Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd till och med anslog erforderliga medel; så måste jag, pä alla dessa grunder samt med hufvudsakligt afseende å hvad första afdelningen uti Kongl. Maj:ts sednast e Proposition i ämnet innehåller och vitsordar, jemte hvad reservanterna, herrar Bennich, Hazelius och Taube, emot sednaste Kommittéens betänkande andragit, vördsammast yrka och föreslå, i likhet med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer vid 1856 års riksdag, att antingen det af Kongl. Maj:t nu föreslagna belopp, 5,850,000 R:dr Runt eller en något högre summa mätte vid denna riksdag anslås och anvisas till påbörjande af norra stambanans anläggning, i enlighet med ofvannämnde äldre förslag, öster om Sigtunafjerden direkt till Upsala samt derifrån uti utstakad rät rigtning tili Sala, hvarifrån denna bana sedermera utgrenas dels till Westerås, dels till Storviks station vid DalaGefle jernväg, allt pä sätt kan finnas lämpligast för ett rättvist tillgodoseende af Uplands, Westmanlands, Dalarnas och Norrlands befogade anspråk och behof i detta hänseende.
Anhålles vördsamt om remiss häraf till Höglofligä Stats-Utskottet.
Sundvallson.
JV# 232. 439 JW 232, Al Herr Cygnaeus ■'
Om anslag föi' vidtagande af åtgärder till förekommande af utskärningar i Ume eif.
Redan från äldre tider har
Ume eif åstadkommit utskärningar å de ställen af de höga stränderna, der jordmånen varit mera lös.
Förödelsen har dock pä intet ställe af
Ume elfs stränder varit så stor och de derigenom uppkommande förluster för de derinvid boende jordegare så hardt drabbande, som för Ytterhiske byamän inom
Ume socken.
Elfven har nemligen vid Ytterhiske by, belägen på norra stranden af densamma och vester örn Umeå stad bortskurit en betydlig del af byns odalåker, samt fört den nedrasade jorden till Ume fjärd, eller längre ned i elfven, ungefär en mils väg, hvarigenom segelleden till
Umeå stad årligen uppgrundas.
Om kraftiga åtgärder till förekommande häraf icke snart vidtagas kunna följderna af berörde olyckliga förhållande blifva ytterst kännbara för så väl förutnämnde by som Umeå stad.
Genom hällne undersökningar dels af herr majoren och riddaren Adelsköld dels ock af Härads-synerätt har blifvit utrönt, att bästa och billigaste sättet till förekommande af dessa skärningar i Ume eif vöre, att upptaga en kanal öfver 2:ne från motsatta stranden utskjutande mindre uddar, samt inlösande och raserande af en vid en af dessa uddar belägen laxfiskebyggnad, hvarigenom strömfårans yta blifver mera än dubbelt så bred som den nu är, och vattnets hastighet följaktligen mycket mindre.
Enligt upprättadt kostnadsförslag skulle ifrågavarande arbete uppgå till en kostnad af 23,856
R.dr; och som Ume härad icke har medel att åstadkomma beförda arbete, samt
Ytterhiske by ännu mindre eger tillgångar dertill, så får jag, på anmodan, vördsamt föreslå att Rikets Högloilige Ständer ville anvisa ett anslag af 23,856 R:dr R:mt för vidtagande af de nödige befunne åtgärdcrne till förekommande af förutnämnde skärningar i Ume eif.
Handlingar och karta, som utbreda ifrågavarande förhållande, komma att till Stats-Utskottet aflemnas.
Anhållande jag vördsamt om remiss häraf till nämnda Utskott.
Stockholm den 29 November 1862. G. W. Cygnaeus. 440 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 233.
JV*‘ 233 Af Herr Bäcklill:
Om anslag till upprensning och Tätning af rännan i det s. k.
Skanlssundet vid inloppet till Nyköping.
En af de kraftigaste häfstänger till ett lands förkofran och välstånd är åstad kommandet af lätta, snabba, och säkra kommunikationer inom detsamma.
