Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dit enda, hvari BondeSt;s beslut skiljer sig från StatsUtsk:s hemställan, är den omständighet, att BondeSt. förklarat, att den vid slutet af riksdagen tilldelade summan, sammanlagd med hvad månadtligen utbetalas, icke skall komma att understi ga det belopp, som vid sista riksdagen af cancellipersonalen uppbars.
Det är således icke min mening att yrka, det cancellipersonalen må erhålla något utöfver arfvodenas belopp vid sista riksdagen, och ej heller, alt hela beloppet må genast utbetalas, men att dessa personer må erhålla säkerhet, att de icke skola erhålla mindre, än förut blifvit utbetaladt.
Särskildt får jag tillagga den bevekelsegrund, att R. o. Ad:s cancelli nu består af ett vida mindre antal personer än vid förra riksdagen, hvilka dock hafva lika mycket att göra som den större personalen vid sista riksdag; att R. o. Ad. alltid haft stor svårighet att erhålla notarier; alt det icke är utan exempel, att man vid början af riksdagen dertill får antaga personer, som, oaktadt de äro skickliga i andra afseenden, sedan mäste ombytas, emedan de icke hafva erforderlig vana vid delta slags arbete, samt slutligen, att då de blifvit antagna under förutsättning, att deras arfvode icke skulle belöpa sig till mindre än det, som var anslaget vid förra riksdagen, skulle jag och många med mig anse orätt, om. samma inkomst icke blefve dem garanterad.
På dessa skäl får jag anhålla, att R. o. Ad. måtte instämma uti BondeSl:s beslut.
Såvida jag vid uppläsningen kunnat fatta BondeSlts beslut, har derigenom blifvit stadgad en minimisumma, under hvilken BondeSt. ansett cancellibetjeningens aflöning icke böra få gå.
Cronhjelm har delat samma åsigt; men jag vågar hemställa, huruvida R. o. Ad. anser sig tillständigt att, emot stadgandet i 24 §•
Riksd.Ordm, nu bestämma en gifven summa.
Jag hemställer, om icke sådant vore att gå StalsUtsk. i förväg; ty detta Utsk. har ännu icke varit i tillfälle att, efter öfverläggning med Hr Gr. o. Landtm, samt Talmannen, föreslå beloppet, hvilket skall ske vid riksdagens slut, med 4 IL 41 Den 17 M*rs e. m. afseende på göromålens vigt oell mängd.
Jag tror således det icke vara fullkomligen grundlagsenlig! att nu på förhand garantera cancellibetjeningen en gifven summa vid riksdagens slut.
Alla de skal, som af Gr.
Cronhjelm nu blifvit åberopade, skola då hos mig och säkerligen äfven bos StatsUtsk:s öfriga ledamöter komma under noggrannt öfvervägande, och ingen önskar högre än jag, att ifråga var. personer må erhålla en belöning, svarande mot deras arbete och förtjenst.
Men jag har icke ansett mig tillständigt att nu genast ingå i pröfning af hvad de skola erhålla, utan har jag, likasom StatsUtskjs öfriga ledamöter, trott sådant icke förrän vid riksdagens slut böra eller kunna föreslås och af R.
Jag anser ett beslut, hvarigenom R. o. Ad. förenar sig med det, som BondeSt. fattat, icke innefatta någon föreskrift om en bestämd summa för diessa arfvoden; det skulle blott förutsätta, att de icke borde blifva mindre än vid sista riksdagen, men det skulle bero afStatsUtsk. att föreslå och af R.
St. att antaga en större summa, hvilket jag likväl icke nu tillstyrker.
Jag önskar endast, att R. o. Ad. måtte förena sig i det yttrande, BondeSt. afgifvit, att cancellipersonalen icke må hafva att vänta sig mindre än vid sista riksdagen; dessa personer böra något sånär veta för hvad de skola arbeta.
StatsUtsk. har yttrat, att dess tanke vore att icke minska arfvodena, men snarare personalen.
