Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är förekommen af Gr. af Ugglas och Hr von Troil.
Det skulle verkligen vara högst besynnerligt att afslå denna punkt.
Det står i Usta tnom., att den vestra stambanan »skall ingå i den för denna banas fortsättning genom Westergöthland redan fastställda riktningen.»
Om nu It. o. Ad. afsloge detta morn., komme ju ett sådant beslut i uppenbar strid med It. o. Adms redan fattade beslut att anslå medel till vestra stambanan, som skall gå just i den uti detta mom omnämnda riktningen.
Lika oegentligt vore det att afslå det 4:de morn., hvarföre jag anser att punkten bör läggas till handlingarne.
Jag är på sätt och vis förekommen af de siste värde talarne, Hr von Troil och Frih. Raab, men jag gör dock rättvisa åt Hr Cederschiölds och Gr.
Sparres motiv att försöka hindra framgången af den plan som tydligen röjt sig i Frih.
Sprengtporten yttrande, nemi. att frånrycka R. o. Ad:s majoritet den vunna segern genom att få saken under tramphjulet eller under votering i Förstärkt StatsUtsk.
Detta motiv torde icke vara så oriktigt, ehuru det råkat ut för oljckan att komma något för sent, eller, som ordspråket lyder, såsom senapen på eftermiddagen.
Emellertid tror jag det icke löna mödan att kosta några vidare ord på denna formfråga, utan att man gjorde bäst uti att lägga punkten till handlingarne.
Jag fortfar att hysa den mening-, att R. o. Ad. bör fatta ett bestämdt beslut öfver punkten, och jag kan ej finna något giltigt skäl för dess läggande till handlingarne.
När ett Utsk. afgifvit ett bestämdt förslag, böra Stånden besvara det med ja eller nej och ej lemna det obesvaradt genom att lägga det till handlingarne.
Utaf en sådan åtgärd som den sistnämnda skulle i detta fall följden blifva, att då 2 Stånd bifallit Usta morn., ett Stånd afslagit detsamma och R. o. Ad. lagt mom. till handlingarne, skulle StatsUtsk. möjligen inkomma med en ny hemställan oell säga: »Som R. o. Ad. icke svarat på Utsk:s första förslag och Utsk. således icke känner R. o. Adms åsigt derom, anhåller Utsk. att 216 Den 12 Jani e. m. E. o. Ad. mätte fatta ett bestämdt beslut deröfver.
En sådan omgång bör undvikas, och derföre hyser jag den mening, att ett bestämdt svar å förslaget bör gifvas.
Gr. af Ugglas liar anmärkt, att då jag från afslag undantog det 4:de morn., borde jag äfven hafva undantagit det lista, enär E. o. Ad. gifvit anslag åt den deri omnämnda stambanan.
Härpå iår jag svara, att E. o.
Ad. alldeles ieke beviljat anslag åt, såsom orden i lista mom. lyda, »vestra stambanan, som, utgående från Stockholm, skall löpa genom de inre delarne af Södermanland och sträcka sig förbi Hallsberg» etc , utan E. o. Ad. har beviljat anslag till fortsättning af den vid sista Eiksdag beslutade jernbana, som, utgående från Götheborg, skulle, i riktning genom Westergöthland och Nerike, fullbordad, förena nämnde stad med Stockholm.
Jag förnyar min anhållan, att alla monia- i denna punkt mätte afslås, med undantag af det 4:de mom, som bör läggas till liandlingarne.
Hr von Troil har sagt, att då E. o. Ad. afslagit den 2:dra punkten, innehållande en hemställan att ett system för Statens jern vägsbyggnad er måtte fastställas, skulle deraf följa, att den 3:dje punkten, som endast innehåller en beskrifning öfver systemet, hade förfallit.
