Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förluster, dels säkra dels afförda såsom osäkra lån och innehållna på reservfonden innan den lemnats lill Banken, hafva ulgjort 349,842 r:dr, hvilket gör per år omkring 12,500 r:dr, derifrån likväl böra afräknas åtskilliga poster, till exempel 14,000 ndr, som blifvit förskingrade af Landssecreteraren Kleman i Wermland, jemte allt hvad som kan inflyta på de såsom osäkra afförda lånen.
Sålunda hafva af de lån, som från 1829 till 1843 blifvit med 418,751 r:dr afförda, 58,671 r:dr eller omkring 14 proc. åter influtit, utan att beräkna räntor, för hvilka man icke kan redogöra utan en mycket stor omslutning.
Jag vill blott erinra om ett enda lån, som varit före vid denna riksdag, der räntorna uppgingo lill öfver 3,000 r:dr.
Men om man också alldeles öfverdrifvet vill anse såsom rakt förloradt hela den summa, som vid 1843 års slut varit lagsökt och icke influtit före den 5 December samma år, så kommer man lill en förlust af 7,936 r:dr i medeltal för alla 28 åren, hvilket utgör ungefär eller -§ proc.
Jag vill nu härmed jemföra Engelska Bankens lånerörelse och fonder.
Enligt Parlamentets tryckta rapporter för år 1832, bilagorna N:ris 59 och 60, utgjorde Engelska Bankens lånerörelse på handelsdocumenter i medeltal, under 37 år, från och med 1795 till och med 1831, 7,300,000 £ Sterling och de verkliga förlusterna 31,696 £, som gör i medeltal proc., hvilket belopp förhåller sig till vår Banks förluster såsom 21 till 18.
Detta torde i någon mån kunna visa, att
Directionen efter sin förmåga fullgjort sin skyldighet att icke lemr 356
Den 12 April e. m. na til
Ian utan säkerhet, och att dessa harr icke äro så dåliga som man velat påstå.
På de af mig anförda skäl, anhåller jag, att, med afslag å mom. a), b), c), d), e) och f) i § 25, R. o. Ad. måtte antaga följande momenter: ”a) Bankens fond för utlåning genom Bankodiseonten i Stockholm samt lårecontoren i Götheborg och Malmö bibehålies vid dess närvarande belopp, nemi. 5,850,000 r:dr b:co för Bancodisconten, 2,100,000 r:dr för Götheborg och 1,100,000 ndr för Malmö ”b)
Dessutom äga dessa Discontverk att begagna ägande reservfonder, innehållna räntemedel och af sparbankerne insatte summor, på sätt nu är medgifvet.”
I händelse något prot.utdr. i ämnet skulle från PresteSt. hafva ankommit, anhåller jag att det måtte uppläsas, emedan jag har anledn. att förmoda, att ett någorlunda likartadt beslut med mitt förslag der blifvit fattadt.
I anledn. af denna begäran behagade H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifva, att något prot.utdr. i ämnet ännu icke från Högv.
PresteSt. ankommit, men att, enligt en i bemälde
Stånds cancellie erhållen uppgift, samma Stånd i afseende på mom. litt. a) till och med f) skulle fattat ett med Hr Rosenblads förslag fullkomligt öfverensstämmande beslut, men deremot bifallit de öfriga mom. af ifrågavar. §.
Hr von Troil: Då Hr Rosenblad alltid inom detta
Hus uppträder såsom skuldsystemets ifriga förfäktare, så är det visserligen icke förvånande att höra, det lian icke är belåten med de i denna § af BancoUtsk. efter min tanka ganska bankmessigt uppgjorda grunder, utan tvertom framlagt ett förslag att ytterligare utvidga denna lånerörelse.
Min grundsats har alltid varit, att ju mera man lånar, ju mera sätter man sig i skuld, och af denna orsak kommer jag ofta till motsatta åsigter med Hr Rosenblad.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på hvad ölsk. pag. 27, såsom mig synes ganska riktigt, yttrat: ”Etsk. måste afstyrka ytterligare förhöjningar i de för berörde ändamål anvisade fonder.
