Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och just derföre, att en sådan allmän nytta ej vinnes af den södra stambanan, jemförelsevis med det gagn, som de bibanor skulle bereda, hvilka af Prih, Tersmeden och Gr.
Sparre här på f. 70 Den 1 December f. m. m. blifvit föreslagna, är det urin öfvertygelse att, orri, i aus:de till bristande tillgångar, byggnmlsanslag för stambanan oell dessa bibanor icke kan på en gång ifrågakomma, de sednare då böra lemnäs företräde framför den förra, hvarigenom
Regeringen snart skulle få erfara hvilken stor ekonomisk fördel en sådan afvikelse frän Regeringens förslag komme att medföra, ej bör ega framför dessa något företräde i alside på tillämpningen af det begärda anslaget.
Hr Hjärnes framställning torde således icke böra vinna något afseende, utan fastheldre önskar och hoppas jag, att del Högh StatsUtskit skall taga i det noggrannaste öfvervägande så väl Statens som den enskildes intresse; och derefter inkomma till R.
Stil- med de framställningar, Utskit lämpligast finner.
Jag var ej tillstädes, da Gr.
Sparre väckte sin motion, som nu utgör föremål för R. o. Adis öfverläggning; men jag tror mig finna, att den har åsyftat en bibanas anläggande mellan Borås och Statens vestra stambana.
Huru mycket Gr.
Sparre för densamme har begärt, vare sig att utgå sorn lån eller räntegaranti. det är mig deremot obekant.
Jag ber således att. få yttra mig öfver ej sjelfva motionen, utan endast öfver det af Hr Printzenskjöld gjorda yrkande, att, för uptyllaudet af det ändamål, som blifvit ai'
Sparre sökt, medel måtte tagas från dem, som blifvit af K.
M. föreslagna till fortsättande af jprnvägsarbetena i Riket, och företrädesvis af dem till Statens södra stambana afsedda.
Detta förslag måste jag motsätta mig.
Vid en föregående öfverläggning i detta ämne, bar jag framställt några af de skäl, hvarför jag anser det vara orätt att afbryta arbetet på den södra stambanan.
Det är visserligen sannt, att jernvägen från Finja-sjön kommer omedelbart att gå genom den föga bördiga delen af norra Skåne, men obestridligt är väl, att det vore en stor misshushållning att icke fortsätta banans indragande i Småland till sjön Salen, hvarest man, genom der befintliga stora sjöar, kom i förbindelse med en betydlig del af provinsen, ty i motsatt fall skulle all den kostnad, man nedlagt på södra stambanan, än längre blifva nära utan frukt.
Jag instämmer alldeles icke med Hr Printzenskjöld deri, att icke industrien och odlingarne i Småland skola komma att draga väsendtlig nytta af jernvägen; tvertom anser jag, att jordbruket derstädes går en vacker framtid tillmötes, och detta just genom de stora fördelar, jernvägen kommer att tillskynda.
Dessutom tror jag, att det ligger en stor allmän ekonomisk fördel deruti, att stambanorna, som redan äro påbörjade, i en ej allt för långt aflägsen framtid blifva afslutade, nemi. de mellan Stockholm och Götheborg, Malmö och Jönköping samt den dem förenande vestra stambanan mellan Jönköping och Götheborg.
Och jag önskar och hoppas, att R.
Stil', under det dessa arbeten fortgå, ej måtte använda de medel, som möjligen finnas att tillgå, till anläggandet af bibanor, hvilket blott skulle antingen förorsaka statsskuldens allt för hastiga ökande eller ock en dyrbar tids förspillande.
Den 1 December T. tn. 71 Jag kan således ej annat, än motsätta mig det sätt att bringa motionen i verkställighet, som af Hr Printzenskiöld blifvit frametäldt Gr.
Jag ber att få erinra, att jag ej nämnt ett ord om K. M:s Nåd, Propos., ännu mindre föreslagit hvarken inskränkning eller förändring af densamma.
Jag har framställt ett förslag, som jag anser för Staten ur ekonomisk synpunkt vara högst fördelaktigt.
Men hvarifrån medel dertill skulle tagas, derom har jag ej yttrat mig.
Det blir StatsUtsk:ts sak att bedöma den frågan.
Det torde val ej vara första gången, som R.
Sl:r beräkna Statsverkets tillgångar något olika med K.
M. och afse dem till företag, hvilka K.
M. ej kunnat föreslå, emedan den af K.
M. upgjorda beräkning af tillgångarna ej sådant medgifvil.
Jag anser mig böra, i ani. af hvad Hr Gr.