Denna slutsats kan vid första påseendet synas vara ganska riktig, men jag hemställer till Hr von Troil, huruvida det icke är möjligt, att, ehuru E. o. Ad. eller alla 4 Stånden afslagit 2:dra punkten, och derigenom förklarat, att man icke vill fastställa något jernvägssystem, E. o. Ad. eller något annat Stånd eller alla 4 likväl sedermera vid 3:dje punktens behandling kunde besluta, att godkänna en eller flera af de der föreslagna bansträckningarne.
Kan ett afslag å Sidra punkten icke hindra ett
Stånd att godkänna en i den 3:dje punkten föreslagen bansträckning, så har ju icke heller denna 3:dje punkt förfallit till följd af afslaget å den andra.
Jag har ingalunda förbisett ingressen till 3:dje punkten, men jag har icke, såsom en annan värd ledemot, uteslutande fästat mig vid slutet af densamma, utan jag har äfven upmiirksammat början deraf, som lyder sålunda: »att E.
Stir måtte såsom stam- eller statsbanor antaga och bestämma följande jernvägar.»
Deri inneliålles, enl. min åsigt, sjelfva hufvudfragan eller den ekonomiska lagstiftningsfråga, hvarom K.
M. förklarat sig vilja med E. St:r öfverlägga.
Förklara E.
Stir att de godkänna förslaget om dessa stambanor, så blifver deraf en naturlig följd att medel till deras utförande skola beviljas.
I fortsättningen af ingressen heter det: »hvilka (nemi. stambanorna) således böra genom Statens försorg och på allmän bekostnad anläggas och fullbordas.»
Ja, såvida E.
Stir antaga förslaget om stambanorna, så skola dessa på allmän bekostnad anläggas, men om E.
Stir icke antaga detta förslag, hvilket sker om 2 Stånd besluta att de icke vilja hafva dessa stambanor, så har frågan derom, enl. min oförgripliga mening, förfallit.
Jag förnyar derföre min anhållan till Hr Gr. o.
Landtm, om propos.
Den 12 Juni e. m. 217 å afslag till alla momme, utom det Ode, i afseende hvarå särskild propos. sedermera torde böra framställas.
Jag måste hafva blifvit missförstådd af Gr.
Frölich, enär jag icke yttrat något annat, än att jag instämde med Frih.
Haab deri, att denna punkt borde läggas till handlingarne, enär K. o.
Ad. redan beslutat till hvilka bansträckningar
Ståndet ville lemna anslag.
Sedermera tilläde jag blott, att jag icke ansåg mig böra inleda någon discussion öfver Hr Cederschiölds framställning, eniir den fråga han deri afhandlat icke, i min tanke, nu borde blifva föremål för öfverläggning, utan först sedan StatsUtsk. inkommit med sitt sammanjemkningsförslag.
Det kan väl icke vara Gr.
Sparres mening att framtvinga ett beslut ang:de denna punkt, sedan Ii. o. Ad. nyss beslutat att icke antaga något system för Statens jernvägsbvggnader samt Hr Gr. sjelf afgifvit det förslag till beslut, genom hvars antagande frågan ang:de vestra stambanans dragande söder eller norr om Mälaren lemnades oafgjord.
Jag känner ganska väl ordalydelsen af R. o. Adrns på Gr.
Sparres förslag grundade beslut, men då R. o. Ad. onekligen beslutat, att vestra stambanan skulle fortsättas till Orebro i den riktning K.
M. behagar bestämma, så måtte väl stycket från Götheborg till Orebro vara en del af den vestra stambanan, och deraf följer, att det vore en orimlighet att afslå en punkt, som just tillstyrker denna bansträckning.
Flere talare hafva redan påpekat det olämpliga uti att afslå Osta mom. af denna punkt, enär R. o. Ad. redan beviljat anslag till en del af den der omnämnda bansträckningen.
Sparre, med den juridiska skarpsinnighet som man mäste tillerkänna honom, anmärkt, att E, o.
