Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti detta ämnes behandling inom Utsk., endast lemna den historiska upplysning, att den uti Hr Hadings reservation uttryckta osigtén är den, soln inom Utsk. allmänt gjorde sig gällande^ men då målet var närä att bringas till afgörande, så Uppträdde en mera radical fraction af CJtsk., som yrkade upphörande af Bankens privilegierade forum för så väl svaro- som käromål, och jag kail icke förklara huru denna mening kunde i voteringen göra sig gällande, om jag icke antager, alt äfven den fraction, som önskar afslag på hela motionen* förenade sig dermed, i hopp att förslaget skulle förkastas derigenom alt det gjordes olämplig t, eller såsom sådant skulle föranleda till återremiss, hvarigenom med saken skulle dragas så långt tit på tiden, att det lagförslag, hvarom R.
St. kunde sig förena, icke skulle hinna af K.
M. piofvas före riksdagens slut.
Jag ber om ursägt, att jag deltagit i discussionen, ehuru jag icke hört densamma från början.
Om jag icke misstager mig, yrkade en ledamot, att Utsk. måtte föreläggas att skyndsamt besvara återremissen.
Äfven jag tillstyrker, att ett sådant föreläggande måtte äga rum.
Upplysningsvis får jag nämna till förklaring af den majoritet, som inom Ulskm uttalade sig, att den tillkommit på det sätt, att de ledamöter, som önskade aLkaffande af Bankens forum privilegialum i afseende på dess kärandetalan, voterade för bifall till delta betänk., på det att icke åtminstone hvad det hände sig med mig och ålskillige af mina närmare bekanta inom Utsktn, den fraction af Utskm, som ville rent af afslå motionen, skulle blifva den segrande; vi byggde nemi. vårt hopp om fiamgång för vår mening på återremiss af betänk.; och jag hemställer då lill den värde ledamoten, som nu yrkat afslag på betänk.
, huru liberalt det kan vara att icke lemna sina motståndare möjligheten öppen att få vår mening fram, hvilket icke kan ske utan återremiss, hvarefter den värde talaren alltid äger öppet för sig att söka göra sin mening gällande.
1 händelse
Hr Frih.n icke sätter sig emot återremiss, skall ao8 Den g November f. tn. jag afstå fran min anhållan om uppläsning af Utsk:s betänk. i delta ämne vid förra riksdagen, hvarmed så väl som med uppläsning af åtskilliga andra för ämnet vigtiga handlingar torde komma alt draga ut några timmar, så att Ståndet emedlertid hinner samla sig, och jag kan påräkna pluralitet för min åsigt.
Alt jag icke sätter mig emot återremissj ehuru jag icke önskar deri, följer af mitt redan Iemnade förklarande, att jag icke ämnar begära votering.
Stols-, Banco- och LagUtskms betänk.
N:o So återremitterades.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr Bråkenhjelm yrkat, att Utsktn skulle anmodas att inom viss lid inkomma med svar på denna åter rem iss, men Hr Landtm, erinrade sig icke huru många dagar Hr Bråkenhjelm ansett lämpligt alt förelägga Ulsktn.
Vi äro nu icke nog lycklige att äga ibland oss närvar, någon ordförande af de trenne Utsk:n; som afhört detta betänk., af Hvilken upplysning kunde erhållas om den tid, som erfordras för återremissens bes va • rande.
Såsom ledamot utaf det sammansatta Utsk. tilltror jag mig icke i detta hänseende uppgifva någon tid, ehuru i \ dagar tyckes vara tillräckligt, Gr.
Jag trot- alt del vore lämpligast att bestämma 14 dagar såsom den tid, inom hvilken de sammansatta Ulsk:n böra uppgifva svar på återremissen.
En kortare termin anser jag betänkligt att utsätta, emedan det är svårt nog för de sammansatta Utsk:n alt finna lämplig lid till deras sammanträden, synnerligast om plenum i Stånden skulle inträffa flera dagar i veckan.
