Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då fråga är, huruvida det ina Vala förlåtligt eller ej, alt hafva öfverträdt lag, derom anser jag mindre lämpligt att öfverlägga inom Stånden; ty derom hör väl näppeligen någon annan än, örii jag så må säga, en ihre öfverläggning aga runi, hvilken ingen riksdagsman lärer underlåtit alt verkställa, enär det ej kail vara för små obekanta saker, utan endast lör stora kända händelser, solli sådana framställningar af eli Gonst.Utsk. göras.
Om deremot fråga är 0111 tillämpning af 107 §:n, eller huruvida Statsrådets ledamöter med nit, skicklighet oell drift skölt deras kall, då är det måhända mela beliöfligt att i Stånden framlägga de skäl, efter hvilka man handlat.
Del är icke då fråga om öfverträdelse af någon lag, utan fråga är om man hetedt sig efter ögonblickets kraf.
Det nu i fråga var. Coust.- Utskis förslag till ändring i 1 oG §In Reg.Fln anser jag innebära ett tyst medgifvande, alt Coust Utsk. ej tilltror sig att Ivekas vid denna riksdag att sammanjemka de olika förslagen till representationsförändring, hvarigenom, efter min öfvertygelse, Coust.Utskis hela qvalificatioh
Och liela beskaffenheten af den mihisteriella atisVärigln ten skulle få en helt annan riktning, än den nu äger.
Det är ganska naturligt, ali, så länge
Representationen arbetar på fyra kamrar och bibehåller den form för sina öfvel läggnitigar, söm den nu äger, den minisleriella ansvarigheten måste bestå Under dess nuVar. juridiska förmer, och att del skall Väta uti ett Const.- Utskis makt och fria skön att behandla den efter sådana juridiska förmer, sorn för denna politiska netus äro stadgade; Om likväl verkligen det bedröfligä förhållande skulle äga rum, att vi äiinU i en lång framtid hafva att motse den tiuVar. representatiohsfortiien och dess förhandlingar, så skulle jag för min del verkligen tro, att det vöre så godt/att icke för närvar, göra de partiella förändringar, sorn Gonst.Utsk. föreslagit i denna §, emedan ett öfverlätande lil! R.
St. alt bestämma grunden för en ministeriel anklagelse verkli gen innebär ett uppdrag åt dessa Ständer att ingå i frågans pröfning.
Jag kan ej, lika med de värde talare, som här yttrat sig, önska att R.
St. endast med ja och nej skulle afgöra denna frågat Jag tror, att RiksStin mäste äga rättighet att för sitt ja eller hej framlägga sina moliver eller motivera sina beslut, och då jag ej tror, att R.
St. äro qvalificerade att ingå i pröfning deraf, utan ansel-, att det åt Const.Utsk. ensamt bör vara öfverlemnadt att i denna fråga 18 H. 8 58 Den 2 1) t c e m b « r f. m. handin; så skulle jag för min del önska, nit R.
Oi Ad. an såge den ifrågavar. förändringen obehöflig; hvarom icke, så önskar jag alt delta mitt yttrande i R. o. Ad:s prof. måtte vittna om min åsigt, att jag på det högsta ogillar den juridiska form för ministeriel ansvarighet, som hos oss är gällande, sorn aldrig verksamt kan utöfvas, och som, efter hvad erfarenheten gifvit vid handen, mera leder lill alt förlama all ansvarighet, än att handhafva den.
Hr Cederschjöld, Robert Theophil:
För min del har jag varit särdeles tveksam, huruvida icke åtal inför Riksrätt alltid borde äga rum, då någon öfverträdelse af grundlagarna af någon Konungens rådgifvare blifvit begången; men jag anser det vara af yttersta vigt, att Riksrätt icke alltför ofta, utan tvertom så sällan sorn möjligt, kommer att föranledas.
Af detta skäl anser jag det vara nyttigt, att en förändring i den syftning, som Coust.Utsk. bär föreslagit, kommer att äga runi.
