Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Reglementet ålägger bancoslyrelsen alt drifva lånerörelse nied bancosedlar, men förbjuder samma styrelse att dervid följa den förnämligaste af alla reglor för sådane rörelsers bedrifvande, som är: att minska lånerörelsen, dä bankens sedlar inströmma till vexling ernat silfver, och alt åter vidga samma rörelse, då krisen upphört, och silf ver import äger ruin.
Denna regel iakttages af alla banker i alla länder, och äfven af Svenska privatbankerne.
St:s bank är den enda som icke följer denna regel; dess styrelse har bundna händer.
Om detta förhållande får fortfara, sä blifver bankens öde att inom en icke aflägsen tid återfalla i samma ställning, som redan mer än en gång försatt densamma i bankrultillständ.
I denna hufvudpunkt ligger det största, det väsendtligaste felet i nu gällande bancoreglem.
Alla öfrige felaktigheter tillsammantagne äro alt anse sorn ett intet emot della hufvudfel och förtjena, jemförelsevis emot detta, icke ens att komma i betraktande.
Det är stadgandet i 117 § af bancoreglem., som innehåller denna skriande felaktighet; ty der stadgas: att ”af alla de i ”nästföreg:de § til laine åtgärder till realisationens vidmaklhällan”de, är lånerörelsens förminskning den sorn i sista rummet bör ”tillgripas och det endast, dä bankens säkerhet sådant ovillkorligen fordrar; men på bankostyrelsen allena ankommer att bestämma, hvilken eller hvilka af öfrige för detta ändamål med”gifne åtgärder må i hvarje särskildt fall begagnas; och tillförse sig R.
St., del bancoslyrelsen ieke underlåter att dervid af”se både bankens egen fördel och industriens dermed i nära ”sammanhang stående ostörda förkofran.”
Denna § innehåller sålunda eli jernbref, till förmån för lånsökande och till uppenbar skada och våda för realisationens bestånd.
En sådan lagstiftning fällerjsin egen dom; den är oförenlig med bankens främsta pligt: upprätthållandet af landels myntvärde och äganderättens deraf beroende skydd; den är oklok i sitt eget syfte, ty den skall i längden medföra oredor och förderf i uäringame, hvilka den var ämnad att understödja och befordra. lili § i bancoreglem., som står i nära samband med den 117 §, är till sina grunder och syftning riktig, men i rcdactkmen obestämd oell fordrar derföre förtydligande.
I anlcdn.
Den 17 Augusti f. m. 2 20 af hvad jag nu haft äran anföra, föreslår, jag att desse §g måtte erhålla följande lydelse: 110 §.
Bancofullmäktige berättigas att, då bankens säkerhet det fordrar: 1 :o.
Förpanta bankens ägande, i fastighet intecknade fordringar, under villkor, att den i skuldförbindelserne banken särskildt förbehållne uppsägningsrält för lida skuldbeloppet icke får af annan innehafvare begagnas. 2:o.
Försälja eller förpanta, lill större eller mindre belopp, bankens innchafvande statsobligationer och andre räntebärande papper. 3:o.
Upplaga lån emot vänt »bärande obligationer, ställde på viss tid, eller uppsägning. 4:o.
Minska bankens utlåningar, derest sådant skulle af bchofvct påkallas. 118 §•
De i föreg:de § tillåtne åtgärder lill realisationens vidmakthållande äger bancostyrelscn vidtaga, antingen hvar för sig, eller flere samtidigt, allt efter omständigheterncs föranledande.
Men som lånerörelsens minskning är det säkraste medlet alt hindra alltför starka fortfarande päkänningar i bankens reela cassa, så bör bancostyrelsen med särdeles uppmärksamhet tillse, att denna naturliga utväg lill upprätthållande af bankens säkerhet icke försummas, helst vissheten derom, att bankostvrclsen icke underlåter alt i rätter tid vidtaga detta verksamma medel, »tvifvelaktigt skall föranlåta nödig varsamhet och hejd i speeulalioner, samt just derigenom göra medlets användande sällan behöflig!.. 2:o.
