Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man liar äfven sagt, att derest stadgandet icke antoges, skulle åklagarne stanna i tvekan ali bestämma sig för åtals anställande eller icke.
Derpå svarar jag detsamma som Frill, boye, nemi. alt om R.
St. skola betaga alla åklagare deras tvekan, så befarar jag alt vi finge revidera alla våra författningar. lindert R i d d. Se cr e t.:
I anledn. af Hr von Hartmansdorff* förfrågan, anser jag mig icke kunna afgifva någon bestämd upplysning utan närmare granskning af handlingarna.
Hvad jag likväl vill påminna mig är, att R. o. Ad. försl i anledn. af det LagTjtskts betänk, som är citeradt, fattade ett beslut ungefärligen sådant som Hr Cederschjöld nämnt, men att R. o. Ad. sedermera, i följd af inbjudning, anlingen från LagUtsk. eller från något af de öfriga Stånden, frångått detta beslut och förenat sig uti ett annat.
För att icke onödigtvis förlänga discussionen, får jag blott förena mig uti livad Hr von Hartmansdorff anfört ork yrkar hvad han yrkat i hufvudsaken, sedan numera förhållandet med delta måls behandling såsom allmän lagfråga blifvit upplyst.
En värd talare har såsom bevekande skäl lill antagande af Coust.Utsk:s förslag anfört, att man derigenom skulle förekomma hopandet af en mängd sådana åtal, som här äro i fråga.
I fullkomlig motsats med honom, vågar jag tro, att Const.Utsk:s förslag snarare skulle öka än minska dessa brott; ty sådana olycksdigra och dystra anfall mot majestätet blifva vida snarare till behörigt straff befordrade, om Konungens personliga mildhet icke får tagas i anspråk att förekomma åtalen.
Det är dessutom icke endast Konungens utan äfven nationens rätt, som här är i fråga, då nationen med skäl må kunna anse sig förolämpad i sitt öfverhufvud och äga rätt att se den brottslige till straff befordrad enligt lag, utan att något föregående hinder af monarken må deremot läggas i vägen.
Hvad det yttrande beträffar, sorn skulle jag hafva förbisett rättigheten för en i tryckfrihetsmål anklagad alt tillgodonjuta laga rättegångsförmåner, så får jag blott nämna, att här icke vore fråga om någon laglig utan om en olaglig genom grundlag uppliäfd åtgärd.
Jag fortfar att tillstyrka, såsom Ståndets gemensamma tanke, den förklaring, att Ul»k:s förslag är olampligt och onödigt.
Det bör utan tvifvel vara smickrande för de domare i Sverige, som varit af den tanke att 1777 års K. bref icke vore tillämpligt i afseende på tryckfrihetsmål, att hafva fått en så vältalig försvarare af dess åsigt sorn Hr Lagerheim.
Jag beklagar likväl att jag för min del icke kunnat af hans skäl öfvertyga mig att 1777 års K. bref 4 72 Den 3o Januari f. m. icke bör tillämpas äfven i afseende på tryckfrihetsmål.
Jag skulle anse det ifrågavar. tillägget öfverflödigt och afstyrka detsamma, såvida jag icke fästade en väsendtlig vigt dervid, att genom bifall till detta tillägg Representationen uttryc ker dess åsigt vara den, att intet åtal för politiskt brott må anställas, utan alt Konungen eller Konungens Conselj derom på förband yttrat sig.
Enligt grundlagen är det Just.ministern, d. v. s. den förste ministern i Konungens Conselj, som skall anbefalla dessa åtal.
Mig synes derföre ingenting vara mera olämpligt, än om denne embetsman skulle kunna handla i en fråga, som rörde Konungen personligen, utan att hafva deruti inhemta!
Konungens egen lanke.
Ur denna åsigt och till undvikande af all framtida tvekan angtde tillämpningen af 1777 års K. bref, hvaraf vi haft exempel på obehagliga följder, tillstyrker jag bifall till Ulsk:s förslag.
Jag 'lemnar i sitt värde den veder läggning
Hr Lagerheim försökt af min sista argumentation.
Jag skulle likväl hafva trott, att, då här blifvit taladt om den högsinthet man hos monarken kan oell bör förutsätta, Ur Lagerheim i detta yttrande funnit anledningen hvarför jag trott att en anmälan hos monarken skulle förekomma sådana åtal, som äro i fråga.
Jag hoppas att Hr Lagerheim är långt ifrån att neka en sådan förutsättning.
