Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan det då vara rättvist, conseqvent, och med Rikets sannskyldiga bästa förenligt, att chefskaper i de civila embetsverken anförtros åt personer, sorn icke äga någon academisk bildning, eller ens tagit student-examen; och måste icke desse personer vidkännas den förödmjukelsen, att icke blott sjelfve erfara, utan jemväl af deras egne underordnade anses och befinnas, att de äro dessa sistnämnda vida underlägsne både i kunskaper och i duglighet i tjensten.
Men ändå äro dylike chefer berättigade att upptr äda som domare öfver tjerrstsokandes förtjenst och skicklighet, liksom blefve de genast inspirerade af en högre kunskaps- och visdomsanda, i samma ögonblick de utnämnas till chefer uti ett embetsverk, med hvars göromål de aldrig gjort någon bekantskap.
Jag känner icke, om Const.Utsk. finner skäl att göra mitt memorial till föremål för R.
St:s pröfning: men då motsatsen kan inträffa, och jag icke vill göra mig skyldig till den förebråelsen att räknas bland dem. som finna ett enskildt intresse uti att gifva hyllning åt ett befordrings-systeme, hvilket omöjligen kan vara gagneligt för Konungens och Rikets tjenst, och hvaröfver den allmänna rösten redan länge uttalat ett allvarsamt missnöje; så anser jag det vara min skyldighet såsom representant, att vördsamt föreslå, det R.
St., oberoende af de åtgärder som Const.Utsk. kan vidtaga, behagade, uppå de af mig här ofvan anförda skäl, ingå till Konungen med framställning om missförhållandet uti det nu i flera år följda befordrings-systemet, samt tillika uttrycka den rättvisa anhållan, det värdes K.
M. icke blott låta detta systeme upphöra, så att grundlagens ordalydelse, anda och mening må vara enda regulatorn i allt, som angår utnämningar och befordringar till Rikets embeten och tjenster, utan ock afskaffa det både till osäkerhet i de allmänna göromålens oafbrutna gång, och jemväl till skada för enskilde personer, nu i sednare tider införda bruket med embets- och tjenstemäns förordnande tills vidare; ty'då Staten består iönen, så bör ock tjensten i laga ordning tillsättas och icke godtyckligt hållas ledig.
Denna motion torde fåremitteras till Allm.
Besvärs-och Ekon.Utskottet. 2.
Om man jemför antalet af de med Svenska riddare-ordnar beprydde personer här i Riket nu förtiden, emot blott för 4° a 5o år tillbaka; hvilken glädje och storhet mäste icke då intaga hvarje Svensk mans hjerta, att antalet af de till dessa utmärkelser berättigade herrar och män 1' samma mån så utomordentligt tilltagit, då enligt K. förorda, d. 23 Febr. 1748, angrde de 3:ne förnämsta riddare-ordnarna, desm, då de tilldelas enskilde Svenskar, icke kunna forvärfvas annorlunda, än för ådagalagda stora talanger, tap3 H. 43 338 Den 5 Mars e. in. perliet, långvarig och nyttig tjenst, snille samt för Riket nyttiga egenskaper.
Högstberörda K. förordn. stadgar såsom oeftergifligt villkor bland annat, att hvar och en , som till riddare af Svärdseller Nordstjerne-orden utnämnes, skall gifva förteckning på sina gjorda tjenster, samt i hvilka ärenden han till Rikets tjenst och fromma är och varit brukad.
Med tillämpning af detta bestämda stadgande, vill det synas vara en afgjord sak, att inga andre än Rikets synnerligen utr märkte embets- och tjenstemän kunna hugnas med någon af berörda ordnar.
Den nyare och nyaste tidens erfarenhet har dock visat, hurusom föga bekante personer , t. o. m. utom tjenstemannaclassen, blifvit decorerade; och om man frågar efter deras ingifna förteckningar på gjorda tjenster, och i hvilka ärenden de till Rikets tjenst och fromma äro och varit brukade, så blifver det fasligt svårt att få reda på något sådant.