Jag tror likväl för min del, att, i händelse förslaget antages sådant, som Coust Utsk. detsamma framställt, delta kommer att gifva anledn. till ganska många tvister för framtiden om rälta betydelsen af detta stadgande, och huru det skall tillämpas.
Utsk. föreslår, att åtal inför Riksrätt bör göras, ”så framt ej Utsk. finnér sig böra förut särskildt underställa R.
.St. de skäl, på hvilka det anser åtal icke höra göras.” Således skulle Const.- Utsk. icke åtala Konungens rådgifvare, när de funno något skäl att göra en sådan framställning till R.
Det förekommer visserligen i första mom. hvad R.
St, böra göra, när de finna sig äga skäl att underkänna Utskrs hemställan, men det finnes ingenstädes stadgadt, huru det sedan skall förfaras, och jag föreställer mig den möjlighet, att man, då grundlagen skall tolkas efter ordalydelsen, väl kunde komma derhän att anse Utsk. hafva fulländat sin åtgärd, då det förklarat sådana skäl förekomma, att åtal ej borde äga rum; derföre anser jag det vara nödvändigt, att i grundlagen äfven stadgas huru förfaras skall, i händelse denna hemställan af R.
St, underkännes.
Man kan äfven tänka sig, att tvänne Stånd godkänna och tvänne Stånd underkänna förslaget.
I vanliga fall skall, der två Stånd stanna emot två, förslaget förfalla; men här frågar jag; om Utsk. hemställer till R.
St. de skäl, hvarpå det anser, att något åtal ej bör äga runi, och tvänne
Stånd godkänna denna hemställan, men tvänne andra Stånd ej godkänna den, — skall åtal inför
Riksrätt då äga rum eller ej?
Enligt juridisk grundsats skulle den lindrigaste meningen i sådana fall blifva gällande, men då komme motsatsen af hvad enl. grundlagen i riksdagsfrågor bör äga rum här att tillämpas* nemi. att de tvänne Stånd, som bifallit Utskts förslag, att åtal ej skall äga rum, skulle få sin mening gällande, d. v. s. att Utskis förslag, ehuru det af tvänne Stånd blifvit afslaget, icke för - Den 2 December f. m. 59 folie, utan skulle gå igenom, så att intet åtal emot Konungens rådgifvare blefve anstäldt.
Detta anser jag vara det enda rätta.
Vidare liar Utsk. tillagt: ”i hvilket fall R.
St. äga att antingen underkänna Utskts skäl, eller göra sådan anmälan, som i nästföljande § omtalas.”
Genom detta stadgande har Const.Utsk. uttryckt den princip, sorn man förut icke igenfinner i grundlagen, att icke R.
St, skulle äga att samtidigt göra anmälan emot en Konungens rådgifvare enl. 107 §:n, då de voro af Const.Utsk. ställde inför Riksrätt efter 106 §:n.
Jag har visserligen hört vid flera tillfällen den åsigt försvaras, att en Konungens rådgifvare icke skulle kunna samtidigt anmälas lill ansvar efter 107 fm och tilltalas inför Riksrätt efter 106 §:n, men jag kan för min del icke finna den ringaste anledn, till en sådan tolkning.
106 §:n innehåller nemi , alt den Konungens rådgifvare, som begått en uppenbar öfverträdelse af grundlagen, skall tilltalas derför inför Riksrätt; men det låter sig väl länka, alt flen uppenbara öfyerlrädelsen äfven kan innebära ett åsidosättande af det nit, skicklighet och drift, som honom åligger enligt grundlagen att iakttaga, eller alt lian icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta; och jag hemställer då, huruvida det med förnuftsbegrepp kan vara förenligt, att en rådgifvare, som icke allenast leinnat åsido
Rikets sannskyldiga nytta, ulan tillika begått en uppenbar öfverträdelse af grundlagen, skulle för denna sista omständighet, som naturligtvis enligt detta stadgande skulle försvåra hans första förseelse, blifva befriad ifrån det ansvar, som han derföre borde underkastas.