För öfrigt får jag tillkännagifva, att jag egentligen begärt ordet i anledn. af Gr. Horns yttrande.
Jag vill medgifva Hr Grefven, alt på det hela är det principvidrigt att åklagaremakten skall förfråga sig hos konungen, innan den verkställer hvad den enligt lag anser vara sin skyldighet.
O111 derföre icke 1777 års K. bref funnes, skulle jag för min del tillstyrka att den tillämpning deraf, som nu är i fråga, icke komme att äga rum.
Man bör icke stifta lagar ulan hänseende lill de lagar som finnas; ty man kan icke tänka sig en fortgående lagstiftning utan i bestämdt sammanhang.
När då 1777 års K. bref finnes, när detsamma måstö tillämpas då brottet blifvit begånget genom tal eller skrift, och när den i LagUtsk. behandlade frågan lörtde K. bref icke föranledt till undanrödjande deraf; så påstår jag att conseqvensen fordrar att förhållandet i afseende på åtalets fullföljd bör vara enahanda, då brottet blifvit begånget i tryck, som då det skett i skrift eller tal.
Hr Rosenblad, Bernh.’: En värd talare har lyckönskat de domare, hvilka ansett tillämpningen af 1777 års K. bref icke kunna ifrågakomma för tryckfrihetsmål, ali hafva funnit en vältalig försvarare uti en ledamot af detta Stånd.
Jag beklagar deni då, att de funnit en motståndare i den store statsiätlslärare, som ägt det förtroendet till sina egna anspråk, att han begärt det Standel, med afseende på bans ogillande af ett lagförslag, icke skulle detsamma antaga.
Det - Den 3o Januari f. m. 4,3 Della förhållande oaktadt, kan jag icke afhålla mig att begagna den rättighet, som medlemmar af Svenska folket oell af lagstiftningen från urminnes tider ägt, alt efler egel förstånd och egel begrepp bedomina frågor, som röra de lagar, hvilka skola eflei lefvas; och jag får då förklara, alt jag för min del icke kan finna huru ett stadgande kan vinna tillämpning, sorn på den tiden det utgafs icke tillkommit i öfverensstämmelse med den form, sorn då gällande lag och grundlag stadgade; och som just i sjelfva sältet för dess tillkomst och expedierande, — ty brefvet utkom genom Civilexpeditionen Utan Kontlngs och Ständers godkännande, — tydligen tillkännagaf, att det icke var annat än en enskild instrilction från Konungen till dess ombud, huru de skulle sig förhålla uti dylika frågor, som kunde anses mern enskildt röra Konungens person.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten pu den ofantliga skilnaden, som finnes emellati att yttra eli förfluget ord i tal eller skiifl, såsom t. ex, uti bref, hvilket icke är egnadt åt olFmi lighelen, oell det lasteliga yttrande, som med berådt mod i tryck lemnäs åt hela den läsande allmänheten.
Att 1,77 åis K. bref icke var annat än ett uttryck af en välvillig och högsint afsigt hos den monark, som då regerade Sverige, att icke förflugna ord i tal eller skrift måtte af ett olämpligt tjenstenit hos åklagaremakten blifva föremål för åtal vid domstolarna, torde den som läst brefvet lätteligen finna; och att tillämpa detta bref äfven på de förbrytelser, som begås i tryck, vore detsamma som att med hvarandra jemföra de personer, som begå detta bio11 i tryck och de som vanligen begå detsamma i tal; men icke kan man jemföra lasteliga uttryck af landsstrykaren, som öfverlasta! sig på en krog, med hvad sorn säges af publicisten uti skrifter, som gå till hela allmänheten.
Jemförelse!] är lika omöjlig emellan handlingen, som emel fan personerna.
Jag instämmer således med dem, som afstyrka förslaget, och anser R. o. Ad. böra förklara detsamma lika onödigt som onyttigt.
Jag yrkar ogillande af Cohst.Utsk:s"ifrågnVar. betänk.
Till de mångå grundliga skäl flere talare mot detsamma anlört, vill jag blott tillägga ett enda.
De gifvas, hvilka finna liksom ett nöje uti att tadla Regeringens åtgärder.
Om derföre förslaget skulle blifva antaget och Konungen skulle finna sig nödsakad att anbefalla åtal mot någon tryckt skrift, så skulle sådant gifva anledn. till mycket tadel, som åter kunde föranleda nya actioner; och derföre anser jag det afUtsk. framställda förslaget olämpligt.
