Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r redan är i hufvudsakligaste delar antagen, äro alla de missbruk, som kunna ega rum vid pressjäst-beredning, för framtiden afskaffade, vid hvilket förhållande och dä endast en kort lid återstår för begagnandet af de ifrågavar:de rättigheterna, jag icke kan finna, det R. o. Ad.
Jiar skäl att frångå sitt en gång fattade beslut.
Jag afstyrker derföre antagandet af BondeSt:s inbjudning.
Jagskall icke uppehålla R. o. Ad. med någon framställning af min åsigt i denna fråga, ulan önskar endast att få förklara, att jag för min del biträder den åsigt af frågans juridiska del, som Gr.
Sparre utvecklat.
Då nu öfverläggning»» förklarades fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. till antagande af BondeSl:s ifrågavar:de inbjudning, hvilken propos. besvarades med blandade
Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o, Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade, med vidblifyande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förevar:de prot.-uldr. till handlingarne, samt, sedan svaren Den 15 Juli e. m. 343 härvid utfallit med starka
Nej, förklarade, det lian ansåg
Den, som antager Hederv.
BondeSt:s i prot.-ntdr.
N:o 280 gjorda inbjudning till instämmande i dess, nied anledn. af Serskildta Utsk:s Betänk.
N;o 10, fattade beslut, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, vidblifverfi. o. Ad. sitt vid föredragningen af nämnde Betänk, fattade beslut och lägger ofvanberörde prot.-uldr. till handlingarne.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 16.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. I2:te och Hule dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 100, i anledn. af väckt förslag om inrättande af en Svensk Lifförsäkrings-anstalt.
Jag kan icke instämma uti Ulsk:s förslag att B.
St:r skulle aflåta underd. skrifvelse till K. M., an gide inrättande af en Svensk Lifförsäkrings-anstalt under Statens garanti.
Man hör ofta klagas deröfver, att administrationen befattar sig med kommunala angelägenheter och andra företag, hvilka böra vara föremål för enskildtas spekulationer.
Ett sådant företag är utan allt tvifvel inrättandet af lifförsä k ringsanstalter.
Är en sådan anstalt väl beräknad och gynnad af lyckliga omständigheter, gifvet- den vinst; är den deremot illa beräknad eller olycka inträffar, så vidkännas delegarne förlust.
Det är i alla händelser ett äfventyrligt företag och om anstalten skulle stå under garanti af Staten, måste Staten utöfva noga tillsyn öfver densamma, för att icke blottställa sig för stora förluster.
Häraf torde R. o. Ad. lätteligen finna, huru olämpligt det är att ställa en sådan anstalt under Statens garanti.
Det skulle dessutom öka förvaltningskostnaden och om en sådan inrättning skall kunna bära sig, måste dess administration kosta så litet sorn möjligt.
Till skäl för Statens garanti har man anfört, att inrättandet af en Svensk lifförsäkrings-anstalt skulle bespara mycket penningar, som nu dragas ur landet till utländska anstalter af dylik beskaffenhet.
Man tager härvid icke i betraktande, att ganska betydliga, om äfven icke fullt motsvarande, penningesummor åter inkomma i landet, då de försäkrade med döden afgå, hvarföre rikets förlust i lifförsäkrings-pracmier icke torde vara serdeles lie - 344 Den 15 Juli e. m. tydlig, dä deremot en ganska stor förlust för Statsverket skulle kunna blifva en följd af Statens garanti för en sådan anstalt, om den icke väl administrerades.
Om den kommer i händerna på entreprenörer, som icke sjelfva äfventyra något på företaget utan bestämma allt för goda vilkor för dem, som försäkra sina lif, så får Staten troligen träda emellan, ifall entreprenörerne ej hafva tillräckliga kapitaler eller fullgod säkerhet ej finnes.
Med afseende å alla dessa omständigheter, afstyrker jag ifrågavande förslag, som icke skulle tillskynda Staten något gagn, utan endast besvär och äfventyr.
Man har icke heller skäl att antaga, det denna Svenska lifförsäkrings-anstalt skulle här i landet uttränga de utländska, enär dessa redan äro försedda med stora kapitaler och stå, såsom man säger, på säkra fötter.
Deras anseende är åtminstone så befästadt, att man icke kan vänta sig, att den Svenska skulle få någon kredit utomlands och landet således icke skörda någon vinst derigenom, att utländningar blefve prsemietagare i anstalten.