Denna sats i statsekonomien har allaredan blifvit ett axiom, som icke behöfver några andra bevis, än deni, sorn erfarenheten dagligen ger vid handen.
Men hvad som i detta läll gäller om landet i dess helhet, gäller äfven om de särskilda delarne af detsamma.
En stad t. ex. som genom lätta, snabba, och säkra kommunikationsmedel kan sätta sig i beröring med andra städer och orter, måste alltid derpå vinna och dess välstånd i följd deraf ökas.
Också täfla nu, åtminstone i de tätare befolkade delarne af riket, hvarje landsort, hvarje stad, för att icke säga hvarje socken och by, att blifva delaktig af de stora fördelar, som åtfölja snabba och goda kommunikationsanstalter.
Icke underligt då, om äfven det samhälle, af hvilket jag är en medlem delar denna allmänna sträfvan till ett bättre.
Nyköping stad,• af ålder bekant för sitt sunda och vackra läge, är visserligen nu icke af den betydenhet den var fordom, hvartill väl de flera densamma öfvergångna vådeldar torde till en del vara orsaken.
Men äfven andra orsaker hafva kraftigt verkat dertill, och en af de kraftigaste är, att Nyköpings innevånare icke haft råd att försätta den segelled, som förenar staden med hafvet i ett tids- och ändamålsenligt skick.
Denna segelled, som är ungefär en mil lång, går igenom frenne fjerd ar, stads-mellan-och Sjösa-fjerdarne, vid hvars slut det s. k.
Skantssundet vidtager och sträcker sig till den vik af Östersjön, som erhållit namnet Orsbaken.
Alla dessa fjerdar äro så grunda, att fartyg, som ligga djupare än 5 å 6 fot, på intet ställe kunna gå pä sidan om den uppmuddrade rännan.
Under åren 1840,—1845 blef denna ränna uppmuddrad till hela dess längd från det djup af 7 å 8 fot, som den förut hade, till ett djup af 10 fot vid lägst kända vattenstånd, hvarjemte den på ett par ställen mellan staden och Skantssundet rätades.
I nämnda sund blef den dock i dess sträckning bibehållen sådan den var, emedan kostnaden för dess upprensande och rätande, alldenstund botten der består af sten och grus, öfversteg de tillgångar, öfver hvilka staden kunde disponera.
Man har följaktligen ännu mäst begagna den gamla rännan eller strömfåran med alla dess tvära krokar, hvilka för seglande fartyg göra det ytterst svårt att komma fram genom detsamma såvida icke vinden för dem är synnerligen gynnande.
Vid en för ungefär 4 år sedan företagen noggrann undersökning af segelleden fann man att rännan på åtskilliga ställen blifvit betydligt uppgrundad, dels i följd af den lösa botten, som finnes i de fjerdar, genom hvilka den går, dels i följd af de grälningar, som, för sjöarne Långhalsen och Yngarens sänkning, måst verkställas i strömmarne ofvanom Nyköping och under hvilka en mängd slam, lös jord o. d. medföljt Motioner i Borg are-Ståndet 1862 ,JW 233. 441 medföljt Nyköpingsån och afsatt sig på rännans botten.
Djupet i densamma hade på sina ställen minskats till 8 fot, men var i allmänhet omkring 9 fot.
Att en så beskaffad, träng krokig och grund segelled måste lägga stora hinder i vägen för sjöfarten pä Nyköping, hvarifrån en stor del af den bördiga provinsens spannmål utskeppas, ligger i så öppen dag att enhvar kan inse detsamma.
Men icke blott för handeln och sjöfarten, utan äfven för industrien, är den med så mångå svårigheter förenade kommunikationen med hafvet i hög grad hinderlig.
Såsom kändt är, finnes i Nyköping en af rikets största mekaniska verkstäder, ett faktori som sysslsätter öfver 300 arbetare och vid hvilket flera större ångfartyg, hvaribland ”Ernst Merk” samt de första för Statens räkning i Sverige förfärdigade lokomotiv äro gjorda.
