Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ankommer det på Statsmakterne att bestämma, huru det skall tillgå.
Detta bestämmande kan ske vid arbetets början eller under dess fortgång och då lämpas eftersom man finner häst vara.
Skillnaden emellan dessa båda olika sätt för jernvägars åstadkommande har i landet består hufvudsakligen deri att, om det af Gr.
Rosen föreslagna sätt antages, entreprenörerne ega att bestämma beloppet af obligationer, som årligen skola utfärdas och således äfven räntan derå, liksom sättet för arbetets bedrifvande; hvaremot i an - Den 21 December. 349 dra fallet, eller om Staten anlägger jernvägarne, det tillkommer R.
St:r att bestämma beloppet, som hvarje år skall utgifvas och hvilket då kan lämpas efter summan af de befintlige tillgångar, hvarmed kostnaden skall bestridas.
St:r kunde då också ega öppet att anvisa på förut opåräknade tillgångar, som tillfälligtvis influtit och ligga räntelösa, men under motsatt förhållande icke vore användbara.
Genom arbetets uplåtande åt entreprenörer upstår således en osäkerhet i anläggningskostnaden, och beräkningarne för hvarje år, hvilken ovedersägligen vore menlig.
Hvad åter angår räntan å obligationerne, som jemväl är ett ganska vigtigt moment i Hr Gr:s förslag, sä beror det på entreprenörerne att, om arbetet öfverlåtes på dem, bestämma benne derigenom, att de påstå eller säga, att den ränta, söm Svenska Staten bestämmer i och för obligationerne, icke är tillräcklig för att hälla dem al pari å Londons börs; hvaremot, i fall Staten sjelf vfvertager jernvägsarbetet, R.
St:r tillkommer bestämmandet af denna ränta å obligationerne eftersom de finna för godt.
Det är icke sagdt, att derföre, att under ett år obligationer å ett visst belopp med hög ränta utgifvas, man under ett annat behöfver utgifva enahanda belopp med samma ränta.
Således, om Staten anlägger vägarne, beror det af Staten att utfärda obligationer med ränta allt efter konjunkturn; men entreprenörerne deremot, som äro tillförsäkrade räntan, skola naturligtvis söka att bibehålla henne vid samma höjd, hvilket i tidens längd torde blifva talande skäl för den af K. M. för R.
St:r här framlagda plan och betydligt förminska de fördelar, som framställas uti Gr.
Rosens förslag.
Man säger, att entreprenörerne fortare än Staten skola fullborda jernvägsarbetet.
Jag betviflar det och påstår, att detta beror af R.
Skola entreprenörerne bygga dessa jernvägar skyndsamt, så erfordras skyndsamma utgifvandet af alla de Stats-obligationer, som motsvara kostnaden af anläggningen.
De skola således under en kort tid utställas och Svenska Staten måste följaktligen vara förbunden att inom en kort tid inlösa dem med uplupna räntor.
Ofvertager åter Staten bestyret, kunna R.
St:r bemyndiga K. M., eller updraga åt fullmäktige i Riksg:sKont.
, att utsläppa obligationer lika skyndsamt och till lika summa men med den ränta de kunna betinga, hvilken naturligtvis mäste blifva lägre än om bestämmandet häraf beror af entreprenörerne.
Skyndsamhet i arbetet kan vinnas lika väl i ena som andra afseendet.
Men, säger man, vi hafva icke ingeniörer, hvaremot de ifrågav:de entreprenörerne hitsända sådane skicklige män.
Jag ser intet, som hindrar Sveriges Rikets Styrelse att likaväl som entreprenörerne med främmande eller utländske ingeniörer upgöra om öfvertagande af tillsyn öfver ellér ordnande af arbetet.
Staten är oförhindrad att inkalla samma antal ingeniörer, sorn det entreprenörerne kunna anse erforderligt.
Resultatet bör således blifva lika i båda fallen.
Det synes mig således, att Svenska Staten lika väl och lika skyndsamt som entreprenörerne, kan låta verkställa arbetet, endast man anslår till— räcklige medel, och dessa behöfves under alla förhållanden.
En 350
Den 21 December. annan fördel af Statens öfvertagande utaf jernvägsarbete! består deri, att R'.
St:r kunna bestämma, huru mycket af arbetet som årligen skall verkställas, äfvensom tiden då hela företaget skall vara fulländadt; hvilket, enl. Gr. Rosens förslag, åter beror af entreprenörerne, och en temligen lång tid kunde alltså komma att åtgå, innan alla vägar blefvo färdiga.
