Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan rättighet bör ej Exped.Utsk. äga, ty det är icke omöjligt att ju Ekon.Utsk. verkligen menat 60 §:n Riksd.Ordn., och då tyckes det vara alltför mycken frihet af Exped.Utsk. alt åberopa en annan §.
Om likväl förstberörde § verkligen vore den som Ekon.
Utsk. vela t omnämna, så går det ändock alldeles icke an att antyda den i sin helhet, då den innefattar flera skiljda ämnen, utan borde man då åberopa sista punkten uti §:n.
Bäst torde väl vara, då man ej bestämdt kan veta hvad Ekon.Utsk. menat med sitt anförande af 60 §:n grundlagen, alt detta från det und. skrifvelseförslaget utgår, och på sådan grund har jag uteslutit det utur mitt förslag.
Jag hoppas, att, på grund af återremissen, Exped.Utsk. iakttager, att det ej tillhör R.
St. att genom Exped.Utsk. göra anmärknlr emot
Regeringens grundlagsölverträdelse eller tillämpningen af deias ordalydelse i regeringsärender.
Delta är ej något sådant mål att någon påminnelse hos Regeringen 0111 iakttagande af 60 §:n Reg.- F:n i anledn. deraf kan äga rum, utan det är ganska tydligt, att det är 60 §:n Riksd.Ordn., som här är i fråga.
Exped.Utsk. får ej tolka Ständernes beslut.
Vill man ej åberopa 60 §:n Riksd.Ordn., så må man då nyttja samma ord, som i beslutet finnas: 60 §:n grundlagen.
Exped.Utskls förslag N:o 241 blef af R. o. Ad. återremitteradt.
N:o 5, i anledn. af gjorda anmärkmr vid Utsk:ns betänk.
IN:o 1, med förslag till lag för enskilda banker. 5 §: n. Hr von Hohenhausen, Michael
Det är nu kändt, att inom de tre öfriga RiksSl:n hafva beslut blifvit fattade öfver det förevar, förslaget till lag för privatbanker.
Dessa beslut torde äfven nu vara komna till R. o. Ad.
Det kan således blifva en ledning för R. o. Ad , vid afgörande af frågorna härstädes, att vid ett och annat tillfälle erhålla kännedom af nämnda beslut.
Mig är det bekant, att 1 §:n i lagen har af tvänne
Stånd blifvit ordagrannt antagen och af BondeSt. med den förändring, att det förutsatt, att så väl K. M. som R.
St. skola utfärda tillåtelse att inrätta privatbanker.
Den redaction till 1 §:n, som 483 Den 20 Februari f. m. R. o. Ad. i Ståndets förmiddagsplenum antog, var af den beskaffenhet, att K.
M. lika litet sora R.
St. skulle utfärda tillslåndsresolutioner vid hvarje särskildt tillfälle, då privatbanker inrättades.
Skulle vi nu fortgå med ledning af de förra besluten hela vägen, så måste raan i alla fall fordra någon motsvarande säkerhet mot den, hvilken de öfriga Ståndens beslut innebär.
Skulle vi antaga det beslut, som de öfriga Stånden fattat till grund för våra öfverlaggningar, så skulle vi således ej behöfva fästa så synnerligt afseende på R. o. Ad:s eget beslut i denna §.
Derjemte får jag nämna att jag vid 5 §:n litt. A., der det är bestämdt, att minst 25 proc. af leekningssumman skola utgöras af reda penningar, skulle vilja göra den anmärkntn, att jag anser det 4° proc. borde här i stället antagas.
I tillståndsresolutionen för stora Kopparbergs bank finnes äfven detta förhållande.
St;s Rank, enl. io §:n af reglementet, är äfven bestämdt, att de reda penningarne skola utgöra .|:delar, således 4o proc. af liela capitalets belopp.
Om man blott antoge 25 proc., så fruktar jag, att man skulle riskera, att banken ej kunde betala, och då skulle villervalla uppstå.
