Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om, vid förleden Riksdag en dylik motion som den ifrågavarande blifvit väckt och antagen , hade den både då och nu varit af en otvifvelagtig nytta; och så länge icke någre, till skyndsammare tryckning af Protocollerne mera befordrande anstalter, än de hittills varande finnas , borde efter min öfvertygelse , vid hvarje Riksmöte samma method som den föreslagne följas , ty gemenligen förekomma först vid slutet af Riksdagarne Finance- och Beskattnings-ämnen, hvilkas afgörande så direct verkar på den enskildte och det allmänna, som således borde beredas tillfälle att äfven hafva (sorn ordspråket lyder) ett ord med i laget.
Och skulle denna serskildta mening Betänkandet åtfölja.
Ex Protocollo N. Snoilsky.
Oen 28 Junii /, ni. 187 Bilagor till Pleni-Protocollet för den 28 Jun ii, förmiddagen.
N;0 I.
Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus-.
En af Kongl.
Majit eller af Regeringen framställd proposition, är lika som en enskild Riksdagsmans motion en allmän fråga.
Då den till Utskotts handläggning remitteras, står det, enligt RiksdagsOrdningens 49 §•, hvarje Stånds Ledamot öppet att sig deröfver yttra, börandes hans yttrande äfven till Utskottet remitteras.
Med det yttrande, som jag anhåller att få bifoga remissen , åsyftar jag att ådagalägga, att efter min öfvertygelse , Rikets Ständer skulle blottställa 6ig för ett rättvist tadel af Nationen, om det anspråk på undsättningslån godkändes, sorn Regeringen med sitt promotorial beledsagat.
Af alla de anspråk på undsättningar och biträden, som, under loppet af denna Riksdag, blifvit för Rikets Ständer anmälte, och hvaraf högst få varit af den beskaffenhet att de kunnat interessera Nationen, har ingen till den grad upprört min känsla, som den öfver hvil - Den 28 Junii /, m, ken Ridderskapet och Adela nu går att höra sitt RancoUtskott.
Upsala Academie, som framfsrne tiders Konungar och Magnater, sosn så manga lefvande och döende af alia stånd och vilkor, under mer än tvenne secler bemödat sig att göra, icke allenast oberoende utan älven rik, som i alla tider varit nordens Loretlo; Upsala Academie, den rikaste possesionat i Sverige, sorn i sednare tider jämväl för sina besparingar inköpt nya fastigheter:
Upsala Academi^ anmäler sig hos Rikets S änder till erhållande af undsättningslån, ställer sig i bredd med afbrända Städers nödstäldte invånare, med bolagssnteressenter, soni bönfalla att man ej må låta dea ensamme få vidkännas följderna af fefagtiga kostnadsförslager, sorn varit Regeringens pröfning underställte, och Upsala ACademie, som genom flere af sin Corps, tillika, medlemm,ar af Ridderskapet och Adein elle* af det Högvö*dige PresteStåndet, hade kunnat frambära sin önskan samt uppgifva de omständigheter, som till dess uppfyllande kunna eiler böra gör* Rikets Ständer, har föredragit den utvägen att beit enkelt framställa s>n begäran, beledsagad af Regeringens promotorial.
Och under hvilken tidpunkt framställe*, denna begäran?
Under «n tidpunkt, då hvar» je Riksdagsman, ehuru sjelf mer eller mindre kännande den allmänna förlägenhetens tyngd', f fsäger sig alia anspråk uppå att sjelf bli und,* -iDen 2u Junti f m; 1T89 Satt; förrän den allmänna rättskänslan blifvit tillfredsställd} förr än frågan om utvägarne till stadgande af Sedelmyntets värde förevarit; förr än. om det skulle bii omöjligt att lemna ett billigt afseende åt de äldre Capitalägares anspråk, åtminstone de nya rike blifvit ytterligare förvissade att ett lika oblidt öde icke skall dem vederfaras, för hvilket ändamål och för att öfvertyga Nationen om allvarligheten af deras Viija, Rikets Ständer redan bortryckt den h m!ighets?!öja, hvarunder BancoVerket varit höijd och som måste anses såsom hufvudorsak, till alla de kränkningar af äganderätten, som under de törflutna tiderna ägt rum.
Hvad som, utom myntets obestämda värde, mest medverkar till deö gäldbundhe fastighitsigareris förlägenhet, bri6tefi på dugliga inteckniogslagar, och det ringa hopp man ä~ g r att under loppet af denna Riksdag få denna brist afhjelpt det lider Upsala Academie hke utaf.
