Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Der jag skulle anse, att en dylik association vore en af de mest gagneliga inrättningar, som i vårt land kunde uppkomma, vore uti Götheborg, såsom den bästa afsättningsort på England; men en sådan association kan icke röra sig med små summor, om den skall göra stora affärer, och synes mig i sådant fall vara lika vigtig för landet som hypotheksföreningar.
Derföre skulle jag anse, att maxirnisumman af cassacreditiven för dylika associationer ej bör utsättas till i5o,ooo r:dr; ty om blott en enda sådan skulle uppkomma i Götheborg, kunde man sålunda, om också Bankens tillgångar voro aldrig så tillräckliga, icke åt densamma lenina mer än berörde summa, hvilket för en så vigtig inrättning
Den 3u Juli e, m. vore alltför obetydligt.
Jag får derföre föreslå, attmaximlsumman af creditiv åt spannmåls-associationer jemväl må bestämmas till 5oo,ooo r:dr.
Då de öfriga Ståndens beslut, rörtde denna punkt, här blifvit upplästa, torde R. o.
Ad. finna, att frågan om maximibeloppet af creditiven åt liypolheksföreningarna redan genom 3:ne
Stånds sammanstämmande beslut i öfverensstämmelse med Utskts betänk, är afgjord; men de till i5o,ooo rtdrs maximibelopp föreslagna cassacreditiv för associationer i och för spannmålsbelåning hafva icke af BorgareSt. blifvit bifallna.
För min del tror jag, att om man någonsin med skäl kan säga, att erfarenhet hehöfves, är det i fråga om bestämmande af creditivens maximibelopp.
Jag vågar derföre ej gå längre än Utsk., och tillstyrker således bifall till dess förslag.
Om ledamöter finnas, som satt sig emot cassacreditivs beviljande åt andra associationer, i afsigt att erhålla så mycket rundligare tillgångar för dessa favoritinrättningar, beklagar jag, att de ej dessförinnan tagit kännedom om de öfriga Ståndens beslut.
Den sista piken drabbar icke den person, åt hvilken den syftade.
Jag får gifva tillkänna, att jag ganska val kände de öfriga Ståndens beslut, men att detta ej hindrade mig att på f. m. rösta för det högre anslag för hypotheksföreningar, som R. o. Ad. beslutat, och att det ej heller skall hindra mig att såsom enskild riksdagsman reservera mig, i fall icke, i conseqvcns dermed, roaximisumman höjes.
Jag inser icke någon oriktighet uti att höja maximisumman, då man bibehåller rättigheten för Bancostyrelsen att lemna creditiv till lägre belopp.
Hr Lefren har sjelf varit den förste, som förklarat, att det blifvit svårt för Bancostyrelsen alt få penningar utlånade, i händelse man afslagit privata creditivrätten; och jag hemställer till den värde ledamoten sjelf, om icke mitt förslag lemnar ett tillfälle att göra Bankens medel fruktbara.
Jag tillhör dem, som ifrigt stridt mot creditiv för privata associationer i allmänhet och enskilda personer; men jag anser mig derigenom icke hafva tagit på hand att understödja de Hrr, som vilja höja maximisummorna för de inrättningar, hvilka erhållit creditivrätt.
Jag finner, såsom Hr Lefre'n anmärkt, att vi redan hafva ett R.
St:s beslut i fråga om storleken af cassacreditiv för hypotheksföreningar, och med honom instämmer jag äfven deri, att det är högst angeläget att, innan man lemnar större än i5o,ooo r:drs creditiv åt associationer för spannmålsbelåning, man har någon erfarenhet om denna, måhända den farligaste af alla låneinrättningar.
Jag tror således, alt för spannmålsassociationer i5o,ooo r:drs creditiv är alldeles tillräckligt.
I afseende på hypotheksföreningarna fruktar jag, att, om vi äfven vid detta tillfälle ville utsträcka
Den 3o Juli e. m. 3S3 pretentionerna på större fördelar för dessa föreningar, skulle vi i sjelfva verket skada dem. ft. o. Ad. liar förut i dag 2tne gånger beviljat stora fördelar för dessa föreningar.
