Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu dessa sednare dagligen undergå förändring oell tillböra flera tusen olika partier, fordras en ganska besvärlig uträkning, som dagligen måste förnyas, för att bestämma, hvad som verkligen är bankens förfallna skuld eller s. k. sedelstock.
Vidare, då förändring i de hittills utan inskränkning tillåtna utlåningar på metaller, lånebancoobligationer o. s. v. (oell sorn omvexlat emellan — om jag ej irrar mig — eif maximum af ungefär 4 och ett minimum af omkring i millioner r:dr) inverkar på sedelstockens belopp, måste man altså, om de för dessa lån utgifna sedlar ej såsom hittills få afräknas, antingen inskränka dessa lån inom en viss summa, eller också, för att vara beredd på möjliga tillökningar, hålla cassan eller reella fonden vida större, än som är föreskrifvet.
Jag utbeder mig att få visa, huru ledamöterna sjelfva icke synas hafva rätt uppfattat, hvad de mena med sedelstock.
Utan att omnämna den Hr Nordenanckars reservation åtföljande tabell, der han kallar utelöpande (banco m. fl.) sedlar, summor som uppkommit af dessa, med tillägg af vexelbankens på löpande räkning innestående medel (för hvilka inga sedlar finnas utelöpande); så, om jäg ej hörde orätt, uppgaf Hr Lefre'n sedelstocken vid förra årets slut, efter den af Utsk. antagna beräkning, till 34,3oo,ooo r:dr.
Nu visar likväl den tryckta officiella uppgiften öfver vexelbankens ställning d. 31 Dec. i833, alt hela vexelbancoskulden då utgjorde 34,5o4,49i • 9.
6.j hvartill ytterligare, för att få summan af Bankens då förfallna skulder, komma alla i lånebanken deponerade summor och förfallna räntor å dess upplåningar, samt således vida mer än hvad Hr Lefrén beräknat.
Jag kan visst lätt finna, huru han kommit till sin summa, nemi. genom afdrag af vissa poster, som aldrig komma att gravera inlösningsfonden; men detta står dock i strid med den af Utsk. uppställda sats att icke medgifva några afdrag, och, i sin helhet tillämpad, skulle derigenom, på sätt jag nedanföre visat, hela behofvet af den stora cassan försvinna.
Jag öfvergår emedlertid nu till sjelfva hufvudsaken:
Beli öfves en viss proportion emellan Bankens sedelstock (beräknad huru som helst) och dess cassa eller reella fond och, i sådant fall, beli öfver den vara så stor, Utsk. föreslagit?
Reella fonden utgör Bankens cassa.
Dess ändamål är att alltid äga tillgång för inlösen af Bankens förfallna skulder, hufvudsakligen bestående af dess utelöpande sedlar.
Dess storlek måste sålunda bestämmas af tvenne förhållanden: 1:0 i hvad mån denna skuld kan komma att göras gällande emot Banken, och 2:0 med hvad lätthet cassan, i händelse af behof, kan förstärkas, I första fallet befinna sig troligen få banker i så lyckligt förhållande som den Den 5 Maj f. m. >49 Svenska.
Dess sedlar utgöra nära uteslutande medlet för liela Rikets penningecirculation.
Af grundlagen försäkrade vid rättigheten att kunna och ensamt kunna såsom mynt i Riket äga omlopp, d. v. s. att i allmän uppbörd och inför lagen erkännas såsom mynt, af vanan blifna folkets penningar, skall, sedan de vunnit, hvad som hittills fattats dem, ett oföränderligt silfvervärde, deras omlopp äga föga att befara af täflan med andra möjligen uppkommande sedelbanker, icke ägande samma förmåner.
Då härtill kommer, att, med vårt lands i förhållande till folkmängd och näringar vidsträckta rymd, ett sedelmynt, som erbjuder samma säkerhet för sitt värde och samma rättigheter i användandet som silfvermyntet, men derjemte lättare begagnande till aflägsna liqvider, mäste äga större begärlighet; att vidare bos oss en stor del af landets utskylder utgöras inom en ganska kort tid, då en betydlig del af alla utelöpande sedlar behöfva användas för deras inbetalning och remisser, så finner man, att, förtroendet till sedlarna bibehållet, en ganska betydlig del af dem aldrig kan komma att gravera inlösningscassan.