Hamilton anfört, förklara, det jag icke såsom Hr Gr:n antagit, gjort framställning derom, att de medel, som K. M. i sin Nåd.
Prop. äskat till fortsättning af södra stambanan, skulle dragas från sitt ändamål.
Jag besvarade blott Hr Hjärnes fråga, hved jag skulle hafva gjort, i dén händelse tillräckliga medel funnits till den södra stambanans fullföljande från Finja-sjön ända upp till Jönköping.
Svaret var det, att, om annan utväg ej funnes, jag ej skulle tveka, att, för fullbordande af bibanan mellan Borås och vestra stambanan, taga af dessa medel hvad sorn erfordrades, äfven om det skulle ske på bekostnad af södra stambanan.
Hvad sålunda Gr.
Hamilton funnit klandervärd! mot mitt anförande, grundar sig helt och hållet på en oriktig upfattning af detsamma.
I ani. af hvad Hr Printzenskjöld sednast yttrat, att det varit endast för att svara på min till honom ställda förfrågan, som iian framkommit med sitt förslag om medels anskaffande till Borås-bibanan, så måste jag erinra Hr Printzenskjöld, att så ej var förhållandet.
Jag hade i det stället aldrig yttrat mig andra gången, om ej Hr Printzenskjöld föreslagit, att om medel sa.knades på annat håll, man gerna kunde taga af dem, som yoro anslagna til! södra stambanan.
Jag vädjar i detta fall till protd, när det blir juste rad t.
Uppå framställd propos., blef den förevide motionen, jemte de deraf föranledda yttranden, nemitterad till StatsUtskd.
Härefter upläste Gr.
Iva så lydande motioner: 1:0.
Ett af de förnämsta vilkor för ett lands framåtskridande och näringarnes utveckling är ett starkt skydd af lagen lör eganderätt och realkrediten.
Sannolikt skulle den kris, hvaraf vi för närv:de 7-2 Den 1 December f. m. lida, vara mindre tryckande och tillgången på penningar för jordegare vera rikligare, om utländningen kunde, i förlitande till våra real-kredit-institutioner, härstädes placera de penningar, hvarför han i sitt land upbär en så högst ringa ränta.
Ett steg till förbättring i detta afseende innefattas i det af säskilda Komiterade i sammanhang med förslaget lill ny konkurslag afgilne förslag till förändring i lagens stadganden om förmånsrätt i fast egendom.
Men härmed är ändamålet icke till fullo upuådt, så länge de med andra hinders jemförliga institutioner saknas, hvarigenom full trygghet i äganderätten till fast egendom och realsäkerheten garanteras, nemi. ordentliga s. k. grund- och hypotheksböcker.
Bland Komiterade, som i beskaffenheten af det dem meddelade updrag sago ett hinder för afgifvaude af ett förslag i berörde hänseende, erkändes likväl behofvet deraf obetingadt.
Jag vågar således föreslå: att B.
St-.r för deras del besluta antagandet af det af Lagberedningen i dess förslag till Jordabalk. 9 kap. 19 § samt 10 kap. 52 § intagne stadganden om sådana grund- och hypotheksböcker, samt hos K. M. i underdånighet anhålla om vidtagande af erforderliga åtgärder för institutionens införande.
Om remiss till LagUtsk:t anhålles. 2:o
Med fara att misskännas, men i fast öfvertygelse om riktigheten af min åsigt, får jag härmed föreslå uphiifvande af K.
Förord 11:11 d. 10 Juni 1841 o. K.
Förordmn d. 19 Maj 1845 ang. bysättning, såsom ettslags straff för gäldenär, som saknar tillgång, men icke af den i 8 kap.
Utsökn.-
Balken omtalade bysättning till förekommande af att gäldenär må vika undan.
Jag kan icke annat än i bysättningen, såsom straff för hvarje gäldenär, af hvad orsak hans obestånd än upkommit, finna en qvarlefva från de tider, då med ännu icke fullt utbildade begrepp om personligheten, man förblandade fordringsegarens rätt till gäldenärens egendom med en rätt öfver hans person, sorn högre lagar än samhällets förbjuda.
Må man med förtjent straff belägga bedragaren, ja äfven den med denne jemförlige öfverdådige slösaren, som med en till upsåt gränsande likgiltighet förskingrar af andra lånad egendom, den han bör kunna inse sig icke förmå återgälda, men må man icke med förbrytaren förblanda den genom tillfälliga olyckor på obestånd komne redlige gäldenären.
