Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu återstår för Svenska jernhandteringen den, under föga gynnsamma förhållanden, länge förda striden med lyckligare lottade länders fabricationer, för hvilkas uppdrifvande dessa landers större capital-tillgångar och mera utvecklade industriella förmåga uppbjudas med -en stundeligen ökad ansträngning, och Utskottet tvekar icke att uttala den öfvertygelsen, alt jernhandteringen inom vårt fädernesland icke kan bestå i denna strid, om den icke tillerkännes samma frihet, som den utländska fabricationen åtnjuter alt, utan band af ett skadligt, ehuru välment, förmyndare-system, få använda alla de tillgångar, som vårt land i ymnigt mått erbjuder åt densamma , blott de rätt och, efter vetenskapliga grunder, användas och behandlas.
Endast under en sådan frihet kan denna handtering uppnå en fullkomlig utveckling, endast då kan man hoppas att äfven för framtiden se den mäglig af en täflan med det fria Englands fabricanter, hvilken annars blifver med hvarje dag allt svårare.
Samma grundsats uttalades af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet och gillades af Rikets Ständer vid sista Riksdagen, ehuru, vid tillämpningen deraf, den oinskränkta friheten endast medgafs för sådane verkstäder, som kunde uppvisa en bestämd kol-tillgång för hvarje härd, hvaremot andra, som ej egde en sådan tillgång, borde qvarhållas vid de gamla banden.
Denna inskränkning var utan tvifvel i sig sjelf orättvis, då den mindre fabricanten har samma behof och naturliga rätt, som den större, sÉlm. Bese.- och Ekon.-Ut skottets Betänkande, IV.'o 109, j 5 a-tt, efter förmåga, fritt få använda de tillgångar, han eger för bedrifvandeaf. sin näring; men den kunde då försvaras ur den synpunkt, att man, vid öfVergången till ett nytt system, icke vågade sig längre, utan att förut inhemta erfarenhet om de verkningar, det lemnade medgifvsndet till en början skulle medföra; hvaremot, efter den erfarenhet, som sedermera vunnits, och den vida större utsträckning af friheten, sorn under tiden genom.
Maj;ts Påbud erhållits, Utskottet nu mera anser denna öfvergångsåtgärd icke svara emot det för handen varande behofvet, och således ickekan tillstyrka Rikets Ständer alt dervid' stanna.
Det bär åberopade
Påbudet innefattas uti Kongl. Majlis ofvan omförmälde Nådiga Bref den j Maj i836, samt den 5 Maj och rt September 1 Sdy, hvarigenom Bruksegare utom Bergslag, utan afseende på det privilegierade smides-beloppeC, samt inom Bergslag, de Bruksegare, som hade privilegium1 A Skepp.-,s smide, blifvit tillåtet att, under åren 1836, 1807 och 1 83-8, vågföra så mycket de kunde tillverka, så att tillverkningslätten under denna Lid verkligen varit i det närmaste fri vid alla existerande verkstäder, serdeles under de t vänne förstnämnde åren, da derjemte, enligt Bergs-Coltegii Kungörelser den 21 Märs i833, och den 7 April 1835, Bruk segn me var tillåtet, att förändra eller utvidga verkstäderne för antagande af sådana smides-methoder, hvarigenom en förbättrad tillverkning kunde åstadkommas.
Den sålunda medgifna friheten framalstrade de frugler, som man alltid kan påräkna af densamma.
Tillverkningen steg till en förut okänd höjd, utan alla menliga verkningar på afsättningen, då exporten ökades till full motsvarighet, och oagtadt de hittills exempellösa hrylningarne inom handels verden, som under tiden inträffade, priset bibehöll sig vid en höjd och jemnhet, som under föregående år sällan egt rum ; hvarigenom Utskottet anser den farhåga vara håfven , som af mången förut varit hyst, nemligen, att, genom till vesten i jerntillyerkningen, öfver-production skulle uppstå och. prisen följagtligen nedtryckas.
