Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser äfven förhöjning i skjutslegan vara den rätta utvägen, att befordra nyttiga skjutsinrättningar, till inskränkning i hållskjutsningen; men då dervid möter den betänklighet, alt Statens utgifter, likasom enskiltes, lill ersättning för skjutsningskostnader, der sådane till Em - Den 3o April c. m. l69 hets- oell Tjenstemän skola godtgöras, blifva till Statens och enskiltes betungande betydligen förhöjde, synes mig densamma dermed böra undanrödjas, att Rese-reglementen och andre författningar, som tillägga rättighet att emot ersättning begagna ett bestämdt antal hästar, borde granskas till den inskränkning, att det medgifne antalet endast finge vara emot behofvet svarande, och att ingen béhållning genom icke behöflig obegagnad skjutsning finge äga rum, då det icke kunde, som nu sker, inträffa, att en Landtmätare finner godt att på en förrättning medtaga en medhjelpare, och beräkna skjutsning för fyra hästar på flere resor, hvarigenom stundom händer, att skjutsersättningen öfverstiger sjelfva landtmätare-arfvodet.
Jag, anhåller om remiss häraf till Ekonomiutskottet, Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt} Gustaf:
Jag har med nöje hört det förtroende Herr Anckarswärd hj^ser för Ha ns Maj:t Konungens ömhet och omvårdnad för Sitt Folk, och hvarunder Herr Ankarsvärd föreslagit en underdånig skrifvelse, rörande Kungsskjutsen.
Jag delar de förra tänkesätten, och jag tror icke, att här finnes någon, som tvekar om Konungens Landsfaderliga afsigter.
De hafva blifvit ådagalagde, icke allenast med ord, men med handlingar, hvilka sednare, ehuru granna de förre kunna vara, likväl äro både 170 De n 3o April e. m. varaktigare och helsosammare.
Att de förre, eller orden, kunna utvidga sig till hvilken flygt som helst, visar oss Grefve Horns nyss uppläste anförande, der han, i en beständigt höjd och sänkt våg, banat sig väg från skjutsbestyr och hållhästar till förändring af våra grundlagar, och Svenska folkets liknöjdhet dervid; derefter till Corporaler och Länsmän och slutligen till Protestantisk Jesuitism.
Skulle skjutsbesväret hafva följt med på hela denna färd, så hade den visserligen blifvit den besvärligaste af alla.
Men det gifves en grannlagenhet medborgare emellan, hvilken i ännu högre mått bör iakttagas, då man vänder sig till Konungen.
Jag kan ej igenfinna denna grannlagenhet i Herr Anckarswärds förslag till underdånig skrifvelse; ty om jag rätt fattat meningen, skulle Rikets Ständer anhålla, det Konungen ville så inskränka personalen vid sina resor, att de kunde bestridas med Gästgifveriskjuts och det hästantal, som vid Gästgifvaregårdarne vanligen är att tillgå.
Jag hemställer, huruvida det låter förena sig med grannlagenhelen, att frambära én sådan anhållan, eller att säga: ”ehuru nyttige Eders Maj:ts resor ”äro, blifva de likväl genom ett öfverdrifvet hästantal, och endast derigenom, betungande för landet.” Jag afstyrker således den underd. skrifvelsen.
Hvad åter beträffar de röster, som höjt sig i Hederv.
BondeStåudet, hade jag ön - Den 3o April e. m. skal undvika att tala derom.
I andra länder, der lagstiftande församlingen är delad på tvenne eller flera Kamrar, afhåller man sig gerna, att i den ena omtala hvad som tilldragit sig i den andra.
Detta är en grannlagenhet, som man icke gerna öfverträder, och vi hafva nyligen sett exempel derpå i England och Frankrike; men om man skall omtala hvad som ägt rum i Hederv.
B011- deStåndet, så torde Herr Grefve Horn sjelf kunna påminna sig, och jag åberopa andra röster i samma Stånd, än de Grefve Horn åkallat, och hvilka, icke delande hans åsigt, varit så öfvervägande inom Ståndet, att de torde lemna det bästa beviset för allmänna opinionen i ämnet.
