Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då personerna vid auktionens början befinna sig i sådan författning, ieke lära de blifva redigare mot qvällen, derom man kan vara öfvertygad, och den person som i denna sinnesstämning och i det kroppsliga skick, som en stor mängd af de auktionsbesökande personerna befinna sig efter auktionens slut; lian kan väl icke på ett värdigt sätt begå Sabbatben. det lärer en hvar finna.
Man bör således för utredande af denna fråga göra sig reda för huruvida man anser Sabbatbens firande vara af vigt eller icke.
För den, som anser Sabbathens firande, eller sättet hvarpå den firas, likgiltigt, kan det icke förundra mig att lian icke fäster någon vigt vid detta Betänk., men sådan är åtminstone icke min åsigt.
Jag anser Sabbathens värdiga firande vara af den högsta vigt, och det kan med skäl antagas alt det sätt hvarpå detta firande sker, må antagas såsom en mätare pä det andliga tillståndet hos ett folk.
Just derföre ifrar jag och skall alltid ifra för ali Sabbatben må hållas i helgd.
Skulle denna Sabliath icke firas eller dess firande icke, såsom nödvändigt för menniskan vara påbjudet, så är det ofelbart, att den riktning till det materiella, som alltför mycket utmärker vår tid, derigenom än vidare skulle befrämjas, och att en stor del menniskor skulle sjunka ned till lastdjur för det jordiska lifvets bestyr, och detta kan icke vara någons mening.
Vi måste vara ämnade till något bättre, än att endast tänka, på denna verlden och dess omsorger och ehuru Utsk:s Betänk, numera icke kan lända till något R.
Stms beslut, så anser jag likväl, i strid emot den siste värde talaren, det vara af vigt att Utsk:s Betänk, blir af R. o. Ad. bifallet och vågar alltså för min del hemställa att R. o. Ad. mätte antaga detsamma.
Hr von lia rtmansdorff, Äng.:
Hr von Troil har sagt att då böter och ansvar i författningen stadgas mot auktioners förlängande på helgdags-aftnarne: så vore sådant tillräckligt att vidmakthålla den författning, som redan finnes.
Men det är just hennes vanmakt, som föranledt Utsk., och såsom mig synes med skäl, alt göra detta tillstyrkande.
Om 10 R:drs böter uttagas af den, som fortsätter auktionen längre än vederbör, sä betyder det föga, ty en full auktionsropare bjuder i sin dryckenskap vida mera, måhända i ett enda utrop.
Ännu bättre ersättas böterna, genom flera följande sådana rop.
Följaktligen böter man gerna, blott man får öfverträda författningen och vinna derpå.
Något säkrare medel att hämma detta oskick torde icke finnas, än att förbjuda auktioners hållande på dagar, som inträffa näst före Helgdagar, eller såsom Utsk. föreslagit.
Den II Mars f. m. 181 Hr von Troil har trott, att man börtie vänta på den stigande folkuplysningen i detta fall.
Det vore alltför hugnelig! om hon snart stege tillräckligt för att hindra dryckenskapen.
I många år har jag väntat derpå att fylleriet skulle äfven genom detta medel aftaga; men det fortfar ändock, och jag befarar det kommer att länge sä göra oaktadt de förändringar som kunna åstadkommas i förfatlningarne ang:de bränvinstillverkning och försäljning.
När nu både Norrlänningar och Skåningar få sin vilja fram att ingenting i detta ämne tillgöres, ty Betänk, är af två Stånd afslaget: så må det vara en tröst för de gensträfvige.
De höra väl då kunna tillåta K. o. Ad. att bifalla Betänk, för att uttrycka den mening, som jag förmodar Ståndet hyser, nemi. att vilja, så vidt på oss beror, bidraga till Sabbathens helighållande.
Jag yrkar bifall å detta Betänk.
Då man finner lämpligt att uptaga tiden med en vidlyftig discussion i en förfallen fråga, så må det äfven tillålas mig att yttra några få ord derom.