Jag kan visserligen icke inse någon omöjlighet att inom 1.4 dagar bringa målet till afgörande uti sammansatta Ulsk:n; men jag får erinra derom, att här är fråga om ett trefalldigt Utsk., hvilket det icke alltid är så synnerligen lätt att satta i verksamhet; hvarföre jag tror, att lämpligaste sättet att vinna ändamålet vore, om R. o. Ad. blott behagade anmoda de sammansätta Utskln att med möjligaste skyndsamhet behandla detta ärende.
Hr Bråkenhjelm förenade sig med Hr von Troil.
Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt anmoda de förenade Utskm att med största möjliga skyndsamhet inkomma med förnyadt utlåt., i anledn. af den återremiss R. o. Ad. i delta mål beslutat.
Företogs till pröfning Bevilln.- samt Allm.
Besvärs-och Ekon.Utskjns den 7 och i4 sisth Oet. på bordet lagda utlåt.
D c ii g November F. m. lat. N:<) 5, i anleda. af gjorda anmärkn:r vid sammansatta TJ t > k: 11 s betänk.
A':o a, ang:de grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningens utöfning samt afgiflerna derför.
Hr Frill. o. Landtm, hemställde i afseende på föredragningen af delta utlåt., om R. o.
Ad. skulle finna lämpligt att de sammansatta CJtskms förslag finge föredragas punktvis med begagnande af i J;n i förslaget; i ingressen lunnes visserligen också någia grundsatser och föreskrifter, men de flesta af dem funnes upptagna i §§.'nä, och Hr Landtm, för sin del trodde, alt det blott vore en af dem, som vore ol» roende af förslaget.
Mot föredragning punktvis af delta betänk liar jag deslo mindre att erinra, som jag dels anser det vara enda sätlet, hvarpå ett sådant betänk. sorn detta lämpligen kan och bör föredragas, och dels föreställer mig, att om första punkten skulle afslås oell R. o. Ad. antaga någon annan princip, ovillkorliga följden deraf blefve, alt de på den torsia beroende efterföljande punkterna förlollo, oeb att i deras ställe bestämmelser måste antagas i öfverensstämmelse med den pvincip, hvarom Ståndet förenat sig.
I afseende på sjelfva saken bar jag fått veta, att lörtde de öfriga 3:ne Ståndens beslut endast från BondeSt. underrättelse inkommit.
Det hade varit nyttigt att officiel t känna äfven hvad de andra Stånden beslutat; men di underrättelse derom icke är att tillgå, torde mig tillåtas redogöra för desamma, jemlikt de underrättelser jag särskildt erhållit deraf. R. o. Ad. skall finna, ali hvart och ett af de öfriga Stånden fattat olika beslut i frågan, så att 11. o Ad. nr fullkomligen oförhindradt att fatta det beslut, som R. o. Ad. anser med landets väl vara mest förenligt.
PresteSt. lärer hafva förenat sig om bibehållande af den ide'e, som ligger till grund för iS35 års förordning; ehuru med någon ändring i tariffen oell förhöjning af afgifterna.
Äfven anser PresteSt. K. M. höra bibehållas vid rättigheten alt, när sådant pröfvas behöfligt, inställa brännvinsbränningen.
BorgareSt. har afslagit betänk, i sin helhet, och såsom dess gemensamma tanke förklarat, alt det önskar frihet uti denna såsom uti all annan laglig näring; men hvad skatten beträffar, har det gått in på det utaf en reservant framställda förslaget att beräkna den efter pannerymden, med 2 sk. skatt för hvaije tillverkad kanna.
BoudeSt. har äfvenledes afslagit betänk, på den grund, att Ståndet visserligen gillade att 1835 års författning lägges lill grund för deri blifvande författningen, men deremot ogillade de förändringar deraf, sorn Utsktn tillstyrkt.
