Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan är lättare att framställa, än svaret är att afgifva, men — då ingen af den constitutionella tidens söner skulle ansett lämpligt, att, såsom Hr biskopen gjort, blottställa Majestätet för en ransakning, hvilken den constitutionella principen förbjuder; så torde det vara tillfyllestgörande alt gå Hr Biskopens önskan till mötes med det svar: altoni La fosse histoire de Charles Jean blifver af efterverlden läst, så komma äfven tidsförhållandena att intygas utaf andra samtidiga skrifter , såsom bidrag till den opartiska historiens complettering; och vi andra tidens söner anse oss i detta hänseende hafva nog af skaldens egna ord: ”ali Kungar skola också svara på häfdemas allshärjarling.”
Den episcopale talaren frågar ytterligare, hvarest Svea Konung skall taga sina rådgifvare, och hvar landet kall finna vårdare af sin frihet, om ansvar yrkas på sätt här skett.
Han frågar, om de skola sökas bland dem, som förena sig med Konung mot folk, eller bland de färglösa, — efter hans förmenande, — de sämsta bland alla.
I så vidt önskningsvägen härvid anses vara öppen, skulle jag vilja föreslå, att man för ombytets skull gjorde ett försök att välja bland andra, än de färglösa.
Den episcopale talaren fruktar för en förestående rubbning af Statens tyngdpunkt , och föreser dess sammanstörtning såsom följd; men — stater ragla ej så lätt som individer, och siareblicken visar sig här, Gudi dof! så försvagad, att den icke ingifver några särdeles farhågor, åtminstone låta icke tidens söner skrämma sig af dylikt skrän.
Hr Biskop Tegne'r har kallat Const.Utsk:s betänk.: klanclersjukans och småsinnets riksact, splitets fröhus; och allmänheten torde härvid få tillfälle att bedomina hvar bitterheten varit störst, — uti Const.Utsk:s på stöd af grundlagens bud framlagda betänk., eller uti Biskopens anmärkn:r deremot.
« Hr D c 11 i Julie. m. i j S Hr Biskopen befarar , att de bådif flåts makter na fran denna olyckliga dag söndra sig och uppträda fiendtligt emot hvarandra.
Kan meningen härvid väl hafva varit, att det är närvar.
Const.Utsk. , som orsakat denna söndring ; eller månne den ej snarare kari skrifvas på rakningen af fordna Const.Utsk., som ej försökt alt hejda den?
Hr Biskopens påstående, att vi kasta ifrån oss förståndets, sanningens och samdrägtens ära, lärer icke utaf alltför många inom folket delas; och alt numera på bekostnaden af vår frihet köpa den samdrägt, sorn Hr Biskopen troligen afser, lärer icke vara att förvänta, dä folket synes med allvar fordra, att dess constitulionella statsskick mätte blifva en sanning, och då det börjar visa öfvert ygelsen. att villkoret för denna sanning uteslutande innefattas uti de constitutionella rådgifvarnes ansvarighet.
Hr Biskopens fruktan att Const.Ulsk.s betänk, blottställt sig för sansade landsmäns ogillande, torde redan vara jäfvad genom bedömmandet inom dess eget Stånd; och om betänk. skulle ådraga sig det bildade Europas åtlöje, så är det ännu rnycket tvifvelaktigt hvem det drabbar, antingen betänk. eller dess föremål; och jag kan endast ömka och beklaga Hr Biskopens mörka fantasi, som uti utöfningen af en Svenska folkets constitutionella rättighet ser ett närmande till det försvunna Polens öde; hvarifrån bevare oss milde Herre Gud!!!
Sedan jag nu sökt, så godt jag kunnat, bemöta de emotUtskts betänk, gjorda speciella anmärkntna, torde jag få taga mig den friheten förklara, att säkerligen hela den Utsk:s majoritet, som grundlagt Const.Utskts betänk.