Det har nemi. visat sig, att sådane lid efter annan meddelade förhöjningar endast haft till följd en ökad skuldsättning för föremål, som ingalunda bidragit lill mera lif i näringar och industriella företag, samt att återtagandet af ett för ifrågavar. lånerörelse meddeladt tillfälligt förskott, äfven på mindre summa, haft menligt inflytande på disconterna, hvilkas lagsökningsbalancer vid sådana tillfällen betydligen stigit.”
Efter ett sådant yttrande skulle man i sanning icke hafva trott, att Utsk. skulle komma till det resultat, att dessa lånefonder borde ökas till 9 från 8| millioner.
Jag erkänner, att, enligt Utsk:s uträkning, skulle dessa discontlån för närvar, utgöra 9,637,000 r:dr, men deruti äro likväl inberäknade såväl det förflutna årets alla upplupna räntor som de tillfälliga försträckningar, som Bancofullm. sjelfmant beslutat.
Jag tog mig friheten, vid öfverläggningen om fastighelslånen, att i korthet ut - Den 12 April e. m. 357 veckla de skäl, som jag tror äfven här kunna tillämpas, för alt icke lala törsten efter nya län, som utmärker vår tid, ohejdadt fortgå.
Flera talare, som då icke delade tänkesätt med mig, särdeles Gr. Cronhjelm, förklarade, ali de likväl icke skulle vara emot alt minska discontfonden, och jag hoppas derföre alt vid della tillfälle från dessa Herrar erhålla något stöd.
Utsk. har i afseende på indragningen af räntemedlen gått särdeles försigtigt tillväga, och jag tror således, att förr än i början af år 1847 någon ytterligare indragning icke kan verkställas.
Likväl skulle jag tro, alt sedan, på sätt Utsk. föreslagil, denna lånefond vid slutet af år 1846 blifvit bragt lill ett belopp af 9,000,000 r:dr, så borde under loppet af 1S47 fonden, genom snccessive skeende inbetalningar, småningom kunna minskas till 8,500,000, hvartill den vid förra riksdagen bestämdes.
Min anhållan är således, att mom a) af § måtte fä en något förändrad lydelse, nemi.: efter orden ”med omsättningsrätt må”, tillägges: intill slutet af år 1846; och vid slutet af mom. tillägges: under loppet af år 1847 minskas utlåningen af dessa fonder successive, sä att de den 1 Jan. 1848 endast utgöra 8,500,000 r:dr.
Jag anhåller vördsamt om propos. härpå och ber att få fästa uppmärksamheten deruppå, att dä fråga blir om meddelande af creditiver för alla de associationer, som kunna beljena enskilde med län, så är rätta tiden inne, om man vill göra någonting på ett verkligen bankmessigt sätt, för att underhjelpa lånerörelsen, men icke är det rimligt, att
Banken skall vara fordringsägare hos de enskilde till ett med hvarje år ständigt stigande belopp.
Om vi aldrig sätta någon gräns för detta skuldsätlningssystem, så kunna vi aldrig hos den enskilde införa en nödig sparsamhelsanda.
Palmstjerna, Carl Otto: Då Hr Gr. o. Landtm, ämnar framställa propos., anhåller jag alt särskilda propos:r mätte göras på de särskilda momenten i denna §, emedan dessa mom. äro af en ganska skiljaktig beskaffenhet, och emedan jag för min del är färdig att lemna min röst för åtskilliga af dem, men deremot ser mig nödsakad alt afstyrka andra.
Hvad först mom. a) beträffar, så instämmer jag helt och hållet i Utskts förslag, öfvertygad derom, att fördelningen af denna rörelse blifvit gjord på ett tillfredsställande sätt.
