Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom landtman och ehuru jag är pligtig att deltaga i uppbyggande af sådana häkten, är jag hellre beredd att såsom häradsbo deltaga i förbättrandet af liäradshäktena, än att såsom erläggande skatt till staten deltaga i deras nybyggande på statens bekostnad, ty dessa byggnader blifva dyra.
Jag skulle vinna derpå.
För öfrigt kan det icke nekas att mycket behöfver göras för vära ransakningshäktens förbättring, mycket för våra straff-fängelser; men, mine Hrr! man måste medgifva att visserligen hafva fängelserna goda förespråkare inom detta hus.
Om alla andra förhållanden i vårt land, som behöfva förbättring, sorn behöfva anslag och medel, hade lika goda förespråkare och vi i allmänhet med så mycken frikostighet tilldelade dem anslag, som vi gjort med fängelserna, visserligen skulle deraf mycket nyttigt uppkomma och kanske skulle det kunna förekomma den nöd, som alstrar brottslighet; ty det är icke allenast, såsom man uppgifvit, fängelserna som alstra brottsligheten, utan äfven och i främsta rummat nöden.
Låtom oss försöka att förekomma denna anledn. till brott!
Det är icke nog med att uppbygga ransakningshäkten.
Jag återkommer till betänk.
Jag anser R. o. Ad:s afgörande af denna fråga för oss ledamöter af LagUtsk. vara af vigt, ty utan tvifvel måste den frikostighet, hvarmed anslag lemnäs till cellfängelsers uppförande af oss tagas i betraktande vid uppgörande af den nya strafflagen, enär framförallt vid antagande af ett straffsystem måste afses möjligheten att ställa det i verket.
Då jag nu anser, att för ett riktigt bedömande af denna fråga, äfven för oss inom LagUtsk., är nödvändigt att känna de omkostnader, som fordras för uppförande af ransakningshäkten, äfvensom af straffängelser för kortare eller längre tid, samt att deraf få en fullständig utredning, så yrkar jag att Ulsk:s, i sanning ganska ofullständiga betänk, måtte återremitteras.
Oaktadt hvad en värd ledamot af StatsUtsk. och sednast Hr Gr.
Posse anfört måste jag beklaga att Utsk. så obestämdt och otydligt uttryckt den mening man velat finna nedlagd i betänk., då vi nogsamt hört det anledn. finnes för R. o. Ad. att uti detsamma se en hänsyftning på cellsystemel i sin helhet, med afseende på den nya strafflagen.
Sorn jag deraf förutser betänk:s återremitterande, har jag begärt ordet för alt beledsaga återremissen med den anhållan, att StatsUtsk. mätte fästa ett hufvudsakligt afseende på det i första rummet oeftergifliga behofvet af länsfängelsernas reorganiserande, dervid de omtalade kronohäktena äfven måtte komma under betraktande.
Jag befarar icke den olägenhet af återremissen, som Hr Gr.
Posse funnit uti tidsutdrägten med frågans afgörande, om StatsUtsk. 670 Den 23 Februari f. m. frångår det efter min tanka felaktiga fördelande af anslagssummorne på bestämda terminer för alla sådane arbeten, hvilkas fullbordan bör påskyndas och sålunda hellre verkslälles på 2 än 3 år, hvarföre hela anslagsbeloppet utan inskränkning i tiden bör ställas till K.
Med anledn. af den hänvisning
Utsk. gör på samarbete med ett annat Utsk. ang:de fängelsesystemet, ber jag tillika alt få fästa Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten af att söka upplysningar och uppgifter rör:de det uteslutande vilkoret för cellfängelsernas tjenlighet; jag menar deras ändamålsenliga vård och bevakning, dertill nödiga medel icke fä saknas om dessa fängelser skola uppfylla deras bestämmelse.