Bancostyrelsen må i stadgad ordning drifva lånerörelsen lill vinst för banken, samt till båtnad för näringarne, sä länge sådant med bankens säkerhet är förenligt; men dess pligt är, att dervid alltid i främsta rummet afse och vårda myntvärdets upprätthållande. 3:o.
De i föregående §:s 3:ne första punkter anvisade åtgärder till realisationens upprätthållande kunna begagnas, antingen för alt. utrikes ifrån införskaffa silfver och guld till förstärkande af bankens reela fond, eller för att inom riket upplåna bankens egne sedlar, i afsigt alt minska utelöpande sedelstocken i lider då bankens reela cassa alltför hårdt oeh fortfarande tillitas.
BancoUlsk. anhållcs vördsamt.
Jag vill visst icke neka, att premisserne uti den siste värde talarens anförande, om nödvändigheten och nyttan för en sedelbank att stundom kunna indraga sin dis,conteringsutlåning och stundom utvidga den, äro ganska riktiga, äfvensom han har rätt deruti, att privatbankerna i riket äga denna förmåga alt utvidga sin rörelse; men deraf följer ej, alt det nu skulle kunna anses vara tillrådligt, att ändra 230 Den 17 Augusti f. m. den § i bancoreglem., som föreskrifver ordningen för en sådan discouterings indragning.
Vår banks nuvarande organisation, synnerligen dess hufvudstyrelses, är så beskaffad, att den, aldramist i delta ögonblick, bör undergå någon förändring.
Jag torde fä fästa uppmärksamheten på den motion, som af en ledamot i bancostyrelsen för icke längesedan blifvit gjord, nemi. att med nya summor få öka så väl fastighetsbelåningen som discontrörelsen.
Alt ett ganska stort intresse, om ej inom detta åtminstone inom andra Stånd, finnes, som möjligen skulle understödja Hr Rosenblads motion och drifva den igenom, synes icke vara osannolikt.
Nu skulle man väl kunna säga, att Hr Lcfrens motion är ett slags motgift mot Hr Rosenblads; men, mine Ilrr, så kunde det atharas, att begge motionerne blefvo antagne, och hvad blefve då följden?
Otvifvelaktig! den, alt sedan bancostyrelsen fått en vida större summa att röra sig med, i enlighet med Hr Rosenblads motion, och den begagnat sig deraf, till förökning i sedelstocken genom större diseonteriug, så skulle samma styrelse, i följd af Hr Lefréns motion, anse sig lika förpligtad att minska den, d. v. s. komma att stundom öka rörelsen och stundom strypa den med vida större fluctuation än för närvarande.
Jag tviflar mycket på, att bancostyrelsen, med sin nu varande organisation och med den föga enighet, som synes råda emellan bankens fullmäktige, skulle kunna på eli klokt sätt öfverenskomma om rätta grunderne och rälta tidpunkterna för att sålunda stundom öka och stundom inskränka rörelsen, och ingen den ringaste anledning är att förmoda, det denna kinkiga pröfning skulle, när det blott företages efter reglemente, bli för landet helsosam, knappt nog för bankens bestånd ändamålsenlig.
I anseende till de vådor för realisationen, som jag medgifver verkligen skulle kunna uppstå af lydelsen uti den af motionären anmärkta §, hemställer jag till honom, om icke han alllförväl känner, att det beror pä bancostyrelsen, eller, kanske mera bestämdt sagt, pä discontstyrelsen att underhand inskränka lånerörelsen genom att vägra län till de sökande, som icke förete otvifvelaktig säkerhet för återbetalning, äfvensom att, då antedu. finnes, vägra omsättningar?
Styrelsen kan således undgå att ovillkorligen bevilja lån till många sökande, och kan, när den vill, hälla på sin fond, som man säger, någon kort tid, hvarigenom indragning i sjelfva verket praktiskt sker, emedan derigenom undvikes att allt för mycket sedlar komma att spridas, åtminstone pä osäkra händer.