De trenne årens frihet i tillverkningen väckte täflan och speculations-anda, nya methoder blefvo införde, de gamle betydligt förbättrade, varm bläster användes så val vid tackjerns-Måsning, som vid stångjerns-smide, och derigenom åstadkoms en förut ej' anad besparing af kol, och- hvad som ej är den minst vigtiga följden af den sålunda väckta omtankan, är den omsorg, som många bruksegare börjat egna åt den förut alldeles försummade skogs-hushällningen, skogarne äro vid mångå Bruk uppmätte och indelade^. iS Allm. lie sv.- och Ekori.-Utskottets Betänkande, JY:o log. och man bör hoppas, att detta hädanefter allt mera kommer alt ske, sedan, genom Bruks-Societetens försorg, ett nytt Skogs-Institut, under en utmärkt skicklig Tysk Lärare, blifvit inrättadt, hufvudsakligen för atthilda vårdare af Brukens skogar.
Genom Kongl. Maj:ls den 26 October 1838 utfärdade Nådiga Kungörelse om den gröfre jernförädlingen i Riket, har väl den förut medgifne vidsträcktare friheten åter blifvit till någon del inskränkt, i anseende till Kongl. Maj:ts beslut att uppskjuta pröfningen af frågan om föreslagen härdfrihet, men deremot är medgifven tillökning till i:del af det förut privilegierade smidet för alla verkstäder utan undantag, och dessutom är ett annat af de äldre serdeles tryckande banden lossadt, genom tillåtelsen för hvarje Bruksegare alt använda så många hammare, som han finner nyttigt, och att, efter behofvet för förändrade smides-melhoder, öka eldslädernes antal.
Ehuru Utskottet, såsom öfvertygadt otn de nyttige följderne af den förut beviljade mera oinskränkta smides-rätlen, icke kan annat än tro, att den återgång derifrån, som åberopade Kongl. Författningen till en del innebär, ingalunda varit önskvärd, har det visat sig, att näringen i sin helhet, äfven inom de nya gränsorne, haft rum för ytterligare utveckling, då smides-beloppet är ökadt, äfven under de tvänne senaste åren, hvartill dock den egentliga orsaken lärer igenfinnas i den förut medgifne friheten, deraf många Bruksegare troligen icke hunnit begagna sig förr än så sent, alt verkningarne först nu kunnat mera allmänt spörjas.
När man nu betraktar förhållandet emellan jernbruks-rörelsen och tackjerns-tillverkningen, förete sig ytterligare skäl, som mägtigt tala för beviljande af frihet åt den inhemska fabricationen, på det fördelen och vinsten af jernförädlingen må stanna inom vårt land, och ej till stort men för den talrika befolkning, som nu erhåller sitt uppehälle och sitt välstånd genom jern-tillverkningen, öfverflyttas på andra länders fabricanter.
Tackjerns-tillverkarne hafva lärt sig att använda förbättrade och kol-besparande methoder vid sina hyttor, och börjat inse, att de, med samma tillgångar af kol, kunna åstadkomma, en vida större product af tackjern, än hittills, ett förhållande, som kommer att ännu mera ega runi, sä snart de egentliga talrika bergsmans-hy ttorne komma att skötas efter mera rationella grunder och med så kalladt sambruk.
En naturlig följd af den sålunda liilvexande productionen har blifvit, att denna dass af fabricanter börjat jemföra möjligheten af afsättning för sin vara med möjligheten af högsta till - Allm. Besv.- och Elcon.-Utslcottets Betänkande, N:o iog. 17 verkning, och de hafva måst inse, att afsättningen snart skall blifva alltför mycket begränsad, oin de ännu existerande banden på jernförädlingen inom Riket fortfarande skola bestå, hvilket också föranledt deras allt mera stegrade anspråk på frihet, dels att sjelfva förädla sin production, dels att utföra den till andra länder.
Att dessa anspråk äro grundade på billighet, så snart tackjerns-lillverkningen öfversliger hvad, som inom landet kan afyttras, för ett pris, motsvarande kostnaderne, anser Utskottet för lika obestridligt, som att tackjernsutförseln, om den beviljas, skall högst menligt inverka på, ja måhända alldeles undergräfva och förtrycka, den Svenske jerntillverkningen, om icke, med undanrödjaride af de tryckande banden, den lemnäs alla nödiga medel till förkofran och sjelfbestånd.
Den inskränkning, som jerntill verkningen i allmänhet för närvarande är underkastad, är hufvudsakligast en följd af del för beviljande af smidesrält föreskrifna vilkoret, att uppvisa kol-tillgång, motsvarande behofvel för tillverkningen.