För min del skulle jag tro, att det är så mycket mera angeläget, 0111 han åsidosatt Rikets sannskyldiga nytta, och derigenom öfverträdt grundlagen, att han genast aniniiles till entledigande, på det att han ej under den längre tid, sorn kan åtgå innan han blifver af Riksrätten fälld eller möjligen frikänd, må kunna i mångfalldiga och tilläfventyrs ännu vigtigare fall åsidosätta hvad Rikets väl kräfver.
Jag får i anledn. häraf tillkännagifva, att jag ej kan gilla Utsk:s förslag, ulan hemställer vördsamt att Ståndet ej måtte förklara såsom dess gemensamma tanke det förslag, som Const.- Ulsk. framställt, och tager mig friheten uppläsa ett annat, som måhända för framtiden skulle förekomma tvetydigheter och tvister.
Det är en annan omständighet, som Const.- Utsk. icke heller har iakttagit, Jag tror nemi. att, i händelse två Stånd skulle hafva beslutat, alt åtal ej borde äga rum, men deremot de tvänne andra Stånden beslutat, att åtal inför Riksrätt skulle anställas, det måste vara Konungens rådgifvares ovillkorliga rättighet att fordra det åtalet skall för sig gå, för att sålunda komma i tillfälle alt tydlisen ådagalägga sin oskuld, Detta har Const.Utsk. i sitt o " o o förslag alldeles förbisett.
Del förslag, som jag önskar att R. o. Ad. med en eller annan förändring i redactiouen ville förklara forsin gemen - 6o Den 2 December f. ra. samma tanke, skulle lyda sålunda: ”Skulle sådana omstiindigheler förekomma alt [Jtsk. anser åtalet böra förfalla, underställe Ut'k. sina skäl R.
Underkännes denna hemställan, förvjse U|sk. åtalet till Riksrätt.
St. a ro så val i detta fall. som derest Utskts hemställan godkännes, oförhindrade alt görn sådan anmälan, sorn i nästföljande § omtalas.
I dessa frågor galle 3 Stånds beslut, och då 2 Stånd stanna emot 2, deras mening, enligt hvilken åtal eller anmälan icke skall äga rum.
Dock må, i det fall att 2 Stånd ansett åtal hörn ske, den, emot hvilken åtalet varit i fråga, hos Coust,Utsk. kunna sådant äska, och vare Ulsk. då pligtigt att detsamma till Riksrätt förvisa.’’ Gr.
Spens: Hittills ensam om försvaret af Const.- Utsk;s betänk, härstädes, bör jag kanhända icke trötta R, o. Ad:s tålamod.
Egentliga anledningen, hvarför jag ånyo uppträder, är Hr von Hat tmansdorffs sista yttrande.
Kanhända missförstod jag Hr von Hartmansdorff, men åtminstone uppfattade jag frans yttrande så, som han vore af den tanken, att så snart CJonst.Utsk. anser en Statsrådets åtgärd felaktig, utan att det likväl vore skäl alt tillämpa 106 §:n, ägde Const.Utsk. r ätt a(t tillämpa'den 107.
Om äfven lian ar af denna lanke, så ligger' deruti det största bevis på den obestämdhet i vår grundlag, hvartill derr 106 §:n ger anledning.
107 §:n i Reg.Fm nyttjar nemi, i sammanhang med orden ”allmänna mått oell steg,” Olden ”Rikets sannskyldiga nytta,” och derefter särskildt orden nit, skicklighet och drift.
För min del har jag ofta hört påstås, och jag erkänner äfven alt man visserligen med skäl kan påstå, att der någon grundlagsvidrighet har skett, der är äfven Rikets sannskyldiga bästa förbisedt, och på denna grund tror jag att del framdeles, såsom hittills, kan komma att finnas inom Const.Utsk. ett ej obetydligt parti, sorn anser sig kunna och böra anmäla äfven frågor', som röra enskildta mål, efter 107 §:n. fi §:n ansvar ighetslagen ger dertill en ganska verklig anledn., men så länge denna ej är bestämdt upptagen i grundlagen, kan en tvist fortfara, sorn är så vådlig att jag på det lifligaste önskar dess upphörande.