Dessutom anser jag mig böra framhålla ännu en olägenhet af Gr:ns förslag nemi. att, i händelse entreprenörerne för hvarje del af jernbanorna, som är under arbete, icke erhålla det penningebelopp, som de anse motsvara arbetet, de egde rätt att dermed uphöra.
De kunna såledas lemna det tillämnade arbetet ofullbordadt tidtals.
Ordställningen uti flere punkter i förslaget är jemväl af beskaffenhet, att olika meningar och tvister lätt kunna upkomma.
Då stå Svenska Statsmakterna på ena sidan och entreprenörerne på den andra.
Det beror af några
Hrr på en gata i London att framkasta tusende obehag och svårigheter för oss.
Det är icke förenligt med Statens värdighet, att ställa sig i beroende utaf desse euskilde personer, som af väganläggningarne här i landet icke hafva annan fördel än den vinst i deras kassor de deraf hafva att förvänta.
.Täger man vidare i betraktande, att om Grins förslag antages, och man än förutsätter, att de män, som upgjort förslaget, äro redbara, så att man med dem icke har att befara någon tvist; kan likväl anledning till en sådan å Statens sida icke destomindre upstå, då hvar och en lätt inser att Staten icke alltid har att hålla sig till desse Hrr, enär de, till följd af den dem förbeliållne rätt, möjligen öfverflytta sina förbindelser på ett eller flere bolag, hvars bildande eller erkännande icke vidare beror af Staten.
Enl. detta förslag kunna alltså våra inre kom munikationer komma i händerne på personer, hvilkas rättsbegrepp icke kunna beräknas och äro fullkomligt okände.
Jag tror mig sålunda hafva ådagalagt de outhärdliga svårigheter och olägenheter, som med Gr.
Rosens förslag äro förknippade.
Ingen vinst kan af detsammas antagande upstå; ty alla deri omnämnde fördelar äro endast förespeglingar, som i verkligheten aldrig komma att finnas.
Jag anhåller att dessa anmärkmr måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk.
Gustaf: Sedan Frih.
Palmstjerna så fullständigt framställt de många olägenheter, som vidlåda Gr.
Rosens förslag, kan det visserligen anses öfverflödigt, att äfven jag i samma syftning här npträder, helst jag, såsom ledamot af StatsUtsk., blir der i tillfälle att vid frågans första behandling underkasta henne den pröfning, hon förtjenar; men Gr.
Rosens motion omfattar en fråga af så omätligt stor vigt för fäderneslandet, så djupt ingripande i alla dess förhållanden både för samtid och efterverld, att jag anser det vara af vigt, att, innan motionen remitteras till StatsUtsk., framhålla de vådor, som af förslaget kunna upstå.
Detta förslag är ganska fyndigt upstäldt och för den oinvigde serdeles lockande.
Det går ut på ingenting mer och ingenting mindre än, som Hr Grin sjelf framställt, att Den 21 December.
351 i en icke så aflägsen framtid förse Sverige med ett fullständigt jernvägsnät, utan att Svenska Statsverket behöfver derföre vidkännas några npoffringar, men just denna förslagets, denna motionens lockande egenskap föranleder mig tro, att det är så mycket mera angeläget, att i tid fästa upmärksamheten på följderne af dess antagande, och derföre utbeder jag mig att några ögonblick få laga R. o. Ad:s tid i anspråk.
Dels af Gr.
Rosens upläsning af motionen och dels af Frih.
Palmstjernas anförande linna vi förslaget i korthet innehålla, att åtskillige Engelske Ingeniörer eller jernvägsentreprenörer, Hrr Peto, Betts, Brassey och Geach skulle åtaga sig att pä egen bekostnad öfverspinna hela
Riket med ett nära nog fullständigt jernvägsnät emot vilkor, att dessa Hrr under loppet af 99 år blifva i besittning af dessa jernvägar.
Svenska Staten skall endast mellankomma med sin kredit och för hvarje mil af den väglängd, som bör byggas, utgifva ett visst antal obligationer.
Desse obligationer skola vara betalbare först efter 25 års förlopp och löpa med så hög ränta, att de på Londons börs kunna al pari vexlas.
Obligationerne skola aflemnas till gode män, utsedde till lika antal af Svenska Regeringen och entreprenörerne.
Desse gode män skola förvara obligationerne och i mån af arbetets fortskridande samt på grund af de anvisningar, som de af Svenska Regeringen anställde kontrollerande ingeniörer utfärda, förvandla desse obligationer, såsom det heter, i penningar, och desse penningar åter till entreprenörerne utbetala.
