Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Brandstodsföreniugarne utgöra cojnmunala föreningar; de dithörande göromålen må de således på egen bekostnad besörja.
Det kan icke med fog åläggas någon Statens tjensteman att åtaga sig sådant.
Icke eller kan man föreskrifva en viss betalning, som öfver hela Riket skulle vara lika för detta ökade besvär, ty då, efter hvad jag tror mig veta, denna uppbörd i vissa län besörjes af s. k. uppbördsförvaltare, emot ingen, eller någon derföre ulan tvifvel redan bestämd vedergällning, sä blefvc förändringen på dessa ställen hvarken önskad eller nödig.
Mången skulle få för mycket, andra för litet.
Sådant beror pä olika omständigheter, oell bör derefter rättas.
Jag anser alldeles tillräckligt, om hvarje brandstodsförening i sådant fall vänder sig till landshöfdingen i länet, och denne till K. M. R.
St, torde derföre icke böra befatta sig dermed, hvarföre jag hemställer, att R. o. Ad. mätte afslå betänk.
II r F åhrotus, Olof Immanuel:
Jag är i denna fråga hufvudsakligen af samma mening, som den siste värde talaren.
Det är visserligen ostridigt, att de länsvis inrättade brandstodsbolagen i flere hänseenden äro att föredraga framför de smärre, härads- eller socknevis ingångna föreningarne, och det må derföre gerna medgifvas, att de förre framför de sednare förtjena alt underlättas med de medel, som kunna synas tjenliga och möjliga; men jag hyser likväl stora betänkligheter emot antagandet af det nu under öfverläggning varande förslaget.
Till en början må man göra sig den frågan, huruvida en Kronans tjensteman, redan med fullmakt försedd, må anses rättsenligt kunna lillförbindas, att emot sin vilja åtaga sig ett bestyr, som är enskildt och icke Kronans?
Dernäst bör det icke undgå uppmärksamheten, alt om man ålägger en tjenstman göromål, som ligga utanför hans egentliga befattning, så äfventyrar man dermed, att lian, för att uppfylla sitt åliggande i det förra fallet, möjligen kan nödsakas ali åsidosätta sina skyldigheter i det sednare; åtminstone har man, om han skulle med någon förseelse beträdas, derigenom lagt honom i händerna en gilltig ursäkt derföre.
Vore allt bestäldt dermed, att häradsskrifvaren upptog brandstodsmedlen på debelsedlarne, och att kronofogden sedermera å allmänna uppbördsmötcna emoltog och lill ränteriet eller brandstodscassan aflevererade dessa bidrag, sä skulle det visserligen kunna synas, sorn dermed icke vore större besvär eller tidsspillan, än som möjligen utan olägenhet kunde åstadkommas; men det inses lätteligen, alt det icke stannar dervid.
Vid de allmänna uppbördsmötena ingår vanligen långt ifrån hela beloppet af de debiterade medlen, och upphördsmännen äro då nödsakade att fara gård emellan för att upptaga resterna.
Om det nu förevar, förslaget gick igenom, sä kunde det emotses, alt vid uppbördsmötena de fall ofta skulle inträffa, att de skaltskyIdige val inbetalade sina kronoutlagor, men icke bidra4 II.
23 578 Den 9 November e. m. gen lill brandstodsbolaget.
I dessa fall blefve nppburdsmännen nödgade, alt göra särskilda resor till dc bctalningsskyldige, för att utfå dessa medel.
Det är visserligen sagdt uti Utsk:s betänk., all kronobetjeningen borde åtnjuta ersättning medelst eu procent af uppbörden; det må dä tillses, huru denna ersättning i verkligheten skulle komma att se ut.
Det är för oss alla kändt, alt en af hufvudgrunderna för de brandstodsbolag, som under de sednare åren länsvis blifvit bildade, är, alt icke hålla någon cassa.
Det obetydliga, som behöfves lill. förvaltningskostnaden, fördelas nemi. på delägarne till årligt utgörande; oell den qvot, som belöper sig på hvar och en, är följaktligen, då brandskada icke inträffar, högst ringa, och äfven, dä brandskada inträffar, utgör crsättningsandelen, till följd af inrättningens större utsträckning, vanligen ett obetydligt belopp.
Efter den beräkning, som j<1g under de sednare åren varit i tillfälle att göra, torde under vanliga förhållanden bidraget för ett helt fögderi i medeltal icke kunna uppgå lill mer än 1,600 r:dr, och i händelse brandskada icke inträffar, till omkring 200 r:dr.