Jag kan för min del icke tillstyrka bifall till Utsk:s Betänk.
Jag tror det skulle vara eli alltför stort ingrepp i enskildta förhållanden att icke tillåta auktioners hållande på Lördagen, eller dagen näst före helgedag.
Skulle detta förbjudas, så borde äfven alla andra samqväm, der bränvinssupande kommer i fråga, förbjudas, såsom bröllopp och barndop m. m.
Hade Utsk. deremot tillstyrkt att då författningen f. n. synes vanmäktig, såsom här blifvit yttradt, böterna måtte förhöjas till ett dubbelt elfer mångdubbelt belopp, så tror jag att detta skulle hafva ledt till ändamålet, ty om böterna vore af sådant belopp, att angifvares fördel blefve större, komme nog öfverträdelsen af författningarna att beifras.
Ett tillstyrkande i sådan syftning skulle jag icke dragit i betänkande att biträda.
De som här hafva talat emot förbud af auktioners hållande på Lördagarne hafva utgått ifrån den synpunkten, alt jemte auktionen hålles ett supande, som vore skadligt och i många fall mindre skickligt.
Derifrån hafva de ledt sig derhän att man skulle förbjuda en så beskaffad vanlig sysselsättning på Lördagen, just derföre att den kan leda till oordningar; men jag hemställer huruvida det kan vara mera ondt i all hålla auktion på Lördagen än alt företaga hvilket annat arbete som helst, och när det är föreskrifvet att auktionen skall vara slutad före kl. 7 eller då Sabbathen ingår, så måste det väl icke hafva varit mera ondt uti att vara tillstädes vid en sådan auktion, än vid hvilket annat arbete som helst.
Här har en talare sagt, alt del är författningens vanmakt, som åstadkommit bränvinssupande, men om så är, så har det väl icke något att göra med lämpligheten af auktioners hållande på Lördagarna.
Vid de auktioner som blott hällas på en dag, såsom förhållandet vanligen är med Lördags-auktioner, får icke bränvin försäljas, och jag tror icke att något missbruk dervid 182 Den 11 Mars f. m. beliöfver ske, ty om Landsh.-Erabma hafva noga tillsyn öfver sin kronobetjening, så kan väl icke hellre någon oskicklighet upkomma vid auktioner genom bränvinsminntering.
Skulle man sålunda ifrån bränvinels missbruk vid auktioner, lill följd af bristande upsigt från kronobetjeningens sida vilja deducera sig till att auktioner icke skulle få hällas på Lördagar, så skulle man med samma skäl kunna komma derhän i sin slutledning, att de icke borde få hållas pä någon dag i hela veckan.
Den princip, som man här håller fram tyckes egentligen icke vara någon princip, utan helt enkelt en rädsla derför, att man icke kan vidmakthålla författningens efterlefvande.
Sådana skäl kan jag för min del icke gilla, utan jag förtröstar på den verkställande maktens kraft att ingripa i sådana förhållanden och vidmakthålla lag och ordning.
För den skuld tillstyrker jag afslag på detta Betänk, och anhåller om återremiss.
I anledn. af hvad den siste värde talaren nämnt, att R. o. Ad. yttrade sig på grund deraf, att man ansåg fylleri vara oskiljaktigt ifrån auktioner, får jag förklara att jag icke alls har talat derom.
Icke heller kan jag inse att hvad som af Utsk. blifvit föreslaget skulle innebära ett alltför starkt ingrepp i enskildta förhållanden.
Denna fråga synes mig vara likartad med hvad som är oss alla bekant, nemi. att marknader icke få hållas på Lördagen.
Hvad är nu en auktion annat än en liten marknad.
Det. är således fullt consequent med det förhållande, som utgör föremål för Utslos här framställda förslag.
Man har talat om att det är bristande uplysning som skulle föranleda de nu klandrade oordningarna.
