Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. ang:de fyllnad och tillökning i ersättnings-anslagen till Wadstena Krigsmanshuskassa och AmiralitetsKrigsmans-kassan för de till Statsverket indragna rusthålls- samt enpermille-afgifterna; N:o 161, i anledn. af väckte frågor dels ang:de skattskyldig jords friköpande från grundskatt, dels om rättighet för egare af kronoskatte-jord att medelst inlösandet af densamma åliggande grundräntor åt jorden bereda frälse natur, för att af de härigenom inflytande medel antingen bereda tillgång till jernvägs-arbetens utförande eller ock bilda en särskild Statsverket tillhörande fond; BankuCJlskoltel:
N:o 56, med anmälan om RiksSt:ns beslut i anledn. af Utlåt.
N:o 47; N:o 57, i anledn. af RiksStms beslut öfver Utlåt.
N:o 48, med afs:de å regleringen af Bankens lane- och kreditiv-rörelse m. m.; N:o 58, med förslag till föreskrifter ang:de Bankens grundfond samt användandet af den å Bankens rörelse influtna vinst; N:o 59, med anmälan om RiksStms beslut i anledn. af Utlåt.
N:o 49, ang:de Bankens vexlings-kassa och depositions-rörelse; N:o 60, i anledn. af väckt motion om förändring i gällande föreskrifter, ang:de beskaffenheten af de våg-attester, som vid Götheborgs låne-kontor antagas för belåning af jern m. m.; N:o 61, i anledn. af RiksStms beslut öfver Utlåt.
N:o 51, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 4:de Art. af BankoReglem.; samt N:o 62, med anmälan om verkstäld omröstning i förstärkt BankoUtsk.
Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på natten.
Dan 23 November f. m. 21* Måndagen den 23 November 1857.
Främste närv:de ledamoten Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att, i anseende till Hr Gr. o.
Landtm:s sjukdom, föra ordet.
Justerades pleniprot. för den 22 sisth September.
N:o 1-48, ang:de regleringen af utgifterne under ItiksStatens Åttonde HufvudTite).
Härvid förekommo:
Utsk:s i 32:dra punkten gjorda sista hemställan, ang:de definitivt fastställande af aflöningsslaterne för Elementar-läroverken.
Denna hemställan bifölls. 33:dje punkten, ang:de väckt motion om boställsrum, eller hyresersätlning för Rektor och■ Lärare vid nya Elementarskolan i Slockholm.
Denna punkt bifölls. 34:de punkten, ang.-de väckt motion om anslag för inrättande i Slockholm af en Normalskola för flickor.
Hr Cederschiöld, Gustaf: Då Utsk. i denna punkt er känt giltigheten af de motiver på hvilka förslaget är grundadt, och, för sitt afstyrkande af bifall dertill, icke kunnat anföra annat skäl, än att något fullständigt organisationsförslag icke blifvit framlagdt; så och då jag i allmänhet anser R.
St:r icke lämpliga att upgöra eller bedöma detaljerade organisationsplaner, finner jag mig af Utsk:s skäl oförhindrad hemställa det R. o.
Ad. måtte bevilja det af motionären äskade anslag, att af K.
M. disponeras i och för det i motionen antydda ändamål; och torde jag jemväl böra fästa R. o. Adins upmärksamhet derå, att Utsk. uti ett par följande punkter beviljat anslag till inrättningar, ehuru organisationsförslag saknas.
På sätt den förste värde talaren yttrat, har Utsk. visserligen ansett, att det skulle vara fördelaktigt, om den ifrågaställda inrättningen kunde komma till stånd, men då någon närmare upgift ang:de organisationen deraf icke blifvit framlagd, har Utsk. afstyrkt det begärda anslaget.
Det är 6U Dr?n 23 November f. m. sannt,, att Utsk. i några följande punkter tillstyrkt anslag, utan att ingå i organisationsfrågan; men öfverallt der sådant ägt rum, hafva anslagen blifvit beviljade till så beskaffade inrättningar som redan äro organiserade, och der anslagen således endast utgjort förhöjningar i hvad som hittills af Staten upburits.
I)å nu någon bildningsanstalt för fruntimmer icke finnes i landet, så har Utsk. icke haft den ringaste ledning för sakens bedömande.
Vid sådant förhållande tror jag att Utsk. icke kunnat komma till något annat resultat är, som nu skett, nemi. att med erkännande af det goda i motionärens syfte, icke f. n. bevilja något anslag.
