Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan jag deltager i discussionen öfver det speciela anmärkningsmål, sorn nu är föredraget, anhåller jag att få yttra mig i ett sammanhang om Ministerens ansvarighet i allmänhet, hvartill jag anser mig skyldig och berättigad i anledning af Ridderskäpels och Adelns förut fattade beslut, alt alla Consli - Oen 17 Julii f. m. 5 tutionsUtskotlets Utlåtanden öfver anmäldte anmärkningsanledningar emot Ministeren skola behandlas på en gång, i förening med det så kallade DechargeBetänkandet.
Utur den skymning, som omgärdar Rikets Ständers ConstitutionsUtskotts förhandlingar, hafva åtskilliga Betänkanden framträdt i dagen, sorn, bärande stämpeln af deras ursprung, lemna i ett fullkomligt mörker de frågor rörande den Minlsteriella ansvarigheten, hvilkas afgörande inom RiksStånden äro, till följd af Grundlagens föreskrift, synbart beroende af de upplysningar, som ConstitutionsUtskottets hörande förutsätter.
Djupt kännande värdet och tyngden af sitt kall, säger sig nuvarande ConstitutionsUtskottet hafva fullbordat granskningen af Konungens Rådgifvares och Föredragandes Embetsåtgärder, under en tid från sistlidue till nuvarande Riksdag, och ConstitutionsUtskottet har bemödat sig, att klart uppfatta och efter förmåga motsvara sin bestämmelse.
Detta tillkännagifvande, att hafva handlat, enligt sin förmåga, visar huru ConstitutionsUtskottet vida mer känt tyngden än värdet af sitt kall, och män bör således icke särdeles förundra sig Öfver, att ConstitutionsUtskottet sökt göra detsamma så lätt som möjligt varit.
6 Den 17 Julii f. ra.
Men om ConstitutionsUtskottet tror 6ig äga rättighet, att, åberopande tyngden af sitt kall, påfordra ett mindre anspråk på Utskottets stränga iakttagande af sin värdighet, så vill jag medgifva Utskottet ett sken af anledning att lämpa pligtöfningen af sitt höga och vigtiga kall efter höjden och vigten af de fordringar, som Utskottet ägt att motsvara.
ConstitutionsUtskottet har nemligen icke sett sig nödsakadt, att upptaga och utreda frågor, väckta inom Representationen, om ett bristande system i Statsförvaltningen, betraktad i sin helhet, och de partiella anledningar till anmärkningar öfver isolerade styrelseåtgärder, som blifvit Utskottets pröfning underställde, kunde ensamne, af ConstitutionsUtskottet äfven gillade, icke framställas som en fulländad teckning af Styrelsens caractere, upptagande de förnämsta dragen af dess yttringar, och sålunda visande i ett helt, hvarest grundsattser brustit, der lagöfverträdelser ägt rum, eller der missförstånd, svaghet och okunnighet kunnat bereda landets skada.