Den värde talaren må väl ändock icke bestrida, att en stigande uplysning eger rum äfven omkring de orter, der Sabbathen icke hålles i helgd, och det är mången uplysning som kanske just går derpå ut.
Jag tror mig icke böra förbigå den enkla om än måhända enfalldigt ansedda anmärkn., att, då alla andra bud börjas med:
"du skall” så börjas likväl budet om Sabbathen endast med: ”tänk på alt du helgar hvilodagen”, och detta skedde, på det att vi skulle påminna oss när hvilodagen instundar och bereda oss att den värdigt begå.
Jag tror att Betänk, hvilar på den enda riktiga och enkla grundsats, hvilken jag för min del icke vill frångå, utan hylla så länge jag lefver.
Raab har sagt, att åtskilliga af dem, som yttrat sig före honom, utgått ifrån den förutsättning, att auktioner ovilkorligen skulle medföra bränvinssupande, och Frilen har vidare yttrat att i den ort, der han är boende, ett bättre förhållande förefinnes.
Det är vid detta som vid alla andra tillfällen förhållandet, att menniskan talar efter den erfarenhet, som man inhemtat.
Och jag kan icke annat än lyckönska Frilen att bo i en trakt, der det af honom omnämnde bättre förhållande eger rum.
Såvidt jag har mig bekant är det verkligen ett fenö - Deni!
Mars f. m. 183 men, som måste vara alldeles eget för den ofvannämnde trakten, ty eljest är det allmänneligen kunnigt att auktioner äro de tillfällen på landet, då allmogen förlustår sig och super, och att många auktioner tillställas egentligen blott för att få serskildt tillfälle att supa.
Frih:n säger att det icke är mera ondt uti att hålla auktioner på Lördagen än att verkställa annat arbete.
Jag får i detta fall fästa upmärksamheten derpå, att om man företager någonting annat, som medför dylika olägenheter, som auktioner medföra, så är visserligen hvarje sådant företag ett ondt, och då synes mig att man bör söka förekomma delta onda.
Frihmhar, såsom mig synes, icke med den sakkännedom som man borde vänta af en person som bor på landel, lika med en reservant emot Utsk:s Betänk., åberopat den stora förmåga som kronobetjeningen borde kunna utöfva till förekommande af det onda som sker genom auktionerna.
Frih:n har sig bekant att kronobetjeningen består af Kronofogde och Länsmän samt några Fjerdingsmän, hvilka sistnämnde likväl icke kunna räknas till den egentliga kronobetjeningen; att de tider om året då auktioner hållas, nemi. om hösten, förekomma sådana ofta på flera ställen pä en och samma dag, och att kronobetjeningen icke kan vara på mer än ett ställe, åtminstone icke inom samma härad, ty det finnes icke mer än en Länsman för ett härad.
Dessutom har kronobetjeningen så många andra vigtiga bestyr, att de af sådant skäl ofta äro förhindrade att vara närvar:de vid auktionerna.
Jag kan således för min del icke finna annat än att Allm.
Ekon.Utsk:s Betänk, är serdeles väl grundadt och anhåller af sådant skäl om bifall dertill.
Vid detta tillfälle såsom vid flere föreg:de har jag hört Gr.
Liljecranls åberopa att kronobetjeningen är så mycket uptagen att den har svårt att fullgöra sin befattning, samt att kronobetjeningen visserligen består af Kronofogde, Länsmän och Fjerdingsmäu, men att de sednare icke vore att lita på.
Jag skulle tro att man kan lita ganska mycket på dem om man följer dem såsom sig bör, och befaller dem vara närvande vid auktionerna för alt hindra dylika upträden, sorn måhända eljest till följd af bränvinsminuteringen skulle kunna ega rum.
Skulle nu så vara att
Fjerdingsmannen icke följer dessa auktioner med tillbörlig upmärksamliet, så vet jag icke något hinder i lagstiftningen, att
Länsmannen skall vara närvande vid auktionerna för att vaka öfver ordningen, och så bör det äfven tillgå.
