Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag följer dervid den känsla» som första intrycket af hans Anförande hos mig väckt: och denna känsla bjuder att upprigtig!: och okonstladt betyga honom min stora högaktning, med förnyadt erkännande, att jag aldrig trillat på de ädla motiverna för hans framställning. innan jag i några särskilda omständigheter’ -uppehåller mig vid hvad Pierr Grefve Schwerin anfört, torde mig tillåtas å nyo erinra, hvad jag förut har anmärkt, nämligen att det på intet sätt är i någon e» genskap af Embetsman jag här talar, men att jag, lika med hvar och en annan Ledamot af detta Stånd, begagnar min yttrande rätt som medborgare.
Jag tillägger 2 12 _ * Den 5 Juli. f. ni. blott, i tlrita afseende , att det Embete jag i Staten bekläder, såsom SiatsSecreterare för Krigsräenderna , är utan den ringaste gemenskap med något af de ämnen, sorn nu utgöra föremålet för Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
När jag vördsamt gör denna erinran, föranlcdes jag imellertid, af det föthällande att jag är Embetsman , att särskildt erkänna den aktning jag, sorn sådan, hy^er för hvar och en sorn finnér sig af de medborgerliga pligterra tillräckligt manad att dela Embetsmannens skyldiga omsorger för fäderneslandet.
Annu en allmän anmärkning, hvartill Herr Grefve Schwerin gifver mig anledning; jag menar hans ord så folio : ”Matte man icke förglömma, att v yr t Samhällsskick daterar sig endast ifrån ur 1809”.
Jent samma erinran ber j^g att få göra.
IVIan bör besinna, att hela Statsförvaltningen var inrättad efter annat skick, i andra former, till en del för andra föremål.
Alla detailler voro derefter inledde.-
Man kan snart nog decretera en ny sakernas ordning, i afseende på sjelfva grunderna; men endast småningom kunna detaillerna öfvergå i deras nva former.
Uti en öfverseende blick kan man hastigt skåda målet, och vill lika skyndsamt ila dit; men handläggningen vid arenderna skall snart öfvertyga om nödvändigheten att gå långsamt till väga i detaillernas omskapning, derest xnan vill undvi» Den 5 Juli. /. m. 2i5 ka oredor.
Många gånger ser man behofvet af rättelse; men man måste dock, till Jämpligt tillfälle, uppskjuta att söka en sådan införa.
Detta bör man ej glömma vid bedömandet af Rikets administrativa angelägenheter.
• Herr Grefve Schwerin» förmodan att det uttryck af klander, sorn jao; nyttjat vid ett åberopadt tillfälle, afsigtslöst undfallit mig, ger mig anledning till den förklaring, att min mening icke var någon annan än att man, efter min öfvertygelse, icke hade skäl att klandra de principer, som lago till grund för den åtgärd hvarom då var fråga.
Jag erkänner gerna att mina brister i egenskap af Författare, vid detta tillfälle och vid många andra, kunna röja sig; det är ock ett för mig alldeles främmande yike,, Det var alltså ämnen örn Bränvin", som utgjorde de förut utelemnade mörka färgorna.
Jag bekänner uppriktigt och försäkrar på det högtidligaste, att hvad som anföres 0111 derunder Örebro Riksdag i denna del beslutna önskningar, hvilka af Riksens Ständer icke skola blifvit fullföljde, har hittills varit mig alldeles obekant.
Sorn jag den tiden förestod Handels- ocU 214 Den g Juli e. ra.
FinariceExpedition, hade jag han hända icke hort vara okunnig derom; meri jag ben att få eyinra, det jag en del af Riksdagen var sjuk, i frossan, och kände för öfrigt blott till en mindre del detailierna och marchen af de under Riksdagens lopp förekomna ärender, Herr Grefve Schwerin upptager mitt anförande, liuru vidt jag anser Tullafgifter lämpliga, och vid hvilket maximum jag tror deni upphöra att vara det, men i stället blifva olämpliga och skadliga: han frågar om det undfallit mig, att Salt betalas 41 procent, Tobak ^5 procent, och att Tullen pä Vin går, för somliga slag, till nära 100 procent, m. m. sorn i detta^ ämne anfores.