Så länge en lag eller K. författning existerar, bör och måste densamma ovillkorligt följas, samt hållas i helgd och vördnad.
Enär nu det befunnits, att det uti ofvanhögstbelörda K. förordn. antydda ändamålet med de 3:ne riddareordnarna skulle alldeles förfelas, och dessa blifva nästan utan allt värde, om de tilldelas andra personer, än på hvilka kan fullkomligt lämpas hvad den K. författningen stadgar, såsom villkor föi' utmärkelsen; så hemställer till R.
St. jag vördsamt, om icke R.
St. må täckas hos Konungen framställa nödvändigheten deraf, att hvad uti K. förordn. d. 2"3 Febr. 1748 är stadgadt, rörtde grunderna och villkoren för riddare-ordnars tilldelande, kunde i nåd. varda ordagrannt iakttaget.
Om remiss häraf till Alim.
Besvärs- och Ekon.Utsk. anhåller jag vördsamt. 3.
Rättvis klagan har ofta hörts öfver den nästan otroligt hårda medfart, som vederfarits och ännu på mångå ställen vederfares åboerne å de til! åtskilliga boställen anslagna dagsverks- eller löningshemman i provinsen Skåne.
Partiella rättelser hafva väl någon gång följt, men den slafviska behandlingen fortfar ännu på vissa ställen.
Det efler gammalt språkbruk s. k. hofveriet, eller den godtyckliga behandlingen, att ålägga åboerne på dylika hemman en större arbets- och dagsverks-skyldigket, än de snart sagdt förmå utgöra, och hvilka tryckande praestationer kunnat värderas till 200 r:dr r:gs på ett helt hemman, har fortfarit alltsedan 1600-talet, då det uppkom; och boställsinnehafvårne fortfara ännu dermed, hvarigenom händt, att ganska mångå åboer på sådana hemman måst, utblottade på allt, blifva rof för fattigdom och elände, samt slutligen med hustru och barn blifvit en tunga för församlingarna.
Jag får alltså vördsamt föreslå, att det s. k. hofveriet
Den 5 Mars e. m. 33g måtte af R.
St. förklaras upphäfvet, såsom opassande med denna tidens bruk, och att sådane hemmansåboer må blifva befriade från den Larda behandling de, i anseende till dagsverks-skyldigheters utgörande, hittills undergått.
Om remiss af detta mitt memorial till Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsk. anhålles vördsamt. 4.
Fråga bar redan blifvit inom RiksStm väckt, angtde indragning af de värfvade regttena , såsom K.
Gardesreg:tena och Kronprinsens Husar-reg:te m. fl., och utan tvifvel behöfves sådant, i allt livad ske kan, till besparing i statsutgifterna, örn vi skola någonsin kunna vinna nedsättning i skatterna.
Men då det ej är att förmoda, att R.
St., under närvar. förhållanden, kunna lyckas att tillvägabringa någon så vidlyftig indragning af gardes-reg:tena, som i sådant afseende vore nödigt och önskvärdt; och om utan tvifvel en nedsättning af värfvade eavalleriet, på det liela, mäste anses mindre nyttig för Rikets försvarsväsende, än minskning eller lättnad i de indelta cavallerierna: vågar jag endast fästa R.
St:s uppmärksamhet uppå de icke obetydliga besparingar, som skulle kunna vinnas, om blott några mindre nedsättningar i nummerstyrkan ägde rum, men deremot en ny organisation af befälet lemnade tillfälle till de betydligaste utgifternas minskande.
Det har blifvit anmärkt, att Sverige är det enda land, der för en styrka af 8oo man hålles en reg:ts-stab af chef och fyra majorer.
Det lider icke något tvifvel, att en sådan styrka kunde med fullt skäl anses endast böra utgöra en bataljon; och de flesta nationer hafva, som man vet, sina bataljoner af iooo mans styrka.