Entreprenörerne ombesörja icke blott ränteliqviden utan äfven inlösningen af obligationerne och deras återställande till Svenska Statsverket.
Till .säkerhet derför, att entreprenörerne fullgöra denna förbindelse, föreskrifver en punkt i förslaget, att, derest de obligationer, som för en viss sträcka af jernvägen atgifvas, af entreprenörerne icke punktligt inlösas, Svenska Staten eger att utan lösen öfvertaga jernvägarne.
Detta är i korthet innehållet af förslaget.
Hvad jag i främsta rummet fästat mig vid, är, att förslaget icke innehåller beloppet af de obligationer, som för hvarje Svensk mil jernväg skola till entreprenörerne eller deras ombud öfverlemnas.
Hvar och en inser likväl, att tillvaron af en föreskrift härutinnan är af oändlig vigt, ty om obligationer utgifvas till ett belopp, motsvarande endast en proportionerlig ringa del af anläggningskostnaden, blifva vådorna vida mindre än om obligationerne skola närma sig dennas fulla belopp.
Det är tänkbart, att kostnadsförslaget, hvilket icke är underkastadt granskning af Svenska Regeringen eller dess ombud, kan upgöras så högt, att beloppet af obligationernes innehåll kommer att npgå till hela den verkliga anläggningssumman.
Rosen i sitt förslag icke lemnat bestämd uplysning om hvad entreprenörerne i detta hänseende äska.
Visserligen har Gr:n sagt, att, då undersökningar och kostnadsförslag ännu icke hunnit upgöras, det varit Hrr Peto et C:i omöjligt att på förhand upgifva beloppet, men jag föreställer mig dock, att för Gr:n, som viri detta tillfälle torde få anses vara desse Hrns alter 352 Den 21 D ecember. ego, det icke, med Gr:ns kännedom om kostnaderne för Köping Hults-banan och med ledning af de undersökningar, som under större delen af sommaren och hösten entreprenörernes ingeniörer anställt i större delen af vårt land, att, säger jag, för Gr:n det icke varit aldeles omöjligt, att, då man upgör ett så vidtomfattande förslag som detta, bestämma det aproximativa belopp i obligationer Svenska Statsverket skulle till entreprenörerne för hvarje Svensk mil jernväg utbetala.
Den andra omständigheten, vid hvilken jag fästat mig, är stadgandet, att desse obligationer skola löpa med så hög ränta, att de på Londons börs kunna al pari utvexlas.
För dem, hvilka skola bedöma detta förslag, hade det likväl varit af stor nytta att på förhand känna denna ränta.
Det hade varit af nytta att veta huruvida alla de lifgifvande obligationerne skola löpa med samma ränta eller ej.
Jag föreställer mig att om detta föreslagna vilkor skulle bifallas, det icke kommer att medföra någon fördel, för att icke säga, att det är helt och hållet overkställbar!, ty obligationer, upställde såsom Gnn föreslagit, nemi. att först efter 25 års förlopp vara betalningsbara, kunna i allmänhet icke glädjas öfver någon synnerligen stor kredit.
Jag medgifver visserligen, att Svenska Statsverket, som i närv:de ögonblick icke har en enda R:dr statsskuld hvarken in- eller utrikes bör för sina obligationer få en icke obetydlig kredit hos utlänningen, men just derföre, att dessa obligationer skola först inom 25 år inlösas, synes mig denna kredit blifva temligen tvetydig.
Jag föreställer mig nemi., att de, som finnas benägne att mottaga dylika obligationer, egentligen äro de, hvilka icke behöfva begagna dem i sin rörelse utan, som man säger, lefva på sina penningar.
Låt också vara, att den första serien obligationer, af t. ex. 2 ä 3 milhr R:dr, skulle med fördel kunna utve.las pä Londons börs emot en ränta af 4, eller jag vill antaga till och med 4| proc.
Detta är icke otroligt, men jag frågar Eder, Mine Ilrr! då nästa serie obligationer å samma belopp skall utgifvas, är det troligt eller möjligt, att det finnes personer lika benägne, att inlösa äfven dem.
Jag befarar att i samma mån obligationernes antal ökas, i samma mån skall man äfven blifva tvungen att sälja dem till pris under det nominella, eller också, för alt uprätthålla det pris, hvilket entreprenörerne föreskrifvit, måste man höja räntan på obligationerne.
