Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. och Landtm, framställt, att i afseende på Utsk:s ifrågav:de hemställan blifvit yrkadt, att densamma måtte erhålla följande lydelse: »att någon annan förändring i följd af kassornas och fondernas befrielse från sagde afgifter icke må i Biksstaten vidtagas, än att 4:de HufvudTitelns anslag till skrifmaterialier och expenser m. m. för KrigsColhm minskas med 680 Bdr Ernt, hvilken nedsättning skall af Utsk. å behörigt ställe iakttagas», blef propos. till bifall å Utsk:s hemställan först framställd, men besvarad med Nej, och bifölls sedermera ofvanberörde af Hr Gr. och Landtm, uplästa förslag till förändrad redaktion.
Härefter förekom och bifölls Utsk:s hemställan rörande godtgörelse för utarbetande i sammanhang med KrigsColhii bokslut af statistiska upgifter öfver samtliga kostnaderna till de särskilda föremål, som tillhöra KrigsColhii förvaltning.
Då nu vidare förekom Utsk:s tillstyrkande rörande hela den erforderliga tillökningen i KrigsColhii anslag, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att sedan B. o. Ad. bestämt aflöningarne för Gen.Intendenten till 5,500 Bdr, för Intendenten till 3,500
Bdr, för 2:ne Adjutanter till 800
Bdr för hvardera, för AdvokatFiskalen till 3,500
Bdr, samt för Förvaltaren vid Stockholms Utredningsförråd till 2,500 Bdr, samt B. o.
Ad. genom dessa förändringar med tillsammans 3,400 Bdr Ernt förhöjt de af Utsk. föreslagna anslagsbelopp, så borde äfven slutsumman af den erforderliga anslagstillökningen förändras till 75,361 Bdr Bmt i st. f. 71,961 Bdr Ernt; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om B. o. Ad. med berörde förändringar bifölle Utsk:s ifrågav:de tillstyrkande.
Bopades Ja. 4:de punkten, Bifölls.
Den 4 Juli f. m. 37 5;te punkten, af Ijenslehäslar samt särskild godtgöreke lill stallhyra m. m. för sådane hästar.
På härvid först förekom Utsk:s hemställan ronde rationsersättninge. i för de officerare, som böra vara med tjenstehästar försedde, yttrade:
Hr af Klint, Erik: StatsUtk. har sjelf erkänt det vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att rationsersättning för officerare, som böra vara med tjenstehästar försedde, lemnäs till ett belopp, som motsvarar utfordringskostnaden för deras hästar.
För att tillämpa denna grundsats, har Utsk. antagit ett medelpris, som för de följande åren skulle bestämmas för rationsersättning.
Jag kan icke bestrida, att ju detta medelpris kan vara riktigt, men då fråga är om ersättning för kostnader, hemställer jag om det icke vore riktigare att följa K.
M:s förslag, nemi. att rationsersättniugen utginge på samma sätt som fouragering för nummerhästar, d. v. s. efter det för året gällande pris.
StatsUtsk:s förslag liar också den olägenhet, att It.
St:r måste för hvarje år särskildt besluta om rationspriset, då i stället, om K. M:s Propos bifölles, man sluppe vidare besvär med denna fråga.
Jag anhåller således om bifall till K. M:s Propos.
Det finnes endast en rätt norm för fouragering, nemi. att den utgår in natura, ty blott derigenom kan den komma att motsvara den rätta kostnaden.
På samma sätt är det med hvad som förekommer i nästa morn., som det må vara mig tillåtet att i förbigående vidröra, ty der finnes ett anslag, som icke motsvarar sitt ändamål.
Jag tror det enda rätta sättet vara, att den tjensteman, som är skyldig att hafva häst, äfven har rätt att få hästen född på Kronans stallar.
Går man till det praktiska, så frågar jag, om officerarne skola sjelfva sköta och rykta sina hästar.
Härom är ingenting sagdt.
Vi känna emellertid, att under en tid utdelades till officerarne portionsersättning för deras drängar, men denna fick sedan fiterbäras.
Kan man tänka sig något mera abderitisk!, än att en person, som skall vara beriden, icke får ersättning för skötseln af sin häst.
Det hade icke varit svårt för Krigsstyrelsen att hemta ledning af huru det tillgår i andra länder, och jag kan icke förstå detta system, att ouphörligen vilja handla annorlunda än andra makter.
Allt detta kunde hjelpas om det fastställdes, att officerarne hade rätt att få sina hästar födda och skötta på Kronans stallar.
