Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaledes godkänner jag hvad Utsk. föreslagit rörande nedsättning i den s. k. skyddsafgiften för det fall, sorn jag förmodar, alt Rikets tillgångar medgifva en nedsättning i dess närvar, in - Den 29 M a j. 4 > 5 komster.
Dä jag godkänner detla förslag af Ulsk., anser jng mig likväl höra uttrycka några tankar i ämnet oell meddela några upplysningar, hvilka jag tror skola borttaga oriktiga begrepp från det håll, som, lika med mig, önskat denna nedsättning.
Orättvis och obillig anser jag icke denna afgift vara.
Om den i de flesta lunder icke finnes, så utgår den dock äfven der mycket kännbarare, ehuru på ett annat sätt än i Sverige, nemi. såsom consumlionsafgift, och jag tackar Gud, att detta sätt icke finnes hos oss, och hoppas att ej den tiden måtte komma, då vi behöfva gripa till det.
Det är det som man kallar accis; en consumtionsaf gift, sorn gör alt i Europas flesta länder nödvändighetsvaran salt t. ex. står femdubbelt dyrare än här, att bröd kolar munga gånger mera, m. m.
Dessa afgifter i deras egentliga bemärkelse hafva vi icke.
Men orsaken, hvnrföie jag tillstyrker denna nedsättning, är den, att den dass, sorn
Siden enda inom samhället, hvilken kan klaga öfver verkliga och lättvisa bekymmer för sin bergning, är den classen , som icke sjelf äger någon fastighet eller någon oberoende näring.
Den äger således i första rummet anspråk på den lindring, som kan lemnäs. I 2 §:n har Utsk , förmodligen af brist på uppmärksamhet, gifvit en ökad beskattning åt den delen af medborgare, som lättast träffas af skatten, emedan beräkningsgrunden lättast på den tillämpas , nemi. embetsman.
I den gamla bevilln.förordn. står: ’’af alla löner ''från 200 r:dr lill och med 3oo r:dr, en afgift af 2 r:dr” Der stod ej emellan 200 och /j°° r:dr; sedan stod der: ”al alla ''löner från 4°° >:dr, 3 r:dr;” men nu står det: ’Jaf alla lö”ner, som öfverstiga 3oo till och med 4°° »”dr en afgift af ”3 r;dr.” Efter Engelsk lag hade efter den gamla förorda, de, som hade löner emellan 3oo och 400 r:dr, varit fria; detta hade väl icke varit ratt, men ganska riktigt har författningen varit så tillämpad, att afgiften af 3 r:dr först vidtagit vid 4°° r;dr; nu skulle den börja, så snart lönen aldrig så litet öfverstege 3oo r:dr. — Hvad 10 §:n beträffar, så får jag hemställa, att daen af de näiingar, som mycket tagit sig de sednare åren — tack vare det repi essalie-systeme, som blifvit införd t i våra handelsförhållanden till främmande makter, ehuru det mött mycket klander just från det håll, der man minst väntat det — nemi. skeppsrederierna, mycket förkolrat sig, de torde förtjena åtminstone någon uppmuntran.
Jag skulle således föreslå, alt den afgift per läst, som i 10 §:n omtalas, mätte nedsättas tili 1 sk.
— I i5 §:n förekommer en dass, som kallas ai lister.
Detta uttryck är något obestämdt; j-ig skulle önska att Utsk, ville förklara hvad dermed förstås, ty ganska olika förklaras detta uttryck.
Efter det egentliga språkbruket förslås dermed endast de utmärkta konstnärer, som genom >ina konstverk eller sin förmåga hedra nationell; men bland dem, som göra anspråk på detta namn, finnas äfven perso - 4iG Dtn >9 Maj. lier, som icke kunna komma tinder beräkning af dessa förhållanden.
Vidare förekommer en class, som heter fruntimmer, som idka klädsöm.
