Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Grefve Horns, Claes Fredrik, den 28 sistlidne November f. m. på bordet-lagde Memorial, 8 Den 8 December f. ra. angående upptysning om de åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande; fann Ridderskapet och Adela för godt anmoda RiddarhusUtskottet, att från Riddarhus-Directionen infordra, samt tilt Ridderskapet och Adeln afgifva upplysning om och hvilka åtgärder RiddarhusDireetionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens proniulgeraude.
Ufc Supra, Herr Uggla ^ Carl Wilhelmuppläste följande:
Jag ginnar i dag framdraga ett ämne, sorn, om det vid första påseendet möjligen kunde anses främmande för de egentliga föremålen, hvaråt en Riksförsamling bör rigta sina blickar, likvist icke mindre förtjenar en allvarsam betraktelse, då man ifrån mer än en sida skärskådar detsamma.
Jag ämnar nemligen fasta Högloflige Ståndets uppmärksamhet vid det, som föregår med offentliggörandet inför allmänheten af våra förhandlingar.
Jag menar härmed, att vi äro, i kraft af vår grundlag för tryckfriheten, omgärdade af en mängd tidningar, hvilka med begärlighet vänta, att ifrån oss kunna meddela, hvar och en åt sin puplik, hvad som tilldrager sig under våra öfverläggningar.
Men det fattas dessa Tidningar, med få un - Den 8 December f. m. 9 danlag, den oväld nian borde filina såsom forsla vilkoret för uppfyllandet af ett ansvarsfullt kall; det nämligen, alt gifva publiken en noga och samvetsgrann redo för hvad, som kan vara talat för_, eller emot de principer, hvilka bär vilja göras gällande.
De omfatta heldre det piquanta, det som i sig sjelf verkligen kunde anses innebära något orosliftande, för att dermed regalera en publik, som, ofta med ogillande af grundorsaken för larmet, ändå finner en slags förströelse uti kunskapen derom.
Någre Tidningsutgifvare räkna äfven på den större debit de härmed ibland allmänheten kunna förskaffa sig, ooh undvika således sorgfälligt, att anföra de vederläggningar, sorn kunna göras, oell hvari gerom ett mindre interesse naturligtvis skulle uppkomma för de högt uttalade och öfverspända ide^rna i folkets namn— i detta namn, hvilket så ofta blifvit användt,, för att under popularitetens slöja endast utveckla andra afsigter.
På sådant sätt beträda de fleste af våra tidningar en bana, som endast borde vara utstakad för det stora ändamålet, att opartiskt leda tankarne i allmänna ärender till en föreningspunkt, önskligt för samhällets gemensamma väl.
Dessa ephemera tolkare af tidens händelser hafva väl hos oss under mera än tre qvinqvennier påstått sig vara slagne i en boja, hvarifrån deras yttranderätt endast kunnat frampusta io Den 8 December f. m. halfqvädda visor, och hvilket tle icke ansett förenligt meri det constitutionella uti vårt samhällslif.
De önska att denna boja må lossas.
De fästa sina blickar och siu väntan på närvarande Riksförsamling, Men, mine Herrar, under hvilka utsigter framträda de väl?
— Hafva icke Nationens Ombud rätt att fråga: huru håfven J förvaltat edert kall att vara publicister?
Ären J berättigade genom opartiskhet i edra omdömen, genom den stilens tuckt och reda vi hafva rätt att fordra, såsom bevis på den moraliska hållningen, att få ännu friare händer?— Tryckfriheten, mine Herrar, i sin början, är likt ett sjelfsvåldigt barn, som varsamt måste uppfostras.
Huru långt har man väl ännu hos oss hunnit ined det kära fostret? — är en vigtig fråga man kan göra sig.
Jag går till mitt egentliga ämne.
En tidning har uppträdt här i skötet af denna församling.
Jag hade velat föreställa mig, att den skolat visa sig mera värdig sin antagne benämning af RiksdagsTidning.