.Men om man ock icke skulle vilja bringa förhållandet ända derhän; om man ville medgifva, att i vårt mera couperade land bataljonernas styrka sällan med fördel kan antagas böra vara öfver 6oo man, och om det synes passande att K. gardets i likhet med öfrige reg:ters krigs-organisation grundas på indelning i tre bataljoner: synes likväl, redan med iakttagande af dessa omständigheter, en stor vinst för Staten vara möjlig att tillvägabringa.
Jag vågar derföre föreslå: i:o att K.
Svea och Andra Lifgardes-reg:tena måtte sammanslås till ett enda reg:te af 1200 mans styrka; 2:0 att det måtte organiseras på tre bataljoner och 12 compagnier samt reg:ts-staben endast utgöras af: i Secund-chef, 3 Bataljons-chefer, 1 Reg:ts-qvartermästare, t Reg:ls-adjutant; samt att för öfrigt, vid hvarje bataljon, en bataljons-adjutaut 34o
Den 7 Mars t. m. af under-lieutenants-graden måtte tjenstgöra, med afseende på bebofvet för den ständiga garnisons-tjensten.
Genom denna förändring skulle en stor besparing kunna uppkomma för statsverket, helst om, på sätt jag äfven yågar föreslå, R.
St. anhöllo, att commendants-tjensterne, så väl här i Stockholm som i öfriga orter, der garnisoner finnas, måtte framdeles förrättas af dertill commenderade officerare vid garnisons-reg:tena; då en af gardets bataljonschefer turvis kunde bestrida commendants-tjensten i Stockholm.
Det genom en sådan organisation öfverflödigt blifvande befäl torde böra, i den mån ledigheter i öfriga armeen uppstå, uppå derom gjorda ansökningar, transporteras till öfriga regtter i armöen; men de af befälet, sorn sådant icke åstunda, bibehålla nu var. löner på stat, hvilka då på indragnings-staten öfverflyttas, emot skyldighet att för framtiden tjenstgöra i och för Stockholms stads bevärings vapenöfning.
Skulle dessa åsigter gillas, torde R.
St. besluta en tind. skrifvelse härom till H. M. Konungen; och får jag vördsamt anhålla, att detta förslag måtte till utredning af H. StatsUtsk. remitteras. 5.
Då det synes vara nödigt att vidtaga hushållsammare åtgärder i och för beväringsmanskapets vapenöfningar i allmänhet; och då hvarken nu brukliga sätt att samla detta manskap länsvis, på ett enda ställe, ofta i ändan af länet, till och med utom länet, icke heller det antagna sättet att hafva blott ett enda förråd för beväringens persedlar, gevär m. m-, står tillsammansmed en god hushållning och R.
St:s beslut, hvaribland det af år 181 i tydligare förutsätter bevan ngs-forrådpns anläggande härads- eller sock ne vis, samt då, isynnerhet hvad angår Stockholms stads och läns beväringsmanskap, en förändring synes vara högeligen af behofvet påkallad; så vågar jag vördsamt föreslå: 1:0 att K, Lif-bevärings-reg:tet måtte upphäfvas, och officerarnes löner öfverflyttas på allm. indragnings-staten , likväl under förutsättning, att de berättigas, vid sig yppande ledigheter inom öfriga reg: ten i armeen, att vinna transport till dylika tjenster; 2:0 att Stockholms stads beväring måtte årligen exerceras af det öfverflödiga befälet ifrån K. gardes-reg:tena, ifall, på sätt jag föreslagit, dessa reg:ten organiserades på ett enda, och på 12 compagnie!-; 3:o att det på indragmngs-stat öfverflyttade befäl af Lifbevärings-regttet måtte vara skyldigt tills vidare tjenstgöra i och för Stockholms stads och Jäns beyärjngs-manskaps vapenöfning, hvilken borde för sig går med Södertörns manskap, vid Södertelje, och för det ifrån Upland eller Roslagen, vid Norrtelje eller i trakten af Wira bruk, der äfven bevärings-förråderna borde finnas; och borde denna vapen - Den 7 Mars e. m öfning ej få räcka längre än n dagar, in- och utryckningsdagarna inberäknade; 4:o att i den mån det på indragnings-stat öfverflyttade befäl af K. gardet och Lif-bevärings-reg:tet skulle blifva otillräckligt för detta manskaps öfvande, denna tjenstgöring måtte uppdragas, för Stockholms stad, åt det på stat fortfarande gardes-befälet, samt för södra delen af Stockholms län åt Södermanlands, och den norra delen åt Uplands regftes befäl, på sätt förut öfligt varit.