Få af de många fartyg, som tillföra detta faktori dess behof af stenkol, kunna med sina laster gå ända upp till Nyköpings hamn, utan nödgas lossa större eller mindre del af desamma i mindre fartyg på Örsbaken, hvilket naturligtvis förorsakar både stor kostnad och tidsspillan.
Nyköpings stad, hvars befolkning för närvarande uppger till något öfver 4,000 personer, har mer än val insett nödvändigheten af att undanrödja de hinder, som den grunda farleden lägga i vägen för kommunikationen med Östersjön, men den har tillika insett, att, om detta ändamål skall kunna fullständigt vinnas, så mäste rännan i Skants-sundet rätas och segelleden i sin helhet göras genom muddring cirka 11 fot djup vid lägsta kända vattenstånd, då vid vanligt sådant fartyg om 13 å 14 fots djup skulle kunna gå upp till Nyköping.
För utrönande af kostnaden för Skantssunds-rännans rätande och uppmuddrande, till hvilket äfven hörer upptagande af 2:ne större stenkistor, sorn, efter sägen, blifvit 1719 pä Regeringens befallning sänkta, pågår för närvarande undersökning afKapitenen vid Väg- och Vattenbyggnads-korpsen, Herr G.
Nerman, hvadan jag nu endast på ett ungefär kan uppgifva denna kostnad till 1(5,000 R:dr.
Till att utföra detta lika önskvärda, sorn gagneliga arbete ensamme, saknar dock dess innevånare tillgångar.
På egen bekostnad tro de sig kunna och vilja de uppmuddra hela den från Nyköping till Skantssundet sträckande rännan till ett djup af minst 10 4 fot och 50 fots bredd, men till uppränsning och räkning af rännan i Skantssundet, hvilken skulle blifva 11 fot djup och 60 å 70 fot bred, ega de icke, såsom nyss nämndes, medel och väga fördenskull genom undertecknad, deras ombud vid innevarande riksmöte, vända sig till Rikets Höglofliga Ständer med begäran att till utförande af detta sistnämnda arbete erhålla ett anslag, som betäcker kostnaderna för dess verkställande.
Sä snart kostnadsförslaget och dertill hörande karta erhållas, skall jag åt Höglofliga Stats-Utskottet, till hvars handläggning jag anhåller att denna min min motion måtte blifva remitterad, öfverlemna detsamma.
Skulle, emot ali förmodan, kostnadsförslaget uppgå till ett sä stort belopp, att det sökta anslaget icke i dess helhet anses kunna bifallas, blifva Nyköpings stads innevånare dock .tacksamma för det som, .till vinnande af detta för dem så magtpåliggande arbetes verkställande, af Rikets Höglofliga Ständer kan komma att varda beviljadt.
Stockholm den 29 November 1802. J. E. Bäcklin Bih. till B.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 Afd. 56 442 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
.Jfys 234. JW 234.
Af Herr Berggren:
Angående upphö/vande eller ändring af Kongl.
Sera/imer-ordens-gillets Cirkulär-bref den 2 Mars 4804, i hvad det angår fattiga patienter.
Emellan Kongl.
Serafimer-ordens-gillets cirkulärbref af den 2 Mars 1804, upplifvadt gerfom Kongl.
Maj:ts nådiga Bref den 23 December 1852 å ena sidan och nu gällande Kongl.
Fattigvårds-förordning å den andra förefinnes en stridighet, som mången gång medfört olägenhet och som derföre bör undanrödjas.
Enligt förstnämnda bref åligger det nemligen Lasarett att »fritt och utan afgift» mottaga och vårda fattige patienter • äfven från annat distrikt än Lasarettets.
Fattigvårds-förordningen deremot, 18 §., föreskrifver, att fattigunderstöd åt den, som vistas å främmande ort, skall lemnäs af dess Fattigvårdsstyrelse efter samma grunder, som äro antagna fiir underhållet af dess egna fattiga samt ersättas af det .samhälle, som deu fattige tillhör.
