Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle emedlertid privata assignationer auctoriseras, borde åtminstone en Jag utfärdas, sorn ålade utgifvaren, att i händelse de förfalskas, dem inlösa, ty när han sätter sitt namn under ett löpande ciedit-mynt, så må han skylla sig sjelf om det missbrukas.
Grefve von Schwerin, fredric
Bog i stam:
Genom de förenade Utskottens Betänkande, åsyftas ej annat, än att återställa sakerne i det 43 Den i Augusti J, m. förhållande, som existerade före sista Riksdag.’
Ett förhållande, som i långliga tider ägt rum, och icke kan umbäras, åtminstone i de orter, der Bruksrörelse finnes.
Man föreställe sig ett Bruk, beläget 30 till 40 mil från hufvudstaden hvarest brukets ägare eller förläggare jemväl bor.
Det är om vintren, som Bruket skall för* ses med alla 6ina förnödenheter och som mästa penningame behöfvas.
Men vintren kommer än i Februari, än i November månad, och stundom oförväntadt.
Kan det rimmeligen begäras att
Bruksdisponenten skall på förhand förses med så stor Gassa, som behotvet fordrar, eller att ägaren eller förläggaren skulle tillåta honom assigr.ationsrätt på Banken.
Är det 6å lätt här i landet att remittera den mängd af sedlar af alla shg, som ett stort Bruk skulle finna sig i behof utaf, om agsignering icke finge äga rum- I alla tider har man här brukat assignera; en sådan rättighet förutan, skulle JernBruksrörelsen i aflägsna orter onödigtvis försväras.
Det ar icke sagt, att bär skola bli lika mångå Banker som i England, för det att Inspec.orer vid smälthyttor utställa assignationer på sina patroner, på 20 till 30 R:drs valeur.
I 34 år har jag lefvat i en Bergslag.
Manga assignationer hafva gått genom min hand.
Jag känner icke mer än ett fall, då assignationers innehafvare blifvit lidande.
Men det var genom sedlar på 1 R:dr, eller såkallade valuter.
I öfrigt delar jag lika öfvertygelse med Grefve Spens, att icke någon förändring i allmänna lagen behöfves, utan att blott upp - hen i Augustii f m.
40 bpphäfvahdet af hvad under sista Riksdag i detta ämne stadgades, är för ändamålet tillräckeligt.
Det är otvif Velaktigtj att
RörelseCapitalets storlek beror af bJäringarnes behof, och att detta sednare är underkastadt dagliga förändringar; meri att de böra sättas uti en laglig parité.
För att underlätta detta mäste man tillåta private assighationsrätt, så Vida man ej antingen jernt vill gora emissioner af nya BancöSedlar, eller ock. låta näringarhe aF bristande penningar aftyna, jag är visserligen aF deri tankan, att då enskilde undfå rättigheten att assignera, stränga lagar äfven böra för assignanteri Utfärdas, ty dea som ej tillbakahålles af sådane; skulle möjligen kunna handla hur hälst han behagade, jag skulle således föreslå -9 att det af Herir Hjerta Uppgifne sätt j att skaffa säkerhet i egendom för assigriationsbeloppet, måtte såsom ganska lämpeligt ahtages* äfvensotri den föreslagna påskriften å assignationerij ty detigenom vinnes tillräcklig säkerhet att den icke ar förfalskad.
Och otia , då en dagbok hålles vid någon auctoritet, är äfVeri detta eri underpant för allmänna förtroendet, annu mer tryggadt, om på invisningeri auctöritetens namnstämpel befinnes.
Dessa säkerhetsmått äfö dock egenteligen för den större rörelsen erförderlige.
Äfven tror jag, att när irivisniog är eridosserad, endössenten dä bör ansvara för sedeln lika nied utgifvaren och Ridd, o. Ad, Vrot. VII.
Band. 4 50 Den i Åugustii j. m'. innehafvaren äga rättighet, att, utan omgång lili Domstol eller executionssate, i vittnens närvaro utpanta värdet.