Det skulle jag äfven önska; men jag tror, att det förutsätter, att vår Representation skall hafva andra former, som göra göromålen mindre vidlyftiga och att mindre skrifveri behöfves.
I annat fall kunna vi icke minska antalet af cancellibetjeningen.
Summan af hvad jag vill säga är, att jag önskar, att R. o. Ad. ville förena sig i samma beslut, som BondeSt. fattat.
Jag får vördsamt upplysa, att 24 §•
Riksd.Ordn. icke, såsom en värd ledamot påstått, föreskrifver, att arfvodena skola först vid riksdagens slut bestämmas, utan att slutliga arfvodet skail vid riksdagens slut utbetalas, och jag förmodar, att det är på denna grund, StatsUtsk. velat innehålla en tredjedel eller något mer, för att då cancellipersonalen tilldelas; tvärtom innehåller denna §., att dessa aflöningsmedel skola bestämmas på samma gång som statsregleringen uppgöres, och statsregleringen förekommer vanligen första gången vid början af riksdagen, eller åtminstone icke långt efter dess början.
Jag tror således, att R. o. Ad. äro oförhindrade att bestämma en minimisumma.
Jag vill visserligen icke yrka, att denna summa vid riksdagens slut må öfverskridas; men dessa personer böra hafva någon säkerhet, att deras arfvoden icke blifva mindre än förut, helst de, i anseende till den mindre personalen, hafva vida mer att göra an vid sista riksdagen.
Den 17 M*r« e. m. 3*3 Frih.
Dä jag, kallad af Hr Gr. o. Landtm, såsom ordförande i Utsk., haft tillfälle att jemte ordföranderna i öfriga Utskm yttra mig i denna fråga, och jag'dervid tillkännagifva min mening, att 24 §.
Riksd.Ordn. bör så förstås, att cancellister och notarier bör vid riksdagens slut tillkomma en vedergällning, lämpad efter göromålens mängd, så torde jag få uppläsa orden i denna §.:
"Och erhålle vid riksdagens slut en efter göromålens vigt och "mängd lämpad vedergällning af statsmedlen, hvilken af Stats"Utsk. , efter öfverläggning med Landtm, och Talmännen, "föreslås och, i sammanhang med den öfriga statsreglerin"gen, af R.
St. bestämmes.” Jag kan icke dela den opinion, som en talare yttrat, att då man förklarar, att ett minimum ovilkorligen skall tilldelas dessa personer, det icke också säges, att det skall tilldelas dem, ehvad de göra sin tjenst val eller illa.
Jag har haft tillfälle under flera riksdagar erfara, att göromålen kunna afUtskms tjenstemän skötas både skickligt och mindre skickligt och med mindre flit, och jag har varit nödsakad se, att den mindre flitige och oskicklige erhållit lika arfvode med den skicklige och oförtrutne.
Jag vill icke understödja detta oskick, och jag anser cancellibetjeningen kunna vara säker att den vederfares rättvisa, då det är öfverlemnadt till Landtm, och Talmännen att jemte StatsUtsk. bestämma den summa, som vid riksdagens slut bör såsom vedergällning dem tillkomma.
De af StatsUtsk. föreslagna förskotten anser jag fullkomligt tillräckliga att ligga till grund, tills denna vedergällning vid riksdagens slut kan dem tilldelas; och jag är öfvertygad, att om Utsk:ns tjenstemän med skicklighet och drift, så att intet uppehåll genom deras förvållande uppkommer, fullgöra sina åligganden, skall det blifva en kär omsorg för Landtm, och Talmännen äfvensom för StatsUtsk. att förskaffa dem den vedergällning, hvaraf de göra sig förtjenta.
Jag anhåller om proposition till bifall å StatsUtsk:s betänk.