Jag erinrar härvid, alt jag utmärkt en skilnad imellan Tullafgift för inkommande varor och den consumtionsafgift som, genom särskilda Taxor, vidare kan åläggas.
Jag har derföre sagt att en högre Tullafgift är, i min tanka, sorn sådan skadlig, och jag har dervid haft afseende på den större retelse tiil försnillning som äger rum i den män Tullafgiften närmar sig till varuvärdet.
När vinsten blir lockande, ända till 100 procent, eller varans fulla värde, skola Tullförsnillnings-försöken ytterligare utvidgas, och localen gynnar dem visserligen ► Dea g Juli. f. m. 215 uti en icke ringa mån.
Jag anmärker här vid ytterligare att det alldeles icke undfallit mig hurusom, efter nu gällande stadgar, betalas vida högre Tull än 25 procent å flera varor ; men ingen ting bör mera än detta bevisa att det icke är någon af de så kallade Ministrarne sorn talar, utan den enskilde mannen som säger sin öfvertygelse , och huru han i den ena eller andra omständigheten tänker, utan afseende om hans tanka instämmer med, eller afviker från de gällande Författningarna.
Ingen har mera än jag önskat att beskattningen skulle kunna öfverflyttäs till Consumtions-a^ifter, lagda å sjelfva varorna; jag har ofta både talat och skrifvit derom under de befattningar, som föranledt min handläggning vid dylika frågor; jag kan således med lika mycket lugn som tillfredsställelse möta allt hvad derom anföres; jag erinrar blott, att hvarken Tobak eller Vin kunna räknas bland nödvändighetsvaror.
Vid Herr Grefve Schwerins erinran att TullDirectionen äger rättighet att Tjenstmän efter omständigheterna transportera samt tills vidare till- och afsätta, men att detta förhållande icke äger rum vid andra ♦ i6 Den 5'JulL f. m.
Embetsverk, tillåter jag mig den anmärkning, att frågan i det förra yttrandet var om befordringslagarna vid Tullverket, och det var orri dem jag utlät mig , efter både den erfarenhet jag hade om förhållandet och den öfvertygelse jag hyst och ännu hyser om nödvändighetens fordran.
Jag har aldrig medcifvit, att grund saknats till den anmärkning, sorn af mig blifvit gjord vid Tab. XV".
Jag har tvärt om bevist, att min uppgift var rigtig och äfven bevist orsaken, hvarföre Herr af Uhrs och min icke kunde stämma öfverens.
Jag hänvisar i denna del till mitt vördsamma Anförande af den 2 Juli.
Herr Grefven behagar tillkännagifva 5 ”ätt det icke var honom obekant, att den positiva Bevillningen är 1812 bestämdes till 2,650,000 R:d.
; men när härtill läggas de öfriga Bevillnings-summorna , som skulle uppbäras genom Stämpelafgiften och afgifterna för Bränvinet, så uppkommer ett Bevillningsanslag af 5,200,000 R:d.
Förhållandet blifver alltså som han det uppgifvit, och det apparenta misstaget ligger i kortheten af hans framställning”, \
Den 5 Juli. /. in. 2i7 Jag trodde ock i början det samma, men måste öfverge denna tanke; ty då blefve Noten för sitt åsyftade ändamål, att jemföra 1810 års Beskattning med 1812 ars, alldeles olämpelig, emedan 1810 års Bevillning fastställdes till 2,500,000 utom Stämpelafgiften och afgifternn för Bränvinet, likasom 1812 års till 2,650,000, utom dessa särskilda* afgifter.
Yoro de således inbegripna i den ena beräkningen , så hade de ock bort vara det i den andra ; ty eljest kunde för omdömet någon parallel dem imellan icke uppställas.