Hva> mart Vet att Upsala Acadeime, så utrikes som inrikes, kati fä upplåna så mycket penningar, sorn den finner sig behöfva.
Hvarföre skall då, under ögonblicket af en ölvergångsepok, då både långifvare och låntagare ännu sväfva i ovisshet} då, under vilkor att icke förringa Sedelmyntets värde, Rikets Ständer mäste till inproductiva före-^ tag anvisa större delen af sina disponibla tillgångar — Upsala Academie framträda och tned de Näringsidkare på hvilkas skuldror jqo Den 28 Junii f. m.
Sfatsbördan bvilar,.täfla ora lånerätt till de få fyrkar som återstå.
Det torde sägas:
När Ständerna kunna bereda utväg för 4 till 5 millioner , hvad betyda då 50,000?
50,000 betyda föga, men det betyder mycket att de skäl, talande emot en sådan begäran, -uppå hvilka jag fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet och hvilkas rigtighet icke lärer kunna bestridas, att desse skäl säger jag, i Konungens Rådkammare icke funnit någon organ; det betyder mycket för alla dem, hvilka kännt en annan kallelse till denna Riksdag, än nyfikenhetens på härlighet nch Jlåt, och hvilka, utan att foka en ära uti att tyfa i tal och fkrift, likväl, enär de tala, aldrig glömma af hvilkens hand och för hvilket ändamål de talegåfvan undfått.
Detta mitt yttrande anhåller jag måtte åtfölja remissen, Utskottet torde deri finna ett promotorial för allmänhetens rätt och för Rikets Ständers anseende.
Det Förslag Bevillningsutskottets Betänkande gör oss, att utbyta vårt nu existerande, visserligen allt för långt utsträckta prohibitivSystéme emot en handelsfrihet af fördel > sorn man hoppas, att öka våra Tullintrader; Den 2?>
Junii f. m. detta Förslag har synts mig innebära en förvillelse af största fara: och jag uppfyller min pligt då jag försöker att för Höglofl.
Ridderskapet och Adeln framlägga faran.
Handelsfriheten måste erkänna sitt vilkor i allmänna nyttan; och i frågan åter om denna nytta, måste hvarje Nation erkänna de vilkor, som sjelfva Naturen förelagt.
Åt Svenska Folket anviste Naturen ett hårdt klimat långa, kalla och mörka årstider, och, i följe deraf en svag jordmohn och, må hända, älven en trögare arbetskraft.
Beläget på ett långt afstånd från de Länder, med hvilka handeln ger Rikedomar, saknar Sverige Capitaler; och Svenska producenten skall ännu länge nödgas vidkännas en högre förlagsränta , än man i andra länder vet utaf.
Alla dessa orsaker, som icke kunna hvarken förnekas eller undanrödjas, medföra den naturliga verkan att productionen måste i Sverige vara mindre och dyrare än i andra länder, lyckligare luttade, och så rika att de kunna gifva högre exportpremier än beloppet af den tullafgift vi skäligen pålägga.
Att vid ett sådant förhållande gifva ett påbud till handelsfrihet utan correctiv, vöre att med uppoffring af vår egen produetion inbjuda utlänningen till större vinst än våra egne producenter kunde äga.
Påföljden skulle nemligen snart blifva, att utländska produetionen skulle här undersäljas vår egen; att våra Fabriker krossades; att tusendtals idoge arbetare I lgS Ben 28 Junii j, m. utjagades ur landet; Och bihäringarnes fall skulle snart efterföljas af åkerbruket®, då utländsk Spannemål, Tyskt Bränvin och Tyska Vittualier påfördes oss i massor, för lägre priser , än våra egna.
I handeln Nationer emellan gäller samma regel som (belian individerj neni ligen att, för att kunna köpa, måste man förut hafva något att sälja, som ger tillgång att köpa för; men när med egna productionens aftagande denna tillgång dagligen förminskades, så skulle också dagligen importen öfverstiga ex porten; och hvem inser då icke, både att handelsfrihetens första verkaa blef ett uppjagande af vår cöurs till oändlighet; medförande en med hvarje dag ökad myntförsäriiring; och äfven att yttersta resultatet skulle gifva blott fattigdomens sista beklagansvärd;* nödvändighet, att allt umbära.
Det olyckliga tillstånd af ett etonomiskt beroende åf utlänningen af inre vanmagt, hvarutur den Store Konung Gustaf bste upplyftadé Sverige, Skulle återkomma; och 300 års bemödanden alt i all slags idoghet upphinna utlänningen skulle gå till spillo för Tidsandans Nyhetsbegär, förvillelsen att experimentera med nya tbeorier.