Innehållet af Herr Anckarswärds och Herr Tersmedens anföranden är mig obekant, emedan jag ickö var närvarande, då den förre hade bordet, och icke var nog lycklig, att kunna höra hvad den sednare uppläste, hvilket otvifvelaktigt var mitt fel.
Grefve Horns yttrande deremot har jag uppfattat i dess helhet, och jag erkänner, att det väckt min förundran; ty med minne af de öfver läggningar, hvartill Grefve Horns motioner i detta ämne gifvit anledning, hade jag hoppats, att alla anföranden af sådan beskaffenhet, som det af Grefve Horn nu uppläste, skulle uteblifvit; men jag instämmer med Grefve Horn deruti, att ”arfsynden icke heller kan afskaffas.” t 17 Den 3o April e. m.
Min afsigt hade visserligen varit, att upptaga till besvarande de anmärkningar, som af Grefve Horn blifvit gjorde mot Utskottets Betänkande, och jag har äfven i sådant ändamål antecknat åtskilligt mig till minnes, men vid närmare eftersinnande finner jag, alt, om jag fullföljde denna min afsigt, skulle jag icke kunna undvika att göra mig saker till den förebråelse, för hvilken Herr Grefve Horn icke torde vara alldeles fri, nemligen att hafva talat utom ämnet.
Jag vill i stället, följande Grefve Horns råd att bortrycka det onda med roten, vidtaga en annan utväg, som skulle kunna freda oss, åtminstone för denna Riksdag, från discussioner, angående skjutsväsendet, af sådan art som denna.
Jag tillstyrker derföre, att Utskottets Betänkande må afslås i sin helhet.
— Mången torde finna det besynnerligt, att den, som deltagit i Utskottets Beslut, kan framkomma med ett sådant förslag, och jag anser mig derföre skyldig uppgifva orsaken till det ovanliga i mitt yrkande.
För denna gången vill jag, i sådant ändamål, fästa uppmärksamheten endast derå, att jag, hvad Kronoskjutsen angår, borde, såsom Ledamot i £7fO/zom/-Utskottet, oberoende af förhållanden, sorn ligga utom gränsen för detta Utskotts befattning, önska en af billigheten påkallad tillökning i vedergällningen för nämnde skjutsningsbesvär, hvaremot jag vid ämnets behandling inom RiksStånden bör Den 3o April e. m. iy3 betrakta saken i sin helhet, och således tillse om möjlighet finnes , att uppfylla hvad billigheten i detta fall fordrade.
Då jag nu tror mig veta, att
Statens utgifter skulle ganska betydeligen ökas, om Kronoskjutsen skulle betalas lika med Gästgifvarskjuts, då Statens tillgångar, enligt hvad vi alla hafva oss bekant, äro ganska knappa, i jemförelse till för handen varande behof, och då, i frågor af sådan beskaffenhet som denna, billighetens kraf ofta måste vika för nödvändighetens bud, tror jag mig, utan inconsequence, kunna tillstyrka, att de af Utskottet föreslagne ändringarmed Kronoskjutsen må tills vidare uppskjutas.
I afseende å Kungsskjutsen är ett afslag å Betänkandet det samma som ett bifall; ty af begge delarne följer, att Kungsskjutsen förblifver i det skick den nu är.
Och beträffande sist Gästgifveriskjutsen, är det icke endast på detta rum, utan nästan vid alla tillfällen, der samtal om detta ämne förefallit, som jag hört missnöje yttras öfver Utskottets förslag, att skjutslegan skulle beräknas olika för serskildta Stationer, att hållskjutsen skulle upphöra, att hållskjutsskyldige hemman skulle, så vidt omständigheterne sådant medgåfvo, anslås till reservdagens förstärkning, och att desse sednare skulle indelas i 2.‘ne lag, på sätt i Elfsborgs
Län redan skett; vid hvilket förhållande jag väl förblifver uti min öfvertygelse, att Utskottets förslag är ledande 174 Den 3o April e. m. till det ändamål man söker, nemligen skjatsens bestridande genom entreprenade; men tror dock att man icke bör påtruga allmänheten förändringar, som den icke önskar.