Jag jäfvar icke Gr:ns anmärkn. derom att det kan vara olika i afseende på bränvinssupandet inom olika län, ocb inom Calmare län der jag bor, finnes icke mycket bränvinssupande, men detta var icke ensamt orsaken till min framställning, det ligger i sjelfva Betänk, ett slags skenhelighets-princip, som genomgår hela Betänk.
Det ligger en åsigt att man skulle, då klockan slår 7 på aftonen, ett, tu, tre, afkasta sig alla verldsliga arbeten och då springa till bönboken för att, såsom man säger, helga Sabbathen.
Jag tror icke alt man helgar Sabbathen på detta sätt och just derföre att det ligger en sådan princip uti Betänk., har jag yrkat afslag derpå. 184 Den 11 Slars f. nr.
Propos. till bifall å Utsk:s förevar:de Betänk, blef härefter framstäld och besvarad med Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att Ja varit öfvervägande.
Raab begärde härvid votering, men förklarade derefter att han afstod från denna begäran.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n iukomne Utlåtrn och Meni., nemi. från Stats-Utskottet: 32 58, i anledn. af väckt fråga om anstånd med återbetalningen af det Staden Sölvitsborg vid 1844 och 1845 årens Riksdag beviljade hamnbyggnads-lån; 32 59, ang:de ett för Staden Christianstad begärdt låneunderstöd; 32 60, i anledn. af K. M:s Nåd.
Piopos. om Stats-kont:s ersättande för förskottsvis utgifna medel, dels såsom understöd utan återbetalnings-skyldighet och dels såsom lån till de af eldsvåda hemsökte invånarne på ön S:t Barthelemy: 32 61, angrde väckt fråga om iöne-förhöjning för de uti Just.-Ombudsm:s-Exped:n anställde tjenstemän; 3? 62, an:de ifrågasatt förhöjning af det årliga anslaget för R.
St:rs Just.-Ombudsims resekostnader eller tillåtelse till derå upkomna besparingars användande för godtgörandet af enahanda kostnader under ett annat år; M 63, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. angrde eftergift för Notarien E.
Lundblad, såsom arrendator af Strömsholms Kungsladugård, af halfva spanmåls arrende-beloppet för år 1852: Banko-Utskottet: 32 25, i anledn. af väckt motion om inrättandet af Vexlings-kontor i hvarje län för afhjelpande af bristen på småmynt; 32 26, i anledn. af f. d. Handlanden J. N.
Peterssons ansökning, om eftergift af öfverränta å 2:ne Handels-diskonllån; 32 27, med hemställan om afskrifning af 11 från Banken utgifne odlingslång; samt 32 28, med upgifl om och huruvida någon del af den sedan 1851, års början uplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande.
Jag får vördsamt anhålla hos Hr Gr. o. Land tili. samt hos R. o. Ad. att det. nu föredragna Banko-Utsk:s Betänk M 28, måtte ställas först pä listan tili det första plenum som förekommer nästkommande vecka.
Den 11 JI a r s f. m. 18b Uppå, i anledn. häraf framstä|ld propos., beslöts att BankoUlsk:s nu bordlagda Mern.
JVs 28, skulle upföras främst å föredragn:s-listan för nästa plenum.
Slutligen anmäldes och lades på bordet: LagUtsk:s Betänk.
M 13, i anledn. af väckte motioner ang:dc uphörande af börds-rätten i stad; oell Allm.
Ekon.Utsk. Betänk.
JVs 66, i fråga om upliäfvande af införsels-tullen på span mål pcb mjöl. H. H. o. Ad. åtskiljdes kl. j till 4 e. m.
Justerades 9 prot.-utdr. för förmiddagens plenum samt Pleni Prot. för d. 14 sistl.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 1 och 4 dennes på bordet lagda Betänk.