Såsom domare anhåller jag att få särskildt tillägga, att jag icke kan fatta huru man kunnat anse 1777 års
K bref äga tillämpning i afseende på tryckta skrifter. 60 4/4 Den 3o Januari f. m.
Hr Munck a f R o s e n s c li ö I d :
Uti en af de sednare perioderna af 6 morn. af 5 §:n Tryckfr.lagen heter det: ”Uppstår fråga om boktryckares eller författares af en tryckt skrift tilltalande eller hörande, böra han eller de vid sådan rätt personligen till svars stånda, men åtnjirte i öfrigt deras rättegångsförmåner enligt allmän lag och särskilda (örfält' ningar uti allt livad genom detta förordnande icke uttryckligen annorlunda stadgadt är:”
De som anse 1777 års K. bref icke gälla ang-.de tryckta skrifter, önskade jag matte uppgifva det ställe i Tryckfr.förordn., hvarest uttryckligen blifvit stadgadt, att detta K. bref icke är gällande i afseende på tryckta skrifter.
I största korthet vill jag, i anleda, af en talares lill mig ställda uppmaning, endast nämna, att skilnaden i resultat emellan hans och min mening blott alden, att enligt hans skulle brottet och enligt min straffet fortgå oliejdadt.
Jag fortfar att med underkänuande af Const.Utskrs förslag anhålla om propos., att Ståndet såsom dess gemensamma tanke måtte förklara förslaget vara 0- lämpligt.
Vore detta meni. från ett annat Ulik., än det sorn behandlar grundlagsfrågor, så skulle jag icke draga i betänkande att tillstyrka afslag derå ; ty försöket att införa en författning i grundlagen, som efter grundlagens tydliga bud ar af beskaffenhet alt kunna blifva föremål för lagstiftning genom 3:ne Stånds beslut och Konungens sanction, kan jag icke finna annat än löjligt och oförståndigt; men som jag af grundlagen är hindrad att nu kunna afslå detsamma, så får jag tillstyrka att förslaget må hvila till nästa riksdag, hvars Ständer förmodligen skola vara nog förnuftiga alt icke i grundlagen införa en lagstiftning af civil beskaffenhet, för att derigenom gifva den en helgd, som grundlagen förbjuder; ty alla slags civil-lagar stiftas genom 3:ne
Stånds beslut och Konungens sanction, hvilket icke
Liefve förhållandet med en civil-lag, som finge krypa in uti en § i grundlagen, enär lill förändring deruti fordras alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut jemte Konungens samtycke.
Jag anhåller således, att, sedan jag till prot. uttryckt ogillande af förslaget, detsamma må hvila till laglig behandling vid nästa riksdag.
Horns yttrande har bestämt min öfvertygelse, sora är den att förändringen är oJämplig.
Det synes mig vara klart ådagalagdt, att 1777 års K. bref tillkommit i helt annan afsigt än att tillämpas på tryckfrihetsmål.
Om detta är en sanning, så bör också icke ett stadgande införas i grundlagen, som icke blott är olämpligt, utan äfven möjligen till hela sin beskaffenhet, jemväl hvad andra mål angår, oriktigt.
Måhända är hela stadgan - Den 3o Januari f. m. det för alla slags förbrytelser olämpligt och borde derföre upphäfvas.
Det Lan jag likväl icke yttra mig oin; men mot den invändning man gjort, att det är nödigt i vissa mål och äfven riktigt att högsta åk lagai emakten känner huru Konungen ser saken, får jag blott erinra, att det synes mig som något särskildt stadgande i det fallet icke behöldes, då bogsta åklagaremakten liar tillträde till Konungens person.
Om åter, i afseende på hvad andre talare framställt, en tvetydighet bort undanrödjas, så bade Const.Utsk. kunnat föreslå en nödig förklaring uti 5 §:n 6 mom.
Tryckfr.förordn., hvarest talas om åtnjutande af Inga i ättegångsförmåner för de personer, sorn äro under åtal i tryckfrihetsmål.
På grund af hvad jag haft äran anföra tillstyrker jag Pi. o. Ad. att, med ogillande af förslaget, låta detsamma hvila intill nästa riksdag.
Jag beklagar ganska mycket att jag råkat misshaga Hrr Lagerheim och Rosenblad samt föranledt till en utom ,ämnet gående utveckling af frågan om 1777 års K. brefs tillämpning eller icke i afseende på tryckfrihetsmål; en fråga, hvilken icke lärer vara föremål för R. ö.