Deremot kunde invändas, att de bo långt från stallarne, men detta kan ju lätt hjelpas.
Vid Wendes Artilleri och Kronprinsens
Husarer finnes intet som hindrar antagandet af denna princip.
Af dessa skäl anhåller jag att denna punkt måtte af 11. o. Ad. till Utsk. återremitteras.
Det finnes ytterligare en sak, hvari vi stå alldeles isolerade, och det är hästarnes antal.
En hvar, som känner vår Armées tjenstgöring, måste medgifva, att vi icke behöfva så många tjenstehästar, och jag tror att äfven officerarne skulle vara rätt belåtna, om hästarnes antal inskränktes, och Sta - 3S Den 4 Juli f. m. ten åtoge sig att bekosta utgifterna derför.
Jag får således anhålla om återremiss af så väl denna punkt, som den efterföljande.
Vi hafva här 2 förslag att öfverlägga om, i afseende å sättet att få officerarnes hästar födda.
Hr af Klint har förordat K. M:s Propos. i afseende å sättet att bestämma den summa, som för hvarje corps skulle lemnäs officerare i ersättning.
Det är sannt att man på detta sätt, genom bestämmande efter årspriset för truppers hästar, kommer för hvarje år till ett rättvist resultat, men skillnaden häremellan och hvad Utsk. föreslagit är väl icke så betydlig.
Man vet också att detta förslag väckt mycket motstånd inom StatsUtsk., för hvilket jag också förgäfves kämpade.
Men man vinner ungefär detsamma med Utsk:s förslag, och då detta icke skall gälla för all framtid, utan blott till nästa statsreglering, samt har all utsigt för sig att gå igenom i de öfriga Stånden, så ser jag icke hvarföre vi skulle skilja oss från dem, då skillnaden i alla fall blefve högst obetydlig.
Iir Stjernsvärds förslag medgifver jag vara det fullkomligaste, men det förutsätter en ordentlig kasernering, icke blott för truppen, utan äfven för officerarne.
Vi hafva här i landet mycket som bör förändras, men det bör icke allt ske nu.
Vi kunna vänta dermed till längre fram.
Jag för min del tror lämpligast vara att bifalla hvad StatsUtsk. föreslagit.
Hufvudfrågan här måste vara att votera ett tillräckligt anslag för officerarnes tjenstehästar; en summa så lämpad, att derigenom icke upstår hvarken någon förlust eller någon särskild inkomst.
Det är denna grundtanke, som är uttryckt i K. M:s Propos., eller att den som är skyldig hålla häst, skall i ersättning bekomma hvad detta kostar.
Denna åsigt har jag också sökt göra gällande inom StatsUtsk., men den gick ej igenom, utan ansågs att ersättningen borde utgå efter ett medeltal för 10 år.
Skillnaden mellan Utsk:s förslag i afseende på hästarnes utfordring och K. M:s Propos. derom, är emellertid icke så stor, att detta bör blifva föremål för votering i förstärkt StatsUtsk., som kunde inträffa, om något annat Stånd än B,, o. Ad. skulle stadna i samma beslut.
Men i afseende å den andra punkten, om stallhyran, ligger efter min tanke en orättvisa deri, att man icke gjort någon skillnad mellan de officerare, som hafva en eller två och de som hafva flera hästar, ty då man vet att priset för en hästs skötsel och stallhyra är årligen 400
Bdr, kan man dock deraf tj draga den slutsats, att kostnaden för 4 hästar är 1,600 Bdr.
Som nu är föreslaget skulle likväl så blifva, att man för en häst får otillräcklig, men för flera hästar tillräcklig stall-lega.
Man måste medgifva att det förslag, Hr Stjernsvärd framställt, är det rätta, nemi. att hästen underhålles på Statens bekostnad.
Jag anser icke, på sätt Frih.
Tersmeden sagt, att *hela Beg:tet derföre skulle blifva kaserneradt.
Inom Artilleriet består Staten hästar åt alla officerare, till och med kaptensgården, och någon olägenhet har deraf icke upstått.
Det kan visserligen vara litet besvärligt, att skicka hästarne från kasel-- Den 4 Juli f. m. nen, så vida man bor långt bort, men för en fattig officer blir det dock en vinst att få sin häst skött och född med minsta möjliga kostnad.
Kunde Hr Stjernsvärds förslag vinna framgång, skulle jag åtminstone med min röst understödja detsamma.