Det är nu en temligeu känd sak, att det icke lärer kunna dröja längre, än högst ett par år, innan vi ånyo hafva riksdag.
Att nu göra en partiel förändring i bancorcglementet på den korta tid vi äro tillsammans, tror jag vara vådligt och har egentligen begärt ordet, för att få hemställa, om icke, förutom det skäl jag nu anfört, många andra onämnda finnas, hvilka alla böra föranleda till den föresats, att man vid denna riksdag underlåter alt göra några partiella förändringar uti bancoreglem
Den 17 Augusti f. m. 231 Hr Lefren:
Den siste värde talaren har anfört, att det icke nu vöre rätta tiden att åstadkomma den förändring, som jag åsyftat.
Jag tror den rätta tiden alt göra sanning oell rätt gällande alltid vara förhanden.
Baucostyrelsen har uu förbud på Tilt begagna denna rättighet, utom i sista rummet och såsom ett nödfallsmedel.
Min afsigt är, att låta de fyra i nuvar. bancoreglem. uppgifna medel att upprätthålla realisationen blifva lagda i styrelsens hand, utan andra föreskrifter än omständigheterna föranleda och styrelsens insigt af sakförhållanden gifva vid handen.
Det skulle nemi. kunna hända, för alt icke säga att det har handt, att, uti ögonblick då bankens cassa är starkt påkänd, och silfverutvexlingen för export till utrikes ort är betydlig, baucostyrelsen upplånar medel, som slå pä depositionsräkning, och således icke äro ute i rörelsen, för alt i samina ögonblick utsläppa dem i rörelsen, och nommement åt personer, som just varit sysselsatte med export af silfver, och som eljest icke skulle kunnat verkställa denna export.
Således bereder hancostyreisen i samma ögonblick silfverexport, i stället för att den borde förhindra en sådan.
Detta är ungefärligen detsamma, som om någon ville slå en annan, men glömt sin käpp hemma, och lånte käppen af den sorn man ville slå.
Frih. Cederström, Anders, uppläste följande motion:
Sedan äldre tider hafva de af Riddarbus-cassan utgående löner lill Ridd.Secret. och Kamreraren förhållit sig lill hvarandra som 4 till 3, ända till år 1834, dä H. R. o.
Ad. behagade öka den förres, lön 600 r:dr, med 100 proc., utan alt den sednare blef ihägkommen med någon löneförhöjning.
Som den Ridd.Secret. på stat auslagne lön således för tvenne riksdagar sedan förhöjdes lill 1200 r:dr, dervid Ridd.Kainereraren blef helt och hållet förgäten, ehuru hans löneinkomster redan förut blifvit betydligen förminskade, genom den 1829 beslutade indragning af det allt ditintills till honom utgående riksdagsarfvode eller traktamente; så får jag härmed göra den motion, att Ridd.Kamererarens lön pä stat af Ridd.cassan mätte, sä vidt nyssberörde cassas tillgångar det medgifva, i likhet med hvad som ägde rum i afseende på Ridd.Secrelerare-löncn vid 1834 års riksdag, ökas med 100 proc., eller förhöjas från 450 till 900 r:dr b:co.
Remitterades till Ridd.Ulsk.
Upplästes följande af Hr D a n c k w a rd t, Magnus Georg, ingifne motion :
Under sednare tider hafva frågor mer och mer uppstått om sänkning af sjöar och strömmar för vattensjuk marks uttorkning och fördränkt marks tillvinnande, och den idoge landlmannen torde, i allt hvad sig lämpligen göra låter, böra uppmuntras och understödjas i desse för landet gagnande förelag.
232 Den 17 Augusti f. m.
Också hafva R.
St. vid sista riksdag åt sä da lia företag anslagit betydliga summor, och jag förmodar att så äfven vid nuvar, riksmöte kommer alt äga rum, i följd af K.
M.s derom aflåtne nåd. propos.