Ad. icke beviljat anslag till den i Osta mom. omtalade vestra stambanan, utan till fortsättning af den redan vid förra Riksdagen beslutade jernvägslinien; men jag ber dock att vid detta tillfälle få erinra, att R. o. Ad:ns beslut innehöll ett öfverlemnande åt K.
M. att bestämma riktningen af denna linie, antingen öfver Svartå eller Hallsberg.
Om således det till en viss grad är riktigt att säga, att afslaget å Osta mom. icke kan gälla den del af banan, hvars riktning redan är fastställd, så måste dock å andra sidan medgifvas, att afslaget kan tillämpas på den del af sträckningen som icke är fastställd, utan hvars bestämmande blifvit till K. M. öfverlemnadt, nemi. vägen emellan Hjulö och Hallsberg.
Jag har ansett mig böra nämna detta såsom ett ytterligare skäl för den åsigten, att punkten icke bör atslås utan läggas till handlingarne.
Jag kan icke underlåta att med några ord be lysa halten af Gr.
Sparres argumentation.
Han vill afslå Osta morn., men bifalla det Ode.
Jo, derföre, att i Osta mom. heter det, att banan skulle gå till Kathrineholm, hvartill medel ej blifvit anslagna.
Men i afseende å Ode mom. förbiser 218 Den 12 Juni e. in. Gr. Sparre, att man blott beviljat medel till banans fortsättning till Finja-sjön, men ieke beviljat anslag till dess fortsättning öfver Ljungby, på samma sätt som man icke gifvit medel till banan öfver Katrineholm.
Huru kan man, vid sådant förhållande, behandla dessa begge mom:r på olika sätt?
Jag förstår det icke, och kan ej heller finna att Gr.
Sparre nöjaktigt utredt denna fråga.
Det är visserligen icke af någon vigt för K. o. Ad. att veta, om jag finner mig hafva missförstått Frih.
Sprengtporten eller ej; men jag anser mig dock böra förklara, att om jag denna gång gjort det, så härrör det deraf, att jag alltid är van att finna något inunder hvad den värde Frilen yttrar.
Sprengtporten ej åsyftade att få saken under Förstärkt StatsUtsk.
, så vet jag i sanning ej hvad han med sitt yttrande afsett.
Mitt missförstånd har således härledt sig från min vana att alltid finna Frih.
Sprengtporten yttranden innebära någon mening och icke vara tomt.
Det är med ett verkligt obehag jag finner mig föranlåten att ånyo upträda i en fråga, som långt före detta bordt vara afgjord.
Om jag ej misstager mig, tvista vi nu om blott och bart en titulaturfråga.
Vi hafva ju afslagit systemet.
'Hvaruti består det?
Jo, i de uti denna punkt uptagne stamlinierne.
Jag bekänner upriktigt, att jag icke förstår skillnaden emellan att afslå en sak, som man ej godkänner, och att lemna denna sak åsido, eller, som det heter, lägga den till handlingarne.
Det enda skäl, som något verkat på mig;, är det af Frih.
Cederström anförda, eller, att man måste svara på en K.
Propos. och att det således är bättre att rent afslå den än att lemna den åsido.
Jag tror tillika, att R. o. Ad. i denna fråga ganska visligen för farit; ty de anslag
Ståndet beviljat äro lemnade åt vissa vägsträckningar, utan att man nyttjat namnet stats- eller stambanor.
Då hela stambanesystemet således är förkastadt, torde det vara bäst att afslå bela 3:dje punkten.
Raab en förklaring, hvarföre jag yrkat afslag å l:sta morn., men icke till det 4:de.
Såsom jag förut yttrat, har R. o. Ad. icke beslutat något anslag till vestra stambanan, utan endast beviljat medel till fortsättande af den redan påbörjade banan i den förut fastställda riktningen. R. o. Ad. har ej åt denna bana gifvit namnet: vestra stanibanan, utan nyttjat samma ordalag som nyttjades vid sisth Riksdag då beslutet om dess påbörjande fattades.