I alla fall, äfven om K. o.
Ad. icke skulle gilla Hr Stjernsvärds åsigt, torde det dock vara nödvändigt att återremittera punkten, om It. o Ad. icke vill bifalla den, sådan Utsk. föreslagit densamma.
Jag anser således en återremiss böra äga rum.
Jag ber att få instämma med de Hrr, som yrkat bifall till K. M:s Propos., emedan det rättaste är, att rationspriset för officerares hästar bestämmes efter hvad kostnaden verkligen utgör.
Deremot kan jag icke instämma med dem, som önska att rationshästar skola inrymmas på Kronans stallar.
Först och främst skola då dessa byggas mycket större, och för det andra — hvar skulle infanteristernas hästar inrymmas?
I andra länder, hvilkas exempel man åberopat, hafva officerarne rum i kasernen, men så är icke förhållandet här.
Jag har alltid ansett för en glädje att gå ned i mitt stall och se efter mina hästar.
Detta nöje är officeraren hos oss alldeles beröfvad, då han bor för långt bort från kasernstallarne.
Vid många tillfällen är man också nödsakad att genast hafva sin hiist till hands, och det möter då svårigheter.
Jag får, för min del, på dessa grunder, anhålla om bifall till K. M:s Propos. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att endast 5:te punktens första del, som rörde rationsersättningen, nu utgjorde föremål för öfverläggningen, och att den sednare delen, hvari frågan om stallhyra förekom, ännu icke var för R. o. Ad. föredragen.
Hr Stjernsvärd: StatsUtsk:s Ordf:de har som skäl för bi fall till Utsk:s förslag anfört, att detsamma skulle komma att gå igenom i de öfriga Stånden.
Jag har ingenting emot denna princip, men den följes vanligen icke här på Riddarhuset, och jag tror den icke böra anföras sorn skäl.
Hvad denna fråga särskildt beträffar, tror jag icke det finnes något Stånd, som är mera kompetent domare öfver detta förhållande, än R. o. Ad , och jag tror således att om det beslut, R o. Ad. fattar, icke blir gällande, så bör man dock icke underlåta att besluta efter öfvertygelse
Här är icke fråga om penningar, utan om remonteringskostnaden, d. v. s. sådana saker, som utgå in natura, och böra ersättas till deras verkliga belopp.
Man har vidrört hvad jag ber att få åberopa, nemi. förhållandet vid ArtilleriReg:terna, hvilkas hästar födas på Kronans stallar.
Jag tror icke att dessa personer finna sig mindre belåtna med detta förhållande, än om de skulle hafva sina hästar hemma hos sig.
Här har äfven talats om det förhållande, som äger rum utomlands endast för kasernerade trupper.
Härär en omständighet, som jag ber att få åberopa.
I hvilken svår belägenhet sätter man icke då en fattig officer, som kanske nedlagt hela sitt kapital i sina tjenstehästar, om deras skötsel skall öfverlemnas till en främmande person, som kanske inom 24 timmar för - 40
Den 4 Juli f. m. stör hästarne.
Det är icke alltid möjligt att få någon kamrat, som tillser hästarnes skötsel.
I garnisonsorterna Christianstad och Malmö tror jag ingen har ringaste anmärkn. att göra deremot, att deras hästar skulle befinna sig på Kronans stallar.
Det vore äfven en stor nödvändighet, att
Infanteri-officerarne hade rätt att der insätta sina hästar.
Leuhusen anmärkt, så kan jag, huru jag må anstränga mitt förstånd, icke begripa att det är något militäriskt skäl.
Att han vill gå och se om sina hästar, är mycket bra, och det må han gerna göra; men det är ett helt annat förhållande med de indeldta Iteg:terna, der officeren har boställe och är i tillfälle att se efter sina hästars skötsel.
Det vore här mycket att tillägga, men jag tror att hvad här blifvit yttradt inses och gillas af majoriteten; och jag anhåller således om bifall till mitt förslag.
Gr Björntjerna:
Ur ekonomisk synpunkt kan jag icke annat än hembära min tacksamhet till Hr Stjernsvärd för hans förslag.
Det vore onekligen en stor penningevinst för Kavalleri officerare att slippa bestyret med sina hästar, att helt enkelt skicka dem till Kronans stallar; men å andra sidan medför saken så stora olägenheter, att jag hoppas den aldrig må vinna R.
