Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Utsk:t anfört, att det vore oundgängligt att i en militär-domstol hafva ledamöter af yrket, för att kunna döma öfver de vid arméen eller flottan ifrågakömmande förseelser, så måste jag förklara, att det är min oförgripliga öfvertygelse, det nämnde påstående eller sats icke kan hålla streck.
— Då det nemi. visar sig, att några svårigheter icke uppställa sig deremot, att vid allmänna domstolar döma alla andra samhällsklasser utom militärer, så inser jag icke, hvarföre icke samma domstolar (Hof-Rätterna) skulle kunna upptaga äfven militär-mål, i likhet med andra mål.
— Hvad beträffar den special-sak-kännedom, hvilken man städse -118 I)eu 23 Maj e. m hör Utsk:t i denna fråga åberopa, så är min tro, att för inhemtande deraf fordras mer grundlighet och skarpsinnighet än som kan ådagaläggas vid en examen i krigsartiklarna inför Krigs-Akademien.
Om man ock känner dessa krigsartiklar, som man säger, på sina 5 fingrar, har man dock icke dermed någon verklig kännedom om de juridiska grunderna derför, eller om den utveckling, lagkunskapen tid efter annan erhållit.
Man eger dessutom icke den vana att kunna bedöma dylika sakförhållanden, som den person, hvilken är jurist ex professo. — Utsk:t har vidare ansett, att det vore nödvändigt att gifva HofEätterna, för den händelse någon reform i denna riktning skulle ifrågakomma, biträde af en eller flera ledamöter af militärståDdet.
Detta anser jag, för min del, alldeles öfverflödigt, ty alla upplysningar, hvilka skulle vara för en dom af behofvet påkallade, kunde ju inhemtas från Krigs-Rätterna vid regemcnterna.
I följd häraf kan jag icke inse något skäl, hvarföre man nödvändigt skall påyrka, att militär-ledamöter för behandlingen af sådana mål, som angå de till krigsståndet hörande personer, skola inrymmas i Hof-Rätterna.
Man skulle kunna åberopa enahanda förhållanden för intagande af militär-ledamöter uti Högsta Domstolen —, en åtgärd, hvarom jag dock ännu icke försport några påståenden.
Jag hemställer till Eder, Mine Hrr!
Ar icke den princip gammalmodig, för att icke säga, alldeles föråldrad, att särskilda korporationer skola dömas af särskilda ledamöter af samma klass, som den, hvilken de tillhöra.
Detta tror jag alstrar å ena sidan för mycken mannamån och å den andra verklig väld.
Det skulle kunna tänkas fall, då militären hade allt att frukta, men ingenting att hoppas.
Ett sådant förhållande kan icke ingifva militärståndet den aktning och förtroende till yrket, hvilken borde vara oskiljaktig från detsamma.
Förra riksmötet beslöto likväl R.
St:r, för dess del, att Krigs-Hofrätten skulle indragas.
Detta oaktadt har vid denna riksdag derför begärts och erhållits samma anslag som tillförene, 12,850 rdr.
Om ock nämnde anslag icke är stort i förhållande till Statens öfrige utgifter, så är det likväl i och för sig ganska betydligt, och dess disposition anser jag i öfrigt icke lända till någon fromma eller båtnad, utan att dessa medel äro nära nog onödigt bortkastade.
Jag står icke allena med denna min åsigt; utan äfven eu ledamot af Hederv. BondeSt:t, Riksdagsfullmäktigen S.
Heurlin fr.
Kronobergs län, har afgifvit en motion uti enahanda riktning.
Att, på sätt nu syne ifrågakomma, bibehålla denna Krigs-Hofrätt, skulle således vara, icke något framåtskridande, utan tvertom, ett bestämdt tillbakagående.
Mot ett sådant steg får jag härmedelst nedlägga till protok:t min reservation, samt slutligen, i egenskap af motionär, anhålla, det detta Betänk:de måtte till Utsk:t varda återremitteradt.
Det torde vara Pen 23 Maj e. na. •O!) hvar och en härvarande bekant, att inom alla krigshärar, som tillhöra den civiliserade verlden, finnas krigsdomstolar, hvilka äro nödvändiga för bibehållande af krigsmaktens disciplin och ordning.
Af detta skäl anser jag nödvändigheten af den ifrågav:de särskilda krigsdomstolens andra instans vara tillräckligt ådagalagd, för att icke, till stöd för samma åsigt, behöfva anföra de mångå öfriga omständigheter, hvilka vid flera föregående tillfällen blifvit å detta rum åberopade för denna Krigs-Hof-Rätts bibehållande; samt får derföre endast hemställa, att It. o. Ad. måtte bifalla, hvad Utsk:t i detta Bet:de tillstyrkt.
