Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 32 sk. b:ko, anseende jag mig hafva desto större skål för denne min motion som Provincial-läkaren uti Herjeådalen redan åtnjuter den summan i lön och K. M. hos R.
Skr föreslagit lön till lika belopp för en extra Provincialläkare i Jemtland.
Om remiss häraf till vederbörligt Utsk. anhålles.
Bogärdet på bordet.
Uplästes en af Frih. Cederström, Anders, inlemnad så lydande motion.
Uti sin nådiga Propos. af den 9:de sisth Nov., angående grunderna för rättigheten att tillverka bränvin, har K.
M. upmanat ”R.
St. att, med åsidosättande af alla enskildta och jemförelsevis obetydliga interessen, medverka till undanrödjande eller åtminstone förminskning af ett ondt, som, om det får ohejdadt fortgå, måste föra landet allt närmare till ekonomiskt obestånd och moraliskt förderf.”
Denna upmaning i en tidpunkt, så gynnsam för lösningen af frågan, hvilken är vigtig för fäderneslandet, föranleder mig att bryta tystnaden och yttra mina enskildta tankar i ämnet.
Jag tror det vara min och hvarje Svensk jordegares pligt, att gå Konungens önskningar till mötes, att hvar och en i sin män bör söka undanrödja de svårigheter hvilka de enskildta interessena, inbillade eller verkliga, lägga i vägen för det afsedda ändamålets upnående.
Jag tror att alla Svenska jordegare, de må anse sig äga fördel eller ej af den vid jorden hittills fästade rättigheten att idka brännvinsbränning, böra högtidligen afsäga sig allt anspråk på denna uteslutande rättighet. R, o. Ad. uplyste m
Den 31 December e. m. ledamöter och de större jordegarne, inse sannolikt, huru litet denna rättighet verkligen är värd; och skola i allt fall, jag hoppas det, icke tveka att bära ett offer af en ehskildt fördel på fäderneslandets altare.
För dem af de mindre jordbrukarne åter, som ännu föreställa sig att husbehofsbränningen är förenad med deras egen eller kommitenters fördel och som finna sin ekonomiska ställning icke tillåta, att, utan någon ersättning upoffra denna fördel, bör, med afseende å statsverkets nuvarande tillstånd och jemväl derå ätt nya tillgångar genom en ökad skatt å brännvinstillverkningen kunna vinnas, lätteligen någon lindring kunna beredas i de bördor, som hufvudsakligen tynga ägarne till den mest beskattade jorden och arbetsklassen, som till större delen vid jordbruket sysselsättas, om de till ernående häraf väckta särskildta, motioner vinna behörig framgång, så torde de betänkligheter, som ännu hysas af en och annan bland våra medbroder i ett annat Riksstånd, varda på det mest ändamålsenliga sätt undanröjda och grunderna för rättigheten att tillverka och försälja bränvin derefter kunna bestämmas utan afseende å annat än det som länder till bela Svenska folkets båtnad.
Konungen har i anseende dertill att ”flera jordbrukare högt upskatta de fördelar, som den s. k. husbehofsbränningen förmenas tillskynda landt^ bruket,” ansett densamma böra bibehållas, fastän densamma så som Konungen yttrar, ”gifver den minsta och sämsta produkten både i anseende lill varan och ajfallet, samt fordrar största quantitelen bränsle och arbete, samt dess inflytande på jordbruk och boskapsskötsel, äfvensom på landets ekonomiska utveckling i allmänhet (har) städse visat sig ej allenast icke gynnande, utan i hög grad skadligt.'
Det nådiga afseende som Konungen, emot Sin Egen yttrade öfvertygelse om hvad som skulle vara för landet och de Svenska jordbrukarne sjelfva i allmänhet mest nyttigt, trott böra fästas å dessas egna åsigter, gör det till en ytterligare pligt för hvarje representant, som sjelf är jordegare, att i denna särskildta fråga uttala sin öfvertygelse, lietta torde ock vara destomera nödigt, som otvifvelaktigt tankarne i denna fråga ännu äro delade och innan man känner hvad majoriteten inom Riks-Stånden härom tänker, det blifver svårt för det särskildta Utskott som skall behandla ärendet, att upgöra ett förslag som har utsigt att vinna bifall.
Enligt hvad jag kunnat erfara, anser det ojemförligt största antalet af svenska jordbrukare olägenheterna af hus\ beliofsbränningen öfverväga dess fördelar.
Detta ådagalägges ock tydligt deraf, att så många under de sednare åren, uphört dermed.