Afven med beräkning af det minskade antal tjenstehästar, som Hr Stjernsvärd föreslagit, visar det sig att endast för GardesReg:terna till häst och fot samt Staberna erfordras här i Stockholm plats i Kronans stallar för 00 stycken officershästar.
Då ingen enda öfverloppsspilta finnes i Hästgardets kasern, blefve således den första åtgärden att bygga ett nytt stort officersstall.
Redan detta kostar betydligt.
Till hästarnes skötsel åtgår 40 man, d. v. s. hälften af en beriden sqvadron.
Jag hemställer om vårt redan allt för svaga rytteri har råd till något dylikt.
Om t. ex. Svea Garde skulle ut på marsch, så måste, efter Hr Stjernsvärds förslag, en hop hästgardister medfölja för hästarnes skötsel.
Huruvida dessa hästgardister skulle vara beridna på nummerhästen eller gå till fots, vet jag icke.
Man har sagt att vid Artilleriet tillgår så som här föreslås.
Jag har den största aktning för Artilleriet, för dess utmärkta kunskaper och duglighet, men jag betviflar att artilleristen har eller ens kan hafva samma kärlek till sin häst, som Kavalleri-officeren.
Denna kärlek kan icke upkomma på annat sätt, än genom att ständigt hafva hästen under ögonen.
Huru ofta skulle en officer, boende i staden, komma att begagna en häst. som stod vid Fredrikshof? troligen aldrig, utom i tjensten.
Den kavallerianda, sorn ännu lyckligtvis finnes qvar hos oss, tror jag hufvudsakligen komma deraf, att officeren, då han icke har annat att göra, nu rider ut, för sitt nöje, och derigenom öfvar både sig och sin häst.
Det är denna fältridning, som bildar den djerfve ryttaren, der inläres hinderridning, der öfvas fyrsprånget, saker af så öfvervägande vigt i striden, men som aldrig kunna inläras inom ridhusets väggar.
Tag bort hästen från officeren och allt detta försvinner af sig sjelf.
Jag hoppas således att Hr Stjernsvärds förslag lika lifligt mätte ogillas af R. o. Ad., som af hvarje sann ryttare.
Slutligen kan jag icke annat än vara tacksam, om R. o. Ad. bi - Den 4 Juli f. ra. 41 faller K. M:s Propos., men förklarar mig, med betraktande af ställningen och förhållandet inom MedSt:n, ratt belåten om StatsUtsk:s förslag antages. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Jag begärde ordet, då jag hörde en värd talare yttra, att en återremiss skulle innebära uttalandet deraf, att antalet tjenstehästar borde nedsättas.
Jag delar icke Hr Stjernsvärds åsigt, att antalet af officerarnes tjenstehästar bör förminskas.
Men det är nu icke fråga om den saken, utan om att få en rationel grund för utgående af Statens bidrag för tjenstehästars underhåll.
Det är af detta skäl jag understödt Hr Stjernsvärds förslag.
Björnstjernas yttrande, att den kavallerianda, som nu finnes, beror derpå, att man bor i närheten af sin häst, så får jag anmärka, att detta nu icke är fallet annat än undantagsvis, att officerarne hafva sina hästar i samma gård, der de sjelfva bo; likasom jag aldrig hört att de få officerare, som hafva stallrum i det hus de bebo, skulle vara skickligare kavallerister än andra officerare, som sakna detta tillfälle.
I afseende på den förespegling Gr:n gjort, att officerarne icke skulle få se om sina hästar, så vida dessa stodo i stallarne, så tror jag det är lika vågadt.
Jag vet icke, hvarföre man ej vill godkänna en princip, då den är riktig.
Det är visserligen sannt, att många soldater behöfde användas för hästarnes skötsel; men är det utredt att detta ej låter ordna sig utan någon särskild kostnad för Statsverket?
Nej, frågan är alldeles icke undersökt och det synes mig densamma förtjena.
Hr Stjernsvärd: Gr. Björnstjerna har i sitt anförande velat draga den slutsats af mitt yttrande, att jag skulle föreslagit att en officer, sora får sin häst född på ett kavalleristall, skulle, då han kommenderas ut till marsch, hafva en artillerist eller kavallerist till ordonnans.
Något så absurdt har jag aldrig yttrat.
Vill man på detta sätt öfverflygla sina motståndare, så är det omöjligt att vara med.
I händelse af kommendering får officeren bete sig som han gör nu, nemi. förse sig med soldater af sitt eget Reg:te.