Jag har ej ogillat Herr Grefve Schwerins tankar i afseende på importen af Spannmål och Victualier.
I frågan om importen af
Ved har jag en annan öfvertygelse än Herr Grefve Schwerin; men i de öfriga bagge instämmer jag under vissa förbehåll med liönoin. 1 anledning
,af hvad jag nu hört yttras om Penningväsendet, bör jag allenast åberopa hvad jag förut vördsamt anfört: Herr Grefve Schwerin?
Förslag igenlinnes i mer än en omständighet uti StatsUtskottets Fiuanceplan.
Jag har för min del visst icke *i(j Den 5 Juli f. m. ogillat alla Herr Gref vens förslag om Penningverkets reglerande; blott i några har jug hyst en olika öfvertygelse.
Hvadsluteligen angår frågan om utgifvandet af en Statsoeconomisk Journal, på de grunder, som det Särskildta Utskottet föreslagit, så åberopar jag hvad jag förut haft den äran vördsamt anföra, i synnerhet i frågan om utnämnandet af Redacteuren, såsom i min öfvertygelse icke öfverensstämmande med Grundlagarna.
Herr Friherre, nf 1Vetterstedt, Gustaf : Lika med Herr Friherre Wirsén vågar jag utbedja mig några ögonblick af Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet för att offentligen få betyga min erkänsla och tacksamhet för det sätt, hvarmed Herr Grefve Schwerin besvarat de, mot dess Yttrande i Särskildta Utskottet gjorda anmärkningar.
Genom detta sätt blir den förut åberopade striden mellan Nationens Representanter och Konungens Embetsman , en ädel strid, som, genom anfall och försvar å ömse sidor, nödvändigt bör leda till allmän, nytta.
Om derföre, som Herr Grefve Schwerin yttrat, det skulle bli dess öde, att bland minoriteten eller oppositionen intaga sitt rum, så lyckönskar jag mig Den 5 Juli. f. ni.
Sig (och j.ig är öfvertygad att de Embetsman som, jemte mig, i detta ämne talat, äfven deruti skola instämma), att hafva!funniten motståndare, hvilken det alltid blir en ära att hafva kunnat besvara, äfven om den äran icke vinnes, att fullkomligen vederlägga honom.
Efter hvad af Herr StatsSecreteraren Friherre Wirsén blifvit anfördt, och med den ringa kännedom j ig äger i de ämnen som, så väl i det Särskildta Utskottet som i Herr Grefve Schwerins Betänkanden innefattas, vore det törhända öfverflödigt att något ytterligare tillägga; men jag tror mig likväl ej böra underlåta att besvara några få punkter af hvad den värde Ledamoten i dag yttrat.
Herr Grefve Schwerin omnämner den Finska importen, sorn, efter dess förmodan, mindskat rörelsecapitalet i Riket med 6 till io millioner R:d.
B:co, och han yttrar dervid , att de så kallade Ministrarne högtideligen förklarat, att denna kräfta för Staten icke kan och icke får vidröras. — Sorn den Tx actat , hvaruppå han delsrelationerna mellan Sverige och Finland äro grundade, till dess kraft och verkan upphör med nästkommande års utgång, och som, på sätt redan blifvit tillkännagifvet, Kongl, Maj:t utsett vissa Commiiterade att, i förväg, ut - 220 Deu 5 Juli f. m. arbeta ett förslag till tle blifvande handels, förhållanden; så bevises derigenom tillfyl.
Ie»t, att kräftan både får och kan vidröras.
Någon förklaring deremot bär jag atmindstone icke kunnat fatta af hvad Friherre Wirsen och StatsSecreteraren Grefve Mörner yttrat.
Jag kan ej heller med Herr Grefve Schwerin instämma i dess anförande, att Ministrårne, i frågan om Tullumgälderna, förklara sig emot den allmänna rösten och föyå ett språk, som endast irnporteuren och utmånglaren af utländska ö f ver flöds varor- skulle kunna tillåta sig att föra.