De 40,000 personer, hvilka ännu idka denna näring torde väl deremot i allmänhet böra anses hysa en motsatt tanke.
Dessutom finnes ett icke ringa antal jordegare som sjelfva icke vilja tillverka bränvin, men som frukta för fall i spannmålspriserna, derest bränvinsbränningen inskränktes eller endast komme att idkas vid några färre fabriker, dit transporten af råämnen och i synnerhet af potatis för många blefve svårare och dyrare.
Min egen tanke härom vill jag upgifva.
Den 31 December e. m. 425 Sjelf icke bränvinsbrännare har jag icke såsom sådan någon egen erfarenhet att åberopa.
Men jag tror icke, att husbehofsbränning i allmänhet medför vinst och har sällan funnit, att den som idkat denna näring en längre tid derigenom förbättrat sin ställning.
Boupteckningarna efter sådana personer visa nästan aldrig att den ärfda eller annorledes veterligen förvärfvade förmögenheten blifvit ökad.
Väl ser man ofta fullt trovärdiga personer upvisa kalkyler eller räkningar, hvilka för ett eller annat år utvisa betydlig behållning af nämnde näring.
Men frestelsen att när man producerar bränvin äfven då och då spekulera i den högst äfventyrliga handeln med denna vara, förluster vid utborgning och magasinering, fylleri, bedrägeri och stölder hvartill de personer som biträda vid rörelsens bedrifvande ofta göra sig skyldiga och som vanligen äfven verka på den närmaste omgifningen, försummelse af andra för landtmannen vigtiga göromål m. fl. orsaker, hvilka det hlefve för vidlyftigt att upräkna, föranleda troligen det allmänna resultatet att en Svensk s. k. husbehofsbränning efter något urstionde slutas för egaren med förlust om ej med konkurs.
Farhågan att om husbehofsbränningen uphör, priset å spanmål och i synnerhet potatis, på vissa från bränvrnsfabrikerna mera aflägsna orter, skola komma att något falla, synes mig deremot icke alldeles ogrundad.
Det är derföre, om man vill undanrödja motståndet frän deras sida som hysa en dylik farhåga, klokt och kanske äfven billigt att såsom här ofvan blifvit antydt, i sammanhang med liusbehofsbränningens afskaffande lätta de bördor sorn hvila på jordbruket.
I och för sig sjelft är det i öfrigt önskligt att priserna å spanmål skola sänkas något, särdeles i förhållande till hvad de föregående åren egt rum.
Jordbrukaren borde erhålla sin ersättning derigenom, att han kunde åstadkomma en större qvantitet med billigare produktionskostnad.
Medel dertill äro låga skatter, förbättrade methoder, lättare kommunikationer.
Alla dessa medel böra användas.
Emedlertid är enligt min tanke icke någon fara för handen att landtmannaprodukter skola betydligt falla genom inskränkning i bränvinsbränningen eller minskning af bränneriernas antal.
Sedan England lemnat oss fritt tillträde till sin spanmålsmarknad samt denna bana ör och otvifvelaktigt än mera blir beträdd äfven af andra större nationer, regleras spanmålspriserna i Europa efter en måttstock på hvilken till och med några hundra tusen tunnor mer eller mindre af Svensk spanmål icke utöfvar något väsendtligt inflytande.
Men mitt hufvudsakliga skäl att ej förmoda större fall i landtmannaprodukternas pris är, att folket ökas och att det snart måste födas bättre än nu i många landsorter sker.
Sådant skall ske i samma mån arbetaren uphör att supa.
Han skall då kunna använda, ej blott hvad bränvinet kostar, utan allt, hvad den nyktre och ordentlige förtjenar mer än den försupne, till verkliga lefnadsbehof.
Arbetaren skall då i stället att nu i många orter lefva af potatis, hafrebröd och sill eller strömming, kunna börja att, såsom redan sker i de bättre lottade landskaperna t. ex. Östergöth - 426
Den 31 December e. m. laud, förtära hvete, råg, kött, fläsk, smör, ost och mjölk.
Arbetarne skola då blifva de säkraste och bästa afnåmarne af jordbrukarnes produkter.
De skola blifva friskare, kunna arbeta mera och bättre samt köpa landlmannens produkter ej blott för sig sjelfva utan för hustrur och barn, i stället för att nu sjelfva försupna och förvildade, lemna familjen att försörjas af fattigvården.
Jag anhåller, att nu få vördsamt föreslå hvad som i detta ämne enl. min tanke skulle vara mest enligt med landets bästa. l:o Rättigheten, att tillverka bränvin, uphör alt vara fästad vid jorden.
