Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hohenhausen har här framdragit exempel, men man behöfver icke sådana ; ty den, som tager en jordebok och efterser hvad 1 tunna spannmål kostade för 100 är tillbaka, skall erfara, huru penningevärdet försämrats, och dä det måtte vara PresteSt:s ovillkorliga rättighet, att erhålla en aflöning, som icke undergår förändringar, tror jag, att R. o. Ad. bör gä PresteSt:s ådagalagda omtanka lill mötes, och instämma uti PresteSl:s beslut, hvilket jag äfven tillstyrker.
Jag vill icke motsätta mig, att i hufvudsaken antaga PresteSl:s beslut, men hemställer dock vördsammast, om icke
Ståndet skulle vilja göra en förändring i sjelfva redaktionen.
PresteSt:s beslut, måste en del af lönen ovilkorligen utgå i penningar, så all församlingarne, om de också skulle sådant önska, icke kunna lemna hela lönen i spannmål eller andra natura persedlar; jag skulle derföre tro, att redakt:n bör ändras sä, alt det kan blifva en möjlighet för de församlin - Den 12 Juli. gar, hvilka sådant åstunda, erlägga hela aflöningen uti natura praestationer.
Uti sjelfva betänk, heter det: ”eller ock dessa löneposter sammanförde, så vidt möjligt är, in natura eller, om hellre så åsämjes i penningar”.
Enl. detta stadgande kunna presträttigheterne erläggas in natura eller i penningar, hvilketdera man vill; hvaremot PresteSt. beslutat, att en större del af dessa presträttigheter ovilkorligen skola utgå uti natura-prmstationer.
Redaktm af PresteSt:s beslut har emedlertid blifvit så uppställd, att, ehuru Ståndet önskat, att största delen af dessa presträttigheter, skola utgå in natura, dervid tillika influtit ett stadgande alt någon del ovilkorligen skall utgå uti penningar.
Jag tror derföre, att R. o. Ad. bör godkänna Utsk:s förslag, med den förändring att i st. f. den af PresteSt. förändrade ordalydelsen: ”införda i natura praestationer och om hellre så önskas till någon del i penningar”.
Och får jag häruppå vördsamt anhålla om propos.
Jag anhåller, alt få fästa uppmärksamheten derpå, att det i allmänhet icke låter sig göra, att bestämma presträttigheterna endast i natura praestationer, och allraminst i städerne.
Om så likväl skall ske, måste det vara för landlförsamlingar.
På landet är likväl förhållandet, att, utom de afgifter, som till presterskapet utgå af hemman, finnas andra afgifter, såsom för barndop, vigsel, begrafningar och mera dylikt, hvilka icke lämpligen kunna bestämas i natura-praestationer.
För närvar, måste, då ej annorlunda öfverenskommit är, hvar och en, som gifter sig, eller låter döpa eli barn, erlägga afgifter efter råd och lägenhet eller ock, såsom del heter, hedersamhet.
Alt utsätta vissa afgifter i natura-praestationer, kan, såsom jag redan nämnt, icke lämpligen ske; ty en mängd personer, hvilka gifta sig eller låta döpa barn, skulle, om dessa afgifter borde utgå i persedlar, nödgas först köpa dem för att sedan lemna dem till presterskapet.
Detta är besvärligare och möjligen kostsammare för gifvaren, än att lemna penningar, samt måhända fördelaktigare för presten om han derefter skulle sälja persedlarne.
En fattig karl kan äfven lemna dessa afgifter till ringare belopp, när det sker i penningar än om det skall ske i säd eller potates, då en kappe torde blifva det minsta, som kan erbjudas.
Jag anser derföre PresteSt. hafva förfarit ganska rätt, då det i sitt beslut sagt, att presträttigheterne skola utgå hufvudsakligen in natura-praestationer och till någon del i penningar.
Af sådan anledn. anhåller jag, att R. o. Ad. ville i detta fall godkänna PresteSt:s beslut, helst en afvikelse derifrån skulle möjligen leda till olikheter och jemkningsförslag eller förstärkt Utsk., hvartill erfordrades mera tid än vi numera äga att disponera.
Jag anhåller, att få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, alt jag icke föreslagit, att församlingarna skola vara ovilkorligen förbundne, att till presterskapet gifva endast natura-persedlar.
Jag har blott föreslagit, att, derest vederbörande sådant önskade, skulle konventionerna kunna Deu 12 Juli. 9 så uppgöras, att endast natura-praestationer men icke kontanta penningar blifva församlingen ålagde, och att sådant låter sig göra, är ganska lätt att visa.