Svenska Statsverket har då utfärdat obligationer, hvaraf en del löper med 4 och andra med 4i, 4J t. o. m. 5 proc. ehuru i öfrigt lika styliserade.
Jo! att den först utsläppte serien med 4 proc:s ränta faller i värde, enär man inlöser eller tillvexlar sig heldre obligationer med hög ränta än deni med en lägre.
Kan en dylik åtgärd vara nyttig för Sveriges kredit, för dess anseende på den utländska peuningemarknaden?
Förslaget innehåller visserligen, att desse Engelske entreprenörer skola ombesörja såväl inlösen af obligationerne som äfven liqviden af den derå uplupua räntan.
Jag är fullkomligt öfvertygad, att desse entreprenörer, som enl. hvad jag D en 21 December.
353 jag tror mig veta, åtnjuta ett stort och rättvist anseende både inom deras eget fädernesland och inom det öfriga Europa, att desse entreprenörer säger jag, örn de underteckna ett dylikt kontrakt, skola söka att så samvetsgrant som möjligt, upfylla sina förbindelser icke blott derföre, att deras anseende deraf beror utan äfven derföre, att de i motsatt fall måste till Svenska Statsverket utan ersättning öfverlemna de delar af jernvägen, för hvilka obligationerne blifvit utgifne.
Jag förmodar äfven, att desse
Hrr nu kunna bestrida en dylik inlösen, och medgifvas måste, att, om man antager, att 40 eller 50 milkr R:dr b:ko utsläppas i rörelsen, denna förmodan innebär ett stort förtroende å min sida.
Men om också entreprenörerne i närv:de ögonblick äro solvente och kunna utan svårighet fullgöra sina förbindelser, hemställer jag dock, huruvida man kan taga för afgjordt, att samma förmåga fortfar, då obligationernes inlösen kommer i fråga.
Enl. förslaget skall detta ske icke förr än efter 10 års förlopp, sedan hvarje jernvägssection blifvit öpnad för allmän trafik, och alla obligationerne skola inom 25 år vara inlöste.
Man måste således antaga, att under tiden emellan 10 och 25 år härefter, de män, hvilka såsom entreprenörer skola upträda, ega förmåga att till Statsverket återlemna denna betydliga massa af Statspapper.
Det torde dock tillåtas mig att få fästa upmärksamheten derpå, att ett Europeiskt krig, en större politisk kris, eller en kris i liandelsverlden kunna upstå.
Dylika förhållanden hafva störtat ieke blott den största enskilda förmögenhet utan äfven hela Stater.
Jag frågar då, hvaruti ligger väl säkerheten, att desse Ilrr skola efter 25 års förlopp kunna inlösa Statsobligationerne?
Men under förutsättning att sådant kan ske, och dä Gr.
Rosens förslag tillerkänner entreprenörerne rättigheten, att på bolag, som de sjelfve bilda, öfverflytta deras rättigheter och förbindelser, är det väl tänkbart, att man skall kunna förutsätta eller påräkna en sådan solvabilitet hos alla dessa bolag?
Men låtorn oss antaga den.
Kan Svenska Statsverket vara belåtet med ett dylikt öfverlåtande och om de utsläppte obligationerne icke blifva inlöste på bestämde tider af de Hrr och män, hvilka benäget åtagit sig detta bestyr, hvad blir väl följden?
Jo! Svenska Staten mäste sjelf öfvertaga denna inlösen och derigenom försättas i stort bryderi, enär den icke på förhand eger någon ränte- eller amorterings-fond för de obligationer, hvilka skola inlösas.
För Staten återstår då intet annat, än att på hvad vilkor som helst uptaga ett betydligt lån för infriande af de obligationer och de förbindelser, som entreprenörerne eller de af dem stiftade bolag åtagit sig, men icke mäkta att fullgöra.
På hvilka vilkor kan väl ett sådant lån erhållas?
Tror man, att de kunna blifva billiga, då utlänningen sett oss under 20 år så misströsta om vår förmåga, att sjelfve kunna bygga våra jernvägar, att vi derför kastat oss i händerne på utländska bolag, hvilka för att kunna röra sig sjelfve och anskaffa de behöflige medlen i underpant erhållit Svenska Statsobligationer?
Kan väl sådant stadga I H. 23 Den 21 December.
Staten Sveriges kredit lios utlänningen, så att vi i behofvets stund erhålla nödiga medel för inlösen af dessa obligationer?