Den borde åtminstone såsom sådan vara oväldig.
Den borde ej, för sin egen ära skull, fika efter slem vinning.
Den borde troget återgifva de principer, som här yttras, om de äfven voro motsatta det retande interesset för dagen, som tyckes fånga den stora mängden.
Men hurudan finner jag henne?
— Den Största partiskhet
Den 8 December f. ra. råder.
Ett tal, det må innehålla hvilka solismer som hälst, blott del dundrar genom dessa tidens ofta vansinniga genljud af höga och påckande termer, återgifves i denna tidning i hela sin vidd, då deremot vederläggningen af dessa fraser, icke allenast stympas i en oredig resumé, utan ock, efter behag, tilläggas ord, sorn aldrig af talaren varit sagde, Detta är ibland annat händelsen med hvad jag i Plenum den i:ste dennes här hade äran anföra, RiksdagsTidningen af den 3:dje innevarande månad, säger, att jag uti detta tal bestred, ”att folken kun”de upphinna styrelsernas ståndpunkt.”
Så”dant yttrande har jag aldrig fällt.
Jag bär endast sagt, alt ''innan jag finner "ett annat förhållande, än som nu är rå”dande, kan jag icke erkänna, att folket ”hos oss hastar till sitt mål, utan att af ”styrelsen kunna upphinnas,”
Det är således en tydlig förvrängning af mina ord, till allmänhetens förvillande, och hvilket sätt att behandlas, för en folkrepresentant, icke bör vara likgilltigt.
Samma Tidning har äfven påbördat mig, att jag såsom bevis för den illvilja och afund, hvarmed den förste Wasa Konungen förföljdes, skulle hafva nämnt Thure Jönson Roos. Jag har deremot endast sagt Thure Jönson, Namnet Roos liar aldrig undfallit mig vid detta tillfälle, och då det icke funnits i mitt tal, 12 Den 8
December f. m. — med hvad rätt, eller af h vad orsak gör man dä detta tillägg ?
Men om jag, säsom förnärmad, icke vill gå den allmänna åklagaremagten i förväg med ett välförtjent åtal, är det likvist min pligt och rättighet att efterfråga, med hvad rätt denna Tidning intager Ridderskapets och Adelns discussioner justerade eller icke justerade.
Att detta skett, vittnar de hittills utkomne numi orne af Tidningen.
Mig vetterligt har likväl
Ståndet ännu icke lemnat sitt tillstånd för ett dylikt offentliggörande; och enligt 2 §. 4 Morn.
Tryckfrihetslagen få RiksStåndens Prolocoller ej utan särskild tillåtelse tryckas.
Men livad som här gäller för det hela, gäller äfven för dess delar; det vill säga, att några vissa af Ståndens dictamina ej heller få tryckas, utan vederbörligt tillstånd.
En rättelse af ett så beskaffad t missbruk, som det jag nu anmält, torde väl icke, emot 90 §.
Regeringsformen, genom ett direct åtal af Ståndet kunna åstadkommas; men miu tanka är likväl, att, då det icke bör vara likgilltigt för ett RiksStånd, om stadgade grundlagar efterlelvas eller ej, eller om de illuderas lill förmån för enskilda beräkningar, det skulle med ordningen öfverensstämma, samt uti ingen lag vara förbjudet, att Höglofl.
Ståndet, hvars rättighet att lämna särskilt tillstånd för sina pro - Den 8 December f. ra. i3 I tocollers tryckning äfven är förnärmad, beslutade en anmodan till HofCancelleren om dess Embetsåtgärd, för att lagligen beifra det, uti Riksdagstidningen, olofliga offentliggörandet af Ridderskapets och Adelns Protocoller; och hvilket jag härmed vördsamt underställer, samt föreslår, att denna min Motion må blifva remitterad till RiddarhusUtskottet, hvars yttrande i saken torde inhämtas, innan proposition i ämnet framställes.