J\l 55, i anledn. af väckte motioner om uphäfvande af 25 §:n i Kongl. Fiskeri-Stadgan d. 29 Juni 1852.
Mot Usta mom. af Utsk:s ifrågavande Betänk., bar jag intet att erinra.
Men hvad det 2:dra mom. äter vidkommer, synes mig, att den ifrågavande 25 §:n af Kongl. Fiskeri-Stadgan d. 29 Juni 1852, icke lägger något hinder i vägen för tall-virkes begagnande lill liske-kärl på de orter der tillgång å andra tjenligare trädslag saknas.
Men när de äro alt tillgå, böra de naturligtvis begagnas.
Nu är 25 §:n i ofvanberörde stadga af följande lydelse: ”lill kärl, hvari saltade Jiskvaror för afsalu inpackas, skall nyttjas virke af ek och bok eller gran, men ej af lall, så framt tillgång på något af de förra träslagen i orten finnes"'.
Om således ingen dylik tillgång är för handen, så gäller ej heller det öfverklagade stadgandet.
Jag anser följaktligen ingen anhållan hos Konungen om denna föreskrifts uphäfvande, vara behöflig, utan yrkar att. 2:dra punkten af detta Betänk, mätte afslås. 186 Den II 51 ars e. m. Gr. von Platen, Baltzar:
I likhet med den siste värde talaren tror jag icke att någon större olägenhet genom detta stadgande kan förorsakas; men då stadgandet, enl. hvad Hr von Hartmansdorff sjelf uplyst och en hvar lätteligen kan inse, är af den beskaffenhet, att det lärer blifva en gifven följd att en hvar då anledning inträffar, bryter emot detsamma, så tror jag, då man dertill lägger att en annan Förordn. är inom en del af riket gällande, alt Ekon.Utsk. haft ganska goda skäl för sitt tillstyrkande, och jag anhåller derföre vördsamt alt R. o.
Ad. måtte bifalla ifrågavande Betänk.
Uppå härvid af Hr von Hartmansdorff gjord förfrågan, upivste lindert.
Riddarh.-Sekret., att enl. ankomne prot.-utdr.
PresteSt. bifallit förevaride Betänk., BorgareSt. låtit vid Utsk:s första hemställan bero och godkändt den senare, samt BondeSt. godkäudt ötskis Betänk.
Första punkten af Utsk:s Betänk., innehållande att något yttrande i anledn. af Lars Gustaf Sandbergs med fleres motion icke erfordrades, blef uppå härefter framställd serskild propos. bifallen, och då sedermera Hr Gr. o Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Ulskis å sednare punkten gjorda hemställan, ”att 15.
St:r må i anderd, skrifvelse anhålla, det K.
M. ”täcktes i Nåder uphäfva 25 §:n i Fiskeri-Stadgan d. 29 Juni ”1852, i hvilket fall den i 39 §:n af samma K.
Stadga förekommande ansvars-bestämmelse, såvidt den afser förstnämnde §, ”jemväl torde böra nphäfvas”, ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att
Besv. o. Ekon.Utskis d. 1 och 4 dennes på hordet lagda Betänk.
JYs 56, i anledn. af väckte motioner om förändring i Kongl. Förordmn "d. 7
Maj 1842, angide behörighet att föra befäl å Svenskt handelsfartyg.
Då jag uti ett föreg:de plenum begärde bordläggning af detta Betänk., hade jag för afsigt att deremot göra några anmärknir, men dä nu det förhållande inträffat, att hvad motionären åsyftat, blifvit genom K. M:s Nåd.
Kungörelse i ämnet, hufvudsakligen medgifvit, så anhåller jag endast att R. o. Ad. ville lägga detta Betänk, till handlingarne.
Propos. till bifall å förevaride Betänk, blef härefter framställd och besvarad med
Föredrogs StatsUtskis d. 4 dennes på bordet lagda Utlåt.