Hvad nu det andra förhållandet beträffar, eller lättheten att efter behag förstärka Bankens cassa, så är det visst sannt, att vår Banks fordringar i allmänhet icke äro så liqvidabla som de flesta utländskas, eller lika lätt och fort kunna indrifvas och förvandlas till contant som deras (ehuru de visserligen icke lika lätt kunna verkställa denna förvandling utan förluster, då förfallotiderna i deras lån äro korta, och denna förmån fullt motväges af det större behof, rörelsen hos oss äger af vår Banks sedlar); men der finnes andra sätt att vid behof fylla cassan, som kunna bespara den stora ränteförlusten att kanske i io år hålla cassan vid ett belopp, som måhända först det litte behöfves.
Sålunda t. ex. hafva de flesta utländska banker alltid en betydlig reservfond af goda och lätt afsätlbara statspapper, som bära ränta, så länge de ligga i bankens förvar, och, när de behöfva användas, utan någon känbar förlust kunna förvandlas i penningar.
De utgöra en räntebärande cassa.
Vi äga visserligen få sådana papper; men det förslag Hr Lefre'n i sin reservation afgifvit, alt uppköpa utländska goda statspapper, förtjenar allt afseende.
Användt för 18 år sedan, bade det troligen redan 1823 för 10 år undanröjt alla hinder för realisationen.
Men om man äfven skulle i närvarande tidpunkt finna betänkligt att på delta sätt använda en del af Bankens tillgångar, finnes ett enkelt medel att suppleera detta, nemi. att medgifva Banken en rätt, hvaraf redan Gustaf Bonde före"
Stalsbankens stiftelse, redan våra förfäder 1668 insågo behofvet, nemi. att läna sjelf, när den behöfde.
Det är denna rätt, man sedan 1766 nästan uteslutande beröfvat Banken, under det att man på alla håll fordrat utsträckning af dess utlåningar vida öfver ägande tillgångar; och häri lig - i5o Den 5 Maj f. m. ger historien af dess missbrukande.
Utsk. har med en viss rädsla, som jag icke kan förklara, vidrört detta ämne.
Det tillåter upplåning genom creditiv till ett visst belopp, och dessutom för indragning af dess sedlar; men ali annan upplåningsrätt omnämnes icke.
Lemnades denna deremot åt Banken, vare sig för fullgörandet af dess förbindelser mot sina sedelinnehafvare eller för att med vinst användas i egen lånerörelse, skulle Banken aldrig sakna tillgångar att vid förefallande behof fylla sin cassa, då, så solid som den är, den visserligen när som helst kunde creera egna papper, som på Europas förnämsta börser i begärlighet skulle föga eftergifva de bästa.
Det är denna rätt jag på det högsta yrkar, och med den kan man bespara sig kostnaden och olägenheterna af en stor stående cassa.
Jag skulle nu visa olägenheterna af den föreslagna proportionen; men då tiden är långt liden och äfven mina krafter icke tillåta mig att längre fortsätta, inskränker jag mig att för denna gång hänvisa till Frih. Kantzous och Hr Cederschjölds anföranden, särdeles den sednares, lifligen beklagande, att svårigheten att uppfatta sifferberäkningen icke tillåtit
Ståndet att inse hela vigten af dem, Hr Cederschjöld har framställt.