Den skulle troligen inskränka sig endast till Sverige och jag kan då icke se, att företaget är af sådan allmänt nyttig beskaffenhet, att Staten bör äfventyra uågot för dess tillvägabringande, hvarföre jag anhåller om afslag ä ifrågavar:de Betänk.
Då jag icke är_ antecknad som reservant emot delta Betänk, och man derutaf torde vilja draga den slutsatsen, att jag gillar detsamma, får jag härmed tillkännagifva, att jag inom Utsk. varit af olika tanke med pluraliteten.
Palmstjerna redan utvecklat de skäl, som tala emot förslaget, hvarföre jag inskränker mig till att förena mig i hans begäran om afslag å detsamma.
Då jag står antecknad såsom reservant emot förevar:de Utsk:s Betänk., utan att min mening tillika är uttalad, anser jag mig skyldig att redogöra för densamma, äfvensom för skälen, att den icke blifvit uttalad.
Men för att göra denna redogörelse fullständig, är det nödvändigt, att jag äfven redogör för förhandlingen af delta ämne inom Utsk.
När afdelningens förslag, som jemväl sedermera blef Ulsk:s, förekom till behandling i Utsk:s plenum, så uplrädde jag emot förslaget i den syftning, att jag väl ansåg den ifrågasatta anstalten till sin princip nyttig och gagnelig, men deremot fann det ganska betänkligt, att den skulle af Staten garanteras, emedan företaget onekligen är underkastadt mycken äfventyrlighet och vi icke sakna exempel deruppå, att Staten genom dylika garantier blifvit inkastad i många vidlyftigheter, hvilka undvekos, derest den ofvannämnde principens praktiska tillämpning och utveckling gjordes till föremål för den enskilda omtankan, hvartill den ock verkligen företrädesvis synes lämpa sig.
Jag befästades ännu mera i denna åsigt, just genom ett af Utsk. begagnadt motiv, nemi. att utlänska assurans-kompanier med serdeles stor fördel etablera agenter här i landet, och sålunda derifrån utdraga penningar.
För att inverka på BondeShs ledamöter fästade jag ser - Den 15 Juli e. ni. 345 skildt upmärksamheten derå, att
Statens garanti för jernvägarne icke visat sig gagnelig.
Sedan jag slutat mitt yttrande, förklarade, utom åtskilliga ledamöter af R. o. Ad., alla tillslädesvar:de ledainöterne af BondeSt., alt de instämde i den af mig yttrade åsigt, men vid den votering, hvarigenom Utsk:s beslut skulle i frågan bestämmas, bände sig icke destoraindre, att största delen af BondeSt:s ledamöter voterade emot mig, så att jag, som beräknat att få 18 röster med mig, hvilket, enär Utsk. ej vid tillfället var fulltaligt, hade utgjort pluralitet, endast fick 5 röster.
Vid denna ovanliga och för mig lika oväntade som ovälkomna sakens utgång återstod för mig intet annat än alt reservera mig emot beslutet; och ämnade jag afgifva denna reservation skriftligen, i enlighet med min ofvan uttryckta åsigt.
Men då jag fann, att dermed intet kunde uträttas, enär ingen af Preste- och Borgare-St:s ledamöter reserverade sig, vid hvilket förhållande jag icke egde den ringaste utsigt, att min mening skulle inom dessa Stånd vinna afseende, och då jag så nyligen haft prof uppå den lätthet, hvarmed BondeSt:s ledamöter kunnat turneras åt olika håll, samt följaktligen, enl. all sannolikhet, 3:ne Stånd skulle besluta skrifvelsens aflåtande, tjenade mitt förslag till ingenting.
Om R. o. Ad. ville fatta ett annat beslut, så kunde det ske min reservation förutan.
Men jag hade ett annat ändamål med denna reservation och att upställa den annorlunda, än såsom ett blott afstyrkande af motionen.
Om nemi. 3:ne Stånd gillade Utsk:s tillstyrkande, men R. o. Ad. fattade sitt beslut i enlighet med den af mig ofvan uttryckta mening, så komnie i alla fall en skrifvelse af förstnämnde betänkliga art alt afgå och detta är hvad jag anser vara ganska olämpligt.
Derföre hade jag önskat, att man väl raedgäfve aflåtandet af en underd. skrifvelse derom, att en lifförsäkrings-anstalt måtte inrättas och ställas under Statens garanti, men att man, då en sådan anstalt alltid konnne att medföra stora vådor för det allmänna, tillika föreskrefve, alt Slaten egde öfver dess förvaltning utöfva kontroll; i hvilket fall och derest Staten finge en sådan öfverupsigt, den föreslagna inrättningen, enl. min åsigt, vore mindre vådlig.