Jag förbigår strängheten i detta yttrande, emedan den rör personer, och håller mig endast vid saken.
Ager man ej rätt att hysa stridiga meningar öfver administrativa författningar, utan alt derföre sägas tala ett ensidigt språk?
Skalf man nödvändigt väcka bedröfvelse derföre, alt man tänker olika med dem, som göra sig till tolkare af den allmänna rösten?
Innan den fråsan är afgjord, om Riksens Ständer verkefigen äga rätt, att bestämma Tullverkets organisation, rättighet som för det Särskildta Ut.-kottet endast 5ynes vara ostridig, såsom, enligt min öfvertygelse, endast hvilande pä hvad 6o §.
i Regeringsformen stadgar om Tullafgifternas Bevillnings-natur; så vet jag icke hvarföre det är smäl tande eller oroande, att Finance-Ministern yttrar sina betänkligheter
Den 5 Juli. f. m. emot denna yrkade rättighet, den han bestridt, utan att deraf oroas.
I anseende till den Statsoeconomiska Journalen , har Herr Grefve Schwerin medgifvit, att misstydning, genom framställningssättets korthet, lätteligen kunnat uppkomma.
Exemplet af Nori" k a RiksTidningen är icke tillämpligt på närvarande fall.
Deruti införas blott de författningar och stadganden, sorn från Regeringens särskildta Departementer utgå: mender är ej fråga om någon offentlig granskningsrätt, om Lagstiftande Mag t ens val af Redacteur eller dennes bestämmande af sin efterträdare.
Herr Grefve Schwerin har äfven anfört ett honom enskildt rörande fall om vägrad portofrihet för en Journal, han efter 1812 års Riksdag ämnade utgifva.
Afslaget här o > rörde icke fran någon afsigt å Regeringens sida, att hindra nyt tiga upplysningars spridande, men derför att allmänt öfverklagades , huru poslföringen betungades med Dagblad, som portofritt afsändes.
Det var , att ej gifva anledning till nya klagomål, som Kongl.
Maj:t säg sig nödsakad att vägra portofriheten i delta fall, utan att derföre förklara , det den tillämnade Journalen ej förtjente Styrelsens förtroende.
Da Tidnigarsom njuta portofrihet, ägde den redan och man kan således icke säga , at någon partiskhet vid denna rättighets utdelande blifvit visad.
Utan att derföre behöfva hämta Den g Juli. f. ne. anledningen till afslaget, hvarken fran närvarande eli :r den fordna tidens anda, tror jag mig nu hafva visat, att den hell och hållet bör tillräknas en omtanka för postföringens drift, sorn, jag medger det, bör, genom vidsträcktare inrättningar, ej hindra nyttiga skrifters spridande, men som, sa länge dessa inrättningar icke linna-, äfvert ager’ anspråk pä Regeringens afseende.
Lika med Herr Grefve Schwerin gläder jag mig nu öfver Statens ernådda ver* heliga sjelfständighet, den jäg tror endast vara beredd af de politiska förhållanden , som stått i omisskänneligt samband med de handelsförbindelser, hvilka nu si öfver* klagas.
Herr Grefve Schwerin anför, och med skäl, att man, fastän icke embetssökande, kan villja vara verksam för allmänt val, utan att äga en jacobxnsk syftning.
Jag tror äfven, att man, ehuru Embetsman, ej derföre bör anklagas för ett lågt lycksökeri, om man bestrider hvad i Rikstånden yttras em,o£ administrationens författningar, och att man , lika väl som någon annan, kan på detta rum följa en sjelfständig öfvertygelse, och utom detsamma föra sanningens språk inför Thronen.
Vid Friherre Wetterstedts Yttran» de otn Tullverket anhåller jag få göra an» Den 5 Juli. /. m. £23 märkning.
Friherre Wetterstedt anser det icke vara Ständernas utan Konungens rätt att disponera om Tullverket.
Sr i denna del ganska tydlig 5 den förklarar Tullmedlen för Bevillning.