Att åter kärleken mellan kavalleristen och hans häst skulle förfalla genom att de bo på olika ställen, vill jag bemöta dermed, att det är lång tid, som officerarne skola finnas på stallarne, och då hafva de godt tillfälle att sysselsätta sig med sina hästar.
Jag tror det är få officerare som, sedan tjenstgöringen är slut, på e. m. besöker sina hästar.
Hvad kavalleriandan beträffar, tror jag den beror derpå att åt kavalleristen från början bibringas undervisning i ridkonsten.
Denna anda tror jag till stor del försvann då man förändrade stuferierne, hvarigenom de uphörde att vara skolor, der man fick lära sig rida, och ansvaret torde drabba den, som föranledt denna fordring.
Att en profan inblandar sig i discussion, som blifvit förd af sakkunnige män, kan synas mindre lämpligt.
Jag skall heller icke kasta mig in i den egentliga kavallerifrågan, utan söka göra mig till nytta hvad här blifvit anfördt. 42 Den 4 Juli f. m.
Häraf måste jag draga den slutsats, att frågan icke är fullständigt utredd; och ehuru jag icke kan neka att alla, som yttrat sig för den ena åsigten, varit kavallerister, skulle jag dock hafva mesta fallenhet att icke följa deras råd.
Hufvudsaken torde vara att tillse att, då man önskar upnå ett mål, man dertill icke väljer allt för olika vägar.
Alla tyckas vara ense om, att rättvisan bör beredas dem af Svenska Arméen, som äro skyldige att hålla hästar.
I afseende å sättet härför hafva åsigterna varit olika.
Några hafva antagit bäst vara att följa K.
M:s förslag, som också torde vara det rätta, då man icke vill gå in på att hästarne skola födas på
Kro nans stallar och bekostnad.
Blir punkten återremitterad, tror jag jag det vore väl, om någon valfrihet kunde medgifvas, ifall man anser hästarne böra på Kronans stallar fodras.
Det må då lemnäs officerarne fritt att föda sina hästar hemma, om de så vilja, nemi. mot skälig ersättning.
Jag tager mig friheten anmärka, att efter min upfattning hafva vi nu förslösat en ganska lång tid på blott den enkla frågan, huruvida rationspriset bör bestämmas efter 10 års markegång, såsom StatsUtsk. föreslagit, eller efter hvarje års pris särskildt, såsom K. M:s Propos. innehåller.
För mig synes skillnaden så ringa, att man utan fara kan bifalla Utsk:s förslag.
Från denna fråga hafva vi sedan kommit till en ganska lång tankevexling ang:de fördelarne af att kavallerister eller andre militärpersoner, som måste hafva tjenstehästar, skulle äga att låta dessa födas och skötas vid kasernerna.
Men vi hafva här talat om något som icke kan komma i fråga vid denna statsreglering, ty, mine Hrr, vi hafva icke några stallar för det åsyftade ändamålet.
Här är tillkännagifvet, att Lifgardet till häst icke har rum för andra än sina egna hästar och dem, som redan äro der inqvarterade.
Jag hemställer således om icke det lämpligaste vore att nu bifalla Utsk:s förslag och öfverlåta åt kommande Ständer att reglera denna fråga.
Jag instämmer i den siste talarens yttrande, men då detta ämne troligen ej vidare förekommer, torde jag få besvara några anmärkmr mot mitt föreg:de yttrande.
Hr Stjernsvärd började med att framhålla det orimliga deri, att officerare förut fått rationsersättning för sina drängar, men sedan måst återlemna densamma, och förordade i följd deraf, att Kronan borde gifva så väl fourage som hästskötsel in natura.
Kunde det då falla mig annat in, än att han önskade att samma person, som skött hästen i garnisonsorten, äfven skulle göra det i fält.
Någon ordonnans har jag icke talat om.
Hrr Stjernsvärd och Bildt hafva båda anmärkt, att officeren ganska väl kan se om sin häst i kasernen; ganska sannt.
Men det är icke häri det vigtiga ligger, utan i möjligheten att nyttja hästen.
Hrr torde nogsamt veta, att under kaserntjenstgöringen ingen tid dertill gifves.
De Ryska officerarne åka till kasernen och sitta ej upp tili häst förr än Eeg:tet utrycker.
Den Engelska deremot tumlar om på sin kamp dagen i ända.