För verkställigheten af dylika förelag blir det i de fleste fall nödigt, att skaltlagde qvarn- och andre vattenverk ulrifvas eller förändras; och den desse verk åsalte grundräntas fortsatta utgörande blir då en tunga å företaget, jemte det svårighet ofta möter, såsom vid större sjösänkningar och uttappningar, att fördela densamma på den jord, som vinnes eller förbättras.
St. ville förklara, attnär, för ofvannämnde ändamål, till grundränta skattlagde mjöl- och sågqvarnar samt andre vattenverk, hvilkas grundränta äro Kronan behållen, eller om den är indeld, lämpligen kan mot denna Kronans behållna ränta utbytas, komme alt utrifvas eller sä förändras, att de icke kunde bära hela eller någon del af räntan, såsom understöd ä Kronans sida till företaget, äfven linge af K.
M. meddelas befrielse frän en sådan ränteandels framtida utgörande, när K.
M. kunde finna sådant skäligen böra beviljas.
Någon synnerlig förlust komme icke härigenom att Kronan tillskyndas, då genom nya dylika verks anläggning
Kronan vinner inkomst, möjligen motsvarande den minskning deri, en sådan eftergift skulle åstadkomma; och det understöd Slaten i öfrigt lemnade ät företaget, kunde med afseende å berörde förmän bestämmas.
Dessutom synes i allmänhet icke hinder böra vara för ägaren af sådane vattenverk, hvars ränta är Kronan behållen, att, på sin anmälan, fä nedlägga dem och frän räntors utgörande befrias, enär de äro på förre innehafvares begäran lillkommne, och Kronan endast derigenom fått inkomst deraf.
Också har i sednare tider, vid de tillfällen dä verken icke ansetts löna sig för ägaren, K.
M. dertill lemuat bifall.
Remitterades till StatsUlsk. fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Ett ändamålsenligt sjöcharteverk är onekligen en sjöstats oaflätliga mililäriska och commerciella behof, och dess frånvaro skulle bilda en förödmjukande lucka i Statens civilisation.
Svenska sjöcharteverket har dock länge varit en enskild tillhörighet.
Detta kunde bära sig, och det bar sig väl, så länge det med faderskänsla vårdades af den, som med en sällsynt förmåga och lika sällsynt ihärdighet upprättat delta chartverk.
Nu då fäderneslandet och flottan förlorat och sörjer Gustaf af Klint, har denna värd öfvergätt till hans efterlefvande anhöriga, och samma garanti för arbetets behöriga fortsättande linnes icke mera.
Viljan föreiinnes, men så väl den tekniska som den ekonomiska förmågan all fortgå enligt stiftarens plan, kunna tryta.
Detta så vigtiga arbete, som tillika är en fäderneslandets prydnad, kan förfalla — ja, möjligtvis kunde ägaren nödgas afyttra det till utländningcn (i hvilket fall frikostiga köpare kunna påräknas).
Den 17 Augusti f. m. 233 nas).
Det förra vore Statens skada — det sednare dess blygd.
.lag föreslår fördenskull, att det af framlidne Vice-Åmiralen Custaf af Klint upprättade, uti hans eflerlemnande arfvingars vård nu befintliga sjöchartverk, med dertill hörande samlingar af alla slag, blifver för Statens räkning inlöst och stäldt under vederb. embetsverks förvaltning.
Då 50,000 r:dr b:co, att erläggas antingen på engång eller med 5,000 r:dr årligen, under förbehåll likväl, i sednare fallet, af 5 proc. ränta för den obetalta summan, utgör det ringa pris, för hvilket bemälde Vice-Amirals arfvingar skulle vilja aflåta denna deras dyrbara egendom; så anser jag så mycket mera skäl vara, att Staten nu försäkrar sig om besittningen deraf.
Grunderna för den af arfvingarne uppgifna summan af 50,000 r:dr bifogar jag denna min motion.
Må jag tillägga, att detta chartverk är utomlands högt vurderadt, och har än ytterligare höjt vårt anseende som vetenskapsmän och som sjömän.
Engelska marinens periodiska press har varmt berömt det: jag har hört det likaså berömmas af Frankrikes marinministrar och af dess utmärklare amiraler.