För att ytterligare ådagalägga, huru Utsk:s beräkningar om behofvet af den stora silfverfonden icke grunda sig på erfarenheten, får jag bilägga en tabell öfver förhållandet emellan reella fonden och sedelstocken (såvida lägre beräknad, än efter Utsk:s grunder, att lånebankens förfallna skulder ej deri inberäknats) under åren 1777— 1788 och i8o3—1808, visande, att då utvexlingen 1777 börjades (hvarvid farhågorna voro åtminstone lika allmänna som nu,— utom Liljencrantz hade alla medlemmarna af den committé', Konungen dertill förordnat, funnit betänkligheter, äfvensom samtlige Bancofullmägtige) reella fonden, beräknad såsom nu, endast med 3 proc. öfversteg det minimum mot sedelstocken (lägre beräknad än nu), sora Utsk. finner nödig, hvilket torde vara något mindre, än man måste förutsätta att vid en fri vexlings början kunde behöfvas, samt att under åren 1804—1807, då dessutom r million rtdr silfvervärde och deröfver circulerade i discontpapper, detta förhållande föga öfversteg hälften af hvad Utsk. ansett behofligt såsom minimum.
Af alla de skäl, jag har hört anföras för behofvet af bestämda föreskrifter rör:de silfverfonden, är det enda, jag funnit vara af vigt, det, som hemtas från närvarande sammansättning af Bancostyrelsen.
Jag erkänner dennas många brister, men tror dock, att om man ej kan vänta sig af dess beslut, fattade under just de förhållanden, som påkalla dem‘ all den insigt, klokhet och ändamålsenlighet, man borde önska, så kan man ännu mindre vänta detta af beslut, på förhand tillkomna 5 år förut genom voteringar inom samtliga RiksStånden, Bilaga.
Jemnförelse emellan sedelstockvexelbanco-skuld samt reella fonden följande är:
Utelöpande sedelstock
Vexelbanco- skuld med tillägg af riksg.sedlar- na fr. o. m. år 1804.
Verklig reel fond (myn- tadt och 0- Beräknad reel fond (de förra tillgån- garna med Den verkliga reella fon- dens förhållande till
Den beräknade reella fondens förhållande till D. i Januari År 1777 (bancoscdlar och riksg:s- sedlar fr. o. m. i8o4) myntadtguld och silfver samt gång- bart koppar- skiljemynt). tillägg af vis- sa fordringar hos staten och enskilde, aflyst gam- malt koppar- mynt m. m.)
Utelöpande sedelstocken såsom Vexelbanco- skulden med tillägg af riks g,sedlar- na såsom Utelöpan- de sedel- stocken såsom Vexelbanco- skulden med tillägg af riksg.sedlar- ne såsom 7,832,9°9 8,369,433 3,693,554 4,378,633 47 till 100 43 : 100 9 till 16 52 : IOO „ 1778 7,3o4,4^° 7,845,524 4,035,094 4,583,2o5 55 : 100 5i : 100 5 8 57 : 100 „ 1779 6,919,258 7,388,337 3,827,595 4,668,669 55 : 100 52 : ioo >9 28 63 : 100 „ 1780 6,i58,2o6 6,673,i35 3,366,498 4,074,155 55 : 100 5o : 100 2 3 —.— „ 1781 5,655,32g 6,082,970 2,945,326 3,512,954 54 : 100 4g : 100 5 8 „ 1782 5,566,741 5,981,164 3,126,965 3,5o4,48 i 56 : 100 >9 3i „ 1783 5,944,128 6,472,120 4,274,337 4,487,309 72 : 100 3 4 „ 178-4 5,928,207 6,671,743 4,469,586 4,645,180 11 >4 „ 1783 5,2g5,3i4 5,884,677 3,675,735 3,83g,oi3 18 i5 „ 178G 5,i 48,851 5,764,383 3,588,668 3,753,783 3 4 „ 1787 4,934,354 5,523,176 3,620,815 3,760,764 3 4 „ 1788 5,346,517 6,014^42 3,356,832 4,499^684 5 6 —— „ 1804 i3,o53,o65 14,576,810 3,4*7,73* 3,4* 7,731 23£: 100 5 >9 „ 1803 i3,4i7,io5 15,289,710 3,437,233 3,437,233 22^: 100 1 4 „ 1806 >3,921,777 >5,377,900 3,4o3,o54 3,4o3,o54 22 : 100 1 4 „ 1807 i4,o55,63o i5,i74,65o 3,302,570 3,302,570 23 : IOO 4 >7 „ 1808 i3,8i6,5g4 i4,85g,25o 2,909,285 2,909,285 20 : 100 4 >9 Anmärkning.