I förra fallet skulle vedergällningen alltså blifva 16 r:dr och i sednare 2 r:dr, till lika delning emellan häradsskrifvaren och kronofogden: och dermed skulle dä vara ersättning för arbete, för skrifmaterialier, för postporto och resekostnader, för alt icke omtala dc uppoffringar och förluster, som vanligen icke kunna alldeles undvikas vid uppbörden, genom missräkningar, falska sedlar o. s. v.
Om under sådane förhållanden kronobetjeningen skulle vilja frivilligt åtaga sig ett så beskaifadt bestyr, som det nu ifrågavar., må sä vara; men jag skulle likväl, på nu anförda skäl, tro, all det icke vore väl betänkt, att ovillkorligen ålägga dem ett sådant bestyr och ansvar, och jag får derföre, i likhet med den förra talaren, förklara, att jag icke anser mig kunna rösta för förslagets antagande.
Efter de talare, som nyss yttrat sig, och hvilka uti administrativa ärenden äga så mycket större insigter än jag, skulle det kunna synas förmätet, att våga framställa en motsatt åsigt; men jag kan likväl icke underlåta, alt yttra några ord lill försvar för Utsk:s betänk.
Nu gällande lag ålägger häradsskrifvare och kronofogdar alt debitera och uppbära braudstodsmedel för de häradsvis inrättade brandstodsbolagen; det åliggande, som nu är i fråga att pä desse tjenstemän öfverflyttas, är således icke något annat, än att de medel, som för närvar, af kronofogdarne uppbäras för att directe den brandskadade tillställas, skulle hädanefter af dem uppbäras för att tillställas brandstodsbolagens directioner.
Slaten har redan ansett det vara en maktpåliggande sak, att den brandskadade måtte skyndsamt och ordentligt utfå sin ersättning, samt har för detta ändamål tagit honom under sitt beskydd; jag skulle derföre ieke tro det vara skäl att nu neka honom detsamma.
Det är äfven sannolikt, alt besväret i det ifråga - Den 9 November e. m. 179 var. fallet bl i f ver vida lindrigare, da en ordentlig debiteringslängd för uppbördens verkställande från brandstodsbolaget medmeddelas, än dä debiteringen skall, efter beslut af särskilda häradsrätter, af häradsskrifvare och kronofogdar verkställas.
Genom den nu föreslagna förändringen i afseende på brandstodsinrättningarnc är äfven teinligen gifvet, alt, uti de län, der länevis inrättade brandstodsbolag finnas, skall del blifva en ovillkorlig nödvändighet för landets innebyggare att i dessa bolag ingå, såvida de ej vilja utsätta sig för äfventyret alt, i händelse af brandskada, icke åtnjuta någon ersättning eller belt och hållet förtryckas.
Om nemi. endast några få hemman inom ett härad qvarstå utanför det länsvis inrättade brandstodsbolaget oell skada trä Ilar något af dessa hemman, så blifva, enligt 1111 gällande lag, de andra få hemmanen skyldige, att till dem utgöra hela brandskadcersäftningsbeloppet.
Detta kommer allmänheten säkerligen att inse, och i följd deraf, alf mangrant sluta sig till de länsvis inrättade brandstodsbolagen, i hvilket fall äfven den i allmänna lagen för kronofogden hittills gällande skyldigheten alt uppbära branJstodsmedlen hell och hållet skulle komma att upphöra.
Fråga är sålunda blott, att på eli annat sätt ordna den skyldighet de för närvar, äga, och då alla äro ense derom, alt de länsvis inrättade brandslodsbolageu böra anses förmånligare och på riktigare grunder byggde än de små, nu existerande, så vore väl icke skiil alt förneka de förre en för del, som de sednare åtnjuta.
Jag anhåller således om bifall till Ulsk:s betänk., endast med tillägg af ett ord, som förmodligen genom misskrifning eller tryckfel blifvit ur detsamma utelemnadt.
Förslaget lyder nemi.: ”att derest
Directioncn för brandstodsbolag, som är af Konungen stadfästadt, före den 1 Augusti låter etc. etc.”
Der borde väl hafva stätt: årligen före den 1 Augusti, emedan det eljest skulle blifva en lag, som gällde blott för ett enda fall.
Jag är lill alla delar förekommen af den siste värde talaren, och anhåller blott att fä med honom instämma.
Ilr Fåhraeus:
Det är en sanning hvad Gr.