Balaklava lärer oss hvilketdera sättet är det lämpligaste att Den 4 Juli f. m. 43 dana sådana ryttare, som vi behöfva.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt ITr Gr. o. Landtm, framställt hurusom under densamma blifvit yrkadt, dels bifall till Utsk:s hemställan, dels bifall till K. M:s Propos. i afseende å rationsersättningen för officerares tjenstehästar, dels ock återremiss, blefvo propos:r till bifall å dessa yrkanden framställda och besvarade med blandade Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förevar:de hemställan, samt efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg
Hr Stjernsvärd, begärde votering.
Uplästes till votering och godkändes följande voteringspropos.:
Den som bifaller den del af 5:te punkten i StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 71, som angår rationsersättningen för de officerare, hvilka böra vara med tjenstehästar försedda, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot Utsk:s Utlåt, i denna del gjorda anmärkmr föranleda till återremiss.
Härefter förekom Utsk:s tillstyrkande i fråga om ersättning af kostnaden till stallhyra m. m. för tjenstehästarne, och yttrade sig derom:
Efter min tanka har StatsUtsk. så behandlat denna fråga, att man förfarit med billighet mot åtskilliga officerare, som hafva rations-ersättning, men obilligt mot andra.
Vid genomläsning af Statsråds-prot. i ämnet finner man, att hvad K.
M. framställt som ett minimum, det har StatsUtsk. antagit till maximum; och om man läser K. Propos:n om finansernas ställning, så måste man medgifva, att orsaken ej kan vara bristande tillgångar.
Om man tager i betraktande den verkliga kostnaden, så finner man, att föda och skötsel för en häst upgår till betydligt mera än hvad StatsUtsk. här föreslagit skulle utgå i rations-ersättning, äfven i det för beräkningen fördelaktiga fall, att officeren har 2 hästar att underhålla.
En stalldräng för hästarnes skötsel kostar nemi. 480 Rdr, hyra för hans rum jemte eldning deraf 100 Itdr, stallhyra 100 Rdr, skoning 48 Rdr, samt stallinventarier och hästmedikamenter 32 Rdr, eller tillsammans 760 Rdr, således för hvarje häst 380 Rdr.
Om man härtill lägger af hästens värde eller 45 Rdr, som utgör omsättningskostnaden i likhet med hvad som 44 Den 4 Juli f. m. för artillerihästar är beräknadt, så blir summan för hvarje häst 425 Edr.
Jag skulle derföre vilja föreslå att E. o. Ad. behagade bifalla den motion, som i detta afseende blifvit väckt, deri ersättningen är uptagen till 300 Edr.
Detta är det minsta som kan begäras.
Om man ser till huru det förhåller sig, så finnér man att de gamla rationspenningarna voro 360 Edr.
Afven bör man taga i betraktande, att lönetillökningen för en kavalleri-officer är så ringa, att han kommer att tjena för mindre än infanteri-officeren, emedan den förre måste af sin lön betydligt bidraga till underhållet af de för honom nödvändiga tjenstehästar.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag att Ståndet behagade, med afslag å Utsk:s Betänk, i denna del, bifalla Hr Sandels motion i fråga om kostnaden för stallhyra m. rn.
Jag förutser visserligen möjligheten deraf, att StatsUtsk:s förslag i denna fråga vinner bifall, men måste dock beklaga om utgången blir sådan.
Det måtte väl ligga i sjelfva sakens natur att hvarje Statens tjenare skall hafva så stora inkomster, att hvad han ovilkorligen behöfver och är skyldig i och för tjensten att bekosta, kan genom hans lön bestridas.
Staten har derföre också alltid gjort skillnad mellan infanteristen och kavalleristen, emedan för den sednare fordras att hafva häst och sadelmundering.
Nu har man erkänt såsom grundsats, att hästens skötsel och underhåll bör utgöra en sak för sig, skild från officerens aflöning.
Då är väl med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att de kostnader som fordras för hästens underhåll och vård, tilltagas och utgå så tillräckliga, att officerens aflöning får användas för hans egen person.
Lägger man nu härtill den vigtiga omständighet, att en tjenstehäst kostar en betydlig summa, hvarpå räntan alltid för officeren går förlorad, så synes mig en verklig orättvisa ligga i att icke förhöja den nu ifrågav:de summan så, att åtminstone med fog kan sägas, att officern fått för sina kostnader i och för hästens vård och skötsel en sådan ersättning, att han kan dermed vara någorlunda belåten.
Jag tror att den motion Hr Sandels, som är Chef för ett KavalleriEeg:te och således bör ega sakkännedom, inom detta Stånd väckt, bordt hos Utsk. väcka mera upmärksamhet.