Jag anhåller fördenskull om bifall till Utsk;s hemställan.
Då jag började genom läsningen af detta i så många hänseenden högst förtjenstfulla Utlåt, och såg hvilka uphöjda tänkesätt som ledt Utsk:s ledamöter vid upgörandet af de förslag, som här blifvit framställda, samt deruti med tillfredsställelse fann ett vittnesbörd om Utsk:s lofvärda sträfvande för civilisationens framsteg, kan jag dock icke neka, att det var med en smärtsam känsla, som jag erfor att min motion rönt den utgång som den erhållit.
Men, detta oaktadt, anser jag likväl att den fråga för hvilken jag nu kämpar, gjört ett ganska betydligt framsteg.
Då den nemi, förra gången väcktes bos II.
St:r i samma form, d. v, s. att den icke åtföljdes af något orgauisationsförslag, sysselsatte man sig hufvudsakligen med att bevisa olämpligheten deraf; nu deremot, erkänner man att dylika inrättningar, som i motionen åsyftas, äro både- nyttiga och nödiga; tfien man har blott fästat sig vid a, 11 något organisationsförslag icke blifvit bilogadt.
Felet ligger således hos mig, hvilket dock, om det är ett fel, torde vara ursäktligt, då man tager i betraktande den ovana jag har vid behandlingen af offentliga ärenden.
Emellertid blef jag i början nedslagen öfver att jag icke rådfört mig med personer mera hemmastadda i dylika saker än jag; men jag tröstade mig då jag hann längre fram i Utsk.s Utlåt.
Jag fann nemi. då långt ifrån någon bekräftelse på Hr Lilljehööks yttrande, att inga anslag blifvit be viljade der organisationsförslag saknats, men deremot förhöjningar i redan befintliga anslag åt inrättningar som redan existerat.
Jag ber i detta fall att tå hänvisa till Utsk:s tillstyrkande af det olyckligt ryktbara förslaget om inrättande af en Homöopatisk klinik, hvilket förslag ingalunda varit åt följd t af något organisationsförslag, gtom det att man icke begär,de någon bestämd summa, ut,an blott upgaf 8 eller 10,000 såsom erforderliga.
Utsk, har icke heller sökt utreda, huruvida en dylik inrättning med det äskade anslaget kunde tillvägabringas eller icke, utan allenast ställt summan till K.
M:s disposition, och åt honom öfverlemnat organisationsfrågan.
Denna inrättning är dock en sådan, som ej allenast icke f. n. existerar, utan äfven af den beskaffenhet, att sakkunniga personer ännu icke veta huru den skulle kunna organiseras.
Hvad åter den gf mig föreslagna skolan beträffar, så har man icke blott exempel på anstalter i dylik syftning, utan det fordras äfven icke synnerlig konst att åstadkomma en, organisation deraf.
För öfrigt ansåg jag
Den 23 November f. m. det vara ganska olämpligt att framkomma med ett special-förslag.
Jag finner således det af Utsk. anförda skäl icke vara det egentliga; utan derföre att Utsk. icke ansett hela saken vara af behofvet påkallad, har Utsk. tyckt att den gerna kunde upskjutas till framtiden, och fördenskull blott anfört det omtalade skälet till afslag.
Men jag hemställer till Eder sjelfve, mine Hrr! om icke saken verkligen är så angelägen sorn jag föreställt mig.
Det har talats och skrifvits ganska digra luntor om ynglingars upfostran, och man har sagt, att denna fråga är af den omätliga vigt, att den icke kan lemnäs å sido.
Dervid har man dock förbisett måhända det vigtigaste, nemi. qvinnans upfostran, detta så vigtiga vilkor för ynglingens moraliska bildning; ty det är en sanning att utan qvinnans högre utbildning kan det förra målet icke vinnas.
Jag skulle biil va alltför tröttande, isynnerhet som jag icke besitter den högre förmågan af muntligt föredrag, om jag skulle inlåta mig i någon bevisning af hvad jag nu haft äran yttra; men jag ber blott att få anföra ett litet exempel.
Menniskans första vård är naturligtvis anförtrodd åt modren; men det är för hvar och en, som vill kasta blott den flyktigaste blick på förhållandena, bekant, att just denna första vård grundlägger i flerfaldiga afs:den det följande lifvet; månget ondt hvarmed menniskan måste kämpa under hela sin lefnad, har sin första rot i en felaktig vård under de späda åren.