Nu inträffar, särdeles å orter, der liflig rörelse råder och dit sålunda fattige arbetare från olika håll i mängd tillströmma, att en sådan insjuknar.-
Han skall då af fattigvården på stället skötas såsom »egna fattiga».
Nåväl! sådana intagas på Lasarettet, då behofvet det påkallar, och kostnaden drabbar fattigvården.
Den främmande skall behandlas efter »samma grunder» och Fattigvårdsstyrelsen söker sedan ersättning från den kommun, dit patienten hörer.
Men nu vägras denna ersättning under åberopande af det ofvannämnda cirkuläret.
Hade åter den sjuke blifvit utackorderad till enskild vård, till hvad pris som helst, så hade ersättning icke kunnat vägras från den vårdades rätta fattigvårdssamhälle.
Men då den vård, som kunde bättre och för billigare pris motsvara ändamålet, anlitades, ogillas ersättningsanspråket:
Här kan visserligen invändas, att Fattigvårdsstyrelsen eger regress — att af Lasarettet återfordra sålunda utlagd liqvid, men då. drabbas ju Lasarettet af förlusten och hvar tinnes den Lazarettskassa, som uthärdar kostnaden för ett större antal sjuklingar från andra områden utom dess eget?
Följden blir, stt Lasarettet vägrar mottaga sådana sjuka, för att icke duka under för obegränsade utgifter, under det inkomsterna äro limiterade.
På anförda skäl får jag i ödmjukhet hemställa, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att förstnämnda cirkulär, i hvad det angår fattiga patienter, antingen ma upphäfvas, sedan Fattigvåds-förordningen numera tillförsäkrar nödig vård at sådana, hvarhelst de vistas, eller ock med densamma sättas i nödig öfverensstämmelse.
Utskott anhålles vördsammeligen.
Stockholm den 29 November 1862. E. Berggren.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 235. 443 JW 235.
Af Herr Dalhin!
Om eli förslagsanslag till betryggande af segiationen i Calmar sund och dess grannskap.
Med anledning af det synnerliga intresse, hvarmed Rikets Ständer på sednare tider omfattat alla förslag, rörande förbättrandet eller inrättandet af nya fyrar och sjömärken å vära vidsträckta för seglation särdeles farliga kuster, får jag nu vördsamt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet pä beskaffenheten af ett farvatten, som icke allenast är ett af de mest trafikerade, utan ock i förhållande till den mängd af undervattens-grund och skär. hvarutaf det är uppfyldt och omgifvet, bland de svåraste, som fartyg under resor längs kusten hafva att passera.
Detta farvatten är Calmar sund.
De sjömärken, som derstädes för närvarande finnas, äro:
Ölands norra fyr, med en synvidd in åt sundet af 10 qvart mil; Grimskärs fyr, med 8 qvart mils synvidd såväl åt norra som ät södra delen af sundet; Ölands södra fyr, med en synvidd af 14 qvarts mil; samt dessutom en del spirbåkar och prickar.
Af dessa märken är det egentligen endast fyrarne, som tjena till ledning under den mörka delen af dygnet.
Calmar sund befares årligen af omkring 18 ångfartyg, hvilka under sina reguliera turer genomfara sundet cirka 650 gånger.
De vid sundet belägna hamnarne, Figeholm, Oskarshamn, Mönsterås, Timmernabben, Pataholm, Calmar, Ekenäs, Värnanäs, Kolboda, Bergqvara, Christianopel, Öland och W esterviks skärgård, tillhöriga fartyg, som befara sundet, uppgå till 240 stycken, hvilka i medeltal passera sundet 12 gånger om året, eller tillhopa 2,880 gånger.
Således passeras
Calmar sund årligen 3,530 gånger af ångfartyg och i Småland hemmahörande segelfartyg.