Vi gå nu att bevilja den 3:dje; oell skulle vi nu höja maxiinisutnman af creditiven för dem utöfver 3oo,ooo r:dr, tror jag, att vi gå för långt för att kunna hoppas biträde af de öfriga Stånden uti det beslut, hvari vi inbjudit deni att deltaga.
Hvad åter angår den siste värde talarens yttrande, att man borde bereda möjlighet för Bancostyrelsen att utlåna de fonder, som i Banken kunna blifva disponibla, instämmer jag fullkomligt i hvad Hr v.
Plartmansdorff anmärkt, att man aldrig sett exempel på, att Bankens lånemedel legat oförräntade eller outlånade, utan hvad man hört har varit klagan deröfver, att icke tillräckliga lånetillgångar funnits.
Jag tror, att innan man uppgör beslutet på tron, alt tillfälle till utlåning skall saknas, bör man hafva någon erfarenhet om ett sådant förhållande, och hittills hafva vi haft en alldeles motsatt erfarenhet.
Jag får likväl anhålla om en liten redactionsförändring i lit. c, såsom nödvändig i följd af R. o. Ad:s redan fattade beslut.
Betänk, innehåller nemi.: ”dock åt ingen association i och för spannmålsbelåning större cassacreditiv än i5o,ooo r:dr b:co, samt åt ingen hypotheksinrättning eller privatbank, af hvad beskaffenhet som helst, mer än 3oo,ooo r:dr b:co;’' och orden: ”eller privatbank, af hvad beskaffenhet som helst,” böra således utgå, på det redactionen må blifva riktig.
Jag kan icke bestrida riktigheten af hvad Hr v. Hartmansdorff anfört, att om cassacreditiven upphöjas till en half million för hypotheksföreningarna, kan det hända, att endast en sådan inrättning komme att erhålla ett dylikt creditiv och andra deremot blefve utan; men detta hindrar mig icke att i detta fall rösta med Frih.
Äfven jag har i min ringa mån arbetat för hypotheksföreningarnas uppkomst; men om någon försäkrade mig, att vi inom loppet af 5 år skulle erhålla ett dussin sådana föreningar, skulle jag försöka att motarbeta deras uppkomst, ty jag tror, att de ej kunna blifva af välgörande verkan, om de ej blifva af stor omfattning och solida, och jag anser derföre, att det är vida bättre att hafva ett litet antal starka, än många svaga hypotheksföreningar.
På sådan grund tror jag, att creditivet för hypotheksföreningar gerna kan höjas till 5oo,ooo r:dr, då det likväl beror af Bancostyrelsen att efter omständigheterna nedsätta detta belopp.
Hvad associationer för spannmålsbelåning angår, är dermed ett annat förhållande.
Hypotheksföreningarna äro beräknade att belåna större delen af jordvärdet i Piket, de andra att beläna endast en ringa del af produetionen.
Man torde finna, att skillnaden således är betydlig och större, än skillnaden emellan i5o,ooo och 5oo,ooo r:dr.
Det andra 384 Den 3o Juli c. m. skälet, som Hr Lefren anfört emot förhöjning af creditivet för dessa associationer, godkänner jag fullkomligt, och jag anhåller således om propos. å Utskls betänk, endast med den förändring, att siffran på sista raden ändras till 5oo,ooo, samt att orden: ”eller privatbanker af hvad beskaffenhet som helst,” utstrykas.
De privatbanker, som erhållit creditivrätt, inbegripas under de förut nämnda associationerna, då ingen lärer kunna bestrida, att en privatbank jemväl är en association.
