Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga tillstånd, en mera stadgad gräns-linea emellan GeneralAd ju tantens Befattningar i CommandoMål och de Civila Administrationerne vore u]>pgjord; men då detta ärende utgör ett särskilt öfverläggningsänine, hvilket jag icke tror vid detta tillfälle bör discuteras, lära Riksens Höglofl.
Ständer framdeles inse, när rätta tiden är inne, alt frågan hos Kongl. Maj:t underdånigst anmäla.
Friherre Hjerta, Axel, anförde skrifteligen:
Då jag hörde det första uttrycket af Höglofl.
ConstitutionsUtskottets Betänkande:
Omedelbarligen äskade, trodde jag att Utskottet varit af den tankan, alt det fordrades, för att blifva gillad, att ej vara förstådd, men jag fann snart, att denna min mening var felaktig, och att Utskottet, sorn vore vant att ransaka förborgade ting, antagit ett, för mig åtminstone, mörkt och compliqueradt Skrifsätt, Om denna min förmodan verkeligen varit Högloflige Utskottets föresats, har det deruti fullkomligen lyckats.
Nu till sjelfva saken!
Jag delar fullkomligen med Utskottet den mening, att orden: så vidt Författningarne medgifva, skulle troligen inför en Domare frikalla Friherre Björnstjerna från det ansvar, som det olagliga i den åklagade GeneralQrdren innebär; men jag kan ej finna att denna Ordres styl har någon särdeles förtjenst, som det synes Utskottet; ty om alla Befälhafvare, Man ifrån Man, (hvarigenom nämnde till sin syftning olagliga Ordres ut - Den 12 Martii. 343 ginge), nyttjade samma förbehåll, skulle sluteligen det tillhöra Constapel]!, att endast urskilja hvad som egentligen vore stridande emot Lag och Författningar.
Torde hända att mången är af den tankan, att kännedom af Constitution, Lagar och Författningar är bara Ministére, hvilka högre Embetsman utan tilltal kunna umbära, och det är tillräckligt, när Constaplar och deras vederlikar känna dem; men jag tillstår upprigtigt, att jag ej hunnit till en sådan grad af Liberalitet emot de högre Embetsmännen.
Sedan Högloflige
Utskottet på ett loyalt sätt fri kallat Konungens Föredragande i CommandoMål för den af Friherre Anckarsvärd emot honom gjorda Anmärkning, anför Utskottet sjelf vida betydligare Anmärkningar emot samma Föredragande , nemligen, att han öfverskrida den verkningskrets, GrundLag och Instructionen för honom utstaka, blandat sig i StatsSecreterarens göromål och utgifvit obehöriga Ordres m. m.; men efter att hafva mycket travaillerat nämnde Anmärkning, finnér Utskottet slutligen ingen StraffLag på dessa förbrytelser; ty, säger Utskottet, ”RegeringsFormens 107 §. kan ej tillämpas, emedan Föredraganden i CommandoMål icke derstädes är nämnd;” och AnsvarsLagens 6 §., deri han står nämnd, säger sig Utskottet ej kunna tillämpa; men skälen dertill omnämnas ej:
Likväl hade det varit upplysande och angenämt, att med dessa skäl fått göra bekantskap.
Till beredande således af ett eljest svigtande förtroende för Föredragande hos Konungen i 544 Den 12 Martil.
CommandoMål, är det sorn jag, och möjeligen flera, fordrar en mera beställd utredning, än den, som avancerat å Costi; och får vördsammast om Återremiss af Betänkandet hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla.
\ Friherre Anckarsvärd, Carl Henric:
Jag har redan haft äran motivera de skäl, hvarpå jag grundat min anhållan om Återremiss af Betänkandet.
Jag har af Discourserna inhämtat och ingår gerna sjelf på den tankan, att den anledning till Anmärkning jag framställt, ej är af den svåra egenskap att påkalla Riksens Ständers hela magtyttring, genom någon underdånig hemställan till Kongl. Mai:t i detta fall:
Jag vågar derföre till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln i ödmjukhet underställa, om denna Discussion ej skulle kunna skiljas i 2:ne delar, och Herr Grefven och LandtMarskalken täckas göra Proposition, först alt saken, i så vidt den rörer sjelfva Anmärkningen emot Föredraganden i CommandoMål för Arméen, må förfalla, och sedan att de emot Utskottets Betänkande framställde Anmärkningar måtte till Utskottet återremitteras samt Utskottet tillika anmodas uppgifva de grunder, enligt hvilka handläggning af ett ämne uti origtig väg icke bör, såsom en öfverträdelse af Grundlagen, anses.
En sådan åtgärd af Ridderskapet och Adeln har icke någon gemenskap med sjelfva Målet, men är ganska nyttig till undvikande af ett farligt praejudical i framtiden.