Hvad deremot södra stambanan angår, så har R. o. Ad. beviljat anslag till den »södra stambanan», och således nyttjat denna benämning.
Följaktligen går det ej an att afslå 4:de morn., som handlar om denna bana, utan man måste lägga detta mom. till handlingarne.
Jag får upriktigt bekänna, att jag icke förstår den meningsskiljaktighet som här upstått.
Då R. o. Ad.
Den 12 Jani e. m. 219 nyss afslagit den 2:dra punkten, och dervid uttryckligen sagt, att E. o. Ad. anser, att något allmänt system för Statens jernvägsbyggnader vid denna Eiksdag icke skall antagas, samt att den 3:dje punkten icke innehåller något annat än en utveckling af eller en redogörelse för just detta redan förkastade system, kan jag ej finna annat än att man vinner samma ändamål som man med ett afslag afser, om man, med åberopande af beslutet rörande 2:dra punkten, lägger den 3:dje till handlingarne.
Jag föreslår derföre, att E. o. Ad. måtte tätta ett beslut af ungefärligen följande lydelse: att li. o. Ad., till följd af sitt vid 2:dra punkten fattade beslut, och då E, o. Ad. redan yttrat sig ang:de sträckningen af de jernbanor, till hvars utförande E. o.
Ad. beviljat anslag, finner denna 3:dje punkt icke böra föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Jag tror, att E. o. Ad. öfver denna punkt kan sägas hafva fattat ett bestämdt beslut, då E. o. Ad. för dess läggande till handlingarne åberopar föregide beslut.
Jag hade begärt ordet innan den siste värde talaren yttrat sig, och som jag är af honom helt och hållet förekommen, skulle jag gerna hafva afstått från något vidare yttrande, såvida jag ej ansett mig ännu en gång böra påpeka det högst besynnerliga uti det påståendet, att E. o. Ad., sedan Ståndet beslutat icke antaga något jernvägssystem, sedermera skulle ingå i pröfning af just samma system.
Och ännu besynnerligare förefaller det mig, att sedan man å motsatta sidan uttryckligen förklarat, att man vill lemna frågan om vestra stambanans dragande söder eller norr om Mälaren oafgjord, man dock vill framtvinga ett beslut, hvarigenom den södra sträckningen af denna bana skulle ogillas.
Jag för min del kan ej af E. o. Ad-.ns föreg-.de beslut draga samma slutsats som Hrr von Troil och Bildt.
Och om än denna slutledning kan synas dessa
Hrr riktig, så torde det finnas andra, som ej gilla detta sätt att resonnera.
Det säkra är, att frågan komme på ett mycket renare fält, om vi rent uttryckte vår förkastelse af denna punkt, enär derigenom 2 Stånd fattat enahanda beslut, så att StatsUtsk. i sitt sammanjemkningsförslag endast hade att förklara, att då 2 Stånd förkastat punkten, hade frågan förfallit, då deremot, om E. o.
Ad. hade lagt punkten till handlingarne, PresteSt,. bifallit densamma, BorgareSt. fattat ett tredje och BoudeSt. ett fjerde beslut, Utsk. skulle få icke mindre än i särskilta beslut att sammanjemka.
Sedan sättet för denna sammanjemkning blifvit af StatsUtsk., förmodligen efter heta strider, afgjord, skulle vi återfå frågan, ehuru jag tror att alla äro med mig ense derom, att vi alldeles tillräckligt discuterat densamma.
Med anledn. af den siste värde talarens yttrande, att StatsUtsk. möjligen skulle komma att anse E. o. Adms beslut, det punkten skulle läggas till handlingarne, och PresteSt:s beslut att afslå densamma, vara till dess praktiska verkan olika, får jag 220 Den 12 Juni e. m. förklara, att jag bestrider den slutföljd den värde talaren deraf dragit, enär jag under den tid jag varit ledamot af StatsUtsk. alltid funnit, att nar en fråga blifvit af ett Stånd lagd till liandlingarne, Utsk. ansett detta Stånd hafva förklarat frågan vara förfallen.