Ehuru denna del af Bankens lånerörelse torde vara den, som gör allmänheten minsta gagn, låter någon minskning deruti svårligen göra, sig, emedan allmänheten sedan längre tid vant sig dervid* och erfarenheten har visat, att när Banken behöfver säga upp någon fordran och minska sin utelöpande sedelstock, så kan detta icke ske på discontrörelsen, emedan sådant väcker hos allmänheten ett så betydligt motstånd, att det blir omöjligt.
BancoUtsk:s förslag åsyftar likväl någon minskning i beloppet af dessa medel; icke af de medel, som efter reglementets föreskrifter, såsom jag fattat dem, varit till denna rörelse använda, utan af det belopp, som på ett eller annat sätt af Bancofullm. blifvit dertill disponerade.
Jag anser, att denna Bancofullm:s åtgärd icke bör godkännas, och att 358 Den 12 April e. m.
Ståndet icke bör ingå på det förslag, som här är gjordt, att utsträcka denna lånerörelse till hela det belopp, som den vid sista riksdagen utgjorde, utan att den bör inskränkas till det af Utsk. föreslagna beloppet 9 millioner.
Då bortfalla de 350,000 r:dr, som Bancofullm. sedan sista riksdag anvisat, äfvensom reservfonderna såväl i Bancodisconten som i Malmö Lånecontor.
Det gränsar verkligen till det löjliga, att hafva en särskild reservfond af detta belopp, som hvarken svarar emot det ena eller andra, och hvars tillvaro visar sig ganska besynnerlig och ändamålslös.
Ty jag kan icke undgå att finna, alt såväl summan af Bancodiscontens reservfond, 171,033 r:dr 44 sk. 8 r:st., som af deni Malmö 38,767 r:dr 12 sk. 4 r:st., äro behäftade med ett lyte, som man vanligen kallar trassel, hvilket i penningeangelägenheter är för mig ganska motbjudande att se.
Således tillstyrker jag äfvenledes antagande af mom. b) och c).
Hvad d) angår, så kan man se den frågan på flera sätt.
Detta mom. förutsätter likväl, att mom. e) skall bifallas, ty det är klart, att om de i disconllånerörelsen inflytande räntor skulle utlånas, så kunde de icke, i mån som de uträknas, blifva aflemr nade lill Banken.
Det torde således vara nödvändigt att godkänna litt. e) innan man beslutar om litt. d), som egentligen är ett corollarium af litt. e).
Rör:de verkställigheten, är det af Utsk. ganska väl beräknadt, att en sådan minskning, som Utsk. föreslagit i denna lånerörelse, icke kommer att ske på en gång, utan successive.
I mom. f) kan jag icke instämma.
Jag anser, att det en,, dast skulle leda till förändring i de belopp, som af Bankens medel för denna rörelse äro anslagna, utan någon särdeles nytta.
De medel, som sparbankerna insätta, kunna icke blifva af sådan betydenhet, alt de verka på den allmänna rörelsens beskaffenhet; de kunna på sin höjd uppgå till några hundra tusen r.dr, och kunna således icke medföra någon starkare påkänning på Bankens silfverlod; men deremot skulle, om detta morn. antoges, blifva nödvändigt att hålla ständig räkning öfver dessa medel, som skulle åstadkomma ständiga omvexlingar i beloppet af Bankens lånefond, hvilket jag för min del anser vara ett onödigt besvär.
Och vill man räkna noga, så torde det också befinnas, att det sätt, som Utsk. här föreslagit, gör en förändring i den allmänna rörelsen, enär det verkligen minskar de medel, som för allmänna rörelsen äro tillgängliga, med samma belopp, som insättes i Banken.
Hvad litt. g) angår, så instämmer jag helt och hållet derute, men deremot kan jag icke göra det i afseende på litt. h).
Jag anser visserligen, att straffräntan pä obetydliga discontlån icke bör utsträckas åratal såsom man understundom sett 10 å 20 år, men 3 månader anser jag vara för litet.