De svårigheter den siste värde talaren anfört, angå de s. k. jura stolse, men då konventioner uppgöras, så kan så ställas att presterskapet undfår ett visst belopp i ett för allt, hvarigenom dessa svårigheter undvikas.
Jag har derföre föreslagit en sådan redakt:n, genom hvilken en möjlighet vid uppgörandet af konventionen, men icke en skyldighet, skall förefinnas, att utgöra det såmedelst bestämda beloppet antingen i spannmål och penningar eller ock endast i spannmål.
Jag föreställer mig äfven, att presterskapet icke skall hafva något deremot, tydå PresteSt. tyckes hafva haft för afsigt med sitt beslut, att erhålla aflöningen hufvudsakligen i natura prsestationer, kan det icke eller vara emot deras intresse, alt alla löneförmåner utgå in natura, helst då icke stadgas, att sådant skall ske på ställen, såsom i städerne, der svårigheter kunna förefinnas för ett dylikt aflöningssätt.
Lagerbjelke har fästat sig vid allt, som kan leda till bevis om möjligheten, att göra den af Gr:n föreslagna förändring i Utsk:s betänk., oell hvilken afviker från PresteSt:s beslut, men Gr:n har icke fästat sig vid en annan omständighet, som Hr von Hartmansdorff anfört, och som synes mig vara af väsendtlig vigt, nemi. att, om R. o. Ad. fattar ett beslut, som afviker från PresteSt:s, vi derigenom möjligen skulle erhålla 3:ne särskildta beslut i samma fråga, hvarigenom saken blir invecklad och möjligen icke kan utredas vid denna riksdag.
Om nu icke Gr:n kan förneka att det beslut PresteSt. fattat är ganska ändamålsenligt, så synes mig, att man, med afseende på tidsförhållandet, hellre bör förena sig med PresteSt. i dess tillgörande, än antaga ordalag, som möjligen kunna äga företräde framför den af PresteSt. uppställda redaktm, roen hvarom också tvifvelsmål hos en och anuan möjligen kunna uppstå.
Det exempel, Gr:n anfört till stöd för sin sats, är, enl. min åsigt, icke fullkomligt adaeqvat, ty Grm har erkänt, alt den kyrkoherden tillkommande lön bör utgå icke ensamt i natura-praestationer, utan jemväl till någon del i penningar, och då det är gifvet, att presten, lika väl som alla andra menniskor, behöfver andra varor än spannmål och följaktligen äfven penningar till deras uppköpande, kan han, så vida lönen ensamt ulgår i natura-persedlar, icke erhålla penningar med mindre än han mäste ombesörja persedlarnes försäljning, hvilket åter medför besvär, men som dock kan undvikas om någon del af lönen utsattes i kontanta penningar.
Då det sålunda leder till lättnad i omsorgerna för underhållet af hans hushåll, om lönen bestämmes i enlighet med PresteShs beslut, tror jag, att man med allt skäl bör uti detta beslut sig förena.
Lagerbjelke gjord förfrågan, huruvida underrättelse erhållits om Borgare- och BondeShns i ämnet fattade beslut, tillkännagaf underl.
R idda rh us-se k re t., att, enl. ankommet prot.utdr,, BorgareSt., vid föredragning af ifråga - 10 Den 12 Juli. var. betänk., lagt 5 punkten af mom. litt. B, pag. 28; 1, 2 och 3 punkterne af mom. litt. C, samt det slutliga utlåt. pag. 42, till bandlingarne, och i öfrigt bifallit Utsk:s betänk.; men att någon underrättelse om BondeSt:s beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad.
Då BorgareSt. bifallit denna punkt i sin helhet, och PresteSt. beslutat en ny redaktion, blir det sannolikt af nöden, att Utsk. afgifver en inbjudning till Stånden, att förena sig om ett beslut.
Om den af mig uppgjorda redakt:n har något företräde framför PresteSt:s, så vet jag icke, hvarföre Utsk. icke skulle kunna inbjuda de öfriga Stånden, att förena sig likaväl uti R. o. Ad:s som uti PresteSt:s beslut, och då tror jag icke, att något annat förhållande uppkommer, än om R. o.
Ad. förenar sig med PresteSt., i hvilket fall jemkning ändå måste ske, såvida icke BondeSt. uti detta beslut jemväl sig förenar.
