Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sannt, att den vestra banan mellan Götheborg och Töreboda gifvit ganska ringa behållning och att således nu ifrågav:de bandel, om den blefve fullbordad, skulle på densamma komma att utöfva ett fördelaktigt inflytande; men vi måste äfven ihågkomma^ att inom denna staisregleringsperiod jernbanan mellan Stockholm och Götheborg skall byggas färdig, och med afs:de fästadt på den ojemförligt mycket betydligare trafik, som från de;' håll kommer Töreboda-Götheborgs-linien till godo, kan jag icke tro, att det vore af så särdeles stor betydelse att få äfven Jönköpings banan färdig, att man t. o. m. skulle göra det med svårighet från Statsverkets sida.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts i den förev:de 5:te punkten gjorda hemställan.
Det förelag, Gr.
Sparre i sin välvilja väckt, att man nemi. skulle bifalla denna punkt och på samma gång gifva StatsUtsk:t i updrag att inkomma med förslag om medels anskaffande till fullbordande af arbetena å södra stambanans nordligadel mellan Falköping och Jönköping, skulle jag ej vilja bestrida, såvida jag ej med visshet kunde förutse, att en sådan åtgärd fruktlöst skulle aflöpa; åtminstone anser jag mig redan hafva ådagalagt, att det åsyftade resultatet icke kan, utan allt för stora upoffringar från Statsverkets sida, vinnas.
Hvar och en, som har haft någon beröring med jeruvägsfrågors behandlande, har säkerligen vunnit erfarenhet derom, att passionerna göra sig mer gällande i denna, än i alla atulia frågor.
Under sådana förhållanden inträffar det alltid, att personer, som lifligt intressera sig för en sak, som de anse nyttig, för upnående af sitt mål, helt och hållet åsidosätta Statens och det allmännas nytta.
Jag för min del skulle tro att den lösning af frågan, Gr.
Sparre åsyftat, skulle framkalla en mängd tvister, så väl inom Utsk:t som inom representationen.
Jag frågar Eder, Mine Hrr! om det med rättvisans och billighetens fordringar är öfverensstämmande, att med förbiseende af alla andra för landet nyttiga företag, såsom vägförbättringar i de nordliga delarne af riket, bibanors anläggande, skjutsningsväsendets omorganiserande o. fl. a., använda alla disponibla medel, ända intill sista styfvern, på fullbordandet af stambanorna.
Det är åtminstone ett nytt sätt att behandla statsregleringsfrågor, som är helt och hållet främmande för mig.
Jag tror således, att det varit bättre om Gr.
Sparre yrkat återremiss, ehuru väl ur praktisk synpunkt detta skulle medföra den olägenheten, att arbetena i betydlig mån komma att försinkas, alldenstund anslagsbeloppet ej ännu och kanske ej inom 2:ne månader blifver af Ständerna beslutadt.
Jag vidblifver således mitt förra yrkande om bifall till den förevide punkten och 408 Den 28 A pr! 3. reserverar jag mig högtidligen mot ett beslut, sorn i ena fallet skulle försinka de påbörjade arbetena och i det andra komma att förstöra en mängd andra nyttiga företags utförande, för att ej tala om det tredje fallet, att det nemi. skulle åstadkomma ett menligt inflytande på våra finanser.
Jag anhåller om bifall till Betiinkrt.
Taube, Arvid; Ben tillämnade bibanan emellan Falköping och Jönköping anser jag vara en af de vigtigaste i Sverige, ocb stöder jag denna roin åsigt äfven på jernviigskomitéens betänkande, som uptager Jöuköping-Falköping-banans stora vigt äfven för vestra stambanan.
Skulle fullbordandet af denria bibana ytterligare upskjutas, korume Statsverket att derigenom, endast uti fervaltuingsomkostnader eller i aflöning tii) öfveringeniör och öfriga tjenstemän, ärligen förlora omkring 12,000 rdr.
Härtill kommer att trafikskötseln på en så kort bandel, som den emellan Falköping och sjön Stråken, blifver betydligt högre jemförd med den inkomst, som på denna bana kan upkomma, än då trafiken kan utföras på hela stycket från Falköping till Jönköping på en gång.
Det är k alla länder, som lia jernvägar, en känd sak, att om en kort jernväg skall kunna bära sig, måste trafiken derå vara synnerligen liflig; men kan någon liflig trafik förväntas upkomma emellan Falköping och sjön Stråken, hvilken sednare ej gerna kan anses vara någoo remarkabel ändpunkt för en jernväg?