, hade önskat kunna åstadkomma ett mera vidtomfattande resultat af Statsrårfs-prottns granskning; men manbar likväl trott sig hafva i möjligaste måtto uppfyllt grundlagens stadganden, då man inför R.
St. framlagt de mest i ögonen fallande anmäi kn:s-punkterna, utan att man derföre torde våga påstå, alt icke ganska många, måhända lika vigtiga, dels kunnat undfalla Utskts uppmärksamhet, dels, såsom följd af de olika åsigterna vid granskningen, blifvit underkända; och jag tager mig friheten vädja till dem sjelfva , som här klandrat Const.Utsk:s obeslöjade framställning af den mängd facta, som finnas i betänk, uppgifna, huru belåtne de skulle blifvit, om Utsk. skulle classificeral dem , på sätt möjligen kunnat ske, under sådana allmänna rubriker, som genast låtit falla i hvarje mans öga det principlösa, klandervärda, och understundom olagliga i åtgärderna.
Om Utsk., i stället att inskränka sig till blott framställningen af de felaktiga rådslag, som Stadsråds-prottn innefatta, hade tilltrott sig att utföra den vigtiga kritiska granskning af rådgifvarnes underlåtenhet, ’ att sjelfkrafde på’’minna otn Pukets rätt och bästa,” hvartill ansvarighetslagen 9 H- '9
Den i Juli e. m. föranleder, och utan hvilken meningen af 107 §:n Reg.F:n i min lanke blott ofullkomligt uppfylles: hvad skulle väl desse herrar då hafva haft att säga, — om Utsk. t. ex. inberättat, att det under granskningen af sex års Statsråds-proUr icke sett ett enda bevis, att rådgifvarne sjelfkrafde erinrat om vigten att påskynda de reformer, sorn alltsedan det nya statsskickets införande år 1809 varit önskade och länge förberedda , — att det deremot funnit rådgifvarne hafva afstyrkt
Konungen att egna uppmärksamhet åt talrika och aktningsvärda menigheters petitioner om representations-förändring; afstyrkt att mildra onaturliga straffbestämmelser, under åberopande af ett nytt lagverks förväntan , på samma gång de underlåtit att påskynda nya lagförslagets granskning; fördröjt afgörandet af beskattningsväsendets förenkling; förhemliga! gjorda undersökningar om skatteväsendet i Rikets provinser, och afstyrkt fortsättning af dylika undersökningar, oaktadt R.
St. sådana yrkat: om Utsk. intygat, ali intet bemödande varit synligt att bereda minskning i Stålens utgifter genom ändamålsenliga organisationer; att handelns och näringarnas angelägenheter varit behandlade med en klandervärd likgiltighet; alt jordbrukarne, med sina tryckande bördor och onera, arbets- och tjensteskyldigheter, icke rönt det ringaste deltagande af Konungens rådgifvare, utan tvertom sett de åtgärder, R.
St. och BondeSt. enskildt i detta afseende hos Konungen begärt, afstyrkta och lemnade utan uppmärksamhet: om Utsk. yppat del betänkliga förhållande att de föredragande icke måtte ägt Konungens förtroende, så att i flera fall af vigt icke de fått väcka frågorna i Statsrådet, utan Konungen directe der tillkännagifvit sitt beslut, så att dolde rådgifvare synas hafva varit anlitade , och de ansvariges rådslag derigenom blifvit förvandlade i reservationer: om Utsk. framlagt alla bevis, som möjligen kunnat ur prot:n framletas, att rådgifvarne icke med nog kraft ådagalagt följderna af flera ifrågasatta beslut; icke sjelfve synts hafva förskaffat sig tillräckliga upplysningar i ämnena; icke vid tillstyrkandet af vissa anslag, creditiv-upptagning m. m. ägt fullständig del af Konungens afsigter dermed , och derföre sedan funnit medlen ifrågaställas till helt andra ändamål än de uppgifna; eller om Utsk. skulle hafva ansett sig böra framlägga för R.