Till denna anmärkn. föranledes jag af den bedröfliga erfarenhet att, till följe af dålig bevakning, sådane oordningar kunna ske i ett cellfängelse, som icke kunna inträffa uti ett gemensamhels-häkte.
Med inhemtad kännedom om dessa förhållanden, blir det sedan StatsUtsk:s sak att beräkna huru stora anslag böra tillstyrkas, på det alt ändamålet med de dryga byggnadskostnaderne ej måtte förfelas Ropen på propos. förnyades.
Vördsamt anhåller jag alt få vidröra några omständigheter, som synas mig vara af vigt vid denna frågas bedömande.
Här har blifvit sagdt och sedermera upprepadt att i den K. propos:n, som lage till grund för ifrågavar. förslag, yttrades icke ett ord om straff-fängelse, samt att der talas endast om läns-, härads- och stadsfängelser; varande jemväl efter denna åsigt olämpligt att R.
St. gjorde till vilkor för sitt beviljande af medlen det stadgande att ensamt ransakningshäktet! finge dermed åvägabringas.
Jag ber att i delta afseende få fästa uppmärksamhet på hvad som nämnes i H. Ex.
Hr just.stats-ministerns mern., hvilket obestridligen legat lill grund för K. M:s nåd. propos., enär K. M. deruti, pag 34, uttryckligen förklarat, att ”för vinnande af upplysning om förslagets hufvudgrunder”, detta mern. borde StatsUtsk. meddelas.
Således måste man väl pä dess innehåll fästa hufvndsakligt afseende.
Vid nämnde mern. är fogadt under Litt.
C. en tabell, hvaruti upplages å en kolumn strnjf-fängnr och i en annan ransakningsfångar.
Delta måste väl således visa, att de, hvilka yttrat farhåga, att det begagnade uttrycket äfven kan tillämpas på straff-fängelser, haft sina goda skäl dertill.
St. skola bevilja ett anslag, så böra de väl vara berättigade att dervid fästa sådana vilkor, som de anse för saken tjenliga.
Lagerbjelke har redan omförmält den sangviniska halten af de förhoppningar, som varit verkande vid uppgörande af förslag öfver fängelsebyggnader, i följd hvaraf man vid föreg:de riksdag proponera), anslag derför till vida mindre kostnadssumma, för hvarje cell räknadt, än hvad sedan verkligen funnits erforderligt.
Det är ett dylikt förhållande, hvarpå jag äfven vill fästa uppmärksamhet.
Här står t. ex. uti det ofvanberörde merms bilaga litt.
C. en uppgift på behofvct af cellfängelser, upptagande deribland för dylikt i Malmö ett antal af 68 fångar.
Likväl hafva vi hört landsh:n för nämnde län förklara, att det för Den 23 Februari f. m. 071 närvar, finnes 120 personer pä dervar. länshäkte.
Häraf drager jag den följd, att raan för detta länshäkte beräknat en mindre summa, än som dertill är nödig och troligen komme alt åtgå.
Om man vill på läns-, härads- och stadsfängelser fördela beloppet, så finner man alt ganska litet torde för hvardera slaget af häkten kunna, i förhållande till byggnadskoslnaderne å alla tre särskilda slagen, komma att bestås.
Det är derföre som jag yrkat, att anslaget måtte beviljas endast till länshäkten.
Hvad för öfrigt angår ett missförstånd, som af Hr von Rosen blifvit begånget i uppfattningen af hvad Hr
Rääf vid diskussionens början anfört, så tror jag mig böra begagna tiden, då jag har ordet, till alt rätta detsamma, emedan jag, hvars plats är nära intill den sistnämnde talarens belägen, följaktligen varit i tillfälle att med mera ostörd uppmärksamhet åhöra hans yttrande.
Hr Rääf har, tvertemot hvad Hr von Rosen trott, yrkat häradshäktenas bibehållande oell det för hvarje härad; erinrandes dervid dels om häradsboernes skyldighet att desamma underhålla, dels om vederbör, embetsmyndigheters pligt och rättighet att deröfver hålla hand enligt gällande lagar och författningar.