Det är föga sannolikt; hvartill kommer att trafiken på de första milen af e» bibana ej heller synnerligen bidrager till förökande af inkomsterna på sjelfva stambanan, emedan de varor, som sålunda komma till sjelfva hufvud»- banan, ändå komma den till godo från de 2 å 3 milen närmast intill densamma.
Det är först då en bibana erhåller större längd, eller kommer i direkt förbindelse med någon annan kommunikationslinie, sorn den kan sägas vara af något synnerligt gagn för sjelfva hufvudbanan.
Mau har visserligen hört det påståendet, att om äfven medlen till banans fullbordande ej nu till fullo beviljades, skulle detta likväl icke upskjuta banans öpnande för trafik mer än 1 år; roen ba vi da besinnat att under detta enda år, som de på bunau redan nedlagda kostnader derigenom ligga räntelösa, förorsakas Staten en förlust af öfver 150,000 rdr, som kunna kallas rent af bortkastade.
Af ofvannämnde skäl yrkar jag, i likhet roed Sera föreg.-de talare, att der. förev:de punkten måtte till SiatsUtsk:t blifva återremitterad, på det att, om möjligt är, medel till banans emellan Falköping och Jönköping snara fullbordande måtte anskaffas.
Frih. Hermelin, Carl Samuel:
Som stöd för Utskrts förslag har af flere talare blifvit anfördt, att, enär vattenkommunikationen mellan Jönköping och Götheborg (örelänns, jernvägen mellan nämnde städer skulle i obetydlig mån i afs:de på varutransport anlitas.
Man har
Ufven härför åberopat de drygare omkostnaderue, och på grund deraf upgifvit att varuafsändarne under vintertiden heldre, än att betala transportkostnaderna å jernväg, Den 26 April.
409 skullé afbida tiden då farvattnen blifva fria från is, för att sjövägen fortskaffa sina varor.
Om detta också ofta kominer att inträffa med vanliga tyngre Svenska produkter, så följer icke deraf att jernvägen skall blifva obegagnad äfven der sjötransporten tinnes eller att transportkostnaden blir afskräckande.
Utaf en Westergöthlands fastighets-egare tror jag mig nemi. med säkerhet veta att under innevide vinter spannmål blifvit transporterad från trakten af Töreboda till Götheborg, emot en afgift, jemte kommisionsarfvode, af endast 1 rdr 25 öre rml.
— Då afståndet från Jönköping till Götheborg säkerligen icke är större, snarare kortare, än emellan Töreboda och Götheborg, så bör också transportkostnaden icke blifva större, utan snarare mindre.
När, enl. tidningarnes upgifter, priset å 1 t:a råg i Götheborg f. n. varit 16 rdr, men vid blifvande sjötransports början från inre landet afslutats till 1 å 2 rdr lägre pris, så synes att en jernvägstransport äfven af en sådan vara som spannmål kail med fördel utaf afsändare stundom begagnas, då man betraktar en hastigare och säkrare försäljning, undviker sjötransporten, möjlig risk, o. s. v. Hvad beträffar sjelfva anslagets beviljande ur statsekonomisk synpunkt, anser jag, att det t. o. m. vore en särdeles stor misshushållning, att icke söka anskaffa medel till denna banas skyndsamma fullbordande, enär de på detta företag förut nedlagda kapitalerna allt för länge kunna blifva räntelösa, då ett hallgjordt arbete icke kan gifva den afkastning som vederbör.
Med Ståndets tillåtelse anhåller jag också få framställa en liknelse.
Likasom till ett växande träds trefnad och förkofran en enda eller s. k. hufvudrot sällan är tillräcklig för dess välbefinnande, utan att sidorötterna, både mindre och större, väsendtligt bidraga till trädets näring, så tilltror jag mig påstå att detta förhållande äfven kan hänföras till jernbanorna.
Jag är förvissad att jernbanans fullbordande emellan Jönköping och Falköping, om hvars slutliga verkställighet olika tankar icke finnas och hvartill återstående anläggningskostnad icke är utaf afskräckande betydenhet, skall högst betydligt bidraga till fördel äfven för den redan fullbordade banan så väl till Götheborg, som åt Nerike.
Ur alla synpunkter sedt, anser jag R. o. Ad. borde återremittera punkten till StatsUtsk:t, på det att detsamma måtte inkomma med förslag om lämpligaste sättet för medels anskaffande till fullbordande af arbetena å södra stambanans nordliga del mellan Falköping och Jönköping.