St. de fall, då Konungen sjelf ansett sig kunna förebrå rådgifvarne, att icke hafva nog upplyst honom omförhållandena;— hvad skulle väl då desse för detta rådgifvarnes förespråkare hafva sagt om Utskottet?
— De skulle förmodligen sagt hvad de nu möjligen komma att i anledn. häraf yttra emot mig, att-endast partisinnet och bitterheten kunnat framställa dylika anspeglingar.
Men, mine herrar! det är icke så! partisinnet fordrar en lifsprincip , sorn icke finnes hos mig , nemi. begäret att sjelf utöfva makten, — ett begär som jag ej känner, och som hos mig för alltid måste lemna rum åt den enda önskan, Den i Juli e. m. >47 att ibland folkets män såsom representant kunna verka lill (ostei landets basta; bitterheten liar åtminstone jag endast funnit hos dem, som, öppet och äiligt antastade uti deras maktulöfning, ansett offentliga varningar såsom kränkande beskyllningar, oell klandret af deras skadliga styrelse-åtgärder såsom begär efter deras löner, taffelpenningar och euioI umen ter.
För min del har jag i den mera än tjuguåriga striden emot en Styrelse, om hvilkens förbiseende af Rikets sannskyldiga nytta och bristande oväld, nit, skicklighet och drift, numera något tvifvel ej lärer finnas, sett det renasle nit för fosterlandet ofta förenadt med en uppriktighet i framställningen om medlen, som bäst af allt visat, att icke afsigten varit egoistisk eller egennyttig.
Och om detta nit icke alltid varit understödt af nog sakkunskap och praktisk blick, har det i alla fall varit förtjent af uppmärksamhet och aktning.
Säkert är, att hade motståndet emot styrelsesystemet ifrån rudgifvarnes sida vunnit den rättvisa det förtjenat, skulle landet nu sett sig i en helt annan belägen het; och många arbeten hade redan varit utförda, som nu beklagligtvis återstå att fullborda.
Slutligen må det tillåtas mig yttra några ord, rörrde de olika åsigter, som här blifvit framställda i afseende å det resultat, hvartill Coust.Ulsk:s betänk, borde föranleda.
Jag har från den ena sidan hört yrkas återremiss utaf betänk , i mening att utaf Utsk. få förslag lill den und. skrifvelse, hvartill Coust.Utsk:s betänk, synes böra föranleda, och en så beskaffad återremiss kan tvifvelsutan äga ruin; och får då Utsk. efter sill bästa förstånd söka att tillfredsställa R. o. Ad:s önskan ; men behöflig anser jag visserligen icke en sådan återremiss, då åtminstone i min tanke Ulskts betänk, borde vara fullkomligt vägledande för R. o. Ad:s beslut 0111 hvad
Rikets väl i detta hänseende kail kräfva, men hvarom jag icke anser mig böra fälla något enskildt omdöme, då jag i min egenskap af ledamot utaf Coust Utsk., i händelse utaf en återremiss, kommer i tillfälle att handla efter min öfvertygelse, under ledning af de åsigter, hvilka inom Utsk. kunna komma att göra sig gällande.
Slutligen tilläde Gr.
Anckarsvärd muntligen:
Med anledn. af de (lera yrkanden på återremiss, sorn ägt rum, linner jag mig icke tillständigt att motsätta mig denna begäran, ehuru jag icke ser, alt den kan verka något annat, än att, till följd af den återremiss som jemväl ägt rum från ?:ne andra Stånd, Utsk. möjligen kan blifva föranledt alt afgifva en sådan positiv vägledning för RiksSttns bedöinmande af frågan, som af dessa blifvit yrkad.
Jag anser mig således icke böra motsätta mig återremiss; icke heller vill jag binda mig vid en åsigt, i strid med hvad som kan blifva beslutadt, då ärendet återkommer till Utsk;s 343 D c n s Juli c. m. behandling.