Genom denna förblandning, denna, såsom man föreställer sig, nyttiga stränghet i lagstiftningen, inträffar hvad erfarenheten så ofta gifver vid handen, att man nemi. skjuter förbi målet.
Då nemi. den allmänna meningen ogillar och måste ogilla denna qvarlefva af fordna tiders barbari, så blir nemi. följden, att .lagen endast anlitas af den läge, för allmänna meningens rättvisa dom likgiltige borgenären, hvaremot den rättsinnige fordringsegaren tvekar att emot förbrytaren yrka tillämpningen af en lag, som träffar den oskyldige lika med den skyldige.
Då man tyckes föreställa sig, att bysättningen i affärslifvets interesse är nödvändig, så må dervid erinras, att detta straff inom affärslifvet aldrig förekommer, men Den 1 December f. m. 73 att det deremot uteslutande användes af s. k. procentare, som sedan de, i förlitande till detta af lagen tillåtna tvång, lemnat lån åt personer, hvars oförmåga att gälda lånet de mer än väl inse, använda det såsom ett medel att aftvinga slägtingar en hjelp, hvarmed vanligen likväl föga uträttas.
Då derjemte fråga nu upstår om räntans
Digifvande, visarjsig häraf] ytterligare nödvändigheten af bysättningens uphäfvande, på det densamma icke må användas såsom medel att på berörde sätt uttvinga ett oskäligt ocker.
För den händelse, att för bifall till förslaget om bysättuiugens uphäfvande. en revision af utsökningslagarne och dervid särskildt den exsekutiva verkan af proprieborgen framför annan borgen skulle anses erforderlig, så torde en underd. framställning derom böra göras.
Om remiss till LagUtsk:t anhålles.
Dessa motioner blefvo till LagUtsk:t remitterade.
Hr Tham.
Sebastian Mathias, upläste följande motion:
Utgående från den åsigt, att allt, hvad ett fattigt land, såsom Sverige, importerar, bör med tull beläggas, får jag föreslå: att de artiklar, som i gällande tulltaxa för inkommande varor nu ii ro tullfria, måtte påföras tull efter det förslag till tullsatser, som jag härmed får äran öfverlemna.
Dessa tullsatser hafva blifvit uptagna efter en ganska låg beräkning, i de flesta fall icke öfverstigande 5 proc. af varans värde, men väl betydligt derunder.
Vid sednaste eller den nu gällande tulltaxans upgörande gjorde sig visserligen den mening gällande: att alla inkommande råämnen borde från tull befrias, för att derigenom dels befordra och utveckla den inhemska industrien, dels bereda tillfälle att kunna lemna den mindre bemedlade en del fabriksvaror, såsom t. ex. bomullsväfnader, till möjligaste billiga pris.
Denna sednare afsigt kan likväl vinnas, utan att råämnet derföre behöfver vara alldeles tullfritt; ty om en ringa tull åsättes råvaran, lärer sådant hvarken komma att förhindra industriens upblomstring eller i någon väsendtlig mån stegra varupriset för den mindre bemedlade, men deremot tillskynda Staten betydliga intrader.
Om t. ex. det af mig föreslagna 1 öre för 1 <tl. bomull antages, så skulle denna tull komma att öka inköpet af en bomullstygskläduing med 4 eller högst 5 öre, och kan den mindre bemedlade anskaffa 4 rdr, som det simplaste bomullstyg till en klädning nu kostar, så torde han också utan ringaste kännbar upoffring kunna tillägga dessa 4 å 5 öre; men denna tull af endast 1 öre på <lt. bomull inbringar dock Staten öfver 50 0,000 rdr årligen.
I sammanhang härmed anser jag mig böra föreslå uphäfvande af de för trafiken betungande föreskrifter, som berättiga en del stapelstäder till upbärande af vågafgift för från utrikes ort inkommande varor, och stämpelpenningar för utländska varors stämpling, samt att den gemensamhet — en qvarlefva från gamla tiden —, som förefinnes emellan städernas drätselverk och tullverket, måtte 74 Den 1 December f. m. helt och hållet uphöra.
Här i Stockholm t. ex. eges alla af tullverket begagnade byggnader till %del af Kronan och 3/4delar af Staden, och hvilka besvärligheter häraf upkomma, torde lätteligen inses.