Hr Olivecrona, Knut: Utsk:t har uti förevarande Bettde, som mig synes, så fullständigt framlagt alla skäl, hvilka tala för afslag å de af Frih. Creutz och Itiksdagsfullm.-n S.
Heurlin i detta ämne väckta motioner, att föga numera behöfver tilläggas.
För hvar och en, som har någon bekantskap med ärendernas handläggning i Hofi Rätterna, bör vara tydligt, att vinsten af dessa förslags genomförande skulle blifva ingen; men olägenheterna deremot många.
Creutz har anfört, att flera domstolar under sednare tider blifvit indragna; samt pä den grund yrkat, att jemväl Krigs-Hof-Rätten skulle indragas; — men med ifrägav:de domstolar har förhållandet varit helt annorlunda.
Då gällde nemi. frågan åtskilliga privilegierade domstolar, hvilka med ringa eller alldeles ingen olägenhet kunde indragas, sedan de nämnde domstolar tillhörande göromål blifvit å andra domstolar öfverflyttade.
Hvad åter Krigs-Hof-Rätten beträffar, fordras oundgängligen att flera af dess ledamöter ega special-sakkunskap uti do till krigsmannayrket hörande förhållanden; och det är just med hänsigt till denna special-sakkunskap, som det är ovilkorligen nödvändigt att bibehålla denna domstol.
Jag tillåter mig i öfrigt fästa uppmärksamheten deruppå, att vi hafva flera andra sådana domstolar, t. ex. Egod elni ngsrätt en, der man också bos ledamöterna måste fordra en special-sakkunskap uti dithörande ämnen, hvilken gör nödvändigt att bibehålla äfven denna domstol.
Jag röstar för bifall till Bet:det.
Då jag nyss hört Statsrådet Björnstjerna anföra, att man uti främmande länder fortfarande bibehåller krigsdomstolar uti 2:dra instansen, får jag dock förklara, det jag, för min del, icke. finner uppgifna skäl fullgiltigt för att jemväl uti vårt land på enahanda sätt förfara.
I öfrigt anser jag det vara tcmligen ovisst, huruvida verkligen i alla civiliserade länder nämnde förhållande eger rum; och vågar till och med betvifla, att så är händelsen.
Jag har till grund för denna min öfvertygelse skäl, dem jag dock nu finner vara för vidlyftiga att anföra.
Jag tillåter mig likväl att i förbigående fästa uppmärksamhet déruppå, att då man har Krigs-Rätter^, som 420 Den 23 Maj e. m. kunna pröfva dessa mål, samt under krigstid handhafva den militäriska jurisdiktion, som kan vara af behofvet påkallad, hör man väl i fredstid taga den militära lagskipningen i litet närmare skärskådande.
Hr Olivecrona har sagt, att det fordrades i en domstol sakkännedom af några ledamöter.
Detta synes mig eget nog, enär jag hittills förmenat, att sakkännedom erfordrades hos alla en domstols ledamöter.
Kan man anse att någon egentlig sakkännedom innehafves af de få personer af militärståndet, hvilka för tillfället kommenderas till en sådan domstol?
Jag för min del tvillar uppå, att någon verklig sakkunskap kan vid påkommande fall vara att hos dem påräkna; ty dessa militärpersoner hafva icke varit i tillfälle att inhemta någon verklig sakkännedom, annat än uti de speciella fall, som röra hvarje regemente särskildt.
Vid sådant förhållande, och då det ofta här likväl ifrågakommer att döma öfver lif, ära eller gods, tror jag icke Hr Olivecrona bör kunna förneka, att det, för att kunna ingå uti specialiteterna och döma uti dessa fall, fordras djupa och grundliga insigter i lagfarenheten.
Att allenast hafva genomläst krigsartiklarne, kallar jag ingen sakkännedom i dessa styeken.
Då jag är förvissad att detta förslag inom Bonde- och BorgareStm har för stora sympathier, för att kunna derstädes falla, anser jag mig, med stöd i öfrigt af de utaf åtskilliga Utsk:s-ledamöter i ämnet afgifna reservationer, böra anhålla om återremiss af Bet:det.
Hr Skogman, Carljohan Alfred:
Jag har varit något tvehågsen, huruvida jag skulle begära ordet i detta ämne, då nemi. förevar:de motioner synas egentligen hafva afsett arméen och icke flottan; men har dock velat uttala min tanke öfver förslaget i allmänhet.