Jag anhåller, att denna min motion må till StatsUtsk. remitteras. 0. I en tid, då Svenska folkets tillgångar så utomordentligen hardt tillitas i stort, borde ingen riksdagsman höja sin röst för ytterligare utgifter, de må vara än så obetydliga; men det gifves undanlag i detta, sorn i allt annat, och dä sådant har sin grund i rättvisa och samvetspligt, torde framställningen deraf vinna ett skonsamt bedömmande.
Då numera framfarne f. d. Konung Gustaf IV Adolph upphörde att regera, befann sig i hans tjenst, ibland många andra högre och lägre personer, äfven Ekonomi-bofmästaren Jean Antoine Meunier.
Född i Paris år 1776, ankom han i sina yngre år till Sverige med sin fader, hvilken i flera år tjente som hofmästare hos K.
Svenske Ambassadeuren vid det K.
Franska hofvet, H. Ex. Hr Gr. Crentz, i hvilkens tjenst den äldre Meunier förblef till H. Ex:s död år 1786, hvarefter samme Meunier år 1787 af K.
Gustaf lil antogs till hofmästare, med nåd. löfte, att den yngre Meunier skulle, efter sin faders död, få hans tjenst.
Ar 179J dog rlen äldre Meunier, och hans son anställdes således några år derefter som ekonomi-hofmästare vid K, Gustaf IV Adolphs hof. Efter denne Konungs dethronisation år 1809, erhöllo de lill hans hof hörande personer deras löner på pensionsstat.
Emedlertid hade Meunier blifvit tillsagd att uppvakta och göra tjenst uti H. M. K.
Carl XIIPs hof, hvilken tjenstgöring likväl icke fortfor längre än till denne Konungs kröning, då Konungen tog i sin tjenst den betjening, som hört till hans furstliga hof.
Meunier kom sålunda att fortfarande uppbära sin lön uti K. hof-contöret.
Men sådant upphörde alldeles mot slutet af år 18145 då Meunier, i följd af ett K. bref, utan uppgifven eller honom bekant orsak*, skiljdes från den lön han icke bort mista, eftersom han var i tjenst då reg:ts-förändringen inträffade.
Sedan Meunier, genom maktens mera än rättens uttryck, således blifvit i saknad af all bergning, och då han icke heller ägde några egna mojenger, kunde han icke uppehålla sig i Stockholm, utan flyttade samma år 1814 ^en staden Sigtuna, der han arrenderade en egendom med jordbruk.
Genom hvarjehanda motgångar biel han, såsom medellös, uturständsatt att förtjena med arrendet.
Ilan nödsakades alltså för 342 Den 7 Mars c. m. sitt lifsuppehälle antaga tjenst som gårdsfogde å en på Sigtuna stads-område belägen egendom, tillhörig en aktningsvärd borgersman i Stockholm; men efter några års förlopp afgick denne välgörande man genom döden, och Meunier har sedermera i största armod, betryck och bekymmer dragit sig fram medelst trädgårdsskötsel i Sigtuna, der han tillbragt 26 år, och genom sitt goda umgängessätt, stilla väsende, outtröttliga arbetsamhet och stora torftighet, tillvunnit sig ett allmänt deltagande i hans sorgliga öde.
Främling i Sverige och utan anhörige här i landet, befinner sig hofmästare Meunier nu på gamla dagar i en beklagansvärd belägenhet.