Mörner anfört, alt kronobetjening?:: redan genom förut gällande författning är förbunden att utan ersättning uppbära brandslodsmedel. som enligt allmänna lagen utgå. 1801 års K. br. omtalar ett sådant åliggande, men detta bref, som endast är ett upprepande af 1727 års K. resol. uppå allmogens besvär, ålägger icke kronofogdar och häradsskrifvare della bestyr ovillkorligen, utan alternativt med fjerdingsman, eller nämnde- och synemän.
Jag ber likväl att härvid få fästa uppmärksamheten på tvenne omständigheter, nemi. att förslaget afser redovisandet af icke allenast brandstodsersättningar, till betäckande af förluster för inträffade eldsvådor, ulan äfven bidragen till bolagens förvaltningskostnad, och att det är en betydlig skillnad ali uppbära medel lill ersättande af inträlfade skador inom eli helt län, 180 Den 9 November e. m. jin inom ett härad.
Det är klart, att besväret med denna uppbörd blir desto drygare och mera tidsödande, ju större och vidsträcktare inrättningen är.
Dessutom bör man betänka, att förhållandena 1727 och 1844 äro temmeligen skiljaktige i afseende på tjenslemäns göromål i allmänhet, och enkannerligen hvad angår kronobetjeningens, samt alt del ingalunda ar sagdt, ali hvad som gick an alt då ålägga kronobeljeningeii, utan fara för åsidosättande af öfrige tjeustepligter, äfven låter sig göra nu.
Jag utber mig att få begagna tillfället, att, i anledn. afHr von Hartmansdorlfs yttrande, tillägga några ord.
Ilan yttrade nemi. den förmodan, att icke allestädes den ersättning, som borde tillerkännas kronobeljeningen för bestyret med uppbörden oell redovisningen af dessa medel, kunde blifva lika för alla liin.
Förhållandet är sådant, alt i de 12 län, der brandstodsföreningar på de sista 5 åren blifvit stiftade länsvis, bar ursprungligen 1 proc. provision blifvit bestämd, och bolagen hafva vanligen, med öfverlemnande af förslager till bolagsreglor, bos Konungen anhållit, alt uppbörden och redovisningen af bolagen tillkommande brandstodsmedel mätte varda kronobetjeningen ålagd.
Konungen bar likväl icke funnit skäl att ovillkorligen tillförbinda densamma ett sådant åliggande, ulan låtit ankomma på bolagen sjelfva att med vederbör, derom öfverenskomma.
Det fall har nyligen inlrällät, att eli läns bolag inkommit med anhållan all fä förändring af den § i dess reglemente, som handlade om uppbörder och deu derföre bestämda proc.
Det nppgafs nemi. alt kronobeljeningen till eu början åtagit sig förenämnde bestyr, emot åtnjutande af 1 proe. provision, men efter någon tid undanhedt sig detsamma, och all bolaget af sådan orsak funnit sig föranlåtet begära provisionens bestämmande lill 3 proe.
I alla de öfriga reglementena är 1 proc. fastställd för oflauämnde bestyr.
Jag vill endast nämna, att utom det af Hr Fåhraeus åberopade K. br. af är 1801, innehåller äfven (5 § i 24 Gap.
Byggn.b:n ett bestämdt stadgande i denna del, så lydande: ”1 hvarje landsort skall å tinget, i Konungens Bcf:h:des närvaro, häradsboerne emellan förening upprättad vara, huru mycket för hvart och ett nytt hus ä helt hemman eller mindre i brandstod gifvas skall; och när eldskada sedan timar, söke den, som tidit, häradshöfdingen, och han namne synemän som skadan skåde.
De skola noga undersöka, hurudane de hus, som brunnit, dä voro, nye eller gamle: och häradsrätten pröfve det sedan och dömme, huru stor brandsloden af hvarje hemman, efter föreningen och busens beskaffenhet, vara skall.
Hvad rätten dömdt, vise den som skadan händt, hos Konungens Bef:h:de upp, oell förord ne han, att den brandstod utan dröjsmål uppbäras må.”
Sedan har 1801 års bref stadgadt, att sådant skall ske utan ersättning.
Den siste talaren har upp - Den 9 November e. m. 181 lyst om det förhållande, som varit gällande innan sednare tiders brandstodsföreningar uppkommit.
Af sådane brandstodsbolag har jag, sorn Landshöfd. på Gottland, åstadkommit det första.