Exempel hafva jemväl blifvit anförda till bevis att sä skett, nemi. till åtlydnad af föreskriften att häradshäktena skola byggas pä häradernas bekostnad.
Återgående till frågan om kostnadsbeloppet, må jag ej bär förbigå att då jag hörde Hr von Hartmansdorff förklara, det han ville för fängelsebyggnaderne anslå 600,000 rsdr, så har jag dock icke hört honom nämna ett enda ord om betänkligheter ne ronde summans storlek och ntsiglerne till anskaffande af de medel, som för ifrägavar., jemte flere statsutgifter, erfordras.
Posse har deremot värdigats vidröra denna omständighet.
Han har dock dervid ansett mig hafva begått ett hufvudsakligt misstag ronde summans användande.
Jag vill icke heller bestrida, att man ju i afseende på del formella kan göra en sådan invändning, men om man tänker på statsverkets hushållning i sin helhet, så, om det blir brist på ett ställe, måste väl fyllnaden tagas på ett annat ställe.
Om jag således skulle anses liafva begått ett misstag ronde resultatet (för nu förevar, fråga) af bränvinsskattens och tullmedlens ingående till högre eller lägre belopp, så må till svar derå lända, att mitt yttrande derom likväl blifvit fäldt för alt med citerande af exempel tillämpa dem, icke med ensidigt afseende på detta ämne, utan jemväl med hänsyn lill analogien med mycket annat å samma väg.
Hvad åter bankovinsten beträffar, så är dess belopp visserligen gifvet; men om det skulle vid denna riksdag befinnas att den i ett eller annat afseende behöfdes, för fyllande, till större eller mindre mån, af uppkommande brist i påräknade inkomster för statens behof, så hafva R.
St. i detta hänseende alldeles icke bundit sina händer; och man torde i sådant fall blifva ganska belåten med att hafva någon del af bankovinsten att i nödens stund anlita.
I afseende på summan, så får jag nu såsom förut yrka att man borde fästa något afseende på BondeSt:s yttrade åsigt.
Detta Stånd torde ganska väl veta hvad som i anslagsväg kan utan landels alltför stora betungande möjligen beviljas, och det vore, enligt 072 Den 23 Februari, f. m. min tanke R. o. Ad. värdigt, att lemna deras önskan i detta afseende hehörig uppmärksamhet.
Jag begär alltså, nu såsom förut, återrcmiss, med yrkande att StatsUtsk. måtte bestämma byggandet af länshäkten såsom föremål för ifrågavar., till 300,000 r:dr, med -y:del deraf årligen utgående nedsättning underkastade anslag.
Gr. Björnstjerna, Carl Magn.:
Det är i anledn. af ett yttrande af Hr von Troil, som jag vågar taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk.
Hr von Troil har sagt att såväl i England som i Frankiike har systemet af ensamhetsfängelse blifvit antaget.
Detta var en lika oförväntad som angenäm nyhet.
Åtminstone för ett år sedan sutto i London i Newgate, ett af de största fängelserna derstädes, omkring 50 personer tillsammans i samma salar; om detta sedermera blifvit förändradt, är mig icke bekant.
I Frankrike vet jag visserligen att principen är antagen, men om den blifvit satt i verket i någon större skala känner jag ej.
Efter jag nu har ordet, vill jag äfven med några ord besvara Hr af Dalströms yttrande i anledn. af betänk., nemi. att genom ifrågavar. fängelsers uppbyggande skulle beredas tillfälle till arrester för soldater af linie-reg:tena.
Såsom officer får jag förklara, att jag hoppas att detta aldrig måtte komma att äga rum.
Jag lemnar åt Hr af Dalström sjelf att bedöma, hvad hederskänsla man skulle kunna vänta af en trupp, om soldaten för ett fel emot disciplinen skulle kunna forslas af till ett fängelse och sättas in under samma tak med de största brottslingar.