Nu äro 2 månader respit-tid.
Lagsökning på ett förfallet lån kan knappt hinna anställas förr än efter 3:dje månadens slut.
Det blir då gäldenärens intresse att utdraga med betalningen uti det längsta, så alt han kommer ur den höga räntan in på den tiden, då han slipper med att betala vanlig ränta.
Jag skulle anse, att 6 månader vore en lämplig tid Den 12 April e. m. 359 ätt bestämma för straffräntan.
På 6 månader från förfallodagen bör nemi. ett lån kunna vara indrifvet, såvida tillgångar finnas, och det är egentligen då tillgångar saknas, eller icke kunna utan många omständigheter realiseras, som det, efler min tanka, är oriktigt att fortfarande beräkna straffräntan.
Af samma skäl skulle jag tillstyrka, att ti månader sattes i mom. i) i st. f. 3.
I momenten k) och 1) instämmer jag.
Af dessa olika åsigter med Disk. i vissa punkter, som dock äro af mindre betydenhet, har jag orsak att begära särskilda proposa- å de olika momenten.
Tvenne föreg, talare, Hr von Troil och Frih.
Palmstjerna, hafva så väl utvecklat skälen för Utsk:s tillstyrkande, alt jag icke har annat än att förena mig med dem.
De anmärkmr Frih.
Palmstjerna gjort emot mom. f) och h) äro af mindre vigt, och skall jag alltför gerna, på det icke rneningarne må splittras, förena mig med honom deruti.
Hvad straffräntan beträffar, så afsåg Ulsk. den obillighet, för att icke säga orättvisa, som skulle drabba låntagare, hvilka genom olyckor blifvit urståndsätta att betala sitt lån, och derföre för hela sin lifstid skulle Vara belastade med en sådan straffränta.
Detta har aldrig kunnat vara afsigten, utan endast att tvinga en försumlig låntagare att i lid betala.
Inom Utsk. voro meningarne mycket delade, antingen man borde taga 3, 4, 5 eller ti månader, ehuru man stannade vid 3; men jag vill mycket gerna instämma med Frih.
Palmstjerna deruti, att 6 månader må blifva bestämda.
Till de skäl, - hvarföre Utsk. gjort denna mindre betydliga nedsättning i fonden, torde jag endast få tillägga, att Bankens lane- och creditivrörelse ändock, efter Ulsk:s förslag, kommer att ökas med 2,148,046 r:dr 26 sk. 4 r:st., såsom af tabellen kan ses, och alt det således icke torde vara för mycket alt göra denna lilla inskränkning i en lånerörelse, som efter min tanke är den minst lämpliga för Banken, i hvilket omdöme jag tror, att alla, som tagit närmare kännedom om förhållandet, skola instämma.
Jag anhåller äfven att få fästa B. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det belopp, hvartill fonden nu uppgår, ingalunda är det belopp, som af K.
St. vid sista riksdagen bestämdes, utan att disconten genom anordningar af Bancofullm. fått ett tillskott af 350,000 r:dr, oaktadt
Ständerna vid sista riksdagen ökade fonden med 500,000 r:dr.
Jag anser mig således hafva allt skäl att tillstyrka bifall till denna §, med undantag af litt. f) och b), i afseende på hvilka jag förenar mig med Frih. Palmstjerna.
Jag vill endast, hvad litt. f) beträffar, nämna, att, oberoende af huruvida man vill upptaga sparbanksmcdel i Banken eller icke, är det en särskild fråga, om man anser lämpligare, att dessa medel utlånas genom Lånedisconten, än genom Handelsdisconlen.
Utsk. har föreslagit sä väl en öfvertlytining af dessa medel till Handelsdisconlen, som att de skola afdragas från den ordinarie fonden.
Jag anser likväl ingendera frågan vara af synnerlig vigt.