Utskottet, som anser detta vilkor, utan menlig verkan, kunna och böra upphöra, stödjer sin öfvertygelse derom på följande skäl: 1:0 att de undersökningar, som skola ligga lill grund för omdömet, huruvida delta vilkor är för handen, aldrig kunnat ske på ett sådant sätt, alt de varit fullt tillförlitlige, fullt rättvisa för alla. livar och en , som känner svårigheten äfven för serskildt bildade och erfarne skogsförvaltare, att, efter de sorgfälligaste, flere månader, ja år, räckande, mätningar och värderingar af en större skogstrakt, kunna med någorlunda visshet bestämma den afkastning, som bör, med skogens framtida bestånd , kunna tagas af densamma, skall medgifva, alt de undersökningar ej i någon mon kunna anses tillförlitliga, som för privilegiers meddelande blifvit verkställde å bruksegarnes skogar, genom en vandring, oftast företagen och fulländad på en, högst två dagar, dervid undersökningsmännen lätt kunnat af egaren föras just lill de rikaste tragterne af skogen, och a f b Silas från de sämre, hvarå conlrollen alltid måste blifva svår för den, som ej fullkomligt känner trakten.
I de aldra fleste fallen, lära derföre dessa undersökningar vara att anse såsom endast på papperet uppgjorda calculer, som sällan svara emot rälta förhållandet.
Än mindre inträffar detta vid de tillfällen, då, till följd af någon öfverenskommelse, smidet skall till någon del grundas på främmande skogar, hvilkas egare, ofta för någon liten ersättning, medgifva, att deras hemmans skogar uppföras i undersökhingsEih. till R.
Prof. 1810. 8 Sami. 27 Häft. 5 j8 Allm. Besp.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 109. protocollet, såsom grund för en ny anläggning, utan att tle dermed åtaga sig någon lagligen bindande skyldighet att lill Bruket lefverera något visst quanturn kol.
Hela denna beräkning är således alltför löslig, för att kunna antagas såsom någon verklig och tillförlitlig grund för anläggningen. 2:0
Det är för Embetsmyndigheterne, efter Utskottets tanka, omöjligt att controllera, hvad från början åsyftades med dessa undersökningar, elier att skogen ej mera anlitas, än dess bestånd för framtiden medgifver.
Så lange det står egaren fritt, så, som det alltid gjort och måste göra, att utom jernbruket anlägga andra skogsödande verk å samma skogstillgång, såsom bränvinsbrännerier, tegel- och kalk-ugnar m. m.; att sälja skogseffecter, ja sjelfva skogen, till en del eller hel och hållen, utan alt det en gång erhållna smides-privilegium derigenom minskas, så skall hvar och en inse, att hela denna försigtighetsåtgärd ej tjenat till något, och att det är bättre att anförtro sig åt den enskilda omtankan, som i alla fall blifver den enda verkliga och säkra vårdaren af skogen.
Ännu mindre blifver controllen möjlig, då bruket är privilegieradt på främmande hemmans skogar, ty om också en orimlig öfverenskommelse skulle ega den lagliga kraft, att verkligen hindra dessa hemmans-egare ifrån att sälja kol till någon annan än bruks-egaren, så kan ingen
Lag hindra honom ifrån att underlåta kolningen helt och hållet, och antingen låta den skog, som på det sättet ej betalas efter sitt värde, ruttna bort, hvilket ännu är händelsen på ganska mångå ställen, elier ock använda dea på annat mera förmoniigt sätt, om tillfälle dertill är för handen.
Då nu härtill kommer, att den omtanka, som måste vara den enda rätta garantien för skogens bestånd, först då blifver r ig tigt väckt, när inga binder möta för skogens rätta användande, då denna omtanka måste leda till införande af en riglig skogshushållning, hvarigenom viikoren för den framtida skogstillgången mångdubblas, och då slutligen Lagstiftaren ej bör vidblifva föreskrifter, hvilkas efterlefnad icke kunna controlleras, och hvilkas ändamål sålunda uppenbarligen förfelas, så tror Utskottet sig tryggt kunna tillstyrka upphörande af hittills gällande bestämmelser om uppvisande af koltillgång, såsom vilkor för erhållande af smidesrätt.
Genom hvad, som nu blifvit an förd t, tror Utskottet det vara visadt: att, sedan en öfvergång till en mera allmän smidesfrihet redan genom Kongl. Maj:ts visa åtgärder blifvit förberedd under de senare femi åren och serdeles under de Irenne, från i835 till och nied 1808, några menliga följder deraf ingalunda visat sig, utan har näringen tvärtom vunnit en -Allm.