Under den förmodan, att förevarande Betänkande, i anseende till de vigtiga anmärkningar, som deremot blifvit gjorda, återremitteras, anhåller jag, att få bifoga några strödda erindringar dervid.
Förslaget att öka betalningen för Kronoskjutsen går, enligt min tanka, endast ut på att lindra, eller rättare efterskänka bördor för vissa hemmansegare, som redan länge ansett dem såsom en laglig skyldighet, och derefter uppgjort sina beräkningar vid köp, arrenden, arfskiften o. s. v. samt lägga dessa bördor på andra, i hvilkas beräkningar befrielser derifrån likaledes ingått.
Jag är säker, att mången betalt sitt hemman högre, derföre att han varit befriad från Kronoskjutsen.
Nu skall den likväl drabba honom i Bevillning.
Vi hafva ett färskt exempel i Fångskjutsen, som redan ökat Statens utgifter med mer än 200,000 R:dr årligen, och för hvilket nya anslag tillskott vid kommande Riksdagar, så väl som nu vid denna, torde ytterligare erfordras.
Kronoskjuts-anslaget blifver säkerligen ännu större, i samma mån som behofvet af Kronoskjuts är mera omfattande.
Kungsskjutsen, så medger jag väl, att det kan D en 3o April e. m. jy5 fiunas orter, der denna börda, som man kallat den, är tryckande; men deremot finnas äfven andra orter, der den icke anses för någon körda.
Må bända är- det der den verkeliga glädjen att någon gång se sin Konung, som gör, att man glömmer de förluster, hvilka genom hästars skadande och dylikt kunna inträffa.
Jag bestrider likväl icke, att Kungsskjutsen, isynnerhet för orterne närmare Hufvudstaden, medförer tunga; men man bör ock besinna, att dessa orter af Hofvets och Hufvudstadens granskap hafva många fördelar framför 'de längre bort belägna provincerne.
Dessutom torde utvägar icke fattas till lindring i besväret.
Då städerne äro pligtige att deltaga i Gästgifveriskjutsen, vet jag ej, hvarföre de icke äfven deltaga i Kungsskjutsen, och jag anhåller att få fästa Utskottets synnerliga uppmärksamhet på denna omständighet.
Hvad vidare Hållskjutsen angår, tror jag att Utskottets förslag derom äro goda.
Herr Tham har väl påstått, att Reservskjutsen vore svårare, än Hållskjutsen, emedan den hållskjutsskyldige har sin vissa dag, på hvilken han skall skjutsa; men härvid torde äfven böra komma i betragtande, att han har sin vissa väg att fara, stundom flere mil, utan betalning, och att han icke bar sin vissa skjuts, när han kommer fram, utan ofta får återvända hem utan någon 176 D en jo April e. m. förtjenst, och då måste resan fram och åter till gästgifvaregården, och vistelsen derstädes onder ett helt dygn utan all förtjenst, visa sig såsom ett bestämt onus, hvaremot reservskjutsen alltid medförer någon inkomst, emedan den aldrig budas förgäfves.
Jag tror att, liksom på den ort, der jag vistas, redan skedt, all hållskjuts kan indragas; men att i allmänhet
Öka skjutslegan, anser jag icke vara af behofvet påkalladt.
De skjutsnlngsskyldige äro öfverhufvud väl belåtne med den betalning, de nu få.
Borttages hållskjutsen, så är isynnerhet intet behof, att höja legan, och de, som äro angelägne att komma fort, kunna hafva förbud.
På många ställen anses det som en fördel att skjutsa.