Jag har derföre ansett mig böra så till vida bestämma min reservation, att den borde innefatta en hemställan till R. o. Ad., huruvida icke Ståndet behagade antaga Utsk:s förslag med den förändring, att efter orden: ”under Statens granti” tillädes orden ”och kontroll,” på det att, ifall R. o. Ad. gillade della mitt förslag, de öfriga Stånden måtte inbjudas att i R. o. Ad:s beslut, såsom för Staten mera betryggande, sig förena.
Detta är skälet hvarföre jag icke lät i Betänk, intaga min primitiva reservation.
Palmstjerna och önskar afslag å Betänk.
1 afseende på den formela behandlingen, tror jag icke, att man kommer till rätta med saken på det sätt Ilr Flach föreslagit; ty om 3 Stånd bifallit Betänk., så utgör delta R.
St:rs beslut och då är, 346 Den 15 Juli e. ni. enl. min åsigt, en inbjudning från det 4:de Ståndet olaglig.
Jag anhåller således om rent afslag å Betänk.
Då åtminstone en röst här har höjt sig för att bereda framgång åt förslaget, ehuru med någon förändring, så vill jag biträda honom så godt jag förmår.
Jag tror icke, att Statens garanti är för Staten så farlig som en ledamot påstått, ty det står icke nämndt, hurudan garantin skall blifva, utan bar sådant blifvit öfverlemnadt till K. M:s bedömande.
Jag förenar mig således med Hr Flach och tror, att det skulle vara ganska nyttigt, om de stora penniugesummor, som nu utgå till utländska liflorsäkrings-anslalter, stannade qvar i landet.
Otto: Om Staten en gångbeträdt den bana man bär för densamma utstakat, så tror jag, alt derigenom skall upkomma ett förhållande, som gör Staten till förmyndare för samhälls-medlemmarnes industriella företag, hvilket jag anser vara ganska vådligt för samhällets utveckling i materiell hänseende.
Börjar man med att hafva Statens garanti för lifförsäkrings-anslalter, kommer snart ordningen till ränle-försäkrings-anstalter o. s. v. i en oändlig serie.
Hvilken säkerhet kan Staten lemna de enskildla för denna mängd af inrättningar?
Jo, lika mycken eller lika liten säkerhet som Riks-Banken lemnar för Rikets sedelmynt.
Det är naturligt, att, då man i allmänhet öfvergifvit denna‘bana och låter dylika företag grunda sig pä enskilda bolag, så bör man fortsätta på samma lofvärda väg.
När en enskild person insätter en penningesumma i en af Staten garanterad bank, så bar lian bela samhällets moraliska förbindelse till säkerhet för den insatta summan.
Om samhället kommer i uplösnings-tillslånd, huru får man då igen sina penningar?
Denna säkerhet är, så vidt jag vet, bland alla säkerheter den aldra sämsta.
Derföre finnes också numera intet land mera än Sverige, som eger en på detta sätt ordnad Riks-Bank.
Alla andra länder ega bolags-banker, ty man har kommit lill det resultat, att Statens garanti är mindre god än enskildas.
Statens garanti består i allas ställning och då allt råkar i virrvar, så behöfver ingen betala, och då upstår en mycket sämre säkerhet, än om enskildta bolag åtagit sig en sådan ansvarsskyldighet.
Dertill lägger jag allt det trassel, som skulle upkomma genom redovisningar och andra arrangementer för dylika bolag, hvilka snart skulle komma att multiplicera sig, så att individen, om han blott afsatt en sparpenning för dagen, snart nog kan sluta med att hvarken öfvertänka eller bedöma sin framtid, hvarigenom jag tror, att den intellektuella utvecklingen skulle försämras.
Det är just genom den beständiga tanken, att, genom egen flit och ihärdighet förbättra sin ställning, som menniskan, i ständig kamp med motgången, utvecklar sitt inre och jag tror, altman genom alla dessa filantropiska inrättningar, hvarmed man nu öfversvämmar verldcn, uträttar föga eller intet godt för menskligheten.
Jag anser motionen vara af intet gagn och anhåller derföre om afslag derå.
Den 15 Juli e. m. 347 Propos. lill bifall ä förevande Betänk, blef härefter först framställd, men besvarad med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. behagade afslå detsamma, samt, efter denna propos:s besvarande med starka Ja, jemte några Nej, förklarade sig hafva funnit
Vid föredragning af Const.Ulsk:s d. 14 dennes på bordet lagda Meni.