I allmänhet diar hvarje lagstiftning under civilisationens framgång, der förhållandet icke är gynnande för tillfällen för fruntimmer att ärligt förskaffa sig sin bergning, sökt att underlätta dem så mycket som möjligt.
Då äfven vår bevilln.förorda, erkänner en sådan grundsats genom olikheten i skyd dsafgiften för qvinnkön ochfmankön, tror jag att just den classen af qvinnor, som idka klädsöm, är den, som mest behöfver uppmuntras och lindras; det kunde vara alldeles tillräkligt, om de beskattades till hälften med handtverksgesäller.
Utsk. har föreslagit, att beskattningen för dem, som sälja utländska lottsedlar, skall delas i 2 classer, en a 100 >:dr och en k 5o r:dr; jag skulle vilja hafva några classer till , en å 5oo r!dr och en å 200 r:dr.
Med den utvidgning, som denna näringsgren fått i sednare lider, skulle sådana försäljare blifva alltför litet beskattade, 0111 högsta classen bestämdes till 100 r:dr. — [Ivad brödjungfrur angår, så kunna de måhända icke komma under samma cathegori, sorn fruntimmer, hvilka idka klädsöm; men jag tror likväl att någon skilnad bör göras emellan dem, som finnas i Stockholm och Götheborg, och deni som linnas i andra städer; på samma sätt äfven med månglerskor.
— Utländningar (deruti ej inbegripne Norrmän för Norrska producter), som resa omkring i landet, skola vid ankomsten erlägga 100 r:dr.
En mig nära stående medlem af detta
Hus har gjort en anmärkning deremot och trott att detta skulle lägga ett hinder i vägen för utländska handlande att besöka Sverige.
Jag gillar ej hans anmärkning, ty jag tror ej, att ett sådant hinder linnes, så snart den handlande ej idkar rörelse här eller bjuder ut varor.
Jag tror då icke att lian kan påläggas en sådan afgift.
Jag får tvertom tacka Utsk., som ökat afgiften, ty de s. k.
Proben-reuter äro de, sorn mest befrämja den olagliga handeln; och då jag för min del önskar att få deir lagliga i full liflighet, vill jag gerna så mycket som möjligt lägga hinder för den olagliga.
I Preussen få dessa s. k.
Proben-reuter betala 5o thaler.
Jag skulle endast önska, att i öfrigt sådana föreskrifter kunde stadgas, att en sträng verkställighet af dessa högre afgifter kunde äga rum.
— I 24 §:n uppräknas vissa manufacturer och fabriker, som äro lindet kastade afgifter; då der finnas uppräknade vaxljusfabriker, så torde den i sednare tiden började fabrikationen af stearinljus äfven böra införas i förteckningen.
— 1 afseende på gårdfarihandlande och den nedsättning sorn Utsk. föreslagit för dem, som resa lill Norrige, är jag af motsatt tanke med Hr von Hartmansdorff.
Vid uppgörandet af de handlingar och berättelser, vid hvilka embetspligten ålagt mig alt läg^a handen, rörtde Rikets handel, har det visat sig, att icke så stor utförsel sker af Svenska - Den 29 Maj. 4'7 ska manufacturvaror åt något håll, som genom gårdfarihandlande till Norrige af Svenska husflitens produeter, och det till ett land, der inga gynnande privilegier der till särskildt föranleda.
Derpå tror jag icke att man bör lägga band genom en så sträng afgift sorn 3o r:dr för hvarje resa, utom det att jag tror det vara olämpligt att så betrakta brödralandet.
Hvad beträffar termen ”frälsekamererare,” så torde det vara orätt att nyttja ordet ”frälse.”
I händelse det skulle falla någon ofrälse in att hafva en kamererare, så kan det icke nekas; ordet torde böra utbytas emot ”enskilde kamererare.” — Afgiften för lotsar och lotsdrängar finner jag alltför orimlig.