I slutet af detta mom. önskar jag äfven den förändring, hvilken BorgareSt. redan lärer hafva antagit, nemi. att det i stället för orden "skola utgöras af reda penningar”, må sättas skola utgöras af penningar, som för mynt i Riket gälla.
När vi hafva en grundlag, som bestämmer hvad som är mynt, så torde ingen villrådighet här kunna uppstå.
Jag resumerar således hvad jag baft äran föreslå dertill, att 4° proc. må sättas i stället för 25 proc., och att slutet af 5 §:n litt.
A måtte få det tillägget: som för mynt i Riket gälla.
Jag tillstår, att jag ej hade väntat mig af den sista värda talaren, att han skulle förutsätta, att Ståndet nu skulle kunna antaga en helt annan grundsats, än den, som blifvit genom ordentligt försiggången votering redan beslutad; men jag vill ej nu inlåta mig i discussion derom, emedan jag anser densamma alldeles icke behöfva tagas i någon consideration vid den nu föredragna punkten.
Jag inser alltför väl, att ett långsamt tvistande om detta förslag kan äga rum, och då jag nu hörde Hr von Hohenhausen ånyo anmäla sig, så förutser jag att vi få en särskild tvist om denna nog besynnerliga satsen, att vi skola betrakta beslutet i den i §:n ur en annan synpunkt, än vi fattat detsamma.
Jag skulle ej vilja inlåta mig i denna discussion, men då Hr von Hohenhausen här åberopar en sådan synpunkt, i afseende på den nu föredragna 5 §:n, så tager jag mig friheten visa, att den förändring han föreslagit alldeles icke är nödvändig.
Väl är det sannt, att då tvänne Stånd beslutat stadgandet af 4° proc. inbetalning af teckningssumman vid en banks stiftande, så hafva Den 20 Februari f. m. 48<J hafva de täukt sig, att det skulle bero på K.
M. att meddela privilegierna.
Då nu R. o. Ad. deremot antagit, alt K.
M. ej skulle behöfva meddela privilegier, utan att det skulle slå en hvar fritt att stifta banker öfverallt, och att K.
M. endast skulle iiga att bestämma ett maximibelopp för hvarje bank; så hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle kunna, om det så behagar, anse sig oförhindradt deraf alt antaga de tre öfriga Ståndens beslut i fråga om de 4o proc., hvilket är en sak, som efter min öfvertygelse alldeles icke bar något att göra med den nu åberopade grundsatsen.
I afseende på sjelfva hufvudsaken, så tror jag att det är ett misstag af de två Stånden, att hafva satt inbetalningen på leckningsfonden så högt som till 4° procent.
Utsk:n hafva deremot i min tanke föreslagit alltför litet, och jag tror att medelvägen, nemi. -ytdel, således 33^ proc., vore det rätta.
Man kan visserligen fråga: hvar finnes någon rationel orsak derför att -jtdel är mera passande än 4;del?
Jag tror mig likväl kunna uppgifva detta, nemi. alt sedan man här i landet börjat tala om banker och bankers stiftande, så har denna opinion i allmänhet, åtminstone hos bankbolagen, efter hvad jag erfarit, utbildat sig, att med -julel i cassan kunde man motsvara ett sedelbelopp, som innefattade det hela.
Ifall man anser någon vigt ligga härpå, så är detta en naturlig orsak, alt bestämma, alt den inbetalning, som ansetts kunna antagas, då en ny bank stiftas, eller ytdel af teckningssumman, kari anses vara den rätta.
Vid detta tillfälle kan jag ej underlåta att till besvarande upptaga en anmärkn., som blifvit gjord i ett föregtde plenum, och som jag ser åter upprepad i en af dagens tidningar.
Man föreställer sig möjligheten af, alt bär kunna uppstå 5o till 60 enskilda banker.