Man begär, man fordrar af qvinnan, att hon skall vara mor och maka; men har man tänkt sig hvad detta vill säga?
Det är ju i första hand alt sköta och vårda det späda barnet, som är den värnlösaste varelse i hela skapelsen.
Detta barn öfverlämnäs åt den unga modren, som icke har det ringaste begrepp, jag vill icke säga om barnavård, men om hvad som fordras för att en lefvande varelse skall existera.
Hon bör veta hvad som utgör det väsendtligaste för en sådan varelses lif,, nemi. att det finnes luft; och hon vet icke hvad luft är.
Hon måste dock veta det, för att undvika att icke barnet medelst respirations-organerna insuper förskämda' ämnen.
Hon skall veta hvad som erfordras för de späda digestionsorganerna, hvilka nu först skola börja sin verksamhet.
Härtill erfordras icke några djupare kunskaper, utan blott att hon får kasta en blick, om än aldrig så hastig, in i naturen.
Hon behöfver icke dessa salongs-talanger, hvilka hon blott äger för att locka friare till sig, men som hon genast bortkastar då hon inträder i äktenskap, emedan hon inser att det icke är genom dem som hon upfyller sina pligter, utan genom husliga dygder.
Jag vill med detta blott hafva sagt eller antydt, att hela riktningen af qvinnans upfostran är alldeles förfelad, då man icke öpnar blott en liten flik af den förlåt som höljer naturens under.
Sedan nu en qvinna först blifvit upfostrad till en salongsdocka, och sedermera af föräldrarna behandlad såsom en leksak, hvad skall det blifva af henne då hon inträder i äktenskap?
Jo, om hon icke blir en dålig qvinna, hvilket är obegripligt nog. att det icke inträffar oftare, så blir hon åtminstone olycklig; och hvarje läkare som eger något tillfälle att studera dessa förhållanden, har en alltför stor erfarenhet af d.e bedröfligt omständigheter, hvarunder en sådan qvinna måsta 616
Den 23 November f. m. sucka under hela sitt lif; men som hon har alltför mycket förstånd och alltför mycket hjerta att omtala för dem som äro henne kärast.
Jag ber Eder, mine Hrr! att icke fästa alside dervid; att motionen framkommit från en man som icke har någon inflytelserik ställning i samhället, och hvars personlighet är obekant för de flesta på detta rum.
Ty hvad gör det hvarifrån saken kommer blott den är god.
Det är derföre som jag anhåller att E. o. Ad. behagade fästa någon liten upmärksamhet vid de få ord jag haft äran framställa, och, under erinran af det myckna förstånd och den menniskokärlek som visat sig i så många andra afs:den, särdeles i fråga om läroverken, ber jag
Eder, att icke tillsluta öronen för de sanningar jag nu vågat uttala, utan noga behjerta saken och icke vägra bifall till den bön jag till Eder framställt, särdeles som den är gjord i menniskokärlekens namn och i edert eget intresse för edra barn, såväl qvinliga som manliga.
Ty, J kunnen vara öfvertygade, mine Hrr! att de fel, som man i så rikt mått förebrår den upvexande ungdomen, nemi. den fysiska svagheten och det moraliska sjelfsvåldet, har sin grund icke blott i yttre förhållanden, utan lika mycket i modrens oförmåga att inse hvad som är nyttigt i andligt och kroppsligt hänseende, under det hon smickrar de anlag som sedan utveckla sig på ett så förfärande sätt.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, förenar jag mig med den siste värde talaren, och anhåller om bifall till min motion, med det tillägg, att organiseringen af den ifrågaställda anstalten måtte öfverlemnas åt K. M. Hr Bibbing, Arvid:
Om hufvudskälet för afslag varit nå got annat, än att motionen icke varit åtföljd af något organisationsförslag, så skulle jag måhända icke haft något att i detta amne anföra; men skälen för bifall är, enl. min öfvertygelse, af en helt annan och mera genomgripande natur än dem, som blifvit andragna i Utsk:s Utlåt.
Det är bekant, att K. Sl:r vid denna Riksdag redan beviljat ganska betydliga anslag, så väl till lärare som lärarinnor vid folkskolorna, och det är likaledes bekant, att bland de bildnings anstalter, som i vårt land finnas, icke någon alser bildandet af lärarinnor.
Jag hade derföre trott, att StaisUtsk. skulle hafva varit motionären särdeles förbunden för det han satt Utsk. i tillfälle att åtminstone i någon mån minska den inkonseqvens, hvartill Utsk. otvifvelaktigt föranledt R.