Då jag erinrar mig, att vid alla de riksdagar, som följt efter regementsförändringen, d. ä. under all den tid, som dessa former varit gällande, ett annat förhållande, så vidt mig veterligt är, ägt rum med cancelliaflöningen än det, som vid denna riksdag föreslås; och då jag härtill lägger, att Heder v. BondeSt. redan yttrat sig på annat sätt, anser jag grundlagens helgd icke vara öfverträdd derigenom, att jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om proposition till bifall å BondeSt:s inbjudning, så mycket hellre, som den distinction, hvilken den siste värde talaren gjort i afseende på skicklighet och oskicklighet, lärer, då den återstående tredjedelen skall utdelas, få allt det afseende, den förtjenar.
Det är icke att förmoda, att något Utsk:s ordförande skall föreslå samma belöning för den icke skicklige som för den skicklige, och jag har fullt förtroende till StatsUtsk., att det skall hafva samma omsorg.
Jag 34 Den 15 Mars e. m. ser således i anmärkningen blott ett sätt att courtisera StatsUtsk. och anhåller om proposition till bifall å BondeSt:s inbjudning.
Det har aldrig varit nain mening eller mitt sätt, då jag talar, att courtisera någon slags opinion.
Jag lemnar åt den siste värde talaren att bedöma, hvilken af oss, som i detta afseende courtiserar mest.
Jag vill blott förklara, att då jag icke anser det vara min rätt att bestämma arfvodet för någon tjensteman inom det Utsk., hvars ordförande jag har den äran att vara, och då man vet, att det vid början af riksdagen icke beror på ordföranden att tillsätta tjenstemännen, utan af en pluralitet, ofta bestämd af BondeStåndet, så tror jag mig icke böra tillstyrka ett sådant minimum, sorn skulle sätta Landtm, och Talmannen ur tillfälle alt rectifiera, hvad sorn bör rectifieras.
För öfrigt är den praxis, Frih.
Boye jemväl omnämnt, mig fullkomligt likgiltig; jag följer endast grundlagen, och jag vädjar till Hr Frih. sjelf, om han med all möjlig speculaliv förmåga kan tolka den annorlunda, än jag gjort.
Jag är förvissad derom, att i fall någon jemnförelse kunde äga rum, för att bedöma hvilken som varit eller är mest courtisan, jag eller den siste talaren, så skulle jag på jemnförelsen icke tappa; och efter en jemnförelse blifvit framkallad, vill jag säga, att jag icke har äran vara ledamot, ännu mindre ordförande i Utsk., och derföre kan jag icke hafva någon afsigt att åt mig behålla någon myndighet till slutet af riksdagen.
Jag förblifver vid min anhållan om proposition till bifall på BondeSt:s inbjudning.
Jag ber att få förklara, det jag, då jag yrkar förening i beslutet med BondeSt., trott mig fullgöra Riksd.Ordn:s 9,4 §- Jag har särskildt af ordföranden 1 StatsTJtsk. hört, att man inom några veckor kunde förvänta StatsUtsk:s förslag om aflöningens belopp tillika med statsregleringen.
Frågan kommer således i alla fall icke att uppskjutas intill riksdagens slut. l^å sådan grund och då Landtm, och Talmännen hafva sin lätt öppen att öka eller minska den vid riksdagens slut återstående tredjedel och att afskeda den, som icke är skicklig, tror jag vi göra bäst och rättvisast, om vi bifalla BondeSl:s inbjudning.
Vi hafva då gått närmare grundlagen så tillvida, som, mig veterligen, icke förr varit regleradt så, att man lemnat bestämmandet till framtiden.
Tjenstemännen hafva alltid fått vid riksdagens början veta, för hvad de skulle arbeta.
Jag vill icke i detta fall strida; jag ville blott önska, att mina motståndare hade haft omsorgen att anskaffa notarier, hvartill hos It. o. Ad. fordras den största färdighet, emedan inom detta hus finnas flera, som tala mycket och fort, hvarigenom arbetet i samma män blir svårare och drygare.
Den svårighet, vi nu haft att anskaffa dem, skulle framdeles ytterli - Den 17 Maus e. m. 3^5 gare ökas, om aflöningen blefve minskad, då likväl arbetet blifvit förökadt.