Hvad åter angår det af mig uppgifna skäl för mitt yrkande, och hvaremot Hr Printzensköld gjort anmärkn., får jag förklara, att det, åtminstone enl. min åsigt, är fullkomligt adaeqvat; ty då presten i den församling inom hviken jag bor, erhöll, jemte spannmål en viss summa i penningar såsom lön, hade de lika väl kunnat bestämmas endast uti spannmål, om vid konventionens uppgörande så önskats.
Hr Prinlzenskölds yttrande, att det vore nödvändigt för presterskapet, att undfå någon kontant lön, för att undgå försäljningen af spannmålen, så kan väl presterskapet i alla händelser icke undvika, att ombesörja denna försäljning, enär äfven PresteSt:s beslut innefattar, att största delen af lönen skall utgå i spannmål, och det icke gerna är möjligt för vederbör, löntagare, att konsumera dessa stora qvantiteter af natura-prsestationer.
Jag får ännu en gång erinra, att min afsigt icke varit, att lönerne ovilkorligen skola utgå i natura-praestationer, utan att sådant måste kunna få vid konventionens uppgörande så aftalas.
Lagerbjelke anfört, i fråga om presträttighetens utgörande inom den församling, hvarest han bor, kan icke åberopas för alla, utan för högst fä fall.
Om de smärre afgifterne till presterskapet, hvilka utgå under namn af jura stolse, icke skulle erläggas i penningar eller af dem, som gifta sig eller låta döpa barn m. m., så skulle ju en högre afgift läggas på mantalen, för att godtgöra den minskning, som uppkommit i prestens lön?
Följden häraf blefve ju, att bönderne måste betala likstoln för herrarne och herrarne betala vigselafgiften för böndernes drängar o. s. v., eller med ett ord, att jordägarne måste betala för alla andra.
Ett sådant förfarande skulle de Heste med skäl finna obilligt.
Manne det då icke vore bättre, att en hvar betalade för sig sjelf?
Gr:n har sagt, att olikhet i beslut skola uppkomma derigenom, att R. o. Ad. förenade sig med PresteSt:s beslut, enär de andra Stånden möjligen afgjort frågan på annat sätt, och att en jemkning i alla fall måste ske.
Gr.n synes således antaga, att BondeSt. bifallit Utsk:s be - Den 12 Juli. 11 länk.; men enligt de underrättelser jag förskaffat mig, har detta Stånd tvertom afslagit detsamma.
Om så är utgör detta ett beslut.
BorgareSt. har bifallit Utsk:s betänk, hvilket är det andra beslutet; PresteSt. är det tredje.
Om nu R. o. Ad. antager Gr.
Lagerbjelkes förslag, blir detta ett fjerde beslut, alla olika.
Förenar sig åter R. o. Ad. med PresteSt., så hafva åtminstone 2 Stånd fattat lika beslut.
Det synes mig alltså icke vara skäl, att antaga Gr:ns förslag, enär detta obetydligt afviker ifrån PresteSt:s beslut, i hvilket sednare jag anhåller, att R. o.
Ad. måtte sig förena.
Afven jag anhåller, att Gr.
Lagerbjelke ville afstå från sitt förslag så mycket heldre, som Gr:n bör besinna, att församlingarna bestå icke ensamt af jordbrukare, utan alt mångenstädes flertalet af dess innevånare utgöres af statfolk, torpare, inhyseshjon och sädane, hvilka af församlingarna njuta underhåll, hvilka alla ovilkorligen skola blifva svårt betungade af det utaf Gr:n föreslagna aflöningssätt.
Jag förnyar derföre min anhållan, att Gr. ville afstå från sitt förslag.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad framställde Ilr Gr. o. Land tm., att i afseende på det förevar, mom. af punkten Litt.
B. blifvit yrkat dels bifall till Utsk:s förslag, dels instämmande i PresteSl:s beslut, innefattande bifall till Utsk:s förslag med utbyte af orden: ”eller ock dessa löneposter sammanförda så vidt möjligt är in natura eller, om heldre sä åsämjes, i penningar”, emot följande ordalag: ”hufvudsakligen in nalura-prae stationer och till någon del i penningar”; dels ock af Gr.
Lager bjelke, godkännande af Ulsk:s förslag med den förändring att i st. f. den af PresteSt. förändrade ordalydelsen infördes: ”i natura premstationer och om häldre så åsämjes till någon del i penningar”.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter om R. o. Ad. bifölle Utsk:s uti förevar, mom. gjorda förslag, men härvid ropades starka nej, blandade med ja; i anledn. hvaraf Hr Landtm, framställde propos. lill bifall å samma förslag med den af PresteSt. beslutade förändring, samt då denna propos. besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej. 2 och 3 momenterne.