Jag tror således att R. o. Ad. nu är oförhindradt ali afgifva en fot klaring om hvad R. o. Ad. anser uti denna, hon må berömmas eller 16 H. *7 310 Den 9 November f. m. klandras, för landel alltid vigliga näring omsider hörn fastställas såsom en sann neli ren slatsekonomisk princip.
Det gr för mig icke hehofligt alt nu för R. o. Ad. uppiepn livad jag dels reservationsvis vid förra betänk, oell dels såsom anförande tiil R. o. Adis pro t. linder dea i anleda, af samina betänk, inom della rum förefallna discussion yttrat vara min orubbliga öfvertygelse i detta ämne, och deruti jag rönte understöd af åtskilliga talare, hvilka hyllade den af mig framställda principen, såsom varande på en gång både rationel, stntsekonomiskt riktig och ledande till ett moraliskt mål, nemi. att man borde frigifva näringen oell derigenom Jemna utrymme för den enskilda industrien att successiv t utveckla sig till fabriksbi anning, i bredd med hvars tramsteg hnsbehofsbrännings-syslemet småningom skulle aftaga och slutligen utdö, då den brännvinsbränning, sorn derefter qvaistod i landet, skulle kunna beskattas efter sunda och rikliga statsekonomiska principer, öfverdrifven inskränkas och beskattningens öfverensstämmelse med det sanningsenliga förhållandet, hvarpå den grundade sig, bättre kunna conlrolleras, då utöfningen af denna näring vore fordell på färre hander än som nu befatta sig dermed.
Inom sammansatta Ulsktn tog jag mig den friheten att ånyo söka tala för antagandet af denna princip, hvilken likväl icke der lyckades göra sig gällande; tv uti voteringen folio endast 20 röster för densamma.
Utskrn gingo till och med tillbaka från de i vissa fall ganska riktiga grundsatser, hvilka i första betänk. blifvit uttryckta, och funno nu beqvämligast och lättast alt icke vidare strida i frågan utan öfvergå till de i i835 års förordning uttryckta grunder.
Jag kan icke neka, alt detta förfarande har den omständigheten för sig, att det åstadkommer den minsta möjliga rubbning uti närvar, förhållande.
Men äfven denna princip hafva ej Ulsktn conseqvent följt, ty då bade de endast föreslagit någon förhöjning i skatten; men nu hafva Utsktn föreslagit en förändring uti beräkningen af taxeringsvärdet, sorn åstadkommer en mycket djupt ingripande förändring uti närvar förhållande.
Utskrn hafva således icke ens det skäl att anföra för sitt förslag, som i någon mån varit antagligt, nemi. att icke vilja åstadkomma rubbning i närvar, ekonomiska förhållande.
Vid ett sådant förhållande inom Utskrn ansåg jag mig icke kunna underlåta att reservera mig för att ånyo underkasta frågan mina ståndsbröders pröfning inom detta Hus.
Jag liar endast i korthet uti den vid betänk, fogade - reservationen uttryckt den i nästgränsande länder antagna och bepröfvade statsekonomiska principen, just derföre att jag trott, att, om R. o. Ad. skulle antaga densamma, tillämpningen deraf fordrade åtskilliga noggranna detaljbetämmelser, sorn det icke kunde tillkomma RiksStrn att uppgöra; ty då det är Konungen, som den ekonomiska lagstiftningen tillkommer, så hafva R.
St. fullgjort sitt åliggande, då de uttalat de Den g November f. m. ari allm. principerna för näringens bedrifvande och dess beskyllning, sami, i följd af den uteslutande rätt deni tillkommer all sig beskatta, föreslagit den skatt, sorn kommer att drabba tillverkningen enligt de grunder, hvarefter densamma skall beräknas.
Derföre har jag föreslagit, att R.
St. skulle lill K.