Sedan öfverläggningen ansetts afslutad samt H.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till StatsUtskits förslag, dels bifall derå med anmodan till Utsk:t att, derest
Statsverkets tillgångar befunnes sådant medgifva, framdeles inkomma med förslag om medels anvisande till fullbordande under nästa statsregleringsperiod af jernbanan emellan Falköping och Jönköping, och dels slutligen att Utskits förslag måtte varda återremitteradt; framställde H.
Exc. först propos. å bifall till StatsUtsk:ts ifrågav:de förslag, dervid svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på bifall dertill med förutuämude tillägg, hvilken framställ - 110 t)en 26 April, ning jemväl besvarades med många nej och några ja, samt slutligen propos. på förslagets återremitterande; och då svaren dervid utföllo med starka ja, blandade med åtskilliga nej, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. fide punkten.
Frih. von Kraemer, Robert Fredrik:
Jag ämnar ej spilla ett enda ord på begäran om återremiss af den föredragne punkten, utan är det endast reservationsvis jag nu yttrar mig.
Millionerna äVo redan använda vid denna riksdag, och, som mig synes, ändamålsenligt till fortsättning af påbörjade stambanor i vestlig och sydlig riktning.
Min afsigt är således endast nu att fästa upmärksamheten derpå, att billighet och rättvisa fordra, att vid nästa riksdag de bördiga landskap, som ligga norr om Mälaren, med sina rika malmtillgångar, sin betydliga jerntillverkning och sitt vidsträckta jordbruk med den ypperligaste jordmån i allmänhet, matte erhålla anslag till jernvägs-anläggningar.
Den riktning, efter min åsigt, som dessa banor böra få, då medel dertill kunna anslås, är, i likhet med hvad jag vid sista riksdag yttrade, att en jernväg bör anläggas från Stockholm till Upsala i rak linie öster om Sigtunafjärden, men att till denna bana bör stöta en annan i trakten af Odensala kyrka öfver Eriksund, förbi Ekolsund och öfver Sagan in i Westmanland, samt att jemväl, på sätt Ilr Bildt i gårdagens plenum förordat, en bana drages från Upsala norr ut till Gefle, hvartill terrainen är särdeles lämplig, då på hela denna jemna sträcka ej finnes någon enda svårighet, om ej Dalellven, hvilken likväl är lätt att öfvergå, i anseende till deri befintliga många holmar.
Att anföra motiver för dessa förslag är för tidigt, men jag anser, att då dessa banor otvifvelaktigt böra komma att lemna en ganska god inkomst, och en af dem, eller den emellan Stockholm och Upsala, troligen den största möjliga behållning å en jernbana, anser jag att samtliga dessa af mig föreslagna banor böra företrädesvis bli Statens stambanor; så mycket heldre, som förluster påtagligen upstå på redan under byggnad varande Statens jernvägar.
Må man derföre vid blifvande riksdag icke styfmoderligt behandla, i detta afs:de, de norr om Mälaren belägna landskap, och dervid erinra sig att rättvisan bär i sin hand 2:ne vigtskålar, hvilka böra stå jemt.
I detta fall är den ena redan nedtyngd af millioner, då den andra är tom och lätt som en fjäril.
Jag hoppas att äfven denna i sinom iid blir fylld, så att jemnvigt må erhållas -— icke blott i beskattning, utan äfven i fördelar!
Det kan ej nekas, att provinserna norr om Mälaren hade bort komma i åtanka hos Statsmakterna, då frågan först förevar om medels anslående till Statens jernvägsbyggnader inom riket.
Att dessa bördiga och på malmfält rika landskaper, hvilka både med afseende å folkmängd och areal bära en särdeles tung beskattning, hittills i detta hänseende blifvit stjut - ben 26 April. moderligt behandlade, är obestridligt.
Ehuruväl jag sålunda fullkomligt erkänner befogenheten af det missnöje, som ett sådant förbiseende å Statsmakternas sida ovilkorligen hos innebyggarne inom dessa landskaper skall framkalla, så anser jag, i likhet med Frih.
Kraemer, att det ej skulle löna mödan att påyrka en återremiss af förevrde punkt, utan inskränker jag mig endast att reservationsvis uttala den förhoppning, att näst sammanträdande Rikets Ständer måtte anse som en dyrbar pligt att tänka på, att äfven de norra provinserna måtte komma i åtnjutande af lättade kommunikationer.
Att nu updraga någon plan öfver den kommande stambanans riktning, anser jag ej rätta tidpunkten vara inne.