Jag förutser, att desse åtgärder skola medföra en fullkomlig ruin för vår Statskredit och jag tror, att ännu har icke Sverige sjunkit så djupt, ännu icke dess anseende blifvit så nedsatt, att vi behöfva tillgripa dylika åtgärder för att skaffa oss jernvägar.
Jag anhåller, att få betrakta frågan ur en annan synpunkt, nemi. en statsekonomisk och jag frågar då Hrr:ne, hvilket ändamål söker man vinna genom jernvägarne?
Hvad är orsaken att den afvoghet, som blott för några år sedan temligen allmänt gjort sig gällande mot antagande af ett väl ordnadt jernvägssystem i vårt land, numera lemnat runi för motsatta tänkesätt?
Hvad är orsaken, att från nästan alla våra landsändar förspörjas uprepade rop om anläggning af jernvägar ?
Hvad är orsaken, att man inom så många provinéer sammanskjutit ganska betydliga summor endast för verkställande af undersökningar i detta hänseende?
Jo! orsaken till allt detta måste ovilkorligen sökas deri, att Svenska nationen kommit till ett klart medvetande af nödvändigheten, att tillegna sig ett ändamålsenligt jernvägssysteni, såvida ej nationalvälmågan skall helt och hållet undergräfvas; att hon insett, att ål landets förnämsta naturalster, som till sin natur äro tunga, måste, om de från det inre af landet med någon fördel skola förflyttas till stapelorterne, beredas ett beqvämare och billigare transportmedel.
Utan införandet af lättare kommunikationer, af ett väl ordnadt jernvägssvstem i vårt land skall vår handel, vår industri gå under.
Vi skola inom kort blifva urståndsatte att täfla med utlänningen på verldsmarknaden och i vår vanmakt likasom snäckan tvingas att draga oss tillhaka inom vårt eget skal.
Just detta upvaknande hos Svenska folket, detta medvetande af och denna öfvertygelse om nyttan af jernvägars införande i vårt land hafva framkallat alla de ansträngningar, som i detta hänseende i många delar af landet förnimmas, äfvensom alla de petitioner i ämnet Regeringen fått emottaga.
De ligga till grund för hvad som redan blifvit i detta afseende vidgjordt och än vidare kommer alt af R.
St:r vidgöras.
Men hvad alser man väl egentligen härmed?
Mine Hrr-, det är billig transportkostnad.
Tror man då, att detta mål skall vinnas, om landets förnämsta kommunikationslinie!- lemnäs i utlänningens händer, så att honom tillerkännes rätt att bestämma taxorna på rörelsen inom större delen af Sverige.
Rösen framställt, innehåller icke ett ord, som berättigar till den förmodan, att Svenska Regeringen får något deltagande i bestämmandet af dessa taxor.
Detta bestämmande beror ensamt af jernvägsinnehafvarne, och jag frågar då, är det troligt, kan man ens begära af dem, att taxorne skola lämpas efter landets behof.
Icke lärer någon göra sig den förhoppning, att ett bolag, bestående af Engelska jernvägsentreprenörer, skola af välvilja för Sverige, af nit för dess handel och näringar, nedsätta taxorna till lägsta möjliga belopp.
Nej! deras afsigt kan icke vara annan, än att på fördelaktigaste sätt använda de kapitaler, som stå DenSl D e c v m be r. 33S dem till buds.
Nåväl! livad blir då det mål, desse
Hrr söka?
Naturligtvis att af jernvägarne erhålla den största möjliga inkomst.
Taxorna sättas följaktligen sä höga, som med bibehållande af tillräcklig trafik på vägarne kan låta sig göra.
Detta må dock icke vara af mig sagdt såsom något klander emot de entreprenörer, som åtaga sig arbetet.
De måste handla i sitt eget intresse, men detta är något belt annat än landets.
Landets intresse kräfver framför allt annat billig transportkostnad, men en sådan kan tillvägabringas endast derigenom att Staten blir egare af de förnämsta banorna.
Staten kan bedöma näringarnas behof af lättnad i transportkostnaden.
Staten behöfver icke afse större eller mindre inkomst af jernvägarne.
Anlägger Staten en jernbana, så tror jag, att dermed egentligen bör afses, att denna bana kan bära sig sjelf.
Staten bör och behöfver icke deruppå beräkna någon direkt inkomst, utan en indirekt, som måste bestå i ökad välmåga och stigande nåringar samt i följd deraf ökad förmåga att bära de utgifter, som med amortering af kostnaden för jernbanan äro förknippade.