M:s bepröfvande hänskjuta bela utvecklingen af frågan, med und. anhållan, att IÖ35 års förordn. målle fortfarande komma att gälla nästa år, och att emedlertid efter inbemtade fullständiga upplysningar genom utskickande af någon ei faren embetsman till det land, hvarest den af mig omnämnda principen blifvit strängt vidhållen, huru och med hvilka försigtighetsmått denna princip blifvit i nämnda land tillämpad, en ny författning för brännvinstillverkningen i Riket må varda utarbetad, för att lill påföljande år till efterlefnad kungöras.
Naturligtvis bar öfvergå ogen äfven i Preussen varit svår, då husbehofsbränningen såsom el t nät legat utbredd öfver hela landel, och del nya systemets införande bar således icke kunnat ske ulan iakttagande af den största försigtighet.
Skulle R. o. Ad. bifalla mitt förslag, så vågar jag hoppas, att R. o. Ad. derigenom a f k lippi alla de svårigheter, som hittills gjort denna näringsfråga till elt stridsämne för Svealand, hvaraf följderna ofta varit ganska lie— di öfriga.
Om R. o. Ad. icke skulle vilja gå så långt , som jag föreslagit, nemi. alt äfven vidröra beskattningen, sä står det R. o.
Ad. öppet alt i det fallet förena sig med Borgare-. St.; alt, på sätt Gr.
Hamilton föreslagit, förklara det brännvinsbränningen må blifva en fri näring, men att beskattningen under de 5 kommande åren bibrhålles efter pannerymden.
Jag vågar derföre, hvad första §:n af detta (örslag beträlfar, föreslå, ali R. o. Ad., med afslag å hvad Utskln der tillstyrkt, behagade antaga hvad i §:n uti mitt förslag innehåller, med det tillägg i öfverensstämmelse med hvad Gr.
Hamilton föreslagit, alt endast den är till brännvinsbränning berättigad, som på landet eller i stad skallar för ett fastighetsvärde af 3oo rtdr eller erlägger bevillning för en inkomst af i5o r:dr, härrörande från annan egendom, rörelse ellei- lön.
Jag bar från riksdagens början yttrat min opinion ang:de brännvinsbränningen, och jag liar trott alt ämnet skiljer sig i trunne delar, af hvilka den ena angår sjelfva tillverkningssättet och den andra beskattningen derå.
Di brännvinsbränningen betraktas såsom en näring, utgör den et t önskningsmål.
Då och sedan Presteoch B.urgareSCn redan uttry.ckt sin tanke deruti, hvilken går ut på att vidblifva hufvudgrunderna i 1835 Ars förordning, så vore det en bortspilld lid att yttra sig i annan riktning, enär någon förändring tili det existerande förhållandet icke kan åstadkommas emot aine Stånds beslut att vidblifva detsamma.
Likväl bör jag tillkännagifva, att jag fullkomligen delar deras åsigt, hvilka talat för fri brännvinstillverkning.
312 Den 9 November f. m..
Äfven jag anhåller om afslag på Ulskms betänkande.
Då jag besinnar, lior ofta det inträda! att tbeorier i praktiken icke medföia den nytta nian deraf väntat sig, oell när jag vidare besinnar, att det existerar en stor skilnad emellan den ringare oell den större jordbrukarens fördel af bi nnnvinsbi tinningen; så anser jag mig sk\fdig alt understödja BondeSt;s mening, emedan BondeSt. utgör de mindre jordägnrne oell BondeSlrs åsigt således ufven instämmer med det Ståndets intresse.
Jag anhåller oin propos. derpå, huruvida R. o
Åd i föievar. lull instämmer med BondeStändet.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph; Då jag ämnar yttra mig för ett förslag, sorn i sjelfva principerna skiljer sig från Ulskms, bär jag trott mig böra begära ordet, innan någon särskild punkt af Ulskts förslag blifvit föredragen och afgjord.
Hr Munck af Rosenschötd uppläste derefter följande :
Jag har redan, då denna flaga första gången förevar, vtlr.il antaga Frih.
Hamiltons förslag att göra hi onni insbt amunsen till en fri ocii af jordbi niet oberoende näring.