Jag äger icke den förmätenhet, att kunna tillräkna mig sjelf det felet, alt icke hafva frånryckt ConstitutionsUtskottet den anledning till en overksamhet, som jag klandrar, icke heller bör jag misskänna orsaken, hvarföre icke någon annan med större förmåga uppfyllt min väntan, och inträdt med ConstitutionsUtskottet på den ba - Dan 17 Julii f. m« 7 lia, der en strid för de constitutlonella garantiernas bestånd icke får undvikas eller afböjas, emedan den constitutionella Monarchiens lifsprincip just ligger förvarad i denna strid för formers helgd, förutan hvilkas samvetsgranna iakttagelser det constitutionelt Monarchiska Regeringssättet är det sämsta af alla, Det torde äfven vara en någon högt drifven fordran, om i ett tillstånd af tryckpressens förnedring, genom godtyckligt magtiuflytande på tankeväxlingen öfver samhällsangelägenheterna, den enskilte Representanten, oftast sk i lid från all beröring med Statsbestyret,under Representationens 5-åriga hvila, skulle finnas pligtig, att uppträda som censor öfver den 5-åriga Riksstyrelsen, och i ett helt system kunna, fullt öfvertygande, framlägga en granskande öfversigt af densamma, Behofvet af denna förmågas utveckling synes likväl allt mera stiga, och man bör ej tro, att nästkommande ConstitutionsTJtskott skall sakna detta, sorn det synes, oeftergifliga villkor för uppfyllandet af dess bestämmelse, Men om närvarande ConstitutionsUtskott är i saknad af den yttre tvingande nödvändigheten, att i systematiskt sammanhang behandla alla frågor rörande den Ministeriella ansvarigheten,återstår alltid CouslilulionsUtskottets gruudlagsenliga pligt, 8 Den 17 Juli} f. m. att frän inre drift och vilja hemta anledning att pröfva, huruvida Konungens Rådgifvare uppfyllt sina åligganden, att med nit, skicklighet och drift deras FörtroendeEmbeten utöfva, samt uti Regeringsårender, af hvad beskaffenhet det vara må, efter bästa förstånd och öfvertygelse, räda Konungen till det som Rikets Grundlagar likmätigt är, samt Konungens och Rikets förmån befrämja.
Huruvida ConstitutionsUtskottet uppfyllt eller åsidosatt denna bestämda förbindelse till samhället, derom vittna på ett bedröfligt sätt Utskottets nästan alla handlingar under denna Riksdag, och jag finner min pligt fordra, att derom gifva min öfvertygelse tillkänna.
Det resultat, hvartill ConstitutionsUtskottet kommit, i följd af StadsRådsprotocollernas fullbordade granskning, visar sig vara, att ingen anledning till lagligt åtal mot någon af StatsRådets
Ledamöter förefinnes; att väl några särskilta fall uppgifvas, såsom föranledande en anmälan till behandling efter 107 §. i RegeringsFormen, andra åter med uttryckligt förklarande, att ingen anmärkning dervid kunnat eller bordt göras, ehuru desse sednare synas vara af en lika anmärkningsvärd natur; och att
ConstitutionsUtskottet finner sig skyldigt oförtäckt uttala dess, på öfversigten af det hela grundade, opinion, som sluteligen bestämdt uttrycker sig i medgifvande, att dess Den 17 Julli f. m. 9 arbetes ändamål är decharge för StatsRådets Ledamöter.
En afsigt, sorn varit grund-* lagsenligare yttrad, om Utskottet sagt sin mening vara, att, genom oanmärkte åtgärder, SlatsRådets Ledamöter måtte vinna de'-* charge.
Men detta öppna förklarande af ConstitutionsUtskottet, att ändamålet med dess slutliga Betänkande är déchargens medgifvande, förbinder Representanten, att med största noggranhet granska de anledningar, som skulle kunna förefinnas, att bevilja eller vägra denna af Utskottet, emot dess åliggande, påkallade formliga decharge.
Ridderskapet oell Ådeln har redan fattat det beslut, att på en gång eller i ett sammanhang med Constitutions-Utskottets slutliga Betänkande, i följd af StatsRådsprotocollernas fullbordade granskning, företaga till öfverläggning alla de anmärkningsfrågor, som varit föremål för ConstitutionsUtskottets särskilta bearbetande.
I anledning häraf, och i afsigt att kunna reda för mig sjelf och andra de orsaker, hvarpå jag grundar mitt afslag till den åsyftade dechargen, utbeder jag mig Ridderskapets och Adelns tålamod för en stunds uppmärksamhet å de framställningar, som, föranledde af ConstitutionsUtskottets fullbordade arbete, skola innebära en summarisk öfversigt af Statsförvaltningens gång, såsom den visat sig för mig, och hvilken åsigt bestämt min öfvertygelse om de verkstäl - Deq 17 Julli f. ni. lande och controllerande magternas förhållande till hvarandra och till Svenska folket.