Besa.- och Ekon.-Utskoltels Betänkande, N:o iog. ig märklig ti!!vext och utveckling, under betydlig besparing af kol-åtgång vid tillverkningen, jemte det en början är gjord till en bättre hushållning roed skogarne, så alt friheten äfven verkat förmonligt för dessas framtida vård och bestånd; Utskottet tror, att endast på denna väg jernhandteringen kan uppnå den höjd af utveckling, hvaraf den är mägtig, och hvartill den måste uppbringas, om den fortfarande skall kunna bestå i bredd, med andra hinders mägtiga fubriks-intresse, och bereda nödig afsättning åt en förutsedd betydligt ökad tackjernsproduction, och slutligen, att de hittills gällande föreskrifterna om uppvisande af kol tillgång, såsom vilkor för vinnande af smidesrätt, helt och hållet förfelat, och alltid måste förfela sitt ändamål; och är det på dessa förenade skäl, som Utskottet na anser sig böra tillstyrka, att full frihet må förunnas ät jerntillverkarne inom fäderneslandet att bedrifva sin näring så _, som de med sin fördel finna mest förenligt, med borttagande aj alla hittills tryckande b amf
Då likväl en sådan frihet, på en gång medgifven, utan ytterligare förberedelse, skulle åstadkomma en måhända alltför häftig brytning i nuvarande förhållanden, byggda på existerande, om också till sin grund origtiga, Lagar, anser Utskottet det vara nödvändigt, att inskränkningen endast successivt upphörcr, och att för öfvergången till friheten bestämmas vissa tider, på det hvar och en må hafva rådrum för de nödiga förberedelserne, genom utvidgande af sina verk eller andra åtgärder, som det förändrade förhållandet kan påkalla ; under hvilken öfvergångsperiod den hittills gällande skillnaden emellan Bruk inom och utom Bergslag, äfvensom vilkoret om uppvisande af kol tillgång i någon mon måste bibehållas, då åtskilliga jernverk, i deras närvarande skick, äro beroende af det skydd, .sorn af den så beskaffade inskränkningen varit påräknad* Utskottet får således tillstyrka: att Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla om följande stadgande om jernförädlingen i Riket: j:o undar de nästkommande Jeni åren, beräknade från och med år 1841, till år 184G, ad) medgifves för alla utom egentlig bergslag belägne jernverk full och obegränsad vågföringsrätt för allt detstångeller manufactur-jern, som kan vid nu privilegierade härdar tillverkas; 30 Allm. B esc.- och Ekon.-Utslottets Betänkande, iV:0 log. b) nya stångjernshärdar få, utom tackjerns-bergstag, anlägggas af den, som visar sig ega en kol-tillgång af 800 lester för hvarje härd, och erhåller då denna härd lika obegränsad smidesrätt, som åt de äldre är med-ifven; c) äfven för inom bergslag belägne stångjernsbruk medgifves full smidesfrihet för hvarje härd, som är piivilegierad för 400 Skepp., eller för tvänne härdar, som tillsammans äro privilegierade för nämnde belopp, då de sammanslås, och den ena utrifves, eller ock för ny härd , då en förut odisponerad koltillgång af 800 läster kan uppvisas. 3:0
Under de derpå följande 5 åren, från och med t8f6 till och med i85o, a) erhåller, utom bergslag, hvarje Svensk man rättighet att fritt och ulan andra vilkor, än styrkt eganderätt till byggnadsplats, iagttagande af Lagarne om vattudämsel samt uppgift till vederbörande Embetsmyndighet, anlägga, förändra eller utvidga jernbruk, samt derifrån vågföra allt det stång- eller manufactur-jern, som möjligen kan af honom tillverkas; bj inom de nu varande bergslagen beviljas oinskränkt smidesrätt för alla existerande verkstäder; dock endast med det vilkor, att samtlige hytte-egarne inom Bergslagen det medgifva, och sig förena om bergslags-privilegiernes upphörande, hvarefter de till bergslagen hörande hemman, skola skattläggas och roteras till lika belopp, som hemman inom närmaste Landslag. 3:0 Efter år i85o medgifves äfven för de sålunda till Landslag öfverflyttade Bergslagen, samma fria och obegränsade anläggningsrätt för nya verkstäder, som under de föregående fem åren blifvit Landslagen förunnad.
