och torr fisk, eiler genom direct.
Bevillning, är det detsamma; det är. i alla fall ur dess fickor det kommer.
Det är i sanning hög tid, att gora inskränkningar, der ej missförhållande™® blifva för stora.
Jag vågar derföre hemställa, om icke 3,600 R:dr utöfver den ordinarie lönen är tillräckligt.
Hvad vill man då göra med extra medlen; äro de ej afsedde för sådane behof?
När Konungen vill till GeneralAdjutant hafva en person, som ej har någon annan lön, då kunna de användas.
Han kan med dem fylla en uppkommande brist.
Hvarföre då på Stat uppföra så runda summor för tillfälliga behof?
Jag förenar mig 1 den åsigt, att StalsUtskottets förslag är allt hvad Ridderskapet och Adeln kan bifalla.
Angående summan af GeneralAdjutantens arfvode vill 44 II. 2 iS Den i October. jag ej yttra mig.
Jag förstår ej, i hvilken graci af Embelsmanna-hierarki man bör ställa denna Embetsman; jag tiger således i den frågan.
Men det är några sattser af Herr Hjerta, som jag måste yttra mig öfver, ehuru jag får bedja Ridderskapet och Adeln om förlåtelse, att det visst är ioo:de gången, som jag nn upprepar samma sak.
Jag skall bemöda mig att icke glömma räknekonsten, till och med qvatuor species.
Jag skall dock glömma Herr Hjertås calcul i våras, då han äfven räknade såsom tillgång RiksgäldsContoirets fordringar hos sig sjelf, och aflefvereringar, hvilka redan voro verkställda.
Detta har jag i parenthese bordt nämna, men de hafva ej ingått i den beräkning, som blifvit uppgjord af StatsUtskottet, och till BancoUtskottet öfverlemnad i afseende på realisationsfrågan.
Jag vill då, i afseende på Herr Hjertås yttrande, att det varit en ökad skattebörda, hvad vissa inkomster gifvit, hemställa, om det är siffran, som utgör bördan, eller om det är den relativa beskattningsprocenten.
Om procenten är io på anis och 5 på peppar, men den gifvit mera än man calculerat, så frågar jag, om den, som utgått, har varit starkare, än Rikets Ständer den beviljat.
Då ingen enda anmärkning blifvit gjord, att någon afgift blifvit pålagd utöfver hvad Rikets Ständer åtagit sig, men summan det oaktadt gått till högre belopp än Rikets Ständer påräknat, och det, ehu - Den i October. 19 ru procenten å en mängd artiklar blifvit nedsatt, så hemställer jag, om man kan säga, att de ökade inkomsterna varit en ökad skattebörda.
Man kan säga, att beräkningen förra Riksdagen var oriktig derföre, att man ej vågade, vid antagande af ett nytt systeme, göra beräkningen större* Således i händelse vi skulle göra en nedsättning i denna bevillning, vore det en nedsättning i skatt, icke något bibehållande af hvad som är, likasom det icke är någon ökning att bibehålla hvad. som nu utgöres, ehuru beräkningen med säkerhet kan antagas större, än vid förra Riksdagen.
Det är derföre icke sagdt, att de inkomster, som nu antagas, skola för eviga tider vara en normal-beskattning.
Kunde de umbäras, vore det väl.
Men jag fruktar, att med de anspråk, som man kan göra på vårt samhälles förvaltning i närvarande skick, det icke kan ske.
Anser man Staten som ett oumbärligt vilkor för produktionen, ett produktionsmedel, en näringsanstalt, och det är i visst afseende rätt, ty om ej den funnes, och det skydd den lemnar, så kunde få näringsföretag äga runi.
Kostnader fordras, som ej kunna umbäras, och som med civilisationen stiga.
Då vi hittills varit så lyckliga, att blott erlägga obetydligt, till skulds betalande, fruktar jag att en nedsättning i summan ej är att vänta; men deremot har 44 H. a* 20 Den i October. en nedsättning ovilkorligen skett genom det försämrade Myntet.