Jag förbigår den del af frågan, huruvida det skulle kunna låta verkställa sig, att öfverflytta Krigs-Hof-Rätten till en division på Hof-B.ätten; samt vill endast yttra några ord i afs. å motionärens yrkande, att icke några militärer skulle vidare komma att såsom ledamöter uti 2:dra instansens Krigs-Domstol deltaga.
Motionären anför, att någon särskild insigt uti de till krigsmannaj^rket hörande ämnen icke vore oundgängligen nödig, för att kunna bedöma dylika frågor, då de vid domstolen förekomma.
Det finnes dock mål, hvilka tillhöra Krigs-Hof-Rättens pröfning, och i afs. å hvilka en hvar måste inse, att special-sakkännedom ovilkorligen fordras hos den, som handlägger dessa mål.
Såsom exempel härpå får jag andraga det fall, att lots satt fartyg på grund.
Att någon juridisk forskning skall blifva tillräcklig för att sätta en person i stånd att bedöma, huruledes en rask sjöman fullgjort sina åligganden, det vågar jag fortfarande tvifla uppå.
Det är visserligen en sanning, att man är i tillfälle att inhemta vederb:de Krigsrätts häröfver
Den 23 Maj e. m. 421 förda protokoll; men äfven detta anser jag icke tillräckligt, för att skapa den insigt, som vore erforderlig för att alla, som handlade dessa mål, skulle kunna bedöma desamma.
På dessa skäl yrkar jag bifall till Bet:det.
Jag är i hufvudsaken före kommen af Hr Skogman, och vill således endast i korthet uttala samma åsigt, att nemi. ett undersökningsprotokoll, hvilket rör allt hvad till ett fartygs manövrerande hörer, svårligen lärer kunna af någon jurist förstås, för så vida icke särskilda studier blifvit åt dessa ämnen egnade.
Att vissa slags mål fordra särskildt sammansatta domstolar, torde äfven vara Erih.
Creutz bekant.
En sanning är, att här i Sverige ännu icke finnas handels-domstolar; men den tid torde icke vara så långt aflägsen, då de komma att inrättas.
Sådana domstolar ega att döma uti de slags mål, hvilka icke kunna falla under den kännedom, som jurister i allmänhet anses innehafva.
De reglementen och författningar, som röra sjövapnet, äro sannerligen så många och svåra att förstå för den, som icke haft någon erfarenhet af sjön, att jag tror, det de fleste jurister skulle rätt ofta komma, som man säger, »uti bryderi» i afs. å deras riktiga tillämpning.
Jag instämmer uti yrkandet på bifall till Bet:det.
Utaf de argumenter, Hr Skogman och åtskilliga andra mina vederparter i ämnet andragit, har jag likväl icke kunnat finna mig vederlagd, enär dessa särskildta förhållanden, som röra flottan, ju äro af beskaffenhet, att ligga inom omkretsen af en handels-domstols domsgebiet.
Sådana mål ega ock sin motsvarighet uti de mål, som afdömas till följd af de mellan skiljda länder knutna handelstraktater.
Om sålunda vid främmande kust ett fartyg stöter på grund genom lots’ förvållande, hvad blir följden?
Jo, att frågan till en början kommer till vederbörlig domstol, hvarest, sedan ransakning i behörig ordning försiggått, dömes af lagkunnige, som hvarken känna segling eller navigation i allmänhet.
Så har tillgått i alla tider och tillgår ännu.
Äfven vid dessa handels-domstolar anser jag att allmänna lagen kan tiliämpas.
Jag kan icke öfvertygas af Hr Lilliehöök, att kännedomen om dessa ämnen skulle utgöra ett sådant, så att säga, »perlstickeri”, eller att man, för att döma öfver en sjöman eller militär, måste nödvändigt vara antingen sjöman eller militär.
Jag har verkligen icke gjort någon be räkning uppå eller väntat att de af mig anförda skäl skulle i någon mån kunna på Erih. Creutz inverka.
Likväl har jag ytterligare on gång begärt ordet, för att erinra den värde tal:n, att då lots sätter handelsfartyg på grund, dömes det enl. krigsrätt.
422 Den 23 Maj e. m.
Hvad i öfrigt beträffar yttrandet, att sjömän endast'dömas af sjömän o. s. v., så är detta ett påstående, som endast är, som man säger, taget i luften.