Dessa åssignationer böra deremot icke löpa så länge som vanlige reverser, utan efter vissa år ovilkorligen vara förfallne till inlösen. 1 anledning af Betänkandet, har jag först en anmärkning att göra emot 4:de §. uti det härvid fogade förslaget, som bestämmer att invisning icke må lyda å mindre summa än 20 R;dr.
Om man vill vara consequent, måste man tillåta utgifvandet af så stora eller små sedlar som hälst.
Deremot kunde väl anmärkas , att man möjligen skulle pluttra på allmänheten en hop assignationer, som sluteligen ej inlöstes, men försigtighetsmåttet derföre är förut nämdt, och bristen på Bancosedlar gör till ett behof, att i mohn af varuförsäljningen, utgifva och emottaga äfven sådane assignationer, Jag tror ock att i 2;dra §. bordt finnas en föreskrift, huru en sådan invisning skall i ord och mening vara författad.
Vidare torde jag få göra en erinran vid Herr von Hartmansdörffs uppgift, om den händelse, att allmänheten blifvit bedragen , då dylika sedlar icke kunnat inlogas.
Under loppet af menskliga lifvet, kan man ej förekomma banqueroutter, de aro ej mera farliga för det, att banqueroutteuren haft assignationsrätt och härleda sig mindre från denna, än andra händelser.
Den befarade följden fÖrebygges dock genom det försigtighetsmått jag föreslagit.
Vingleri, hvarföre mia haft så mycken farhåga, skulle och deri - Den i Äugustii /, m. 5* genom utestängas.
Grefve Löwenhjelm hat föreslagit, att blott de större inrättningarne eller förmögnare skulle undfå assignatioogVitt.
Jag vet dock ej, om i ett land der alls äro lika inför lagen, man bör göra ett sådant undantag.
Jag tror tvärtom, att hvar och en, sora bär tillräcklig säkerhet, bör äga rättighet 'att utgifva assignationer, Grefve Löwenbjelms påstående, att äfven de falska aggignåtionerne» höra inlösas, är så Stridande emöt principen a£ ali lagskipning, att det fortjensr ingen upp-i märksamhet, men söm kanske någon villfarelse härigenom kunde uppkomma, hemstället jag till Ridderskapets och Adelns eget bepröf-! vande, hvad följder en sådan
Lag skulle förorsaka; täta bedrägerier och ett simpelt indi— irect förbud möt assignationsrätten. ben sotrt Vill bibehålla sin dedit, inlöser afven den falsks invisningen, men att gära det till en Lag; Vore att inbjuda förfalsbaren till en industriejgreh, lika orättvis sorn farlig för all äganderätt.
1 anledning af hvad jag nu haft aran anföra, anhåller jäg öm återremiss af Betänkandet, hvarvid detta mitt anförande torde få medfölja.
Herr von Qvanten, Carl-.
För thin del kari jag ej inse hagon
Våda deraf, att hvar enskild haan äger rätt att utgifva assignation, stor elier liten, ty det är ej sagdt , att derföre, att jag skrifver en Assignation, den ar gångbar, sådant beror helt och hållet af crediten; ocIi då hvar och en har full tätt att tåga eller icke tåga en sådan sedel, så torde icke Hågoa bra i detta fall vara att förvänta.
Jåg ät ölvtkty - S* tyen i Augusta /. ni'. gad att endast de rikes och för ordentlighet knnde personers sedlar antagas, äfven sorn deras, hvilka drifva en större rörelse, men att deremot den, som ager ingen eller ringa credit , icke blifver af med sina sedlar.
De blifva således förfärdigade för hans egen räkning, t öfrigt ar blott fråga, att återställa hvad, sorti existerade före 18 18» eller den assignationsrätt, sorrt då upphäfdes och dittills visat sig vara mycket nyttig.
Grefve von Sch werin har ganska rigtigt utvecklat, huru den begagnats.