De voro, alt derigenom skulle, ulan att man behöfde fråntaga någon en redan förlänad räll, den i iksföi derfliga husbehofsbränningen upphöra, kullan till Svenska bondens sedeförderf, orsaken till hans förvända ekonomi , hvilken årligen förorsakar en nalionalförlust af flera millioner, h\ilka i stället skulle blifva en nationalvinst, ifall brännvinsbränningen hedrrfs med verklig beräkning
Sällan äro både den moraliska och materiella vinsten så uteslutande på ena sidan, sorn i denna fråga; ty erfarenheten har och skall allt foi tjemt bevisa, att det är lyckan att sjelf kunna tillverka allt det brännvin han sjelf förtär, sorn satt Svenska bonden lili frestelse alt jemväl söka kunna föitära allt det brännvin lian tillverkar; att det är lyckan att kunna räkna brännvinspannan bland sina husgudar, alt kunna anse hi unnvinsbränuings-rä! tigheten såsom ett jus famil inre, sorn gjort det möjligt för Svenska bonden att så egna sig åt drickande, allban deruti snart sagdt. vunnit en viss utmärkelse framför alla sina mcdbiöder i Europa, som vållat att han tager brännvinsflaskan i undgången till sitt tidsfördrif nelli motgången lill sin tröst; att brännvinssupande blifvit så allmänt, att man kan vara villrådig, om man skall anse det för en nationaldvgd eller ett natiofel, benämna en stor del af Svenskarna dryckesgoda eller drinkare.
— Men äfven antaget att det genom brännvinet förorsakade sedelörderfvel ej skulle minskas derigenom att brännvinspannan öfvergick frän att anses såsom en helgedom uti familjerna till att blifva ett redskap lör näringsidkaren en machin uti fabrikerna, så bör man dock hellre vilja haf - Dun g November f. m. ai3 va blolt ett ondt än (vänne; brännvinsbränningen skulle då åtminstone drifvas meli beräkning oell vinst, ocb brännvinspannan ej iner kunna liknas vid Lokes bottenlösa mjndhorn, hvilket slod med ena ändan lili hafvet, ej blifva del, hvanni! hälften af nfknsl ningen af all Sveriges jord, genom okunnighet, brist på bcräkningsförmåga och oriktigt btlnmdlingssätt, förspilles.
Alt tio det mängden af Svenska allmogen, all henderne i allmänhet af sig sjelfve skulle kunna inse misshushållningen uti sin husbehofsbränning, innan den läge för dem så pålaglig, sorn dä de med sina små pannor komrrio alt täfla med fabriksidkare, nr lika orimligt, som ifall man hodde sig kunna öfvertyga dem alt jorden är rund, ulan alt låta dem se det.
Alt tro, att denna allmoge skulle upphöra alt uppoffra lif och välfärd för bi ann vinels skull, så länge lian är uppfödd dermed och har daglig tillgång dertill, är lika orimligt.
Så länge Svenska bonden bränner lill husbehof, söper han hvad han kallar lill nödtorft, hvilken stundom st räckes val långt; om han ej gör det så myckel af böjelse, gör han det på god hushållning, emedan han, då brännvinet, som oftast, slår lågt i pris, anser sig ej hällre hafva kunnat använda det, än (tå han förlår det sjelf.
Jag anhåller om bifall lill Frih.
Hamiltons förslag, såsom del lämpligasle salt att fä hort den skadliga, nationen förderfvande busin hofshränningen, hvilken aldrig på annat sätt kan upphäfvas; ly den har så ingått uti det begrepp
Svenska bonden gör om sina rättigheter såsom Stånd, alt han anser sig icke kunna beslå utan denna, och strider derföre för densamma, såsom man säger, pro aris et focis.