Min öfvertygelse är alltså, att Svenska Statsverket måste upträda såsom förläggare och anskaffare af de "för jernbanorna erforderliga medel.
Jag bör icke ingå i någon lång utveckling af frågan.
Jag anser mig handla orätt, om jag dermed alltför länge uptager R. o. Ad:s tid, och anhåller derföre att endast få tillkännagifva, att i afseende på verkställigheten af jernvägsbyggnader många olika sätt förefmnas.
Den kan ske antingen genom Statens egen Vägoch Vattenbyggnads-corps eller ock genom någon af Europas utmärktasle Civil-ingeniörer, hvilken förr stått i spetsen för dylika företag, och hvars skicklighet och namn utgör en borgen, att arbetet blir väl utfördt.
Det kan öfyerlemnas åt in- eller utländske bolag, men alltid med medel lemnade af Staten, så att Staten från första ögonblicket är egare af banan eller banorna.
Hvilketdera sättet för utförandet är det mest lämpliga vill jag icke yttra mig om.
Jag har endast velat framhålla nödvändigheten deraf, att Staten anskaffar medel.
Jag tviflar högligen derpå, att kostnaden, af Staten förskjuten, skall, om man ser icke blott på nutiden utan äfven på framtiden, blifva drygare än om Gr.
Rosens förslag antages.
Jag föreställer mig nemi., att vårt fädernesland kommer att långt förr än förloppet af den i förslaget entreprenörerne förbehållne besinningstid af 99 år, så tillvexa i folkmängd, välmåga och industri, att jernvägarne afkastat ett belopp, motsvarande anläggningskostnaden jemte räntan derå.
En annan icke mindre väsendtlig olägenhet af förslaget består deruti, att alla under dessa 99 år upburne inkomster af jernvägarne i Sverige dragas ur landet och komma icke våra näringar till godo.
Denna olägenhet anser jag störst af alla och den bör öfvertyga oss om nödvändigheten, att Staten sjelf måste öfvertaga bestyret med anläggningen af våra jernvägar.
Enl. min åsigt är, Gudi lof!
Svenska Staten icke ännu så fattig, ännu står 23 * 356
Den 21 December. (less kredit hos utläuningen icke på så svaga fötter, att, om vi inse beliofvet af lättade kommunikationer, om vi vilja tillegna äfven oss fördelarne af nutidens förbättrade fortskaffningsmedel, vi ej sjelfve både böra och kunna företaga utförandet af jernvägsbyggnaden.
Jag skulle till och med tveka att lemna min röst ät ett förslag, utgående hufvudsakligen derpå, att utländske entreprenörer skola på egen bekostnad få anlägga jernvägar i landet och vara i besittning af dem under 99 år äfven utan begagnande af Statens kredit.
Vida fördelaktigare synes mig då, att Staten för att blifva egare af banan och för att kunna bestämma taxorna derå sjelf, underkastar sig de upoffringar, som vid jernvägsanläggningen äro förenade.
I detta hänseende vågar jag dock icke med full visshet yttra mig, men hvad jag bestämdt kan säga, är att jag anser alla förslag om öfverlemnande åt utländske entreprenörer af Svenska Statsverkets obligationer, på sätt Gr.
Rosen föreslagit, så vådliga, så förstörande för vårt lands kredit, att jag deråt icke kan lemna min röst.
Visserligen skulle jag kunna framställa flere anmärkn:r emot Gr.
Rosens motion, men jag vill icke längre uptaga R. o. Ad:s tid, utan anhåller endast, att hvad jag nu haft äran yttra, måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk.
Då åter vid denna Riksdag fråga om anläggning af jernvägar inom vårt land upstått, hafva vi glädjen att erfara, det allmänna meningen inom landet befinner sig i ett långt fördelaktigare stadium än vid slutet af föreg:de Riksdag.
Vi påminna oss ganska väl, att då förslag om jern vägs-anläggningar väcktes vid slutet af sista Riksdagen, frågan då gällde: skola vi hafva jernvägar i Sverige eller skola vi det icke?
På grund af det lifliga deltagande, som i de flesta provinser i det medlersta och södra Sverige under denna medeltid af tre år blifvit i detta fall uttryckte, dels genom mångfaldiga der väckta förslag om anläggande af jernvägar, dels genom petitioner och framställningar i detta hänseende som blifvit till K. M. inlemnade, på grund af allt detta säger jag, kan man med tillfredsställelse taga för gifvet, att en ofantlig majoritet i landet önskar, att R.
St. på ett eller annat sätt besluta anläggande af jernvägar.