Det är kändt, att ifrån 1719 sill 1772 ägde Ständerne ensamt dispositionen öfver alla Statens inkomster så väl som utgifter.
Detta förändrades år 1772, då en maktägande oell, sedan Säkerhetsacten infördes, enväldig
Konung tillvällade sig dispositionsrätten öfver Statens Penningverk; hvilket åter iSogupphäfdes.
Till Konungen öfverlemnades väl då dispositionen af alla Statens medel att använda efter en gifven föreskrift; men den rättigheten för Ständerna att föreskrifva huru de skulle anskaffas hafva de på intet sätt afsagt sig.
Tullmedlen så val som Brännvins-skatten, Fust- och Chartte Sigillatae-medlen äro förklarade för Bevillning.
Då Tullarrendet med år 1813 gick till ända, öfverlemnade Riksens Ständer, vid 1812 års Riksdag, 2:ne alternativer för Konungen att välja: antingen att åter bortarrendera Tullen, eller att låta den genom någon Direction administreras.
Något kraftigare bevis på Ständernas rätt lärer icke behöfvas.
Hade det varit Konungens rätt, så hade Ständerne icke kunnat föreskrifva något sätt, huru härmed skulle förhållas.
Jag begär derföre att Friherre Wetterstedt så val sorn Grefve Mörner villja ' 224 Dell 5 Juli f. nr. bestämdt yttra sig', om de bestrida Stärn derna denna rättighet.
Herr Finch, Carl:
Jemte instämman de i hvad Gretve Schwerin yttrat, a niia Iler jag, att lian mätte anmodas låta befordra sitt nu upplästa förträffliga Anförande till Trycket.
Friherre Wirsén instämde i samma anhållan.
Herr LancltMarshalken:
Bifaller Ridderskapet och Adeln, att de flere ledamöter, hvilka i detta ämne sig yttrat, må anmodas att befordra sina Yttranden till Trycket.
Grefve Lillj ener antz, Jqhan Wilhelm : Da Tullmedlen utgöra en del af Bevillningen , är det ostridigt, att det tillhör Riksens Ständer att förordna om beloppet deraf; men deraf följer icke, att Riksens Ständer ens böra önska inskränkning i Konungens höga rätt att, efter omständigheterna och politiska förhållanden, till Rikets för. del ändra och jemka Tull-Taxorna.
En åldrig man,som visserligen aldrig velat bestrida någon af Riksens Ständers Rä t ti e - Den 5 J.ili.f. ra. 225 Rättigheter, visade vid 1809 års Riksdag att genom en origtjg tillämpning deraf, de för Riket mest skadliga resultater skulle uppsta, och Konungen sättas utur tillfälle ött till Jordbrukets båtnad kunna styra Spannmålspriserna , samt att afsiuta förm o nliga Handelstractater.
Jag känner ej mindre än de värda Talare, som nyss före mig besvarat Grefve Schwerins anmärkningar, huru svårt det hr att, på det sätt som kunde fordras, ingå i granskningen af ett så omfattande och så väl utarbetadt
Tal, som man blott en gång har hört.
Hvad jag kan hafva att säga, blir också högst ofullkomligt, och jag skall inskränka mig vid att blott upptaga några af de punkter, som Herr Grefve Schwerin anmärkt uti mitt Dictamen i detta ämne: Herr Grefve Schwerin har fästat uppmärksamhet vid slutet af mitt Anförande, der jag tar mig friheten påminna om den. crisis vi genomgått, om de svårigheter vi öfvervunnit, om dem vi undgått, och om de fördelar vi förvärfv.at.
Om, då man fästade sig vid den conclusion jag häraf dragit, man tillika täckts gifva akt uppå, att dessa reflexioner stå i sammanhang med den föregående frågan om regler för Tullverkets organisation, hvilken jag ansag som Hiel 0.
Fröt. 29. 50.