Den 13 Martti. 345 Friherre Bojej Ludvig:
Grefve von Schwerin har i sitt yttrande erindrat om en irring i mitt, sora jag gerna rättar.
Det består likväl blott i ett ord, en benämning, icke hvarken i principe, eller mening eller sak.
Visserligen är den magt, som inskränker sig till afgöranderätt, i frågan huruvida Remiss till RiksRätt bör meddelas å en gjord Anmärkning, eller icke bör meddelas, visserligen är den icke en Domstol, och afgörande Rätten icke en DomsRätt; hvaraf kan hända följer, att dessa benämningar af mig icke varit lyckliga; men meningen förblifver alltid densamma.
Jag har talat om den magt, den afgörande rätt,, som tillhör ConstitutionsUtskottet, och min mening har tilläfventyrs blifvit tillräckeligen förstådd, för att icke behöfva af mig någon förklaring.
Med all agtning åt Herr Cederskjölds tanka, att 106 §. endast skall afse de förseelser, som ConstitutionsUtskottet sjelf upptäcker, genom läsning af StatsRådets Protocoller, men icke de, som genom Anmärkningar ifrån Stånden komma till Utskottets kännedom; kan jag en sådan skillnad icke, för min del, antaga; och så länge jag tror, att man fåfängt skall bemöda sig att uppleta något
Bud i Grundlagarne, som berättigar oss att godkänna en så besynnerlig skjllnad, dertill någon moralisk grund icke heller af mig kan inses; förmodar jag alltid, att 106 §. får gälla lika till aliade förseelser, om hvilka den handlar; och att följakteligeu
Utskottets afgöranderätt öfver förseelsens natur, icke sättet, huru den blifvit känd. 346 Den 12 Martii.
Sluteligen får jag, med betygande af min agtning för det vackra slut Herr Friherre Anckarsvärd nu sjelf söker gifva åt sin Anmärkning, förena mig i dess begäran, att hufvudsaken, frågan om ansvar å Friherre Björnstjerna , må, genom Beslut, nu afgöras och förklaras förfalla; men att den serskildta fråga, angående vissa allmänna grunder, att denna fråga, som i anledning af tillägget i Betänkandet uppkommit, matte återremitteras.
Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig: Enligt Herr Cederskjölds förmenande, är Föredragandens i CommandoMål skyldighet blott att gifva tillkänna i hill någon Befallning skulle vara stridande emot RegeringsFormen, men att för öfrigt inga Rådslag gifva:
Jag medgifver att det verkeligen kan synas vara rigtigt; men å andra sidan, enär Lagstiftaren i 6 §.
AnsvarsLagen uttryckeligen nämnt, att äfven Föredragande i CommandoMål äro underkastade åtal enligt 107 §. så väl som öfrige StatsRåds-Ledamöter, och de händelser icke äro sällsynta, då det vore tjenligt och för Rikets sannskyldiga väl nyttigt, om den Föredragande lemnade upplysningar och gjorde föreställningar; så kan jag icke frångå den öfvertygelsen, att icke de äfven äro enligt nämnde §. ansvarighet underkastade.
I alla fall skulle det utvisa en stor inconsequence i Lagstiftningen, att hafva bestämt fel, men förglömt stadga ansvar för dem.
Friherre von Duben., Gustafj anförde skrifteligen: - Den 12 Martii. 347 Menniskan är icke dygdig längre än lion är rättvis; och det annars berömliga nitet upphör att vara dygdigt, så snart det genom öfverdrift upphör att vara rättvist.
Jag gillar icke den handling, sorn utgör föremålet för ifrågavarande Anmärkning; men min känsla och min öfvertygelse förenar sig icke, att flytta densamma utom qvalification, som dess natur rätteligen tillkommer.
Till hvarje fel, af egenskap att bestraffas, fordras naturligtvis, såsom första vilkor, att det skall vara tydligt fel; ty så länge det ännu står i otydlighet, så länge ännu någon enda möjlighet återstår, att handlingen icke är sådan, som den skulle vara, för att utgöra fel, så länge begår Domaren ett ganska tydligt fel, om han tillåter sig, att taga qvalification för gifven, och den bestraffa.
Jag lemnar derhän hvad Friherre Björnstjerna verkligen menat med de Ord res, som skola utgöra hans Lagbrott; jag lemnar derhän hvilken efterlefnad verkeligen legat inom hans egen afsigt; men jag tror mig pligtig att ihogkomraa den vigtiga skyldighet hos hvarje Domare, att vid pröfning af en skr i fiel ig handling, aldrig söka, aldrig antaga annan mening, än den, som ordalydelsen innebär:
Och när nu dessa Ordres åberopa Författningarne, på ett sätt, sorn innebär hänvisning till elern;, så kan man icke eller med bestånd af hvarken en sund Logique eller skyldig rättvisa, säga, att de utgjort en befallning, att Författningarne bryta, hvilket likväl förut måste antagas, för att derefter uti Orderne upptäcka något tydligt fel att bestraffa. 343 Den 12 Martil.