Hvad åter angar den frågan, som nu är föremål för pröfning, nemi. huruvida i grundlagen må införas ett stadgande att alla tryckfrihetsåtal för majestätsbrott, innan de fullföljas, böra anmälas i Konungens Conselj; så finnér jag mig böra tillägga ett skäl, hvars vigt jag tror alt Gr.
Horn icke skall förneka.
Just.statsministern, som är tryckfrihetens högste vårdare i landet, har häruti ett uppdrag af största vigt, och sorn utgör ett af de väsendtligaste föremålen för hans verksamhet.
Jag hemställer huruvida denna hans verksamhet skall vara undandragen all constitutionel ansvarighet; huruvida R.
St. och deras Const.Utsk. icke skola få pröfva om Just.statsministern i dess egenskap af åklagare förfarit med den varsamhet och klokhet som vederbör.
Om Just.statsministern icke är skyldig att i Conseijen anmäla de åtal han anställer för politiska brott, så komma dessa förhållanden icke att blifva föremål för Coust.- Utsk:s och R.
St:s pröfning, och deraf uppkommer det missförhållande att Just.ministern uti en af de vigtigaste af hans embetsbefattningar är undantagen från allt constitutionelt ansvar.
Af detta hufvudsakliga skäl anser jag det vara af vigt att tillägget antages.
Ce d ers t rom, Ander s :
Innan jag yttrar mig i liufvudfrågan, anhåller jag att få nämna huru jag anser 1777 års K. bref böra tillämpas.
För min del tror jag, då d §:n 4 morn.
Tryckfr.förordn. hänvisar till 5 cap. 1 §:n Missg.-b:n såsom det lagrum, hvarefter de i nämnda mom. omtalta brott skola straffas, men 5 cap. 1 $:n Missg.-b:n enligt 1777 års K. bref icke utan Konungens särskilda tillstånd får tillämpas, att oftanämnda K. bref måste tillämpas 4,6 Den 3o Januari f. in. till 3 §:n 4 mom.
Tryckfr förordn.; men då likväl i sednare tider visat sig, att domare olika betraktat saken, och då lill och med en och samma domstol ömsom tillämpat och ömsom icke tillämpat detta K. bref, så skulle jag anse ett förtydligande vara nödigt, emedan en så stor inconseqvens nti lagskipningen alltid mäste vara skadlig.
Förra gången detta ämne i anleda, af ett LagLJtsk:s betänk. — jag minnes ej af hvad nummer — rör-.de förtydligande af 1777 års K. bi ef hos Pi, o. Ad, discuterades, förklarade jag, det jag ansfig olämpligt att genom tillägg till 1777 års K. bref vilja förtydliga Tryckfr.lagen såsom varande en grundlag.
Jag besti ed det derföre, att 1777 års bref är en lag, som vid hvarje riksdag genom 3 Stånds beslut kan ändras, och att ändring eller förtydligande derföre borde ske i Tryckfr.- förordn., om någon tvetydighet förefinnes, enär det torde vara vådligt att i allmän civil- eller eriminal-lag göra ändiingar eller förlydliganden af grundlagarna.
Då nu förtydligandet blifvit i gi undlagsväg föreslaget, anser jag detsamma både nödigt och nyttigt oell tillstyrker derföre alt förslaget må antagas till grundlagsenlig behandling vid nästa 1 iksdag.
Jag anser väl icke Hr Lagerheims sena uppträdande på Riddarhuset såsom en politisk notabilitet vara af så stor vigt alt man myckel bör fästa sig vid ordalagen af haus muntliga föredrag ; men R. o. Ad. torde finna, att jag icke kan låta obesvarad qvarstå en sådan förklaring
Hr Lagerheim tillåtit sig öfver mitt sista anförande, som skulle del vara min mening att önska brottens ti11— vext eller något dylikt.
Jemte det jag med indignation till Hr Lagerheim tillbakavisar ett sådant försök att förklara min mening, anhåller jag hos Hr Frih. o. Landtm., att, om Hr Lagei heim anser sig berättigad att så förklara mina ord, klubban måtte blifva nyttjad mot honom.
Jag vill visserligen medgifva, alt, på sätt Gr.
Horn yttrat, det någongång kunde blifva obehagligt för Konungen att bestämma, huruvida åtal borde äga rum eller ej; men man bör ihågkomma att Konungen är blottställd för samma obehag, då förbrytelsen skett genom tal eller skrift.