Den 5 Juli f. m, en inskränkning af Verkställande MagtenS rättigheter och verkningsförmåga, hade man lätt funnit tankledningen i dessa båda saker, och att således min afsigt ingalunda var att kasta skugga på tänkesätten hos det Särskildta Utskottets Ledamöter.
Det måtte
För öfrigt icke vara mera otil 1 ätligt för mig att framställa några allmänna reflexioner, med erinran om de förmoner vi vunnit, om den tacksamhet de kunna förtjena, än det är för Herr Grefve Schwerin att yttra dylika i afseende på tålamodet hos Nationens Representanter och väntan samt lidandet hos en del af nationen.
Om man skulle fästa sig vid sådant, skulle sluteligen frågan förvandlas till en tvist om ord, icke om sakef.
Jag har vidare af samma talare hört Sagas att, då nationen suckande anhåller om en förhöjning i Tullafgiften, vägras det henne af Embetsmännen.
Jag bekänner att jag hvarken hört det ena eller det andra.
Någon fråga om förhöjning i Tullafgiften har, mig veterligen, icke blifvit väckt förr än af Särskildta Utskottet.
Det uppdrag
Ständerna vid 1812 ars Riksdag lemnade Konungen att verkställa en sådan förhöjning , var bestämdt inskränkt till ett ökande af 100 procent, och innehöll tillika att, när en sådan ökning på vissa artiklar ägde rum, borde nedsättning ske på andra» Den 5 Juli. f. ril.
Frågan var således snarare om jemkning än om en allmän förhöjning i Tull-afgifterna.
Imellertid är o nya TuiiTäXor, del' med Förändrade värderingsgrunder, dels med ökade afgifter utarbetade, och äro, som jag förmodar,. öfverlemnade till BevillningslTtSkottet.
Orsakerna hvarför de ej blefvr»
Utfärdade har jag förut anfort..
Om tillfället icke fordrat Riksens Ständers sammankallande, hade dessa Taxor visserligen nu varit kungjorda.
Imellertid blefvo af* gifterna pä vin redan 1814 oc^ depå caffe i år förhöjde.
Det är för öfrigt ielea att vägra en sak, att framställa de olägenheter sorn deraf kunna uppkomma*.
Då man trott sig böra erinra om de följder af Lurendrägeri och Tullförsnillning, sorn skola Uppkomma af en oförsigtigt verkställd Tullförhöjning, har man derför icke Vägrat att verkställa sådant, om det verkligen af Nationens allmänna röst skulle äskas.
Då det hittills endast af ett Utskott blifvit yrkadt, bör det icke förefalla oviintadt, om man sökt varna för en, må hända, öfverdrifven Välmening.
Hvad åter angår den, med anförande Sf Grundlagen, yrkade rättighet för Ständerna att bestämma Tullverkets organisation, kan jag icke af Grundlagens Stadgande draga denna slutföljd.
Tullnfgifterna äro väl förklarade för att vara en Bevill - 52g Den 5 Juli, f, m. ning, och Ständernas rätt är derför ovilkorlig att bestämma grunderna, hvarefter afgifterna skola eiläggas och till hvad belopp de skola utgå; men Beskattningen är ett och Uppbörden ett annat.
Ständerna hafva lika litet att befatta sig med bestämmandet af de Embelsmäns antal och förhållanden, sorn skola uppbära Tullafgifterna, som de hafva att göra med KronoBefallningsmän, Rentmäctare och öfriga personer och Verk, hvilka skola besörja uppbörden af allmänna Bevillningen och af de ordinarie Statsinkomsterna.
Allt sådant äro omsorger, som tillhöra den Verkställande Magten.
Hvad Ständerna i afseende på organisation af Tullverket villja föreslå, blir derför en önskan, icke ett beslut.
Den strid som blifvit börjad, tyckes nu nal? kas till drabbning; mitt påstående att Tullverket är Ständernas ensak, såsom Bevillning, grundar sig på Regeringsformen; genom denna är också Konungen berättigad efter omständigheterna höja och mindska Tullen, men endast på Spannmål.