Jag förstår ieke, hvarföre Utsk. denna gång skulle komma att beträda en annan bana, som, enl. hvad jag kan finna, ieke skulle leda till något resultat.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att sedan i afseende på nu förev:de punkt blifvit yrkadt, af Hr Cederschiöld, att särskilda proposir måtte framställas dels å 1, 2, 3, 5 osli 6 momme gemensamt och dels å 4:de mom. ensamt, en sådan delning ej kunde förvägras, och borde iakttagas äfven vid framställningen af Frih Tersmedens förslag till beslut, som var af följande lydelse: »Till följd af sitt öfver 2:dra punkten fattade beslut, och då E. o.
Ad. redan yttrat sig ang:de sträckningen af de banor, för hvilka anslag nu blifvit beviljade, lägger E. o. Ad. denna punkt till handlingarne»; hvaremot Hr Cederschiöld och Gr.
Sparre yrkat afslag å lista, 2:dra, 3:dje, 5:te och 6:te momme.
Den härefter till bifall å lista, 2:dra, 3:dje, 5:te och 6:te momme af Utskis i 3:dje punkten afgifna förslag framställda proposine besvarades med starka
Ja, och då sedermera framställdes propos. till afslag å dessa momn-, ropades starka Nej, jemte åtskilliga Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om E. o.
Ad. i afseende på dessa momir behagade antaga Frih.
Tersmedens förslag till beslut, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Uplästes till justering och godkändes en så lydande votersispropos. :
Den som anser att E. o. Ad., till följd af sitt beslut öfver 2idra punkten af StatsUtskis Utlåt.
Nio 62, och då E. o. Ad. redan yttrat sig angide sträckningen af de banor, för hvilka anslag nu blifvit beviljade, bör lägga lista, 2:dra, Bidje, 5:te och 6:te momme af 3:dje punkten till handlingarne, löstalja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varda förenämnde momir af E o. Ad. afslagne.
Yid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sorn följer: Ja — 5 6.
Nej — 53, Hr Cederschiöld:
Jag begagnar tillfället att nedlägga min reservation emot det nu fattade beslutet.
Jag antager likväl, att voteringens utgång till en stor del varit föranledd af Hr Bildts förklarande, att StatsUtsk. plägar anse en frågas läggande till handlingarne vara liktydigt med dess afslående, och jag får med anledn.
Den 12 Jani e. m. 221 häraf anhålla, att Hr Bildt måtte inom StatsUtsk. meddela denna uplysning åt TJtsk:s öfriga medlemmar, då frågan inom Utsk. till vidare behandling förekommer.
Jag måste helt oell hållet bestrida Hr Cederschiölds tolkning af mitt förra yttrande.
Jag har sagt, att StatsUtsk. brukat anse en frågas läggande till handlingarne vara detsamma, som att frågan ansetts böra förfalla; men jag har alldeles icke sagt, att den förstnämnda åtgärden ansetts liktydig med ett afslag.
Skillnaden emellan läggande till handlingarne och afslag är den, att ett afslag är en dom efter föregången pröfning, då deremot ett läggande till handlingarne innebär, att en fråga ansetts böra förfalla utan pröfning.
Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, att, i afs:de på 4:de morn., hvarom beslutet nu borde fattas, icke något serskildt yrkande blifvit af Hr Cederschiöld framställdt, yttrade Hr Cederschiöld:
Beträffande detta 4:de mom. har jag ej något att anmärka mot dess läggande till handlingarne.
Propos. till bifall å 4:de mom. af 3:dje punkten i Utsk:s Utlåt, blef härpå framställd och besvarad med Nej, hvarefter R. o. Ad. äfven i afseende på detta mom. antog det af Frih.
Tersmeden framställda förslag till beslut.
4;de punkten af Utsk:s Utlåt., som nu förekom, blef af R. o. Ad. bifallen.