Jag hade gerna sett, att tiden medgifvit, att jag kunnat genomgå alla de antnärkntr, som blifvit gjorda mot Utsk:s betänk ; men af grannlagenhet för R. o.
Ad:s tid och i anseende till den trötthet, som intager oss alla, inskränker jag mig till hvad jag yttra t; och ifall betänk, återkommer till Ulsk., blir der tillfälle att ytterligare besvara de gjorda anmärkningarna.
Hr C ederschjöld, Pehr
En värd talare har bestridt laglighcten af mitt påstående, alt Const.Utsk:s nu under öfverläggning varande inemot-, icke blifvit, enligt 56 §:n Reg.Ftn, i tillbörlig lorm uppsläldt, för att kunna af R.
St. antagas utan förändringar eller tillsatser och i vidrigt fall återremitteras; och har den värde talaren till en början påstått, att det ämne, sorn afhandlas i detta betänk , icke skulle vara en sådan allmän fråga, hvarom nämnda § handlar.
Men jag hemställer till honom sjelf och en hvar af detta Stånd, om någon fråga kan vara allmännare än denna, sora rörer just grannskapet af hela statskroppens bjerta.
Dessutom, om detta ej antages för tillräckligt bevis för min åsigt i detta hänseende, hänvisar jag till 44 §:n Riksd.Ordn., der det heter i i:a morn.:
'”Konungens propositioner, äfvensom a 11 m ä n n a frågor, hvarmed förstås ”sådana, som kunna eller höra komma under ”samtliga RiksSt:ns öfverläggning och pröfning.”
Hvad som kan komma under samtliga Riks.Strns öfverläggning och pröfning är således, enligt denna definition, en allmän fråga.
Och då den ifrågavar. både kan oell måste komma under samtliga Ståndens pröfning, är den följaktligen allmän.
Vidare har samme talare sagl, att ötsktns förslag, hvarom talas i 56 §:n, afser blott sådana frågor, som blifvit väckta i Stånden; emedan orden lyda sålunda: ”Alllmänna frågor, som uti R.
St:s plena väckas, må ej till ”ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfver”lemnäs till behörigt Utsk., som äge alt dem utreda och ”deröfver sig yttra.
Utskottens förslag skola först i Stån”dens plena framställas till antagande eller föi kastande utan ”förändringar eller tillsatser.”
Den värde talaren har trott, att den sista perioden, sorn börjas med orden: ”Utskottens förslag,” är en omedelbar fortsättning af den förra, så att det endast skulle vara sådana frågor, som blifvit väckta i Ståndens plena och efter remiss derifrån af Utsk. behandlade, med hvilka förhållas skulle på sätt §:n vidare omförmaler.
Men jag vädjar till grammatikan för att afgöra saken.
Hade nemi. grundlagsstiftarehs mening varit den, som den värde talaren förmodat, så skulle der statt Utskottets förslag, nemi. det Utsk:s, till hvars handläggning saken blifvit remitterad; men nu heter det Utskottens förslag, hvarmed desto säkrare måste afses icke blott de föislag, hvilka äro en följd af från Stånden erhållna remis - Den i Juli e. m.
M9 ser, utan äfven de förslag, som de Utsk , hvilka äga egen motionsrätt, utan någon från Stånden derom erhållen remiss, framlägga, som i annat fall ingenting vore stadgadt om behandlingen i Stånden af sistnämnda förslag i allmänhet.
Ingen kan likväl neka, att de ämnen, som omedelbarligen, eller utan att frågan först blifvit väckt i något Stånd, inkomma från Banco- och StatsUlskm, hvilka Utsk. , likasom Coust.Utsk. och Bevilln.Utsk. rör:de grunderna för bevillningens fördelning, äga motionslätt, kunna återremitteras och äfven mäste det, ifall
Stånden ej finna framställningen kunna utan förändringar eller tillsatser antagas: och då undanlag ifrån hvad som i allmänhet är föreskrifvet rör:de behandlingen i Stånden af de frågor, som blifvit väckta inom Ulsk:n, icke äger rum för Coust Utsk., hvad återremissens möjlighet angår i ett så beskaffndt mål som detta; så följer deraf alt återrerniss till Const.Utsk. icke kan lagligen förvägras, utan måste äga rum, då Utsk:s förslag är sådant, att man finner någon ändring eller tillsats böra äga rum.