Dervid fastställdes af Konungen, alt kronobetjenigen skulle emottaga uppbörden och tillställa densamma den hrandskade, utan ersättning, hvilket efter min öfvertygelse äfven är nödvändigt, emedan del ej är skäligt att tillägga vederbör, uppbördsman en afgift för ett sådant bestyr.
Hvad detta förslag angår, som uppskjuter med uppbörden och redovisningen af brandstodsmedlen lill liden för den allmänna uppbörden af statsmedlen, så kan jag för min del icke deruti instämma.
Uppbörden af brandslodsmcdel hör ske genast efter det att skadan är känd och lill beloppet godkänd, derefter debiteringen bör ske, och den brandskade erhålla medlen sä fort som möjligt, ty han lider eljest allt för mycket, om han skall vänta derpå ett års lid, hvilket blefve händelsen, om brandskada timar vårtiden, alldenstund uppbörden af Kronans medel icke inträffar förrän året derefter, hvaremot den brandskadade innan dess kan hafva sina hus återupphyggda, derest brandstoden genast, efter den öfvergångna branden, uppbäres och redovises.
Jag anser alltså, att detta betänk, innehåller en i allo öfverflödig åtgärd, enär de föreningar till branstodsbolag, som inom provinserne kunna komma lill stånd, i de för dem, efter hvarje särskild ort, träffade öfverenskommelser, innefatta jemväl stadganden för uppbörden af brandstodsmedlen, och hvilka öfverenskommelser, sedan Konungens stadfästelse desamma äkommit, gälla, hvar och en efter den form som blifvit antagen; men dessa skulle komma alt rubbas, genom bifall till denna här framställda önskan 0111 kungörelses utfärdande pä sätt som föreslagits, på alla de orter, der kronobetjeningen nu, utan all ersättning uppbär, redovisar, och den brandskadade tillställer det skadestånd, som honom blifvit tillerkändt.
Att derutöfver begära en proc. för besväret med uppbörden, och således dermed öka siffran af sjelfva brandstodsbeloppet, det kan jag för min del icke tillstyrka, anseende, som sagdt är, hela frågan vara öfverflödig, hvarföre jag tillstyrker afslag å delta betänk.
Cederström har redan upplyst ett förhållande med länen, hvarå jag ville fästa uppmärksamheten.
Men det finnes äfven brandstodsföreningar, efter domsagor, och sådane hafva af Konungen fastställde reglementen.
En sådan förening, som jag nyss hört omtalas, later uppbära brandstodsmedel ulan någon afgift och ulan att kronobetjeningen dermed besväras.
Skulle nu betänk, antagas, så blefve följden, att reglementet för denna brandstodsförening skulle, i hänseende till uppbördssättet, upphäfvas, och föreningen åläggas en icke förut vidkänd afgift af 1 proc.
Hvartill skulle sådant gagna?
Onödiga kostnader utan annan anledu. än att få allting skuret öfver en kam!
I afseende på verkställigheten förekommer äfven en annan omständighet.
Här 182 Den 9 November e. m. föreskrifves, alt debiteringslängden skall före den 1 Aug. tillställas vederbör, häradsskrifvare.
Detta går an i de län, hvarest privatbanker finnas och brandstodsföreningarne förskaffat sig creditiv på desamma, emedan de brandstodsersättuiogar, som under äret förekomma, då tagas på credilivet; men i de landskap, hvarest privatbanker icke finnas, är det icke möjligt, alt så länge uppskjuta ersättningens utbetalning, emedan den brandskadade ej kan vänta så länge.
Der måste följaktligen penningarue antingen upplånas eller särskild brandslodsdebitering göras för hvarje brandskada.
Förslaget passar således ieke till dylika förhållanden.
Ilr Lagergren, Anders:
Utan att vilja inlåta mig i frågans administrativa väsende, mäste jag likväl bekänna, att jag, på de skäl Gr.
Mörner anfört, vill tillstyrka bifall till detta betänk.
Som vald direcleur uti en bland brandstodsföreuingarnc inom Nyköpings län, får jag nämna, att inom föreningen mycken fråga uppstod, huru med debiteringen och uppbörden af medlen skulle tillgå; och funno samtlige bolagets directcurer det blifva svårt att få debitering af uppbörden pä annat sätt verkställd, än genom kronofogden och häradsskrifvaren.
Man tvekade visserligen icke i den förmodan, att desse tjenstemän skulle, med villighet för länets allmänna bästa, en sådan uppbörd sig åtaga; men angenämt hade det likväl varit alt veta, att sådant cj berott af deras godtfinnande, hvarföre det hade varit väl om ett stadgande som detta ägt rum.