Det är i afseende derpå, sorn jag lika mycket önskar detta förslags framgång, som i afseende på den omtalade möjligheten, att kunna få en anmärka, enrot grundlagsvidrigt förfarande nedlagd, på ett mot de Engelska indemnity bills svarande sätt.
Det af Hr Cederschjöld framställda redactionsförslag var för långt, för att af mig kunna uppfattas, när det upplästes; men såsom jag i hast fattade det, tror jag ej alt deruti fanns något, som jag skulle vilja bestrida.
Det förefaller mig, som det lemnade hufvudprinqipen helt och hållet orubbad, och det är denna hi|fvudprincip, jag än nu en gång återkaliar i licrrarnes åtanke, nemi. alt man bör på ett eller annat sätt öppna någon utväg, att, när en Statsrådets ledamot i en stund af verkligt nödfall och våda för Staten har Den 2 December f. m. 61 tillsIyrkt afsteg från grundlagens bud, kunna freda honom lian juridiskt ansvar, oell dock icke på samma gång lemna åt en fåtalig delegation fullt godtycklig rätt öfver anmärkningarna, och alt man på samma gång bör bereda möjligheten att kunna låta någon påföljd drabba de grundlagsvidrigheter, som i ansvarighetslagen ej uro upptagna; ty der kunna ej specielt alla sådana frågor upptagas.
Om ett sådant stadgande erhålles, torde man äfven kunna hoppas, alt, då åtal al folkets ombud verkställes inför Riksrätten, det ej skall stanna dervid, att Riksrätten säger; Här äro väl fel begångna, men vi hafva ej någon lag, hvarefter vi kunna domina ott åtgärderna ärp pliktiga.
Jag kan till en viss grad ej finna det underligt, efter de många anfall, som Const Utsk. vid denna riksdag jnqm Stånden fått uppbära för det sätt, hvarpå det anmärkt och lill Riksrätt remitterat åtskilliga utaf det fordna Statsrådets handlingar, att Utsk. nu skulle medelst delta förslag söka ådagalägga, att del ansett sig, ep» ligt sitt begrepp om iq6 §:p, hafva varjt tvunget att an» mäla alla lagöfyerträdelser, och alt det genom detta förslag skulle lemna blifvande Coust.Utsk. en anledn. att slippa anmäla andra än högst vigtiga casus; men jag tror dock ej, ali dessa motiver böra af Ståndet anses tillräckliga, för att godkänna en förändring i den nuvar, ordalydelsen af i pfj §:n.
Man synes förutsätta möjligheten deraf, alt någonsin en lag skulle kunna blifva till den grad bestämd, att icke vid tolkningen deraf under den långa tid, som lagen vore gällande, de tolkande skulle finna nödvändigt att utbilda en sådan lanke derom, sorn i någon mån medförde en förändring af samma lag.
Man bär varit särdeles angelägen att genom en särskild § föreskrifva, alt grundlagarna skulle efter deras ordalydelse tolkas.
Härvid bör man likväl ej förbise en omständighet, sorn ligger i sakens natur, nemi. att omdömena om lagstadganden och möjligheten af deras tillämpning på concret» fall lill en stor del måste bero på den döinmandrs omdöme derom, Derföre hafva vi äfven sett, huru olika vår grundlag blifvit tolkad, t. ex. af Talmännen inom Stånden, och dessa exempel, som äro temmeligen färska, borde väl öfvertyga hvar och en om omöjligheten alt få grundlagarna så bestämda, som man ideel t sk lille önska sig, och opi omöjligheten aft någonsin bilda en oföränderlig opinion 0111 möjligheten af deras tillämpning.
Jag kan ej tinna någon skada skedd derigenom, att ett blifvande Const.Utsk. ej så alldeles noga nagelfar med hvarje liten lag-öfvertfadelse, som synes hafva haft siq grund, mindre i något begär att öfverträda lag, än i sådana omständigheter, sorn, på sätt ep ledamot här yttrat, snarare varit ett bevis på att de som begått dem älskat fäderneslandet, Jag vet likväl alltför väl, att några sådana bevis på öl verträdejse gf 6i Den a December f. ra.