St:r, både nu och tillförene.
Här är taladt om, att det möjligen skulle inverka eller komma att inverka på beslutet, hvarifrån motionen ledt sitt ursprung.
Jag tror icke, att så kan vara förhållandet, hvarken inom Utsk. eller inom detta Stånd.
Men om så skulle vara, ber jag att få påminna R. o. Ad. derom, att Regeringen vid sista Riksdagen sjelf fästade representationens upmärksamhet på nödvändigheten af en bildnings-anstalt för lärarinnor, samt begärde i och för detta ändamål ett anslag.
Det är oss vidare bekant, hvilket äfven af den siste värde talaren blifvit vidrört, att åtminstone i skolorna på landet barn ditkomma vid 5 till 6 års ålder.
Jag frågar vid sådant förhållande, hvem som är mera passande att mottaga dessa späda varelser, jag vill icke säga Den 23 Noyember f. m. 617 till vård, som också är nödvändig inom skolan, utan till undervisning, en man eller en qvinna?
Jag tror, att det sednare är så gifvet, att fråga ieke derom kan upstå; och då man vid denna Riksdag icke synes vara obenägen att inrymma åt qvinnan en större verksamhet och större rättigheter än förut; så förefaller det besynnerligt, att man likasom vill göra narr af sina egna förslag, då man icke i sådana frågor, som ligga qvinnan närmast, vill tillåta henne att använda sina förmögenheter.
Det är alldeles icke fråga om något större nytt förslag, utan saken inskränker sig till den frågan, huru det andra könet skall kunna sättas i tillfälle att begagna de anslag, som blifvit åt detsamma gifna.
Man har sagt, att här redan tinnes en skola inrättad för lärarinnor, och mången enskild har länge mottagit läskunniga qvinnor till ledarinnor af barna-undervisningen.
Hvad skulle väl erfordras mera, än att sätta dea utmärkta qvinna, som leder denna anstalt, i tillfälle att fortfara dermed?
Man hade dä åtminstone gjort något.
På de skäl jag nu haft äran i korthet anföra, får jag, i enlighet med hvad som redan blifvit föreslaget, tillstyrka afslag A Utsk:s hemställan, och antagande af det beslut, att R.
Stsr måtte för ifrågav:de ändamål anslå den af Hr Cederschiöld äskade summan, att ställas till K.j M:s disposition; hvarjemte R.
M. täcktes gå i författning om en lämplig organisation af den föreslagna läro-anstalten.
Ett af de vigtigaste ämnen i sam hället är otvifvelaktigt qvinnans upfostran.
Hon är meusklighetens moder och upfostrarinna, samt bevarar inom sig fröet till slägtets utveckling.
Det har derföre i alla tider ansetts såsom ett prof på ett folks civilisation, den ståndpunkt hvarpå qvinnan befinner sig.
Man måste derföre, i närv:de tid, då man börjar nitälska för qvinnans elevation, så väl i andligt som materielt hänseende, i sanning vara den värde motionären mycken tack skyldig för det han framkommit med ifrågav:de förslag.
Den upfostran, som nu i allmänhet egnas qvinnan, är onekligen hvarken fördelaktig eller lämplig.
Den inskränker sig, under bättre förhållanden, vanligen blott till undervisning i de moderna språken, och upfostran sker merändels i enskilda pensions-anstalter, dera man i allmänhet i de flesta fall måste erkänna vara skadliga för det upvexande slägtet.
Det vore således väl om Staten omfattade denna vigtiga sak med det intresse, som ett i sanning ädelt mål förtjenar; och de penningar, som dertill ansloges, skulle utan tvifvel vara väl använda, allra helst som det äskade beloppet är ganska ringa.
Man har här yrkat, att en normal skola borde inrättas för utbildande af lärarinnor.
Jag anser detta ändamål vara allt för inskränkt, då det är fråga om den qvinliga upfostran.
St:r egna sin omtanke åt denna angelägenhet, anser jag nemi., att man främst bör hafva afseende på qvinnans danande till husmoder.
Hvad sedermera beträffar de qvinnor, som så blifvit upfostrade, så, derest de icke skulle vilja inträda i äktenskap, står det dem ju alltid fritt att blifva skol-lärarinnor.