Det vilkor Utskottet föreslagit att fästas vid beviljandet af den oinskränktare smidesfriheten, äfven för Bergslagen, nemligen att de då skola, med frångående af sina hittills åtnjutne Bergsmanna-privilegier, öfvergå till natur af Landslag, och sålunda åtaga sig de skatte- och rolerings-bördor, _som Landslagen äro underkastade, anser Utskottet vara lika billigt, Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, IV'. olog. 2f som, enligt med hvad hittills blifvit iagtlaget, i de fall, då Bergslag önskat fr ån sin uteslutande blåsnings-skyldighet, sjelfva grunden för privilegierne, blifva befriade.
De friheter, Bergslagshemmanen, till följd af sådane privilegier, åtnjuta, visa sig ganska betydliga för en del Bergslag, då, enligt de upplysningar, sorn Utskottet från Kammar-Collegium inhemtat, den ett helt hemman åsatte ordinarie skatten, beräknad efter medel-raai kegångspris för fem år, från och med 1834, är, biom Skinnskattebergs Bergslag, 46 R:dr, Nora Bergslag 28 R:dr, Linde Bergslag 1 10 R:dr, Grythytte Bergslag g3 R:dr, Lekebergs 86 R:dr, Carlskoga I\S R:dr, Lerbecks 47 R:dr och Tabergs Bergslag 20 R:dr mindre, än för ett hemman i angränsande Lands-lag, hvarjemte Philipstads Bergslag, tillika med de ofvan uppräknade, utom Skinnskattebergs Bergslag, äro befriade från ordinarie rotering, och derigenom åtnjuta en förmon, motsvarande för hvarje helt hemman, ungefärligen 36 R:dr årligen för Philipstads och 27 R:dr årligen för de^öfrige Bergslagen.
Deremot äro alla andra Bergslag indelda till ordinarie rotering, och äfven beskattningen för öfrigt visar der ingen eller åtminstone föga märkbar skilnad från Lands-lagen.
Utskottet delar icke den farhåga, som af många hyses, att tackjerns-tillgången skall minskas, om det rnedgifves tack jerns-til 1 verkaren att sjelf förädla sin vara.
Om detta tillstånd, på säLt Utskottet föreslagit, ej meddelas förr, än Biuksegarne utom Bergslag erhållit någon viss lid sig förbehållen, under hvilken de kunna, der de så önska, utvidga sina verkstäder, öka arbetarnes och äfven hamrarnes antal, der det sig göra låter, concentrera flere smärre jernbruk i få, men bättre och med starkare drift skötta, verkstäder, så anser Utskottet, forsin del, säkert, att smides-beloppet utom Bergslag skall tillvexa betydligt, och tackjerns-tillverkningen, i följd af en sålunda ökad afsättning, lemna en så mycket större vinst, att egare af tackjerns-byttor inora Bergslag, då i framtiden en mera oinskränkt smides-frihet dem beviljas, i högst få fall skola sig deraf begagna.
Den enklaste beräkning skall visa dem, att de hilva större vinst af att använda de inom dessa orter alltid dyrare kolen, till uppdrifvande af deras hufvud-när ing, hvartill förlags-capitalet en gång är nedlagdt, än att, med högst dryga kostnader, kasta sig in på en ny tillverkning, som med så dyra kol, som de vanligtvis äro inom Bergslagen, ej ens kan bära sig med någon möjlighet af täflan, och hvartill äfven sällan nödig vattu-tiligång finnes i dessa trakter, sedan den förut blifvit lill hyttorne disponerad.
Utskottet gör sig tvert - Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottets Betänkande, JS:o 109. om förvissadt, att tack jerns-lillgången skail, i nion af den ökade afsältningen, betydligt stiga, då malmgrufvorne äro, inom de större Bergslagen, nära outtömlige, och då de nu existerande kol-lillgångarne kunna, utan ökad consumtion, förslå tili en betydligt större production, så snartBergsmans-byttelagen finna med sitt intresse förenligt att mera allmänt öfvergå till sambruk, och alt, i följd deraf, förbättra sina blås-machiner och använda varm bläsler.
Vid de fleste bergsnians-byttor åtgå nemligen ännu 16 å 20 tunnor kol, för hvarje Skeppund tackjern, då deremot, vid de bäst inrättade större hyttorne, åtgången endast är 10 a 12 tunnor.