Det af Friherre Anckarsvärd åberopade Lagrum, 44 Gap. MissgerningsBalken, som handlar om den, hvilken lägger skatt och tunga på Konungens skattskyldige undersåtare, kan följakteligeu aldrig, med någon skjmit af billighet och rättvisa, få någon tillämpning i denna fråga:
Och då den Magt, som 107 §.
Regeringsformen lemnar Ständerne, är der snsamt anförtrodd åt ConstitutionsUtskottet att utöfva; och detta Utskott, på grunder, hvilkas fullkomliga godhet jag erkänner, befriat Friherre Björnstjerna från tilltal inför RiksRätt; så måste också dervid förblifva, äfven af det stora skäl, att Utskottets Beslut i hvarje sådan fråga är utan appell.
Att återremittera Betänkandet, för att i denna del utverka ett annat Beslut, tror jag vara utan ändamål, emedan några nya omständigheter till qvalifieationens försvårande icke kunna uppgifvas, vid hvilket förhållande åter, jag icke kan föreställa mig möjligheten af att Utskottet skulle den ena dagen fria och den andra dagen fälla.
I oeconomiska Frågor kunna begreppen om nytta och skada undergå förändring; men i Rättsfrågor kan känslan, en gång rådfrågad, icke blifva annan än hvad den varit.
Friherre Anckarsvärds Anmärkning var inskränkt till endast ett förment brott emot 44 Lap.
MissgerningsBalken; och då endast denna fråga var remitterad till ConstitutionsUtskottets Yttrande; så tror jag också, att Utskottet bordt, efter att hafva utlåtit sig deröfver, stadna der; och jag gillar således icke den utsträckning derutöfver, söm Utskottet sig tillåtit; men då Utskottet i sitt vidare Den 12 Martil. 349 Yttrande icke bestämdt tillstyrkt någon Åtgärd, innefattande den rätt, som 10-7 §.
RegeringsFormen oss tillägger, samt vi, i alla fall, icke derföre vore lill någon sådan bundne; så anser jag någon Återremiss till rättelse deruti icke vara af nöden; och jag tror mig äfven böra sluteligen yttra mig öfver hvad Utskottets Betänkande i sådan måtto innehåller» Jag vill med Utskottet antaga, att icke uti någon Analogie kuride man framleta sig till den förseelse bos Friherre Björnstjerna, att hafva i Ordrerne vidrört ett ämne, som icke tillhört dess Embetsbefaltning; men jag kan icke tillbakahålla min förundran deröfver, att Utskottet kunnat antaga någon sådan Analogie, som skulle berättiga oss, att emot Friherre Björnstjerna begagna den rätt, som 107 §.
Regeringsformen gifver.
Jag har alltid trott, att hvarje Medborgares öde endast kunde bestämmas af tydliga Lagbud, endast kunde tryggås på gifna grunder, men aldrig på Analogier; och jag beklagar högeligen om Lagstiftande Magten i dag för första gången skall gifva det förskräckliga exempel, att Domaren får analogisera sig fram, både att söka brott och söka straff.
I alla fall står det vilkor fast, som 107 §. i Regeringsformen tydeligen förutsätter, att nemligen den deruti lemnade magt icke får utöfvas, utan i de fall då — märken det väl mine Herrar, — Ständerne inna Rikets väl det kräfva.
Detta vilkor ian af ingen rättsinnig anses nu vara inne; så mycket mindre, som Utskottets Betänkande 350 Den 12 Martii. underrättar oss derom, att så snart Friherre Björnstjerna förmärkt, att Ordrerne blifvit missförstådde, så har han sjelf icke allenast rättat felet, utan också utverkat Kongl. Maj:ts Nådiga GeneralOrdres till återkallande af de i frågavarande Ordres, hvarigenom således allt äfventyr af vidare missförstånd var förekommit, långt innan denna Anmärkning gjordes.
På alla d essa skäl tillstyrker jag alltså, att de öfverflödiga tillägg, som Utskottet gifvit oss, till och utöfver sjelfva Anmärkningsfrågan, må lemnäs utan allt afseende, samt Handlingartie i detta ärende läggas ad Acta t hvarom jag alltså utbeder mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition, Herr Påhlman, Otto Fredric:
Den fullkomliga aktning jag hyser för de Herrar och Män, som äro Ledamöter af ConstitutionsUtskottet, gör mig förvissad att de Anmärkningar jag vid nämnde Högloflige Utskotts Utlåtande nu går att framställa, af dem endast bedömmas, såsom föranledda af min olika öfvertygelse.