Jag våll blott, i anledning af Herr Ugglas begäran nli den af honom nu väckte Motion, alt Höglo fl. Ridderskapet och Adeln måtte remittera till Riddarhusutskott frågan, huruvida det må vara tillåtit att låta trycka enskilda delar af Ridderskapets och Adelns Protocoller, utbe mig få påminna, det Ridderskapet och Adeln redan beslutit, att vederbörande tidningsredacteurer få afskrifva eller låta afskrifva hvad de äska utur justerade Protocoller.
Hvad för öfrigt angår Herr Ugglas tillmålen emot Riksdagstidningen, att den skulle innehålla vrängda framställningar, m. m. af hvad Herr Uggla härstädes yttrat, så lärer detta vara en fråga, som ej tillhör Ridderskapets och Adelns upptagande eller bepröfvande, utan äger Herr Uggla, om han så för godt finner, att derom directe vända sig till behörig auetoritet, i den ordning TryckfrihetsFörordningen föreskrifver.
>4 Den S December f. m.
Jag lior i min framställning ej föreslagit, alt mitt euskilta förnärmande skulle åtalas, utan det är Ståndets sak, sorn jag här ansett vara i fråga.
Jag liar trott det vara emot
Ståndets rätt som här blifvit brutet, och att ett sådant förhållande borde åtalas.
Jag har i detta hus så ofta hört 90 §.
RegeringsFormen åberopas, att jag också en gång skall göra det.
Der står nemligen, att under Pikets Ständers och deras Utskotts öjver läggningar ej må, på annat sätt än denna.
Grundlag bokstafligen föreskri/ver, komma frågor om enskilte medborgares och corporationersförhållanden.
Jag får då hemställa om denna Motion, sorn så nära rörer enskild man eller Corporation, nemligen Rcdacteurerna af Riksdagstidningen, kan komma under öfverläggning, och huruvida den ens kan till Protocollet upptagas.
Herr Uggla: Hvirfveln utaf 90 §.
RegeringsFormen, uti hvilken så mångas önskningar gått i qvaf, är mig icke obekant.
Denna §. är dock temligen klar, för att icke här kunna tillämpas; ty om ett Riksstånd, eller RiksStånden gemensamt, skulle på ett eller annat sätt under sin sammanvaro förorättas, är dem på intet ställe i Lagen betaget, att söka upprättelse derföre; tvärtom, 110 §, Regeringsformen medgifver
Den 8 December f. m. i5 det i vissa fall.
Nu äro Ridderskapets oell Adelns rättigheter verkligen förnärmade genom den olofliga tryckningen afden^1 protocoller; således finner jag icke allenast en fullkomlig rättighet för Ståndet, att söka den af mig uppgifna utväg till rättelse, utan jag anser det äfven vara en Ståndets pligt, att ej se genom fingrarne med hvad som emot detsamma sig olagligen tilldrager.
Herr von 11 ejnne j Georg:
På sätt Herr Cederschjöld visat, är den Motion Herr Uggla framstält alldeles stridande mot Grundlagarne.
Jag förenar mig således med Herr Cederschjöld, och önskar alt den ej måtte intagas i dagens protocoll, samt hoppas att, så fort som möjligt är, må glömmas, alt den blifvit hos Ridderskapet och Adeln väckt.
Friherre Boijej Ludvig: Herr Printzenskjöld har erinrat om Ridderskapets och Adelns beslut,, innehållande rättighet för
Dagblagsredacteurer att af RiddarhusSecreteraren få del af förhandlingarne inom detta Stånd, sedan protocollen äro justerade.
Så har jag åtminstone trott mig höra uppfatta hans ord.