A denna sidan är det af vigt att denna grundsats erkännes och bestämmes på det att, utan hinder af några anspråk å uteslutande rättighet, till idkande af denna näring, densamma må kunna framgent regleras på det för hela landet förmånligaste sätt.
A den andra sidan åter, blifver, när fabriksbränning är införd, jordegares uteslutande rätt att tillverka bränvin af föga eller intet värde. 2:o
Husbehofsbränning bär icke upmuntras genom lägre skatt ä densamma än ä annan bränning.
Skatteskillnaden utgör naturligtvis ett premium för de små brännerierna.
Meningen med denna skatteskillnad kan icke vara annat än att bestämma den till ett sådant belopp att derigenom ersättes hvad det kostar mera att tillverka bränvin i mindre än i större skala.
Men en sådan beräkning är omöjlig att upgöra annat än slumpvis, emedan lokala förhållanden och hvarje tillverkares individuella förmåga att sköta sin rörelse eller upgöra sina beräkningar i oändlighet skola förändra de enskilta resultaterna.
Husbehofsbrännaren sköter, såsom anmärkt är, nemligen sin rörelse illa.
Ilan måste dessutom bindas i afseende ä sättet för sin tillverkning af noggranna reglementariska föreskrifter under hvilka sällan någon näring kan med fördel drifvas.
Troligen skola derföre ganska få husbehofsbrännare, till hvad belopp skatteskillnaden än må sältas, finna densamma nog stor.
Syftemålet att tillfredsställa dessa kommer ofia, efter all sannolikhet, helt och hållet att förfelas.
Deremot blifva alla andra samhällsklasser lidande och mindre belåtna - genom en sådan skatteskillnad.
Låtom oss, för den händelse, att en sådan skatteskillnad skulle bestämmas, antaga 3:ne tänkbara fall.
Antingen: A.):
Lyckas R.
St:r att utfinna ett belopp för denna skillnad, vare sig t. ex. 4 eller 8 sk. per k:a, som i allmänhet jemnt motsvarar olägenheten för husbehofstillverkaren deraf att han endast får bränna med en mindre panna.
— Eller B) träffa R.
St:r ett belopp, som i allmänhet icke fullt godtgör denna olägenhet.
Eller C) Beräkna R.
St:r ett belopp som i allmänhet mer än godtgör berörde olägenhet. A.)
I första fallet kunna både fabriks- och lmsbehofsbrännare, med afseende ä skatten, i allmänhet tillverka sin vara med samma fördel.
Men denna förmån för husbehofsbrännaren medför, utan stor sannolikhet till serdeles vinst för honom under en ouphörlig täflan med personer som uteslutande använda sin omtanka å Den 31 December e. m. 427 rörelsen, för öfrigt nästan säker förlust; för hans eget husfolk, då delta alltid lättare lär sig supa på ett ställe der bränvin tillverkas, än om de bo å annat ställe och der husbondens interesse \ som fabrikant icke motverkar den fördel, han i öfrigt har deraf, att hans folk hålles till nykterhet; för hans grannar, då ett bränneri nästan alltid menligt inverkar på sedligheten hos närmast boende hemmansägares husfolk och barn; för hans socknemän, då hvarje i socken beläget bränneri, merändels förökar tungan för dem, som der bekosta fattigvården, samt för Staten, som först förlorar i direkt inkomst hela skillnaden i skatt, så att om t. ex. med 40,000 s. k. husbehofspanuor, i st. f. 1,200 k:r, som på 2 månader kunna tillverkas, man endast räknar 200 k:rs tillverkning å hvardera, eller inalles 8,000,000 k:r, utgör den rena förlusten, om skattskillnaden är 8 sk., 1mill.
R:dr b:ko (2 mill rgs), om den är 4 sk. § mill.
R:dr b:ko (1 mill. rgs), som otvifvelaktigt kan användas bättre än till upmuntran för lyftpannor.
Dessutom tillskyndas
Staten indirekt förlust derigenom, att för frambringande af eu gifven qvantitet bränvin förbrukas, när tillverkningen sker i smått och på onödigtvis många ställen, enl. hvad K. M:s nåd. propos. äfven antyder, mera spanmål, bränsle materialier till redskap och byggnader, hvarförutan kostnaden blir större för kontroll öfver tillverkningens qvantitet och qvalitet, om någon dylik kontroll å tusentals smärre brännerier ens är möjlig.