Hans hufvud har längesedan hvitnat till skörd, och hans dag skymmer.
Han har med trohet och ärlighet tjent i 3:ne framfarne Svenske Konungars hof; han har på nära håll sett storheten, glansen, fröjderna och öfverflödet, men också sedermera, på ännu närmare håll, sorgerna, bekymren och behofven.
För denne väre framfarne Konungars gamle tjenare vågar, i mensklighetens namn, jag vördsamt alltså anhålla, det värdes "R. St. af medlidsamhet, icke mindre än af rättvisa, förunna honom, förre K. hofmästaren Meunier, den rättighet, som han aldrig förverkat, och sorn icke heller i laga ordning blifvit honom fråndömd, att under hans återstående, troligen icke långvariga, lifstid få af statsverket, på vederb. stat, uppbära den i allt fall mindre betydliga lön, han som ekonomi-hofmästare innehade år 180g, och hvars uteblifvande i nära 26 år, som den rätteligen bort utgå, varit en lika mångårig vinst för statsverket.
Jag anhåller vördsamt, att detta memorial får remitteras till R.
St:s Statsutskott. 7. Då i835 års Ständer förändrade 5 cap. f §:n Missg.brn till dess nuvar. redaction, kunde samme Ständer visst aldrig ana, mindre förmoda sådana resultater, som deraf uppstått.
Ingen som har aktning för sanningen kan frångå, att tillämpningen af den nu gällande 1 §:n i 5 cap.
Missg.brn, i förening med sinnesstämningen och allmänna missnöjet deröfver, vållat de olyckliga händelser, som år 1838 om sommaren tilldragit sig i hufvudstaden; — Stockholms gator fuktade och rykande af menniskoblod, som den beväpnade medborgaren utgöt från den obeväpnades hjerta; fredlige och stilla vandrande menniskor blefvo misshandlade, gripne och släpade i de ohyggligaste fängelser, och flera lyckliga familjer blefvo försatta i den bittraste sorg och lidelse öfver förlusten af sina anhöriga, hvars lif blefvo förspillda vid dessa ohyggliga tragediers uppförande.
Hvad som handt, kan ännu hända, och en förföljelse mot tryckfriheten skulle åter en gång kunna förorsaka dylika uppträden, så länge den omförmälda lagparagrafen oförändrad qvarstår, och tjenstfärdige tolkare äro att tillgå; men fosterlandsvän - Dcu 7 Mars e. ui.
343 nen önskar att för alltid se aflägsnad möjligheten af dylika rysliga tilldragelser; och då det enda medlet dertill, efter min öfvertygelse, är, alt göra lagen sådan, att inga tvetydiga tolkningar af densamma i framtiden må äga rum, så får hos R.
St. jag vördsamt föreslå, att 1 §:n 5 cap.
Missg.bm må få följande redaction:
"Hvar som lasteliga talar eller skrifver något om Konungen, varde halshuggen; den som i sådant afseende för"bryter sig mot Drottningen, eller den som till efterträdare "i Regeringen förklarad är, straffes med fängelse å fästning "från tre till sex månader, allt efter brottet och omständigheterna dervid."
Om remiss af detta mitt memorial till LagUtsk. anhålles vördsamt.
Mörner, Carl Göran, hade inlemnat 5 motioner, så lydande: 1.
Det gifves få tillfällen, då en medlem uti ett civiliseradt samhälle borde kunna påräkna en mera skonsam behandling, än då han ännu är nedtyngd af sorg öfver förlusten af en nära och älskad anförvandt; och likväl är det då, som han här hos oss är utsatt för de starkaste beskattningar af alla slag.