Efter hvad mig synes, är väl delta ej svar på hvad Herr Uggla yttrat; men af de flere skäl, åtskillige talare i öfrigt uppstält, får jag förena min röst med deras, och tror all annan åtgärd, än att lemna denna Motion utan afseende, vara så mycket mera öfverflödig, som redacteu - Dem 8 December f. m. ren af Riksdagstidningen är en Ledamot af detta Stånd och känd för aktningsvärda tänkdfktt, hvarpå jag grundar det förlitande att, i fall lian af en händelse kommit att brista i någon varsamhet, han nog hädanefter skall taga sig bättre till vara.
Det har alltid varit brukligt att, om en Motion ej varit i laglig form framstäld, den ej eller fått bordläggas.
Jag anhåller således, att Herr Grefven och Ordföranden täckes göra Proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln finner den af Herr Uggla gjorde Motion kunna lill prolocollet upptagas» Herr Grefven och Ordföranden Förklarade, att sorn enskilde Medborgares och Corporationers förhållanden icke lingö, enligt po §.
Regeringsformen, komma under Rikets Ständers öfvei läggningar och pröfning, ansåg Herr Grefven hvad Herr Uggla anfört icke kunna blifva föremål för RidderskapetS och Adelns handläggning, utan ägde Herr Uggla, i afseende på det af honom uppgifne förhållande, att vända sig till den Auctoritet, som, enligt TryckfrihetsLagen, vöre behörig att dermed taga befattning.
Häruti hördes
Ridderskapet och Adeln äfven instämma.
Herr Sandelhjelm j Paul: Jag utbeder mig få erinra, att om 90 §.
RegeringsFor men - Ben 8 December f. m. l7 men skulle vid livarje tillfälle tagas i den vidsträckta bemärkelse, att Ridderskapet och Adeln ej skulle kunna yttra sig om en förnärmelse mot Ståndet af enskilt person eller enskilte corporationer, skulle man utestänga möjligheten att få sådane saker beifrade.
Jag tror, att afsigten med 90 §. endast är, att utestänga möjligheten af hvad som i fordna tider vid Riksdagar inträffade, nemligen att man inom Stånden pröfvade corporalioners och enskilte medborgares förhållanden, samt upphäfde sig till Domare deröfver; men ingalunda att hindra Ledamöter att i sådant ämne yttra sin mening.
För öfrigt anser jag, hvad sjelfva frågan nu angår, om hvilken jag i hufvudsaken må hafva omdömet mig förbehållet, att den bör i grundlagsenlig ordning behandlas.
Den siste Talaren har fört mig till ett eftersinnande, som gifver mig en fruktan, att genom ett prejudicat nu lägga grunden till händelser, då man orätt kunde finna en sak ej böra i Protocollet upptagas.
Bordläggningen bor ej kunna bestridas.
För sjelfva saken gör det detsamma, ty Ridderskapets och Adelns rätt är lika, och frågans utgång blir visserligen också densamma, ehvad saken nu afgöres, eller det ej sker, förr än den andra gången förekommer; men prejudicatet kan 3 H. a i8 Den 8 December f. m. medföra fara.
Jas; reserverar mig således deremot, att Motionen ej får läggas på bordet.
Som jag förstått Friherre Boijes yttrande, skulle det gå ut på att upprifva ett redan fattadt beslut.
Då Herr Grefven och Ordföranden förklarat Motionen icke kunna komma under pröfning, och Ridderskapet och Adeln redan biträd t denna mening, lärer således för Friherren ej annat återstå, än alt mot beslutet reservera sig, i fall han det ås t unda r.
Jag skall utbedja mig att ännu en gång i Ridderskapets och Adelns minne få återföra den gamla praxis, att nemligen, då en Motion ej kunnat upptagas, discussionen deröfver ej eller fått rum i Protoeollet.
Det skulle synas oformligt, om discussionen skulle bibehållas, roen ej det som gifvit anledning till densamma.
Jag anser således hela discussionen böra uteslutas, till följd af hvad sorn förr varit brukligt.