Det har vid många riksdagar blifvit ådagalagdt, att, med undantag af några farleder, äro lotsarnes inkomster högst ringa och icke motsvarande deras obeskriflig! ansvarsfulla åligganden och skyldigheten för dem att ofta våga sitt lif.
Jag tror således det vara orätt att belasta dem med någon särskild afgift; på sin höjd må det stadgas, att de, hvilkas verkliga inkomst öfverstigar 3oo r:dr, derå skall erlägga 5 proc. — I 35 §:n har Utsk. föreslagit, att bevillning skall utgå af actie-holag med 5 proc. af utdelningen.
Härvid ber jag få fästa hvarje billig persons uppmärksamhet derpå, att här finnas actiebolag, som ej på 20 ä 3o år fått någon verklig utdelning; jag vill deribland hämna Götha-canal-bolag.
Detta bolag erhåller i alfor första gången en verklig utdelning.
Det vore obilligt att belasta ett sådant bolag med en afgift i samma proportion som de bolag, hvilka årligen gjort betydliga vinster och utdelningar.
Derföre skulle jag tro del rätta vara, att stadgandet blefve sådant, att bevillningen erlades med 1 proc. af utdelningen, då den ej öfverstege en proc., med 2 proc. då den ej öfverstege 2 proc., med 3 proc. då den ej öfverstege 3 proc., o. s. v. Huruvida sedermera någon förhöjning bör äga runi och hvar den bör vidtaga, derom vill jag ej ingå uti pröfning för det närvar.
— I afseende på hvad sorn är sagdt angtde karaktersfullmakter, instämmer jag helt och hållet med Hr von Hartmansdorff.
Jag vill endast tillägga, att så länge våra seder finna häruti en belöning för gjorda tjenster och välförhållande, tror jag det vara orätt att på ett indirect sätt beröfva regeringsmakten, som äger så få tillfällen att belöna, en af dess grundlagsenlig rättigheter.
— Bland undantagen från bevillning finnes i i5o §:n upptagne skeppsredare från bevillning efter lästetalet för fartyg, som bevisligen andra året legat i hamn obegagnade.
Af det skäl jag förut nämnt, nemi. uppmuntran för en näring, som legat under, men nu åter håller på att förkofra sig, skulle jag anse, att denna befrielse från bevillning äfven borde få tillgodonjutas för nybyggda skepp första året.
Jag anhåller, alt hvad jag nu yttrat måtte få åtfölja återremissen.
—Ytterligare anhåller jag, att ännu några anmärkningar 7 H. 53 Den 29 Ma j. mätte fä medfölja, dem jag öfverhoppat, nemi. först borttagandet af den i 1 36 <j:n sjömanshusen ålagda ansvarighet för sjöfolks bevillning.
Såsom medlem af den nådigst tillförordnade Sjöfarts-comite'en, har jag ägt tillfälle erfara, huru en mängd hämmande band på vår sjöfart äga sin grund endast i behofvet att skydda denna afgift, och då hela den af sjömanshusen afleranade bevillning ej uppgår till 5ooo r:dr, torde å statscassans sida icke något hinder mota för sjömäns debitering, lika med andra skattdragare, der de äro mantalsskrifne.
— Äfvenledes torde jag få fästa uppmärksamhet på behofvet af någon controll derå, att bevillning å vinstmedel af utländska och privata inhemska lotterimedel verkligen blifver erlagd.
Detta sista erinrar mig om
Utskts förgätenhet att pålägga försäljning af enskildta inhemska lotterier någon bevillning, (för det fall att rättigheten dertill får fortfara.)
Den torde då lika med den utländska lotteriförsäljningen böra fördelas i 3 classer, meri med något minskad afgift, t. ex. 200 r:dr, 100 r:dr och 5o r:dr.
Såsom jag uppfattade Gr.
Hamiltons yttrande, skulle han vara missnöjd med mig, att jag talat emot nedsättning i skyddsafgiften; men det har jag icke gjort, och jag vet således icke hvarföre han skulle apostrophera mig.