För min del skulle jag tro, alt det obehaget vore vida mindre, än det för hvilket Konungen kan blottställas, om någon hemställan ang;de åtalets fullföljd icke mera komme att äga rum; emedan ett uttryck i tal eller sk 1 i (t af obetydlig beskaffenhet och som genast rönt mängdens ogillande kunde blifva åtaladl genom Just.ministerns åtgärd, emedan Just ministern icke äger att underlåta åtals anbefallande.
Konungen skulle i sådant fall hellre önskat att förbrytelsen genast lemnats åt glömskan än att 3- tal agde rum ; emedan obehaget deraf kunde blifva af vida svårare beskaffenhet än obehaget att yttra sig huruvida åtal D c ii So Januari f. m. 477 skall fullföljas eller icke.
Efter Tryck fr.lagens 4 § och 3 inom. är det Jusi.ministerns ovillkorliga skyldighet att låta åtala de der omnämnda förbrytelser, såvida de icke innefatta förnärmelse emot enskilda personer, i hvilket fall det beror på den enskilda att låta saken falla.
I öfrigt får jag upplysa, att R. o. Ad. verkligen har, då LagUtskis förutnämnda betänk, förevar, stadgat att en så beskaffad förklaring, som den ifrågavar., nemi. att hemställan om åtalets fullföljd alltid bör hos K.
M. äga ruin, skall uti allm. lagen intagas.
Skulle R. o. Ad. det oaktadt anse sig kunna förkasta ifrågavar. förslag, som jag yrkar mätte antagas, på det Konungen måtte bibehållas vid sin obestridliga rättighet alt yttra sig om åtalets fullföljd; så skulle jag önska att förslaget kunde blifva sådant sorn H. Ex.
Hr Gr. Löwenhjelm tillstyrkt, nemi. att åtal uti mål enl. 3 §:n 4 moni.
Tryck fr.lagen skola ske utan att Konungens tillstånd dertill erfordras.
Jag önskar detta, på det att all tvekan mätte försvinna derom huruvida 1777 års K. bref skall tillämpas på tryckfrihetsmål.
En värd ledamot, som framkommit medell hufvudsakligt skäl för sin åsigt, har trott sig mäktigt kunna verka på min öfvertygelse, då han förklarat det vara af bogsta vigt för den constitulionella ansvarigheten, att Just.- statsministern kunde af ConstUtsk. klandras eller ställas till ansvar för uraktlåtenhet af sin embetspligt, i händelse 1777 års K. bref hlefve gällande, på sätt ConSt.LJlsk. föreslagit.
Jag får bekänna, att sådana skäl verka ännu mera att stadga min öfvertygelse, sådan jag uttryckte densamma; emedan jag icke anser för någon lycka att en sådan snara utlägges för någon af Konungens rådgifvare, hvarigenom det blefve ett ännu mera ökad t tillfälle att söka aniedn. till juridisk ansvarighet mot dessa rådgifvare, Denna ansvarighet anser jag icke böra ifrågakomma för annat än verkliga statsbrott.
I opinionsfråga är det oriktigt oell oklokt alt ställa lagarna så, att juridisk ansvarighet kan komma att tillämpas.
Det är derföre jag skulle önska att lagen, i afseende på åtal för sådana brott "sorn här äro qvalificerade, frikaliade Just.- ministern från den ansvarighet, som i öfrigt är förenad med utöfningen af bans embetsåliggande.
Jag vet, sannerligen för Gud, icke hvarför det skall anses vara af mindre vigt att åtala ett brott, som kan hafva för afsigt att rubba hela samhällets säkerhet, än att åtala ett annat brott, som angår t. ex. blott en mindre del af någon enskild persons egendom, och der åklagaren icke kan erhålla dispense från fullföljd af åtalet.
Det är på denna grund, och då det alltid ligger en syftning uti tryckfrihetsbrott, som merendels saknas uti majestätsbrott.
, begångna i tal eller skrift, jag anser ifrågavar.
K. bref icke vara tillämpligt på majestätsbrott, begångna i tryck.
Skilnaden emellan majestätsbrottet, begånget i tryck 4^8 Den 3o Januari f. m. eller begånget i ta) eller skriftvexling, har tillräckligen blifvit utvecklad: och jag ser icke alt någon våda för samhället uppslår deraf, om sådana brott, soin af oefterlänksamhet eller under ett medvetslöst tillstånd uti ifrågnvar. hänseende blifvit begångna, lemnäs utan beifran.