Det är på denna grund, och med yrkande af den satts, att, då representationen uppträder emot Styrelsen såsom redofordrande, framstår den på samma gång inför folket som redoskyldig, jag inför Högloflige Ridderskapet och Adeln, och med det samma inför våra Principaler, framställer min egen personlighet för allt det klander mig rättvist drabbar, om jag, vidrörande ett ämne af så hög vigt och så djupt ingripande i samhällslifvet, skulle, i uppfyllandet af min pligt, låta öfvertygelsen om vidden af denna pligtutöfning vika för consideratiouer eller något annat intresse, än Fäderneslandets, Mitt anförande skall, som jag hoppas, ådagalägga det nit för Sveriges frihet, för Sveriges väl, för de constitutionella rättigheternas bevarande åt Folket, som lifvar mig till hvarje uppoffring, som fordras, vore det äfven den, att någonsin mera här uppträda som Representant, i fall jag tvingas in i den tro, att mina bemödanden som sådan gå i en riktning mot den öfvermagt, sorn förmår att segrande trottsa dem alla.
Då dessa mina bemödanden, ehuru svaga de än kunna vara, sträfva till målet för sanning och rätt, skulle jag derföre väl kunna öfvertygas, huru förgäfves jag sökt medverka till samma ändamål, hvilket andra tro sig ernå på en annan väg, Den 17 Julli f, m.
U säkerligen ännu mera bedragne än jag i deras förhoppningar; men aldrig skall man lyckas, att rubba min sorgliga öfvertygelse om det tillstånd i framtiden, hvartill man skyndar att föra samhället, om jag icke upplefver den dag, då på ruinerna af det när-' varande jag skådar en ny Stat, hvari den gamla Svenska ärligheten, ali varligheten och kraften åter inträda hand i hand med tidens upplysning, Fruktansvärdt vöre det likväl, om man, i öfvergången till denna lyckligare framtid, skulle med mera sannolikhet bereda en motsats, och sålunda öfverlemna åt kommande slägter att förbanna den liknöjdhet, hvarmed vi lemnat framtiden åt sitt förberedda öde.
Om det är en sanning, att det Europeiska Constitutionella samhällsskickets enda fördel framför det absolut Monarkiska igenfinnes uti FolkRepresentalionens controllerande myndighet, måste denna Folkets rätt gifvas i verkligheten, denna magt visa sig i utöfningen, och icke-såsom ett vanmäktigt trottsande hot nedläggas i skrifna lagar, hvari man letar mer efter döda bokstafslydelser än lefvande tankar, uttryckande en verklig kraft, som påkallar handling.
Tag bort eller förlama denna kraft hos den contrqllerande samhällsmagten, och den verkställande skall bestämdt urarta till en godtycklighet, så mycket vådligare, då den stödjer :g på lagliga former.
Svagheten och oskickligheten skola här göra sig gällande; med - Den 17 J u 1 i i f. m. len dertill ligga alltid nära för handen hos magten, men corruption, det köpta anhanget, af vigt för usurpationens framgång inörn det lagbundna samhället, är umbärlig, ja vådlig för den obegränsade magten.
Sålunda hämtar den constitutionella Styrelsen från en svag Representation en styrka, som den absoluta aldrig vågade tillita, utan fara att af Folket fordras till ansvar; då deremot en representativ styrelseform, i likhet med den Catholska aflaten, innebär en anvisning på tillkommande synder, att vid bestämd tid åter försona.
Vill man nu icke erkänna den mägtiga reformationsanda, som onekligen uppenbarar sig i sjelfva läran om det constitutionella systemet, bereder man en kanske snar framtid, då samma om ej ännu blodigare strider skola uppstå i följd af de skiljaktiga politiska trosbekännelserna, som de fordna schismerna inom den religiösa stadsbyggnaden åstadkommo.