N:o 21, med infordradt Utlåt, om K. M:s Nåd.
Propos. , ang:de ändring i S5:te §:n Reg.F:n, i afseende på Tryckfrihets-Förordn:ns egenskap af Grundlag, äfvensom, i sammanhang dermed, uti åtskilliga §§ i Reg.F:n och Riksd.Ordmn, fann R. o. Ad. K.
M:s ifrågavar:de Propos. böra hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s nedan nämnde d. 14:de dennes på bordet lagda Utlåt:n: N:o 173, i anledn. af väckt motion om Remonterings-skyldighetens samt Bevärings- och Beklädnads-persedlarpes vid indeldta Kavalleri-Reg:terne öfvertagande af Staten; N:o 174, i anledn. af väckte motioner om förordnande af serskilde Inspektörer öfver Folkskole-väsendet samt tillsättande af Under-Lärare vid Folk-skolorne; samt N:o 175, i anledn. af väckt motion om anslag till praimier åt skicklige Folkskole-lärare.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Lag- samt Allm.
Ekon.Utsk:ns d. 14:de dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 6, i anledn, af väckte motioner om förändring af nu gällande stadganden, ang:de flyttningstid för tjenstefolk.
Utskms nedannämnde d.
I4:de dennes på bordet lagda Betänk:n:
N:o 7, i anledn. af väckt fråga om uphäfvande af eller tillägg till gällande stadganden, ang:de rättighet för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga; N:o 8, i anledn. af väckt motion om tillägg till 8:de art, 46:te §:n af K.
M:s förnyade Nåd.
Lego-Stadga d. 23 Nov. 1833; N:o 9, i anledn. af väckt motion om uphäfvande af K.
Kung. d. 28 Maj 1830, ang:de ekonomiska besigtningar å Kyrkoherde-boställen, Kapellaus- och Klockare-bord, samt Preste-stomliemman; N:o 10, i anledn. af väckt motion om ändring af 24:de kap. 32:dra §:n Kyrkolagen, i fråga om Klockares skyldighet att fortskaffa Kyrkoherdes bref; samt 348 Den 19 Juli. N:o 11, i anledn. af väckt motion om fördelning af kostnad för grunddikning å boställen.
Föredrogs, men lades, på begäran af flere ledamöter, ånyo på bordet, Lag- samt Allm.
Ekon.Utskms d.l4:de dennes första gången bordlagda Betänk.
N:o 12, i anledn. af väckt motion om fördelning på vissa år af kostnader, som i och för allmänna byggnader från boställen utgå. H. R.
Ad. åtskiljdes kl. J till 11 på aftonen.
Onsdagen den 19 Juli 1854.
Justerades 8 prot.-utdr. för d. 15:de dennes samt pleniprot. för d. 3:dje sistl.
Uplästes till justering samt godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till R.
St:rs underd. skrifvelser lill K. M.:
N:o 82, ang:de utsträckning af den åt Mosaiske trosbekännare förunnade rätt till bosättning i Riket; N:o 93, ang:de förvaltningen af Sala Silfververks ränte-ersältning; och N:o 84, ang:de förnyade stadganden i afseende på åtgärder till förekommande af kolera-farsotens införande i Riket m. m.
Uplästes ett af Gr. Wirsén, Axel Emil, inlemnadt sålydande Mern.:
Som jag, i ändamål att sköta min helsa, föranlåtes lemna Riksdags-orten, får jag vördsamt afsäga mig den plats jag f. n. innehafver såsom ledamot i Riddarh.Utsk.; anhållande att likväl blifva' vid min Riksdagsmanna-rätt bibehållen. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf, att hos honom Hr Ehrenborg, Henrik, och Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., skriftligen anmält deras önskan, att få, med bibehållande af Riksdagsmanna-rätt, afsäga sig sina befattningar såsom Utsk:s-ledamöler, samt, efter dertill af R. o. Den 19 Juli. 349 Ad. lemnadt bifall, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bevilln.-sUtsk. efter Hr Ehrenborg, en ledamot i Allm.
Ekon.Utsk. efter Hr Bråkenhjelm samt en ledamot i Riddarh.Utsk. efter Gr. Wirsén.
Ekon.Utsk:ns d. I4:de och 15:de dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 6, i anledn. af väckte motioner om förändring af nu gällande stadganden, ang:de flyttningstid för tjenstefolk.