Jag tror derföre, att det är ett 618 Den 23 November f. m. allt för inskränkt mål för Staten, att blott åsyfta bildandet af lärarinnor, och jag anser, att man redan vid första början af en sådan vigtig angelägenhet som denna, bör gifva den en sådan riktning, att normai-skolor inrättas för upfostrande af qvinnor till husmödrar.
Jag ber fördenskull att till alla delar få förena mig med den värde motionären, utom i det afs:de, som innefattas i följande uttryck af motionären: »att R St.:r måtte bevilja ett årligt anslag af 6,000 Rdr Rmt,, för inrättande i Stockholm af en normal-skola för flickor, och derjemte besluta, att hädanefter ingen qvinna må öpna någon läro-anstalt, eller betjena vid enskild undervisning, som icke blifvit behörigen examinerad och godkänd, samt att hvarje enskild läroanstalt för unga flickor skall stå under närmaste skolstyrelses speciella tillsyn.» Jag tror, att en sådan föreskrift vore att gå nästan för långt.
Den skulle göra ett ingrepp i möjligheten att fritt verka i och låta denna fråga utveckla sig.
Jag anhåller således om propos. på bifall till ifrågav:de motion, med följande förändring: »att R.
St:r måtte bevilja ett årligt anslag af 6,000 Rdr Rint, för inrättande i Stockholm af en normal-skola för unga flickors upfostrande till husmödrar.»
Hr Bildt, Didrik Gillis: Motionären har föreslagit, dels inrättandet af offentliga skolor för flickor, på flere ställen i Riket, dels, ifall detta skulle medföra allt för stora kostnader, en normalskola i Stockholm, der skickliga lärarinnor kunde bildas.
De motiver, som föranledt motionärens framställning, hafva sedermera här blifvit af honom både fullständigt och talande framställda.
Utsk. har också icke förnekat, att qvinnans upfostran eger för samhället i sin helhet lika stor vigt, och utöfvar lika stort inflytande derå, som undervisningen för män, emedan det är en erkänd sanning, att nationens bildning i allmänhet beror på qvinnan.
Det är nemi. qvinnan, som åt våra barn gifver den första ledningen vid deras upfostran, och den bestämmer sedan hela deras bildning.
Utsk. har dock icke ansett sig böra tillstyrka bifall till anslaget, ehuru det erkänt sakens vigt.
Detta kari synas inkonseqvent; men om man betraktar frågan ur en annan synpunkt, så äro opinionerna delade i fråga om sättet att ernå målet, utan att man derföre kan beskyllas för att ega mindre nit för saken.
Här har blifvit yrkadt, att
Ständerna mätte bevilja ett årligt anslag af 6,000 Rdr Rmt, att ställas till K.
M:s disposition, för inrättande af en eller flere bildnings-anstalter för qvinnor, och på detta sätt tror man sig bäst upnå målet..
Mig synes dock, att detta sätt att gå till väga icke är fullkomligt riktigt, och icke ens fullkomligt önskvärdt.
Det måste vara af vigt för representationen, att se huru en skola af ifråga v:de beskaffenhet är inrättad.
Jag hyser det allra största förtroende för Regeringens förmåga och omtanka för dylika undervisningsanstalters ordnande; men man måste dock medgifva, att det utgör en grundtanke i vårt konstitutionella samhälle, att när en fråga, af den vigt, som ordnandet af en ny skol-undervisning för det qviniga könet, väckes, R.
St:r också må hafva tillfälle att yttra sig om huru denna organisation bör utföras.
Om man nu ställer ett anslag
Den 23 November f. m. 619 till K.
M;s disposition för detta ändamål, så är det också gifvet, att man afsagt sig all inverkan på sjelfva riktningen af anstalten; och den riktning, som till en början blifvit gifven deråt, bestämmer äfven dess utveckling för framtiden.
Blifva nu Ständerna icke nöjda med hvad Regeringen i saken åtgjort, så, ifall det vid nästa Riksdag blir fråga om högre anslag för skolans vidare utbildande och fullkomnande, kommer otvifvelaktig! detta missnöje att menligt inverka på saken.
Emellertid anser jag Utsk:s afslag icke lämpligt.
Utsk. har visserligen erkänt sakens vigt; men denna åsigt har helt och hållet stannat inom Ständerna, och lörlorar sig der, utan att framkomma till K. M.
Det är dock detta, som jag anser nu böra ske.
St:r högt böra erkänna hvad som här af alla talare blifvit erkändt, samt sedermera hos K. M. anhålla, det K.
M. täcktes låta till Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag till undervisningens ordnande för den qvinliga ungdomen.
