Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min tanke är ej att klandra 1809 års Ständer, dertill äga de för många anspråk på samtids och efterverlds .erkänsla, ej eller att nu bedöma om i deras ställning andra utvägar funnos att välja, ehuru mitt minne säger mig, att en af deras i Finanoerna mest erfarne medlemmar, framledne Riks-Rådet Grefve Liljencrants uppgaf sädane.
Jag vill blott nämna, att jag aldrig kan fatta, huru en sådan Den 26 Februarii. 777 fördelning af Stats-bidragen kan vara den jernnaste, som ej endast drabbar en enda medborgs-class, Capitaiisterne, utan äfven later dem känna tyngden af den vinst, just genom denna finanee-reglering en annan medborgsclass, de gåldbundne skörda , medelst förminskning i deras skulders verkliga värde.
Jag kan ej heller undgå uttrycka min öfvertygelse, att i den genom myntets försämring uppkomna skenbara förhöjning i alla fastigheters värde, ligger en hufvud-orsak till den speculations anda , som bragt så mångå idoge medborgare till tiggare-stafven, och som så verksamt bidragit till den nu öfverkläda förlägenheten.
Vid sista Riksdag framställde jag motionen om Bankens publicitet, som då af Ridderskapet och Adeln bifölls, men af de andra Ständerne afslogs.
Jag önskar hö. geligen att Herr Tham nu måtte bättre lyckas deri.
Hvad frågan om en företagande realisation angår, så är dess undersökning af större vidlyftigt ån att densamma nu gerna kan anställas.
Troligen blir den, innan Riksdagens 6lut, ett öfverlåggnings-åinne för sig sjelf, och om jag då är tillstädes, skall jag icke underlåta att utveckla mina åsigter deraf.
Jag skall nu lika med de ledamöter som sig deröfver yttrat, nöja mig med att framställa mitt omdöme, som är, att en realisation för oss nu, vore det olyckligaste företag.
För den inbillade fördelen, eller rättare sagt för flården att äga Silfver till mynt i några år, skulle Banken, Nåringarne, Löntagare, ja hela Nationen blifva förstörde. 771i Dan 26 Februarii.
Jag förklarar gerna, att jag icke misströstar, det ju en framtid kan skänka en conjunctur, uti hvilken det icke blefve skadeligt att realisera; men att, i vår närvarande ställning, företaga en sådan operation , vöre ett steg, hvarifrån jag ber Gud bevara oss.
Flere yttrade härtill deras bifall..
Det har blifvit ytt radt, att den, genom realisation föreslagna Banqueroutie redan är gjord, reen har man val dervid gjort sig reda för hvad ordet banqueroutte betyder?
Kan man väl kalla banqueroutte en blott inställelse af betalning? först då, sedan det blifvit bestämdt att i stället för Capitalet, endast en viss procent kan borgenärer tilldela:?, uppkommer banqueroutte, och det är således, genom en bestämd realisation efter andra grunder än al pari, sorn banqueroutten egenteligen decreteras.
Jag tror, att, om man med lugn och utan att skrämas af framställda skuggbilder, betragtar vår economiska ställning och vårt myntväsende, skall man finna, att begge är» uti stigande till förbättring och att således om inga hinder läggas i vägen för begges fortskridande på denna bana, skall raan så småningom närma sig dertill, att våra sedlar emqt silfver blifva al pari, ehuru ej till sitt belopp, minskade.
Det är naturligt att, ida man utgifver mera reverser än hvartill man har fond för ögonblicket’att inlösa, skall det förhållande uppkomma, att raan på en tid nödgas upphöra betala.
Den förlust fromma stiftelser lidit ges Den 2 6 Pabt uarii, 179 nom sedelrijyntets vanvärde, blifver rlen då ännu icke mera ökad, i fall, genom fastställande af en realisation, utvägen blefve stängd, att successive erhålla ersättning, i den mohn myntet förbättras.
Månne dessutom dessa stiftelser skulle hafva förlorat mindre, om en annan slags krigsgärd blifvit vidtagen, medförande större allmänna olyckor, banqueroutter, egendomars tilläfventyrs iråkade vanvärde till en grad, att desse stiftelser kunnat förlora deras Capital?
Månne det väl linnas numera jemt fördelad beskattning, då den är af beskaffenhet, att öfverstiga en nations förmåga att den i vanlig väg utgöra, än en bevillning som träffar hvar oell en sorn äger mynt-represeritativer från oell jned tiggarn till och med millionären och kan väl möjligen den progressiva gärd som derigenom tagea af den sednare, på ett mera rättsenlig! sätt tillvagabringas ?