Herr Sandelhjelm:
Utan att vara bekant med den procedure, sora till äfven* tyrs här förr kan vara följd, skulle jag likväl vilja göra den erinran, att exemplet af en våda, som den synes innebära, måste leda derhän, att proceduren i längden Den 8 December f. ni. '9 ej kan vinna bifall.
Jag hemställer, om ej den frågan, huruvida Herr Grefvens och Ordförandens mening instämmer med Ridderskapets och Adelns, må till Ståndet framställas, innan beslut om ärendets nedläggande anses taget.
Sedan Herr Grefven och Ordföranden redan för Ridderskapet och Adeln förklarat, att han, på grund af en §. i Grundlagen, ansett Motionen ej kunna upptagas, samt Ridderskapet och Adeln yttrat sitt bifall dertill, inser jag cj, huru beslutet skulle kunna upprifvas.
Dessutom, hvartill skulle det tjena{ att låta på bordet hvila en sak, som ej kan komma under öfverläggning?
Ridderskapet och Adeln torde erinra sig, alt blott för några dagar sedan hände detsamma som nu, att en motion förekom, som LandtMarskalken ansåg olaglig, och, ehuru den begärdes på bordet af tvänne Ledamöter, förföll den, likväl sedan LandtMarskalken förklarat sin mening samt Ridderskapet och Adeln deruti instämt.
Ville man i en sådan fråga drifva saken vidare, så nödgades man yrka en proposition, af hvars vägrande skulle följa sakens öfverlemnande till Constitutions-Utskottet.
Nu anser jag det i allt afseende öfverflödigt, att vidare upptaga tiden med detta ämne, och hemställer alt vi måtte få sluta dermed. 20 Den 8 December f. iw.
Boije: Jag anhåller att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln täcktes göra en rättvis urskillning emellan sak och form.
I det sista yttrandet har jag ej rört vid saken, blott talat om formen.
I den uppstår visserligen för mig ingen fara denna gången; men faran ligger i prejudicatet.
Beslutet är nu rättvist, men det kan en annan gång vara ett förhastande, som bestämmer beslutet.
Jag vill ej träda Herr Grefvens och Ordförandes rätt för nära; men min lagliga rätt. är att i protocollet få införd min reservation emot behandlingssättet.
Det är egentligen i anledning af Herr Cederscbjölds anförande, attén Ledamots yttrande skulle kunna ur protocollet uteslutas utan dess eget bigifvande, som jag anhåller få yttra mig.
Sådant är ej lagligt, ty hvar och en äger rätt att fritt yttra sig, och ansvarar för sina yttranden efter Grundlagen. 49 §* Riksdagsordningen bestämmer tydligen, att hvar och en allmän fråga skall, då den första gången förekommer, hvila på bordet, så vida ej Ståndet enhälligt annorlunda beslutar.
Utan afseende på hvad som i denna del blifvit taladt, bar jag blott velat gifva sakens förhållande tillkänna.
Möjligen skulle kunna hända, att vid närmare granskning en Motion kunde upptagas, hvilken man vid åhörandet ansett ej böra till pröfning förekomma.
Jag vill ej påstå, att detta är Den 8 December f. tn. st förhållandet nu, men det kunde någon gång så inträffa.
Jag tror det således icke vara lagligt, alt saken ej får läggas på bordet.
Jag får i alla delar förena mig med Herr von Hartmansdorff.
Då jag tror, att denna discussion räckt längre, än ämnet förtjenar, anhåller jag att Herr Grefven och Ordförarden täcktes förklara den slutad, så att vi få öfvergå till vigtigare ämnen.
Jag vill blott nämna några ord för att lugna dem, som finna betänkligt att nedlägga frågan af fruktan, att delta skulle kunna blifva ett för Ständerna sjelfve vådligt prejudicat.
Jag vill derföre endast påminna, att 110 §.
RegeringsFormen berättigar Rikets Ständer att låta beifra allvarsammare mål.
Detta är ett tydligt undantag från det allmänna stadgandet i go §.