Det är klart, att om det föreskrifves att vid stiftandet af banker -ftdel af teckningsfonden skall contant inbetalas, så lärer det ej blifva så lätt att stifta 5o ä 60 banker.
Då minimum af teckningssumman i 2 §:n blifvit bestämd till ett belopp af 1,000,000 r:dr för hvarje bank, så skulle detta förutsätta, att man skulle äga 20 millioner r:dr eller ytdel af de 60 millioner r:dr, hvilka skulle utgöra minimum af de sammanlagda teckningssummorna för 60 banker.
Herrarne behagade häraf finna, att i 2 §:ns t mom. ligger ett ganska starkt och godt tillfälle att hindra öfverflödiga och alltför många bankers uppstående.
Om man nu äfven besluter, att en tredjedel af teckningsfonden skall genast inbetalas, vid bankens stiftande, så visar det sig deraf, att det der argumentet om de 5o å 60 banker, hvilkas uppkomst man befarat, är af intet värde.
Att deremot bestämma inbetalningen så högt, som de öfriga RiksSttn beslutat, anser jag onödigt, emedan det ej kan hafva någon grund för sig, att sålunda onödigtvis försvåra bankers uppstående, och ehuru jag för min del re20 H. 6a 4 o° Den 20 Februari f. m. specterar R.
Sits beslut, såsom sådant, kan jag likväl ej inse någon orsak, hvarföre jag, i fråga om princip, skulle frånvika en riklig, för det att jag finnér, alt de andra Stånden ingått på en annan.
Det finnes i alla fall många sätt att förekomma alltför många bankers uppstående, ifall roan så behagar, men derför behöfver man ej nu utsätta ett så högt inbetalningsbelopp, som 4° proc., hvilket ej mycket lönar mödan, då man lätteligen inser, att efter en månad sedan dessa 4° proc. blifvit inbetalade, så rubbas åter detta förhållande.
För öfrigt får jag tillägga såsom ett vigtigt skäl emot den siste värde talarens förslag, rör:de i §:n, att jag har antagit möjligheten af alt hela 5 §:ns i mom. skulle komma att innehålla en skarpare restriction emot bankers uppstående, genom den förändring, att eber 33-J proc. bestämdes för inbetulningsbeloppet, i stället för ^r:c)eI elier 25 procent.
För min del tror jag det ej vara skäl derföre att R. o. Ad. ändrat t §:n och borttagit den rätt, Konungen skulle äga att lemna tillstånd till bankers stiftande, att nu söka i hvarje § göra några restrictioner, eller söka införa några större garantier.
Genom tre Stånds beslut lärer redan vara afgjordt, alt denna pröfningsrätt skall öfverlentnas till K. M., oaktadt ett Stånd lärer hafva beslutat, att äfven R.
St. skulle deltaga i meddelandet af en sådan tillåtelse.
Jag tror således, alt hvad TJtsk. i denna punkt fiamställt, blir gällande, och att man på sådan grund ej behöfver söka några ytterligare garantier; men jag får dessutom tillägga, att jag tror det vara ett verkligt misstag, att söka en garanti derutinnan, att man stadgar, att vid en banks stiftande en större contant insats bör göras, än delägarne sjelfve kunna anse behöflig.
Man har nemi. alltid den säkerhet i de öfverskjutande proc., som insättas i allmän vård, att de icke kunna förskingras, men deremot äro de här icke föreslagna, och jag tror ej, att man kan lyckas åstadkomma några garantier, som svara för att den contenia insatsen blir bibehållen.
Att tvinga bolaget att mot sin vilja göra en sådan contant insats, till högre belopp än den Utsk:n föreslagit, är blott att förleda delägarne att söka kringgå lagen, alldenstund den fulla insatsen kan uttagas genast efter sedan banken börjat sin rörelse, och långt ifrån alt hafva åstadkommit en större säkerhet, har man förminskat densamma.
Jag skulle således tio, att hvad Utsktn föslagit, nemi. 9.5 proc. contant insats, bör bibehållas.