Är nu denea teckning af påföljderne för oss, af en handelsfrihet utan correctiv tferkeligen sann, icke öfverdrifven, så måste ju möjligheten af Förslagets allmänna nytta erkänna
Sitt vilkor i Correctivets egenskap af mer et - Den k8 Junti j. m. ler mindre pålitlig ofelbarhet; och correctivet bör då pröfvas.
Pröfningens första frå* ga blir då; hvari består väl det ofelbara correctivet?
Jo blott och bart i Tullafgifterne.
Men när man då besinnar huruledes ända hittills, lurendrägeriet varit omöjligt att hindra; när Utskottet i Betänkandet, sjelf medgifver dess skadliga verkan; oeh när man vidare eftersinnar huru mångfaldigt lättare det är att tullförsnilla, än att lurendräga; ja, när man måste medgifva att tullförsnillning icke kan, nied juli fukerhet förhindras , så öfvertygas man också fullkomligen om Correctivets opålitlighet.
Den tid, då, för icke många år sedan Ryskt Bränvin var tillåtet till införsel, emot tull, och alla våra hamnar öfverflödade ej mindre på denna vara, än på utländsk Spannemål, hade, vi minnas det ännu, vissa omständigheter med sig, om hvilka, man må hända, dömde för strängt; men en sanning är, att derefter har man varit mera benägen än förut, att tro på tullförsnillning: och förlåtligt torde det vara, i händelse de Schäferiägare, som för några år sedan, erhöllo 2 R:dr 24 sk.
Riksgäldssedlar för marken fin Ull; men sist— ledit år, måste åtnöjas med mindre än hälften deraf och i år sakna ali afsättning, skulle, under det de sett klädesproductionen icke särdeles förminskas, också öfvergå till någon fallenhet åt den tanka, att tullförsnillning på Utländsk fin
Ull, innebär ett oemotståndligt sätt, att så lågt nedtvinga priset på den Sven - Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. V. Band. 13 194 D«n 2u Junii /, ni. ska Ullen, alt Schäferiägaren icke mera, med egen båtnad, kan behålla Schäferiet.
Visst är åtminstone, att desse omständigheter understödja icke den nya föreställningen att tullförsnillningen och dess verkan skulle hädanefter uteblifva; och vid correctivets fall torde också, i den oförvillade granskarens öfvertygelse, förslagets fara qvarstå, med rätt, att, till sin stora vigt, väl betänkas.
Jag vet att Författare gifvas som skrifvit förledande för theoriens antagande; men utom att dessa Författare hafva synts mig för-, utsätta en allmän receprocitet, alla Nationer emellan, som svårligen är att förmoda; vet jag också, atti sjelfva de Länder der desse annars ansedde Författare lefvat och skrifvit, hafva Regeringarne icke tilltrott sig att åt Theoden gifva verkställighet.
Utskottet åberopar exemplen af Dannemark och.
Norrige, der handelsfriheten är antagen; men med en smula granskning af de omständigheter, uti hvilka samma Länder befinna sig, öfvertygas man dock, att hvad som • skalle vara-förderfligt hos oss kan der vara dels nyttigt, dels mindre skadligt.
Dannemarks belägenhet för transitohandeln, och den fördel som deraf drages, ger mera vinst än något prohibitivsysteme der Den 28 Junti /. m. skulle kunna gifva; och Danoemarks naturliga handeisinteresse är således rakt motsatsen af vårt.
Norrige äger väl icke samma fördel; men har åter inga Fabriker att beskydda, och har för sina nödvändigaste behof icke nog 1 sin egen productlon.
Den lyckligaste tarflighet sorn jemnar Norriges handelsvåg, gör också handelsfriheten der mindre farlig:
Och om i alla fall, det är en sanning, att Norrige är fattigare än Sverige, just derföre, att
Norrige icke hvarken uppkommit till den förkofran i Näringar, eller tiII den befolk ning som Sverige, så kan jag icke heller suse Norriges tillstånd just vara ett exempel för oss, att eftersträfva.
Jag hsr också hört omtalas såsom exempel Norra Amerikas förenade Stater, som äga kraftfulla Näringar, blomstrande Fabriker, och dock skola äga handelsfrihet; men må man dere mot betrakta det företräde i belägenhet som dessa Stater äga; en belägenhet, sorn försäkrar dem om så rik, så outtömlig afsättning af alla deras producter, icke blott på Americanska Continenten, utan äfven på Indiske öarne, att den Europeiska concourrencen aldrig kan blifva för dem skadlig.^
För dessa Stater torde alltså handelsfriheten lämna blott fördel, men ingen fara; och förhållandet är då motsatsen af vårt.