Utsk:ns afstyrkande till de motioner, som blifvit väckta i ändamål att förändra flyttningstiden för tjenstefolk till midsommaren eller d. l:sta Jali, men om någon ändring skulle ifrågakomma, anser jag det rättaste vara att återgå till Michaeli-tiden eller d. 29:de Sept., som utgjorde flyttningstiden före 1818 års Riksdag, då genom de s. k. potates-herrarnes från Skåne och Blekinge bearbetande, förändringen till d. 24:de Okt. beslöts.
Skulle R. o. Ad. dela den af mig nu uttryckta åsigt, får jag vördsamt anhålla, att de öfrige MedSt:n måtte inhjtulas att i detta beslut sig förena.
Den af den siste värde talaren gjorda anmärkn. mot Utsk:ns förslag, innefattande en återgång till den gamla flvttningsliden, anser jag icke kunna föranleda till någon åtgärd, emedan fråga derom skulle hafva väckts genom vederbörlig motions afgifvande.
I öfrigt har jag icke annat att anföra, än att yrka bifall till Betänk, och får såsom bevekande skäl dertill fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att det egentligen är på grund af framställning från BondeSt:s ledamöter, som Utsk:n fattat sitt beslut.
Uppå härefter framställd propus, blef förevande Utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att i går vid Talmännens sammanträde upmärksamheten blifvit fästad derpå, att numera åtskilliga voter:s-propos:r för förstärkt StatsUtsk. voro af samtlige RiksSt:n godkände och Talmännen derföre öfverenskommit, alt hos RiksSt:n göra hemställan om utsättande af dag för val af ledamöter i detta Utsfc., i hvilket afseende Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa, att detta val måtte få företagas nästa måndag på e. m.; hvilket bifölls.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm., med erinran att vid detta val borde utses 21 ordinarie ledamöter och att R. o. Ad. derjemte plägat för dem välja suppleanter, hemställde om R. o. Ad. behagade vid ifrågavar:de val utse 11 suppleanter, så att vallistorne komme att innehålla 32 namn, lemnade R. o.-Ad. äfven härtill sitt bifall. 350 Den 19 Juli.
Föredrogs ånyo Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ns d. 14 och 15 dennes på bordet lagda Betänk.
JV2 12, i ani. af väckt motion om fördelning på vissa år af kostnader, som i och för allmänna byggnader från boställen utgå.
Den af Hr Hasselrot vid detta Betänk, fogade reservation uplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., som derefter yttrade:
Jag är af alldeles samma tanka som de många ledamöter dels af detta Ständ dels af Bonde- och Borgare-Stånden, hvilka reserverat sig emot Utsk:ns Betänk. R. o. Ad. lärer nogsamt finna billigheten deraf, att så dryga kostnader, som de ifrågavar:de kunna blifva, fördelas på flere år, äfven om den tid, som motionären föreslagit, icke synes lämplig.
Jag vill icke föreslå någon tid, utan anhåller blott, i likhet med reservanterna, att R. o. Ad. ville återremittera frågan, på det att Utsk:n må taga henne i närmare öfvervägande.
Detta Belänk. utgjorde föremål för en serdeles liflig diskussion inom Utsk:n, och den åsigt, som af Hr Hasselrot framställdes, blef af flere ledamöter, i synnerhet af Hederv.
BondeSt. bestridd.
Det är visserligen sannt, att om man uppställer sina premisser på sätt Hr Hasselrot gjort, får man billigheten på sin sida, men ifall man vänder om desamma och t. ex. säger, den person, sora under 20 års tid innehaft ett boställe, utan att han under denna tid fått vidkännas ifrågavule kostnad förr än under det sista året, vore det visserligen mycket billigare, än den som suttit ett år vid bostället och sedan dör.
Det är ett annat skäl, hvarföre Utsk:n ansågo billigheten fordra, att,stadgandet bestämdes endast så vidsträckt sorn Utsk:n föreslagit, och det är, att en boställsinnehafvare har rättighet att — så vidt han kan — få till en allmän byggnad bidraga med natura prestationer, såsom körslor, timmer o. s. v. Om Hr Hasselrots förslag skulle blifva gällande, blifver följden den, att en boställsinnehafvare, som i många Herrans år bostället innehaft och som begagnat sig af rättigheten att med natura prestationer bidraga, blifver i tillfälle att, om han kommer att under ytterligare 20 års tid på bostället qvarblifva, få dem tillgodonjuta, hvarjemte i händelse han dessförinnan flyttar ifrån orten eller dör, det är honom eller hans sterbhusdelegare tillåtet att efter gällande husesyns-reglemente räkna sig dessa kostnader till godo och få af efterträdaren upbära det belopp, som kommer att öfverstiga det föreslagna värdet.