Till lista punkten af Hr v. Troils anförande vill jag endast lägga, att sjelfva ordalydelsen i Utsk:s förslag till redaction bestämdt uttrycker, att
Bancostyrelsen äger skyldighet att enligt omfånget å verksamheten af den inrättning, som anmäler sig till cassacreditivs erhållande, bestämma dess belopp inom den föreslagna maximisumman; men uti sednare delen af samma anförande kan jag ej instämma.
Jag ser icke skäl, hvarföre icke samma pröfningsrätt eller samma afseende på omfattning och verksamhet skall äga rum, då spannmåls-associationer, som då hypotheksföreningar äro i fråga; och jag bör tillägga, att om någon skillnad dem emellan skall äga rum, står den i motsats till Hr v. Troils förmenande.
Hypotheksföreningarna kunna visserligen erhålla större omfång än en association för spannmålsbelåning; men hypotheksföreningar kunna icke grunda någon betydligare del af sin rörelse på en så uppsägbar utlåning som eassacreditiv.
Dessa böra endast användas för deras löpande utgifter, såsom t. ex. förskott å räntebetalningar och dylikt mera.
Jag har visserligen ingenting emot, att
Banken träder emellan och anskaffar äfven en större del af det capital, som för hypotheksföreningarnas egentliga rörelse eller utlåningarna erfordras, men då mäste den sjelf skaffa sig fonder genom lån på längre tid; ty att lemna eassacreditiv, som ingå på 3y år, och fölen sådan inrättnings hela utlåning, det hemställer jag, om det icke vore att återgå till den gamla fastighetsbelåningen på nya sedlar.
Deremot omsätter en association för spannmålsbelåning mycket fortare sina varor och kan således lättare och i större mån begagna sådana creditiv som dessa.
Hvad åter angår den säkerhet, som Hr Lefre'n ej ansett vara att påräkna hos dessa ännu icke kända associationer, bör man ihågkomma, att uti punkten N:o 22 förekommer under lit. a, ett inom., som är nödvändigt och som jag förmodar, att R. o. Ad. icke afslår, det nemi., att innan något cassacreditiv till större eller mindre del får beviljas, skall den, som sådant creditiv söker, för hela det beviljade creditivets belopp hafva till Banken aflemnat fullgod och af Bancostyrelsen antagen säkerhet.
Jag ser således icke något hinder att antaga den redactionsförändring, jag föreslagit, hvilken lemnar aila lika rätt och skulle lyda sålunda: ”attpåBanco sty - D e n 3o Juli c. m. styrelsens ompröfvande beror att, efter tagen kännedom af de till cassacreditiv sig anmälande inrättningars omfång oell verksamhet, bestämma till hvad belopp en hvar af deni må cassacreditiv erhålla; dock. ej för någon till högre belopp än 5oo,ooo r:dr b:co.
Hr Rosenblad började med att säga, att han gjorde ett tillägg vid mitt anförande, då han uppläste en elei af Utskrs förslag i denna punkt.
Jag skulle tro,- att detta tillägg, lindrigast sagdt, varit öfverflödigt.
Han har sedan utvecklat, att hypotheksföreningarna ej borde röra sig ensamt med Bankens creditiv, och jag skulle tro, att äfven detta varit öfverflödigt, då dessa creditiv ej blifvit föreslagna till högre belopp än 5oo,ooo r:dr; ty en hypoteksförening, hvars rörelse ej vore större, skulle blifva ett åtlöje såväl inom som utom landet.
Men deremot har Hr Rosenblad framställt orsaken, hvarföre han önskar större creditiv för spannmålsassocialioner, nemi. den, att dessa kunde rora sig endast med de medel, de af Banken erhålla.
Det är just på det sådant ej må blifva fallet, sorn jag hyser en motsatt önskan, och sådan har ej heller BancoUtskrs mening varit, ty om något godt skall vinnas genom dessa associationer, måste de grunda sig på egna tillgångar, de må tillhöra bolagsmännen eller af dem vara upplånade, och bolagets rörelse bör endast underlättas genom creditiv från statsbanken; i följd hvaraf jag anser, att spannmålsassociationen i förhållande till sin rörelse erhållit fullt ut så mycket, då den erhållit i5o,ooo f!dr, som en solid hypoteksförening, då den erhåller en half million.