De här uppförda summor äro afskrifna dels af tabellen N:o i vid Stats- och Bancolltskms betänk.
N:o i vid sista riksdag, dels af den vid 1823 års riksdag af BancoUtsk. uppgjorda summariska tabell öfver Banco- och Riksg:s-sedelstocken m. m. från år 1800 t. o. m. år 1822.
(Tillhör
K o. Ad:s Prot. 6 H. p. i5o.)
Den 5 Maj f. m.
Jag tillstyrker salunda, att det måtte förblifva vid hvad nuvarande Baneoreglemente i 4 Art. i Afd. § n stadgar, att efter allmänna silfvervexlingens början det åligger
Fullmägtige att fästa noggrann uppmärksamhet derpå, att reella fonden varder bibehållen vid en nödig styrka.
Sedan jag anmälde mig, är hufvndsakligen sagdt, hvad jag ämnade säga.
Jag vill derföre blott förena mig med dem, sorn anse proportionen som 2 till 5 vara af intet gagn, utan tvärtom ländande till mycken skada.
De 2tne första punkterna af Utskrs förslag äro nu föredragna.
Första punkten innefattar definition på sedelstock.
Om denna definition skall finnas, så delar jag med Utsk:s ledamöter den öfvertygelse, att densamma är riktig; ja, den är så riktig, att sjelfva realisationens fiender måste finna sig genom den uppställda beräkningen afväpnade.
Men jag är af den öfvertygelse, att denna definition är alldeles obehöflig, likasom bestämmandet af en fortfarande proportion emellan metalliska cassan och sedelstocken, ehuru jag på det af Hr Lefre'11 anförda skäl skulle vara benägen alt något frångå den-» na öfvertygelse.
Jag skulle dock tro, att den preliminärpunkt, som pag. 17 förekommer, nemi. att R.
Sl:s Bank, till betryggande af ett genom förra tiders misstag skadadt förtroende, borde hålla snarare större än mindre cassa jemnförelsevis med hvad inom väl styrda banker är vanligt, vore en tillräcklig föreskrift för Bancofullmägtige, i fall den rätt uppfattas; synnerligast som, om vi, såsom jag hoppas, detta år börja utvexlingen, det är med en silfvercassa af 17 millioner mot 34 millioner i sedlar, och således med en silfvercassa, långt utöfver hvarje utländsk banks silfverfond i förhållande till representativa myntet.
Jag förmodar, att det blott är i början, som påkänningen skall blifva betydlig, men alt i allt fall, med den ansenliga silfvercassa, Banken för närvarande äger, sinnena skola hunnit lugna sig, innan proportionen nedstigit till den af Utsk. föreslagna af 2 till 5; och då jag således icke fruktar, att någon brist i reella fonden skall uppstå, anser jag det vådligt att fixera någon viss proportion emellan densamma och sedelstocken, emedan sådant skulle lemna möjlighet för den enskilda speculationen att, med mer eller mindre fördel, dagligen sätta Bancostyrelsen i bryderi.
Min öfvertygelse är derföre, att, då R.
St. säkerligen denna gång med mycken urskilning komma att förrätta deras val till Bancofullmägtige, man icke skall riskera något, om dessa Fullmägtige blott erhålla den generella instruetion att tillse, det silfvercassan snarare är större än mindre, jemnförelsevis med hvad inom väl styrda banker är vanligt; till följd hvaraf i:sta och 2:dra punkterna kunna försvinna ur det betänk., som på återremissen är att förvänta.
Jag betviflar, att Hr Rosenblad med sin D e n 5 Maj e. m. uppgift kan tillintetgöra riktigheten af min sifferberäkning.
Jag räknar icke 2 gånger samma summa.