Jag känner af erfarenheten, att det är en högst ofördelaktig tidpunkt att uppträda just i mat-timman; men då jag stundom tagit mig friheten att yttra mig uti de större samhällsfrågorna, så vågar jag äfven nu taga R. o. Ad:s öfverseende tålamod i anspråk, enär man eljest skulle kunna tyda min tystnad antingen såsom osäkerhet i afseende på frågans beskaffenhet, eller såsom likgiltighet för dess utgång.
Cellsystemets tillämpning på ransakningsfängelser anser jag för min del utgöra en af de vackraste den nya tidens anordningar, en af de nödvändigaste och af behofvet mest påkallade; och i afseende på det nu under öfverläggning varande betänk., så är ju icke fråga om annat än om ransakningsfängelser och om anslag till deras fullbordande så vidt medlen kunna hinna till.
En värd talare här på andra sidan har, såsom det synts mig, helt och hållet förkastat systemet.
Han har i ett ganska vidlyftigt anförande framställt sina skäl dertill, hvilka likväl af mig kunna för ingen del biträdas.
Jag ber eder, mine Hrr! taga i betraktande, att den anklagade bör anses oskyldig intilldess han är dömd.
Kan det väl nu finnas något hårdare för en oskyldig, än att blifva inkastad i ett gemensamhetsfängelse ?
Tyvärr, mine Hrr! finnas många, som icke tagit kännedom om dessa förhållanden; men jag betviflar ingalunda att den som gjort det, icke skall ett enda ögonblick tveka att bevilja medel till införande af en bättre ordning.
Man klagar och med mycket skäl öfver brottens tilltagande, men det är också lika obestridligt att våra fängelser till sam - 15 en 23 Februari f. m (>73 Sammans med vår rätteg:s-ordning jemte åtskilligt annat äro orsaken till brottmåls-statistikens förfärliga tillvext.
Jag tror derföre att vi måste söka så fort sig göra låter och, Gudnås! vära tillgångar medgifva visserligen icke den sangviniska förhoppningen att med det i frågavar. anslaget kunna utföra allt hvad som vore att önska i den vägen, eller att våra fängelser snart blifva ordnade pä ett sätt, som öfverensstämmer med behofvet.
Här har varit yttradt, emot häradshäktens inrättande efter cellsystemet, att det skulle leda till ofantliga kostnader.
För min del tror jag att sjelfva ransakningssystemet förfelar en betydlig del af sitt ändamål, om det icke skulle sättas i förening med fängarnes förvaring i celler under ransakningen äfven vid häradshäkten.
Jag har här med smärta hört en värd ledamot, en landtman likasom jag, beklaga eller åtminstone såsom skäl emot beviljande af anslaget lill häradshäktenas bättre anordnande yttra, att detta skulle blifva en lättnad för landtbruket.
Det är verkligen påkostande, mine Hrr! att finna så ringa sympati för landtmanuen i allmänhet och att få höra sådana yttranden anföras såsom skäl emot en bättre anordning inom samhället i det hela.
Jag tager mig friheten fråga, om del är landtmannen eller jordbrukaren ensamt, som har fördelen af ifrågavar. inrättningar, oell om detta besvaras med nej, om det icke är ■den klassen af samhällsmedlemmar ensamt, som njuter fördelen af ■denna samhällsinrättning, så hemställer jag huruvida det kan anses obilligt, alt utgifterna och kostnaderna derför öfverflyltas på samhället i sin helhet.
Beträffande hvad som varit förespegladt, nemi. att bevillningen i detta fall skulle komma att trycka hårdare pä andra samhällsklasser, så ber jag få taga mig friheten att erinra, att jordbrukaren i fråga om bevillningen icke heller lärer blifva lottlös eller utan deltagande i sådana kostnader.