Både nämnda gemensamhet, och vågafgiften hafva troligen tillkommit under den tid, då tullintraderna förpaktades åt några enskildte personer, hvilkas mål endast var, att af förpaktningen draga den största möjliga vinst, obekymrade om, i hvilka lägenheter denna vinst upbars eller hvad attiralj, som för varubehandlingen erfordrades.
Kommunerne passade då på tillfället, klokt beräknande, att deraf framdeles kunde dragas, som det sig ock visat, en betydlig vinst, erbjudande sig att emot en s. k. stads-tolag anskaffa tullhusoch packhuslokaler, samt att hålla vågattiralj emot rättighet till vågpenningar, som allt genom deras egne tjenstemän skulle upbäras af de trafikerande, och till hvilka rättigheter städerne sedan skaffade sig K.
M:s fastställelse.
På denna tid voro de flesta varor förbjudna till införsel, så att de ringa afgifter, städerna i vågpenningar upburo, ungefär], motsvarade kostnaderne för vågattiraljens anskaffande och årliga Underhåll, hvilket väl också var det med öfverlåt. elsen afsedda ändamål.
Förhållandet är likväl numera helt annorlunda, då alla varor äro tillåtna till införsel, och största delen skola viigas.
Rättigheten att upbära vågpenningar står dock ännu qvar, men skyldigheten, nemi. den för vågarnes underhåll belöpande kostnaden, har likväl icke blifvit betungande i förhållande derefter, ty t. ex. i Stockholm och, som jag tror, äfven i Götheborg upgår brutto-vågafgiften årligen till omkr. 80 å 90,000 rdr, och underhålls-kostnaden för vågattiraljen kan väl icke för hvarje år uptagas till högre än 1 å 2,000 rdr.
Men derjemte gifvet- i öfrigt upbärandet af denna vågafgift ani. till en mängd olägenheter och orimligheter.
Så nödgas den trafikerande för hvarje gång, endast och allenast för upbörden af dessa vågpenningar, skrifva och till stadens tjensteman aflemna en särskild inlaga på det gods, han inbekommit, och tulltjenstemannen är skyldig tillse, att varan, fastän tullen är betald, icke utlemnas, förrän den trafikerande visar sig hafva betalt stadens vågafgifter.
Skulle under varornas packhusbehandling vågarne på något sätt blifva skadade och obrukbara, så afstannar tullbehandlingen, emedan tullverket icke kan gå i befattning med reparationsåt.gärden, utan måste packhustjenstemannen först inrapportera förhållandet till Tullstyrelsen, och Styrelsen derefter brefvexla med Drätselkommissionen, som, sedan ärendet blifvit behörigen föredraget, beslutar om reparation; detta och mera sådant endast i följd af en vågattiralj, som måste i Kronans packhus finnas, och som tillkommit för beräknandet af Kronans tullupbörd, men alldeles icke för utrönande af stadens vågafgift.
Beträffande stämpelafgiften, hvilken troligen på samma sätt, som förut nämndt är, kommit i städernas händer, så upbäres denna afgift numera endast i städerne Stockholm och Götheborg.
I Rikets öfrige stapelstäder sker varustämplingen afgiftsfritt genom Tullverkets försorg.
I Stockholm — och troligen äfven i Götheborg
Den 1 December f m.
7ft ■— utgör det bruttobelopp, som stadens Drätselverk af de trafikerande för stärnplingen upbär, omkr. 30 å 35,000 rdr årligen, ehuru likväl Tullverket, utan att derföre erhålla någon ersättning i och för samma afstämpling, bekostar de dyraste materialierne, såsom stämpelbyr och graverade stämpelsedlar.
Med anledning häraf får jag alltså föreslå: att antingen de stadgauden, som berättiga städerna till upbärande af vågafgift, och särskildt för Stockholm och Götheborg af stämpelpenningar för från utrikes ort inkommande varor, måtte uphäfvas, eller ock, i händelse det skulle finnas, att förlusten af denna för städerne Stockholm och Götheborg, som hafva stora utgifter att bestrida, påräknade inkomst skulle blifva kännbarare för dessa, än öfrige städer, der inga stämpelpenningar finnas och vågafgiften utgör en obetydlighet, att R.
St:r, mot vilkor, att våg- och stämpelpenningar uphöra och städerna afstå från den rätt till och andel uti Tullverkets byggnader, med 20,000 rdr åt hvardera af städerne Stockholm och Götheborg öka det åt dessa städer af tullmedleu, under namn af tolags-ersättning, årligen utgående belopp.