Men den största förlusten å de små brännerierna, en förlust som icke låter upskatta sig i pengar, ehuru äfven sådana derför måste utgifvas, upkommer derigenom, att 40, 60, 100 eller 150,000 flera bränneriägare blifva minst lika många flera personer, hvilka få ett bestämdt interesse i en ökad åtgång af varan och lika många flera medelpunkter derifrån det med bränvinssupandet förenade förderf sprid es. B.)
I andra fallet eller om R.
St:r stadga en skattskillnad som i allmänhet icke fullt godtgör olägenheten af att endast få bränna med mindre panna, kan naturligtvis någon dylik bränning icke annat än i enstaka händelser med fördel ske.
Den s. k. husbehofsbränningsrältigheten kommer då endast att stå på papperet.
Den 3 November e. m. 301 mig dem.
Först och främst den sats, att, derföre att bränvin kan åstadkomma någonting ondt, vore det omoraliskt att skicka varan till andra länder, samt att man ur den synpunkten icke borde understödja Frih. Rehbinders förslag.
Om man förutsätter att allt, som kan berusa, åstadkommer ondt, så skulle man säga detsamma om vin-, rumm-, arraks-, konjaks-fabriker m. fl. Jag skulle således få samvetsförebråelser deröfver, alt jag inrättat en ölfabrik, ty om folket dricker för mycket af denna vara, så blifva de sjuka och komma alt må ganska illa.
Jag tror derföre att det icke är omoraliskt alt tillåta, det bränvin brännes både för konsumtion inuti landet och äfven för export, hvilken jag skall hafva äran visa verkligen later sig verkställa.
Då vi sedan föregående året veta att spanmålspriserna hos oss äro lägre än uti de öfriga Oslcrsjö-provinserna, förutom Ryssland, med hvilket det i afseende på bränvin icke kan komma i fråga att konkurrera, och då det är bekant alt från både Preussen och Danmark, der, såsom jag nyss nämnde, spanmålspriserna äro högre än hos oss, bränvin exporteras, så är det klart alt, om vi lika skickligt tillverka varan, som dessa, länder, Sverige skall kunna undersälja dem, helst transporten af bränvin är mindre kostsam än den af spanraål.
Dertill kommer ali det finare här i Stockholm tillverkade bränvin, som är utmärkt godt, redan, fastän i mindre skala, sökt sig väg till utlandet genom export.
Jag tyckte mig förnimma alt Frih.
Rehbinder yttrade att på marknaden i Hamburg säljes hvarje år ganska betydliga qvanlileter af sprit, hvilket derifrån genom handeln kanske öfverföres lill andra verldsdelar.
Det vore ju således ganska fördelaktigt för oss alt i Hamburg afsätta ifrågavarrde vara, men nu har Gr.
Lagerbjelke sagt, all dessa fabriker blefve skadliga derföre, alt om också de sålde det mesta af sitt bränvin utomlands, komme de dock att afyttra något deraf inom landet.
Tror icke då den ädle Grin, alt så mycket bränvin, som uti landet förtäres, varder för ett visst pris tillverkadt, vare sig att större eller mindre fabriker finnas.
I sedligt hänseende således kan jag icke fatta, huru export af bränvin skulle åstadkomma någon skada.
Deremot skulle det medföra en stor nytta, om här uppstode sådane fabriker, som dels blefvo afnämare af de Svenska produkterna potates och spanmål, dels förskaffade oss drank och gödningsämnen, dels genom bränvinets exporterande sälte oss uti tillfälle att ifrån andra länder hemta silfver lill vår bank m. m.
Härtill kommer derjemte, att vi hade den icke obetydliga fördelen att kunna få sysselsätta en ganska stor mängd arbetare, just under den tiden på året, då det är svårt för dem att erhålla arbetsförtjenst.
—,Ehuru jag anser Frih.
Rehbinders förslag både nyttigt och godt, vill jag dock icke underlåta att framställa den anmärkning, att jag tviflar uppå, att det för när varande är tänkbart att åstadkomma den export, som Fnhin önskar må ega rum.
Jag vill erinra om hvad sorn under diskussionen är sagt, att nemi. för framtiden är den Svenska bränvinstillverkningen underkastad åtskilliga hinder och svårigheter, hvilket icke är förhållandet med den utländska.
Om man nu beräknar dessa hinder och svårigheter såsom, Hr v. Hartmansdorff, till 2 sk. 6 rst kannan, 302 Den 3 November e. m. ligger redan häruti en så besvärande omständighet, att del för närvarande icke är möjligt att med utländningen konkurrera.