Herr Sandelhjelm :
Jag utber mig endast att, i anledning af hvad Herr von Hartmansdorff yttrat om ett nyligen timat exempel af en fråga, som ej upptogs, få anföra ett nästan lika nytt exempel, nemligen då frågan om RiddarhusOrdningen förevar.
Herr LandtMarskalken yttrade sin öfvertygelse, men hemstälde, huruvida det var med Ridderskapets och Adelns mening öfverensstämmande, att ämnet så behandlades. Jag frå - Den 8 December f. m. gar, om icke sjelfva casus nu är densamma, och om icke således enahanda behandling nu äfven bör iakttagas?
Det är i anledning af Friherre Cederströms yttrande, att detta ämne skulle vara en allmän fråga och i denna egenskap borde bordläggas, sorn jag utbeder mig få anföra, att enligt min öfvertygelse kan denna sak, efter den definition, som i 44 §•
Riksdagsordningen finnes, på hvad som förstås med allmänna frågor, ingalunda anses såsom sådan; den angår en Ståndets Ledamot, och möjligen hela Ståndet, men alldeles icke Rikets Ständer, och kan aldrig till något deras Utskott remitteras.
Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att sedan Ridderskapet och Adeln redan instämt uti den af Herr Grefven och Ordföranden framställde åsigt af ämnet, samt således därutinnan fattat sitt beslut, torde Ridderskapet och Adeln tillåta, att därvid finge bero.
Jag reserverar mig mot det beslut, att min Motion, jemte discussionen i ämnet, ej skulle komma att i Protocollet inflyta.
Jag anser Herr Uggla berättigad, att få sin Mo - Den 8 December f. tn. 23 tion i Prolocollet intagen, och att följaktligen discussionen öfver densamma äfven bör deruti uppfattas.
Herr Grefven och Ordföranden förklarade, alt Herr Ugglas ifrågavarande Motion, äfvensom den i anledning deraf förefallne öfverläggning, visserligen komma att uti Ridderskapels och Adelns Protocoll qvarstå.
Friherre Cederström, Jacob: Jag har, vid den Motion Herr Hjerta för några dagar sedan gjorde om upplåning i Banken mot 2 procent och utlåning i discontväg af samma medel, förgätit att nämna en sak, som jag anhåller att nu få tillägga, för att åtfölja Remissen till BancoUtskottet; att nemligen i händelse BancoUtskottet skulle tillstyrka, det Banken må upplåna penningar i sådant ändamål, denna upplåning snarare må ske af Räntekammarens behållningar i Banken, än af enskilte, och vinsten deraf således tillfalla Staten, samt bidraga till någon lindring i Bevillningen.
Detta är åtminstone mycket rigtigare, än att vinsten af en sådan anstalt skulle tillfalla enskilte personer i Stockholm.
Räntekammarens behållning är circa 700,000 R:dr.
Då det, som för dagen bör vara disponibelt, derifrån afdrages, återstå dock åtminstone 5oo,ooo R:dr, som kunna användas till utlåning.
Af den anledning att jag understödde Herr Hjertås < Den 8 December f. m.
Motion, anhåller jag nu få dertill lägga några ord, såsom rättelse i mitt yttrande, och hvaraf jag anhåller, att del måtte lämnas BankoUtskottet.
Jag tror nemligen, att löftet om 2 procents ränta ej framkallar några lån till Banken.
Jag anhåller, att BankoUtskottet måtte bestämma, att dessa upplåningar få ske för 3 procent.
Vidare, hvad beträffar den anmärkning Friherre Cederström gjort, kan det väl synas likgiltigt, om fonden tages från det ena hållet eller det andra; men när man besinnar förhållandet och följderne, ser man, att dessa kunna blifva ganska olika.
I ett jemnt förhållande af inkomster och utgifter, då extraordinaira händelser ej inträffa, äro Statsmedlen att påräkna.
De göra då samma effect, som Capital ur rörelsen.