Efter af Ilr Gr. o.
Landtm, meddelad upplysning, att PresteSt. bifallit dessa mom:r, blefvo desamma äfven af R. o. Ad. bifallne. 4 momentet.
Efter uppläsning af PresteSt:s beslut, hvarigenom Utsk:s i detta mom. afgifna förslag blifvit bifallet med den förändring allena, att orden i medlet af förslaget: ”så vidt möjligt är till ett enda slag in natura eller, om heldre så åsämjas, i penningar”, blifvit utbytte emot följande: ”hufvudsakligen i natura-pr®statio - 12 Den 12 Juli. ner och (ill någon del i penningar”, begärde Hr von Hartmansdorff upplysning huruvida BorgareSt:s beslut innefattade någon ändring i Utsk:s förslag; i anledn. hvaraf Hr Landtm, tillkännagaf alt BorgareSt. i denna del bifallit Utsk:s betänk, samt att numera prot.utdr. i ämnet ankommit äfven från BondeSt., som återremitterat förevar, mom.
Jag anhåller vördsamt, att Ridd.- sekreteraren ville upplysa, huruvida BorgareSt. gjort några förändringar lili förevar, punkt, och att vid de öfriga punkterne uti Ulsk:s betänk, måtte uppläsas de beslut BorgareSt. fattat.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit behagade instämma i PresteSlis i afseende pä detta mom. fattade beslut.
Ropades ja. 5 momentet.
Lades till handlingarne. 6 momentet.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, upplyst, att Preste- och BorgareSl:n bifallit samt BondeSt. återremitterat detta morn., yttrade Hr Printzensköld:
Då PresteSt. bifallit denna punkt, vill jag visserligen icke bestrida, att den äfven må utaf R. o. Åd. godkännas.
Jag anser mig dock böra tillkännagifva den öfvertygelse jag äger, alt ordet ”ovilkorligen”, som förekommer i denna punkt, och hvarmed åsyftas, att konventioner i städerne skola alltid, vid inträffande pastorsledigheter, upprättas, är i högsta måtto olämpligt.
När man besinnar beskaffenheten af en stadsförsamling och huru olik den är en församling pä landet, skall man tinna, hvilka svårigheter, för att icke säga omöjligheter, som kunna uppstå för tillvägabringandet af lönekonvention inom en stad.
Man vet nemi., att derstädes aflöningen till presterskapet icke hvilar på fastigheterne utan helt och hållet beror på folkmängden och dess förmögenhetsvilkor, hvaraf båda delarne äro underkastade förändring, hvilken i sin ordning har inflytande på aflöningsbeioppet, så att detta kan under en lid blifva mindre och under en annan större.
Dessutom finnas inom flere släder äfven flera församlingar, men det är icke individens skyldighet, att beständigt bo inom en annan viss församling.
Han äger, att om han så för godt finner flytta hvart halfår ur ena församlingen till den andra.
Deraf uppkommer hell naturligt en tätare omvexling af personalen inom församlingarne; och om dä den mindre bemedlade delen af invånarne inflyttar i en församling men de rikare bosätta sig i en annan, sä uppkommer ju det förhållande, att denna sednare församling, inom hvilken de förmögnare bo, blir i afseende på prestens aflöning, vida bättre lottad än den förra.
Om nu inom en så beskaffad församling, konvention, ang:de presterskapets aflöning, antoges och fastställes så bär sig en sådan Den 12 Juli. 13 konvention ganska väl, så länge de betalandes omständigheter äro oförändrade; men efter några få år kan det genom in- och utflyttningar samt andra oförulsedde händelser inträffa, att denna församlings innevånare, som förut varit rika, blifvit i stället förvandlade till ganska obemedlade personer, och dä skulle dessa mindre förmögna innevånare blifva högst oskäligt betungade, om de skulle erlägga löner lill presleskapet efter de grunder, hvilka antogos under det församlingen utgjordes af ganska förmögne ledamöter.
Dessa omständigheter böra också vid detta tillfälle tagas i betraktande.
Inom Ladugårdslands församling i Stockholm har fråga varit väckt om förändring uti presterskapets nuvar, aflöningssätl och den, som bevistade dessa öfverläggningar, blef öfvertygad om nära nog omöjligheten, alt tillvägabringa den omförmälda konventionen.