Sedan jag sålunda granskat de exempil sorn man åbciopar, för thtorien, så torde det icke våra alldeles ur vägen att också begära en uppmärksamhet åt de exempel, som bevisa Den 28 Junii f. m, faran af att lemna för mycket insteg åt utländska handelsinteresset, och faran at att för litet vårda den inhemska idogheten såsom exempel talande emot theorien.
Hurudan är väl Portugals Economiska belägenhet, efter att hafva i mer än ett hundrade år tillåtit England ätt öfversvämma landet med utländska Fabrikater och småningom bemägtiga sig af dess handel?
Huru utfaller väl jemförelsen mellan Spanien fordom och Spanien nu?
När man 1 historien ser hvad Spanska idogheten var i de tider då Spanien försåg verlden med de finaste kläden och dyrbaraste arbeten och nu erfar, att dessa länder, så af naturen gynnade så rika af metaller deras Colonier lemnat dem; likväl stå vida efter många andra Länder i hJationalvälmåga, så tvingas man att medgifva, icke blott att handelsfrihetens verkan på den inhemska idogheten visserligen icke varit dem nyttig, utan äfven att idogheten hos ett folk betyder mera än alla skatter.
På alla dessa skäl tillstyrker jag, det handelsfriheten, sådan den nu föreslås oss, aldrig må bifallas; och såsom yttersta varning deremot, får jag erindra att försöket, om det slog olyckligt ut skulle fordra Secler för att upprätta skadan.
Men jag är dock långt ifrån att gilla allt, af vårt nu gällande prohibitivSysteme.
Den förebråelse man gör Systemet, att productionen har de senare åren aftagit, kan jag väl icke godkänna; dels derföre att vi veta, det
Systemet var alldeles detsamma som det ännu är, på den tid, då productionen Den 28 ‘Tunii /, m. 197 var I tilltagande, hvilket tillräckeligen vederlägger förebråelsen ; och det dels derföre, att då vi känna den sanna orsaken ligga i penningebristen, så kan j3g icke tillåta mig ett sådant misstag om orsaken; men jag anser dock systemet äga behof af mycken rättelse, dertil också, jag medger det gerna, Utskottet lemnat goda bidrag, i de grunder Utskottet föreslår för den blifvahde Tullbevillningen.
Jag tillstyrker alltså, att i on/kningsväg må i underdånighet föreslås; no.
Att alla sådana varor, som kunna i tillräcklig mängd och godhet, här i landet, åstadkommas, och således icke behöfva införskri ivas, måga, så länge detta förhållande icke ändras, förblifva förbudne. 2:0.
Att de varor åter, som bruket och vanan förvandlat till behof, eller äro, förvissa tillfällen, anbefallde att ägas, men icke kunna här i landet åstadkommas, samt nu äro förbudne, måge hädanefter varda till införsel, emot tull tillätne; och 3:0.
Att hvad som derefter blifver förbudet till införsel, må också förblifva förbudet till försäljning och bruk.
Men åter, fåfum St änder nes- Befut: 1:0.
Att för sådane varor, som kunna här tillverkas, till erforderlig godhet, men 198 Ven 2o Junii J, ni. icke i tillräcklig mängd, och derföre kunna värdi ti Hå r ne till införsel, tullbevillningen matte blifva så hög, att den inhemske producententen icke må kunna uudersäljas. 2:0
Att öfrige Utländske producter, Co loriialvaror, råämnen, samt sådant, sorn vanan och bruket gjort till'”behof> må med lägsta tull beläggas. 3:0.
Att tullen å utländska varor måbefäknas på sätt Utskottet föreslagit; samt 4:0.
Att som han delsförändringar kunna uppstå, de der fordra jemkning och förändring i tullumgälderne, till Kongl. Maitt må öfverlemna!, att i sådane fall, emellan Riksdagarne derom förordna.
Jemte anhållan om återremiss på Betänkandet, begär jag, att. dessa anmärkningar må Remissen åtlölja.
,» • • \ \ ‘ ' V Herr af Klintberg, Carl:
Det Betänkande och förslag, hvarmed Höglofl BevillningsUtskottet inkommit rörande förändrade grunder i afseende på Tullafgifternes beräknande, har gifvit mig anledning till några anmärkningar dem jag utbeder mig, Dea jS Juni i f.m. 399 att få vördsamt underställa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppiysta bedömande.