Samvete och pligt bjuda derföre, att FolkRepresentationen, enligt sin höga bestämmelse, skyddar samhället emot en botande fara.
Må den antingen afstå från sin andel igLagstiftningen, må den afsäga sig ansvaret för Lagskipningens gång, för Styrelsens misstag och Lagöfverträdelser, eller inse tidens fordran på den allvarlighet i beslut och handling, sorn alstrar en moralisk kraft, tillräcklig stark att trygga sam - Den 17 J u 1 i i f. m. ti hållet för vådan af en stor brytning med åtföljande oberäkneliga olyckor.
Det Folk, hvars öden vi här bereda, skall, jag är viss derom, förr eller sednare fordra de garantier af sin Representation, som denna annil icke mägtat gifva, och en stor ansvarighet hvilar öfver samtidens offentliga män, vare sig inom Representationen eller Styrelsen, om de icke vårda sig om frihetsandans utveckling och förädling.
Må derföre den oegennyttigt för ordning och skick i Riksstyrelsen ifrande Representanten, den för fosterlandets öde ömmande och för den sanna medborgligheten varme Svensken, med redligt nit omfatta Fäderneslandets stora angelägenheter.
Må han i utöfningen af sin pligt, sorn offentlig man, lika litet sky tadlet, som han hör eftersträfva ett tvetydigt beröm, då det ena så väl som det andra kan vara lika litet grundadt på sann kännedom om anledningarna till håda.
Meri likgiltigt får det ej vara, om den aktningsvärda delen af Nationen känner, huru dess vigtigaste angelägenheter skötas, huru dess interessen bevakas, huru Lagarnes helgd vårdas af Ombuden, som, sjelfskrifne eller valde, uppträda i det höga och ansvarsfulla kallet, att vara väktare Öfver och försvarare af Folkets rättigheter.
Denna heliga förbindelse uppfylles illa, om
Folket med skäl gör sig den fråga: hvartill gagna våra långa och kostsamma Riksdagar, hvartill dessa digra acter, vittnande om otroligt mycken »4 Den 17 Julii f. m. moda utan resultat vid behandlingen af Riksdagsärenderna; då svaret ligger i ett erfarenhetsbevis på allt jernt stigande behofver å de styrandes sida och ökade skattebidrag å Folkets, sorn dess Ombud så frikostigt och oafbrutet bevilja, ulan grundlig undersökning, hvarken af dessa behofver eller af möjligheten alt dem fylla.
Ått öppet och ärligt inför
Nationen redogöra för sina grundsatser och sitt handlingssätt, blir alltid en pligt af Representanten, men denna pligtutöfning är af en betänksam art för den, hvilken likasom jag fattat den olyckliga Öfvertygelsen, som jag lifligt önskar måtte finnas mindre väl grundad än verklig, att nemligen det närvarande samhället skyndar till sin upplösning, om samma anda framgent skall blifva rådande, som nu uppenbarar sig i alla offent* liga värf. t)et Monarkiskt Conslitutionella Sverige Styres genom en Ministere, som städse nekar sin tillvarelse, som inom Lagstiftningen, misstydande eller missförstående 4 §•
> RegeringsFormen , vill göra gällande den lära, hvilken dess beskyddade
Dagbladsskrifvare inför allmänheten predikar, nemligen att Konungen må allena styra Riket efter sin vilja utan afseende på Rådgifvarnes yttrade öfvertygelse om Rikets val eller ve, och dessa samma Rådgifvare tveka icke att un - Den 17 J u I i i f. m. der sådane vilkor och med sådan afsigt emottaga och innehafva sina ansvarsfulla embeten.