Här har blifvit yttradt om fängelser af träd, att de skulle fordra större kostnader för att vara lämpliga och tjenliga, emedan de måste inrättas med dubbla väggar med sandfyllning emellan.
Hvad beträffar de dubbla väggarna, så tror jag visserligen att de äro behöfliga, men hvad åter fyllningen beträffar, sä hemställer jag huruvida den skulle vara ändamålsenlig, ty efter min föreställning måste ljudet svårare fortplanta sig igenom 2 väggar med ett tomt mellanrum, än om det vore fylldt.
Samma ledamot har äfven anfört att, om till förhindrande af de häktades kommunikation med andra personer utomkring, man äfven uppförde ett plank omkring häktet, så kunde detta plank icke afhålla de utanför vistande att öfverträda det och på det viset sätta sig i kommunikation med fångarne.
Delta förutsätter ett högre begrepp om menniskors klättringsförmåga, än det jag hyser; och således tror jag verkligen för min del alt sådant icke är att befara.
Samma ledamot har talat om den olägenhet af dessa centrala häktens åbanebringande, att det äfven skulle förutsätta en centralisering af häradsdomstolarne och klagat öfver olämpligheten af det nya lagförslaget äfven derutinnan, att nämnderna vid sådana domstolar skulle komma att utses genom allmänna val.
Jag tror, mine Hrr! att nämndens uppkomst egentligen härleder sig derifrån, att man ansågs böra blifva dömd af sina likar.
Förhållandet har hetvd2 H. 43 674 I) e n 23 Fn Ii r ua ri f. m. ligt förändrat sig ifrån den tid då odalmannen utgjorde nämnden.
Jag tror att det vore ganska fördelaktigt för samhället om dessa nämnder genom allmänna val kunde blifva uppspädda med något mera bildning och mera kännedom om lag och rätt, än som kan finnas inom BondeSt. uteslutande.
Jag tror att genom en så beskaffad anordning skulle äfven behofvet af häkten i månget och myclcet blifva inskränkt, ty vi få ingalunda dölja, att i vår nuvar. fångstatistik upptagas en ganska betydlig mängd af personer, som blifvit häktade, hvilka i min tanka aldrig hade bordt vara det.
Det är ett verkligt öfverflöd med häktning.
Jag instämmer i mänga delar i hvad Hr von Hartmansdorff vid detta tillfälle yttrat, men hufvudsakligast deruti, att Hr von Hartmansdorff ansett sig icke böra neka bifall till ifrågavar. 000,000 r:dr; men deremot tager jag mig friheten bestrida Hr von Hartmansdorff» mening att en återremiss vid detta tillfälle skulle vara behöflig, derföre alt i Utsk:s betänk, ordet ransakningsfängelse icke är uttryckt. H. Ex.
Hr just.stats-ministern har redan före mig yttrat, och hvar och en lärer lätteligen begripa, att ett läns ransakningshäkte nödvändigt mäste, vare sig under nuvar. lagens bestånd eller efter en ny lags införande, i alla händelser derjemte vara och blifva ett strafffängelse.
Bristen af nyssnämnde ord i betänk, lärer således icke kunna medföra behofvet af en återremiss och jag får förklara, att jag icke inser hvarföre en sådan återremiss skulle kunna anses behöflig, så framt den icke har ett ändamål af uppskof, ty den som vinner tid han vinner allt, och man kunde dii hoppas alt lä sina åsigter bättre fram, när betänk, en annan gång förekom.
Mine Hrr! den tid som vår grundlag bestämmer för våra sammanträden är redan förfluten, och vi få nu månadtligen i und. anhålla om riksdagens förlängning för att kunna fullborda vära lagstiftningsarbeten.
Genom en återremiss skulle vi visserligen icke vinna annat än att blott fä tillbaka en hel dags förnyande af diskussioner i detta ämne, under hvilken näppeligen något mera kunde sägas i sjelfva hufvudsaken, än hvad som nu är sagdt.