Jag ber doek få förklara, det jag är i fullkomligt motsatt tanke med den siste värde talaren i afseende på hans nyss framställda förslag om jern vägens sträckning, och tror jag mig kunna försäkra, att dessa hans åsigter aldra minst delas af provinsens innebyggare.
Då så väl Frih.
Kraemer som Gr.
Sparre euuast yttrat sig reservationsvis mot detr nu ifrågav:de punkten, synes det möjligen öfverflödigt att jag upträder till försvar af densamma.
Men jag har egentligen begärt ordet i anledn. af ett yrkande af Frih. Kraemer.
Den värde Frilnn påstod nemi. att jag under gårdagens diskussion uttalat mig för den stora fördelen af jernbanans sträckning emellan Upsala och Gefle.
En sådan åsigt har jag, mig veterligen, ej uttalat.
Jag yttrade, om jag rätt vill påminna mig, att man borde från Stockholm draga en jernväg norr ut, som »på någon ort» träffade Gefle-Dala-jernvägen.
Jag skulle visserligen ej hafva fäst mig vid detta obetydliga misstag, om jag icke ansåg det för ganska vigtigt, att ens yttranden, isynnerhet i jernvägsfrågorna, i protokollet blifva riktigt upfattade, på det att man icke sedan må beskyllas att hafva ändrat sina åsigter.
Frih. v. K raemer:
Hvad först beträffar
Hr Bildts anmärkning, är väl möjligt, att jag missförstått hans yttrande vid sista plenum; men då han nu medgifver, att han då förordat en bana från Stockholm norrut till Gefle-Dala-banan, är förlåtligt om jag deraf dragit den slutsats, att hans mening varit, att Stockholm-Upsala-banan borde, då den kommer till stånd, fortsättas direkte till Gefle, hvarigenom den kortaste sammanbindning vinnes emellan de af honora nämnda ändpunkter.
Sparre har yttrat, att han ej tror länets invånare i allmänhet hylla den af mig yttrade åsigt om jernvägssträckningen genom Upsala län.
Jag kan deremot försäkra Hr Gr:n, att så likväl är förhållandet.
Jag känner ganska väl den liflighet, ja snart sagdt hetsighet, hvarmed förfäktare af olika åsigter om jernbanors sträckning genom Upland uttala dessa, men jag tror att. deri af mig föreslagna banan från Odensala öfver Eriksund och Ekolsund till Sagan, kommer att sammanjemka de stridiga åsigterne.
Visserligen blir ett och annat härad utan jernväg, såsom t. ex. det lilla Bro härad, men detta har en fördelaktig sjökommunikation på Mälaren med Stockholm en stor del af året och 413 Den 26 April. iifven ej särdeles långt till den af mig föreslagna jernvägsstationen Eriksund.
Samma förhållande är med Håbo och Trögs härader med Ekolsund till station.
Huru pretentionerne kunna stiga och förhoppnitigarne stegras, bevisas exempelvis af följande:
Upsala läns hush:s-sällskap infordrade af hush:s-nämnderna svar på de af jernvägskomitéen framställda frågor.
Elfkarleby nämnd svarade (jag tror dock ej på fullt allvar), att Elfkarleby socken har visserligen ett godt läge vid hafvet och vid Dalelfven, men, efter önskningar få framställas, önska vi att få en jernväg lörbi våra knutar och att Dalelfven må göras segelbar.
Många förhoppningar ha syskontycke med de sålunda uttryckta.
Tersmeden.
Wilh. Fr.:
Att döma af den diskussion, som här förevarit, skulle man tro, att det vore fråga om, att anlägga några jernvägar i Upland.
Af Betänk:det syr.es tydligen att derom alldeles ej är fråga, enär det heter: »— — — Utsk:t tillstyrker att ofvanberörde framställningar må af R.
8t:r lemnäs utan afseende».
För min del kan jag ej, sorn de föreg:de värde talarne, yrka någon förändring i Utsk:ts tillstyrkande, men kan derför ej underlåta, att uttala den förhoppning, att kommande R.
St:r måtte behjerta behofvet äfven för provinserna norr om Mälaren af att få liiltade kommunikationer.
Hr Oxehufvud, Anders Rolf:
Uti min till Högloft.
StataUtsk:t remitterade motion har jag föreslagit att framdragningeu af norra stambanan måtte under instundande Statsregleringsperiod fullbordas tili Stäket.