Lägges härtill de Skånska och Blekingska kustfartyg, sorn endast passera genom sundet utan att anlöpa dess hamnar, sä torde antalet af de fartyg, som årligen passera Calmar sund, uppgå till det högst betydliga beloppet af 5,000 stycken.
Ängfartygen, som gå genom sundet, passera vanligen en del af detsamma, antingen den norra eller södra, i mörker.
Seglande fartyg, som utgå från någon af de småländska harnnarne, göra detta vanligen med god vind och så tidigt på dagen att de före mörkret hinna utom sundet.
Skulle de till följd af inträffande motvind ej hinna detta, så nödgas de, till följd af brist på fyrar, ätt före mörkret vända eller söka annan hamn.
Högst sällan finner man någon seglare våga att kryssa i sundet om natten.
Vid angörandet af Calmar sund norrifrån om natten, har man god rättelse af fyren på Ölands norra-udde samt derefter af Jungfrun, från hvilken sednare kursen sättes för att passera fritt Öster om det farliga och frän smälandslandet långt utskjutande grundet
Dämman, midt för hvilket grund kursen ändras^ vestligare för att undvika Lars Persons grund och Marsgårdskulan. dä man noga får akta sig att ej komma i närheten af de mänga längs smålandssidan belägna farliga grunden; häri - 444 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 235. från sattes kursen åt grundet Hatten utanför Skägganäs.
Således har man nattetid icke någon rättelse för seglingen från Jungfrun till in emot Skägganäs, eller ett afstånd af 32 qvarts mil, hvarföre man är tvungen att endast förlita sig till kompassen och den beräknade gjorda distansen, hvilka medel dock icke lemna den nödiga säkerhet oell trygghet för navigeringen i detta med många farliga grund uppfyllda farvatten, der dessutom ofta starka och ombytliga strömmar löpa.
Mot vind från Nord till NO, finnes ingen annan under natten tillgänglig ankarplats än SV om grundet Hatten, hvilken, i brist pä fyr, icke kan sökas under mörker.
Vid angörandet af Calmar sund söderifrån komma, fartyg i närheten af de midt i sundet belägna Kyrko- eller Utgrunden; dessa grund kunna af segelfartyg under kryssning icke med full säkerhet passeras nattetid, enär den enda ledning, som dervid förefinnes, är den 10 qvarts mil aflägsna södra Uddens fyr.
Då seglare närmat sig Calmar på 10 qvarts mils afstånd, sökes Grimskärs fyr för att, genom ledning af densamma, passera mellan Mörbylånga och Hageby-grunden; men denna fyr fäs sällan i sigte, förr än man redan har Mörbylånga tvärs, eller då man kommit in i den trängare delen af farvattnet.
För att sä mycket som möjligt minska de här ofvan anförda svårigheterna rörande seglingen i Calmar sund, erfordras:
I norra sundet: l:o) en fyr med 12 qvarts mils synvidd ä vestra sidan af Borgholms slottsruin, placerad så, att dess sken synes ifrån NO till SSV. 2:o) en flytande fyr med en synvidd af 4 qvarts mil vid grundet Hatten.
Denna torde möjligen kunna apteras pä en större boj, hvilken äfven borde vara försedd med ringklocka för att tillkännagifva grundets grannskap under tjockt väder.
Såsom bevis att denna fyr är högst nödvändig må nämnas, att under många år befälhafvarne å de ångfartyg, sorn passera sundet, öfvérenskommit nied lotsarne att de skola ligga ute med landtärna ä detta grund vid fartygens gång sä väl söderut sorn norrut; 3:o) större eller tydligare märkens utläggande pä nedan uppräknade grund, enäi de prickar, som för närvarande användas för att utmärka dem, äro af så dålig beskaffenhet, att de icke från fartyg under sjögång och stark ström kunna utan svårighet iakttagas.