Utskottet anser sig jemväl böra upptaga den frågan, huruvida den oinskränkta smides-friheten kan blifva så vådlig för den mindre bruksegaren, att dennes framtida bestånd derigenom hotas med undergång, och får Utskottet då uttala sin öfvertygelse, att denna frihet måste vara förmonlig för hvarje någorlunda oberoende bruksegare, som har lust och förmåga att tillegna sig senare tiders förbättringar.
Den nu bestående bruksegaren liar alltid, vid täflan med nya anläggare, det företräde, att hans verk redan finnes, att förlags-capitalet redan är lagdt, och att han således kan använda till framsteg och förbättringar de medel, som hans medtäflare måste utbetala för den första anläggningen.
Endast de, lyckligtvis icke talrika, bruksegare skola troligen nödgas upphöra med sin tillverkning, som ej ega några egna rudimaterier, och som troligen derigenom ej skola kunna tillverka sin vara för det pris, som de mera oberoende bruksegarne.
Förr eller senare måste likväl samma händelse äfven under nuvarande förhållanden inträffa, ty det skydd, som gaf värde åt sjelfva smides-privilegierne, utan afseende på en för öfrigt någorlunda oberoende ställning, försvann redan genom i8o3 års Författning, som beredde och började den öfvergång lill ett fritt system, hvilket Utskottet nu föreslagit Rikets Ständer bringa till sin slutliga utveckling.
Den största vinsten för det hela af en allmän frihet förutser Utskottet uti den möjlighet, sorn derigenom uppstår just för de smärre, hittills med liten eller ingen verklig behållning drifne, jernbruken, att sammanslå sig i större bolag, och genom sålunda förenade krafter, äfven för sin tillverkning kunna tillegna sig alla de förbättrade methoder, som genom vetenskaplig behandling af yrket blifvit införde, samt att, genom sålunda ökad drift och minskad förvaltnings-kostnad, kunna med större vinst bedrifva sin näring.
Endast genom en sådan concentrering af krafter, för hvilken friheten är ett oeftergifligt vilkor, skall det blifva för Svenska Allm.
Besv- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 109.
23 jern lill verkaren möjligt att täfla med utlänningen, ty endast derigenom tan lian, med samma behållna vinst, som hittills, nedsätta sitt tillverkningspris, det bestämda vilkoret för en säker afsättning i stort.
Efter motionernes föranledande, tillhörer det Utskottet vidare att utlåta sig: l:o Om kol-handelns fritif vande.
För denna industri, liksom för hvarje annan, är det angeläget, atl den, så fort som möjligt, befrias från de tryckande' band, som ända till de sista liderna förqväft omtankan för införande af en bättre hushållning vid denna för bela landet vigtiga näring.
Alt vilja hindra egaren af skogen att få, till sin största fördel, sjelf sköta och använda densamma, liksom all annan dess rättfångna egendom, kan ej annat än förslöa hans håg att vårda den, och har ulan tvifvel varit och är ännu den förnämsta orsaken till den förstöring, den liknöjdhet för ali bättre hushållning, som hittills dervid egt rum.
Det välmenta syfte, som legat till grund för detta alltför länge följda förmyndare-system, har sålunda alldeles förfelats, och är det, enligt Utskottets tanka, hög tid att frångå detsamma, öfver allt, der det lagligen kan ske, på det skogsegaren må återfå ett intresse att rätt vårda siri dyrbara egendom, hvarigenom man tryggt kan antaga, att alia de farhågor, som mer än hundrade år blifvit hysta, med afseende å skogarnes bestånd, skola på det säkraste och för framtiden mest varagtiga sätt undanrödjas, ty det är icke för mycket sagdt, att skogens så väl framtida förkofran, som närvarande afkastning, kunna nära nog fördubblas, om en rätt skogshushållning förenas med bättre kolnings-methoder, som nu på flere ställen med stor framgång blifvit införda.
Utskottet har härvid icke förbisett, att hinder för ett allmänt fri— gifvande af kol-handeln, i vissa fall, möta genom lagligen contraherade rättsförhållanden, såsom i första rummet intressentskap i hytta, hvilket icke kan annat än såsom ett bolag belragtas, med ifrån början frivilligt åtagna skyldigheter, hvarpå hela bolagets framtida bestånd hviiar.