Tvertora anser jag denna nedsättning i skyddsafgiften ganska väsendtlig för folket.
Det kan visserligen vara sannt, att en minskning i skatt af 10 sk. på en qvinna och 20 sk. på en karl icke är af någon betydenhet, men 60 ä 70,000 20 sk:r och 10 sk:r gör dock dock en summa af mer än 3o,ooo r:dr, som är bättre att den stannar qvar hos folket i deras fickor, än att den skall vandra till hufvudstadens cassör.
Utur denna åsigt tror jag man bör betrakta saken och icke så, som om en 12 sk. mer eller mindre vore på året en icke kännbar utgift för en menniska.
Af Utsk:s betänk, finner jag, att Wenersborgs stads begäran om förlängd nedsättning i bevillningen i anseende till den eldsvåda, som för några år sedan öfvergick staden, icke blifvit beviljad.
Jag tviflan visserligen på, att hvad jag derom kan yttra skulle verka till en förändring härutinnan , men jag skulle dock önska, att om en sådan nedsättning icke för alla fem åren till nästa riksdag kunde beviljas, den dock kunde medgifvas för 1, 2 å 3 år, allt som TJtsk. kunde finna lämpligt.
Jag ber att få förklara, att jag visserligen icke är den, som är emot nedsättning i skatter, så väl af skyddsafgift som alla öfriga; men jag har trott, att man ej borde föreslå en sådan förr, än man visste att den vore möjlig att verkställa, d. v. s. icke förr än man sett statsregleringen definitivt afslutad.
Delta har jag ansett vara riktigast.
Af alla Utsk:s tillstyrkanden synes mig icke något hafva stött så mycket emot, som bevillning å karak - Den ug M aj.
4><J tersfullraakler: jag vågar vara af motsatt tanke med dem, som betrida en sådan bevillning.
Den öfversvämning af karaktersfullmakter, som nu äger rum, alstrar så många obehagligheter i allmänhet, att jag skulle önskat att sådana aldrig funnits till.
Man hör, huru en med karaktersfullmakt begåfvad person och lians hustru tala om, huru de, för att iakttaga sin värdighet, måste göra kalaser, åka och kläda sig — allt till familjens ruin.
Den som fått en högre titel vill lefva på ett sätt, som svarar deremot, och är han då tillika gift, så blifva utgifterna ändå större; ty huru det är, så kommer cjvinnan med i spelet och äggas af mannens utmärkelse för en förtjenst, som ofta nog kan vara ganska problematisk, till ett lefnadssätt vida utöfver hvad som skulle blifvit fördt, om den s. k. utmärkelsen uteblifvit.
Jag förenar mig således med Ulsk. i den princip, som i betänk, uttalas, att beskatta karaktersfullmakter allt hvad ske kan.
Vill man hafva sjelfständiga representanter, sjelfständiga embetsman och medborgare, så måste man väl medgifva, att karaktersfullmakter icke bidraga att alstra sådana.
— Vidare har man klandrat
Utskts tillstyrkande om befrielse från skyddsafgift för personer, som beredas till H. H. nattvard, då man sagt, att till vinnande deraf skulle föräldrarne låta barnen gå hos presten i flera år: men Utskrs mening har icke varit någon annan än den, att befrielsen skulle åtnjutas för det år, då ynglingen admitteras och icke under de flera år, som kunde åtgå för beredelsen lill. denna vigtiga förrättning.
— Man har äfven sagt, att nedsättningen i skyddsafgiften vore så ringa, att det icke betydde något, om den utgick eller icke.
Så kan det tyckas för den, som icke vet hvad brist och nöd vill säga; men jag har ofta sett hvilket värde en fattig husfader satt på en enda skilling, mycket mer på 12 sk:r.
Jag vill nu icke mer upptaga R. o. Ad:s tid, helst jag i Utsk. blir i tillfälle att närmare skärskåda de många anmärkn:na och deröfver gifva mina tankar tillkänna, då betänk, efter all anledning lärer blifva dit återremitteradt.