Man har talat om att Preussen och Danmark och andra länder lemna prsemier.
Så är icke förhållandet; de lemna restitution af skatten lill f eller f, beroende på huru högt man kan anse att de komma i produktion af varan.
Jag skulle tro alt i Preussen går den ungefär jemt upp lill hvad som betalas uti skatt, samt i Danmark lill icke fullt -|:delar.
Lagerbjelke framställda betänkligheter äro visserligen ganska aktningsvärda såsom hemtade ur en moralisk, men framförallt kosmopolitisk, synpunkt; det förefaller mig likväl, som om vi borde och kunde föreställa oss, att den i främmande länder inrotade vanan alt förtära spritdrycker icke märkeligen skulle aftaga, ifall Sverige skulle afhålla sig ifrån att förse dessa länder med ifrågavande, måhända till öfverflöd inom landet tillverkade vara.
Det kan dessutoom "icke nekas, att det vore för nykterhetens befrämjande inom fäderneslandet en vinst, om vi, genom välberäknade lagstiftningsåtgärder till uppmuntrande af varans utförsel, kunde, genom della ullopp för vår tillverkning, i någon mån skydda våra egna landsmän från den frestelse till ett öfverflödigt spritdryckens förtärande, hvilken förefinnes i denna varas hopande inom landet och dess, i följd af denna myckenhet derstädes, låga pris.
Då nu, på säll 2:ne talare jemväl anfört, åtskilliga fördelar i ekonomiskt hänseende synes vara med den föreslagna ålgärden förknippade, anser jag mig böra instämma uti den redan framställda begäran om återremiss.
Jag börjar med att besvara de af Frih.
Raab framställda anmärkmr.
Otvifvelaktig! år, alt uti både Danmark och Preussen dravvbak meddelas för det derifrån exporterade bränvin.
När så är förhållandet, torde äfven vara skäl att samma förmån förunnas äfven vid bränvins exporterande från Sverige, som, på sätt Frih.
Raab visat, har ganska många svårigheter att bekämpa i afseende på bränvinels tillverkning.
Det är väl möjligt att vi ännu icke kunna konkurrera med utlänningen, men säkert är, alt det vid vissa tillfällen låter sig göra.
Kan det icke ske, är det ju ingen risk alt bestämma någon skatteréstitulion, hvilket jag anser det egentligen bör heta.
Lagerbjelkcs moraliska yttrande, vill jag nämna, att jag skattar Gr:n högt, men alt jag icke kan godkänna det moraliska af hvad han nyss sade.
När det var fråga om förbudets bortlagande från spritdrycker, var det en helt annan låt från mine motståndares sida.
Då talade man icke, såsom nu, om att landet skulle öfversvämmas af bränvin och spritdrycker, och då ansåg man det icke vara omoraliskt att utlänningen skickade till oss dessa drycker.
Om man i Wesl-Indien dricker arrak eller bränvin kan göra Staten detsamma, och det kan visserligen vara sanni, att den ringa produktion, vi kunna åstadkomma, är uti verlds-marknaden ganska obetydlig och tynger föga i handelsvågen, men den kan Den 3 November e. m. 303 förskaffa oss millioner
R:dr och bereda tillfälle för jordbrukaren alt, när missgynnande omständigheter förstör hans säd, få den betald genom exporterande af bränvin.
Jag skulle högeligen beklaga om spanmålen komme att gälla här så lågt som i Ryssland, der, på sätt jag förut nämnt, nu för råg betalas 5 R:dr och för hvete 7 R:dr.
Skall man, under sådana förhållanden, och då en dränglön pä sednare åren blifvit förökad från 20 lill 100 R:dr och annat dylikt i proportion, kunna med lugn emotse en framtid, under hvilken man icke får sälja en enda jumfru bränvin lill utlandet, men deremot har att vänta en riktig öfversvämning af utländska spritdrycker?
Icke för bränvins-bränningens utan för konsumenternas skull, tillstyrker jag R. o.
Ad. att understödja Frih.
Rehbinders förslag.
Den vid denna Riksdag genorndrifna bränvinslagstiftningen skall säkert förleda många personer, som förut ej befattat sig med dylikt, att bränna bränvin, samt dessutom förmå dem, som förut sysselsatt sig härmed, alt betydligt öka sina tillverkningar.'
Många komma otvifvelaktigt alt inlåta sig i öfverdrifna spekulationer i och för tillverkning af bränvin.