I fråga om den sedermera förekommande
S:te punkten, anförde Frih. Cederström, Rud.: E. o. Ad. har, redan vid behandlingen af den 11 :te punkten, vägrat att bevilja de summor, som för bangårdar och verkstäder i Stockholm blifvit af StatsUtsk. tillstyrkta.
Jag anser, att E. o. Ad. i konseqvens med detta beslut bör afslå Utsk:s hemställan i denna punkt.
För min del hyser jag ej den åsigt, att norra och vestra stambanorna, derest de komma att anläggas, böra förenas här i hufvudstaden, utan jag tror tvertom, att en sådan förening svårligen låter sig verkställas, utan att lägga betydliga hinder i vägen för trafiken inom staden, på sätt jag förut haft äran anföra, men hvarpå jag måste lägga desto mera vigt, som jag finner det en sådan framtida förening alltjemnt hägrar, för att icke säga spökar, inför förfäktarne af den nu föredragna punkten.
Jag antydde nemi., att beviljandet af anslag till en gemensam bangård skulle medföra i släptåg den vidt beryktade, stort tillämnade, och förmodligen äfven kolossalt dyrbara Mälare-banken m. m., hvilka arbetens stora kostnader ej synas mig blifva motsvarade af den dermed åsyftade nyttan; äfvensom att StatsUtsk. syntes hafva alldeles förbisett de väsendtliga och svåra olägenheter, som deraf, efter all sannolikhet, skulle blifva en oundviklig följd.
I öfverensstämmelse med denna min redan förut antydda, och nu med all tydlighet 222 Den 12 Juni e. m. hoppas jag, vördsamt uttalade åsigt, anhåller jag om afslag å denna punkt.
Jag vill icke uptaga E. o. Ad:s tid med att ingå i hufvudfrågan, utan hemställer endast huruvida icke E. o. Ad. skulle finna lämpligt att i afs:de å denna punkt vidtaga samma åtgärd, som i afs:de å den 3:dje, nemi. att, till följd af E. o. Ad:s beslut rörande 11 :te punkten, lägga denna 5:te punkt till handlingarne.
Jag tror nemi., att det ej vore välbetänkt, vare sig att afslå eiler bifalla denna punkt, utan att det vore bäst att lemna frågan öppen.
Det är onekligen en ganska vigtig omständighet, att man i detta ögonblick kanhända icke kan med fullkomlig sakkännedom bedöma, huruvida en framtida sammanbindning i hufvudstaden af de båda jernvägar, som skulle komma att utgå från Stockholm, är verkställbar eller icke; men att, vid sådant förhållande, utan en noggrann pröfning afslå förslaget, hvarförutan, då E. o. Ad. förut afslagit flera bansträckningar, på grund deraf att fullständiga undersökningar saknades, jag skulle tro, att E. o. Ad. icke heller nu borde fatta ett beslut, som skulle för framtiden omöjliggöra det med så många fördelar förenade förslaget.
Jag medgifver visserligen, att de olägenheter man här omtalat, kunna blifva en följd af sammanbindningsbanan; men jag skulle dock tro, att dessa olägenheter äro mindre än fördelarne.
För den händelse, att man skulle hysa farhåga för verkställbarheten af förslaget, att från bangården vid
Fatburs-sjön föra jernvägen genom en tunnel ned till Mälaren vid Eagvaldsbacke, får jag erinra, att detta arbete ieke torde blifva serdeles svårt.
Vi känna ju, att uti Lyon går jernvägen genom en tunnel under hela staden, och vidare på en bro öfver Ehonefloden.
Jag har nyligen läst uti ett arbete, kalladt »Annuaire des deux Mondes», hvars trovärdighet är allmänt erkänd, och jag har sedermera funnit bekräftelse derpå genom de sednaste utländska tidningarne, att det i Sardinien å bane bragta förslaget att sammanbinda Susa i Piemont med Baroche i Savoyen, genom en tunnel af en mils längd, hunnit så långt att arbetets utförande blifvit påbörjadt.