Dessa bättre utprickning behöfvande grund äro:
Dämman, Marsgärdskulan, Bengtsan, Enskärsbådan, Nygrundet, Silläsen, Jerngrund, Bakaren, Bredgrund, Masknaggen, Krongrund, Svingrund, Yxhammarsgrund, Mellgrund, Döden, Hufvudet, mellan Gilburn, yttre Gilburn, Tonunegrundet, Forsmansgrundet, Skansgrundet och Bosegrundet.
I allmänhet borde alla uti större segelleder befintliga grund, med afseende pä deras mer eller mindre farliga läge och beskaffenhet, indelas i t. ex. 3 klasser samt utprickas på sådant sätt, att de farligaste grunden blifva tydligast utmärkte, och hvarvid äfven borde iakttagas att grund af samma klass erhålla lika utprickning, I södra sundet: 4:o) ett fyrfartyg å NV delen af Kyrko- eller Utgrunden, försedt med en röd fyr, lysande pä 8 minuters afstånd, samt en boj ä SO hörnet al samma grundfläck.
5:o) Grimskärsfyrens ändring sä, att dess synvidd blir 10 qvarts mil, enär dess nuvarande ljusstyrka och höjd öfver vattenytan icke äro tillräckliga att i tid gifva seglare ledning till att med säkerhet passera mellan Mörbylånga- och Hageby-grunden.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\d? 236.
445 6:o) Utläggande af lämpliga konprickar eller bojar ä följande grund:
Spanstakakullen, yttre Stengrund, Röret, Utgrundet, Hägeby- och Ilosmogrunden, Gåsstensgrundet, saint utanför Risingegård, Mörbylånga och Fröbygårda.
Dessutom förtjena såväl Grankulla-viken å Ölands norra pynt, som med föga kostnad kan apteras till en god hamn, som äfven inloppet till Carlskrona genom LängörenS-sundet, hvilket också medelst en obetydlig upprensning kan göras farbar!, särdeles uppmärksamhet.
Pik anförda skäl får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade anvisa ett förslagsanslag, stort 100,000 Riksdaler, till Kongl. Majds disposition i och för förbättradt ordnande af åtgärderna för seglationens betryggande uti och i granskapet af Calmar sund, i enlighet med hvad här ofvan blifvit antydt.
Ett sjökort öfver Calmar sund medföljer.
Dahm. JV? 236.
Al’ Herr Lovéll!
Angående pension för K ammar junkar en W. von Wright.
Mången torde ännu erinra sig den tid, då ingen skrift, som afhandlade jagtens konst eller naturhistorisk,forskning, ansågs kunna undvara att illustreras af W. v.
Wrights mästarehand.
Annu helt ung hade han kommit till oss från sitt hem i Finland, der han vext upp. så att säga, vid bössan och penseln, och med den hängifvenhet ät naturen, som sä blifvit honom egen, och den ihärdighet, som tillhör hans nation, var det han, som under en följd af år alltid var färdig med sina bilder, antingen det var fråga om skogens djur, fiskarnes olika slag, de ringaste insekter, anatomens mikroskopiska preparater. eller vextarternas mest kritiska skiljaktigheter, och alltid beundrades pä en gång det helas sanning och detaljernas trogna fulländning.
Af de talrika arbeten vJWright sålunda frambragte anses ännu många, inom som utom vårt land, säsom“oö Iver träffa de, men många, till en del de bästa, förvaras, ännu outgifna i Wetenskaps-akademiens bibliothek.
Sä arbetade v. Wright tills hans synförmåga, länge alltför mycket tagen i anspråk, vägrade sin tjenst.
Han måste då lemna sin, med endast 750 R:dr aflönade. befattning såsom ritare vid det naturhistoriska Riks-museum, och bosatte sig på landet, i Bohuslän.
Tid efter annan fullbordade han der ännu några förträffliga teckningar, men egnade sin mesta tid åt kommunala värf och fiskeriernas förkofran, 446 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
M 237. till dess, för några år sedan, en svår, ännu fortfarande sjukdom alldeles bröt hans helsa, och den fordom rastlöst verksamme mannen, som länge lärt sig att försaka, äfven måste umbära glädjen att vara verksam.