Jag anser således nyttigt atl polismakten i sådana fall må kunna frikallas från skyldigheten att åtala, och derföre är mahanda 1777 års K. bref för sådana händelser lämpligt; ehuru jng icke anser samma bref af den anledningen vara af den vigt alt man bör hålla på det; hvarföre jag, i händelse fråga derom skulle uppstå, skall lemna min röst till cletsammas uppliäfvande.
Med synnerlig glädje bar jag bort en ungdomsvän Gr.
Frölich sjelf indigneras öfver en mening, som likväl är ett klart och oeftergiflig! resultat af hans egna yttranden.
Jag får blott tillägga, att jag visserligen aldrig trott och ännu mindre, efter den förklaring lian nu afgifvit, tror honom i sjelfva verket hysa den önskan, som dock måst blifva en tydlig följd af hans uttryckta åsigter.
Det synes mig som det verkligen vore ett misstag, då man bär talar om huruvida 1777 års K. bref bör tillämpas eller icke, och huruvida de deruti befintliga stadganden skola intagas i grundlagen eller ej.
Detta bref är nemi. af Konungen utfärdadt icke i form af criminal-lag, oell jag skulle derföre tro, att något hinder icke möter för Konungen att upphäfva eller förändra detsamma såsom
Han finner för godt, synnerligast sora det rör en af Konungen Honom sjelf! tillagd rättighet.
Således tycker jag att man icke vidare bör fästa sig vid frågan om detta K. bref äger tillämpning eller icke; utan frågan är den: skall en tryckfrihetsaction kunna af Just.statsministern anbefallas utan att
Konungen är derom underrättad och gifvit sitt samtycke dertill.
Jag skulle tro, alt om Just.- ministern afgaf en sådan befallning utan Konungens vetskap, sutte han icke länge qvar på sin plats; emedan Konungen funne honom emot sig icke hafva iakttagit dess pligt.
Då således man icke kan förutsätta att Just.ministern skulle underlåta att underrätta Konungen om förhållandet innan åtalet anbefalldes, måste frågan blott varaden, huruvida ett sådant tillkännagifvände skall ske för Konungen enskildt eller i Statsrådet.
Man har sett och inser i allmänhet, att sådana politiska förbrytelser äro af särdeles beskaffenhet; alt det stundom kan vara vådligt att dervid fästa uppmärksamhet; att de deremot ofta måste beifras; att sådana åtal, anställda i oträngt mål, kunna sätta Regeringen uti en ganska brydsam ställning.
Mig synes således sorn det icke vore olämpligt att frågan behandlas i Statsrådet, då hvarje ledamot hade tillfälle alt deröfver yttra sig och alt afgifva sin röst huruvida åtalet bör ske eller icke; Den 3o Januari f. m. 479 oell jag kan således icke finna annat, än att det föreslagna stadgandet i grundlagen, att en sådan anmälan bör ske uti Statsrådet och der vara föremål för öfverläggning och beslut, ör öfverensstämmande med den politiska vigt sådana frågor hafva.
Jag tillstyrker derföre antagande af Utsk:s förslag lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Om här vore fråga om att afskaffa detta K. bref, så skulle jag genast svara ja dertill, ehuru detta bref är ett af de vackraste bladen i Gustaf lilis krona.
Det är nemi. ett af Konungens vackraste prerogativ att kunna säga:
Jag gifver nåd, — Jag förlåter; men då förhållandet nu är sådant att en och en half million menniskor är af en åsigt och en och en half million af en motsatt åsigt i fråga om detta K. brefs tillämpning; hvarföre skall man då icke gifva utslag i saken, hvarigenom en sådan splittring menniskor emellan kan afhjelpa;?
De laida herrarne, som yttrat att de icke kunna begripa hvarföre detta K. bref skall tillämpas på tryckfrihetsmål, hänvisar jag till Just.ombudsmannen, som tydligen deducerat skälen och orsakerna dertill, och jag här hört sägas att Just.ombudsmannen skall vara en skicklig jurist.
Ur Frih. o.
Landtm, yttrade, att under discussionen den mening blifvit framställd, att ifrågavar. förslag vore oJämpligt och onyttigt.
Dä så väl jag som flere andre ledamöter anhållit alt detta förslag må förklaras hvilande lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, så hoppas jag att Hr Frih. o. Landtnäs framställning blifver i enlighet dermed.
Landtm, yttrade, att han, i anleda, af Gr.
Frölichs anförande, finge i R. o. Ad:s minne återkalla den ordning i framställandet af proposlr rör:de Const.Ulsk:s förslag till grundlagsförändringar, hvilken blifvit följd under hela denna riksdag, alt nemi. först framställningen varit, huruvida R. o.