Klingspor, Mauritz Philip Staffan:
För vidlyftigt torde det vara att till besvarande söka upptaga alla de anmärkntr, som blifvit gjorda emot Utsk:s betänk , och det torde äfven vara öfverflödigt — helst jag fruktar, att en återremiss af detsamma icke kan undvikas.
De strängaste anmärkn:na emot ifrågavar. betänk, hafva blifvit gjorda af Frih. Nauckhoff, förmodligen derföre, att Utsk. icke fästat nog vigt och nog afseende å hans långa förslag om förändrade bevilln.grunder, och jag vill icke neka, att jagså mycket mindre tagit någon särdeles notis om detsamma, som jag icke varit på den afdelning, som behandlat bevilln.- grunderna.
Jag vill således inskränka mig till gtt söka försvara de yigtigaste af de åtgärder Utsk. föreslagit, hvaribland den oni skyddsafgiftens nedsättande icke är bland de Den 19 Maj minst väsendtlig!).
Med tillfredsställelse märker jag, alt denna nedsättning icke mött det motstånd, som man kunnat befara, ehuru åtskilliga modificationer deruti blifvit framställda, bland annat af Gr.
Hamilton, att den icke borde helt och hållet borttagas utan användas till communala ändamål.
Jag inser vissei ligen den stora vigten deraf, men skulle önska att medel dertill anskaffades på annat sätt; ty efter min åsigt är en lindring i skyddsafgiften af behofvet högeligen påkallad.
Först och främst anser jag beskattningssättet orättvist till sin natur: det kun ej kallas billigt, att den fattige erlägger en afgift till lika stort belopp med den rika, utan hvar och en bör betala efter de förmåner han i samhället njuter.
Man har emot den föreslagna lindringen framkastat, att den för den betalande af arbetsclassen icke vore särdeles tryckande, emedan den sammanlagd ej utgjorde mer än värdet nfajne dags? verken; huru liten än denna nedsättning må anses, skall den dock säkerligen kännas välgörande för denna dass, dels derföre att det väl icke alltid inträffar, att arbetskarlen behöfver betala ensamt för sig sjelf — han har oftast hushåll, då summan naturligen blir vida större — dels ock derföre att, i bredd med en stigande folkmängd, arbetsförtjensten blir allt svårare och svårare, särdeles genom den af statsekonomer så mycket beprisade arbetsbesparingen.
Denna verkar hos den fattiga förtviflan om sin ekonomiska ställning, och deruti igenfinnes orsaken till ökade brottmål och corrections-anstalter; och huru svårt de fattige hafva att betala dessa afgifter, det skönjes bäst af de ständiga eflerlysningarna.
Man hur sagt att Sveriges tillgångar icke skulle medgifva oftanämnda nedsättning: om så verkligen skulle förhålla sig, så erkänner jag öppet, att jag ändå tillstyrker samma nedsättning, och att en densamma motsvarande förhöjning sker på allm. bevillnm särdeles å fast egendom.
Likaledes har man anmärkt såsom orätt, att Bevilln.Ulsk. fattat del beslut, alt Pröfn.comi!e'en skulle utgöra den högsta instansen för upptagandet af besvär \ bevillningsmål.
Då jag deltagit i beslutet härom, anser jag mig böra yttra några ord i anledning deraf och får säga, det jag önskar, att Utsk:s betänk., hvad denna fråga angår, måtte gå igenom, helst jag tror, att Ständerne redan efterskänkt så mycket af sina rättigheter, att jag tycker, det vi böra försvara hvad som återstår i bevillningsmål.
Jag kan icke inse, hvilka olägenheter för Staten derigenom skulle uppstå, eller hvad Staten derigenom skulle förlora, då en minimi-tariff är uppgjord och bestämd; och då denna icke kan understigas, så torde icke besvär i taxeringsmål så ofta kunna komma under Kammar-rättens pröfning, utan det skulle lill största delen blifva debiteringsmål, hvilka icke ofta lära föranleda till någon åtgärd från berörde embetsverks sida.