Det har blifvit yttradt, såsom hemtadt från 24 §.
Riksd.Ordn., att det icke skulle gå an att fastställa ett minimum af det arfvode, cancellibetjeningen bör erhålla, förr än vid riksdagens slut.
Den värde ledamot, sorn yttrat sig så, ordföranden i Constit.Utsk., synes liafva förbisett, alt i händelse man icke kan bestämma ett minimum, kan man icke heller gifva förskott, då man stricte följer 24 §•
Jag skall läsa upp inom.:
’ Så väl Ståndens, ”sorn Utsk:ns Secreterare, jemte den under Riksdagar biträdande nödiga betjeningen i Ståndens cancellier samt R.
St:s ”Utsk., njute samma säkerhet med Riksdagsmän, och erhålle ”vid Riksdagens slut en efter göromålens vigt och mängd ”lämpad vedergällning af statsmedlen, hvilken af StatsUtsk., ”efter öfverläggning med Landtm, och Talmännen, föreslås ”och, i sammanhang med den öfriga statsregleringen, af R. ”St. bestämmes.”
Att följa ordalydelsen här, skulle således icke heller något förskott kunna äga rum, utan först vid riksdagens slut skulle R.
St. öfver vedergällningen besluta.
Likväl har samme ledamot tillstyrkt bifall till StatsUtsk:s betänk., hvari förskott på arfvodet föreslås.
Jag skulle likväl tro, att då man icke bestämmer den summa, som skall utgå, utan säger, att under den och den summan skall beloppet icke bestämmas, har man icke trädt grundlagen för nära.
Ville man åter drifva det derhän, att betjeningen icke förr än vid riksdagens slut skulle erhålla någon aflöning, tror jag, att göromålen snart skulle afstadna och att Ständerna sålunda blefve tvungna att förändra ett sådant beslut.
JVIen i afseende på BondeStrs beslut anhåller jag att få fästa uppmärksamheten på det tillägg, jag nyss hade äran föreslå.
EondeSt:s beslut lyder vid slutet sålunda: ”Emot riksdagens slut och i sammanhang med statsregleringen uppgör ”StatsUtsk., efter samråd med Hr Landtm, och Talmännen, ”förslag till den tillökning, som cancellipersonalén bör lil 1— ”komma; dock må denna tillökning icke blifva mindre, än ”att livar och en i det hela undfår, hvad för hvarje plats ”vid sista riksdagen bestods.”
Det går icke an att utan inskränkning instämma i detta beslut, att hvar och en i det hela skall undfå lika mycket som vid förra riksdagen, och derföre har jag begärt det tillagg i beslutet, att cancellipersonalen icke pr månad må erhålla mindre, gn hvad vid sista riksdagen bcslods.
Jag anhåller ytterligare om proposition derpå.
Jag hemställer vördsamt, huruvida ett fullkomligt ingående på BondeSt:s förslag att för cancellipersonalen bestämma en minimiaflöning till det belopp, som utgjorde maximum vid sista riksdagen, är fullkomligt ändamålsenligt.
Jag vili icke ingå i diseussion, 326 Den 17 Mars e. m. huruvida det är grundlagsenlig! (derom tror jag mycket kan sägas mot och med); men jag tror det vara klart, att om detta belopp antages till minimum, lärer ett maximum komma att blifva mer betydligt, än man föreställer sig, eller också reducera sig till intet.
Jag tror för min del, att ett instämmande i BondeSt:s förslag eller, såsom här blifvit yrkadt, förskottens bestämmande till -| af hvad denna personal, hvar och en inom sin grad, hade i aflöning vid förra riksdagen, skulle vara,ganska lämpligt, helst man då skulle komma till ett slut i denna fråga, emedan två Stånd redan fattat ett sådant beslut, hvilket genom B. o. Ad:s bifall skulle blifva B.