Hr von Troil har här för oss repeterat en gammal känd sats sedan salig Dumboms tid, att ju mera man 360 Den 12 April e. m. lånar, desto mera man sätter sig i skuld; men jag skulle tro, att i afseende på Banken måste denna sats så omvändas, att man säger: ju mera man är i tillfälle alt emot säkerhet låna ut, desto mera får man att fordra.
Jag vill dermed icke säga, att Banken borde illimileradt utsträcka sin utlåning så länge han kan erhålla säkerhet derför, emedan det skulle kunna gå lill många hundra millioner, till mycket mera än 400 millioner, såsom en värd talare uppgifvit, emedan delta är egendomarnes beskattningsvärde och icke deras verkliga värde i Sverige.
Men Banken har ett annat ändamål, nemi. att upprätthålla realisationen, alt kunna invexla sina sedlar, och derföre måste den begränsa sin utlåning och söka utvägar att förstärka sin silfverfond.
Jag anser mig derföre för närvar, böra inskränka mig till hvad BancoUtsk. här föreslagit och kan icke biträda Hr Rosenblads förslag till utbyte af denna §.
Jag anser det vara temligen likgilltigt, om under den korta tid, som förmodligen kommer att förflyta lill nästa riksdag, en half million eller några hundra tusen r:dr mera eller mindre komma att i denna väg utlånas; men jag anser det vigtig!, att, innan det visar sig hvad Bankens behållningar kunna tåla, man icke beviljar för mycket i sådana directa lån, hvarför man icke äger realisabla effecter, såsom fallet är i fråga om lån på jern och ädla metaller, hvarom vi i förmiddags beslutade, och der det varit skäl att tillstädja en större utvidgning.
1 afseende på den uppställda fördelningen af dessa 9 millioner, så synes det mig, att åt
Bancoslyrelsen bort öfverlemnas att efter sig företeende omständigheter göra denna fördelning emellan hufvudbanken och filialcontoren.
Det linnes väl ingen privat person i verlden, som har cassör på flera orter, som på förhand reglerar summorna dem emellan.
Vi hafva nu att betrakta hufvudbanken och lånecontoren i Malmö och Götheborg såsom trenne nära nog af hvarandra oafhängiga banker med mer eller mindre bestämda capital för hvardera.
Detta är oriktigt, och jag skulle derföre önska det tillägg till 1 morn., att det får bero på Bancostyrelsen att reglera summorna emellan Riksbanken och filialcontoren efter proportionen af de låneansökningar, som till hvardera inkomma.
I öfrigt tillstyrker jag bifall till § och anser icke nödigt att tvista derom.
I afseende på hvad här blifvit ytlradt derom, att straffräntan borde beräknas längre än 3 månader, får jag erinra, att om execulionsmålen för discontverkens fordringar blifva behörigen fortskyndade, så kan jag icke förstå, att del skulle fordras mera än 3 månader att indrifva lånet.
Väl har fogden ingen ansvarsskyldighet för bristande redovisning öfver utmätning, förr än 3 månader förflutit från den då han mottog Konungens Bef:h:des utslag, men särskilda författningar hafva redan för många år sedan förständigat vederbörande, att discontmålen skola fortskyndas framför andra mål.
Sådana executioner kunna således ganska väl vara verkställda inom 3 månader, och då vore det orättvist att längre beräkna straffränta, derföre att redovisning icke samma dag kan ske.
För min del anser jag derföre BancoUtsk. hafva haft ganska rätt, och jag biträder så mycket - Den 12 April e. m. 361 ket hellre dess förslag, som liela denna lagstiftning om straffränta står på sidan om allmänna lagen och är de facto ett procenteri, fast det blifvit de jure emot allmänna lagen bifallet.
Sedan jag begärde ordet, hafva så många talare yttrat sig tillstyrkande för det hufvud sakliga innehållet af dessa momenter af den 25 §, och detta så utförligt, att jag finnér mig vara i det närmaste förekommen i hvad jag ämnat säga.