I förra plenum har jag uppgifvit den, utan att någon kunnat bestrida den, nemligen en vilkorlig nedsättning af en Million Riksdaler.
Detta har sin grund deruti, att vår utrikes skuld försvunnit, som eljest fordrat denna summa.
Jag kan således ej instämma i de raisonnernenter Herr Hjerta framställt.
Hvad sjelfva saken beträffar, tillåter jag mig icke att ingå uti pröfning, om summan erfordras, eller icke.
Jag vill endast inskränka mig till upptagande af hvad Herr Hjerta yttrat om de 670,000 R:dr, som skulle öka skatterne utöfver hvad de voro upptagne till efter 1823 års Statsreglering.
Först ingå i denna summa omkring 110,000 R:dr, frundt tal, högre förvaltningssummor vid Tullen och Postverket, än som på Stat uppfördes vid 1820 års Riksdag.
Likväl hafva sedan 1823 dessa summor, för utgifter vid Postverket och Tullverket, utgått med 110,000 R:dr öfver hvad som då påräknades.
Således lär detta ej vara någon ökad skattetunga, ty allt sedan 1823 hafva de utgått till detta belopp.
I denna summa äro äfven upptagne 16,666 R:dr 3a sk. i Svenskt Banco för MinisterStaten.
1823 bestämdes hela summan för MinisterStaten till 100,000 R:dr Hamburger Banco, och dertill calculerades
Den i October. en summa i Svenskt Banco efter iao sk. cours.
Sedermera har coursell stigit och summan utgått med förhöjning af 16,666 B:dr 3a sk.
Nu äro dessa 16,666 R:dr 32 sk. uppförde på Stat.
Denna summa är dock ej något ökadt skatteanslag, enär man nu bibehållit enahanda belopp uti Hamburger Banco, i hvilken myntsort det förut varit bestämdt.
Vidare förekommer, hvilket StatsUtskottet i sitt första Betänkande N:o 133 pag. 244 24^ tydligen upply ser, en summa af 74»135 R:dr 10 sk. 4r., som i långliga tider, kanske i5o år, utgått i indelta räntor till Läroverken och Kyrkors underhåll, och som förut ej varit å Stat uppförde.
De äro således ej heller någon nu ökad skatt.
Det torde vara nog med dessa anmärkningar, lör att visa, det den af Herr Hjerta uppgifne summa ej är tillförlitlig.
Jag ärnade upptaga Herr Hjertås anmärkningar, men har nu ej annat att yttra, än att i de flesta delar instämma med de 2 sista Ledamöter, sorn talat.
Då han ej kunnat framställa någon annan ny beskattning, än på salt och torr fisk, af hvilka den ena artikeln är beräknad till s6,ooo, och .den andra till 20,000 R:drs högre tull, hvilket gör 4 & 5 runstycken person på saltet, och 5å6 runstycken på fisken, tror jag ej, att denna pålaga är så oerhörd, att representanterne för den 17 Den r October. hafva någon förebråelse att uppbära af hemmavarande.
Det inträffar ej sällan, att man aflägsnar sig från hufvudfrågan, så att man ej vet, huru man skall fullfölja den.
Det är under medvetande af, att min vilja nu är att följa samma stråt, som jag begär Ridderskapets och Adelns undseende.
Jag kan ej neka Herr Rosenblad den tillfredsställelsen att äfven för hundradeförsta gången lemna bevisningen, att det ej är fråga om ökade anslag.
Jag bar trott mig böra fästa uppmärksamheten å hvad Ordföranden i StatsUtskottet nyss tillkännagaf angående tillgångarne.
Jag fruktar, att vi redan ifrån början vida öfverskridit det ringa öfverskott, som kunde finnas, och får dessutom fästa Herr Rosenblads samt Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, huruvida de tillgångar, hvilka man omtalar såsom disponible, ännu äro medgifne såsom sådane.