Något slikt kommer aldrig i fråga i andra fall, än då frågan specielt rör yrket och då man icke kan utan speciel sakkännedom i ämnet sig utlåta.
Det torde i öfrigt icke vara obekant att åtskilliga mål rörande sjömän handläggas vid denna rådstufvurätt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å bifall till samt återremiss af ifrfigav:de Bet:de, framställde H.
Exc. propos. å bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Efter föredragning af Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk:ts d 28 sistl.
N:o 10, i ani. af RiksStms beslut öfver Utsk:ts Bet:de N:o 1, ang. K. M:ts Nåd.
Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till två nya årgångar predikotexter och till ny kyrkohandbok; beslöt R. o. Ad. att, med frångående af förut fattadt beslut, bifalla hvad Utsk:t uti ifrågav:de Mern. hemställt.
Besvärs- o. Ekon.-Utsk:ts d. 28 sistl.
N:o 74, i ani. af väckt motion om rättighet för den indelta arméens befäl och manskap att emellan mötestiderne vistas hvar som helst inom riket.
Jag har väckt förev:de motion med hän sigt dertill, att den indelta arméen, som är stationerad på roten, är likasom på en "halfgarnisonering”.
Detta kan hvarken vara fördelaktigt för dess ekonomiska eller intellektuela utveckling.
Olägenheterna af berörde förhållande drabba icke allenast manskapet utan äfven befälet.
Hvad särskildt manskapet beträffar, måste detsamma derigenom blifva förhindradt att deltaga såväl uti de nationella som enskilda arbetsföretag, hvilka det i annat fall skulle fritt kunna egna sig åt.
Vidkommande åter befälet, kan en hvar, som vill opartiskt bedöma frågan, icke annat än medgifva, att status quo i detta fall icke bidrager till någon intellektuel utveckling hos vårt befäl, utan fastmer motverkar densamma, ty det nuv:de förhållandet är, att om en officer vill lemna reg:tets stånd, så är detta förenadt med en sådan mängd minutiösa svårigheter, att det i allmänhet knappt gifves honom tillfälle, att ens egna åt sina affärer den omsorg, som är oundgängligen nödig.
Huru skall man vid sådant förhållande kunna göra sig räkning uppå att fritt få företaga några resor, för att utveckla sin intellek - Den 23 Maj e. m. 423 tuela bildning?
Jag antager t. ex. att en officer är jordbrukare.
Han är för denna sin näring tvungen att uppgöra en affär uti ett angränsande län.
Hå blir detta förenadt med större svårigheter än den uti förhållanderna oinvigde kan föreställa sig.
Man måste först gå in med en skrifvelse till mnjors-cxpeditionen; och derefter skall nämnda skrifvelse inmissiveras till regementets chef.
Är åter fråga om någon resa längre bort, skall skrifvelse i ämnet ailåtas till Högsta ort.
Allt detta skrifveri orsakar så mycken tidsutdrägt, att den fördel, man kunnat hafva af en sudan resa, lätteligen göres till intet.
Och hvartill, Mine Hit! tjenar egentl. detta, så att säga, stationära förhållande, eller, att hela indelta arméen skall ligga på sina rotar under den djupaste fredstid?
Jag, för min del, kan sannerligen icke inse det.
Jo, svarar man, officeren skall ligga der för att föra denna s. k. expedition, hvilken egentligen består deruti, att man är förlagd uti en bond- eller gästgifvaregård för att göra intet.
Jag måste nemi. kalla skrifvandet af dessa månadsrapporter för ”att göra intet”.
Följden blir emellertid, att indelta arméens befäl måste ”ligga på roten” för att handhafva de allra största petitesser, — jag kan icke kalla dessa göromål för annat.
Hvad som i öfrigt ökar betänkligheten af berörde förhållande är, att fordringarne uti detta hänseende synas år efter annat blifva allt större ocdi större, ilan bör jemväl ihågkomma de icke obetydliga kostnader, detta ”liggande på roten” ådrager indelta arméens befäl, då man i och för ”förandet af expeditionen” nödgas taga sin bostad antingen i en småstad, der likväl priset på lefnad sförnödenheter kan vara ganska högt uppdrifvet, eller ock i en landsort, der likväl icke gifves tillfälle att egna den öfverflödiga tiden till något nyttigt, t. ex. jordbruk.
Bet är nemi. icke så lätt, som kanske mången föreställer sig, att förskaffa sig ett jordbruk inom en viss, bestämd ort.
Måste icke ovilkorligen en sådan ”sakernas ordning” hafva en menlig inverkan på det unga befälets intelligens?