Jag anhåller dock nu att få lägga några ytterligare skäl till dem, som redan blifvit nämnde.
Jag finner det vara ganska väl betänkt af Utsk. all i punkterne b) och c) föreslå upphörande af de särskilda reservfonder, som hittills funnits.
För mig sjelf kan jag nemi. icke göra tydligt, hvartill sådane särskilda fonder egentligen skulle tjena.
Man säger, att de äro till, för att betäcka möjligen inträffande cassaförlusler.
Men då Bancodisconten dertill äger sina räntor att använda, så kan jag icke inse hvarför det skulle behöfvas några ytterligare medel.
Dessutom om den äfven efter det blifvande reglementet skulle komma att afstå en del af dessa räntor, och förlusten någon gång händelsevis skulle kunna blifva så stor, alt den icke motsvarades af hvad som utaf räntevinsten vore qvar, så ser jag icke hvad som hindrar styrelsen att, till denna förlusts betäckande, använda de medel, som från Bancodisconten blifvit atlemnade.
Hvad nu sjelfva vinsten beträffar, hvilken Utsk. i punkterne d) och e) föreslagit skulle lill Bancoslyrelsen genast öfverlemnas, utan att i Bancodiscontrörelsen qvarhållas så läng tid, som hittills skett, så anser jag äfven det der föreslagna stadgande vara lämpligt.
Mig förefaller det nemi. besynnerligt, att Banken äger en obekant tillgäng, för hvilken den icke skall offentligen redovisa, och att der finnes en särskild lånefond, som icke upplages i Bankens allmänna räkenskaper.
Af dessa skäl anser jag det vara ganska lämpligt, att, på sätt Utsk. föreslagit, dessa räntor genast varda till Banken atlemnade, och att man en gång för alla bestämmer en viss summa, som frän denna gren af lånerörelsen får utlemnas.
Hr Rosenblad har påstått, att Utsk:s förslag skulle innefatta en stor nedsättning uti den sedelstock, sorn förut från denna lånegren utgått i rörelsen.
Det må väl vara sant, att den blefve något förminskad emot hvad den nu är, men så har också, på sätt Frih.
Stjernstedt redan upplyst, Bankens lånerörelse på andra häll blifvit ökad.
Vi hafva nyss ökat faslighelsbelåningen med million.
Utsk. föreslår äfvenledes i de följande punkterne en tillökning i Handels- och Näringsdiscoutfonden, samt uti de crediliver, som lemnäs privatbanker och andra enskilda inrättningar för vissa ändamål, o. s. v. För alla dessa särskilda ökade anslag skola väl medlen lagas någorstädes.
Då var det ganska välbetänkt af Utsk. att föreslå, att de må tagas från den nu ifrågavar. lånefonden.
Ty jag skulle icke vilja räda R.
St. att nu göra hvad Bancofullm. gjorde straxt efter förra riksdagen, då de anordnade medel dels till denna lånerörelses utvidgning, och dels lill andra föremål, 9 II. 4(i 362 Den 12 April e. m. ulan att de ägde motsvarande fond.
För några dagar sedan gjorde jag en beräkning och fann deraf, att kort tid efter förra riksdagens slut anordnades så betydliga summor utöfver tillgångarne, att de icke förr än nu genom de inflytande bancovinstmedlen blifvit betäckte.
Att från några andra tillgångar de medel kunnat tagas, för hvilka 700,000 r.dr af arméens Åccordsamorteringsfonds obligationer uppköptes, på samma gång som 500,000 r:dr anordnades till fasliglietsbelåningens förstärkande, på samma gång som allmänna
Discontfonden ökades med £ million, samt Manufacturdiscoutfonden äfvenledes med million, det har jag svårt alt begripa, ty icke räckte de medel till, som R.
St. vid förra riksdagen dertill anslogo.
Jag önskar, att man vid denna riksdag icke måtte göra sig skyldig till samma förseelse.