Man bör på de stora vägarne ofta klagan öfver Ångbåtarne, som borttaga förtjensten, och desse gå likväl, dels om vår och höst, då vägarne äro tunga, och dels om sommaren, då bonden har sitt angelägnaste arbete.
Jag har hört berättas, att de, som fört den nyligen inrättade forvagnen emellan Stockholm och Upsala, blifvit förolämpade af de skjutsskyldige på denna väg, emedan de borttaga skjulsningsförtjensten.
Kan nu skjutsen anses för en förtjenst i den ort, der den skulle såsom mest betungande och tryckande betraktas, så mäste den i allmänhet ej behöfva att blifva högre betald.
Och vore den icke en förtjenst, huru skulle då en For - Den 3o April e. ni. 177 Forvagns-inrättning kunna bära sig, som icke tager mer lega än skjutspenningarne utgöra, och som ofta får fara med toma platser i vagnen.
Utskottet har föreslagit en förhöjning från 25 till 5o procent.
Jag kan icke godkänna denna proposition.
Ty 0111 underhållskostnaden för en häst kan jemföras med den för andra kreatur, så finna vi, att i de flesta orter t. ex. en ko afkasta!’ endast 13: 16., men på andra ställen såsom här 5o R:dr B:co.
De locala skiljaktigheterna i kostnaden för, eller värdet af, utfodringen äro således större, än Utskottet beräknat, och då ingenting vinnes genom en ojemn förhöjning, ufslyrker jag förslaget dertill.
— Man talar äfven om lättheten att resa här i landet och den ringa kostnaden dervid, då den jemföres med den inom andra länder; detta är väl sant, då man endast vill åka och beräknar kostnader ne efter miltal, men örn man reser för att något uträtta, och man besinnar de större distancerne, som måste tillryggaläggas för att uppsöka de auctoriteter, enskildte personer eller de ställen, som för ena eller andra angelägenheten erfordras, tror jag man skall finna kostnaden att här uträtta något, lika betydlig som i andra länder med tätare population och mindre terrainer.
Utskottet har äfven föreslagit en förhöjning i vagnslegan.
Må vara att bil lig22 II.
12 i78 Den 3o April e. m. beten påkallat detta; men jag fruktar, att fördelen för den skjulsande, som man velat hefordra, på detta sätt, snarare minskas.
Det är alltid beqvämare för den skjutsande, att få medföra och begagna sitt eget åkdon, hvarvid både ban och hans hästar äro vane; att hafva något alt åka uti på hemvägen; att ej nödgas, såsom ofta då skjutsen bär åt hans hemtragt, lemna vagnen efter sig på gästgifvaregården, och sedan få göra en serskildt resa efter den; alt få sitt foder med sig och slippa den resandes tunga vagnar; men i samma mån som vagnslegan höjes, skall den resande finna större uträkning, att begagna eget åkdon.
För min del skall jag i och för utgiften likväl ej hafva något emot en sådan förhöjning.
Hvad sluteligen beträffar de 2:ne ämnen man här vidrört, nemligen Jesuitism och Arfsynd, äro båda för mig lika förhatliga och förhatligare, än att någon af Ridderskapets och Adelns Ledamöter vidare lärer dem upptaga.
Jag skulle hafva mycket att förebrå mig, om jag trodde mig förtjena den beskyllning H. E.
Herr Grefve af Wetterstedt gifvit mig, att genom mitt nyss afgifne förslag hafva felat i grannlagenhet emot Kongl. Majrt.
Lyckligtvis behöfver jag i detta fall ej vädja till annat, än mitt eget inre medvetande Den 3o April e. m. »79 om renheten af mina afsigter och grannlagenheten af mitt handlingssätt, i hvilket jag vågar täfla med hvem som helst.
Jag tror mig hafva uppfyllt min pligt, såsom representant, bättre än Herr Grefve af Wetterstedt sin, såsom Rådgifvare, då jag vill framställa, och han undanhålla för Konungen, tillvaron af ett ondt, hvilket det endast heror på Hans Maj:t sjelf att förekomma.