Detta var ock ett bland de motiver., som bestämde Riksens Ständers öfvertygelse 1809, då besluten fattades, att Banken skulle, genom utgifyande sedlar bestrida krigskostnader ne.
Ehuru den epok år, som jag hoppas, afläg - sen, då Sverige å nyo kan vara i behof att an - lita sitt Bancomynts credit, för upprätthållande af Samhåilets sjelfständighet, så kan ett sådant tillfälle dock likväl inträffa; och vore det vål klokt, och vore det vål Öfverensstämmande med Samhällets interesse, att i förvåg beröfva sig denna tilläfventyrs enda utväg, att emotstå en, i så vål folkmassa som rikedom öfverlägsen fl - endes försök till inkräktning?
Det första vii-j Den 26 Februarii, koret för Staters tillvarelse, år beredandet af medlen till sjelfståridigin-tens uppi Anhållande; det andra, att bereda medborgares ersättning för deras till försvaret oumgångeliga uppofTringar och förluster.
Med dessa grundsatser sammanknytes oupplösligen medborgares interesse för Statens, och för att tillvägabringa denna ersättning för uppoffringar och foi lo-ter, år d*-t min öfvertygelse, att inga andra åtgärder behöfva vidtagas, ån ett successivt upphäfvande af prohibitiva författningar, M< n om vi efter en motsatt åsigt skulle börja med en banqueroutte ©ch sedermera fortsätta det prohibitiva systemet, då påstår j:.g, att vi rent af beredt våra efterkommandes armod och den derifrån oskiljaktiga Statens vanmagt.
I anledning af hvad en och annan Ledamot anfört i afseende på omöjligheten att bestämma Bancosedelns värde annorledes ån genom realisation, torde jag få fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att mitt förslag äfven afser en realisation, såsom slutliga vilkoret för beståmman. de af myntets värde; men jag har trott, att denna realisation borde tillvågabringas i naturlig ordning genom Bankens consoliderande, icke genom skuldens omsättning från inlånsk till utländsk
Möjligheten att kunna utan att äfventyra större olägenheter ån fördelar, verkställa ett sådant förslag beror på den fråga : huruvida man åger några gilliga anledningar att befara Bancosedelns ytterligare fall, linder dess närvarande värde, under den tid sorn framflyter in - Ben 26 Fehruarii. nan realisationen kan komma till stadga.
Denna frågas besvarande fordrar en utredning af större vidlyftighet ån att den nu kan eller bör vidtagas
Men innan inan företagit en sådan utredning, innan man granskat förslaget i alla déss delar och huru resultaterna deraf visa sig, kan man ej ejler bedöma, huruvida förslaget kan och bör verkställas eller icke.
Herr Rosenblad: Friherre
Cederström har yttrat, att den epok kan inträffa, då vårt sedelmynt återgår till al pari eller 48 sk.
Jag medgifver möjligheten af denna händelse, men tillika, att den vore en af de olyckligaste.
60m kunde inträffa för mitt fädernesland.
Då skulle en verklig nöd uppkomma i landet-
Då skulle den gåldhundna se siu skuld mer ån fördubblad.
Då skulle den idoge näringsidkaren nödgas uppoffra frukten af sin flit och sin omtanka för liquiden af skulder, han icke gjordt.
Tidehvarfvet i Sverige från 1765 till 1769, de i Dannemark och Österrike efter 1815 framställa till någon del varnande exempel af en sådan myntförbåttring.
Jag upprepar således hvad jag redan anfört, den enda rättvisa finance-reglering år den, som försäkrar åt hvar och en hvad han nu verkligen åger, som tryggar gåldenärer mot all fara att nödgas betala sin skuld större ån den år, oc h borgenären för möjligheten att erhålla sin fordran liquiderai med mindre ån hvad den verkejigen utgör.
Härtill fordras ett fast myntvärd» och detta kan . ej vinnas ulina en realisation.
Dm 26 Febrnariii Grefve van Schwerin, Fredric Bogisiails 2 låka med Herr Rosenblad får jag förklara, att jag skulle anse för en gior olycka, om det skulle bli mitt fäderneslands öde att gå från banqueroutte till banqueroutte, och att arbeta sig ur den ena för att bereda sig till en ny.