St:s beslut, och cancellibetjeningen sålunda visste, hvad den hade att vänta sig såsom förskott.
Ett fullkomligt instämmande i BondeSt:s förslag torde, på sätt Frih.
Cederström yttrat, icke vara ändamålsenligt; men om H. B. o. Ad. ville fatta och inbjuda de öfriga Stånden att deltaga i det beslut, att StatsUtsk. borde i sammanhang med statsregleringen inkomma med definitivt betänk. 0111 den aflöning, som skall bestås, så tror jag, att cancellipersonalen icke skall blifva lidande och att tidsutdrägten icke blifver betydlig, helst om man betänker, att, i fell B. o. Ad. nu instämmer i BondeSlrs beslut, saken icke kommer att blifva afgjord, förrän ett förstärkt StatsUtsk. kommit tillsammans, och således icke innan en eller annan vecka förflutit.
Då torde tiden melian ett sådant afgörande och det, sorn kan bero på statsregleringen, icke blifva så betydlig, att denna skillnad kan blifva någon uppoffring för cancellipersonalen.
Jag får derföre tillstyrka, att B. o. Ad. måtte besluta ett månadtligt förskott för denna personal, bestämdt till afhvadarfvodena sista riksdagen utgjorde, samt att StatsUtsk. förelägges att i sammanhang med statsregleringen inkomma med definitivt förslag öfver ifrågavarande aflöning.
Cederströms directe till mig ställda yttrande vill jag svara, att jag medger med honom, att strictissime intet förskott kunde gifvas; men om man ville så strängt tillämpa grundlagen, skulle ingen utgift under riksdagen kunna ske, emedan alla sådana utgifter måste ske förskottsvis.
Skulle vi dock, såsom Gr.
Cronhjelm föreslagit, förena oss uti BondeSt:s beslut att fixera ett minimum för hvarje grad, förmodar jag, att Frih.
Cederström skall medgifva, att sådant icke skulle öfverensstämma med det motiv, jag framställt för aflöningens bestämmande vid slutet af riksdagen af StatsUtsk., efter öfverläggning med Landtm, och Talmannen.
Svårligen kunde i sådant fell mer eller mindre drift och skicklighet på vedergällningen hafva inflytande; ty detta minimum är så betydligt, att sannolikt Talmännen och StatsUtsk. icke skulle våga föreslå högre arfvoden.
Palmstjerna har nu föreslagit förskottens fixerande till -§ af aflöningen vid förra riksdagen, och i fell på sådant sätt en sammanjemnkning kan Den 17 Mars c. m. 3u7 göras, vill jag icke lägga hinder i vägen.
Jag har endast yttrat mig för principens skull, och den måste jag vidhålla, då jag i Talmansconclaven varit en bland de första, som fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att återgå till den grund för aflöningen, som i grundlagen finnes föreskrifven.
Enligt den enskilda, men ändock ganska säkra underrättelse, jag nu fått i afseende på, huru detta mål blifvit afgjordt hos BorgareSt., får jag tillkännagifva, att om R. o. Ad. skulle vilja, med förnekande af någon del af BondeSt:s beslut i denna punkt, förena sig örn att bestämma förskottet och cancelliets vedergällning till af dess belopp vid sista riksdag, skall frågan komma att undgå förstärkt StatsUtsk. och R. o. Ad:s beslut blifva R.
St:s. BorgareSt. har nemi. bestämt, att | af arfvodenas belopp vid förra riksdagen böra tilldelas cancellipersonalen såsom minimum, äfvensom att Landtm, och Talmännen samt StatsUtsk. må vid statsregleringen inkomma med förslag om tillökningen.
Jag tror, att jag samt Frih:na Palmstjerna och Ehrenborgh äro ense, och såvida icke Hr Gyllenhaal vidhåller sitt yrkande, hafva då skiljaktiga opinioner här icke gjort sig gällande.