Jag vill blott upplysa, att det är omkring 200,000 r:dr, som utgjort skillnaden emellan hans och min uppgift.
Hvad hans första anmärkning beträffar, att det var fastställandet af proportionen som 5 till 8, hvilken förorsakat realisationens uteblifvande, får jag anmärka, att detta icke nu är föremål för discussionen.
Proportionen 5 till 8 stadgades då såsom vilkor för utvexlingens begynnande; proportionen 2 till 5 föreslås nu till iakttagande, sedan utvexlingen redan är begynd och under dess fortgående.
Egentliga orsaken, hvarföre vi nu öfverlägga om realisationens verkställighet, i stället för att se den redan verkställd enligt i83o års R.
St:s beslut, är den, att förra Ständer icke beredt rättighet till creditiv på utländsk vexelort.
Hade Banken haft ett sådant creditiv, så hade proportionen 5 till 8 icke lagt hinder i vägen för realisationens början ; men att sammanblanda denna proportion såsom grunden för realisationens begynnande med den af 2 till 5, hvarpå man anser realisationens fortfarande böra grundas och hvarom nu endast är fråga, anser jag vara oriktigt af Hr Rosenblad.
Ehuru jag hört flera värda talare försvara den antagna proportionen af 2 till 5, har jag dock ej funnit skäl att frångå min en gång yttrade tanke.
Om jag var något för radical i frågan om utvexlingen, får jag förklara, att jag ansåg den icke böra ske utan säkra garantier för vexlingens fortgång utan alla vilkor.
Jag delar åsigter med Hr Cederschjöld, som uppställt bevis för den sats, att, utan fara för Banken, vexlingen kan börjas utan något stadgande om fortfarande bestämd proportion emellan reella fonden och sedelstocken; och då man besinnar, huru otillräcklig sedelstocken är, huru många publika och enskilda cassör här gifvas, hvilka hvar för sig äga mer eller mindre capitaler, som icke kuni i till vexling inlemnas, med ett ord, då man betraktar lamkts financiella ställning i allmänhet, så ser jag ingen våda för vexlingens företagande.
Men deremot måste man medgifva, sedan jag antager, att bancolagen är grundad på säkra fotter, att det leder till ett helt annat förhållande, om jag säger, att vexlingen må fortgå, så länge silfver finnes i Banken, eller om jag säger, att vexlingen må fortsättas endast till dess proportionen som 2 till 5 är upphunnen.
Banken måste äga anspråk på förtroende; och jag anser det högst angeläget, att vexlingen betes fortgå utan alla modificationer, utan allt afseende på proportionsförhållanden, och hoppas, att det i allt fall skall gå ganska väl.
Vi hafva sett, huru förhållandet var med vår Bank på 1700-talet. 1778 t. ex. utgjorde silfverfonden 4)668,309 r:dr Den 5 Maj f. ra. r53 rtdr, sedelstocken 7,383,337 r:dr och coursen var då 45§; hvaremot reella fonden 1788 utgjorde 5,024,934 r:dr, sedelstocken 6,521,854 r:dr, då coursen åter var 47 sk:r.
Således gifves ingen regel i detta fall, och jag kan icke frångå min åsigt.
Jag vill nu blott till besvarande upptaga några anmärkningar.
Troil har sagt, att jag misstagit mig i afseende på riksg.-sedlarnas förhållande till Banken, emedan Banken icke invexlade riksgts 1796.
Men jag kan, med tabellen i handen öfver riksgcssedlurna, fullkomligen redogöra för dessas historia, sedan de 1789 sattes i rörelsen.
De invexlades ej; men de verkade dock på bancosedelcapitalet, så att, då silfverfonden 1796 utgjorde 2,254,3o5 r:dr, utgjorde bancosedelstockeu ungefär samma summa; hvilket bevisar,att riksgrssedlarna utträngde och intogo btcosedlarnas ställe.
När jag lägger denna summa till riksg:ssed!arna, reducerade till b:co efter årets agio med 10 proc., får man en summa af i5 millioner.
Då nu närvar.