Slutligen anser jag elt stadgande, att ägandet af jord uteslutande berättigar tilt tillverka en viss vara, att bränna brännvin, håde oi äi tvist och strängt taget äfven grundlagsvidrigt; alldenstund eli sådant stadgande i sig sjelfl är ett motiopolium för den Corporation af Svenska folket, som beslår af jordbrukare, och 60 §:n Reg.Ftu förbjuder fastställandet af monopolier.
Hamilton; Det är i anledn. af Ilr von Rosens anförande, som jag begärt ordet.
Om så skulle vara, att 0111 R. o. Ad. t. ex. instämde med BorgareSt., två Stånd skulle anses hafva stannat mot två, ehuru Preste-och BondeSl;n, ense uli principerna, fattat skiljikliga beslut uti detaljerna, och att deri ekonomiska delen af frågan i följd af en sådan åsigt skulle anses böra föifalla; så vore det visserligen öfverflödigt att vidare strida för en nied nämnda Ivaline Stånds åsigt i liufvudgrunderna skiljaktig öfvertygelse, och återstår det i detta fall för mig endast att till prot. reservera min tanke för fi åmliden.
Jag anhåller alt, om Hr Fiih. och Landtm, så skulle finna för godt, Hr Landtm, behagade derom gifva sin tanke tillkänna, emedan derpå be - Den g November f. m ror i livad mån discussionen kan förkortas idler ej.
För min enskilda de! liar jag trott, att förstärkt Utsls. skulle afgöra de frågor ang:de ilen blifvande hevillaingrn, uti hvilka RiksSt;n icke kunna blifva ense.
Måhända har jag misstagit mig i denna öfvertygelse.
Likväl är det af vigt, sitt uti en fråga, sådan sorn denna, hvarje Sand bestämdt uttalar sin npinion.
För deni, sorn anse den framställda principen rikftig, vore mycket vunnet, om man nu kunde få tvänne Stånd för densamma.
Vid en föregtde riksdag var del knappt möjligt att få sex röster för den.
Pä denna grund vågar jag tro, att Ståndet i alla fall bör taga denna vigtiga sak under öfvervägande och föra ilen till sint.
En värd ledamot liar påstått, alt äfven de vackraste theorin* stundom icke slå in i praktiken.
Detta är sann t i de fall, da theorinna äro tomma; meri då de äro grundade på 20 å 3o års erfai enhet hos ett af Europas mest praktiska folk, så må det förlåtas mig, 0111 jag icke kan anse mitt förslag endast innefatta en trun theoretisk sats.
Äfven må det tirsäglas, att jag icke velat cajolera hvarken det större eller mindre jordbruksintresset.
Efter min öfvertygelse skall begges fördel befrämjas genom den fria bränningen, sorn snart skall öfvertyga jordbrukaren, att ball följt en oriktig princip i denna fråga, dertill förledd af tvångsystemet.
Denna näring kan egentligen med verklig vinst icke (trifvas af någon annan, än dem, af hvilka ilen idkas oberoende af jordbruket.
Den som drifver den på annat sätt, lian misstager sig.
Jag bar begått detta misstag sjelf och får vidkännas förlust derför.
Hr af Ekenstam, Israel:
Jag tillhör äfven deni, hvilka hylla Gr.
Hamiltons förslag, likväl med ilen skilnad, att jag önskar alt beskattningen mätte bestämmas lill 2 sk. kannan.
Jag förmodar att Frih.
Hamilton misstagit sig deruti, som skulle BorgareSt. hafva bestämt skatten till 6 sk. kannan; ty efter de underrättelser jag erhållit, har det Ståndet beslutat, att skatten skulle utgöra 2 sk., och 0111 då R. o. Ad. fattade samma beslut, så vore 2,*ne Stånd i detta fall af lika tanke.
För öfrigt tror jag icke, att de tvänne andra Ståndens beslut äro sa lika, att de kunna föranleda dertill, att frågan såsom af ekonomisk beskaffenhet förfaller, utan anser jag sådana nuancer förefinnas emellan de 2:ne Ståndens beslut, att frågan kan beslå.