Blifvande häraf en följd, att städerne skulle befrias från skyldigheten att bygga och underhålla tullhus, anskaffa och underhålla vågattiralj, stämpelbetjening m. rn., hvilket bestyr komme att på Tullverket öfverflyttas.
Uplästes en af Frih. von Duben, Gustaf, inlemnad motion af följ. lydelse:
Med ani. af R.
St:rs underd. hemställan d. 10 Dec. 1857, om nedsättande af en Komité för utarbetande af förslag till ordnande af den medicinska undervisningen inom riket, förordnade K. M., d. 4 Febr. d. å., en sådan Komité, hvilken d. 30 sisth Juni afgaf det af R.
St. begärda förslaget.
Detta af fyra bland de fem komiterade framstälda förslag går derpå ut: »att, med indragande »af såväl de vid universiteterna i Upsala och Lund befintliga me»diciuska fakulteter, som Carolinska rqediko-kirurgiska Institutet, »ett enda medicinskt läroverk inrättas i Stockholm, för hvars behof »således alla de vid ofvannämnde undervisnings-anstalter befintliga »inrättningar och materiela hjelpmedel, så vidt möjligt är, skulle »komma att användas.»
Men, »med afseende på de möjliga svårigheter eller oförutsedda hinder, som kunna komma att verka fördröjande på verkställigheten »af detta förslag, hafva komiterade älven ansett sig böra framställa »ett interimsförslag», hvilket afser uphätvandet af de trenne medicinska undervisningsverkens sjelfständighet, men med deras qvarstående och utvidgning, med gemensam studieplan, till en viss grad gemensamma examina, och så att Institutet fullsthndigade Fakulteterna och tvärtom. 76 Den 1 December I. m.
Det förra utgör komiterades lnifvudförslag, det sednare deras interimsförslag.
Begge förutsätta förändringar i nuvarande lärarepersonal vid läroverken, oell, ehuru väsendtligen olika i de flesta andra hänseenden, tillstyrka dock dessa begge förslag vissa tillägg i lärarepersonal vid undervisningsverket i Stockholm.
Så förordas i hufvudförslaget inrättandet härstädes af en Adjunktur i Paediatrik och en profession Psykiatri, och, under förutsättning att interimslörslaget skulle en tid komma till utförande, hafva komiterade föreslagit inrättandet härstädes af en Adjunktur i Paediatrik och en i Psykiatri.
Ehvad således K.
Mit bifaller det ena eller andra förslaget, är det att förvänta, att nya lärarebefattningar i dessa nu nämnda läroämnen vid det mediko-kirurgiska läroverket komma att inrättas.
Universitets-fakulteterna, hvilka, om interims-förslagets utförande anses lämpligt, äfven behöfva förstärkning i lärareantal, hafva genom underd. framställning utverkat sig K.
Propos. till nu församlade St:r om beviljande af anslag för en Profession i Medicinsk Kemi vid Fakulteten i Lund, för en Adjunktur i Kirurgi och Obstetrik, samt för en Profession i Fysiologi vid Fakulteten i Upsala.
Carolinska Institutet har, i afvaktan på en K.
Propos. om den medicinska undervisningens ordnande i dess helhet, icke velat genom någon underd. framställning gå K.
M:ts beslut i förväg, hvarför ock K. Mits Propos. om Statsverkets tillstånd och behof icke för några nya lärare vid Institutet äskar något anslag.
Då emellertid handlingarna, rörande frågan om den medicinska undervisningens ordnande, ännu icke äro fullständigt till Eckles.- Departit ingångne, då denna vigtiga och ingripande fråga utan tvifvel kommer att kräfva en grundlig pröfning af Regin, och då således möjligen saken icke hinner att före Riksdagens utgång af K.
M. afgöras, så torde skäl vara, att åtminstone på enskild väg, låta Institutets behof af understöd och utveckling komma till R.
Stirs kännedom och behjertande.
För sådant ändamål, och för att i alla händelser hålla frågan öppen, anhåller jag vördsamt att få anföra följande:
Från de tvenne Universitets-fakulteterna hafva, under det sednare decenniet, elever till ett antal af omkr. 50 årl. infunnit sig vid Institutet för att studera Anatomi och Fysiologi, utgörande dessa 50 omkr. halfva antalet af dem, som i Sverige, efter genomgångna preliminära examina, bereda sig till medicinae-kandidat-examen.
Så kommer väl ock fortfarande att ske, äfven om komiterades interimsförslag befordras till verkställighet, och komiterade hafva i sitt betänkande äfven påpekat detta förhållandes sannolikhet, ja nödvändighet.