Man torde således finna att en större fördel vei ki, skulle tillfalla den, som sitter på bostället, än den, som sedermera tillskyndas efterträdaren, hvilken naturligtvis alldrig kan komma i tillfälle att bevaka sin rätt eller utföra sin talan förr än han blifver boställets innehafvare.
Jag yrkar på dessa skäl bifall till Utsk:ns Betänk.
Den 19 Juli. 351 frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar:
Då jag biträdt Utsk:ns tillstyrkande, anser jag mig böra npgifva skälen derför.
Man ansåg inom Utsk:n alt det skulle vara lämpligast att för civila och ecklesiastika boställen föreslå enahanda stadganden, som i detta hänseende, hvad militie-boställen angår, redan finnas bestämda.
Åtskilliga betänkligheter förekomma äfven emot bifall till motionärens förslag.
Sålunda inträffar det icke sällan att kyrkobyggnader utföras medelst entreprenad.
Om kostnaden då skulle fördelas på en långt utsträckt tid och ombyte af boställsinnehafvare äga rum straxt efter arbetets fullbordande; så skulle efterträdaren få kontant betala hvad som genom natura prestationer kunnat illgöras.
Således kommer han alt få vidkännas en betydligt högre kostnad för kyrkobyggnaden, än om han sjelf hade innehaft bostället när byggnaden företogs och då, med begagnande af sin rösträtt eller sitt möjliga inflytande, tilläfventyrs kunnat bidraga dertill att byggnadskostnaden blifvit betydligt mindre.
Exempel saknas för öfrigt icke alt kyrkobyggnader, utan trängande skäl, påyrkas, endast för att sammanslå hvarandra närbelägna kyrkor och derigenom på samma gång minska deras antal och vederbörande paslorers ofta, jag medgifver det, tryckande besvär med dubbla Gudstjeuster.
Skulle nu kostnaden för dylika byggnadsföretag fördelas på en längre följd af år, finge boställsinnehafvare!! vida mindre olägenhet af deltagandet i en sådan kostnad än församlingens öfrige medlemmar, och i följd deraf pastor, såsom varande boställshavare, i samma mån mindre anledning att upskjuta tillstrykande af kyrkobyggnad intilldess sådane tillgångar hunnit samlas, att den ej blefve alltför betungande.
Om man vill bereda boställsinnehafvaren någon lindring i de kontanta afgifterna, tror jag det rättaste och i allmänhet förmånligaste sättet vore att verkställa allmänna arbeten och byggnaden med amorteringslån, hvilka utan svårighet kunna erhållas, då det finnes kassor, som på billiga vilkor lemna menigheter sådane lån.
Det är sanni att behofvet af kyrkobyggnad är en tillfällig händelse, som icke kan på förhand beräknas.
Följden deraf blifver naturligtvis att kostnaden kommer att drabba dem, som för tillfället äro hemmansägare i socknen, derest icke penningar kunna anskaffas med den omtänksamhet, Frih.
Alströmer omnämnt, nemi. genom amorteringslåns uptagande, hvarigenom kostnaden på en längre tid fördelas.
I intet hänseende kunna boställsinnehafvare blifva rådande inom en Socken, emedan förhållandet i allmänhet är och måste vara, att deras röster äro vida underlägsne de öfriges, efter hvilkas beslut de alltså måste rätta sig.
Naturligtvis kunna de likväl anföra goda skäl för att få saken på lämpligast sätt upgjord.
Då det är troligt att de flesta vilja blifva så litet betungade som möjligt, är det ock sannolikt att de antaga ett lindrigare sätt i stället för ett svårare.
Att alldeles undgå alla svårigheter är dock ogörligt. 352 Den 19 Juli.
Då återstår således blott frågan, huru skola dessa bidrag på lämpligaste sätt fördelas.
Som det af Utskm föreslagna icke synes vara billigt, måste något annat utfinnas.
Om detta blifver entreprenad: sä erfordras en större penningesumma, hvilken, fördelad på många år, faller tyngre pä en eller flere efterträdare.
Sker ingen entreprenad, utan bidragen skola förnämligast utgöras genom dagsverken och körslor: så faller kostnaden tyngre på den, som för ögonblicket innehar bostället.
I hvilket fall som helst mäste det vara Utsk:ns sak att tillse, huru svårigheterne må lämpligast undanrödjas och billighet åstadkommas.