Jag vidhåller således min anhållan om propos. å den redaction, jag förra gången hade äran föreslå.
Dä jag gjorde min framställning i detta ämne, hade jag icke ämnat göra den annorlunda, än såsom min enskilda reservation.
Jag trodde ej, att den skulle vinna bifall; men då jag hört personer, till hvilka jag har särdeles förtroende, dela min mening, hör jag tro, att jag ej haft orätt.
Då jag således öfvergår från min enskilda reservation och anhåjler om den propos., Hr v. Troil föreslagit, är jag skyldig att något närmare redovisa för mina skäl att begära detta ökande af creditiven för hypotheksföreningarna.
Jag har gjort det derföre, att Ståndet sjelf, genom beslut på f. m., mer än fördubblat de bestämda tillgångarna för blifvande hypotheksföreningar.
Afbetalningar på Bankens fastighetslån utgöra något öfver 240,000 r:dr om året.
Tillgångarna skulle således icke blifva obetydliga, utan mer ån dubbelt så stora som Ulsk. beräknat, eller de 200,000 r:dr, som från discontrörelsen skola öfverflyttas.
Hr v. Troil har redan utvecklat, huru olyckligt det vore för landet, om små hypotheksföreningar uppkom10 H. 49 38ö D t ii 3o Juli c. ui. me, och att endast de stoi-a kunna blifva nyttiga, oell jag behöfver derföre icke uppehålla mig med denria fråga; men jag befarar, att om det beslut kommer att gå i verkställighet, som 3:ne RiksSt. nu tagit, skola inga solida hypotheksföreningar begagna sig af det creditiv, TJisk. velat lemna dem, ty med mindre än en half million r:dr kan en solid hypoteksförening icke vara betjenad.
Dessa äro dc motiver, på grund hvaraf jag förenar mig med Hr v. Troil.
Jag anser det vara timligen öfverflödigt för R. o. Ad. att vid detta tillfälle tvista om maximibeloppets bestämmande lill 5oo,ooo eller 000,000 j:dr, då 3:ne RiksStånd redan beslutat det sednare; men jag anser det vara illa beräknadt af de värda ledamöter, som ifra för • hypotheksförefiingarnas bästa, att icke vara nöjda med det redan på f. m. till förmån för dessa föreningar här fattade beslut, hvari de öfriga Stånden inbjödos att deltaga.
Vill man nu påyrka ännu större biträden för hypotheksföreningarna, skall följden troligen blifva, att Medslånden anse ft. o. Ad. med alltför partisk förkärlek behandla dessa inrättningar och att de derföre hvarken gå in på det ena eller andra.
Till. förekommande af denna öfverdrift kan jag icke annat än vidblifva, hvad jag förut yttrat, och anhåller jag således om gillande af de summor, Utsk. föreslagit, samt om antagande af den redaction, som Gr. Cronhjelm uppgifvit.
Jag hoppas visserligen icke, att mitt förslag skall blifva antaget, sedan jag fått att strida icke allenast emot dem, sorn ifra för Utsk:s förslag, utan äfven emot dem, som anse hypotheksföreningarna aldrig kunna blifva nog understödda; men jag anser mig dock höra till besvarande upptaga, hvad Hr v. Troil yttrat.
Jag har aldrig hvarken trott eller sagt, alt en privat association för upplag och belåning af spannmål, sorn är af någon betydenhet, kan drifvas med den maximisumma, jag föreslagit, eller med en fond af 5oo,ooo r:dr b:co, hvilken äfven vid lågt pris ej skulle motsvara mer än 100,000 t:r spannmål; deremot vill jag visa, huru ofantligt mycket större cassa för oförutsedda behof en sådan inrättning behöfver än en hypoteksförening.