Man har sagt, att sådana memorial, sorn det ifrågavar.
, hvilket angår anmärkntr mot Konungens rådgifvare, hittills icke fått återremitteras.
Jag medgifver, att förhållandet hittills varit sådant; men just derföre är jag mån om att R.
St. blifva lossade från det förmynderskap, hvaruti de hittills blifvit hällne af Const.Utsk., äfvensom jag anser tidpunkten nu vara inne att frigöra sig derifrån Om Ständerne ej kunna vinna annat, af Const.Utsk., vore denna vinsten, i ruin lanke, ganska stor och måhända viisendtligare än hvad Utsk. denna gång yttrat i sjelfva saken.
Allt sedan i8rö års riksdag har jag kämpat för denna rättighet, ehuru hittills utan framgång.
Men nu anser jag tiden vara kommen för vinnandet af delta mål.
Vi skola nemi. komma ihåg, att den grundlag, som stiftades 1809, blef blott med trycksvärta fästad på papper, utan alt egentligen göras lefvande i praktiken, och redan vid samma riksdag börjades en reaction i opinionen, hvilken allt mer och mer utbildade sig ända till i8?
3 års riksdag, då män egentligen började väcka den döda grundiagsbokstafven till lif, åtminstone uti allt, som rörer ansvarigheten för Konungens rådgifvare.
Jag vill ej påstå, att det skett med afsigt, utan var det måhända slumpen, som gjort att Const.Utsk. redan vid det nya statsskickets början uppgjorde sitt mentor. ang:de granskningen af Statsråds-prot:n i form af lösa anmärkn:r, som icke kunde leda till ett sådant resultat, som öfverensstämmer med grund-idcen för den constitutionella ansvarigheten; isynnerhet som talmännen, när ett sådant mentor., deruti anmärkn:na blifvit punktvis uppräknade, lill afgörande förekom inom Stånden, framställde prnpos. först huruvida anmärkn:n N:o 1 ansågs af beskaffenhet att böra föranleda en anmälan till K. M. efter 107 §:n Reg.F:n.
En sådan propus, besvarades med nej, derföre att en enda anmärkn. i5o Den i Juli e. tn. icke rimligen Loide leda till någon anmälan.
Då derefter anmärkn:»
N:o i till öfverläggning förekom, blef, uppå framställd enahanda propos., svaradt, af samma anledn. som gällde vid första anmärkn:n, detsamma, o. s. v. vid alla anmärknls-punkterna.
Hade deremot alla anmärknts-punklerna varit hopsummerade, så alt man kunnat se hvad som i sin helhet förekommit mot hvar och en af rådgifvarne; så hade måhända resultatet blifvit annorlunda.
De af Ståndens ledamöter, som ansågo målet böra behandlas på sätt jag nu förklarat vara det rätta, begärde återremiss, på det memor. måtte blifva uppstäldt i riktig form; men sådant vägrades, och Consl.Utsk. har ända hittills varit nog beskedligt för att godkänna talmännens förfarande i delta fall.
Men nu hoppas jag den tiden är förbi, och alt man skall få utöfva den rättighet Stånden äga.
Min mening är likväl ingalunda att göra denna rätt gällande på ett sådant sätt eller af sådan anleda., som ansåge jag annan åtgärd i hufvudsaken böra äga liim, än memorialets läggande till handlingarna; utan jag vill blott, att Stånden skola hafva rättigheten att återremittera ett sådant memor. som detta.