Deremot skall jag gerna biträda den redaction, att i slutet af i mom. litt. a må tilläggas: i sådana sedlar, som för mynt i Riket gälla.
Hr Ribbing, 13 C|n g t:
Till det mesta instämmande de grundsatser, som af den sista värda talaren blifvit yttrade, tillstår jag, att jag ej kan utgrunda hvaruti denna ga - Den 20 Februari f. nr. ianli består, men finner nu, att man lärer vilja vinna den derigenom, alt en så stor summa, som man berättar de tre Stånden hafva beslutat, insattes i reda penningar.
Jag tror, lika med Frih. Stjernstedt, att detta belopp bör bero af bankbolagen att sjelfva bestämma.
Med några ord hoppas jag kunna visa, alt om 10 eller 20 proc. mer eller mindre contant inbetalas, så vinnes ej det ändamål man dermed söker.
— Naturligtvis är det hvar och en förståndig directions ögonmärke, då den lånar ut af bankens credilsedlar, att deras utelöpande belopp skall hafva ett visst förhållande till den inneliggande riksmynts-cassan.
Den direction, som släpper detta ur sigte, är icke vuxen sitt kall.
Om t. ex. 4° proc. af grundfonden skall contant insättas, så manas directionen derigenom att efter en viss antagen proportion emellan inneliggande riksmyntscassa och utelöpande creditsedlar och till undvikande af ränteförlust, genast på en gång släppa ut liera creditsedlar än om mindre vore inbetaldt.
Om man t. ex. antager att dubbel summa creditsedlar emot inneliggande riksmynt kan utgifvas och 4° i:^r ®ro inbetalte,, så lemnar man ut 80 r:dr; men om endast 10 r:dr aro inbetalde, så lemnar man ej ut mer än 20 r:dr.
Det blir således bestämdt samma förhållande, och lika mycken förmårga att göra téte emot utvexling i det ena som andra fallet.
Jag anser således mycket bättre, att man börjar med en mindre contant insats, då fluctuationer i allmänna rörelsen undvikas.
Det är bättre att så småningom föröka den utelöpande credit-sedelstocken i förhållande till dea tillvext riksmy ntscassan får genom bankens omsorgsfulla styrelse.
Förlitar man sig endast och allenast på den contanta insatsen, så bedrager man sig alltför mycket.
Låter man deremot directionen eller bolaget lämpa detta efter behofvet, och så småningom infordra flera proc., om och när det finnes nödigt, så tror jag, att deraf uppkommer en helsosam verkan, derföre att röielsecapitalet icke på en gång ulan småningom kommer att ökas.
Skulle riksmyntscassan ej på annat sätt kunna bibehållas vid ett någorlunda jemnt förhållande till den utelöpande creditsedelstocken, än derigenom att en högre proc. af grundfonden insattes i reda penningar, så skulle den bank, der ett sådant systeme antages, snart falla.
— Af hvad jag nu anfört, hoppas jag, att hvar och en lärer kunna sluta till det ändamålslösa deruti att utsätta en större summas inbetalande i reda penningar.
Det är dessutom den stora olägenheten vid ali insätta en större del af grundfonden i reda penningar, som Gr.
Frölich anmäikt, att man utestänger en mängd personer ifrån att blifva actieägare.
Det blir då endast den stora capitalisten, som kan inträda såsom actieägare, hvilket jag anser såsom ett förderf, emedan det leder till ensidig styrelse och stämmer allmänhetens opinion emot privatbankerna.
Ju flere af landets innevånare, som kunna deltaga i ett sådant acliebolog, 492 Den ao Folirnari f. m. ju mera säkerhet och controll innebär det, och ju mera •viiivilja röner inrättningen, emedan många få skörda vinsten deraf.