En solid hypoteksförening bör vara grundad så, att det egentligen är för difFerencen emellan de inflytande och utgående periodiska betalningarna, som den hör vara försedd med fond.
Hvad dertill behöfves, kan man någorlunda på förhand beräkna, och förden rörelse, som af hypotheksföreningar drifves, erfordras icke så betydliga summor, att icke 5oo,ooo r:dr b:co till fond för hela löpande rörelsen kan vara tillräcklig.
De creditföreningar, som finnas i Preussen, röra sig med mångfaldigt mindre proportionel lig cassafond; men om deremot en spannmåls-associatiou, l. ex. i Götheborg, skulle uppstå, bör den, om den Den 3o Juli e. m. vill begagna sitt gynnande läge, kunna bereda sig tillgångar att, straxt efter det prisen i England blifva kända, kunna göra sina speeulationer, och då är, i ett land med våra små tillgångar af rörliga capitaler, ett högt cassacreditiv på Banken nödvändigt för associationen, ulan att för Banken kunna medföra något äfventyr, då tillräcklig säkerhet före dess lyftning måste ställas.
Jag är derföre för min del fulleligen öfvertygad, att betydliga hypotheksföreningar kunna uppslå äfven med mindre creditiv än pä 5oo,ooo r:dr; men jag betviflar, att någon gagnande spannmålsassociation kan uppstå, om den ej kan erhålla cassacreditiv på denna summa.
Jag får således anhålla, att Hr Gr. o.
Landtm, täcktes göra propos. på det förslag, jag framställt.
Skulle jag då linna, att det ej har anhängare, skall jag rätta mig efter den erfarenhet, jag förvärfvade på f. m., och icke yrka votering.
Jag vill blott tillägga, att mina hypotheser om möjligheten att bilda en spannmålsassociation i Götheborg grunda sig på en temligen vidlyftig brefvexling i detta ämne med de män, som derstädes äga det största nit för saken och dermed förena den största förmåga att kunna verka till dess framkallande, men som dock bestämdt förklarat det allmannas mellankomst till betydligt belopp för oundgänglig.
Ehuru jag begärt ordet för att yttra mig öfver förevar, punkt, får jag först, i anledning af hvad Utsk. pagg, 26 och 27 framställt till svar å mitt vid Utsk:s betänk.
N:o 6 afgifna yttrande, förklara, alt jag icke haft för afsigt att uttala något klander deröfver, att Utsk. ej meddelat yttrande öfver den af mig väckta motion omen allmän hypotheksim ältning för hela Riket; men det smärtade mig, alt det till Utsk. remitterade förslag om lånerörelsens öfverflytilling till Riksg.cont. icke blifvit af Utsk. upptaget, och deröfver tog jag mig friheten framställa klan-' der.
Efter att hafva afgifvit denna förklaring, öfvergår jag till den nu föredragna punkten.
Det har blifvit mycket ordadt om, att man med för mycken frikostighet gjort anslag till bypotheksföreningarna. livad R. o. Ad. på f. m. beslutat vid i8:de punkt. lit. f måste likväl vara att taga från den ena och gifva till den andra hypotheksinrättningen; ty Bankens fastighetsbelåning är egentligen en hvpolheksinrättning, allmän för hela Riket, då de hypotheksföreningar, till hvilka en del af anslaget skall öfverflyttas, troligen blott skola sträcka sig lill en eller annan provins.
Vid sådant förhållande är det ganska naturligt, att i fall icke flera än en eller två hypotheksinrättningar komma att i Riket uppstå, t. ex. en i Skåne och en i Westergöthland, hvilkas inrättande nu lärer vara å bane, och dessa skola få berörde medel, Liefve följden den, att den öfriga delen af Riket ginge i mistning af den fördel, fastigbetsbelåningen i Banken nu lemnar; äfvensom de öfriga provinserna ginge i mistning af 383 D £ ii 3o Juli o. ra. ileras andel i den stimma, som skall dragas från discontrondsen, såvida man icke gör afseende på dessa medels fördelning emellan provinserna, så att, i fall en hypoteksförening uppstår endast i Skåne, icke större del af dessa medel åt densamma anslås, än som belöper sig på fastighelsägarne i denna provins.