Det är endast för formens skull jag yrkar återremiss; ty om memor. icke återremitteras och erhåller en annan uppställning, skulle ingen annan grundlagsenlig utväg för Ståndet återstå, än att lägga memor. till handlingarna.
Jag sörjer således icke deröfver, att ingen af Konungens rådgifvare blir anmäld till entledigande; men jag skulle beklaga, om R.
St icke skulle kunna lå utöfva den rättighet de enl. grundlagen äga; och det är derföre jag anser det vara af yttersta vigt, att memor. blir återremitterad!.
Jag får dessutom erinra, att ett Stånd har lagt memor. till handlingarna, och att 2 Stånd återremitterat detsamma.
Hela nationens uppmärksamhet är således fastad på detta Hus; och jag skulle önska, att R. o. Ad., som vid detta tillfälle är så talrikt samladt, ville gifva rättvisa åt den sats jag så ofta yttrat, att ju talrikare Ståndet är, ju mera sansade, frisinnade och välbetänkta äro dess beslut.
Om derföre i denna fråga beslut skulle fattas mot min öfvertygelse, så tillräknar jag det endast brist på förmåga hos mig att kunna verka på dess öfvertygelse.
Innan jag ietnnar ordet, anser jag mig böra förklara, alt det sätt, hvarpå den siste välde talaren yttrat sig öfter hvad sorn passerat uti ett annat
Stånd, icke är rätt öfverensstämmande med min föreställning om parlementariska former.
Så mycket jag kan minnas, är sådant förbjudet i det land, der dessa former äro mest utbildade, och hvarest i det ena Huset icke får på dylikt sätt vidröras hvad som passerat i det andra.
Till min kunskap har icke kommit, att hittills en sådan oformlighet blifvit begången inom delta Stånd, och jag är verkligen orolig öfver följderna, om man börjar i det etta Ståndet att klandra hvad sorn blifvit ytt - Den i Juli c. ni rädt uti ett annat.
Slutligen får jag hemställa, emedan ännu mänga ledamöter lära anmält sig att tala, om ej öfverläggningen kunde uppskjutas till en annan dag.
Man harjunder föreg:de riksdagar klandrat R. o. Ad. för dess naltsessioner och kallat vära beslut om nätterna för mörksens gerningar.
Jag hemställer derföre vördsamt, om ej delta plenum kunde slutas åtminstone klockan 12, särdeles som anslaget är utfärdadt till sammanträde den 1 Juli, och den 2 Juli ingår efter tolfslaget.
Älsk11lige hördes i anleda, häraf ropa på proposition.
I hvarje stat, der samhällsordningen vunnit någon högre grad af utveckling, måste olika åsigter i afseende på sättet för dess ledning, d. v. s. för regeringsåtgärderna, uppkomma.
Vidröra dessa — hvilket oftast måste vara förhållandet, — de enskildta intressena, passionerna o d. m., blifva de olika åsigterna så mycket skarpare till sin omfattning och häftigare till sina uttryck.
Äger Staten representativa former, är det naturligt, att bland de hufvudsakligaste striderna emellan opinionerna skall vara den, der de mötas, för att göra sina åsigter gällande rör:de de förflutna regeringsåtgärderna och i och med detsamma antyda deras önskningar för det kommande.
Formerna för denna strid kunna vara olika.
Enl. vår grundlag, hvars stiftare, med bibehållande af den constilutionella ansvarigheten, ville, varnade af forntida sorgliga minnen, undvika att göra granskningen af regeringsåtgärderna till ett stridsfält för de enskilda passionerna, hafva skarpt inskränkande former blifvit införda.
Dock måste jag bestrida, att de äro så inskränkande, som Frih.
Cederström påstått.
Väl stadgar 107 §:n Reg.Fin i dess sednare morn., att ”under R St:s öfverläggningar” — rörrde frågor om
Statsråds-ledamöters uppfyllande af deras rådgifvarekall — ”skola icke Konungens beslut uti mål , "sora röra enskilda personers eller corporationers rättigheter och angelägenheter kunna ens nämnas, ännu min’’dre någon R.