Frågor angående Tullafgifternes höjande eller nedsättande stå i ett nära sammanhang med rikets allmänna economiska författningar, hvilka, såsom erfarenheten visar, ofta tarfva förändringar,beroende af serskildte omständigheter och oförutsedda händelser; och sorn Rikets interesse för öfrigt ej sällan fordrar, att afgifterne på både utgående och inkommande varor, vid underhandlingar med Utrikes magter, lämpas efter de förhållanden, som der vid kunna äga rum; så hafva af desse consi derationsr Rikets Ständ r vid flere framfarne Riksdagar efter Regementsförändringen, funnit nödigt, att, under visse förbehåll, låta regleringen af det ena och andra få bero af Kongl. Maj:ts Egen Nådiga pröfning.
Genom 27 § af RiksdagsBeslutet under den 2 Maj 1810, blef det till Kongl. Majtt öfverlemnadt , att utan hinder af 60 §. i RegeringsFormen til! påföljande 'Riksdag efter omständigheterne förhöja stora Sjötuilsafgiften med högst 5c procent utöfver taxan, samt att äfven, då sådant lunnes med Rikets bästa förenligt, tillåta motsvarande nedsättning af Sjötullsafgifterne på ådane varor , sorn borde deruti vinna en -billig minskning, hvarefter 1812 års Siänder som, enligt deras underdåniga skrifvelse af den r6 Augusti sistnämnde år, förklarat sig icke hafva någon ändring i då gällande SjötuIIsafgiFtcr att löreslä, likaledes till Konungen öfverlemnade itt intill nästa Riksdag, efter förekommande 200 Den 23 Junii f. in. behof ej mindre i politiskt än ceconomiskt hänseende, stadga de förhöjningar å vissa och nedsättning i andra artiklar , dem Kongl, Maj;t kunde anse nyttiga och nödiga, dock att en såden förhöjning ej måtte sträckås utöfver 100 procent.
Vid 1S15 års
Riksdag blef äfven det beslut fattadt, att det skulle få ankomma på Konungens Nådiga godtfinnande, att angående Sjötullsafgifternes höjande eller sänkande till nästa Riksdag förordna, som Kongl.
Maj t godt syntes, och då Rikets Ständer vid sist hällne Riksdag fastställde allmänna grunder för Tullafgifterncs beräknande på utgående varor, blef den rätt Konungen förbehållen , att intill det påföljande Riksmötet förändra Tullafgifterne på inkommande varor, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t sjelf funne i nåder lämpligt.
De skäl som föranlåtit Rikets Ständer, att på detta sätt besluta, fortfara alltid tili deras kraft och verkan, och då det lärer böra antagas som otvifvelaktigt, att det nu anmärkte förhållandet under förre Riksdagar icke ägt rum, så framt ej Rikets Ständer sjelfve funnit sig öfvertygade, att det allmänna ändamålet med mera säkerhet befordras, då de speciella detailierne i ett så beskaffadt, hushållsmål, som detta , få ankomma på den styrande makten och icke bero ensamt af Rikets Ständer, hvilkas inskränkta tid ej möjligen kan medgifva sådane noggranna undersökningar, som till ämnets fullständiga utredande fordras; så blifver det visserligen svårt att finna någon giltig anledning, att vid nu varande
Riksmöte afvika från en grundsats, hvars rigtighet förut vid så Den 28 Junii J. m.
201 inånga tillfällen blifvit erkänd; åtminstone synes Höglofl.
Bevillningsutskottet ägt föga skäl, att, såsom nu skett , åberopa desse af Rikets
Ständer fattade beslut till stöd för de åtgärder, som det samma föreslagit, Att vid en speciel reglering af TullTaxor på inkommande och utgående varor misstag kunna äga rum, bör sä mycket mindre förefalla oväntadt, som det någon gång inträffat, att ej ens allmänna grunder, som till ofelbar efterföljd i dylika frågor blifvit fastställde och på hvilkas osviklighet man således bordt kunna göra sig rättmätiga anspråk, kunnat i hvarje fall med påräknad förmon tillämpas, utan tvärtom befunnits leda till resultat, som varit menliga för Staten.