Men om händelser kunna inträffa, då Statsverket sjelf måste begagna alla sina medel, kati man ej glömma, att hvarje sådan händelse åtföljes af en tryckande tyngd på allmänna ställningen.
Då skall den svårigheten inträffa, att hela mesuren förfaller; ty då StatsContoiret skall använda medlen, måste de dragas ur discontrörelsen.
Denna omständighet är ej af så ringa betydenhet, att den bör undfalla uppmärksamheten.
Med afseende derpå anhåller jag derföre, att det måtte få förblifva vid hvad Herr Hjerta i hufvudsaken föreslagit.
Den idé Friherre Cederström uppgifvit är gan - > Den 8 December f. m. ska tänkvärd.
Jag vill ej nu yttra, huruvida en sådan lanke i det liela borde utföras, emedan den sammanhänger med vidslräcktare åsigter af Bankens rörelse och discontering.
Men om förslaget skulle finnas antagligt, hvad StalsContoirets behållningar angår; så kunde, för fullständighetens skull, RiksgäldsConloirels behållningar likaledes användas.
Äfven der händer, att i flere månader öfver i million Riksdaler ligger undandragen den allmänna rörelsen.
Det vore visserligen en lättnad, om man i densamma kunde insätta någon del af dessa medel, så vida det kunde förenas med andra omständigheter.
Den farhåga, som Friherre Boije yttrat, att Statsverket skulle behöfva tillita dessa summor, och för den skull oförmodadt återfordra dem från låntagarne, synes föga grundad, då Statsverkets utgifter äro reglerade inom bestämdt påräknade utgifter, och då Creditiver för de oförmodade alltid pläga af Rikets Ständer medgifvas.
Jag har velat erinra detta, blott på det att, när Friherre Cederströms framställning remitteras, vederbörande Utskott måtte se detta ämne i ett vidsträcktare sammanhang.
Jag önskar, att ingen måtte så missförstå mig, som om jag skulle hafva tillstyrkt den af Herr Hjerta föreslagne åtgärd.
Jag har tvärtom bestämdt afstyrkt den; men om saken skall ske, så 26
Den 8 December f. m. är det mera skäl att
Slaten njuter räntan, än att vinsten blir till förmån för någre enskilta af Stockholms köpmän.
Resultatet blir detsamma, nemligen, att då något behöfver återbetalas af de fonder, som disponeras, måste ett criditiv finnas för beliofvets fyllande, och således bela denna transaction ske, utan någon räntas betalande, genom användande af credilivet direcle.
Vid sista Riksdagen väcktes fråga, huruvida icke alla behållningar i Banken skulle gå till en gemensam Cassa.
Det var då ej fråga endast om StatsContoirets eller RiksgähfsContoirets behållningar, utan att alla de större Cassornas behållningar i Banken skulle slås tillsammans lill en generel cassa, på det summan skulle kunna göras fruktbar.
Derigenom kunde en större del af behållningarne disponeras, emedan alla cassör på en gång kunna ej behöfva uttaga sitt bela qvantum.
Detta synes uppfatta saken ur sin generella synpunkt.
Herr Grefven och Ordföranden hemstälde, att såväl Friherre Cederströms nyss gjorde förslag, att RänteKammarens behållningar i Banken måtte af Banken upplånas, som de af Friherre Boije, samt Herrarne von Hartmansdorff och Lagerhjelm i anledning deraf, afgifne yttranden, hvilka alla ägde sammanhang med Herr Hjertås, Gustaf, Den 8 December f. in. 37 den 4 dennes e. m. till BancoUtskottet remitterade Motion, att Utskottet måtte anmodas till Rikets Ständer afgifva utlåtande öfver ett af Herr Hjerta framstäldt förslag, hvarigenom Rikets Ständers LåneBank skulle från och med början af nästkommande år öppnas för upplåning, jemväl målte till BankoUtskottet remitteras.