BancoUlsk. och alla föregående BancoUtsk. brukat sammanlägga riksg:s- och b:cosedierna, så måste väl äfven jag böra följa samma praxis vid mina calculer; och jag har således ingalunda misstagit mig i detta afseende.
Härärsagdt, att näringarna kunna förkofra sig utan silfvermynt.
Det är sannt, vi hafva sett oss i 23 år utan silfver; men förkofran har också gått derefter.
Jag tror, att det är bättre att, såsom andra folkslag, hafva silfret i rörelsen, än att hafva det förvaradt så, att ingen menniska kan komma åt det.
Här har äfven blifvit taladt om privata banker.
De höra just icke till närvarande fråga; men efter här har blifvit taladt derom, vill äfven jag om dem nämna några ord.
Man säger, att privata bankers sedlar blefve vådliga för allmänna rörelsen, nemi. att dessa sedlar dels komrae att uttränga Statens sedlar, dels skulle sätta dess in*- nehafvare i förlägenhet, emedan de icke emottagas i uppbörden.
Jag har inga actier i privata banker; men jag vill fästa uppmärksamheten på ett förhållande, sora torde komma att inträffa, och i följd hvaraf privata bankers sedlar icke blefve af sämre värde än Statens sedlar, i fall realisationen , såsom jag förmodar, sättes i verkställighet.
Jag förmodar nemi., att privatbankerna icke då, som nu, komma att assignera på Statsbanken, hvarigenom privatbankssedlar11a komrae i kategori med Statens sedlar och således blefve underkastade lika äfventyr med de sednare att förlora i värde, i händelse Statsbanken i och för någon oförutsedd händelse behöfde tillgripas och derigenom minskades till sin soliditet; hvaremot privatbankerna, om de grundade sig på egen silfverfond, den de äga rätt utur Banken uttaga till samma belopp som deras stiftelsefond, skulle få vida större credit och kunna blifva en farlig nagel i ögat för Statsbanken.
På Statsbankens försämring beror privatbankernas uppkomst, och 0111 dessa skulle utvidga sig, kunde möjligtvis den förra blifva öfverflödig. 6 H. 20 *54 Den 5 Maj f. m.
Jag instämmer i Utskrs åsigt uti den nu föredragna första punkten af betänk.
Jag tror, att Utsk:s beräkningssätt af sedelstocken är det enklaste och derföre bör antagas, ehuru jag alldeles icke finner nödvändigheten deraf, att denna definition influtit i betänk.
Hvad andra punkten beträffar, måste jag ogilla den samma.
Lika med Hr Cederschjöld, Frih. Rantzou och Hr Rosenblad anser jag nemligen det blifva omöjligt att på förband ovilkorligen bestämma det matheraatiska förhållande, sorn emellan silfverfond och sedelstock bör äga rum.
Det lärer ej bestridas, att proportionen kan och bör minskas i samma mån silfver uttages, och att således, ehuru visserligen i början, då största tilloppet af vexlande förmodas inträffa, proportionen bör vara såsom 2 till 5 eller derutöfver, denna proportion dock kan, utan fara för realisationens bestånd, minskas såsom 1 till 3 eller 1 till 5, i samma mån den utelöpande sedelstocken ingår i bancoluckan och således minskar det för rörelsen oundgängliga sedelmynlets quantitet, hvaraf åter blifver en följd, att b:cosedlar blifva begärliga, att de derföre utvexlas i stället för invexlas, d. v. s. att Bankeus silfverfond, örn den ej förstärkes, åtminstone ej betydligt anlitas.
För min del föreställer jag mig deremot flera vådor af en fastställd bestämd proportion emellan silfver och sedlar, helst om den blir så öfverdrifvet hög, som BancoUtsk. föreslagit.
Börsens obehöriga inflytande på vexlingen och Bancostyrelsens bekymmer skulle, på sätt flera talare här utvecklat, bidraga att allt mer och mer motarbeta lugn och ordning i administrationen; och detta blefve i min tanka högst illa.