Ett ganska olyckligt argument har här blifvit användt i afseende på anslagets användande för häradsfängelserne, hvilket jag i högsta måtto hade önskat att det uteblifvit, i synnerhet som det åsyftat att snarare understödja betänk., än att förkasta det.
En värd talare har nemi. ansett bristen af särskildta häkten för indelta arméen kunna fyllas genom häradsfängelserne.
Jag kan för min del icke ens erkänna ett sådant behof, utan underkänner detta argument till alla delar.
Jag får icke längre uppehålla
Eder, mine Hrr! ehuru här skulle kunna återstå ganska mycket ali säga, utan förnyar blott min begäran om Husets uppmärksamhet på ringheten af det behof af återremiss, som i förevar, fall kan anses existera, samt olägenheterna af en återremiss, som skulle leda till ingenting annat, än jag tagit mig friheten alt nämna, nemi. till förnyande af denna diskussion.
Hos de
Hrr ooh män, hvilka hysa farhåga för att medlen skulle kunna användas till straff-fängelser, anhåller jag att de måtte taga i betraktande summorna, då nemi.
StatsUtsk. endast ifrågasatt och förordat 200,000 r:dr om äret.
Med den brist pä länshäkten, som
Den 23 Februari f. ni. 075 nu är för handen, sA synes ganska tydligt för en oell hvar alt dessa summor aldrig kunna komma ali användas för andra ändamål än dem, som i StatsUtsk:s hetänk. blifvit uttryckta.
Jag anhåller således pä de skäl, jag tagit mig friheten anföra, om bifall till Utsk:s betänk.
Härefter hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad., i anseende till den redan långt framskridna tiden och då 10 ledamöter anmält sig att ännu yttra sig i denna fråga, behagade uppskjuta öfverläggningen om detta ärende till e. m. och nu åtskiljas; hvilket bifölls, till följe hvaraf It. o. Ad. åtskildes kl. 3 e. m. in fidem protocolli, silbert Munck.
Onsdagm den 23 Februari 1848.
I» e. m. Just. ett protutdr. för denna dag f. m. samt pleniprot. för d. 12 dennes f. m.
Fortsattes den på f. m. började öfverläggningen örn StatsUtsk:s utlåt.
N:o 41, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser.
På f. m. anmälde jag mig till erhållande af ordet inför en talrikare församling än den närvar.
Jag hade då önskat få upptaga till besvarande några af de anmärkn:r som mot mitt yttrande blifvit gjorda, men skall nu inskränka mig till rättandet af några misstydningar utaf mina ord.
Jag är mera än villig att erkänna, det jag möjligen icke varit nog tydlig, då en så skarpsinnig tänkare som Hr von Hartmansdorff kunnat uppfatta mina ord annorlunda, än jag yttrat dem.
Jag har talat om olägenheterna af gemensamhetsfängelser och dervid yttrat, alt soldater, hvilka skola undergå straff, icke borde inkastas uti sådana fängelser bland tjnfvar och skälmar, och om ett förslag i sådan syftning skulle framställas, skall jag vara den förste, som motsätter mig detsamma.
Jag har talat öfver cellfängelser och föreslagit, att enskilda fängelser måtte inom häraderna uppföras, då man kunde der bestraffa mindre förseelser, hvilka nu måste annorlunda bestraffas i brist af sådana fängelser.
Jag hade önskat, att fängelser för soldater mätte långt för detta hafva tillvägabringats uti landsorterne, men under loppet af 36 år har en sådan åtgärd icke kunnat vidtagas i brist af medel.
Under denna 43* 676
Den 23 F e Ii r ua r i e. m. tid hafva reg:ts-chefer, som velat, men, i saknad af fängelser, icke kunnat tillämpa författningen, ronde soldaters bestraffningar för mindre förseelser, gjort sig förfallne till åtal af krigs-advokatfiskalen. (hiskligt hade derföre varit, om sådana straff kunnat verkställas inom ensamhetsfängelser oeh möjligen inom häradsfängelserna.