Huruvida detta kan komma att observeras i detta moni., lemnar jag derhän; men jag framställer det såsom en sak, hvarom ett närmare bestämmande bör införas.
Dea maximisumma, hvarom här tvistas, lärer icke kunna blifva någon annan, än den Utsk. föreslagit, då 3:ne
Stånd redan dertill bifallit; men jag får förena mig med hvad Frih. Ehrenborgh och Hr v, Troil yttrat, såsom öfverensstämmande med ändamålet, att hypotheksföreningarm må blifva så kraftiga som möjligt.
Hr Thani:
Hvad tillgångarna för hypotheksföreningariia beträffar, synas de icke blifva så inskränkta, såvida de öfriga Stånden bifalla den inbjudning, sorn It. o. Ad, på f. m. beslutat, Frih.
Ehrenborgh har redan upplyst, att de i »sådant fall komma att uppgå till ungefär 44°,000 r?dr årligen.
Qm då skulle beslutas, att högsta lancsummnn för en hypoteksförening skall blifva 5oo,ooo lgdr, ser jag dervid ingen fara, då nära lika stor summa årligen dertill klefve ali tillgå.
Ater angår understödet för de associationer, som i och för spannmålsbelåning kunna bilda sig, tror jag, alt det maximum, Utsk. föreslagit, är tillräckligt, Jag skulle icke hafva farhåga för att bifalla, hvad Hr Rosenblad tillstyrkt, då Bancostyreisen lemnäs rättighet att bestämma ereditivets belopp, om icke i fall ett sådant beslut klefve fattadt, Bancostyrelsen klefve utsatt för oupphörliga pretentioner, dem hon dock nödgades afslå; ty att en hypoteksförening kan lemna säkerhet för 5oo,ooo r;dr, anser jag icke tvifvelaktigt, men för en association lör spannmålsbelåning, bestående af köpmän, torde det blifva svårare att lemna säkerhet för mer än i5o,ooo r;dr, och jemväl för denna summa torde de svårligen kunna ställa lika god säkerhet, som en hypoteksförening förmår ställa för 5oo,ooo r:dr.
Hr Rosenblad har sagt, att spannmålsassociationer ej kunna bilda sig med mindre än 000,000 rldrs erediliv, emedan denna summa ej skulle motsvara mer än 100,000 t:r spannmål; men jag trpr, att svårighet skulle uppstå äfven för magasineringen af denna qvantitet spannmål, ty man vet, huru många hus Magasinsdirectionen behöft för att förvara några hundra tusen t:r spannmål.
Jag tillstyrker således, att R. o, Ad. bifalla, hyad BancoUtsk. j denna del föreslagit, Ilr Lefre'n:
Det är i anledning af ett yttrande af Hr Rosenblad, som jag begärt ordet.
Om jag ej misstager mig alltför mycket, har juni åtminstone gifvit anledning till den förmodan, alt han trott dessa 100,000 r:dr, som blifvit föreslagua till erediliv vara ali beräkna såsom fond för spann - Den 3o Juli c. m. 3«9 raalsassociationens rörelse.
Hans mening synes sådan, då lian sagt, alt en spannmålsassocialion om hösten linnde behöfva en summa af 5oo,ooo r:dr för att bedrifva sin rörelse, bancoUtsk. har yttrat en bestämdt motsatt mening, att nemi. dessa creditiv ej skulle vara grunden för belåningen, utan yara att tillgå för extra händelser, såväl för hypo^ theksförepingarnas sorn för öfriga låneanstallers behof; ty om It.