Om man vill i lagen utsätta och bestämma, såsom det är föreskrifvet i bolagsreglorna för Småländska privatbanken, att direcCn äger rättighet att icke allenast efter beliofvet efter kort uppsägning infordra 4° proc. i reda penningar, hvaraf en del redan är contant insatt, utan äfven, om så fordras, hela grundfonden; så tror jag, att allt hvad som i den vägen bör göras, är gjordt.
— Jag kan således icke biträda de tre öfriga Ståndens beslut, att 4° proc. af grundfonden böra vid banks öppnande insättas, likasom jag ej heller kan bitiäda att i;del eller 33^ proc., såsom Gr.
Frölich, eller i5 proc., såsom Utsk:n föreslagit, böra contant inbetalas, utan biträder den af Frih.
Stjernstedt framställda meningen, att det bör bero af bankbolagen sjelfva att bestämma detta.
Finner man sig emedlertid ej öfvertygad om, att detta är det rätta, så skall jag visserligen ej förlänga discussionen genom att sätta mig mycket emot det förslag betänk, innehåller, emedan jag anser den proc. af den tecknade grundfonden, som der utsattes efter 3.5 proc., vara en summa, som en hvar möjligen kan komma ut med, ehuru ett sådant stadgande är alldeles öfverflödigt och snarare skadligt än gagneligt, af den orsak jag förut framställt, nemi. att bolaget deraf lätt kan låta förleda sig att på en gång släppa ut flera creditsedlar, än som kan vara nyttigt.
Man har under discussio nen åberopat de öfriga Slåndens beslut, och det föreföll mig, som de siste talaine varit af den öfvertygelse, att alla tre Stånden redan hade bestämt sig för 4° proc. i denna fråga.
Jag får derföre vördsamt anhålla, att Hr Landtm, täcktes tillåta Ridd.SecreCn upplysa, huru Ståndens beslut i detta afseende utfallit, hvarefter jag anhåller att fortfarande få hafva ordet.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att de öfriga RiksSt:ns beslut lili ifråga var. ämne ännu icke vore justerade, hvarföre de upplysningar, han i ämnet kunde lemna, endast grundade sig på de uppgifter, han under band, på några ledamöters begäran, förskaffat sig af de öfriga RiksSt:ns Secreterare.
Enligt dessa uppgifter vore 5 §:n bifallen af Preste- och BondeSt:n; BorgareSt. hade antagit §:n med den förändring, att mom. litt. a) skulle komma att lyda sålunda: a) om beloppet af teckningssumman eller grundfonden, deraf minst 4° proc. skola utgöras af penningar, som för mynt i landet gälla.
Häraf torde R. o. Ad. finna, att det ej är tre Stånds sammanstämmande beslut alt förändra ifrågavar. proc. till 4° ifrån 25, som Utsk:o föreslagit.
Hvad sjelfva saken vidkommer, så har en värd talare, Den ao F e b r u a r i f. m. 493 som öppnat discussionen, gifvit tillkänna, det han trodde sig i stadgandet om 4o proc. insättande finna en större säkerhet för hanken och för allmänheten, än genom stadgandet af 25 procent.
Jag delar med den värda talaren den öfvertygelsen, att man i allt bör vara varsam, och att man bör gå omtänksamt till väga, för att vinna säkerhet för allmänheten och i och med detsamma styrka för bankerna; men just detta stadgande af 4° proc. i detta fall, i stället för 25 proc., som Ulsk:n föreslagit, anser jag vara ett försvagande af allmänhetens säkerhet om bankens förmåga att framdeles göra rätt för sig.
Om jag ej oriktigt har förstått Utsk:ns betänk., så är det en del och slutligen hela den fraction af grundfonden, som här utlryckes med 25 proc., hvilken skall ställas till lfancodirectionens disposition, vid bankens öppnande af sin rörelse.
Det säges nemi. i 7 §:n litt. d, ”att till banken skola vara inbetaide minst 10 proc. af grundfonden, eller -jftdelar af det i 5 §:n litt. a bestämda tillskott i reda penningar.”