Konung, som under emigrationens skiften förvärfvat geographisk och hydrographisk specialitet, yedergällde den af mig framburna gärden af detta chartverk med Hederslegionens Commendeurskors, och med det dyrbara och ofantliga Franska sjöehartverket, hvaraf, Vice-Amiral G. af Klint till ära, ett ytterligare exemplar skänktes vår marin.
När jag, på mina unga Carlskrona-vänners vägnar, anhöll, det Konungen ville emottaga ett exemplar af den lilla tarfliga, men dem och den hädangångne Klint så högt hedrande medalj, som de låtit pregla, befallde
Konungen minnespenningens uppläggande i sin samling, och förärade örlogsmannasällskapet tvenve stora praktverk ur sitt bibliothek — alltsammans Gustaf af Klint till ära.
Böra vi, kunna vi lemna inöjligt, att hans chartverk blifver ofulländadt, eller blifver utländsk egendom?
Jag anhåller vördsamt om remiss till Allm. Besv.- o.
Ekon.- Utsk., och jemväl till StatsUtsk.
Må jag, innan jag nedstiger, besvara en, med åberopande af 90 § Reg.F., gjord anmärkn.
Om denna § har jag tillförene här yttrat, att ”den visa afsigten dermed var förebyggande af administrativ räfst, annorlunda än grundlagen föreskrifver; men att vid använd redaction, ordalydelsen dageligen måste öfverträdas, eller blefve discussion af allmänna ärenden omöjlig. ”
Nu likväl öfverträdde jag icke denna §, då jag berömde dem jag nämnde; ty klander är uppenbarligen det, hvars förebyggande den åberopade § afser.
— Väl bär jag, på grundlagsenlig yäg, anmärkt vid manga af vår grundlags §§; mea aldrig bryter jag veterligen emot någon af dem.
1 H. 30 234 Den 17 Auguiti f. ni.
Vördsam Promemoria.
Sedan, i enlighet med K. stalsberedningens uud. utlåt., Kro nans sjöchartverk, från dess början vid medlet af 17S0-ta!et och under dess successive utgifvaude, intill år 1791, tillskyndat Staten en kostnad af 25,071 r:dr silfversp., och de flesta dertill hörande chartplåtar befunnits mycket slitna, oaktadt den årliga inkomsten genom charlförsäljningen icke uppgått till mer än 395 r:dr; så hlef, uppå derom gjordt anbud, liela verket år 179S lemnadt till d. v. Capitainen vid örlogsflottan, G. af Klint, med förbindelse att detsamma på egen bekostnad vidmakthålla och utvidga, under en tid af 20 år.
— De denna afleverering åtföljande chartplåtar voro, enligt deröfver upprättadt besigtningsinstrument, till antal och beskaffenhet i öfverensstämmelse med bil.
N:o 1, hvartill ytterligare kommo aftryckte exemplar, 3,323 st.
Emot slutet af entreprenad-liden afgaf Contre-Amiralen af Klint en und, berättelse om chartverkets fortgång och tillstånd vid nämnde tid, jemte hemställan, dels huruvida detta arbete horde af honom vidare underhållas och fortsättas, i hvilket fall Statens egne chartplåtar skulle, såsom nu mera odugliga, in natura återställas, jemte värdet af de vid entreprenadens början emottagne exemplar ä 24 sk. st., efter då gällande pris, dels huruvida K. BI. skulle anse fördelaktigare att Staten öfvertoge hela verket, i hvilket fall Contre-Amiralen för sin deri ägande andel fordrade en lösen af 40,000 r:dr b:co.
Då K. BL, med förkastande af det sednare alternativet, förklarat, alt bemälde chartvcrk skulle, till större fördel för Staten och för det allmänna, af Amiral Klint fortfarande utgifvas, hlef entreprenad-tiden ytterligare förlängd med 10 år, eller till år 1828, och Amiral Klint tillagd en årlig gratiflcatiou af 1000 r:dr, såsom någon ersättning för redan lidna förluster, mot skyldighet att, såsom villkor för utbekommande deraf, årligen afgifva und. berättelse om chartverkets fortgång m. m.