Deremot har, enligt hittills varande förhållanden, mycket missnöje försports öfver K.
Kammar-rätten oell att dess anmärkntr oftast ansetts obefogade, Min meningar inga - Den 19 Maj. lunda att nedsätta Kammar rättens värde; men jag tror, att Taxcr.consileen, genom sin närmare bekantskap med personerna och deras omständigheter, är, mer än nämnda verk, competent att med sakkännedom bedömma dessa frågor.
Slutligen ina jag nämna några ord i anledning af anmärknrna mot Utskts förslag i afseende å karaktersfullmakter.
Att ett slöseri med sådana fullmakters utdelande bedrifves, synes påtagligen, äfvensom att dylika nådebevisningar utgöra en skadlig näring för den Svenska arfsynden, fåfängan, samt leder till smak för lux oell misshushållning.
Någon särdeles nytta deraf kan jag icke inse; man säger, att dymedelst uppmuntras förtjensten; erfarenheten har likväl visat, att det icke alltid
Éir den verkliga förtjensten, som ihågkoinmes, utan att det lika ofta är af politiska skäl och till följd af slägt— förhållanden, som personer dermed hugnas.
Den verkliga förtjensten tror jag skall finna sig bäst belönad genom en vidgad verkningsförmåga, om honom lemnäs tillträde till Statens högre embeten, då deremot en tom titel oftast kan leda endast lill ökade iefnadskoslnader.
För min del önskar jag, att några karaktersfullmakter alldeles icke måtte utdelas, men tillstyrker dock antagandet tills vidare af hvad Utsk. föreslagit, Frih. Cederström, Jacob:
Det har visserligen icke förundrat mig, alt Utsk. i detta betänk., då det icke utgått från de grundsatser, hvilka några dess ledamöter här yttrat, nemi. att undandraga de fattiga att betala lika med de rika, icke heller följt denna grundsats vid betänk, i allmänhet, men likväl särskildt för en afgift, nemi. skyddsafgiftens afskaffande, och att detta betänk, i sina detaljer är så anmärkningsvärd!, som det verkligen är.
Sjelfva grunderna för detta systeme, hemtade från 1S12 års återgång till hvad sorn var före 180g, innefatta i sig sjelfva hvarken mera eller mindre än ett försök att kasta bevillningen från de rika på de fattiga, emedan de rika hafva större förmåga att undandraga sig beskattningen än de fattiga och embetsmännen, hvilkas personer och inkomster äro mera synliga.
Må detta vara i förbigåande sagdt, såsom ingress till hvad jag ämnar yttra i sjelfva saken.
I anledn. af de förhållanden, som blifvit för R.
St. framlagda rörtde fattigväsendet i Riket, hade jag trott tiden vara inne för Utsk., att innan bevilln.grunderna framställdes, sammanträda med andra Utsk., såsom t. ex.
Ekon -, Utsk., för att tillse i hvad mån dessa grunder må inverka på de skattdragandes fattigdom eller icke, och i hvilken roan de kunna leda till förekommande af fattigdom, i ställe! för att tillskapa nya fattiga.
Då hade jag förmodat, att, om Utsk. vidtagit en sådan utväg, skulle ock hela denna vidlyftiga författning blifvit öfverflödig, och man hade kommit från bestyret med allt lagstiftande i detaljerna, om man fastställt inkomsten såsom enda grundin, hvarefter bevillning utgö - Den ag Maj. res. Hade Utsk. tagit del nf hvad bevilln.taxerings-längderne för de föregående åren gifvit vid handen och beräknat den inkomst, som man kan calculera per år inom Svea land, så hade TJtsk. funnit, att allmänna bevillntn, oförminskad till hvad den var vid förra riksdagen, kunnat fyllas med en fjerdedel proc. af denna inkomst.