Det är, för mig åtminstone, ej tänkbart, att man genom den framställning, jag föreslagit, kan träda grannlagenheten för nära, då den göres till en Konung, som till valspråk tagit: ”Folkets kärlek min belöning;” och då man är öfvertygad att Han med glädje omfattar tillfället, att lindra folkets bördor i det Land, till hvilket Han blifvit kallad att regera.
Det förundrar mig, att man med så mycken ifver sätter sig emot återremitterandet af detta Betänkande, då man i smärre frågor sällan nekar återremiss, ofta beledsagad af ganska få anmärkningar.
Uti ett mål af denna omfattning och vigt synes det icke för mycket begärdt, att alla anmärkningar få framställas och komma under mogen öfverläggning och pröfning.
Jag förnyar alltså min anhållan, att ifrågavarande Betänkande måtte återremitteras, och hvad jag deremot anfört få åtfölja till Utskottet.
Det är sannerligen ej utan djup förvåning, som jag hört en Le 12® - i8o Den 3o April e. m. damot, ja sjelfva Ordföranden i Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, yrka förkastande af hela Betankandet; och detta styrker mig i öfvertygelse!! om rigtigheten af den anmärkning jag hört, att Betänkandet med flit vore så författadt, alt det kunde förkastas, för att derigenom komma ifrån hela frågan, och undvika att behandla den grundligt.
Jag vet ej, hvarföre man skall sky, att med grundlighet handlägga ett ärende, derföre att det handlar om Konungens resor.
Konungens Befallningshafvande borde, om de icke äro det, vara underrättade om tillståndet i sina Län.
De borde känna det förhållande, hvarom få inom detta Hus kunna vara okunnige, och deras åliggande vore att förekomma det arbitrage Kronobetjeningen utöfvar vid uppbådandet af Kungskjuts.
Det är förundransvärd!, att man velat så deraissonnera, som man gjort, för att öfverbevisa mig om origligheten af mitt påstående, att laglöshet existerar, i afseende på utgörandet af K ungsskjutsen.
Hvad skall då det förhållande kallas, att under constitutionella former utkräfva en skjutsskyldighet, som icke till sitt omfång i Lagen bestämmes?
Om, såsom Herrar Landsliöfdingar här velat insinuera, några klagomål icke förspörjas öfver Kungsskjutsens utgörande, kommer det visserligen, jag upprepar det ännu en gång, af arfsynden, af den slafviska vanan, att blindt lida maktutöfningen.
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840.
Andra Häftet.
Hörbergska Boktryckeriet, 1840.
Lördagen den i5 Februari i84o.
Plenum kl. 10 f. m. 11?
JL öretogs val till ersättande af ledigbeter bland Hrr Bänkman; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit till Bänkman utsedde: för 3:clje Bänkm.s-Afd., efter N:o 26.
Leijonhufvud, Erik Knutsson; N:o 128.
Gr. Barnekow, Kjell; För g.de Bänkm.-s-Afd., efter N:o 86.
Hr Stuart, Fredrik Christopher; N:o 86.
Hr Stuart, Fredrik Christopher; för lo.-de Bänkm:s-Afd., efter N:o 189.
Hr Rääf, Leonhard Fredrik; N:o ig3.
Hr Bäck i Finland; Fullm.
Spens, Carl Gustaf; för Fullm.
Hamilton, Hugo David; N:o 1199- Hr.
Simmingskjöld; Fullm., Gr.
Hamilton, Hugo David; för Gr. Sparre, Gustaf Adolph; N:o 206g.
Hr Mannerstråle; Fullm.
Hr Munck, Bror Gustaf. Öppnades Hrr Electorers lista till val af tvänne ledamöter i Banco- och en ledamot i Expcditions-TJtskottet; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: i Banco-Utskottet: efter N:o io53.
Hr Hammarberg, Garl Axel, och N:o 2270 Ilr Hagelstam, Otto Julius; N:o 3i3.