På grund af hvad jag här anfört, får jag föreslå: att Rikets Ständer ville besluta, att tillägga Kammarjunkaren W. v. Wright en årlig pension af 500 R:dr.
L J. Lovén. JW Af Herr Rydill!
Angående tullfrihet för rå Bergolja.
Uti nu gällande tulltaxa af den 7
December 1860 finnes icke artikeln Petroleum eller Bergolja upptagen.
Behofvet deraf har hittills ej heller gjort sig kännbart; men sedan, på grund af vunnen patenträtt, uppstått fabriker för raffinering af s. k.
Fotogénolja ur råämnet Bergolja, torde det blifva nödvändigt att detta råämne intages i taxan, så mycket hellre som detsamma eljest troligen kommer att, lika med Terpentinolja, draga en tull af 4 öre pr skålpund.
Sålunda skulle råämnet komma att draga lika tull med det deraf tillverkade fullfärdiga fabrikatet.
Detta blifver så mycket orimligare, som råämnen numera äro tullfria, och till och med en del halffabrikater njuta samma förmån.
En tullsats af 4 öre per skålpund för Bergolja är äfven obillig.
Nämnda råämne gällde å Londons marknad den 18 Oktober innevarande år 18 £ 10 sh. per ton, hvilket motsvarar ett pris af omkring 14 öre per Svenskt skålpund; hvadan tullsatsen utgör ungefär 28 % af varans värde.
Tager man derjemte i beräkning att vid raffineringen af rå ämnet nära hälften af detsamma lärer gå förlorad, blir obilligheten i nämnda tullsats ännu mer i ögonen fallande; men derjemte förtjenar det anmärkas att, under det raffinerad Bom-, Hamp-, Kokosnöt- m. fl. feta oljor draga en tull af 2 öre pr skålpund, skulle deremot råämnet Bergolja drabbas af dubbelt så hög afgift.
Någon svårighet vid förtullningen torde ej heller vara att befara, då, såsom bekant är, den råa Bergoljan har en mörkgrön färg samt derjemte innehåller vatten och jord, hvaremot den raffinerade oljan är ljus till färgen.
På dessa skäl yrkar jag tullfrihet för artikeln rå Bergolja och anhåller om remiss af denna min motion till Bevillnings-Utskottet.
Stockholm den 29 November 1862. C. G. Bydin.
,J\s ‘238 • 447 JW *38. Af Herr BrUli:
Om undersöknings anställande, angående omläggning af en del utaf den stora Norrländska kusivägen.
Bland ofullkomligheter och brister i kommunikationsanstalterna å fasta landet, rikets särskilda delar emellan, lärer ett motstycke icke gifvas till den knapphändiga beröringslinie, som finnes mellan den sydligare och den nordligare halfvan af riket.
Denna beröringslinie består uti en enda väg, den gamla landsvägen upp genom det Norrländska kustlandet, och denna väg, anlagd för flera hundra år sedan, befinner sig, märkvärdigt nog, ännu på de mesta ställen i samma skick, som en väg i ett bergland för dessa hundratal af år tillbaka brukade befinna sig.
Ifrån Enånger i Helsingland upp emot Westerbotten är denna Norrlands hufvudväg uppfylld af otaliga, de förskräckligaste backar, för hvilka sannolikt mer än en resande hissnat, då han måst gifva sig dem utföre.
Orsaken till detta förhållande med kustvägen, under det att nästan alla de inåt landet gående vägarne äro omlagde och jemna, är att landets egentliga bygder, de stora öppna dalarne äro belägna inåt landet, hvarest stora och mägtiga socknar finnas, under det att kustlandet allmänneligen utgöres af endast små hopträngda dalsänkningar, hvars innebyggare sammanslutit sig till små och följaktligen vanmägtiga samhällen, hvilka sednare hvarken hafva lust eller förmåga att omlägga den norrländska hufvudvägen.