Man har likväl framställt elen betänkligheten, att soldatens heder skulle saras derigenom, att han för mindre förseelser i tjensten undergår straff i ensamhetsfängelse under samma tak med gröfre brottslingar.
Jag hemställer likväl, hvilket mera kränker hederskänslan antingen att hållas i enskildt rum, eller att straffas med hasselkäppen.
Jag har velat yttra dessa ord, såsom förklaring öfver milt förra anförande.
Jag uppträder för att förorda den äterremiss, hvarom många ledamöter i förmiddagens plenum anhållit.
Jag gör det icke derföre, att jag icke vill bevilja dessa 000,000 r:dr, utan derföre alt jag, instämmande i Hr von Hartmansdorff!, yttrade åsigt, önskar att StatsUtsk. måtte mera bestämdt än i förevar, betänk, skett uttala den åsigt, att desse 600,000 r:dr endast få användas till ransakningsfångelser, d. v. s. till sådana läns,- stads- eller häradsfängelser, som egentligen äro ämnade för ransakningsfångars emottagande, men hvarest jemväl ådömde lindrigare bestraffningar kunna verkställas.
Jag önskar alltså, att StatsUlsk. bestämdt må uttrycka, att förenämnde medel icke få begagnas till uppförande af hvad man egentligen menar med straff-fängelser efter cellsystemet.
Ehuru jag på f. m. hört H. Ex. just.statsministern oeh chefen för fångstyrelsen förklara, att dessa medel ingalunda äro ämnade till straff-fängelser, och jag hyser fullkomlig tillit till denna försäkran, kunna likväl tider och förhållanden inträffa, dä de, hvilka uttalat denna åsigt, icke vidare äro ledare af fångvårdsärendena och det är alltså nödvändigt, att den uttalade åsigten varder uttryckt pä papperet.
Jag anser detta så mycket angelägnare, som uti den K. propos:n och ett af H. Ex. just.-ministern vid ärendets föredragning inför K.
M. afgifvet yttrande förefinnes en mening, som måhända rättfärdigar den fruktan, att anslaget 600,000 r:dr kunde komma att användas till straff-fängelser.
Uti detta yttrande förekommer nemi., sedan kostnaderne till cellfängelser blifvit summariskt upptagne, en mening så lydande: ”Häruti ingå likväl ej de celler, hvarmed nya länsfängelserna, hädanefter såsom hitintills, torde böra förses utöfver förslagets cellnummer, i ändamål att bereda möjligheten af det ensliga fängelse-systemets användande jemväl under någon del af de strafftider, som öfverskjuta 2 år”.
Meningen härmed mätte således hafva varit att inom de nya länsfängelserna skulle finnas celler, hvarest fångar kunde undergå ådömdt straff af mer än 2 är.
Jag har trott att man af denna mening kan äga anledn. till den förmodan, att en sådan afsigt med länsfängelserne, ehuru flygtigt vidrörd, vore i fråga, och det är lill förekommande deraf jag önskar, att StatsUtsk. mätte uttryckligen bestämma, alt ifrågavar. medel icke få användas till de egentliga strafffängelsernas uppbyggande.
Man har anmärkt, att en äterremiss I> e n 23 Feh r u a r i e. ni. 677 skulle sätta styrelsen i förlägenhet i afseende pä fullbordandet af dc påbörjade fängelserna och alt förluster derigenom skulle uppkomma.
Detta yttrande bar på det högsta förundrat mig, då raan erinrar sig, att R.
St. för omkring 2 månader sedan till K.
M:s disposition öfverlemnal 400,000 r:dr, som egentligen voro förut afsedde för uppförande af stads- och häradsfängelser, hvilka medel få begagnas till byggande af länsfängelset' om K. M. så behagar, och K.