Jag har nemi. utgått från den synpunkten, att jag ansett det allmännas nytta bäst afses derigenom, att jernbanan drages raka vägen till Fahlun, ty det är väl ej fråga om att anlägga stambanan endast och allenast för Upland, då man samtidigt härmed kunde tillskynda provinsen Westmanland stora fördelar.
Först och främst skulle betydlig kostnad sparas derigenom, att jernvägen droges direkte till Fahlun, alldenstund denna väg blir 3 å 4 mil kortare, än om den skulle gå öfver Upsala och Sala till Fahlun; derefter skulle jernbanan, på den af mig föreslagna vägen, komma att gå genom den bördigaste delen af provinsen Westmanland, då deremot Upsala-Sala-banan korome att gå genom obebodda trakter och ödemarker.
Ehuru tillfället visserligen icke nu är lämpligt att ingå i någon vidlyftigare bevisning härom, har jag dock ansett mig böra förutskicka dessa anmärkningar, med uttalande af den förhoppning, att kommande R.
St:r måtte inse behofvet äfven för de norra provinserna af att få lättade kommunikationer.
Efter härmed slutad öfverläggning blef Utsk:ts hemställan, uppå gjord propos., af R. o. Ad. bifallen.
7:de punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls.
Den 2fl A p ril. 413 8:de punkten.
Hr Lilliehöök, Erik Gust af:
Som jag icke kan utforska anledningen, hvarföre dessa orden på första raden, nemi. »till en början», inkommit i slutmeningen och hvartill de skola tjena, får jag anhålla att R. o. Ad. måtte, med uteslutande af dessa ord, lemna samtycke till punkten för öfrigt.
Efter härmed fulländad öfverläggning, framställdes Törst propos. å bifall till Utskrts förslag oförändradt, dervid svarades några både ja och nej, samt sedermera propos. å bifall till samma förslag, med uteslutande af orden »till en början», hvilken sednare propos. besvarades med åtskilliga ja samt ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. 9:de till och med 14:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 15:de punkten.
Frih. v. Kr»mer.
Robert Fredrik:
Otvifvelaktig! är att en egendom, öfver hvars egor en jernväg anlägges, i framtiden deraf får fördelar, men huru Utsk:ts förslag i den nu föredragne 15:de punkten skall rättvisligen kunna realiseras, då förlusterna under pågående jernvägsanläggning äro af så olika tryckande beskaffenhet, kan jag ej inse.
För att göra denna min åsigt mera åskådlig, får jag framställa en jemförelse, kanhända i bjerta färger, men som likväl icke saknar verklighet.
Man utstakar en jernvägslinie öfver egorna till egendomen A.
Egaren protesterar, enär riktningen blir för hans gods högst menlig, men mötes med ett välvilligt, men bestämdt afslag, nemligen: jernvägen måste bli rak.
Till följd häraf genomskäras hans goda ängar och hagar, hvarigenom begagnande af bete äfven försvåras; hans bördiga, underdikade åkerjord får djupa remmor, hvarigenom vexelbruket störes; trädgården kan ej heller skonas; åtskilliga byggnader måste rifvas och flyttas; — men, värst af allt, som knappast kan med penningar ersättas, egendomens prydnad, en mängd ståtliga ekar och bokar nedhuggas.
Till alla dessa förluster kommer, att in- och utkörsvägarne till egendomen förlängas och försvåras, och att en flerårig inqvartering tynger godset, icke endast af indelta soldater, det går nog an, men äfven af en mängd lösa perssner, som söka arbete vid jernvägsbyggnaden, och hvilka, oaktadt all berömlig iakttagen tillsyn af befäl, likväl göra ohägn och demoralisera godsets underhafvande.
Men, säger man, egendomen A. får fördelar i framtiden af jernvägen; dessa måste upskattas och afdragas ersättningsanspråken.
Men egendomar!» B. C. D. o. 3. v. stöta med sina egor i närheten af jernvägen, utan att denna, eller också högst obetydligt, skadar desamma.
De ha sålunda alla fördelar af jernvägen, utan någon olägenhet, och äro kanhända belägna närmare en station än egendomen A; dessa äro befriade från alla anspråk, då deremot 414 O en 26 A pril. den sönderstyckade och svårt behandlade egendomen A. måste vidkännas äfven sådana.
Jag har hört siigas, att meningen möjligen kunde vara att borttaga ur den ganska hårda expropriationslagen stadgandet om 50 proc. förhöjning i ersättning för Statens jernbanor.