Jag är öfvertygad att vårt penningeverk kan regleras så snart man det alfvarligt vill.
Man kan realisera oin man vill det, och utan vådaj man kan låta bli att realisera utan mehn för rörelsen och ägande rätten.
Men lika så öfvertygad är jag, att alla åtgärder till ett förbåttradfc tillstånd årojfruktlösa, förrän folket kommit öfvenens med sin styrelse, och denna sednare iu^ skrånker
Statens depeaser efter det skattdragande folkets förmåga.
Man förskräcks för ordet banqueroutte.
Allt ifrån den tid som Stater funnits och metallmynt funnits, hafva Statsbanqueroutter ägt rum.
Hvarje myntnedsåttning var en banqueroutte.
Sådane myntnedsåttningar hafva ägt rum i alla tider, i alla länder.
De hafva inträffat i Grekland, i Rom, och alltid under Staternes mest lysande perioder samt utgjort öfvergången till en högre industriel utbildning.
De hafva inträffat i Frankrike, i England, i Sverige, der, hvad man för några decennier sedan kallade Mark, fordom svarade mot 8 SpecieRiksdaler.
I Gustaf Wasas tid inträffade tvenne rayntnedsättningar eller banquerotitter.
Det är först seden papper kom i bruk,' som man slapp göra uedsättningar i det meta!- Den Fehr tiar ii\ 733 liska myntet och att1* förändra sjelfva mätaren af alla värden.
Men det är blott till betecknande af stora valeurer som papper kan användas, icke såsom hos oss inträffar, för att deraf göra små valeurer, eller skiljemynt.
Att vilja till sin förlorade valeur åter uppbringa ett fallet pappers-skiljemynt, det är lika så omöjligt, söm att till högre valeur återföra ett nedsatt, det vill säga, till skrot och kora förändradt metalliskt mynt och till sina påföljder i hög grad förderfligt.
Det är liquid för den förflutna tiden som man önskar, och nytt conto för den kommande tiden, att folket må kunna förkofra sig för egen högre trefnads skull, och icke städse uppoffra hela frukten af sitt arbete och alla sina besparingar, åt, hvad man behagar kalla Stat» Friherre
Jag får anhålla om förlåtelse, i händelse jag tröttar Ridderskapet och Adeln med att ytterligare uppträda, för att göra några anmärkningar i anledning af hvad som blifvit yttradt.
Med Herr Rosenblad instämmer jag deri, att, om sedelmyntet skulle hastigt återföras till al pain emot silfver, skulle det medföra en ganska våldsam rubbning i enskildtes förhållanden, men, om ett sådant hastigt stigande värde, icke är tänkbart med mindre alla Bancosedlar som äro utöfver det belopp, sorn efter realisations grund svarar mot det i Banken förvarade silfver inlöstes, så hoppas jag att Riksens Stan-i der lära veta derifrån bevara Svenska folket, ?84 Den 26 Februarii, Annat ar emedlertid att brådstörtadt och genom tvungna indragningar af Sedelmyntet bereda realisation, annat att låta myntets förbättring i naturlig väg gå i bredd med allmänhetens stigande välstånd, productionens större liflighet, Näringars och handels större frihet.
Hvad som i förra fallet är förstörande, blifver i det sednare ett af de verksammaste medel till beredande af utveckling och liflighet i nationens industriella företag af alla slag.
Man bör ej glömma, då fråga är om credit-mynt, att dess vanvärde, alstradt genom misstroende^ går hastigt nedåt, att förbättringen, då den, genom ökadt välstånd och större production tillvägabringas, ej går så fort uppåt, utan endast i samma mohn, som den ökade productionen blifver i behof af större rörelse-capital och kunskapen 0111 detta Capitals belopp och vär-j de, relatift till de hypotheker, som Banken derföre äger, gifver visshet om att de äro svarande mot hvartannat.
Det har blifvit yttradt af Grefve von Schwerin, att alla åtgärder till ett förbättra dt tillstånd äro frugtlöse förrän folket kommit öfverens med sin styrelse och denna sednare inskranker
Statens depenser efter det skattdragande folkets förmåga.