Under denna tid blefvo de Kronan tillhörige chartplätarne, med åtföljande inventarium af tryckta exemplar, emot behörigt qvitto, återlemuade till Förvaltningen af Sjöärendena, hvarigenom således återstoden, egentligen innefattande Sjöchartverket, utgjorde en Amiral af Klints enskilda tillhörighet.
N:o 2 innehåller en förteckning å de graverade chartplåtar och tryckta kustbeskrifniugar, hvaraf delta verk bestod vid slutet af år 1810).
Ar 1828 föreslogos åter i uud. följande alternativer, nemi., antingen att chartverket måtte för Statens räkning inlösas med 40,000 r:dr b:co, hvilket anbud Förvaltningen af Sjöärendena und. tillstyrkte att vid nästföljande riksdag förelägga R.
St., eller ock alt bemälde chartverk skulle ytterligare, såsom enskild egendom, af Amiral Klint utgifvas, och enligt fastställd plan fortsättas, med villkor att Staten dertill lemnade ett årligt understöd af 1,500 r:dr.
Detta sednare alternativ hlef i nåder anta - Den 17 Augusti f. m. 235 get, ehuru med den inskränkning, att det begärda understödetnedsattes till 1000 r:dr hvilka, uppå afgifvande årsberättelse, finge utgå af besparingarne å d. v. 4:de hufvudtiteln.
Vid denna tid utgjordes chartverket af de i bil.
N:o 3 upptagna arbeten.
Efter Vice Amiral af Klints år 1840 inträffade död, blef oftanäinnde chartverk ånyo erbjudet K.
M. och Kronan till inlösen, nemi. för 50,000 r:dr b:co.
Detta högre belopp grundades dels på en af bemälde Vice-Amiral redan år 1835 upprättad testamentarisk disposition, genom hvilken 45,000 r:dr bestämdes såsom det lägsta pris, hvartill arbetet då kunde försäljas, dels ock derpå, att värdet af chartverket blifvit sedan nämnde tid ökadt med vida mer än 5000 r:dr, så väl genom betydliga rättelser, nya sjökort och förbättrade upplagor af de tillhörande beskrifningarna, sorn ock genom från åtskilliga länder tillkomna dyrbara materialier för dess fortsättande.
Förvaltningen af Sjöärendena, häröfver hörd, tillstyrkte i und. ”att berörde chartsamiingar, såsom oum bärliga för Sveriges sjö-atlas, hvilken åter är af högsta behof påkallad, måtte varda för K.
M:s och Kronans räkning till det begärda priset 50,000 r:dr b:co inlöste, samt att K.
M. alltså om anslag dertill läcktes till rikets då församlade Ständer nåd. propos. aflåta”; anförande ibland andra skäl: ”att arbetet i annat fall kunde såsom en framlidne Vice-Amiralens enskilda egendom, till oberäknelig skada, hvilken derefter icke stod alt ersätta, genom försäljning till utländningen, gå förloradt för fäderneslandet, äfvensom att den vigliga fördel vunnes, att sjöchartverket, såsom Statens egendom, förblefve samladt, vårdadt och fortsatt, utan beroende afen enskild mans förmåga i framtiden att dermed fortfara.” K. M:s resol. härå i nåd. bref af d. 10 Sept. 1840, innehåller: ”alt då R.
St:s sammankomst sedan eu längre tid fortfarit, samt fråga om extra staisreglerm till öfverläggning företagits, har K.
M. icke i nåd. pröfvat lämpligt att vid dåvar. riksmöte föreslå R.
St. ifrågavar. sjöchartverks inlösen för Statens räkning”; hvaremot K. M. uppdrog åt Förvaltningen af Sjöärendena att med undertecknad afsluta contract, i enlighet med af mig alternativt föreslagna villkor, om sjöcharlverkets fortsättande ”intill nästa riksdag”, vid hvilken tidpunkt K.