Ing också kunde existera, dem den värde ledamoten ej omnämnt, och der ninn filmer lagen öfverträdd, just för det att Statsrådet velat visa sig äga makt att öfverträda den.
Coust.- Utsk., som fått sig uppdraget alt granska Statsrådets pro t., mäste tillerkännas den omdömesförmåga att afgöra i hvilka fall, äfven der lagöfverträdelser äro begångna, CJlsk. ej anser en remiss till Riksrätten böra äga ruin, och jag för min del skulle åtminstone ej deltaga i något klander öfver eli Coust.- Utsk., som undveke att anmäla sådana mindre öfverträdelse»*, blott de ej derföre låta detta blifva en anledn. lör sig att underlåta anmälandet af stora och för det allmänna vådliga lagöfverträdelser.
Vare detta nog sagdt i afseende på tillämpningen af 106 §;n Reg.Ftn.
— Hvad åter angur den meningen, alt mindre lagöfverträdelser, hvilka, efter en sträng tolkning af 106 §:n, skulle gifva anledn. till anmälan inför Riksrätt, äfven borde förekomma Consl.Utsk. såsom anledn. lill en anmälan efter 107 §tn; så kan jag icke annat an yttra den opinion, jjag redan baft tillfälle att härstädes uttala, jieml. alt det måtte vara bevis på bristande nit, skicklighet och drift, om Consl.Utsk. finner det vara ådagalagdl, att i flera läll motivet för Statsrådets åtgärder ej varit landets val, då öfverträdelsen agde rum, och alt i alla fall det alltid måste anses för brist på skicklighet, att icke följa lag, då den kan följas, hvilket således skulle kunna gifva anledn. lill en anmälan efter 107 §;n.
Jag tycker att den nya förändringen af 106 <$:ns ordalydelse, sådan som den af R, St. blifvit uppfattad, är fullt så tillämplig och användbar, som den behöfver vara.
Jag kan ej finna annat, än att blifvande Consl.Utsk., efter hvad som förelupit vid denna riksdag, ej Jär finna anleda, att efter 106 §:n anmäla andra än ver k lingen stora lagöfverträdelser och deremot öfverlemna alla de mindre lill R.
St., för att låta deni pröfva 0111 de anse Rihets väl kräfva, att dessa åtgärder föranleda en anmälan efter 107 §:n, och jag finner ingen omständighet nu vara för handen, som påkallar en sådan af grundlagen, sorn här blifvit föreslagen.
Hr Cederschjöld har efter min tankeså fullständigt visat olämpligheten af att på R.
Sits Coust.Ulskts förslag det skulle uppstå fråga huruvida en anmälan till Riksrätt skulle ske eller icke, att jag i detta afseende endast vill mig med honom förena; men jag får säga, att ehuru jag derutinnan förenar mig med honom, och finner att han i sitt förslag till gemensam tanke sökt undanrödja de vigtigaste anmärkntr, som äro att göra emot Consl.Utskts förslag, så bär han likväl ej, efter milt omdöme, ådagalagt verkliga bebofvet af någon grundlagsförändring, hvarföre jag för min del vördsamt anhåller, att R. o. Ad. matte förena sig om den gemensamma tanke, att ingen förändring i Reg.Ftns 106 och 107 §§ bör äga rum.
Till mitt sista yttrande anhåller
Den i December f. m. 63 jag att fa göra ett tillägg.
Jag hade ansell, att sista nion), af Const.Utsk:s förslag till förändring af 106 §:n Reg.Ftn borde bifallas; men jag finnér likväl derutinnan en otydlighet uti stylisationen.
Del' star; ”Riksrätt, hvarom denna § stadgar.”
Såsom ordet ”Riksrätt” bär förekommer, så tyckes det betyda Riksrätt i en mera allman bemärkelse, såsom skulle hvarje Riksrätt bestå af, jemte öfriga ledamöter, fyra Just.råd i stället för fyra Statsråd; men då möjligen kunde ifrågakomma 101 §:n Reg.Ftn, då Just.råden sjelfve blifva under Riksrätt ställde, så skulle det naturligtvis omöjligen kunna exeqveras, att fyra Just.råd då i stället för Statsråden skulle intaga plats i Riksrätten.