Det der compositionssystemet, som jag igenkänner från föregående riksdag och hvaraf skulle följa, att det Stånd, som sist yttrade sig, skulle vara af ingen betydenhet, emedan ämnet vore att anse såsom afgjordt genom 2:ne Stånds förut fattade beslut, detta system kan jag icke godkänna.
Jag tror, att hvart och ett Stånd handlar rättast, då det icke bryr sig om andra opinioner, än sin egen.
Då jag tillstyrkte bifall till BondeSt:s inbjudning, skedde det under den förutsättning, att fråga ej kunde uppstå derom, att aflöningen skulle beräknas annorlunda än pr månad; men sedan Frih.
Cederström gjort erinran derom, anser jag icke ur vägen att följa denna erinran, och derföre anhåller jag om propos. till bifall å BondeSt:s inbjudning med det tillägg, att aflöningen beräknas pr månad.
Då jag till någon del frångått det yrkande, hvarmed jag började, ber jag att få förklara, att jag anser mig icke hafva bort fortsätta detta yrkande, då det icke mera kan leda till något ändamål.
Då jag nemi. vet, att tvenne Stånd fattat ett annat beslut och att målet, derest vi stadna i ett särskildt beslut, konnner till förstärkt StatsUtsk.
, så tror jag, att det är bättre för den rättvisa utgången af saken, att cancellipersonalen erhåller ■§• af sin aflöning, helst jag är öfvertygad, att Landtm, och Talmännen samt StatsUtsk. icke kunna vilja föreslå det återstående beloppet till mindre än ^ af sista riksdagens arfvoden.
Jag utber mig att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att om R. o. Ad. fullgör denna Donde - 3 28 Den 17 Mars e. m.
St:s inbjudning, blir det icke den tredje meningen, utan två Stånds beslut; ty jag kan icke föreställa mig möjligheten, att BondeSt. haft för afsigt att bestämma aflöningen annorlunda än pr månad, och således komme två Stånd att stadna mot två.
Skulle en sådan konsideration i alla beslut göra sig gällande, blir det bekymraerfullt, huru vi ständigt skola jemnka och jemnka; jag har icke framställt mitt yrkande för att förena mig med den siste talaren, och jag förändrar icke min mening derföre, att han blifvit af annan tanke.
Boyeafstått från sin yttrade mening, har jag intet att anföra, och får blott begära Ilr Gr. o. Landtmrs proposition.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde proposition till bifall å hvad StatsUtsk. i denna punkt föreslagit.
Ropades ja och nej. H. Ex. förnyade enahanda proposition blef på samma sätt besvarad.
Som denna propos. icke tyckes förena alla meningar, får jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa den propos., jag begärt.
I anledn. häraf föreslog H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, bifall till StatsUtsk:s förslag i denna punkt med den förändring, Frih.
Palmstjerna yrkat, nemligen, att cancellipersonalen såväl vid RiksSt:s som Utsk:ns cancellier skall åtnjuta ett månadtligt förskott utaf två tredjedelar af hvad för hvarje plats vid sista riksdagen varit bestämdt, samt att i sammanhang med statsregleringen, efter samråd med Landtm, och Talmännen, förslag skall uppgöras till den tillökning, som cancellipersonalen bör tillkomma.
Fjerde punkten, om skjuts- och tractamentseinsättning åt Seereteraren vid BondeSt. för resan hit samt åter till sin hemort.
Femte punkten ang:de Ridd.-fiscalens afl önan de utaf riksdagskostnads 111 edlen.
Sjette punkten, ang:de tiden, från hvilken och till och med hvilken arfvoden och t r acta mentén må beräknas.
För min del tror jag, att BondeSt:s beslut om denna punkt är mera ändamålsenligt, än hvad StatsUtsk. föreslagit
Det kan hända, att inom ett Utsk. göromålen minskas så, att en stor del af betjeningen kan förafskedas och icke bör fortfara att åtnjuta arfvoden.
Jag anhåller derföre om propos. å bifall till hvad BondeSt. i denna del beslutat.