Jag föranar mig i öfrigt med dem, soni begärt återremiss af Betänkandet, Herr von Hauswolff, Carl Gnjlaf Reinhold:
Jemte det jag får tillkännagifva, att jag endast lill någon del biträdt vid sammanfattandet af det nu uppläste Betänkandet, sedan jag af Hög-: lofligé Ridderskspets och Adelns förtroende kallades till Ledamot i Lagutskottet, bör jag tillika hafva äran nämna, att mitt inträde i Utskottet skett så sent, att jag icke varit närvarande vid alla öfverläggningar i ämnet, hvaröfver Utskottets utlåtande blifvit äffordradt.
Jag har dock varit tillstädes
Vid den sista.
Lika med arne varde.
Ledamöter, sorti nyligen yttrat sig, nemligen Hetr von Hartmansdorff och Grefve Löwenhjelm, har jag insett vådligheten af en fri assignationsrätt, och den skada allmänheten derigenom kunde tillfogas, så vida nödige försigtighetsmått icke vidtogos? och jäg haf Varit i öfverläggning och strid med mig sjelf om nödvändigheten eller menligheten af é'a så* äaö rättighet j dock på de skäl Grefve voti Den * Ait%uslii f. m» 53 Schwerin anfort, funDit nyttan vara öfvervägande, men också en viss gräns böra af Lagstiftaren sättas emot möjliga missbruk, der:-.•
Såsom sådan gräns bar jag ansett o.undvikelig«a nödigt, att hvarje assignation ordenteligt andosseras af hvar och ena sorn den innehafver och til! annor man öfverlemnar, under förbindelse, att ansvara emottagaren för inlösen deraf, om den ne heldre vill lordra sin kände fångesman, än den till äfverstyrs för honom aldeles okände förste utgifvaren.
Såmedelst har jag trott ändamålet kunna vinnas och circulationen ibland allmänheten befordras.
Ty hvad skulle annais följden blifva, om blott utgifvaren ansvarade?
Sedeln skulle då stadna i första handen, och till exempel om den utgåfves i Dalarne, icke gå utom orten, der utgifvaren vöre känd, utan Snart återkomma till honom , hvarigenom ä damålet, penningerörelsens lättande, alldeles förfelades, helst ej någon lärer vilja blottställa sig för äfventyr och kostnad, att i en aflägsen landsort emot en okänd utgifvare nödgas utföra Rättegång om betalning för den assignation man einottager.
Men em. deremot hvar oqh en kunde hålla sig till den, &f hvilken han assignationen erhållit, så vöre det honom likgiltigt om utgifvaren är vederhäftig eller icke, till och med oin assignationen är riktig eller falsk, emedan han behöfver till bevarande af sin säkerhet blott veta att sista Endossenten el. ler hans hemulsman äger tillgång, att kunna honom förnöja; och åloge det deremot assi-gnationens första, emottagare,, till förekommande af eget äfventyr , förvissa sig om assignatio - Beti I j1ugus.tu J. hi. nens riktighet och utgifvarens vederhäftighet, jag har således varit och är ännu af den tänka att invisningarne borde, medelst skri ge anteckningar derå, endossera* och transporteras man och man emellan, hvilket jag önskan må blifva ett tillägg till det af Utskotten, föreslagne stadgande, kika med hvad Herr von Qvanten yttrat, anser jag, genom iakttagande af denna försigtighet, någon skada af assignationsfriheten icke uppkomma, då, det beror på hvars och ens fria vilja och behag att emottaga assignationep., hvadan jag ock i UtBkotten understödt Herr Stråles förslag, som jemväl, ef-, ter anställd votering, blifvit antagit i den pro-. jecterad.e assignations-lagen, nemligen, a.tt assignationer icke kunde medföra ett Uka anseende, sorn om Rikets sedelmynt är stadgadt., De förenade Utskottens afsigt att genom, assignationer tillvägabringa ett slags nytt RörelseCapital i Riket, skall förfelas örn icke den utväg jag föreslagit, antages, ty det är gifyit, att då endast assignaoten och första emottagaren eller accep:anten skrifver på inyisBingen.