Ännu ser man i spetsen för denna Mihistére den Man, som år 1812 med fagert tal och fagra löften förledde Representationen, att genom en Grundlags öfverträdelse bortskänka Nationens dyrbaraste rättighet, tryckfriheten, hvilken i verkligheten förlorades genom inbillade farhågor för den stora eris då bereddes Europa, och hvarpå man så fåviskt trodde, att Vår tryckpress skulle inverka.
Densamme Rådgifvare, hvilken då tillkännagaf, det han föreslagit Konungen den Nådiga Propositionen i ämnet, lemnade dessutom en caracteristik på en Svensk Constitutionel Minister i det märkvärdiga yttrandet under samma Riksdag, rörande en Föredragandes rättighet att vägra contrasignation, hvari Konungens höga Person framställes som part emot Föredraganden, och bestrides, att någon pröfningsrält öfver en af dessa parters förhållande kan vara förenlig med naturen af en lagstiftande församling.
Han frågar:
Hvad kan och bör derefter väntas af en Regering, sorn tåi delta?
"Vore det väl omöjligt,” säger samma Rådgifvare, ”att en Föredragande utan ”skicklighet och utan känsla af sin egen he”der, sorn genom tillfällighet eller ett be - iG Den 17 Jul ii f. m. ‘'drägligt rykte blifvit befordrad, afpassade ”ett lägligt tillfälle, för att nedlägga sitt embete, och intill nästa Riksdag uppbära sin "lön, endast i afsigt att förekomma ett entledigande, som skillde honom både från "lönen och de öfrige tjensten åtföljande inkomster?
Han förutsätter således denne Ledamot af Konungens StatsRåd möjlighe» ten af att erhålla en dylik collega*
En af t8ia års vårdare af den nyfödda frihetens constitutionella lif, Ordföranden i dåvarande ConstitutionsUtskott, styrkte, genom sina yttranden i tryckfrihetsfrågan, sanningen af en annan Representants uppgift om den bedrifna advocaturen i en så klar sak, då han förfäktade den mening, som gaf helgd åt sjelfva Grundlags-öfverträdelsen.
Sådane voro de grundsatser, hvilka år 18x2 utgingo från, och beredde inträdet i, Konungens Conselj.
Dessa läror från en förfluten tid inom Fäderneslandet, och passande för den godtycklighet i Styrelsen man åter ville införa, vunno Ständernas bifall, och sannerligen vore det icke orättvist, att ensamt vilja påbörda magtens innehafvare mera del i sakernas gång, än de medgörliga Riksdagarne synnerligast 1812 och 1815 beredde.
Styrelseåtgärderne sedan denna tid, både de, som funnits och saknats, må derföre vara Den 17 Jul i i f. m. '7 vara föremål för klandret och harmen, men billigheten fordrar, att Ständerna vidkännas sin dryga andel i hvad som skett eller uraktlåtits, såsom: medskyldighet uti flera Grundlagsöfvertvädelser, t. ex.
Tryckfrihetslagens kullkastande, Riksactens antagande, och frågorna om Thronföljarnes deltagande i Riksstyrelsen, allt afvikelser från de föreskrifne formerna; bristande fordran på redovisning för Kronan tillfallne subsidier, co~ lonier och domainer. liela den Ministeriella ansvarighetens åsidosättande, som ganska naturligt alstrat den på fullkomlig ansvarslöshet grundade magtutöfning, har sålunda haft till påföljd, att samma Ministére, mot hvilken i8a3 års ConstitutionsUtskott anmälte flera grundade anmärkningar, skulle, genom vanmagten hos de redofordrande, lemna Nationen ytterligare bevis på förakt för de constitutionella formerna i förnyad uppenbar öfverträdelse af Grundlagen, rörande tryckfriheten, hvilken en svag eller dålig Regering evigt fruktar, genom missaktning för och öfverträdelse af Ständernas beslut i beskattningsfrågor och medlens redovisning; genom vägran att lyssna till Nationens genom dess Ombud i många fall yttrade önskningar i ekonomiska angelägenheter; genom den grofsta misshushållning med Statens tillgångar, och tillåtet svek vid deras förskingrande; genom förnärmande af 2:ne RiksStånds i Grundlagen förvarade rät33 H. 2 r8 Den 17 Julii f. ra. tigheter; genom bristande nit, skicklighet och drift uti alla grenar af Riksstyrelsen, der man ofta varseblir en fullkomlig frånvaro af all slags verksamhet till något ändamål af vigt.