Derföre, om denna förändring skall af Ståndet bifallas, och såsom Ståndets gemensamma tanke komma att hvila lill nästa riksdag, får jag vördsamt föreslå, alt det i stället för orden ”Riksrätt, hvarom denna § stadgar,” måtte komma att slå Den Riksrätt, hvarom denna § stadgar, så alt densamma ejina förblandas med den andra Riksrätten, som skall äga runi för de i 101 Jin Reg Ftn förekommande fall.
Sedan jag sålunda ändrat det utlåt, jag förra gången hade äran afgifva, får jag likväl medgifva, att jag, i enlighet med hvad Gr.
Frölich nu anfört, ej skulle vara emot, att R. o. Ad. förklarade hela förslaget till förändring böra förfalla.
Frölich, som liar löranledt mig att begära ordet.
Grefven yttrade nemi., att han hoppades att vid en kommande riksdag Coust.Utsk. endast skulle förvisa till Riksrätt större oell gröfre förseelser, men deremot efter 107 J:n anmäla mindre öfverträdelse!" af grundlagen.
Jag vill endast fästa Grefvens uppmärksamhet derpå, alt aq J:n 2 mom. al Riksd.Ordn. för en sådan Ulsk:s åtgärd lägger eli bestämdt hinder i vägen, då samma § stadgar, att derest Coust.Utsk. skulle finna att någon Konungens rådgifvare handlat i strid med grundlagarna, så skall Utsk. ställa honom under tilltal af Just.ombudsmannen inför Riksrätt.
Således kan icke Coust.Utsk. handla såsom Grefven föreslagit, emedan denna grnndlags-§ bestämdt ålägger IJlsk. alt handla annorlunda.
Jag har förut yttrat, alt jag anser det vara af yttersta vigt att åtal inför Riksrätt högst sällan komma i fråga, och det är af sådan anledning, som jag anser den föreslagna förändringen vara af behofvet påkallad.
Hr von Hartmansdorff; Flere talare hafva yrkat, att hela grundlagsförändringen mätte anses onödig.
Jag får då äfven förklara, att sorn denna grundlagsförändring egentligen åsyftar att göra befrielse från ansvar lör grundlagsöfvei trädelser laglig, så kan det vara temmeligen likgiltigt om man har en sådan lag eller ej; ty när omständighetei 11a kräfva att för fosterlandets bästa öfverträda grundlagen, så måste man i alla fall räkna på fosterlandskänslan hos R.
St., 64 Den 2 December f. m. för filt få siegel gillad!.
Jag skall således icke ytterligare besvära Ståndet med yrkande, att någon förändring må äga runi.
Jag medgifver alltså, att ogillande må blifva den första framställning, som Hr Frill. o. Landtm, gör till R. o. Ad.
Men för den händelse, alt Ståndet anser, lika med CoustjHt sk ;, det något! förändring bör göras, så anhåller jag att få tillägga följande.
Jag vill ej vidare tvista med mina väl da motståndare, huruvida både 106 och 107 §§me må kunna för en och samma händelse tillämpas, emedan det, såvida jag förstår, icke verkar på den förövar, frågan.
Om en Statsrådsledamot på en gång handlat emot både lag och Rikets sannskyldiga nytta, så kan jag ej föreställa mig alt R.
St. skulle besluta eftergift.
Men hade han för Rikets sannskyldiga nytta handlat emot lag, så vore ju skäl till eftergift för handen?
Hr Cederschjölds anmärka., att det borde vara en Slatsrådsledamots rättighet alt yrka undersökning, äfven 0111 man ville lemna honom eftergift, anser jag vara alldeles riktig, ocii instämmer med honom deruti.
Mitt förslag, att, då Ivaline Stånds mening instämde med Coust.- Utskts, frågan måtte förfalla, är alldeles Öfverensstämmande med hans, på den grund alt den lindrigare meningen skulle gälla framför den strängare.