M 56, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling, ar kronans rätt till ett efter Närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf.
Den 11 31 ars e. ni.
Frih. Cederström, Rudolf: Det Höglofl.
StatsUtsk. har icke funnit skäl att tillstyrka bifall till hvad K. M. i denna del föreslagit, under förmenande att Statens inkomster af dana-arf, liksom öfriga inkomster, böra hållas Kronan oförryckt tillhanda, åtminstone så vida icke serdeles ömmande omständigheter förekomma.
Jag anhåller då att få uti det Höglofl.
Ståndets minne återföra det förhållande, att vid alla Riksdagar sedan 1809 hafva R.
St:r, så ofta fråga om dana-arf upslått, med utmärkt beredvillighet och gifmildhet både emot kommuner och till och med emot enskilde, tillåtit att en mängd dana-arf uti en eller annan form fått återgå lill det samhälle, inom hvilket de fallit.
Jag får i detta hänseende åberopa, huruledes R.
Sl:r vid 1830 års
Riksdag i betydlig män och flere andra gånger likaledes beviljat efterskänkande utaf dylika dana-arf; och då sådant, såsom är 1830, skett till enskilde personers förmån, tyckes det väl vara ännu mera skäl att bevilja en sådan eftergift, då det rörer en hel kommun, helst då, såsom här är förhållandet, sådant för kommunen visar sig vara af största vigt. K. M. har i allmänhet uttryckt den åsigt, att det vore nyttigt om arbetsinrättningar funnes inom landet.
Här är nu fråga om dana-arfvels användande till förmån för en sådan anstalt, i en läne-residens-stad, der till följd af geografiska förhållanden och flera andra omständigheter, ett sammanlopp af folk från provinsens aflägsnaste bygder ouphörligt inträffar.
När nu dessa till någon tid qvarblifvande personers arbetskraft mestadels är förnött, blifva de tiggare eller falla de faftigvården till last; men om man hade ett arbetshus att tillgå, så skulle deras återstående arbetskraft kunna tillgodogöras, de sjelfve besparas tiggeriets demoraliserande lefnadssätt, och äfven många andra vigtiga fördelar genom produkten af deras arbetsflit vinnas.
Jag tror mig äfven vara förbunden att vid detta tillfälle nämna, det Carlstads innevånare sjelfve ingalunda varit overksamme för ernåendet af dessa fördelar, utan de hafva genom kontanta bidrag, anställande af dramatiska representationer m. m. sammanskjutit en summa af 4,000 R:dr b:ko, hvilken dock till ändamålet tyvärr är otillräcklig.
En aktad enskild medlem af Carlstads samhälle har äfven för ifrågavartde ändamål till staden förärat den efter det nya eeilfängets upbyggande till afsalu tillgängliga gamla arresten.
Alla dessa bemödanden å kommunens sida tyckes förtjena, att äfven Staten å sin sida går densammas ömmande behof och önskningar lill mötes, isynnerhet då Staten icke dervid behöfver göra någon direkt utgående upoffring; enär man aldrig kunnat på förhand beräkna, att dessa medel skulle tillfalla Staten.
För öfrigt hade Närings-idkerskan Hollander, på säll uplvst blifvit och äfven utaf K. M:s Nåd.
Propos. intygas, inom Carlstad förvärfvat hela sin förmögenhet.
Af alla dessa skäl vågar jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad. ville bevilja återremiss utaf delta Betänk., på det alt StalsUlsk. mätte i förnyadt öfvervägande taga så väl K. M:s Nåd.
Propos., som de af mig nu anmälda omständigheter, hvilket jag 188 Den II Mars e. in. hoppas måtle föranleda till den af Utsk. till R.
St:rs afgifvande hemställan, att ifrågavar:de dana-arf måtte, på sätt K. M. föreslagit, till det här omnämnda ändamål, tillfalla Carlstads kommun.
Det är visserligen ganska sant, såsom den siste värde talaren anfört, att R.