Betta synes mig vara alldeles obestridligt.
Och skall icke detta i ännu högre grad numera vara händelsen, sedan subaltern-officerarne efter 1833 års lönereglering icke vidare hafva några boställen?
Sistnämnde förhållande sj-nes mig vara ett ytterligare bevekande skäl, att icke vidhålla ifrågav:de af mig öfverklagade och, efter mitt förmenande, så öfverflödiga garnisonerings-system.
Benna tjenstgöring tillhörde ursprungligen kompagni-eheferna; men numera har man funnit för godt att lägga denna tunga på de yngre offieerarne.
Man kan icke undgå att kalla detta åliggande ”betungande”, då man tager i betraktande, att detsamma med thy åtföljande, af mig förut antydda, kostnader pålägges t. ex. en under-löjtnant, som måhända saknar all annan tillgång, än den lön af 380 rdr, hvilken han af Staten erhåller.
Nu är dock praxis, att ehuru en kompagni-chef för befälet, så skall likväl en annan officer föra expeditionen.
Kompagni-eheferna hafva dock förut varit för - 424 Pi-n 23 Maj ». m. bundna att föra expeditionen, och äro det rätteligen äfven i närvarande tid.
Då likväl detta ieke nu eger rum, utan andra officerare dertill beordras, hvilka, för den händelse de icke ega något jordbruk att egna sig åt, icke heller hafva något tillfälle att inom detta gifna territorium evertuera sig, så försätter man arméens indelta officerare härigenom uti den ställning, att de — oafsedt det förhållande, som jag i förbigående vill nämna, eller att de måste, såsom sysslolösa, hafva särdeles tråkigt — hvarken kunna bereda det allmänna eller enskilda det gagn, som i annat fall skulle kunna vara att af dem påräkna.
På grund af dessa förhållanden anser jag, att åtminstone hälften af den indelta arméens såväl befäl som manskap borde emellan mötestiderna och den aktiva tjenstgöringen kunna permitteras samt, utan särskildt dertill lemnadt tillstånd, fa vistas hvar som helst inom riket, mot skyldighet att uppå kallelse sig inställa.
En sådan fordran synes mig i alla afseenden stödja sig på billighet och rättvisa; — och jag är Öfvertygad, att en uti denna riktning vidtagen förändring skulle lända indelta arméen till stort gagn, både uti ekonomiskt och intellektuelt hänseende.
Det nu föredrag na Betänk:t företer den egenhet, att ingen enda reservation blifvit afgifven emot det beslut, uti hvilket Utsk:t stannat.
Med afseende å omnämnde enhällighet i beslutet, skulle jag kunna inskränka mitt yttrande dertill, att, uppå de af TJtsk:t anförde skäl, endast yrka, att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag i frågan; men anser mig dock, med anledn. af den siste talms anförande, böra tillägga några ord i ämnet.
Creutz har beklagat sig deröfver, att man icke kan sköta sina affärer, då man är en officer vid indelta arméen.
Ett sådant yttrande utvisar ett fullkomligt misstag uti uppfattningen af en officers åligganden.
Man erhåller nemi. anställning såsom officer vid indelta arméen, icke uti hufvudsakligt ändamål att sköta sina affärer, utan för att sköta Kongl Haj:ts och Kronans tjenst.
Ku händer, att man kan tycka att något annat kan vara beqvämligare; men så beskaffade tycken öfverensstämma icke med hvad en krigsman bör iakttaga, då han inträder uti de förhållanden, som ställa honom under krigstjenstens lagar.
Det blir då fråga om att uppfylla sina tjensteåligganden, och icke att i första rummet eftertrakta det, som för hvarje inditid särskildt kan vara mest hugnesamt eller tillfredsställande.
Samme talare har vidare påstått, att offieerarne ingenting hafva att göra, då de voro tvungna att vissa tider uppehålla sig på ett eller annat bestämdt ställe.
Det lärer väl, efter mitt förmenande, bero uppå hvar och en individ sjelf, huruvida han vill förskaffa sig någon sysselsättning eller icke.
Jag tror verk - Deri 23 Msj e. m. 42ö ligen att det ligger inom möjlighetens område, om man det önskar.
Uti samma anförande har ytterligare blifvit uttaladt ett missnöje deröfver, att befälet har särdeles tråkigt, då det måste qvarblifva på roten.
Man kan dock icke neka att det ligger en nästan nog stor pretention deruti, att fordra, det K.