Så saknar man ännu det länge utlofvade förslaget till en ny Civilocli CriminalLag; så finnér man den allmänna uppfostran vanvårdad; landets försvarsmedel , förnämligast beroende af en väl ordnad materiel, i stället förskingrade eller förstörde efter i5 års fred till den grad, att många millioner fordras till deras iståndsättande.
Ännu saknar man alla förberedelser till en ordentlig post- och skjutsinrättning, hvilken sednare, såsom den nu är, utgjort föremål för Folkets klagomål under seklers lopp, utan att de skrytfulla anspråken på ett närvarande högre förstånd hos Styrelsen ingifvit densamma någon omtanka, att i detta fall lyfta landet ur sitt förnedringstillstånd.
Hvad har väl den Regering, som i ett faderligt varnande språk så ofta tilltalat Representationen, gjort, för att rättvisa sitt fa» dersvälde genom sin högre vishet i lagstiftning och i ordnandet af Statsmachinen ?
Hvilka förslag till en alltsedan Revolutionen högt påkallad Representations-förändring har väl kommit från Styrelsen?
Hvilka förberedelser dertill hafva ens varit i fråga ?
Hu» ru ser det väl ut med det gamla vidundret, vår colossala, Civila och Militaira Embels - Den 17 Julii f. m. *9 liierarcliie?
Har dess utseende, dess värde, vunnit på den till löjlighet gränsande titel— och rang-öfversvämningen ?
Ligger icke tvertom ett corruptions-system uppdagadt uti dessa ymniga gunstbevisningar ?
Ehuru en allmänt tilltagande fattigdom högt öfverklaga* hos den skattdragande, saknar man likväl den minsta omtanka hos Styrelsen, att genom besparingar, reduceringar, hushållning och indragningar i den lika ömkliga som i ett utblottadt fattigt land onaturliga Statsluxen, bereda en möjlighet för Statens upprätthållande och tillväxt i de krafter, hvilka nu lika öfverdrifvit och oförsvarligt anlitas, som de öfverlåtas.
Man ser detta af naturen, i många afseenden, lyckligt lottade land dväljas i armod och en långt tillbakaslå ende cultur, under det man uppreser collosala monumenter af en låtsad nationalkraft, vittnande likväl endast om samma barbarisme, som fordom åstadkom Egyptens vidunderligheter.
Hos samma personal inom Konungens Rådkammare, hvilken prisat Sveriges oberoende, dess ära och anseende, såsom axiomer för vår politiska tro, synas Rådgifvare-åtgärderna vittna om, huru man bedrager Folket med denna troslära, då man synes sträfva i bemödande att sälja vår sjelfständighet och kränka vår ära.
Redogörelsedagen fruktar man icke; ty man vet väl, hvad det 33 H. a+ 20 Den 17 Julii f. m. gäller, att un dg A räfsten, och man organiserar Riksdagen med åsidosättande af föreskriften i 41 §•
Framträder nu någon vän af den lagbundna friheten, som, med den vidriga känsla allt förtryck, allt godtycke alstrar inom dess bröst, ifrar mot missbruken, och, utan afsigt att behaga eller trottsa, enkelt talar sanningens språk och blottar samhällets brister, straxt stämplas denne man som folk* förförare, som Jacobin i oi’dets elaka bemärkelse.
Under det man med en skuggrädd ömtålighet förfar med tryckpressens foster, då de icke äro behaglige för de magtägande, låter man fritt Nationens ombud skändas i de dagblad, som synas utgöra Styrelsens organer.