Denna procentförhöjning är likväl ett skydd mot att lili orättvist behandlad ; tages detta bort. hvarföre ej så gerna taga steget raskt ut, genom borttagande af all rätt till ersättning; bättre så, än att underkastas deri förhatligaste af all behandling — godtyckets.
Af dessa nu anförda skäl yrkar jag afslag pa denna punkt af Betidet.
Afven jag finner, i likhet med den siste värde talaren, Utskds förslag vara i högsta grad opraktiskt.
Men jag grundar icke mitt omdöme i detta hänseende på samma motiver, som den värde talaren.
Det kan visst vara möjligt att jordegaren tillskyndas en kännbar förlust derigenom, att man anlägger jernbanan öfver hans egor, d. v. s. på bans ängar och betesmarker, att man nedhugger hans vackraste ekar etc.; men tänka vi på de stora fördelar, han genom dessa upoffringar kommer i åtnjutande af, tror jag de i fullt mått upväga de nyss antydda olägenheterna, hvilka i sjelfva verket ej kunna anses mer än för ögonblicket lända honom till någon skada.
Med hvilken lätthet kan han icke sedermera afsätta sina landtmannaprodukter, i hvilken betydlig mån stiger icke hans egendom i värde, med hvilka ofantliga summor hafva icke dessa hans jordrimsor blifvit af Staten inköpte.
Jag har nemi. flera gånger varit i tillfälle att deltaga i de nämnder, som nedsättas för att för Statens räkning inköpa de för jern vägssträckningar erforderliga jordtomter, och jag vet med hvilket afseende på jordegarens bästa dessa köp afslutas.
I de flesta fall kan man säga, att dessa nämnder verkligen handla, som om de varit jordegarens ombud.
De värdera ej allenast jorden, utan äfven fästes afseende på de omvägar, som jordegaren skulle få köra, i händelse jernbanan anlades i den ena eller andra riktningen, på nerhuggningar af träd, som för samma orsak erfordras o. m. d.
Med på erfarenhet grundad kännedom derom, att nämnden värderar jorden till öfverpris, och med afseende fästadt på alla de väsentliga fördelar, sorn genom jernvägsanläggningar tillskyndas jordegaren, så skulle jag för min del yrka den förändring af nu ifrågav:de §, att den fick följande ordalydelse: »Att R.
St:r måtte i und. skrifvelse hos K.
M. anhålla, att förslag måtte utarbetas till en sådan förändring af K. Förordnar d. .20 Nov. 1845, ang. upiåtande af jord till allmänt behof, att 5 0-proc.- förhöjningen ur densamma måtte uteslutas».
Hr von Ehrenheim, Per Jakob: I likhet med den förste värde talaren får äfven jag yrka afslag å StatsUlskds i förev:de punkt gjorda hemställan.
Det förefaller mig nemi. ingalunda öfverensstämmande med den vanliga formen för ärendernas behandling, att.
StatsUtsk:t framkommer med förslag derom, att R.
St:r I)eii 26 April. skola ingå till K.
M. med begäran om förslag till en viss förändring i en gällande lag.
Jag anser att ett sådant förslag bordt behandlas af LagUtsk:t., antingen på grund af enskild motion eller af K. M. framställd Propos.
I sjelfva saken delar jag ej heller Utsk:ts åsigt, emedan den jordegare, öfver hvars egor en jernväg går, icke har mer nytta af jernvägen, än den öfriga kringliggande trakten, och således ej bör förbindas til! en upoffring, som ej utsträckes till de öfriga i saken intresserade.
Min åsigt, att orten borde bekosta expropriationen samfäldt, har jag vid ett föreg:de tillfälle uttalat, men det är något helt annat, än hvad här är föreslaget.
I motsats till den förste värde talaren kan jag, för min del, ej annat än tillstyrka bifall till Utsk:ts i denna § gjorda hemställan.
Hvar och en, som i någon mån tagit kännedom om de missbruk, som vid expropriationslagens tillämpning gjort sig gällande, kan ej annat än inse nödvändigheten af införandet i densamma af en sådan stadga, Utsk:t föreslagit.
Vi veta nemi. allt för väl att jordegare, öfver hvilkas mark jernvägen skall dragas, icke blott åtnjuta en ganska högt beräknad ersättning lör den jord, de i detta afseende afstå till Staten, utan äfven tillskyndas betydliga fördelar derigenom, att deras egendom, utan någon deras åtgärd eller kostnad, ögonblickligen stiger i värde med 50, ja! mången gång med 100 %.