När nu, till följd af en K. propos., brandstodsbolagen, i fall Sländerne gå dem till mötes, vinna en sådan utvidgning i sin myndighet, att do särskilda deläga me i härads-brandstodsföreningarne nästan se sig nödsakade alt ingå i länets allmänna brandstodsbolag, och sålunda dea skyldighet, som förut ålegat kronofogdar och häradsskrifvare, att utlaga och redovisa de medel, som tillkomma häradsföreningarne för lemnade brandskador, småningom upphör, skulle jag anse det vara af oberäknelig vigt, om kronobetjeningen finge sig i stället ålagdt alt uppbära och redogöra läns-brandstodsbolagen tillkommande medel.
Beträffande svårigheten, som skulle möta emot debiteringslängdens insändande före den 1 Aug., så är derföre sörjt inom Nyköpings län på det sätt, alt direclionen äger upptaga lån, för att genast efter inträffad brandskada kunna vara i tillfälle att bispringa den af olyckan hemsökta och dymedelst äfven göra det öfverflödigt för kronofogden att genast uttaga medlen samt i sådant afseende underlätta fullgörandet af den skyldighet, som Utsk. honom ålagt.-På dessa grunder kan jag ej annat än ifrigt yrka bifall till betänk., anseende att det skäl, som Hr Fåhraeus anfört deremot, eller att man ej skulle äga rättighet att ålägga en tjensteman ett sådant besvär, måtte kunna höfvas derigenom att samma besvär ålegat honom för häradsbrandstodsföreningarne.
Då möjligt vis ett missförstånd kunde uppstå om sijltet, på hvilket brand - Den 9 November e. m. 183 slodcn fiir närvar, upptages pS Gottland, alltsedan ett sådant bolag inom den södra domsagan inrättades, under det Frih.
Cederström var Landshöfding å ön, och efter hvilken tid elt sådant bolag äfven bildat sig inom den Norra, får jag med några ord förklara, alt denna uppbörd särskildt upptages inom hvarje socken af en för året dertill utsedd person, som antingen sjelf lemnar medlen på landscont. eller lill närmaste kronobetjent, som dit fortskalTar dem, och hvarest de sedermera hemtas af den brandskadade, som på detla enkla sätt får sina penningar inom en, högst två månader.
Der finnas inga revisioner eller andra undersökningar, som, oftast onödiga i sig sjelf, endast vålla tidsutdrägt, utan allt går enkelt till; compromiss-rätten dömmer i förekommande fall och kronobetjeningen har icke stort besvär härmed.
Helt annat är förhållandet, då brandstodsbolagen omfatta hela län, dä blir dividenden, som hvarje delägare skall tillskjuta högst ringa, ofta en eller par skillingar på person, och man kan tänka sig hvilket besvär kronofogden skall fä, om han för utbekommande af dessa små summor, skall anställa utmätningar.
Mig synes, att det allt lör väl låter sig göra att, inom hvarje län särskildt efter locala omständigheter, öfverenskomma, huru med denna debitering och uppbörd bör tillgå, utan att någon för hela riket gällande författning derom behöfver utfärdas; och alt det skulle blifva särdeles betungande för kronobetjeningen att uppbära dessa högst obetydliga summor, det faller sig klart.
Man bör ej å debetsedlarne uppföra annat än hvad dit rätteligen hörer, och dertill kan ej höra sådane afgifter som de ifrågavar.
Frih. Hamilton, Hugo:
Jag har tagit mig friheten begära ordet, för att bemöta ett par inkast, som blifvit gjorda emot delta betänk., då den erfarenhet, som jag haft tillfälle inhemta under vården af ett större brandstodsbolags angelägenheter, torde gifva mig någon rätt dertill.
Man har sagt lill en början, att det vore onödigt att göra en sådan föreskrift, som den ifrågavar., emedan i de bolag, som redan finnas, har det gått för sig, och korume troligen äfven för framtiden att gå för sig, att få denna upphörd verkställd, ulan-någon kostnad och utan alt derom anlita Statens tjenstemän.