St:r då vid detta tillfälle skulle vilja vidtaga en eller annan ändring i detta förslag, så hafva de en fullständig bas att bygga på, och då kunna de jemka anslagsbeloppen derefter.
Frågan är visserligen af en trängande beskaffenhet; men hnfvudsaken är att få den väl och fullständigt ordnad.
Om nu det äskade anslaget skulle beviljas och ställas till K.
M:s disposition, på sätt här är föreslaget, kan det dock icke komma att användas förr än nästa sommar, sä framt det ens är tänkbart, att.
Regeringen skulle kunna hinna att låta utarbeta och pröfva ett förslag i den angifna riktningen.
Jag förmodar således, att verkställandet af förslaget komme att dröja till år 1859; men då hafva vi ju Riksdag.
Jag anser det derföre vida bättre, att dröja ännu ett år till 1860; då ku nna Ständerna hafva pröfvat och godkänt det förslag, som K.
M. afgifver, och skolorna kunna då genast träda i full verksamhet.
Mun förlorar något i tid, men man vinner i sak.
På dessa i korthet anförda skäl anhåller jag om propos. på, att, i st. f. Utsk:s afstyrkande, R.
St;r måtte till K.
M. ingå med en underd. skrifvelse, deruti R.
St:r anhålla, det K.
M. täcktes låta utarbeta och till näst sammanträdande Ständer aflemna förslag till undervisningens ordnande för den qvinliga ungdomen.
Jag tror, att StatsUtsk. behandlat denna fråga så; som den borde behandlas.
Frågan i sig sjelf är af den vigt,, att motionären kan vara öfvertvgad om, att Utsk. deråt egnat all möjlig upmärksamhet.
I alside- på skolor för fruntimmer i allmänhet, nödgas jag yttra min tanke.
Jag tror icke att det är nyttigt, att allt för mycket draga undervisningen ifrån hemmet; skolan kan visserligen vara ganska god för att bibringa lärjungen kunskaper; men för upfostran torde den icke vara lämplig.
Jag tror således, att Staten i allmänhet icke bör vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom qvinnas upfostran och bildning dragas ifrån hemmet och till offentliga skolor.
Med gossar är förhållandet något annorlunda, emedan hvar och en, som till en offentlig skola skickar sina söner, gör det endast i afsigt, att de der skola erhålla undervisning, och 620 Den 23 November f. m. dessa skolor behöfva icke vara så exclusiva, som fruntimmers-skolor alltid måste blifva.
Man kan icke tänka sig, att föräldrar skulle vilja skicka sina döttrar till skolor, som vore Statens, d. v. s. vore fria för alla.
Om sådana skolor funnes, skulle de naturligtvis komma att begagnas af den ena eller andra klassen af samhällets medlemmar.
Här i hufvudstaden har funnits flickskola, som troligen af alla erkänts vara särdeles väl organiserad, nemi. den s. k. Walliuska.
Denna skola skulle hafva kunnat tjena StatsUtsk. till en norm att gå efter, derest Utsk. i allmänhet ansett dylika anstalter nödvändiga.
Jag tror icke att så är, eller att Staten bör allt för mycket ingripa i den qvinliga undervisningen, eller att denna är något, som genom Statens mellankomst bör underhjelpas.
Motionärens förslag sönderfaller i tvenne delar, af hvilka jag instämmer i den ena, nemi. att en normal-skola skulle inrättas, hufvudsakligen med afs:de på att bilda lärarinnor för fruntimmer.
Härutinnan skulle jag vilja förena mig med Hr Bildt om en underd. skrifvelse till K. M.
Ju mera man kan hänvisa undervisningen till hemmet, ju mera komma både denna och upfostran att vinna, isynnerhet den sednare, som är den väsendtliga.
Att erfarenheten rörande de ämnen, som i allmänhet böra tillhöra folkundervisningen, ännu är temligen obestämd, torde man väl erkänna.
Gerna vill jag inrymma en betydligare del af undervisningen åt naturvetenskaperna; men att vid dern fästa någon större vigt i afs:de på qvinnans upfostran till moder, tror jag icke vara riktigt, emedan flickorna vanligen vid 14 å 15 år afbryta sina studier.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, förenar jag mig med Hr Bildt, och anhåller om bifall till det underd. skriivelseförslag han framställt, med tillägg, att de ifrågaställda skolorna måtte hafva till hufvudsakligt ändamål att bilda lärarinnor för flickor.