Jag gillar den åsiglen att instämma med BorgareSt., just för att slippa en hop andra bestämningar, hvilka icke kunna vinna gehör.
Hamilton till honom hemställt, att han måtte tillkännagifva sin mening i afseende på de olika beslut, som Ståndet skulle kunna fatta i den delen af frågan, sorn är af ekonomisk natur; men ijå man ännu ej från de särskildta Stånden erhållit prol.nldr., som tillkännagifva dessa Stånds mening och beslut, så kunde Hr Landtm, ännu hvarken fatta eller yttra någon öfver - Den 9 November f. m. lygi Ise, förrän han erhållit del af dessa beslut, flr Landtm, hemställde nu, 0111 icke R. o. Ad., innan discussionen vidare fort ginge, ville tillåta alt 1 §:n linge uppläsas, på det att öfvei läggningen malte hålla sig inom en viss krets, ilen nemi., soin bestämmes af ilen §, som för 11. o. Ad. löredrages.
Hamilton begärde alt Hr Frih. o. Landtm, matie tillkännagifva sin öfvertygelse lili det af Frih.
Hamilton uppgifva afseende, så tyckte jag att ilen värde talaren med sin begäran hade för afsigt alt möjligen förkorta discussionen i delta ämne, hvilket skulle hero på en föreg:de talares yllrade åsigt, den jag för min del bekänner mig icke kunna dela, nemi. att uti denna fråga 2:ne Stånds beslut emot de tväime öfriga Ståndens skulle medföra den verkan, att den väckta /rågan förföll.
Olyckligtvis äio i denna sik 2:ne frågor inblandade, nemi. ilen ekonomiska delen oell sjelfva beskatlningsfrågan.
De äro så invecklede med hvarandra och hafva blifvit det genom Regerius propos:r vid alla de riksdagar jag bevistat, att jag tagit för afgjordt att begge dessa frågor måste af R.
St. definitivt afgöras, oansedt jag icke kan såsom riktig erkänna den grundsats, att R.
St. ingå uti bestämmande af de ekonomiska detaljerna; ty dem tillkommer endast att i större drag fi anntalia grunderna för beskattningsprincipen, beroende det derefter pa K.
Al. att, med tillämpning af dessa grunder, utfärda de förordningar ang:de sättet och villkoren för bi ännvinsbi änningens utöfning, hvartill särskilda omständigheter och förhållanden under olika tider kunna gilva anleda., och hvaribland jag blott exempelvis vill nämna de förändringar nied apparaten, som under loppet af 5 år emellan riksdagarna, i följd af vettenskapliga upptäckter, kunna blifva nödiga (ill förekommande af författningens dadering, men hvarom naturligtvis ingenting på förhand och således icke heller af R.
Si. för en kommande till kan stadgas.
I afseende på sjelfva hufvndprincipen, hvilken är uttalad lili 1 §:n af förslaget, instämmer jag fullkomligen tili det yttrande, som Frih. Hamilton afgifvit.
Jag har vid alla de riksdagar, jag bevistat, bekänt mig till, och med min löst biträdt samma grundsats, sorn Hr Frilen nu förordat, och jag anhåller derföre att Frih.
Hamiltons förslag till propus, i denna punkt måtte till antagande af R. o. Ad. framställas.
Jag begärde ordet, då jag hörde en talare yttra sig, såsom skulle jag cajolera andra intressen, än det allmännas fördel, samt då jag hörde den besynnerliga satsen, alt husbehofsbränningen, sådan den nu ar, icke skulle kunna med vinst ulöfvas.
Jag har icke velat cajnleia någons intresse; men mitt ändamål är att från förlust rädda <le många hundratusen menniskor, hvilkas välfärd skulle äfvenlyras, om fabriksbränuvins-bränuingen finge öfverhand. Den g November f. m.
Jag tvifla»' icke på, alt de, som ägn kännedom om förhållandet på landsbygden, skola medgifva sanningen bärof.