Dessa tillgångars natur är af den betänkliga egenskap, att stor fråga är, om man kan låta dem såsom tillgångar vara tillgänglige.
De bestå till största beloppet af Bankens fordringar bos StatsVerket, det är, af sådane medel, som blifvit uttagne ur Banken i Bancosedlar, och således, till följd af föregående Ständers beslut, bordt återgå till Banken.
Skulle man nu besluta att
Banken skall få igen sitt, så upphör den till - Den i October. iZ gång man beräknar, och Rikets Ständer måste antingen genom Bevillning, eller upptagande lån, fylla den brist, -sorn skall uppslå.
Sker åter icke detta, återstår deremot, att man ej kan åstadkomma myntregleringen utan skuld och garantie för de obligationer, som då beböfvas för myntbestämningen.
Om än Herr Rosenblad tror sig för ioo:de gången hafva bevisat sina sattser, så lyckas det likväl icke honom att bevisa mig, att den skattdragande njutit någon fördel af myntförsämringen.
Det vore i sådant fall obegripligt, att vi båda önskade en myntreglering.
De, som ej äga någon förhoppning, att erhålla tillökning i sina inkomster, måste alltid förlora, då utgifterne förböjas.
I anledning af Friherre Palmstjernas yttrande, får jag förklara, att jag räknat riktigt, men påminna derom att StatsUtskollet icke upptagit 200,000 R:dr, sorn skola utgå till Kongl. Maj;t, enligt Ständernas år 1815 fattade beslut.
Jag förblifver således vid mitt en gång afgifne yttrande, att 654,ooo
R:dr utgöra den ökade summa, hvilken skall uppföras på Svea Rikets Ständers Stat, för att kunna dermed bestrida de ökade utgifter, som nu äro föreslaglie.
Om Statens inkomster uppgått till högre belopp än man år i8a3 beräknade, så bevisar delta blott en stor brist i uppgörandet af vår 5-åriga Budget; men derföre 24 Den i Octo b en är icke skäl, att folket skall vidare utmjöllas.
Hvad åter beträffar den vigtiga fråga hvarmed Herr Rosenblad åter sökt förvilla oss, att nemligen myntförsämringen skulle verka till en effectif nedsättning af skatterne, så är detta en bland de olyckligaste theser, som någonsin funnits, och som kommer att kanske göra en beklaglig verkan.
Det är ett bland de grufligaste misstag, ty myntförsämringen drabbar just den jordbrukande klassen, och bidrager till ständigt ökade skatter, så att jordbrukaren i dubbelt afseende får bära tyngden deraf.
Det är visserligen föga vigtigt, då här nu blott är fråga om 1200 R:dr, men det är vigtigt, att i tid besinna hvad vi göra, ty Ridderskapet och Adeln har vid 2:dra Hufvudtiteln redan beviljat så stora anslag.
Jag är förlägen, om jag för 1 onsta gången skall åter upptaga Ridderskapets och Adelns tid med samma sak.
Jag hemställer, om jag icke alltid påstått, att dåligt mynt ofördelaktigt verkar på jordbruket, och tynger det mer än dubbla skatter; men jag frågar, om ej, så länge 48 icke är lika med 128, lindring vid skatternas utgörande äger rum för dem, hvilka få betala Statens Ordinarie utlagor med 48 i stället för 128.
Ett dåligt mynlförhållande verkar skadligt för den enskilta och skadligt för Statsmagten, och så länge Utskottet icke kunnat antaga, alt 3 är lika Den i October. a5 med 8, så länge
Iean det ej påstå, att 12 sk. j silfver är lika med 12 sk. i Banco-sedlar.
En million är säkert nu svårare att uttaga bland folket, än 4 millioner, om vi agde ordnadt mynt.
Hvad summan beträffar, så har Utskottet afsedt, att lemna Banken en grundfond.
Jag tror, att Landet skulle mera lida af, att låta Statsmachinen stadna genom Bankens försättande i konkurstillstånd, än att betala åtminstone en del af dess verkliga fordran hos Statsverket.