Uti de bolag, i hvilka jag antingen deltagit, eller om hvilka jag hört talas, finnes det allmänna stadgande föreskrifvet, att sockencomite'crne skola uppbära bidragen och insända desamma till vederbör, centraldirection, för att dermed betala de lån, med hvilka styrelsen godtgjorl hvarje brandskada; men som detta befunnits svårt, och svårare ju större utsträckning dessa bolag erhållit, och sådana finnas hvilkas teckningshelopp uppgår ända till 20 millioner, sä hafva styrelserne inom de särskilde länen måst vara betänkta på att skaffa ett annat uppbördssätt, lättare och säkrare än det först föreslagna, och hafva dervid anmodat kronofogdarna att förrätta denna upphörd, emot åtnjutande af eli visst arfvode.
Hvad här nu afses är ingenting annat, än att det ej mätte kun - 184 Den 9 November e. m. na få bero på en enskild kronofogdes skön, att, för blotta sitt tycke, neka ett biträde, hvilket skulle medföra verklig skada för en hela landet så båtande inrättning som brandstodsbolag.
Det anmärkes äfven emot della betänk., alt uppbörden blott skulle ske en gång om året, men att den brandskadadc har behof att genast utbekomma sin ersättning.
Detta sednare är ganska riktigt, och det är just hvad bolagen äfven vilja åstadkomma, men derföre att den brandskadadc har behof af den honom tillkommande ersättningen, erfordras ingalunda någon uppbörd af bolagets öfrige medlemmar genast, emedan styrelsen är bemyndigad, antingen att skalla creditiv, i händelse privatbank i länet finnes, eller också alt utgifva obligationer på bolagets gemensamma credit, förfallna till betalning, efter den lid då årsuppbörden sker.
Sålunda, och i stället alt bli lidande, utfår den af brandskada hemsökte genast sin ersättning, så snart förhållandet vid eldsvådan blifvit undersökt och hans anspråk pröf vade och godkände.
Hvad man kunde göra, vore ett tillägg till detta betänk., för att förekomma deras betänkligheter, som anse det vara illa, att sådana bolag, som uti förevar, hänseende anse att de utan biträde kunna reda sig, antingen genom comitéer eller egna uppbördsmän, skola påläggas en afgift, af orden : ”då bolagen hos länsstyrclsernc derom anhålla” hvaraf följde, alt om en sådan anhållan ulehlef, kom icke eller någon afgift i fråga.
Jag anhåller således om bifall till delta betänk., med det tillägg jag tagit mig friheten föreslå.
Få h rteus:
Dä tvenne föreg, talare fästat särdeles vigt dervid, att svårigheter sannolikt skulle möta för bolagen att få deras uppbörd pä ett säkert och lämpligt sätt verkställd, om ej bestyret härmed vore åt kronobetjeningen öfverlemnadt och densamma ålåge att samma uppbörd handhafva, anser jag mig höra lemna den upplysning, alt enligt hvad jag från tillförlitlig källa erfarit, har, i 2 af de största län, hvarest länsbrandstodsföreningar finnas, denna uppbörd blifvit öfverlemnad åt sockeueomite'erne, och att erfarenheten visat, att detta med beqvämlighet låtit sig göra.
Jag har sedan jag sist yttrade mig, ytterligare blifvit uppfordrad att begära ordet, i anledn. af hvad sedan dess blifvit a niord t.
Hamilton har sagt, att genom brandstodsbolagens försorg skulle, antingen medelst län, eller obligationer, den brandskadadc få sina penningar skyndsammeligen, och att det vore för den bättre och lättare conlrollen öfver upphörden, som det nu föreslagna upphördssältet skulle införas.
Jag vill taga mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på frågan om detta uppbördssätt möjligen kan blifva en förbättring, eller om det icke snarare verkar en befängd förbistring i uppbördsverket.
Jag föreställer mig, att vid de inlrafläde uppbördsstämmornc i alla län flere eller färre rester uppstå hos de
Den 9 November e. m. 185 de skattskyldig; det kan absolut icke någon dividend lemnäs till brandstodsföreningarne innan summariska rakningen ur ingifven och restlängden lill Konungens Bef:li.-de inlemnad.
Om uppbördsmannen, innan alla restantier influtit, skulle gifva brandstodsbolaget hvad detsamma visserligen med rätta tillkomme, så frågas med hvad rätt sådant kunde ske?
Kronan hur likväl prioritet framför den enskilde, efter nu gällande uppbördsförfaltningar, och jag ser ej, att detta betänk, med ett enda ord deri vill åstadkomma förändring, hvadan jag anser, att dessa författningar få stå intacta, äfven om Sländerne skulle bifalla den af mig afstyrkla skrifvelse».