Styrelsens förhållande till medborgarne äro bestämde genom våra Grundlagar, och formen, som bestämmer möjligheten af förändringar i dessa lagar förekommer alla sådane förändringar, genom ögonblickets intryck och passionernas - Den 26 Februarii. 785 8Sönernas ensidighet, i det den fördröjer anta-* gandet af förslag till sådane ändringar till en kommande tid, och om vi gå lugnt framtiden tillmötes, så böra vi icke frugta, att förändringar i desse våra lagar lättsinnigt blifva antagne; men ett annat förhållande äger rum, i afseende på beslut rörande financerne; de hafva ofta varit foster af ögonblickets intryck och kunna ännu blifva det, hälst enskildta interesse! merendels förbiser det allmännas fordringar och en hänförande vältalighet kan bringa till förgätenhet af en lugn och mogen granskning.
Det är derföre Riksens Ständer uti frågor rörande financerne, med en större varsamhet, än uti alla andra, böra behandla ämnena och stadga sin öfvertygelse, på det icke de måge finna sig uti belägenhet, att, några dagar efter beslutet då passionernes svall upphördt, ångra hvad de fastställdt, väl vetande, hvilka menliga följder för samhället, äfven på den korta tiden, som, emellan Riksdagar vanligen äger rum, för nationen kan uppkomma af regleringar i Financerna, hvilka stå i strid med nationens gemensamma interesse.
Allt hvad Riksens Ständer kunna besluta rörande financerna, bör derföre, sorn jag redan yttrat, nogare än allt annat betänkas, dervid aldrig förgätas, att finance-planer, med endast skenbar nytta, aldrig blifva antaglige, emedan de städse bereda tusendetals medborgares olyckor och förluster och aldrig gagna ett raot Ridd. o. dd.
Prof. I.
B. 5o. 786 Den 26 Februariil svarande antal.
Om erfarenheten vitsordat dessa förhållanden, så lärer det icke blifva tvist underkastad t, huru vigtiga dessa frågor äro och huru mycket mera än andra, de äro i behof utaf att, med lugn och efter mogen öfverläggning, afgöras. Herr Nordenanckar, Gustaf:
Jag hyser ej den förmätna tankan, att vara financier; dertill fordras en långvarig erfarenhet och djupa insigter, men mig synes, att för verkställande af en mynt-realisation, måste man hafva myntbara metaller.
Ett mynt som bestämmes annorlunda, än genom utbyte mot metall, liknar en fogel, som flygande höjer och sänker sig ömsom i luften.
Det vore visst bra att kunna realisera, men blefve åter frågan endast om en fixation af myntvärdet, så tror jag, att detta skulle säkrast bestämmas om man i Banken hade en bestämd fond, som ej fick rubbas eller utgifvas och i öfrigt stadgade en permanent BancoSedelstock, som hvarken finge förökas eller förminskas.
Olika handels-förhållanden kunde väl stundom tillvägabringa någon obetydlig ojemnhet, men detta händer ej blott i Sverige, utan afven i alla andra länder.
Cederström har anmärkt skillnaden emellan ett ögonblickligt och ett successivt återförande af Banco-Sedlarne till al pari cours och yttrat, att det var endast detta senare, han ansett verkställbar och Önskligt.
Jag medgifver visserligen att detta vore mindre förstörande, mindre orättvist än det Den 26 Februarii, ?8 7 förra, men det hindrar ej, att det likväl är bada delarne. 1766 års
Ständer beslöto att myntet successivt under 8 år skulle bringas till al pari, men verkningarne voro likväl till den grad förstörande för enskilta välståndet och näringarne, att 1768 och 1769 årens märkvärdiga händelser deraf föranleddes.
Vissheten att myntet skulle stiga i högre proportion årligen, än räntan för dess begagnande utgjorde , verkade att man med mera förmån kunde låta det ligga ofrugtbart på kistbotten, än begagna det i allmänna rörelsen, hvarigenom riket på en gång blef i saknad af större delen af sin penningestock, till största känning för alla näringar.
Samma exempel har Danmark de 9 sista åren framvisat, då i bredd med ett ständigt forbättradt mynt äfven allmänna förlägenheten och nöden stigit.
Hvad realisationens verkställighet belräffar, tror jag visserligen ej, att Banken derföre behöfver en silfverf >nd motsvarande dess hela Sedelmassa, endast dess totala fond blifver användbar och dess rörelse alldeles Öfverensstämmande med grunderne för en rigtig Bank-rörelse
En fullständig utveckling häraf nu skulle fordra för mycken tid och för långt leda oss från egentliga föremålet för denna discussion.