, denna sednare skall circulera blott t den ort , der den är utgifven och inom, den krets, de? assignaoten och denna acceptant äro hända.
Jag anhåller att detta mitt yttrande må, såsom en anmärkning, åtfölja Utskotteps Betänkande, vid den å.tesremiss, som lärer blifva en, följd af de flera, ap märk o inga 5, hvilka åt~ skillige värde Talare emot sa mm,a Bietäaka_nde nu jemväl framställt.
Herr Ccderschjul l} Fihr Gnflaf: Emot de Den i Augustii /. m. 55 förenade Utskottens förslag har blifvit anmärkt, att invisningar möjligen kunde ådraga allmänhetens förluster, emedan den ej vöre i stånd att pröfva, om invisningarne ära falska eller icke.
Efter sorn jag fattat förslaget, är denna fruktan öfverflödig, emedan emottagaren af en invisning är berättigad, att begära af sin närmaste man påskrift, att han ansvarar för invisoingens rigtighet.
Denna påskrift medför förbindelse, att betala invisningens belopp, ifall den samma är falsk.
Men om det ändamål skall vinnas, att anskaffa ett serskildt circulationsmedel, så är det ej nog med hvad Utskotten föreslagit, utan tror jag lika med den sist talande värda Ledamoten, att dertill fordras full växelrätt för aBsignationerne och att i stället för eller jemte den utväg
Utskotten uppgifvit, hvar och en må äga rätt, att draga växel på hvem som helst, äfven inom landet, han kan hafva penningar att fordra af} samt att hvar och en, sorn endosserar en sådan växel, ikläder sig betalningsansvar..
Men det |r klart att den, på hvilken växel är dragen, först måste sökas och hafva vägrat betalning, innan växelinnehafvaren kunde vända sig till endossenterne.
Derigenom skulle ofelbart en Stor lättnad i cireulationen vinnas.
Grefve Löwenhjelm, Cart- jag får börja med den förklaring, att min afsigt ingalunda varit eller är, att bestrida nyttan af den privata creditens användande.
Min mening är blott, att derföre böra utstakas de gränsor, sorn för den ali aunna säkerheten»
Den i Augustii f. m. äro, nödvändiga.
Då Grefve von Schwerin under 34 års vistelse i en bergslagsort, funnit ifrågavarande creditrpjrelse icke ipedföra någon skadlig verkan, bör jag visserligen, med afseende å en så lång erfarenhet, instämma deruti, att, när creditrörelsen. rätt begagnas, den visserligen kan vara af nytta.
Men det är er\ stor skillnad emellan dess användande i viss? trakter, enligt bruket, enligt ett åldrigt b.ruk. och dess auetoriserande genom en allmän Lag, öfver hela Riket.
Det vora efter min öfvertygelse vida bä'tre att ingen Lag i detta fall, existerad^ , och bättre att den enskdte crediten lemnades åt sig sjelf och dess egen kraft, än, att, på sätt de förenade Utskotten åsyftat, uppmuntra och ägga till credit-företag.
Jag tror, att denna creditrrörelse vore enkannerligen för större inrättningar tjenlig, men att otn hvar enskild skall iå dermed beblanda^ sig?
i förslaget icke fö.rtjen.ar att understödjas.
Jag kan derföre ej eller på annat vilkor instämma i Friherre Wrangels maxim, att likhet inför Lagen i allmänhet skulle medföra likhet äfven i afseende på utgifvandet af ifrågas,tällda, sedlar.
Dessa äro onekeligcn ett slags mynt; och öka alltså den redan varande sedelmassanMen det mäste icke kunna vara önskeligt, att hvar och en må få efter behag tillskapa ett sådant mynt, utan Lagstiftaren, bör ovilkorligen tillse, att hvar och en samhälls-medlems intresse i möjeligaste måtto dervid skyddas.