Vid betraktande af dessa stora företag, och de många tunnelar, som äro anlagda på de Europeiska jernvägssträckningarne, torde man icke böra anse det här väckta förslaget så afskräckande.
Hvad åter angår banken öfver Mälaren, tror jag icke att densamma, efter Ofverste Ericsons förslag, kommer att hindra sjöfarten.
Jag har visserligen hört Gr. v: Eosen yttra, att det skulle vara serdeles farligt att föra en jernväg öfver en bank med tvenne rörliga broar; men jag föreställer mig, att då sådant vid jernvägsanläggningar i allmänhet icke kan undvikas, denna omständighet icke bör afskräcka oss från företaget, helst olyckshändelser torde kunna förekommas genom iakttagande af behöriga försigtighetsmått, såsom signaler m. m.
Vidkommande svårigheterna för kommunikationen emellan staden och Eiddarholmen, så har Öfverste Den 12 Juni e. m. 223 Ericson uplyst, att meningen är att under sjelfva jernvägen bereda en serskild passage för fotgängare, så att det endast blefve vagnar, som behöfde öfverfara jernvägen, och, som vi veta, är åkdonstrafiken till .Riddarholmen icke serdeles vigtig.
På grund af dessa i största korthet anförda skäl, och på det att R. o. Ad. icke jnåtte i denna fråga fatta ett beslut, hvarigenom förslaget utan närmare pröfning och undersökning för framtiden helt och hållet afskäres, får jag förena mig med Erih.
Alströmer, och anhålla, att punkten måtte läggas till handlingarne, hvarvid jag får uttrycka den önskan, att när en gång beslut om bangårdens anläggande i Stockholm kommer att fattas, man dervid icke måtte helt och hållet förbise möjligheten af dessa bangårdars sammanbindning.
Uti ganska många af utlandets städer, såsom t. ex. Paris och Berlin, har man insett den stora nytta af bangårdarnes förening, och man har mycket ångrat sig deröfver, att sådant ej vid jernvägarnes anläggande blifvit påtänkt och utfördt.
Jag anser det således vara af ganska stor vigt, att förslaget icke bestämdt förkastas, och förnyar derföre min anhållan om punktens läggande till handlingarne.
Sprengtporten har önskat, att punkten icke måtte afslås, utan läggas till handlingarne, på det att man icke för framtiden skulle betaga sig möjligheten att bereda en för hufvudstaden nyttig sak.
Jag tror likväl, att om man ock f. n. finner sig förhindrad att antaga förslaget, sådant icke kan utgöra något hinder för kommande Ständer, att, derest ett förslag till bangårdarnes förening framlägges, hvilket förslag medför det nu afgifnas fördelar, men utan dess olägenheter, samma förslag gilla och antaga.
Det är endast det nu framlagda förslaget, som jag ansett R. o. Ad. böra afslå, enär genom ett sådant beslut ingalunda afskäres möjligheten för kommande Ständer att bifalla ett annat bättre förslag.
Jag vet val icke huru det skulle komma att se ut; men det vore väl orätt att, heldre än att afbida ett tillfredsställande sådant, nu brådstörtadt antaga ett, hvarmed man, efter min tanke, alldeles icke har skäl att vara belåten?
Alströmer har trott, att denna punkt borde läggas till handlingarne af samma skäl, som den Btdje.
Jag får dock fästa upmärksamheten derpå, att forhållandet i båda frågorna icke är helt och hållet likartadt.
I den 3:dje punkten förekommo förslag, hvilka till en del vunnit R. o. Ad:s bifall.
I denna punkt åter beröres endast sådana frågor, som redan blifvit af R. o. Ad. medelst afslag afgjorda.
Hvarföre skulle vi, under sådana förhållanden, åt denna fråga gifva ett slags undfallande svar, en så till sägandes obestämd utgång?
Man upgifver att frågan vore långt ifrån utredd.