St:s bank ställdes i den kategori till dessa inrättning gar, att den skulle Jemna sjelfva fonden för deras rörelse, blefve förhål.landet alltför ömkligt, hvaremot Baneostyrelseq, jemlikt Utsk:s tillstyrkande i lit. f af denna punkt, bör i möjligaste måtto tillse, att creditiven begagnas enligt deras egentliga bestämmelse och jcke till en utsträckt assigneringsrörelse för de dagljga och stundliga behofven, hvartill de löpande räkningarna i depositionsbanken, grundadepå erforderliga medels successiva insättning, äro hufvudsakligen ämnade.
Dessa creditiv äro således från början af JJtsk. a fr sedda alt yara tillfälliga handtag från statsbankens sida och icke såsom den grund, hvarpå de enskilda inrättningarnas rörelse bör hvila; och vjd sådant förhållande tror jag det vara tillräckligt och lämpligt att för spannmålsassociatioy lierna bestämma creditivens maximibelopp till i5o,ooo r;dr, och det så mycket hellre, som ett sådant beslut redan af alne Stånd blifvit fattadt.
Sedan jag sednast yttrade mig, har jag något jemnkat min öfvertygelse och närmat mig till den motsatta sidans åsigfer, Jag trodde då, alt 3oo,ooo r:dy borde vara maximisumman för creditiv åt hypotheksföreningarna, och jag är ännu af den tanken, att denna siffra bör qvarstå samt att det är så mycket lämpligare, som vi redan derom hafva B.
Men jag finnér af den sanning, som den siste vägde talaren framställt, att dessa creditiv äro att begagna för hastigt påkommande behof och icke så-?
som fond för rörelsen; jag finnér deraf, att det bör göras någon skillnad emellan maximum af detta creditiv och den fastighetsbe|åning, som Banken nu hedrifver och som vi viG ja hafva till hypotheksförenipgar öfverflyttad, Jag skulle derföre tro, att om B. p. Ad. vill hafva hopp om framgång i dess afsigt, att denna öfverflyttning må ske, vi skulle, i likhet med hvad sorn skedde vid afgörandet af j8:de punkten lit. f, kunna bifalla Utsk;s betänk, med den redactionsföiändring, jag föreslagit, men dervid göra följande tillägg: ”utom hvad dem kan tillkomma från afbetalpipgar på Bankens fastighelsbelåning;” ty jag föreställer mig» att bankens fastighetsbelånings öfverflyttnjng på hypotheksförepingarna har en hplt annan natur än dps$a cassapredjtjy för hastigt påkommande behof.
Med detta fil lägg störa vj ej det redan varande beslutet och kunna vi hafva något hopp, att de öfriga »Stånden, i fall de ipgå uppå den på f. jm bedo - 39° Den 3o Juli c. m. tade inbjudning, äfven skola instämma i detta tillägg.
För öfrigt tror jag, att i5o,ooo r:dr liro nog för associationer i och för spannmålsbelåning, och kan jag icke hemta något stöd för en motsatt åsigt från någon aldrig så vidlyftig correspondance med hvilka handelsmän som helst.
Cronhjelins nyss framställda åsigt, att man här borde göra afseende på R. o. Ad:s förut fattade beslut rör:de fastighetsbelåningens successiva öfverfly ttning till hypotheksföreningar, får jag nämna, att jag så mycket mera är af samma tanke, som Hr Gr:s förslag i det närmaste öfverensstämmer med min vid BancoUtsk:s betänk.
N:o 6 bifogade reservation, sorn framställer denna åsigt om sättet att understödja hypotheksföreningar.
Skulle R. o. Ad. uti Hr Gr:s förslag vilja instämma, kan jag ej annat, än dertill bidraga, ehuru jag icke hittills, eiler innan frågan nu af Gr.
Cronhjelm blifvit upptagen, ansett lämpligt att yrka afseende på mili reservation vid förra betänk, ; men denna sak bör dock icke sammanblandas med frågan om cassacreditiven, ty den nu väckta frågan ri> er endast en öfverfly ttning, dervid Banken af hypotheksföreningar skulle erhålla samma säkerhet, sorn lion förut äger hos enskilda fastighetsägare.