Jag föreställer mig således att under loppet af nästföljande år tillverkningen af ifrågavar:de vara kommer att blifva så stor, att den betydligt öfverstiger konsumtionen, samt att priserne derigenom blifva nedtryckte.
Om denna nedtryckning blifver alltför stor, kommer den otvifvelaktigt, att icke allenast skada producenten, utan äfven att motverka del mål, som man genom ifrågavarule lagstiftning önskar vinna.
Under sådana förhållanden föreställer jag mig det vara nyttigt alt kunna förskaffa det här tillverkade öfverflödiga bränvinet ett utlop till andra länder, hvilka kunna behöfva detsamma.
Och då Frih.
Rehbinders förslag synes mig möjligen kunna medverka till ett dylikt mål, anhåller jag vördsamt att R. o. Ad. ville återremittera förevar:de Betänk.
Med förbigående af de utaf Frih.
Cederström omtalade kosmopolitiskt moraliska skäl, hvilka, af Gr.
Lagerbjelke framställda, jag icke gillar, tager jag mig friheten nämna, att jag hufvudsakligen fäster mig vid det af Gr;n anförda och lill alla delar riktiga skäl, att då man vill förhindra bränvinslillverkningen, skall man icke vidtaga en åtgärd, som innefattar en upmuntran till näringens idkande.
Derjemte torde man äfven laga i betraktande, att under närvar:de förhållanden bränvin icke kan, äfven om restitution af hela skatten medgåfves, lill utlandet exporteras.
Då det skulle blifva alltför vidlyftigt att närmare ingå uti de förhållanden, som härpå inverka, vill jag endast nämna, alt man i allmänhet måste medgifva att uti de länder, dit vårt bränvin skulle exporteras, tillverkas bränvin för båttre pris än hos oss.
Om man tillåter expoit och medgifver restitution af skatten, skall man enligt min tanka öpna dörren för en slags smuggling, som hittills icke egt rum.
Rehbinder synes äfven uti sitt uplästa anförande hafva antydt härpå, då han, bland annat, föreslår att varan icke skulle få utföras i några mindre partier.
Jag föreställer mig att i våra sjöstäder det 304 Den 3 November e. m. finnes en eller annan handlande, sorn tager emot restitution af skatten, förskaffar sig förpassning å varan till Preussen eller
Danmark, men sedermera på ett behändigt sätt, genom fatets kastande i sjön t. ex., återförer varan i land.
Det kan väl vara alt det icke sker i större qvanliteter, men nog kan det verkställas uti lika stor skala, som nu bränvin insmugglas utifrån.
Och om smuggleriet blefve i stort bedrifvet, skulle största delen af den påräknade delen afbränvinsskalien, hvilken vi ganska väl behöfva, utgöra vid nästa Riksdag endast en restitution.
Jag anhåller om afslag å Frih.
Rehbinders förslag samt bifall till Utskts hemställan.
Den siste värde talaren har börjat med att förklara, alt det är omöjligt alt utföra bränvin, äfven om skatten återslälles, nyen han har slutat sitt yttrande dermed, alt vi skulle förlora en stor del af skatten, i händelse densamma restituerades.
Delta synes mig innefatta en motsägelse, hvarå jag tager mig friheten fästa R. o. Ad:ns npmärksamhet.
Jag vill äfven erinra derom, att, i händelse, såsom äfven jag förmodar, stora fabriker uppstå, kunna vi tillika tillverka bränvin för bättre pris än förut.
Om vi nu, förutom skatten, antaga 36 sk. såsom ett medelpris, så skola vi finna, alt när de störa fabrikerna kommit i gång och när, uti en framtid, de mångå svårigheter, som nu finnas för ifrågavar:de handtering, blifvit bortlagne, och då tillgång på skog och torf är tillräcklig samt priset på spanmål och potates blifvit lägre än förut, så kan man tillverka bränvin för 24 sk. k:n.
Om nu skatten blir reslituerad, tror jag att vårt bränvin icke skall komma att slå i så högt pris, alt vi icke kunna konkurrera med utlänningen.
— Dessutom, hvad har ändamålet varit med den nu förändrade och skärpte hränvins-lagstiflningen?
Jo, bränvinets fördyrande och superiets förminskande.
Det är tydligt, att, ju mera bränvin vi skicka ut, dess dyrare blir det i Sverige.
Hvad smugglingen beträffar, synes mig den med fördel kunna ega rum, äfven då 6:gradigt bränvin är belagt med 16 sk:s skatt samt förhöjning för hvarje öfverskjutande grad.