Hr Drakenberg; Fullm.
Hr af Geijerstam, Gustaf Emanuel, och N:o 1662.
Hr Nordenfelt, Olof. i Expeditions-Utskottet: efter N:o 2268.
Hr af Wannqvist, Fredrik; N:o 77. Frih.
Rehbinder, Fredrik Wilheim.
Justerades 3:ne prot.-utdr., innefattande B. o. Ad:s d. 12 dennes e. m. fattade beslut.
Föredrogs å nyo Frih.
Hamiltons, Hugo, den 8 dennes på bordet lagda motion, att det från förra riksdag hvilande grundlagsförändrings-lörslaget, rör:de en ändamalsenligare organisation af administrationen, måtte med första från Const.- LJtak. infordras, för att R.
St. föredragas.
4 Den i5 Februari f. m.
Hamilton, Hugo: Const.Utsk. har genom sitt mern.
N:o i, som i dag blifvit utdelaclt, till fullo och på förhand besvarat den anmodan, hvarom jag anhållit, alt R. o. Ad. skulle förena sig.
Således förfaller första delen af min motion.
Den andra delen skulle jag tro äfven kunde förfalla, om R. o. Ad., till följe af propos., som jag nu anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, måtte meddela, täcktes besluta, att detta mål skall i nästa plenum först och företrädesvis företagas, samt att Hr Landtm, af Ståndet anmodas, att gifva detta tillkänna för MedStånden, så att der på samma sätt må förfaras.
Jag anhåller således nu endast om sagde propos.
Jag har ingenting att invända emot en begäran, att det ifrågavar. ärendet må förekomma i nästa plenum; men jag utber mig hos Hr Landtm:äfvensom det Högh Ståndet något afseende på den omständighet, att om detta blir det första målet, som föredrages, är det mer än sannolikt, att många af våra bröder icke kunna för embetsgöromål bevista sammanträdet i ämnet.
Jag anhåller hos Hr Landtm., att målet ej må förekomma, såsom det första, emedan surpriser ej böia äga rum, och vi, då vi veta, att Ståndets medlemmar till en stor del äro hindrade af embetsgöromål, icke böra betaga dem rättigheten, att rösta i det vigtigaste ärende för Svenska folket, som vid denna riksdag kan förekomma.
Jag anhåller, att det ej må företagas före klockan 12.
Dä har en del af embetsmännen ledighet, men icke förr.
Den siste värde talaren torde ursägta , om jag icke förstår ordet surprise på samma sätt som lian.
Jag kan icke anse, att någon surprise skulle äga rum, då frågan fyra dagar förut blifvit bordlagd, och dess företagande till afgörande är af Ståndet kändt.
Sådant synes mig icke vara särdeles farligt, och jag tror äfven frågan vara af den vigt, att de^ som intressera sig för densamma och på förhand veta, att den skall förekomma, nog skola så afpassa sin tid, att de dervid skola hinna inställa sig; äfvensom jag tror det vara nog mycket hegardt, och ej vet, huru det skulle tillgå, att R. o. Ad. skulle lämpa sina beslut efter embetsmännens på olika tider inträffande göromål.
Jag anhåller således ytterligare om den propos., jag nyss begärde.
Jag bestrider ingalunda den siste värde talarens rätt att betrakta ordet surprise annorlunda än jag; men i mitt sinne står det fast, att alla utvägar, som gå ut på att utesluta våra medbroder från möjligheten att deltaga i våra beslut, äro att anse såsom surpriser, och Hr Frih. lärer icke vara okunnig derom, att alla embetsmän istockholm icke kunna vara här kl. io.
Det finnes mindre hinder för Ståndets ledamöter alt vara här kl. 12, men ett ovillkorligt hinder för embetsmännen, att infinna sig här kl. 10, då de äro upptagne af göromål i tjensten.