En sådan bevillning hade blifvit lika fördelad emellan den fattiga och den rika, pro rata parte, efter inkomstens belopp.
Hade-Utsk. velat gå ännu längre, ända dit som 1809 års Ständer gingo, så hade det ökat proc:n för de rika i progression, då inkomsten stege öfver vissa iooo;de r:dr, och då hade Utsk. kommit till en ännu lindrigare beskattning för de fattiga, hvilken väl nu omtalas i fraser, men icke linnes i verklighet. — 1 afseende på skyddsafgiften, sådan den nu är i fråga, är det ett stort misstag att tro sig derigenom hafva lindrat den arbetande classen, ty denna afgift utgöres till J-g icke af den arbetande classen, utan af dem, som använda densamma, såsom tjenstehjon eller arbetare.
Det är således icke denna dass, som lindras, ulan det är, med unduntag af T35 eller Tä5, de som begagna dem, hvilka tillgodonjuta lindringen.
Jag har för min person visserligen ingeuting emot, om den summa, som i bevillning erfordras, med tillämpning af de grundsatser Utsk. föreslagit, kan utgå utan denna afgift, emedan jag anser, att, då det är fråga om en ojemn beskattning, det kan vara likgilltigt, hvilkendera ojemnhelen kastas bort; de andra ojemnheterna stå i alla fall qvar, och så länge de stå qvar, må man förgäfves försöka begagnandet af andra medel för att förekomma fattigdomen, ehuru jag skulle förmoda att det är dit man egentligen borde syfta.
Jag har velat begagna tillfället att jemväl yttra några ord öfver hvad som blifvit sagdt af en ledamot, sedan jag fått tillfälle att framställa denna öfvertygelse.
Det har blifvit yttradt, att pauperisrnen inom
Sverige skulle vara en följd af en öfverdrifven beskattning.
Detta är alldeles stridande emot verkliga förhållandet.
Om man deremot säger, att den är uppkommen till en stor del icke ensamt genom en ojemnt fördelad bevillning, utan ock genom närings-författningar, som hindra arbetskrafternas användande; då säger man sanningen, annars icke.
Om man kan utgöra den extraordinarie bevillningen med en tredjedels proc. af inkomsten för året, frågar jag hvad det är för en stat, som kan utgöra den med en så obetydlig penning.
Deremot då en person tager en bevilln.förordn. och börjar med alla dessa classificationer, alla dessa minimi-afgifter, hvilka man ovillkorligen till siffran är pligtig att utgöra; så är det icke underligt, om han anser, att det måtte vara en ryslig beskattning, som drabbar Svea land.
Jag hoppas, att den siste talaren, med hvilken jag fullkomligen instämmer i dess yttrande om afsigten att borttaga beskattningen från de fattiga och lägga den på de rika, måtte fullfölja denna ide'e med conseqvens, Oen aij Maj.
4^3 dä betänk, återkommer till Utsk., och föl- den ända derhän, alt det blir en sanning, alt den rike får betala lika med den fattiga i proportion, och ändå något mera, men icke mindre.
I sådant fall lär betänk, utan alla reglementeringar och i ganska kort gestalt kunna återkomma till Ständernes afgörande.
— I afseende på hvad som blifvit ytlradt i frågan om vederbör, embetsverks betagande af rättigheten eller skyldigheten alt upptaga besvärsmål i bevilln.frågor, och att detta skulle vara ett stort steg framåt på vår sociala bana, så måtte det vara lika vigtigt för den enskilda som för Staten, att de författningar, som äro utfärdade, blifva efterlefda.
Om en häradsskrifvare begår oriktighet vid debitering, så är det klart, att den skattskyldige skall kunna fordra rättelse.
Att han icke kan göra det hos Pröfn.- comite'en, lär hvar och en inse, — isynnerhet som Taxer.- comite'en sällan eller aldrig kan medhinna allt, utan öfverlemnas det som beror på speciel debitering till häradsskrifvare!].