Om ördet banqueroufte tages i den vidsträckta bemärkelse Herr Grefve von Schwerin deråt gifvit, medgifver jag gerna att sådana banqueroutter ganska ofta och nästan hos alla Nationer ägt ruin.
Banqueroutter genom metall-myntets försämrande torde dock oftast blifvit verkställda genom enväldiga Re - 788 Ben *6 F\thriurii. genters förordnanden, och högst sällan af constitutionella stater, eller folken sjelfva, om ej under eller efter revolutions-tillstånd och svåra krig samt derigenom uppkommande stor nöd.
Nu då frågan är om en banqueroutte hos oss, eller om Bankens aceord med creditorer, genom inlösande af dess sedlar emot silfver efter nedsatt värde, så är detta en sådan banqueroutte, som uti Sverige några gånger förr varit gjord med ganska korrt bestånd för det derigenom stadgade mynt-värdet, hvilket genom nya sedel-operationer vid behofvets stund, åter blifvit förstördt; hvarföre då ådraga oss utländsk skuld för att bereda en förbättring i myntvärdet, hvilken är byggd på grunder som nu, likaså lätt som förr, kunna förstöras; vore det ej bättre att med tålamod afbida de säkra men långsammare verkningar, hvilka borde uppkomma genom publicitet i Bankens räkenskaper med dertill hörande stadganden, som försäkrade den emot försämradt skick.
Om en enskildt person, med den ofelbarhet som Banken nu kan för sina creditorer redovisa, sina tillgångar och skulder, vinner han säkerligen credit, då de förra öfverstiga de sednare, och hans förbindelsers uppfyllande kunna eontrolleras; jag för min del anser det derföre mycket bättre, att genom de af mig uppgifna medel söka bibehålla myntvärdet, än att sätta landets och medborgares väl på spel genom en realisation med lanta pengar, som möjligen genom oväntade händelser skulle misslyckas och orsaka en ny banqueroutte, innan operationen hunnit till fullo utföras, hvilket då gjorde det onda dubbelt värre.
Den 26 Februarii. 739 Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus; Jag erkänner uppriktigt, att i frågan om realisation eller fastställande al myntfoten, synes mig man stundom misstagit sig om termerne.
Så lärer hår vara fallet.
Att hafva ett pappersmynt, som ej har fond, hvarpå det fotar sig, att följa ett system af osäkerhet och ojämnhet i myntvärdet, måste vara af ett högst menligt inflytande på nåringarne och samhällets välstånd.
Hur år det vål möjligt vänta, att når en stor pappersmassa, utan deremot svarande bestämd fond, finnes i omlopp, och då likväl capitalisten år rådd att till näringsidkaren utlemna sina capitaler, den idoge då skall våga ingå i företag, der han icke vet, om han ej tilläfventyrs kan komma att gälda dubbelt mot det han kunde förtjena.
Under sådana förhållanden uppkomma misstroende, tröghet i rörelsen och ett vacklande i alla transactioner, Jag tror det således vara nödvändigt för att vinna stadga i samhället, att myntet får ett stadgadt värde.
Detta är ej möjligt utan en realisation.
Jag vill ej för det närvarande ingå i någon vidlyftig undersökning huru en sådan skulle låta verkställa sig.
Jag år för litet bekant med Bankens tillstånd, för att häröfver lemna mitt omdöme, men jag vågar tro och skulle tycka det vara på det högsta olyckligt, örn ett Rike som Sverige, efter 7 års fred, ej skulle kunna finna någon utväg att undvika en banqueroutte.
Jag vet vål, att man ej anser den i hvalfvén förvarade silfverfond tillräcklig, för att inlösa den utelöpande sedelstocken men jag känner ingen Bank-inrättning, som behöft fulla motsvarande värdet i metaller 79® Den 26 Februarii. för en realisation af pappersmynt.
Det vore besynnerligt, om Sveriges skulle vara den första.
Jag kan åtminstone ej begripa att ju icke Banken, om den kunde i metall förbyta alla dess betydliga realiteter samt panter af jord, skulle, når fråga blefve att realisera, ändock hafva ett betydligt Öfverskott.
Och hvarföre stämpla en realisation efter silfrets gångbara värde med det förhatliga namnet banqueroutte.
Jag skulle tro, att om vi utan realisation arbetade oss upp till 48 sk- Cours, vere detta värre, än hvarje banqueroutte.
Bäst anser jag det således vara, att fastställa myntfoten på den punkt, der den nu står.