De af Hr Eckles.Ministern i StatsRådet framförda skäl för inrättandet af en särskild profession i Fysiologi vid Upsala medicinska fakultet, tala följaktligen lika mycket för inrättandet af en sådan profession i Stockholm, hvarest den i alla fall förr eller sednare kommer ett inrättas, då komiterades förslag sättes i verket.
Jag kan således icke annat än för min del skatta en profession i Fysiologi lika mycket af behofvet påkallad för skolan i Stockholm, som för Universitets-fakulterna, om jag äfven icke under nuv:de Den 1 December f. m. 77 obestämda tillstånd vid läroverken, anser mig böra speeielt föreslå dess inrättande härstädes.
»I hög grad af behofvet påkalladt» hafva komiterade ansett inrättandet i Stockholm af en ny profession i Medicinsk och en i Kirurgisk klinik.
De äro oell hafva länge varit nödvändiga, så framt den mediko-kirurgiska undervisningen härstädes skall hela året om oafbrutet fortgå, hvilket den ock bör göra, på det att de unga läkarnes undervisning icke må till deras skada fördröjas.
De studerande hafva länge, och med skäl, klagat öfver skeende afbrott, och lärarne vid Institutet hafva sökt hjelpa saken så godt de kunnat.
Behofvet af dubbla
Lärareplatsers inrättande är således klart, men i anseende dertill, att begge nuv:de Professioner i dessa ämnen ega Adjunkter, och då desse, genom LazaretlsDirektionens väl beräknade frikostighet, äro anstälde såsom biträdande Öfverläkare vid SeraphimerOrdens Lazarettet, torde skäl icke vara att för närvrde påyrka de if'rågav:de Professionernas inrättande.
Såsom »oundgängligen nödvändiga», antingen komiterades hufvudförslag eller interimsförslag antages. äro de nya Lärare-befattningarne i Paediatrik och Psykiatri af komiterade erkända.
Beträffande den förra, eller Adjunkturen i Paediatrik, så stöder sig nödvändigheten at dess inrättande på följande skäl: —•
Vigten af kliniskt specialstudium i Barnsjukdomarna är allmänt, och äfven af K.
St:r särskilt erkänd, då de inrättat härvarande Profession i Paediatrisk klinik, och jag vågar tro att nyttan af densamma redan i ganska vidsträckt mån visat sig.
Men äfven denna klinik lider, och i ännu högre grad än den medicinska och kirurgiska, af brist på dubbla lärare; den kan omöjligen fortgå hela året om, utan att lärarens krafter öfveransträngas och i förtid brytas; den nu gifna undervisningen af 12 timmar i veckan under 8 månader, är redan alltför ansträngande.
Att denna, mer än de öfriga klinikerna, behöfver sålunda oafbrutet fortgå, beror derpå, att tjenstgöringen dervid skall föregås af 6 månaders tjenstgöring vid SeraphimerLazarettets kliniker; att tjenstgöringen derstädes af medicinae kandidater oftast börjas i Oktober eller November månader och af* slutas i April—Maj, stundom sednare; att de tjenstgörande omedelbart derefter vilja boria sin tjenstgöring på Psediatriska kliniken, som för denna orsak måste hållas äfven under sommaren; samt att en del Licentiater, som vid universiteterna aflagt examina vid vårterminens slut, önska och böra la tjenstgöra under sommaren, för att icke förlora en dyrbar tid.
Härtill kommer, att den Paedia triska kliniken icke kan insläppa ett obegränsadt antal tjenstgörande, utan att det antal, som på Lazarettet tjenstgör på en gång, måste på Barnhuset fördelas i två å tre grupper, hvarigenom de tjenstgörandes tillträde till den psediatriska kliniken under hela året annu mera nödvändiggöres.
Visserligen eger professorn till sitt biträde en amanuens.
Men amanuensbefattningen innehafves, af flera skäl, sällan eller aldrig af samma person mer än 1 å 2 fir, således knapt så länge, att innehafvaren hinner förvärfva sig nog insigt och erfarenhet, att kunna på egen hand leda den kliniska undervisningen, hvilket han un - 78 Den 1 December f. m. der tiden varit långt ifrån vuxen.
Knapt har han nått denna ståndpunkt, förr än han lemnar sin befattning åt en efterträdare, hvilken, alldeles ovan vid göromålen, i sin ordning skall af professorn instrueras, o. s. v.