1 öfrigt grundar sig den disposition Konungen nu har af Verket endast på concessioner af förra Ständer, som icke binda närvarande.
Den svårighet eller omöjlighet, som föregifves möta, om Ständerna med det reglementariska skulle befatta sig, för - Den 5 Juli. f. vt. 2sy faller då man betraktar styrelsen af Banken «ch Riksgälds-Contoiret.
Da dryga pålagor äskas af Landet, är det en pligt att på bästa och förmonligaste sätt begagna alla resourcer.
En ganska stor finnes £ Tullinrättningen, om den behörigen förvaltas.
Mycken anledning är, att förbättri»» häruti är nödig; jemte det att sådana lagar och bruk ännu vid detta Verk existera, hvilka tillkomne i Envåldstiden , nu mera icke passa för ett fritt Folk, der hvarje individ bör njuta Lagens beskydd.
Att detta icke är händelsen vid Tullverket, synes af Förfarandet med Tulllnspectoren Carlén , som ådragit sig förföljelse just derför att han, efter sin Embetspligt , förrättat sin syssla.
Hvad för öfrigt en åldrig man för detta yttrat, kan egentligen icke blifva någon grund nu; här linnas åldriga män äfven sorn vunnit en erfarenhet, som saknades för 6 år sedan.
Man måste i sina beslut rätta sig efter de anledningar, hvartill tidernas förändrade skick föranlåter; och derför anser jag nu nödvändigt, att Ständerna taga sjelfve befattning med Tullverket.
Herr Friherre af Wetterstedt'.
Till svar på hvad som undföll den sista värda Talaren får jag endast den äran anföra, att jag, i afseende på Riksens *50 Den 5 Juli.f. til.
Ständers rätt till bestämmande af Tull-ad« ministratiofiens förvaltning, endast påstått att denna rättighet ännu icke är gifven, och frågan derom således ännu icke afgjord.
Då den bär till öfverläggning förekommer, får jag ridlöftigare häröfver afgifva mina tankar; nu besvarar jag blott en af Herr Grefve Schwerin gjord anmärkning.
För öfrigt, och då Betänkandet med de deremot gjorda anmärkningar, förmodeligen nu kommer att återremitteras till Särskildta Utskottet, får jag hemställa, om icke intill dess Utskottets svar inträffar, det vore bäst att uppskjuta den i frågavarande drabbning gen, den jag i alla fall förmodar ej böra blifva mycket blodig, med mindre icke, på sätt Särskildta Utskottet föreslagit, TullStatet\ dessförinnan blifvit ställd pä militärisk fot.
Af hyad Herr Baron Wetterstedt nu behagat yttra, synes mig, alt han sjelf icke lärer bestå vid den frågan, alt Kongl.
Maj:t äger rätt att göra arrangempnter om.
Tullverket, Herr Friherre af Wetterstedt: Jag Jiar blott trott att frågan icke är afgjord, och således hvarken bestält vid eller afstatt från någon tanka i hufvudsaken.
Grefve von Schwerin, Fredrih Bogis-i laus, förmente 6o:de §. i Regeringsformen gifva utslaget i denna fråga.
Den 5 Jali, /• ***•
23* Grefve Liljencrantz:
För min del, började jag mitt sista Yttrande med erkännande, att Tullmedlen äro en Bevillning.
Jag torde således icke vara i någon våda vid den förestående striden.
För öfrigt påstår jag visserligen icke, att den åldrige man jag åberopat ägde eljer ansåg sig äga någon ofelbarhet; men likväl hade han och forntidens Riksdagsmän en egenskap, som i våra dagar icke är så allmän, den nämligen att aldrig taga miste om status quaestjonis, och att grundligen känna det ämne, hvarom han sig yttrade.
Herr Grefven och Landt Mar skälhem
I afseende på hvad nu i detta ämne blifvit anfördt kan,för det närvarande och intill dess BancoUtskottets begärdta Utlåtande öfver Särskildta Utskottets Betänkande inkommit, »agon proposition icke göras.