Det är ju således klart, att om direclionen i det ögonblick, då banken öppnar sin rörelse, har rättighet att af den i publikt förvar ställda grundfonden uttaga blott 25 proc. i reda penningar, för att dermed bedrifva bankrörelsen, så återstå ju 75 proc. i säkerhetshandlingar för den öfriga delen af rörelsen.
Om man derför berättigar direcCn, alt genast eller tid efter annan lyfta 4° proc. af hela grundfonden i reda penningar, så läge ju i cassakistorna-säkerhetshandlingar till ett belopp af 60 procent.
Om nu ett concurslillstånd för banken skulle inträffa, så ligger i det ena fallet 75 proc. säkerhetshandlingar uti intecknade reverser och i det andra fallet endast 60 proc. sådana handlingar.
Då hemställer jag, om den bank är säkrare för allmänheten, som i ett sådant fall presterar qvarliggande säkerhetshandlingar till ett belopp af 60 proc. af teckningssumman, än den bank, som presterar qvarliggande säkerhetshandlingar till ett belopp af 73 proc. af samma leekningssumma.
Utsktns paragraf innebär således här, efter mitt förmenande, ett stadgande, som är mycket säkrare för banken och mera betryggande för allmänheten, än det nu föreslagna, hvarigenom man vill medgifva att 4° proc. må tagas ur den deponerade grundfonden, för att användas i sjelfva rörelsen.
Man bör ej förblanda bankernes tvänne hufvudsakliga functioner.
Den ena functionen är att skaffa säkerhet för dem i allmänhet, som hafva transaclioner med banken, och den andra bankrörelsens bedrifvande.
Det är directionens och bolagsmännens eget intresse, alt alltid ställa så till att de hafvaijen tillräcklig cassa, för att göra face med de olika vexlingar, som äga ruin under olika tider, dels olika år och dels olika tider under ett och samma år, så att allmänheten ej behöfver bekymra sig derom.
Det ligger i bolagets eget intresse att gå så tillväga, att de ej genom manquerad vexling blifva tvungne att sätta sig i concurstillslånd, men för 4o4 Dc ii 20 Februari f. m. allmänheten
Ur det säkrare, att en stor proc. af säkcrhetshandlingar ligger qvar i publikt förvar.
Jag tillstyrker således bifall till hvad Utsktn här föreslagit, nemi. i5 proc., men skulle derjemte önska, att orden ”reda penningar’’ måtte utbytas emot orden ”Rikets gällande mynt.”
Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att här står: ”deraf minst 2.5 proc* skola utgöras af reda penningar;” jag skulle snarare önska att här stöde: ”deraf högst a5 proc. skola utgöras af reda penningar,” på det att aldrig någon bank hädanefter skall äga att formera sig under annat villkor, än att der åtminstone skola ligga qvar 75 proc. af teckningssumman i säkerhetshandlingar.
Så olika äro mina åsigter emot den talarens, som har ansett att i5 proc. insats skulle gifva för liten säkerhet, och jag är således långt ifrån att kunna biträda hans yrkande om 4° procent.
Äfven vill jag yrka, att man må utbyta ordet ”minst” emot ordet ”högst,” för att vara förvissad om att ingen bank må begära hos K. M., eller i sina bolagsreglor intaga rättigheten att uttaga mer än 25 proc. af den tecknade grundfondens belopp, för att dermed börja siri rörelse.
Jag anhåller således om propos. på att ordet”högst” insättes i stället för ordet ”minst” i 5 §:ns i morn.; äfvensom alt proc. må bibehållas, såsom Utsk:n föreslagit.
Det förundrar mig, att Gr.
Frölich finner hvad jag yttrat vara oväntadt ifrån min person.
Jag skulle tvertom trott honom hafva riktig anledn. att finna sådant ganska förväntadt af mig.