St:s pröfning underställas;” och sålunda instämmer jag med honom , att alla de Const.Utskrs anmärkntr efter 107 §:n, hvilka angå enskildta ärenden, äro obehöriga; men deremot kan jag ingalunda utsträcka en dylik tillämpning på Statsråds - ledamöternes ”rådslag om allmänna mått och steg, hvilka just efter 107 §:n 1 mom. utgöra föremål för den deri medgifna granskning, och ej heller instämma i dén orimliga sats, att de anmärkn:r, som i afseende på dessa rådslag kunna göras, icke finge motiveras, utan skulle såsom orakelspråk underkastas RiksSt:ns godkännande eller förkastande.
Vår grundlag har nog af en ostracism , som , tvertemot Svensk sed och Svensk rättskänsla, insmygt sig der.
Att godtyckligt ytterligare utsträcka denna godtyckets makt, vore bland annat en orättvisa emot Den i Julie. m. de embetsman, sorn voro föremål för anmärkning , och som derigenom skulle beröfvas försvarets heliga rutt.
Men äfven i afseende på de gränser, vår grundlag verkligen stadgat för .Ständernes granskning af regeringsåtgärderna, vill jag lemna osagdt, huruvida grundlagens syftemål i verkligheten blifvit vunnet , eller 0111 det icke lyckats spetsfundigheten och tilltagsenheten att kringgå dess hud.
Endast den önskan vill jag i anledn. häraf tillägga: mätte vid begagnandet af en af de vigligaste rättigheter, vår grundlag lemnat nationens ombud, dessas egen sans alltid förmå dem att iakttaga det lugn, deri rättvisa och den oväld, hvarförutan samma rättighet endast skulle blifva ett medel för de enskildta syftemålens tillfredsställande , och sålunda snart nog för nationen förlora allt värde!
Då man vid tillsättandet af närvar.
Const.Utsk. såg ditkallas män , icke endast med de mest bestämda opinioner emot K.
M:s regering, ulan äfven kända för häftigheten i deras uttryck, och som, till och med efter kallelsen till detta Utsk., funno lämpligt alt i sina Stånd anmäla anmärkntsanledntr, d. v. s. att framträda med anklagelser, öfver hvilka de sjelfve skulle dömma; så hlef uppmärksamheten på det blifvande decharge-betänk. mer än vanligt spänd.
Att dess färgton skulle grundas på ledamöternes förut fattade omdömen, var lätt att förutse.
Äfven den ädle mannen har svårt, särdeles i politiska frågor, att hindra sig från ett ofta oanadt inflytande af förut fattade meningar; men när frågan från sak vänder sig till dom öfver person , då väntar man sig af honom, att han icke endast skall erinra sig den gamla domareregeln, alt dömma utan all väld, utan ock, att 0111 föremålet för hans dom är en motståndare eller fiende, han skall känna sig så mycket mera uppmanad att vid fördömelses uttalande noga undersöka, om ej, fastän omedvetet , något missledande intryck af de personliga känslorna försökt att göra sig gällande.
Huruvida H.
Const.Utsk., vid afgifvande af nu under öfverläggning varande betänk., uppfyllt detta kraf af de män, hvilka nationens representanter uppdragit det ypperliga förtroendet att i deras namn bedömma landets regering, — deröfver tillhördomen en oväldig framtid.
Hvad mig sjelf beträffar, finner jag i min enskilda ställning, mina politiska åsigter och mina sympathier, en uppmaning att helst ur den möjligen bästa synpunkt bedömma mäns handlingar, som stå på en mot min alldeles motsatt bana.
Men om jag sålunda älskar att kunna godkänna bevekelsegrunderna till Utsk:s förfarande , — hvarken kan eller bör detta hindra mig att anmärka hvad, efter min åsigt, deri är oriktigt, skadligt och Jor fäderneslandets framtid af en vådlig riktning.