Att under detta samhällstillstånd, som FolkRepresentant, uppträda till sanningens och rättvisans försvar, är ett tungt åliggande; men ehuru ali bättre känsla sårande uppfyllandet af denna pligt än är, skulle likväl det minsta hopp om att kunna gagna det allmänna, vara en tillräcklig driffjeder för ett orubbeligt bemödande, att, i mån af förmågan, vara nyttig, mén fruktansvärdt vore, om samma Folk för hvars rättigheter man, i en moralisk kamp, uppoffrar sitt eget lugn och sina krafter, litet eller intet känner sig i behof af den höjning från dess Den 17 Juli) f. m. 21 låga ståndpunkt i samhällsutveckling, och att sålunda den Representant, som går framom sin tids fordringar, handlar i strid mot Folkets vilja.
Mången anledning gifves det också till denna misströstande tanka, så länge Representanten saknar allt stöd i Principalernas opinions yttring.
För min del tilltror jag likväl Svenska Folket nog dygd, för att kunna uppskatta värdet af sin frihet och sin delegerade magt; men jag är tillika fullt öfvertygad derom, att detta Folk icke äger någon känsla för sin Representation, som på intet vis uttrycker Folkets anseende, utan snarare motsattsen.
Representationskallet aktas derföre litet eller intet af Nationen, och Representanten uppträder snarlikt en Aktör på Scenen, applauderad eller uthvisslad, allt efter den större eller mindre tlieatraliska effect han förmår åstadkomma; betraktad så, som man fordom begapade Roms gladiatorer, slutar hans
Act med uppträdet för dagen.
Det är denna visshet om, att mera kallas, än vara ett Folks Ombud, som förlamar all verksamhet, och gäckeriet med det heliga Lagstiftarekallet blir derföre en styggelse för den redligt sinnade.
Att undandraga sig detsamma, skulle kanske med rättvisa klandras, åtminstone innan tiden och i öppen dag liggande orsaker göra denna resignation till en pligt. 22 Den 17 Jul i i f. m.
Hvad skall viii blifva resultatet af den vigtiga öfverläggning vi i dag företaga?
Om Ministéren, bibehållen i Konungens och Ständernas förtroende, sedan den förlorat Nationens, fortgår på den bana Styrelsen med vågade steg beträdt, kommer sådant att hafva sin välgrundade orsak i Ständernas öfverseende.
Man förespår också denna syn af en Ministére, som aldri? föråldras hvarken till * c/ sina personer eller principer.
Dess qvarstående på sina platser trotsar alla skiften, Endast egen förmögenhet, eller förvärfvade pensionsfonder, synas hos en och annan väcka åtankan på nya tiders nya fordringar af en ungdomlig kraft i förening med mannaåldrens mognad och den Statsmannablick, som intränger i de nya samhällsförhållanderna, och der ser något annat, än Thronernas skimrande glans, som möjligen kan fatta ideen af Staten, grundad på sann medborgerlighet, och icke endast på undersåtligt sjelfförnekande af all annan förbindelse till samhället, än den blinda lydnadens till de magtägande.
Då jag för mitt Fosterlands väl, för att icke säga dess frälsning från en hotande undergång, ser enda medlet "ligga uti antagandet af förändrade grundsattser för Riksstyrelsen, hvaraf följer, att en förändrad Rådgifvarepersonal skulle leda densamma, Den 17 Julii f. m. hör jag förklara, att likasom jag nu måste vägra mitt förtroende åt de personer inom Ministeren, hvilkas offentliga caractere jag ogillar, lika villig skulle jag kunna vara, att betyga min aktning för desse män, såsom enskilte Medborgare, allenast de kunde inse, att Nationen nu mera fordrar en verksamhet hos Styrelsen, som desse personer icke tilltro sig äga eller kunna göra gällande.