Man äger derpå ett ej tvetydigt bevis uti verkan af de allmänna föreskrifter, som i frågan om Tullafgifterne på utgående varor stadgades vid sista Riksdag, då Rikets Ständer beslöto, att ”alla varor frambragte inom Sverige af Svenska rå-ämnen, äfvensom alla af Utländska rå-ämnen inom Sverige förädlade varor, skulle få fritt utföras, när det skedde med helfritt fartyg, emot erläggande hälst af recognitionsafgift, men, när skäl vore för handen att derutöfver öka en sådan afgift emot erläggande af export-tull, hvilken dock i allmänhet ej finge öfverstiga 5 procent af den till export anmäldte varans verkeliga försäljningsvärde och icke okas för någon Svensk product till mer än dubbelt vid export med främmande skepp.”
Detta beslut grundades på den princip, att låga Tullafgiften voro verksamt bidragande till exportens 202 Den 2 5 Juni i m. befordran och i följd deraf till den inhämska productionens uppmuntran.
Att likväl detta förhållande icke alltid och utan undantag äger * rum, derom vittnar en mångårig erfarenhet, som medfört den öfvertygelse, att Statsverket kan utan menlig påföljd för exportrörelsen så mycket hälldre draga fördel af visse utrikes begärlige varors utskeppning, som uppoffringen af en dermed förenad betydlig inkomst vore i de fläste fall utan ändamål och skulle ej tjena till annat än lätta utvägarne för andre länder, att höja importafgifierne för samma varor och derigenom på Svenska StatsVerkets bekostnad ensam skörda fördelen af en anstalt, hvars afsigt likväl varit att främja exporten af de Svenske producterne.
Ock* så har import-tullen på Stångjern blifvit uppsatt i Nederländska hamnar, sedan ifrån och med år 1819 de af Rikets Ständer vid 181B års
Riksdag fastställde grunder för Tullafgifternes bestämmande på utgående varor börjat tillämpas j och dét är likaledes en känd sanning, att Statsverket, såsom en följd af denna sistnämnde anstallt, fått sedan berörde tid vidkännas en ganska betydlig årlig förlust genom förminskade Tullinkomster på utgående skogs* effecter, under det att den allmänna fördel , som med så mycken säkerhet påräknades af nämnJ de Tullreglering, eller trävahru-exportens förökande, nästan aldeles uteblifvit, oagtadt densamma sedan början af år 18 »9 varit och ännu är äfven i det afseendet gynnad, att, då enligt förr gällande Tulltaxor, utskeppning af bräder med utländske Fartyg varit föibu - Den 2S Juntif. m. den, undantagande da hufvudlasten bestått af jern, i hvilka fall vissa inskränkta qvantiteter fått medföras emot ofri Tull, hvilken., likasom den för bjelkar och balkar, beräknades, med få undantag, till tredubbelt belopp emot hvad för samma varor erlades, då utlörseln skedde med Svenska Fartyg, äro, sedan nyssnämnde tid, alla sådane trävaror, som iå med Svenska skepp exporteras, tillåtne till utskeppning äfven med främmande fartyg, utan någon annan skillnad dervid, än att Tullumgälderne, i de fall, då Tull och ej blott recognitionsafgift äger rum, utgöras för de förre efter 5 och för de sednare efter 10 procent af varans värde.
Då Tulluppbörden med skäl bör anses som en ibland
Statens förnämste källor till inkomst, vore det visserligen ej väl beräknacit, att utöfver behof och nödvändighet nedsätta de afgifter, som genom densammi inflyta; och, om denna anmärkning är af vigt i frågor om Tullregleringar för utgående varor, blitvcrden det ännu mer» i afseende på import-tullens bestämmande, serdeles för sådane artiklar, som äga hufvudsakligt inflytande på Tulluppbördens belopp och derå afgifternes nedsättning löljakteligen skulle blifva för Statsverket i synnerhet känbar.
Ibland desse bör synnerlig upp-' märksamhet lemnäs åt Vin och Caffe, hvilka varor ej allenast utgöra ganska betydliga föremål för rikets import , utan äfven kunna, mera än de fläste andre, draga höga tullafgifter , utan att deraf någon menlig verkan på den utrikes handeln är att befara.
Då likväl Höglofl.
Bevillningsutskottet föreslagit en icke 20i Den 28 Junii f ml obetydlig nedsättning i sfgifterne på nyssnämde varor, torde afsigten härmed hafva varit, att genom en slik anstalt förekomma afgifternes försnillande och således, genom det att förtullningen i det hela med mera redlighet och noggranhet verkställdes, bereda Staten en lika stor om icke större inkomst, än den som kunnat påräknas, under det att afgifterne varit till högre belopp fastställde.