Staten, presterskapet, civile embetsrnän — alla äro då berättigade till dryga afgifter; och, om nian äfven skulle vilja medgifva billigheten derutaf, att den, som oväntadt genom någon aflägsen och föga afhållen slägtinges frånfälle försattes i välstånd, gäldade en sådan tribut åt lyckan: så lärer, å den andra sidan , ej kunna nekas, att det är båldt, jag vill nästan säga — upprörande, att ofta nog en familj, som förlorat det stöd hvaruppå hela dess timliga väl berodde, skall, just i det ögonblick, då en mängd oförutsedda utgifter taga boels tillgångar i anspråk, underkastas en beskattning, vida öfverstigande den vedergällning, hvartill deras besvär, som uppbära afgifterna, kan göra dem berättigade.
Jag föreslår derföre: att en granskning företages äf alla afgifter, som utaf sterbhus nu utgå, vare sig i charta-sigillata, afgift till justitiae-staten, inregistrering af bouppteckningar eller likstol; och att dessa afgifter nedsättas till hvad skäligt vara kan.
Härå anhålles om remiss till vederb. Utskott. 2.
Jern-contoret åtnjuter af R.
St. ett crediliv på banken, som visserligen i många afseenden medfört nytta för bruksrörelsen inom Riket, och ej heller kan för banken medföra förlust.
Men då ändamålet med de understöd, Staten i ett eller annat afseende beviljar en viss näringsgren, måste va - 344 Den 7 Mars e. m. ra, att fordelarne af det lemnade understödet kunna tillgodokomma alla, sora inora samhället äro berättigade att drifva den ifrågavar. näringen, och ett sådant understöd, långt ifrån att blifva för det allmänna nyttigt, ty er tora medför skada, om det öfverlemnas till en association, som, med uteslutande af en del utaf näringsidkarne, till förmån för sig sjelf monopoliserar hvad Staten ämnat eller hort ämna till understöd för alla, som drifva samma rörelse; kan jag icke underlåta fästa uppmärksamheten på det missförhållande, som i detta afseende inträffar med det ifrågavar. creditivet.
Det har varit en vid delägarnes i Jern-contoret sammankomster ofta väckt, men intill år i838 alltid uppskjuten fråga, huruvida och under hvad rätt nya smiden skulle få med stångjerns-fonden införlifvas, och på hvad villkor nya och utvidgade manufactur-verkstäder kunde vinna lånerätt å manufactur-fonden; men vid den allmänna sammankomsten nyssnämnde år beslutades, att all fråga om dylik introduction i Jern-contoret skulle hvila intill 1841 års allma nnna sammankomst.
Genom detta beslut har majoriteten ibland delägarne uti Jern-contoret tillkännagifvit, huru långt den, för att nyttja ett moderat ord, vill gå uti liberalitet emot sådana bruksägare, som icke tillhöra associationen.
Det är visserligen möjligt, att, i detta fall såsom i så många andra, opinionerna hinna lill nästa sammanträde uti Jern-cont. undergå total förändring; men detta är dock åtminstone osäkert, och R.
St:s beslut böra ej vara beroende utaf en sådan problematisk möjlighet.
Hvar och en lärer äfven inse, att om någon näringsidkare behöfver understödjas genom fördelaktiga credit-anslalter, så är det nybörjaren, anläggaren af ett nytt verk, som, utan att ännu hafva hunnit förvärfva något stadgadt förtroende för sina fabrikater, måste på handels-marknaden uthärda taflan med de andra fabrikanterne, hvilka redan hafva ett gifvet anseende; och huru mycket svårare blir icke denna täflan för den förstnämnde, om han icke allenast är utestängd från möjligheten att begagna de credit-anstalter, Staten beviljat näringen, utan" härtill kommer, att hans redan sadelfasta medtäflare njuta så väl fördelen af lån emot låg ränta utur egen genom sammanskott bildad grundfond, som ock en uteslutande rätt till anlitande af den credit, Staten öppnat?
Med afseende på dessa omständigheter, hvilkas vigt ej lärer kunna jäfvas, får jag äran föreslå: att då, efter hvad jag förmodar, rätt till creditiv på banken äfven vid denna riksdag kommer att Jern-eont. beviljas, sådana villkor dervid fästas, att credit-fonden må kunna begagnas af alla bruksägare i Pliket, som ställa vederb. säkerhet för de lån de erhålla; och att denna rättighet ej må blif - T) c n 7 Mars e. ra. 345 blifva beroende af hvad delägarne i Jern-cont.