M. ville fatta Dess nåd. beslut” om hvad i detta ämne dä må vara att tillgöra”.
Detta contract ålade mig skyldigheten alt intill nämnde tid vidmakthålla och, enligt förut af K. M. i nåder gillad plan, fortsätta sjöchartverket, samt att icke förskingra något af hvad dertill, enligt till K.
Förvaltningen inlemnade förteckningar, dä hörde eller under liden tillkomma kunde; hvaremot det försäkrade mig: l:o om eli ärligt understöd af 1,500 r:dr, att utgå med 500 r:dr af n. v. 5:te hufvudlitclns anslag och med 1,000 r:dr af handels- och sjöfartsfonden, sedan nemi. contractets uppfyllande blifvit ådagalagdt genom afgifveu årsberättelse om verkställda charlarbeten; samt 2:o om tvenne rum till förvarande af ehartverkets effecter, eller motsvarande con - 236 Den 17 Augusti f. m. tant hy tesersättning, hvilken sednare jag npphurit medI66r:dr 32 sk. årligen.
Sied dc an!edn:r sednast åberopade K. bref och nyssnämnde, derpå grnndadé contract innefatta, och sedan sjöehartverkets ägare, genom förekalladt ombud, förklarat sig vidblifva anbudet af år 1840, förnyade K.
Förvaltningen af Sjöärendena den 27 Juni innev. år sin hos K.
M. förut gjorda und. hemställan om nåd. propos. till R.
St. rör:de anslag till inköpande af oftanämnde chartverk.
Till svar härå täctes K. 31., genom Dess, nåd. bref af den 10 Juli, förklara: ”att då K. 31. icke funnit skäl att bos R.
St. itu äska de för denna inlösning erforderliga medel, samt enär några för ändamålet disponibla tillgångar icke eller finnas, har K. 31. icke kunnat fästa nåd. afseende å hvad Förvaltningen i detta afseende föreslagit.”
Uti eii särskild bilaga äro upptagna de arbeten, af hvilka Sveriges sjö-atlas för närvar, består, äfvensom ett summariskt förslag öfver värdet af dessa och öfriga till sjöchartverket hörande elfecter.
Stockholm d. 12 Aug. 1844. E. G. af Klint, Capitaine vid K. 31.
Flotta.
Generel Charta till Sveriges sjö-atlas; l:a delen, graverad 1797. — Ny. 2.
D:o d:o 2:a delen, graverad 1793.
— Försliten till ^'jtidel. ,, 3.
Pass-Charta öfver Kattegatt, graverad 1782.
— Halfsli ten, illa medfaren genom gjorda rättelser. ,, 4.
D:o d:o Belterne, Sundet och S.V:a delen af Ö stersjön, graverad 1783.
— Halfsliten, nödig att retouchera, plåten på baksidan skadad af djupa gröpper, till hälften af plåtens tjocklek. „ 5.
D:o d:o S.O:a delen af Östersjön; graverad 1785, förbättrad 1788, retoucherad 1796.
— Till |:delär försliten, har flera gropar på baksidan. „ 6.
D:o d:o 31idden af Östersjön tillika med Rigiska viken; graverad 17S8, förbättrad 1792, retoucherad 1794.
— Till |:delar försliten, några gropar på baksidan. ,, 7. D:o d:o Norra delen af Östersjön, Alands haf, Sö dra delen af Bottenhafvet; graverad 1789, förbättrad 1791.
— Nära halfsliten, har flera gropar. „ 8.
D:o d:o Finska viken; graverad 1788, förbättrad 1791, retoucherad 1796.
— Nära |:delar försliten, har flera djupa hål på baksidan. „ 9.
D:o d:o Norra delen af Bottenhafvet, graverad 1791.
— Öfver -J:del försliten; har några mindre gropar på baksidan.
Den 17 Auguiti f. m. ?37 N:o 10.
Pass-Charta öfver Bottenviken* graverad 1700.
— Öfver ■Jrdel sliten. 5, 11.