Jag hade vid förra discussionen just vltrat olika tankar med honom om den olika säkerhet, sorn skulle fordras i det fall, att banker när som helst finge uppstå, utan afseende på landels behof eller någon controllc-rande myndighet.
Jag hade förra gången yttrat, att om lagen sålunda blir gällande och således hvar och en får rättighet att inrätta hänkel', så måste man söka säkerheten i minimivalören af sedlarna, hvilken måste blifva ganska hög, och jag citerade exempel derpå.
A den andra sidan trodde jag också, att Grefven hade kunnat vara med om att nu icke onödigtvis uppehålla discussionen genom ali yrka alt i §:n, såsom han föreslagit den, skulle tillämpas, i hvilket fall man i de flesta punkter måste skilja ifrån hvad de andra Stånden beslutat.
Det är således dessa 2:ne skäl, som gjort att jag borde draga i betänkande att i allt efterfölja hans mening.
Jag har sagt, att den minsta sedelvalör för privatbankerna i Frankrike var 5oo francs och i Englund 6o pund eller 1200 r:dr r:gs. Alltså hade jag redan yttrat, att jag skulle yrka en sådan säkerhet, om jag ej nu visste att förslaget i 1 §:n ej skulle gå igenom, då tre Stånd redan beslutat annorledes.
Deremot hade jag skäl att förmoda, att Grefven ej skulle hafva några sådaua suppositioner, att jag skulle kunna anhålla hos Den 20 Februari f. m. 495 R. o. Ad., att Ståndet skulle eludera sitt förra beslut.
Detta liffr jag å min sida rätt att fordra.
Hvad Hr Ribbing yttrat i denna sak vill jag lemna derhän.
Om någon anser att en bank, som utger sedlar och skall dem genast inlösa, då de företes, är säkrare, om den, i stället att hafva mycket af Rikets mynt, har inteckningar i Svenska egendomar, hvilka endast långsamt kunna realiseras, så är detta för rnig alldeles oförklarligt.
Jag kan ej finna annat, än att, då man insätter 4° proc. i reda penningar, så är det gifvet att banken skall mycket mera vara i tillfälle att kunna göra rätt för sig, d. v. s. inlösa sina sedlar, än om den hade ett mindre contant belopp.
Det kommer ett särskildt morn., nemi. 2 mom. af g §:n, som innehåller, att när det bestämda förhållandet emellan bankens tillgångar samt beloppet af dess ereditsedlar och invisningar blifvit rubbadt, så åligger det directionen att fylla detta belopp, genom inskränkning af bankens utlåningsrörelse.
Alltså är säkerheten i detta fall, såsom jag tror, fullkomligt tillfredsställande.
Jag har redan yttrat hvad jag liar ansett vara det rätta, rör:de litt. a af delta mom. och vidblifver det, men skall, sedan jag nu har anledn. att förmoda, att mitt förslag röride 1 §:n ej kan gå igenom, ej vidare drifva den saken, om jag finner att R. o. Adis tanke verkligen strider deremot.
Sedan nu blifvit upplyst, att icke mer än ett af de 3 öfriga Stånden beslutat, att 4° proc. af den tecknade grundfonden vid bankens öppnande borde contant inbetalas, så får jag, på den grund jag förut omnämnt, föreslå, att i första punkten, i stället för orden "deraf minst 25 proc skola utgöras af reda penningar," kommer att inflyta: samt huru mycket deraf bör i contant inbetalas.
Att ordet ■"minst” skulle förändras till "högst," såsom Hr Lefre'n önskat, deremot måste jag protestera; detta skulle vara ett förordnande, som helt och hållet skulle förstöra privatbanksystemet och förorsaka en mängd vinglerier, genom nödigblifvande upplåningar, hvilket blef den enda utvägen för bolaget eller dess direction, då riksmyntscassan, vid möjligen inträffade händelser, koiume alt sjunka alltför lågt, efter den utvägen att af actieägarne infordra en tillökning i den conlanta insatsen igenom ett sådant stadgande vore stängd.