Sluteligen får jag förena mig med Herr von Hauswolff deruti, att om denna pri vat- credit skall äga rum, densamma bör behandlas så, Den i Aagustii J. m. 57 $tt den ej ledet till missbruk.
I sådant fall korde de falska sedlarne inlösas af den, som ytgilvit originalsedlarne, och växelrätt för dessa tillika beviljas.
Friherre Ceder/lröm, Jacob: I afseende på det Reglemente, som Utskotten i förevarande ämne föreslagit, instämmer jag helt och hållet med Grefve Spens.
Jag är af den öfvertygelse, att detta Reglemente är alldeles öfverflödigt och att Utskotten, med en enkel hänvisning till växelstadgan, fullkomligen, vunnit ändamålet.
Men deremot kan jag ej dela den, tanka Grefve yo.n Schwerin och fjare andre värde Ledamöter framställt, att, nemligen blotta upphäfvandet af 1818 års Författning mot in. visningars utfärdande skulle vara tillräckligt.
I förra fallet vöre det tydligt, att om, medborgare i allmänhet lemnadsa samma rätt sam köpmän nu utöfva, att utgifva växlar eller invisningar, dessa ock skulle vara underkastade enahanda vilkor, sorn Lagen nu lör egenteliga hsndelsväxjar utstakar.
Utskotten jiafva väl föreslagit, att in visningsutgifvare. skall vara skyldig betala likasom lör växlar en procent i månaden om de ej vid uppvisandet infrias; men jemte detta stadgande förekomma åtskilliga andra detailler, sorn blott förvilla och icke äro nödvändiga.
Så är det t. ex. fö.- reskrifvit, att en sådan invisning skall af innehafva ren inom vi«9 tid efter uppvisandet ovilkorligen på förfaliodagen utfordra»
Sådant är icke förhållandet med växlar, ty frandén dag,, då växeln är uppvisad och accepterad, beror Den l Augusta f. m. det af innehafvaren att lyfta beloppet och af haas förtroende om han vill lemna det out* taget ?n eller flera dagar.
Vitén eller ansvar och äfventyr i detta fall äro alldeles otjenlig»,1 likasom allt hvad som rubbar principen, att executionen skall vara hastig, Det har äfven blifvit föreslaget, att den som öfverlåter invisning till annan skall vara skyldig att ansvara för invisningens rigtighet.
Han lärer dock ej kunna förhindras att svara för mer än transportens rigtighet, aldraminst då sedeln redan gått genom flera händer.
Hvad 7 §* i det föreslagne Reglementet beträffar, der fråga är om fordrandet af skrifteligt betyg, i händelse den person, hvarå invigningen lyder vägrar att den godkänna, skulle jag förmoda, att dervid kunde lättare förfaras, såsom i växel-» Stadgan är stadgadt om protest mot växel, 8 § lyder sålunda:
Nafver någon godkäni invisning, men betalar icke å rätt tid, fiunde tili honom, som invisning en fått t hvad han heldre vill, hålla sig till ut gifvaren dier betalning af ien andra söka.
Vare dock pligtig inom 30. dagar, kraf i laga ordning mot endera anställa.
Den andre häF torde vara svårt att utfinna, itali invisoingen är i första handen-Om den på hvilken invisningen är trasserad , den samma accepterar, men sedan icke betalar innehållet, måste efter mitt begrepp, han först hafva pro
Grefve Spens-, Här har blifvit yttradt, atfc det vöre lättsinnigt, att utsträcka en credit-anstalt till den vidd, sorn den nu föreslagne, utan att derut d tillika fästa särskildte correctif.
På det var jag , sorn först tog mig friheten nämna, att d«t rätta vöre, att blott borttaga undantags lagarne och låta 17$4 års lag vara grunden för rättsförhållandet, så utbeder jag mig att få i Protocollet intaget, hvad jag nu, torde böra upplysa, att nemligen min mening dermed visserligen var icke att åstadkomma ett mindre correctif, utan snarare att tillvägabringa, ett större emot missbruk af förberörda creditanstalt.