St:r många gånger efterskänkt sin rätt lill dana-arf åt kommuner och enskilda personer, men 0111 man genomgår de Utlåt:u ifrån StatsUlsk., sorn legat till grund för dylika beslut, så finner man att dessa eftergifter alltid blifvit gjorda med afseende pä summans obetydlighet.
Man har nemi. ansett att en summa af några hundra R:dr för Statsverket är af föga betydenhet, men att den deremot kunde vara af vigt för kommunen, helst då dertill kommit bevekande omständigheter, såsom att kommunen varit fattig eller hemsökt utaf olyckor.
Men då stora summor förekommit, har hvarken StatsUlsk. föreslagit eller R.
St:r beviljat någon sådan eftergift.
Jag ber att i detta fall fä uti minnet återkalla en fråga vid sisth Riksdag om efterskänkande till förmån för Norrtelje stad utaf ett efter enkan Sandelin fallet dana-arf, hvilket, såsom jag tror, upgick till 4,000 R:dr.
St:r afslogo dä K.
M:s i detta afseende afgifna Nåd.
Propos., dels emedan summan var så stor, och dels derföre att tvist upstått om åtskilliga arfvingars anspråk; men detta afslag grundade sig icke på dessa arfsanspråk, utan på summans betydlighet, hvilket af StatsUtsk:s Betänk, i ämnet tydligen ådagalägges.
Den siste värde talaren har äfven sagt, att Carlstad vore ett samhälle, som befunne sig i den belägenhet att det försenade ett sådant anslag, som det ifrågavande, hvilket upgår till nära 6,000 R:dr Inko, emedan detta samhälle dels vore hufvudstad i länet och dels i följd af silt geografiska läge vore utsatt för en tryckande fattigvård; men jag tror detta påstående vara ett ibland dem, som endast kunna yttras men icke bevisas.
Den värde talaren har såsom ett skäl anfört, att det i Carlstad funnes mycken sympathi för upbyggandet af ett arbetshus, samt att redan 4,000 R:dr vore i sådant ändamål sammanskjutne.
Detta tyckes vittna om en ganska vacker komnmnal-anda i Carlstad, men det vore enl. min tanke ändå vackrare om Carlstad sammanskjöt hela den summa, sorn erfordras för att få detta arbetshus färdigt, utan anhållan att Staten skulle vara så god och tillskjuta ett anslag, som med 50 proc. öfverstiger hvad de sjelfve sammanskjutit.
Dessutom tror jag, dä dana-arf, enl. nu gällande lagar äro Statens egendom, att man ej kan betrakta dessa 6,000 R:dr annat än såsom ett Stas-anslag till Carlstad, och jag frågar då hvar och en, om väl Carlstad är den ibland
Rikets kommuner, som i främsta rummet borde komma i åtnjutande af detta betydliga anslag, eller om icke andra linnas uti en vida betrycktare ställning, och hvilka kunde hafva mera grundade anspråk på detta understöd?
Om man är af den tanke, att dana-arfven alltid böra efterskänkas, må man då ändra lagarne; men man bör icke eludera dem, ulan så länge de oförändrade qvarstå, böra de Den 11 Mars e. m. 189 nprätthällas.
M. föreslagit denna eftergift, men det synes mig klart, att då dana-arfven hittills så ofta blifvit efterskänkte, sä liar K.
M. icke kunnat göra annat än att öfverlemna frågan till R.
St:r, så att de, då det i detta fall gäller deras egendom, äfven skulle få ett ord med i laget och sjelfva besluta, om de vilja godkänna den väg man hittills' gått, eller fortfarande eludera lagarne.
Men då jag tillhör dem, som vilja uprätthålla lagarne, så har jag med min röst bidragit till StatsUtskis Utlåt., och anhåller vördsamt att R. o. Ad. ville göra detsamma.
Det af Hr Bildt citerade exempel om R.