M:t skall så beställa, att några särskilda nöjen beredas det befäl, som är förlagdt på landet.
Det synes mig böra vara för en hvar det största nöje att uppfylla sina tjensteåligganden.
Jag anhåller om bifall till Betänkidet.
Då den siste värde talin erinrat, att en person, som i egenskap af officer ingått uti K.
M:ts och Kronans tjenst, icke får hafva andra tycken, än att enl. reglemente och krigsartiklar uppfylla sina tjensteåligganden, så vill jag till svar genmäla, att som jag uti berörde afside är af alldeles samma tanke med den värde talin, har jag icke behöft om ifrågav:de förhållande underrättas.
Jag är nemi. öfvertygad att en hvar, som känner sin pligt, ganska väl inser nödvändigheten häraf.
På samma gång anser jag mig likväl böra fästa uppmärksamheten deruppå, att här icke är fråga om någon disciplinärsak, utan om en af Svenska folkets representanter eger rätt att framställa förslag till ändring af den eller den författningen.
Det lärer väl icke kunna af den värde talin bestridas, att indelningsverkets idé är, att icke allenast befäl utan äfven manskap skall under fredstid kunna egna sig åt jordbruket.
Att staten till en början anslagit boställen till hela arméen ställer ju detta förhållande utom allt tvifvel.
Beträffande åter mitt yttrande att befälet, som ligger på roten, utan att kunna förskaffa sig någon sysselsättning, måste hafva tråkigt, så kan visserligen detta uttryckssätt upptagas och utläggas i akt och mening, att bevisa, det jag sökt olägenheter, der inga verkliga sådana finnas, samt för att sålunda kasta en skugga först på min framställning och sedermera, i sammanhang dermed, på sjelfva förslaget; men en sanning är och blir det likväl att indelta arméens befäl, genom detta liggande på roten, oftast saknar allt annat tillfälle till nyttig sysselsättning än att egna sig åt studier, samt att den öfverflödiga tiden, till följd häraf, icke sällan måste kännas lång.
Huru nyttiga ock dessa studier i och för sig sjelfva kunna vara, är det dock Osäkert, om desamma komma att gifva bröd, då man genom liggandet på roten ofta blir satt ur tillfälle att praktiskt tillgodogöra sig, hvad man på studiernas väg inhemtat.
Cederström, Rudolf: Frih.
Creutz har erinrat om hvarje representants rätt att framkomma med de förslag, 423 Oen 23 Maj e. m. sorn kunna synas honom tjenliga.
Mig synes, att vi i detta och flere andra Bet:dcn, uti hvilka den ädle Frihms motioner behandlas, erhållit kännedom nog om denna rätt; men om denna rätt sålunda lemnats obestridd, torde viii älven bora medgifvas följdriktigheten deraf, att de ledamöter, hvilka icke instämma uti den värde motionärens åsigter, hafva rättighet, att, för den händelse de icke finna de uti ifrågavule motioner framställde förslag lämpliga, desamma förkasta.
Jag anser mig ieke behöfva vara mångordig för att ådagalägga att tjenstgöringen å roten kan medföra ganska stora fördelar, bland annat uti den omständighet, alt befälet sålunda kan göra sig fullt förtroget med manskapet och dess förhållanden samt beredas ti Ifälle att personligen hålla hand öfver samt inverka på krigstukten, om den i en eller annan mån skulle slappas.
Härefter ville jag, med anledning af den värde motionärens yttrande, att det hvarken är beqvämt eller roligt, att ligga på roten, göra den frågan, huruvida man i allmänhet får anse beqvämlighet och nöje här i lifvets förhållanden såsom hufvudsak och regel, och motsatsen deraf såsom undantag?
Besvaras, mot min förmodan, denna fråga jakande, då ville jag derå genmäla, att den som tagit kännedom om f. ex. de af Erih.
Creutz vid detta riksmöte väckta motioner, och öfvervarit deras utförliga försvar vid handläggning af de dem berörande Bet:den, ieke kan komma till annan föreställning, än att den värde motionären, vid det trägna författandet och ihärdiga försvarandet af alla dessa mångartade förslag, visserligen, icke för vur beqvämlighet och vårt nöje kunnat hafva eller haft denna regel i sigte.
Vare långt från mig, att härmed åsyfta något förmenande för den värde Frih:n att dessa sina rättigheter utöfva, i huru vidsträckt grad, som befogenheten medgifyer.
Jag har endast volat tydliggöra huruledes den af honom uppställda fordran icke kunnat af honom sjelf iakttagas.