Endast med mycken svårighet kunde en kommile' bildas för att närmare öfverväga saken samt uppgöra förslag lill de grunder, som kunde anses lämpliga ali vid aflöningens bestämmande följas.
Jag betviflar det kommittéen skall lyckas, att i detta hänseende komma till något tillfredsställande resultat; och detta mitt tvifvel befäster än mer hos mig nödvändigheten att, om man anser nyttigt alt bifalla Utsk:s betänk, i öfvereuslämmelse med PresteSt:s beslut, man åtminstone bör borttaga ordet ”ovilkorligen”, så all detta ord icke må innefatta ett hinder för församlingarne och deras prester, att kunna i fråga om de sednares aflöninssäll efter sig företeende omständigheter förfara.
Det torde vara gifvet att sä väl i städerne som på pä landet, det mäste vara en förmån, alt presträltigheterne så regleras, att de icke blifva godtyckliga, utan hvar och en må veta, hvad man å ena sidan har alt i inkomst beräkna, och å den andra att såsom skyldig gärd utgifva.
De betänkligheter
Hr Printzensköld framställt, lärer enl. min åsigt icke utöfva någon menlig inverkan på bedömmandet af Ulsk:s förslag.
Lyckligtvis har den värde talaren förklarat sig icke vilja bestrida antagandet af samma förslag, hvilket åter jag anhåller JL o. Ad. måtte godkänna.
Hvad den värde ledamoten ordat om upprätthållandet af en konvention inom
Ladugårdslands försam ling och de dervid mötande nära oöfvervinnerliga svårigheter, bevisar i förevar, fall väl icke så särdeles mycket, enär man icke vet, hvad öfriga församlingar i detta fall tänka.
Kanhända se de icke den saken så mörkt; kanhända går den för sig, oaktadt allt motstånd af en och annan.
Jag ser således uti denna omstän dighet icke något hinder för antagandet af Utskts förslag; och hvad ordet ”ovilkorligen” beträffar, så skall man kunna till stöd för dess användande anföra, att, just med afseende på de svårigheter
Hr Printzensköld mot ingåendet af dylik öfverenskommelse omtalat, det synes nödigt äga ett stadgande, sådant som det föreslagna, på det att merberörde och lika lydande svårigheter mätte undanrödjas.
Detta sker ock med säkerhet, derest i allmänhet gällande författning varder stadgadt, att dylika konventioner ovilkorligen skola sednast vid inträffande ledighet uppgöras.
Jag förnyar 14 Den 12 Juli. min anhållan oro bifall till betänk.; och får ytterligare tillägga det skäl, att då Preste- och BorgareSt:n, hvilka närmast hafva med detta ärende att skaffa, gatt in derpå, synes R. o. Ad. för sin del deslo mindre böra erfara någon betänklighet ali detsamma bifalla.
Hr Printzensköld har visserligen icke saknat skäl för hvad, han anfört, såvida fråga vore, att bestämma det belopp, församlingarne lill presterskapet skola utgifva för alltid, men då sä icke är förhållandet, och denna tid är inskränkt till 25 ä 50 år, synes mig hans betänkligheter mindre grundade.
Naturligtvis måste dessa konventioner blifva olika för landet och städerna; grunderna för utgörandet af presternas lönevilkor, böra icke sökas uti tillvägabringandet af en fix lön utan mäste presterskapet inom hvarje församling underkasta sig de omve.xlingar i lönebeloppet, som möjligen konna uppkomma genom inträffade förändringar i innevånarnes antal och förmögenhet.
Hvad åter angår de hinder, Hr Printzensköld uppgifvit för aflöningens bestämmande till visst belopp, sä om man ser på förhållandet inom städerne skall roan finna, att det nuvar. aflöningssättet medför olägenheter såväl för presten som för innevånarne, emedan hvar och en stadsbo endast är skyldig alt betala något, hvarigenom det inträffar till stor förargelse för menigheten, att mången i goda förhållanden trotts sin större förmögenhet, gifvet- vida mindre än den fattigaste arbetskarl.
Del tyckes verkligen vara skäl, att bereda utvägar till uppgörande af en billig öfverenskommelse om presträttigheternes utgörande i städerne och då, såsom Frih.
Cederström yttrat, Preste- och BorgareSt:n antagit Utsk:s förslag, tillstyrker jag, att R. o. Ad. äfven mätte göra detsamma.
Jag mäste bekänna att, jag i motsats till de sista talarne, icke anser BorgaieSt:s beslut i ämnet utgöra något skäl för eli bifall till ifrågavar. punkt.