Lunna korn-* ma att om nya smidetis introdUction besluta* 3.
Flera uti sednare tider vidtagna foiändringar vittna om Regeringens och Representationens gemensamma sträfvande alt förenkla domstols-organlsationen i vårt land och bringa mera enhet uti denna del af samhälls-mekanismen; men detta påbegynta verk är ännu långt ifrån fullbordadt, och om äfven tankarna i denna fråga äro i flera hänseenden delade, så gifves det dock åtskilliga fall deruti det ej är händelsen; och sådant är förhållandet med en domstol, om hvars fullkomliga umbärlighet jag skulle tro, att det ej finnes mera anén mening.
Denna domstol är — Bergstingsrätten.
Hvar och en, som något känriet- beskaffenheten af dd juridiska mål, nämnda rätt handlägger, vet nogsamt, att desamma kunna, utan förlust för parterna, eller äfventyr att sakerna ej blifva lika fullständigt och väl utredda, som nu vid bergslihgs-rätten, öfverleinnas till luirads-i ätterna; och hvad de ekonomiska angelägenheterna beträffar, Som nu ofta tillhöra bergstings -rätterna, så skulle de säkerligen vinna uppå en mera skyndsam behandling, än den, som äger liim vid den en gång om året sammanträdande bergslingslätteh. jag föreslår derföre
Bergstings-rätternes afskaffande, och att de rättegångsmål och ärenden, som hittills varit af nämnda domstolar handlagda, må vid vederbörliga domstolar i orten blifva Upptagna.
Men för min del skulle jag dock icke önska, att bergmästare-tjeHsterne indrogos, fastän bergmästarne upphörde att vara domare, utan då bergmästares och geschworners districter för när-var. äro så vidsträckta, att för många bruksidkare hinder härutaf möter att anlita dem om det vettenskapliga biträde, hvaraf de kunna vara i behof, hemställer jag i sammanhang härmed: att R.
St. må hos K. M. i und. anhålla, att en förän-* drad och mera ändamålsenlig organisation, i afseende på förenämhda tjenster och dertill hörande åligganden, måtte blif-* va verkställd.
Härå anhålles om remiss till vederb. Utskott. 4.
Uti bergslagerna finnas två uppbÖrdsmän för afgifternä till K. M. och Kronan.
Den ene är, såsom öfverallt i Riket, kronofogden, den andre är bergsfogden.
Desse bära ofta upp utskylder i samma hus och skola redovisa för samma auctoritet, och understundom dela de äfven den executiva makten sig emellan, så att kronofogden utmäter 3 H. 44 Den 7 Mars t. ra. och försäljer lösa egendomen , men bergsfogden anser sig ensam berättigad att värdera och försälja bergsmans-hemmanet.
Genom dessa likartade befattningar, som förbemälde tjenstemän utöfva inom samma districter, befordras ej ärendenas skyndsamma oell ordentliga gång; ulan har erfarenheten visat, att någon gång motsatsen inträffat.
Det är derföre jag får föreslå: att bergsfogde-tjensterne malte indragas, och den besparing, som härigenom uppkommer, användas antingen till löneförbättring åt de kronofogdar, som komma att öfvertaga bergsfogdarnes uppbörd, eller ock till löner åt nya kronofogdar, ifall fögderierna på ett eller annat ställe behöfde delas.
Jag anhåller om remiss af denna min motion till vederb. Utskott. 5.
I anledn. af en utaf nu mera aflidne Lieutenanten Gr. Cronhjelm vid sist 1. riksdag väckt motion, om afskaffande af de till stapelstäderna ingående tolags-afgifter, äfvensom af de s. k. stads-andelarna i uppstäderna, beslöto R.