Jag faster ingen Den i5 Februari f. m. 5 vigt vid nit målet må förebomma senare än kl. 12, men jag vet icke, hvarföre det beliöfde ske tidigare, och är åtminstone öfvertygad, att jag fullgör min pligt, då jag söker försvara åt alla den rätt, sorn hörer alla till.
Då jag icke vet något ställe i grundlagen, som föreskrifver, vid hvad tid målen skola företagas, med afseende på de embetsman, som kunna finnas bland R. o. Ad. antecknade; kan jag icke neka, att jag finner temmeligen, minst sagdt, besynnerlig den beskyllning, som af Frih. Boye blifvit gjord, alt Frih.
Hamilton skulle vilja genom surprise få det ifråga var. målet afgjordt.
För öfrigt förefaller det mig jemväl besynnerligt, åtminstone vid betraktande af de skäl, Frih.
Hamilton anfört, att man fästat vigt på denna fråga., då saken icke kan blifva underkastad någon debatt, utan endast votering.
Då jag tillhör den del af härvar. representanter, som äfven äger embetsmannapligter att uppfylla, och således dessa dubbla pligters uppfyllande hos mig kunde finnas i collision, anser jag mig böra yttra mig i ämnet.
Jag tror, att knappast någon embetsman i Stockholm finnes, som icke äger tillfälle att föranstalta så, att han, efter fyra dagar förut inhemtad kännedom när målet skall förekomma, kan öfvervara detsamma, om han så anser nödigt.
Jag tror tillika, med den erfarenhet jag äger 0111 göromålen, att kl. 12, i stället för kl. 10, är för embetsmännens göromål mycket vigtigare, då i ganska många collegier det är först kl. 11, sora sessionerna börja.
För egen del, får jag nämna, alt jag har mycket svårare, alt kl. 12 än kl. 10 Onsdagsförtn. lösrycka mig från embetsgöromål; men då, i alla fall, detta mål är alltför vigtigt, för att låta förmoda, att dess afgörande kan följa genast pä dess företagande, tror jag, att örn det blefve uppskjutet till kl. 12, skulle det kunna utdragas långt in på natten, dä möjligen alla af trötthet blefve hindrade att deltaga i denna frågas bedömmande, så att det uppskof, Frih.
Boye begärt, skulle hafva en alldeles motsatt verkan emot hans afsigt.
Således instämmer jag med motionären i den anhållan, att Hr Landtm, måtte föreslå R. o. Ad., att det ifrågavar. ämnet må blifva det först förekommande i nästa plenum, och alt Ståndets beslut härom, på sätt Frih.
Hamilton begärt, må meddelas Talmannen i de öfriga Stånden.
Jag är öfvertygad, att det är ingen af R. o. Ad., som icke är beredd att betyga Frih.
Boye sin högaktning för dess omvårdnad, att surpriser ej må äga rum för ledainöterne af Ståndet; men jag tror, alt de betänkligheter, den värde talaren här framställt, skulle kunna undanrödjas, om Iir Frih. o. Landtm, ville upplysa, hvad öfverenskommelse i delta ämne blifvit trälfad i Talmansconclaven.
G Den i5 Februari f m.
Hr Frill. o. Landtm, tillkännagaf, i anledn. af denna förfrågan utaf Hr Hjerta, att som det omtalade memorialet från Const.Utsk. icke före sista Talmans-öfverläggningen hade inkommit, ingen öfverenskommelse i sådant afseende hade kunnat äga rum.
För att i alla fall betaga den värde talaren liela resten af den oro, han här framställt, får jag erinra att, såvida nästa plenum inträffar nästkommande Lördag, hållas då inga sessioner i embetsverken.
Jag har yttrat min mening, derföre att jag trodde den vara riktig; men jag bestrider icke den verkan, som kan följa på Hr Rosenblads Jemnade upplysningar, och ämnar icke begära votering.
Hr Landtm, äger således att uppgöra propos., sådansom pluraliteten synes vilja hafva den, utan att jag skall sätta mig deremot.
Jag skäll blott förbehålla mig rättigheten att säga nej.