Om Hr Frih. o. Landtm., sedan den första frågan, huruvida hela föi ändringen ansCs onödig, blifvit besvarad, finner beslutet innehålla motsatsen, så loide mina förslag blifva Underställda R. o. Adts pröfning.
Hindrad att från början deltaga i öfvei läggningen, utber jag mig blott, att i afseende på det sist ifrågasatta behofvel af förslaget till förändring i 106 §:n Reg.Ftn få yttra några ord.
Coust.Utsk^ här, i motsats lill hvad Gr.
Frölich yttrat, ansett sig of lag-tjin så bundet, att Coust.Utsk. ej trott sig äga den rättigheten att kunna gå in i bedömmandet af huruvida något afsteg ifrån grundlag eller allmän lag kunnat
Vara af den beskaffenhet, alt det berättigade Coust.Utsk. till nedläggande af frågan.
Detta har varit utgångspunkten för Utsk., Och försvarar, såsom jag tior, helt och hållet Utsk:s åtgärd.
Dän här äfven af Hr Cederschjöld blifvit så fullständigt utredd
Och understödd, att jäg tror mig dervid ej böra något vidare tillägga.
Hvad sjelfva flågan angår, så, örn en gemensam tanke af R. o. Ad. borde uttryckas öfver det nu under öfverläggning varande förslaget, skulle jag för min del tro, att Hr Cederschjölds förslag omfattar så stor del af Hr von Hartmansdorff*, och Verkligen gör det så mycket fullständigare, att jag för min del hellre vill sluta mig lill Hr Cederschjölds förslag till gemensam tanke, än jag skulle vilja biträda Hr von Harlinansdorlfs förslag, hvilket ej innefattar de delar af Hr Cederschjölds, sorn jag skulle anse utgöra ett ganska nyttigt tillägg och en fördelaktig modification af förslaget.
Hr Den a December f. m. 63 Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att emot IItsk:s förslag hade åtskilliga anmärkn:r blifvit gjorda: en innehölle att förslaget icke vore behölligt, den vore framställd af Gr.
Frölich; den andia vore af Hr von Hartmansdorff, innehållande att förändringen i första inom. af 106 §:n hörde/blifva så lydande: ’’så framt ej Utsk. linner sig böra underställa R.
St. de skäl, på hvilka del anser åtal kunna förfalla, då R.
St. äga, antingen att låta dervid bero eller målet till Utsk:s handläggning åter förvisa; i begge fallen endast genom omröstning med ja och nej, då Iva Stånds instämmande med Coust.Utsk. anses utgöra R.
St.-s beslut.”
Den tredje meningen vore af Hr Cederschjöld, att förändringen skulle lyda så: ”Skulle sådana omständigheter förekomma, att Utsk. anser alt åtal borde förfalla, underställe Utsk. sina skiil R.
Underkännes denna hemställan, förvise Utsk. åtalet till Riksrätt. R.
St. äro, så väl i detta fall, sorn derest Utskrs hemställan godkännes, oförhindrade alt göra sådan anmälan, som i nästföljande § omtalas.
I dessa frågor gälle 3 Stånds beslut; och då två Stånd stanna emot två, deras mening, enligt hvilken åtal eller anmälan icke skall äga rum.
Dock må, i det fall alt två Stånd ansett åtal böra ske, den, emot hvilken åtalet varit i fråga, hos Coust Utsk. kunna sådant äska, och vare Utsk. då pligligt alt detsamma till Riksrätten förvisa.”
Den fjerde meningen vore, att framför a.alra inom. i Utskrs förslag borde sällas ordet den, så att 1110m. finge följande lydelse: ”Den Riksrätt, hvarom” o. s v. Hr Landtm, ville 1111 först framställa den propus., sorn afsåge, alt ingen förändring i 106 §m skulle äga rum, hemställande alltså om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma lanke förklara den aninäikn.
, alt ehn föreslagna förändringen af 106 §:n Reg.- F:n icke ;ir behöflig.