Då det möjeligen skulle vara tillräckligt och lättare att söka detta corregtif i 6, •§. 4 Ctp.
Utsöknings-Balken, så hemställer jag, om icke det kunde förtjena att närmare under* sUka, huruvida ej sistnämnde §. ensam är så god som alla de 13, hvilka Utskotten lern nät Oss.
Det har mer än en gång och ofta handt i lagstiftning, helst då man dermed velat bereda något financielt syftemål, att ruan åsidosatt den sanningen, att när det juridiska och linan, cielia ändamålet icke skall löpa fara att fötfebi5, lagen bör var* enkel, DeUa^är anledning,. 6o
Den i Angustii f, m. hvarföre jag ansett ju kortare lag, desto batt® re.
Skulle emedlertid denna min åsigt icke af de förenade Utskotten gillas, ej eller af Riksens Ständer antagas, och finnes ingen annan utväg, än att fastställa en så lang lag sorn. den ifrågavarande, så utbeder jag mig att öfver detailferne i denna få yttra några ord.
Här har under debatten varit fråga, att hvar medborgare, som icke är köpman, endast borde återsättas i samma rätt, s.qm de handlande äga, och att således privata assigoationer borde vara alldeles enahanda med växlar.
Jag tror dock atf de ej kunna, med hvarandra jernföras.
Närmare vöre det väl då att förlikna dessa assignationer vid hvad 1734 års
Lag kallar inuhningar.
För de sednare finnes icke någon annan utsökningsgrund, än att hvar och. en skall betala hvad han efter ordalydelsen ut fäst sig till.
Jag vågar tro, att i en sådan enkel princip, ligger mera än hvad man annars i långa Lagstadganden kan. utveckla.
Vid 1 jjj. hafva Herrar Stråle och Hjerta i Utskotten föreslagit ett tillägg.
Jag anhåller att deruti få förena mig med dem.
Jag tror att, om der helt enkelt stod, att invisning gäller som bevis på skuld, ficra följande §. §. hutade umbäras.
I 3 §, sfadgas, a.tt invikning hör vara skrifven, uller graverad; men jag hemställer om det icke vore bättre att sätta s,k.ri.Jne eller lill större eller mindre del graveradev ty det skulle annars vid cn sådan sinnesstämning som, den af Den I Au gu st ii f. m, 61 Ir 1818, kunna hända, att roan ansåg assignationen vara otillåten eller icke giltig, emedan bamnet och ziffran Voro skrifne på en i öfrigt graVerad assignation.
Det har blifvit föreslagit» att ässignatiönerne icke hörde få utlöpa längre än 3 å 5 år.
Öagtadt jag är förvissad, att de icke gerna kunna blifva utelöpnnde så lång tid, anser jag dock icke skadligt att införa fett slikt stadgande i författningen.
Här har vidare blifvit yttrsdt, att blött Visse medborgare, som drefvo en större rörelse, borde förses med rättigheten att assignera; Jag tror likväl det vara en farlig Lagstiftning* att bestämma hvilka skulle Utöfva den, och så* lunda meddela någre ett privilegium exclusH
Vum framför dfe öfrige.
Ännu farligaré vöre dét* öm meddelandé rätten lemhades åt fett pröfue Domaren.
Jag hemställer till hvar öch en, som äger någon erfarenhet i denna väg, huru ofta icke många öch underliga motsägelser uppstå deraf, ätt blott köpmän och handtverkare få besvärja sina räkningar, under det öfrige medborgare, ehuru de hafVa lika beskaffade räkningar, icke till: godonjuta samma ratt.
Dylika förhållahden skola alltid inträffa* när man inblandar privilegier och skråanda uti fihanciella Lagstift bingen, Sluteligen har man yrkat j att hvaf öch 62 Dert i 'Augusta J, hi. fett söm utgifver assignationer, skulle vira skylJ d<g att inlösa dfe falska.