D«n 17 Mars c. m.
Uppå derom framställd proposition fann R. o. Ad. för godt att instämma i hvad BondeSt. rör:de denna punkt beslutat.
Hvad StatsUtsk. i öfrigt i dess memorial N:o i och utlåtande N:o 16 föreslagit och hvarom särskildt beslut icke redan blifvit fattadt, fann R. o. Ad. för godt att bifalla.
Sedan R. o. Ad. nu genomgått StatsUtsk:s betänk., anhåller jag att få till prot. anmäla min reservation mot Högloft.
Ståndets beslut på f. m., rör:de det arfvode, som till Landtm, och Talmännen bör utgå.
Jag grundar denna reservation på de följder, jag befarar af den njugghet, som blifvit visad emot dessa samhällets högsta embetsman.
Uppå deras noggranna iakttagande af grundlagarnas föreskrifter hvilar i betydlig mån varaktigheten af samhällets statsskick och ett lugnt framskridande till förbättringar deri.
Den njugghet, Representationen emot dem ådagalagt, anser jag vara ett illa beräknadt medel att förvärfva förtroende till öfriga bemödandens verkningar på Statens fördel.
Boye och Hr Rothlieb, Carl Fredr., reserverade sig äfven emot R. o. Ad:s ifrägav. beslut.
Hr af Melin, Henr.
Med anledning af det benägna bifall, H. R. o.
Ad. under alla sedan år 1809 varande riksmöten täckts lemna Frimurare-barnhnsdirectionen härstädes, att Långfredagen få uppföra den vanliga concerten å detta rum till förmån för en så välgörande inrättning, får, såsom vice ordförande i samma direction, jag vördsamt anhålla, det E. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, läcktes lill 11. R. o.
Ad:s bifall härå göra proposition.
Uppå derom framställd proposition biföll R. o. Ad., att, på sätt hittills varit vanligt, riddarhussalen äfven instundande Långfredag får begagnas af Frimurare-barnhusdirectionen för att derstädes låta uppföra en concert, till förmån för samma barnhus.
Upplästes BancöUtsk:s den 14 dennes afgifna memorial N:o 5, i anledn. af från tvenne RiksSt. erhållna remisser utaf K. M:s nåd. skrifvelse till R.
St. med förslag till lag för Banken.
Då jag förenat vnig i den reservation, som Hr Lefre'n och flera af BancoUtskts ledamöter låtit medfölja Utsk:s utlåtande och nu blifvit uppläst, hemställer jag vördsamt, på de skäl denna reservation innehåller, att BancoUtsk:s memorial måtte nfslas, samt att Utsk. må anbefallas att stalla sig till efterrättelse H. R. o.
Ad:s redan beslutade remiss om detta måls handläggande af Banco- och LagUtskm, 4 H. 4a 33» Den 17 Mars e. m.
Så mycket hellre inst,Immer jag med den siste värde talaren och förmodar något annat än afslag icke kunna följa på ifrågavarande memorial, som R. o. Ad. redan i förmiddags, oaktadt Hr Gr. o. Landtm, då erinrade, att detta memorial hade inkommit, till BancoUtsk. remitterade ett af mig gjordt anförande i ämnet.
R. o. Ad:s beslut i förevarande fråga blef derigenom på förhand tillkännagifvet.
I anledn. af Frih. af Nordins begäran om afslag å BancoUtsk:s memorial har jag velat anhålla, att memor. må få hvila på bordet, på det frågan icke par surprise må afgöras.
Om tvenne ledamöter förena sig i att begära memor. på bordet, har jag intet att tillägga; men i fall sådant icke sker, utan discussionen fortsättes, vill jag yttra några ord.
Jag anser mig nemligen, då jag var en bland dem, som här stridde för den sats, att allt det grundlagsvidriga skulle från lagförslaget afskiljas, vara skyldig förklara, att jag anser lika vådligt att godkänna den magtutvidgning, som BancoUtsk. velat tillegna sig.