För min del skall jag derföre söka, så godt jag kan, motverka hvarje tillökning i lånefonderne.
Om jag häromdagen gaf mitt bifall till 5 punkten, så var det derföre, att jag beräknade, att om BancoUtsk. uti en punkt föreslagit en tillökning, så hade den deremot uti en annan föreslagit en förminskning.
Jag tror således, att såväl de summor lill fondens förstärkande, som ock det sätt för Bancodiscontens förvaltning, som här inom Ståndet blifvit tillstyrkte, icke äro väl betänkte.
Men i afseende på punkten f) instämmer jag deremot fullkomligt uti Frih.
Palmstjernas anmärkning, och uti de skäl han derföre anfört, till hvilka jag anhåller att få lägga det, att det skulle synas mig besynnerligt om, sedan medel genom enskildes omtanka blifvit samlade, man skulle insätta dem i allmänna
Disconlen eller i Handels- och Näringsdisconten för att se dem der helt och hållet försvinna.
Ty i samma stund man föreslår, att de medel, som sparbankerne i Banken insatt, skola inberäknas i det belopp, som anvisas för att i diseontväg utlånas, så är det tydligt, att det är detsamma som om man sade, att en motsvarande summa skall helt och hållet dragas ur rörelsen och upphöra alt gifva någon ränta.
Palmstjerna, som yrkat att en ändring skulle ske uti denna punkt, äfven är beredd alt framställa ett förslag i den syftning han önskar; hvarföre jag nu icke anser mig böra göra det.
I afseende pä öfrige punkter tillstyrker jag bifall till hvad Ulsk. föreslagit.
Jag anhåller att få göra några korta observationer i auledn. af hvad Hr Rosenblad sednast anfört.
Jag får då först erinra honom derom, att det endast var 8,000,000 r:dr, som, enligt det vid sista riksdagen utfärdade reglemente, voro till
Disconten anslagne.
Att särskildt reserverade fonder uppkommit och årligen ökats med omkring 9 proc., är en sak för sig, som man tolererat, men som icke mera borde tillåtas, i anseende till det onödiga trassel, som deraf förorsakas.
Man har här nyss ifrågasatt, huru vid Länecouloret i Malmö en sådan fond kunnat uppkomma.
Detta härrörde endast deraf, alt förfallna lån i Malmö biefvo indriftie hos deni, som för desamma hade ingått borgensförbindelser, och man sedermera låtit desamma innestå i disconten derstädes och gifvit dem namn af reservfond, hvilken blifvit an - Den 12 April e. m. 363 vänd till betäckande af inträffande ränteförluster.
Men om Bancodiscontcn och de särskilda länecontoren bibehållas vid den lånerörelse, som för dem är naturlig, så behöfves icke en sådan reservfond.
Hvad beträffar den åtgärden, att i låneväg använda den af de till disconterne anslagne fonder uppkomna räntevinst, så får jag anmärka, att denna åtgärd, enligt mitt förmenande, icke varit laglig.
Del finnes ingen enda § uti baocoreglem., som medgifver Hrr Fullmäktige en sådan rättighet, utan det har uppkommit genom ett laisser faire å Ständernes sida.
Jag måste således tillstyrka antagandet af de första momme i denna §.
Hvad åter beträffar de anmärkmr, som Frih.
Palmstjerna här har framställt i afseende på sparbankerne, så kunna de möjligen vara grundade, roed afseende på det sätt, hvarpå Utsk:s förslag är uppstäldt, och då det icke verkar någon rubbning i det hela, torde det vara likgillligt om detta Frihms förslag antages, eller om Utsk:s redaction bibehälles oförändradt.
Jag anser för öfrigt, att Frilen icke saknat skäl att föreslå utsträckande af straffräntetiden (hvilken Utsk. ansett böra bestämmas till 3 månader) till 6 månader, emedan gäldenären äger tillgodonjuta 2me s. k. respitmånader, under hvilka icke någon utsökning får äga rum.