En sådan sats, ar i så fullkomlig strid med ali lagprincip, ätt jag endast i förhand deretliot reserverar mig , öfvertygad, att man utan svårighet skall finnar ätt ert persort icke kan för det han utöfvar eri rättighet, påläggas ett skyldighet, som han icke feig åtagifi Me»r Hjerta, Man Gujtäf:
Enär så mariga anmärkningar blifvit gjorda etnöt de förenade Utskottens förslag, att återremissen deraf synes afgjord; anser jag öfverflödigt att nu söka vederlägga flera här framställda satser, otti hvilkas oriktighet jag är fullkomligt öfvertygad.
Jag får emedlertid fästa uppmärksamheten derå, att under Riksdagens lopp ickenågen mötiori blifvit väckt om inskränkning äf inviSningerättigheten; men de åtskilliga Memorial i detta ämne, som från Ridderskapet och Adeln sämt BorgareStåhdet kommit de förenade Utskotteri till handa, hafva alla åsyftat antingen återinförandet och bibehållandet af den assignation»- tätt, som före 1818 ägde rum, eller ock eb ytterligare utsträckning deraf, jag får således hemställa, om icke åtskillige af de nu gjorda anmärkningarne Vefkeligen äro att betrakta såsom nya motioner.
Jag tror dock det rättå Vara , att hålla sig antingen till de förslag* hvarom Utshottens Betänkande handlar, ellef till den författning, som existerade intill 1818 års Riksdag.
I öfrigt får jag än en gång förklara, att jag icke vill utlåta mig i besvarandet äf en hel hop satser, Born här i dag fram - Den i Augusta f, ni, 03 kommit,’ men hvilka synas mig icke Våra stödda på någre giltige 6käl» Nyttan af invisningat ar i alla land så allmänt erkänd, att den icke här behöfver bevisas.
Den är dessutom för oss sedan långlid ga tider bekant.
Och, på sätt Grefve Spens yttrat, kunde det väl vara tillräckligt, att t denna fråga hjelpa sig med föreskrifterne i I7Ö4 års lag, men det torde dock icke skada, att allmänheten genom ett serskilt Lagstadgade de undfår, nnderrättelse huru den skall förhålla sig, vid emottagandet och utgifvandet af ifrågavarande assignationer, åtminstone skall deras gångbarhet derigenom än mera be-; fordras.
Herr von Hartmansdorff: jag har blött eö korrt anmärkning att göra.
En värd Ledamot har yttrat, att den §. i Lagförslaget, som innehåller, att man icke är förbunden att i betalning emottaga assignationer är öfverflödig och kunde utgå. jag kart ej dela denna mening, ty i händelse den föreslagne Författningen utkommer med uteslutande af nyssnämnde §., skulle man möjligen kunna inbilla allmogen, att assignationer, sorn genom en Kongl.
Stadga blifvit erkända och gångbara, måfte såsom Kronans mynt anses och i betalning emottagas.
Herr Munck af Rosenjkjö 'å, Eberhard; Dett* »K fråga är en af de vigtigaste, som vid den - / 64 Den \
Auguslii. /. ml W na Riksdag förevarit.
Den angår möjligheten och rättigheten för medborgare, att skilja sig från hvarandra, genom den enskilda creditens tillhjelp, då annars
Banken ager en monopolist rätt att fournera medel för detta ändamål.
Den händelsen är ganska möjlig, att ett Län eller eti landsort, genom dryga skatter, betydliga inbetalnfngår till publika Cassör, brist på afsättning af sina jnrodueter m. m.; kan för någon tid blifva beröfvad det circulerande Cäpitaleti Den enskildte assignationsrätteh är då den enda utvägen till örtens räddning.
Man hartalt orin de missbruk, som härvid kunde äga nini.
Men dessa kunna möjeligen vidlåda alla inrättningar, äfven Banker, till och med dem, söm utgifva klingande mynt.