Jag finner fördenskull icke af nöden att lemna Bancostyrelsen några specielt bestämda föreskrifter i afseende på den metalliska cassans storlek ; ty jag tror, att, om saken får utveckla sig i sin naturliga gång, alla sådana föreskrifter blifva öfverflödiga.
Med den capitalfond, Banken äger, och ett tillräckligt creditiv på Hamburg bör, i min tanka, ingen svårighet för densamma uppkomma att fullgöra sina förbindelser och att alltid hålla en nödig cassa.
Om derföre något yttrande i detta afseende från R.
Sl:s sida skulle äga rum, anser jag det endast böra inskränka sig dertill, att R.
St. lemna Bancostyrelsen det råd att alltid bibehålla någon viss bestämd proportion emellan silfverfonden och sedelstocken, hvilken proportion jag dock anser böra bestämmas betydligt lägre än 2 till 5.
Hr v. Troil har sagt, att den enda olägenheten af att hälla bestämd metallisk cassa vore den, att man derigenom från rörelsen utestängde det silfvercapital, som sålunda innehölies i Bankens hvalf.
Jag tror, att denna olägenhet ensam, åtminstone under närvarande vidgade behof af penningar, vore ganska stor, och att den är tillräcklig för att icke antaga förslaget, då å andra sidan någonting motsvarande godt dermed icke vunnes.
Men, som sagdt är, olägenheterna samt de missbruk och Den 5 Maj f. vt. i55 Lörsintriger, hvartill den kategoriska föreskriften om en viss bestämd och orubblig hög proportion emellan silfver och sedlar kunde föranleda, blefve säkerligen långt betänkligare; och det är derföre bäst, att föreskriften borttages.
Till hvad jag redan anfört, anhåller jag alt få lägga några ord.
Jag tror nemligen, att anledningen, hvarföre BancoUlsk. framställt sitt förslag uli de tvenne nu föredragna i:sta och 2:dra punkterna, igenfinnes dels uti föregående Ständers beslut om en viss proportion emellan sedlar och silfver vid vexlingens början, dels hufvudsakligen deruti, att i fordna tider, då vexling ägt rum, BancoUtsk. för bedömandet af Bankens förmåga att utsträcka sin rörelse uppgjort en sådan proportion, som man ansett böra ungefärligen äga rum.
Den är ock vid uppgörandet af Bankens ställning och framtida verksamhet ganska både nyttig och nödvändig; och jag har derföre ingenting att anmärka dervid, att Utsk. i sådant afseende föreslagit den framställda proportionen såsom grund för beräkningarna.
Om man då beräknar, att en del af fonden skall komma att gå ut och att proportionen derefter torde blifva såsom 2 till 5, så är det helt annat, än att utsätta denna proportion såsom en bestämd siffra, som ej får rubbas.
En sådan föreskrift bar aldrig förr funnits, då Banken utvexlade silfver.
Man måste nödvändigt inom sig sjelf göra upp en calcul, huru mycket silfver man tror skall komma att utvexlas; ty trodde man, att io millioner r:dr silfver skulle behöfva att utvexlas, måste man ju votera mot vexlingens början.
Det är således nödvändigt att härom fatta ett omdöme, och det tror jag, att BancoUtsk. äfven gjort.
För min enskilda del tror jag, att det är tre krafter, som verka till silfrets utgående ur Banken.
Den första är misstroendet till realisationen; men vi skola hoppas, att när allmänheten blir öfvertygad örn verkliga förhållandet, skall dess farhåga snart försvinna.
Den andra är rörelsens behof af speciemynt.
I detta afseende är ingen fara, ty uti ett sådant land som Sverige kan delta behof icke vara så stort, när vi derjemte hafva annat mynt; och man bör kunna antaga, att omkring 2 millioner r:dr skulle i detta vara tillräckliga.
Den tredje orsaken är skulder på utländsk ort, hvilka, i brist af exportartiklar, måste med speciemynt godtgöras, och hvaröfver således någon calcul icke kan uppgöras.
Troligen är den föga betydande.