Jag vill äfven fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att om myntförhållandet rubbades genom papperets växande och silfrets fall från 124 till 48 sk., skulle följden blifva den, att capitalisten skulle sofvande se sin egendom dagligen förkofras.
Den idoge deremot, som sökte att genom användande af andras capitaler understödja sin verksamhet, skulle sträfva från morgonen till qvållen, för att slutligen ändå störtas.
Han kunde endast såga till sig sjelf; allt hvad jag gör bidrager att förbättra det allmännas, men iörsåmra min enskilta ställning.
Och jag tror icke att han genom denna tanke hade eri billig och tillräcklig ersättning för sina mödor.
Slutligen skulle han förgålves bjuda till att reda sig ur sin belägenhet
Sjelfva hans industri och verksamhet skulle påskynda hans undergång, eller åtminstone icke kunna förekomma den.
Månne icke häri - Den. 26 Februarii, 79* genom en så stor mängd medborgare blefvo till den grad lidande, att hela samhället skulle lida deraf.
Jag erkänner åtminstone för min del, att jag ansåg ett sådant förhållande på det högsta olyckligt för mitt Fädernesland.
Detta år min klara åsigt af saken.
Måhända mitt begrepp förleder mig till misstag.
Jag har någon erfarenhet af andra länders fi> nancernesurer, hvilken jag sökt använda på detta land, och jag står hår med min öfvertygelse till doms inför samtid och efterverld.
Friherre Boije; Om realisationens nytta kunde bevisas blott genom upprepande, och förstorande af de olägenheter vi nu måste vidkännas; då skulle jag medgifva att den sista vårda talaren bevisat mycket; men om åter dertill fordras mera; om det också fordras en undersökning af realisationens möjliga vådor och större olägenheter; och en jemförelse emellan det tillstånd, hvari vi åro, med det, hvari vi möjligen kunde falla; då har den värde Talaren, med liela sin ensidiga framställning, bevisat ingen ting.
Vi kånna våra närvarande olägenheter; men innan vi gå att utbyta dem emot andra, år vår pligt att också känna de sednare.
På denna kännedom, på denna undersökning, beror om realisations-företaget vore en förvillelse, eller vore en sann klokhet.
Jag tror det förra; och ställande mig under domen af samtid och efterverld, ja, af mitt eget samvete, förklarar jag, att, intilldess man förmår öfver - 792 Den 26 Februarii. tyga mig att en sådan realisation vore mera än ett verk för några år, som derefter lemnade oss i mångfalldigt värre belägenhet ån den, hvari vi nu befinna oss; intilldess man förmår derom öfvertyga mig, skall jag motsätta mig förslaget; emedan jag år, inom mig, förvissad, att slutet blef, att, i stället för is6 sk. cours, som vi nu hafva, så skulle vi säkerligen vid realisationens slut, befinna oss vid 3oo eller 4oo sk. cours, med en Bank, beröfvad sin nu ägande silfverfond, och hvad värre vore, förstörd till sin credit.
Man talar om stadgadt mynt; å ja, hvem Önskar ej det; men kan man vål betr}rgga oss, att vi också särdeles långe få behålla det sådant?
Och huru rättvis är vål vår klagan öfver närvarande ombytlighet i pappersmyntets värde?
På några år, har, så vidt jag förmår minnas, coursen ej visat en större skillnad ån emellan 120 till 126, och denna skillnad, år den så förskräckande?
Eller kunna vi dölja lör oss den såkra följd , att om ock realisationen misslyckats, blir skillnaden vida större.
I anledning af hvad sorn sist blifvit yttrat, uppträder jag ån en gång, för att, om möjligt, gifva en utveckling åt ämnet, som det synes mig sakna.
Det förekommer mig, som om missförstånd skulle äga rum, om, hvad som verkeligen år mynt.
Om det erkännes, att mynt icke år annat ån vara, hvars värde, relatift till andra, bestämmes af myckenhet och efter rågan, så blir saken klar.
Creditmynt eller sedlar, sorn representera varans silfvermynt, hvad åro de annat, ån en conven^
Den 26 Februarii. 79^ tionel vara, i förhållande till den säkerhet sorn förefinnes för deras användbarhet, till utbyte emot andra varor.
Om vi jemföre den cours vi äga med närvarande varupris och den för 4 å 5 år sedan, med då varande priser, på så vål spannemål, sora andra effecter, huru blifver förhållandet nu emot då?