Borgerskapet utgör minsta antalet af slädernes innevånare, hvilka seduare äro flertaligare och deras förmåga svagare, att utgöra skyldigheterna till presterskapet; men det är egentligen icke detta som utgör ett hinder för antagande af det, enl. min öfvertygelse obelänkta, under öfverläggning varande förslaget.
Utsk. har tillstyrkt R. St.: ”att R.
St. mätte hos K. M. i und. skrifvelse anhålla, att K.
M. genom särskild nåd. förordning täcktes anbefalla samtlige de församlingar, hvarest af K.
M. behörigen stadfästade konventioner ej redan äro uppgjorda, alt antingen och helst under nuvar. kyrkoherdars tjenstetid, eller ock sednast och ovillkorligen vid deras afgång, under pastorsledigheten, på sätt och i den ordning redan gifna föreskrifter innehålla, i allmänna ombuds närvaro, med föranledande så väl af i hvarje församling på grund af gällande författning utgående löneinkomster efter de noggranna uppgifter, som vid tillfället böra vara tillgängliga, utan ock af allmänt kända förhållanden i orten, och med fäsladt afseende derjemte å olika hemmans, verks, lägenheters och inrättningars beskaffenhet vid inbördes anställd jemförelse dem emellan”.
Häremot får jag
Deo 12 Juli. 15 likväl anmärka, att författningen icke innehåller någon föreskrift om konventioner i städerne hvarest det är så stäldt, att hvar och en aflönar presten efter godtycke och icke tvänne personer äro ålagde att lemna lika belopp.
Icke desto mindre åberopar
Utsk. såsom grund för blifvande konventioner, gällande författningar.
Jag förmodar att dessa författningar icke äro andra än de, hvilka äro gällande för konventioner på landet, och der finnes utsatt sättet, hvarpå pastor erhåller sin rätt, ifall församlingens ledamöter icke skulle vilja betala de honom tillkommande rättigheter.
För städerne finnes icke ett dylikt stadgande, men man har af erfarenheten likväl sett, att der staden varit för fattig att så löna pastor, att han dermed kunnat hafva sin utkomst, K.
M. tillagt pastor ett prsebende af en församling intill staden.
Detta är en enkel åtgärd, som icke rubbar beskattningen.
I afseende på det grundlagsenliga i denna fråga vill jag fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att 57 § Reg.F. visserligen säger, att ”Svenska folkets urgamla rätt, att sig sjelf beskatta, utöfvas af R.
St. allena vid allmän riksdag”.
Men mine Hrr! R.
St. utöfvar väl icke dennna beskattningsrätt på det sätt, att K. M, utfärdar en befallning, att vid inträffande ledigheter, öfverenskommelser, så vidt sig göra låter, skola träffas om beskattning af slädernes innevånare, sålunda, att städernes prester fä större inkomster än preslerne på landet.
De skulle då få vida högre inkomster och R.
St. skulle icke då för K.
M. uppgifva någon beräkning af inkomst eller rörelse, hvarefter afgiften till presten skall erläggas.
Det skulle således kunna inträffa, att om R.
St. bifaller detta förslag och K.
M. under förmodan, att R.
St. väl betänkt sig, innan de afläto den und. skrifvelsen, utfärdar en sådan kungörelse, som i Utsk:s betänk, omförmäles, och då man slutligen finner, att några öfvererskommelser icke kunna träffas, så öfverlemnas åt K.
M. som icke äger beskattningsrätt att på grund af gällande författning, hvilken icke kan vara någon annan än 1681 års förordning, bestämma, hvad hvar och en i den staden skall betala till pastor.
Jag ber Hrr:ne betänka, hvarthän det skall leda, i fall Utsk:s förslag antages.
Det är svårt, alt vid allmänna författningars utgifvande åberopa fraser såsom skäl, och ännu mindre väl betänkt, att såsom sådana åberopa dem för dessa författningars utfärdande.
Man måste tillse vid dessa författningars uppställning att man visar det man är bekant med hvad som är och varit, och huru svårigheterne, som på ett eller annat ställe finnas, kunna, för dessa författningars tillvågabringande, undanrödjas, innan man drager åstad för att förrycka ett samhälles bestånd, som i alla tider varit betryggadt.
Beklagligen har Utsk. vid delta tillfälle icke lyckats att välja sådana ordalag, att Utsk. kunnat blifva af Frih.
Cederström Jakob, förslådt.