Till en början får jag vördsammast förklara, att jag ej anser Riksens Ständers ConstitutionsUtskolt rätteligen förfara, då det; med åsigt till GrundLagens Esprit, sträcker tillämpningen utöfver Lagens bokstafliga lydelse.
Jag liar ock vid flera tillfällen och sednast år i8i5 bestridt sådana tillämpningar; och jag tror, att om man tillåter sig förklara meningen af en
Den 11 Martu. 351 GrundLag till mer eller mindre påföljd, iinorden lyda, förlorar Lagen på sådant sätt sin helgd och Medborgaren sin deruti förvarade säkerhet.
Emedlertid hafva förra Ständers ConstitutionsUtskolt någon gång med jemförelse emellan särskilta Sladganden, genom tolkning af GrundLagens Esprit, trott sig kunna och böra ersätta, hvad man ansett i sjelfva GrundLagarne saknas eller ofullkomligen vara uttryckt.
Manne icke man nu i fortsättningen af ett sådant förfarande igenfinner orsaken till förevarande öfverläggning, den ConstitutionsUtskottet, enligt min tanka, kunnat och bordt förekomma ?
Beträffande åter sjelfva frågan, som nu Utgör föremål för Höglofl.
Ridderskapets och Adelns öfverläggning, så har ConstitulionsTJtskottet i den ena delen deraf, eller i afgörande! om Konungens Föredragande i CommandoMål bör vid RiksRätt tilltalas, ägt att Riksens Ständers rätt utöfva, och kan alltså derom ingen vidare fråga uppstå.
Jag delar häruti Högloflige Utskottets Öfvertygelse, synnerligast af det skäl, att den åklagade GeneralOrdren röjer icke otydligt den goda afsigt, att bereda för den Indelta Soldaten en försvarlig Beklädnad.
Då jag lika så litet, som någon annan, kan försvara den häruti valda utväg, och aldraminst det oberopande afFörfattningarne, som uti samma GeneralOrdres förekommer; anser jag likväl ConstitutionsUtskottet haft goda skäl, att icke å Riksens Ständers vägnar använda 382 Den 12 Martii. en stränghet, som jag tror endast vid högst magtpåliggande tillfällen böra begagnas.
Hvad i öfrigt angår Betänkandet, så saknas deruti Högloft.
Utskottets bestämda förklaring, huruvida 107 §. af RegeringsFormen är tillämplig på Konungens Föredragande i CommandoMål.
Då ConstitutionsUtskottet tillkommer, att, i händelse af skiljaktig tanka om meningen af någon Grundlagens föreskrift, deröfver sig yttra och afgöra huru det bör förstås, en rättighet, som icke RiksStånden, utan allena ConstitutionsUtskottet äger; men Högloflige Utskottet deremot, genom framställning af förhållandet, gifvit anledning för RiksStånden, att sjelfve afgöra, om 107 §.
RegeringsFormen nu är tillämplig eller icke; så har Högloflige Ridderskapet och Adeln visserligen all anledning att Utskottets Betänkande återremittera, och hvartill jag också påstår Ridderskapet och Adeln äga en obestridlig rättighet; men sedan Ridderskapet och Adeln redan inhämtat alla de upplysningar, som till sakens afgörande kunna vara af nöden, särdeles af hvad några ConstitutionsUtskottets Ledamöter anfort, och hvaraf Friherre Åkerhjelm dessutom hos mig föranledt till öfvervägande af huru svårt det är, om icke ofta omöjligt, att förena fleras motsatta meningar till ett enda, oklanderligt Resultat; så tror jag icke heller, att en Återremiss skulle uti ConstitutionsUtskottets
Betänkande medföra någon särdeles förändring, men emellertid förorsaka uppehåll, Den 12 Martii. 355 håll, och åter medtaga en dag till öfverläggning.
Jag vågar af sådan anledning ödmjukast föreslå, att Ridderskapet och Adeln nu äfven afgör den del af ämnet, som blifvit till RiksSlåndens egen pröfning och bedömmande framställd.
Af hvad jag i början haft äran yttra om Grundlagarnes tillämpning, ar tydligt att jag icke anser RegeringsFormens 107 §. kunna lämpas på Konungens Föredragande i CommandoMål, ehuru af Lagens esprit och jemnförelsen med 6 §.
AnsvarighetsLagen, det är påtagligt, att denne Embetsman i förstnämnde §. bordt vara nämnd, men då nu icke så är, utan följaktligen tvetydighet förefinnes, är det väl med all moralisk Lagtydning mer enligt att fria än fälla.
Som det likväl är justi denna del ConstitutionsUtskotlets
Utlåtande saknar den bestämdhet jag förut anmärkt, och enligt den tanka jag äfven redan yttrat, det ej tillhör RiksStånden att förklara Grundlagarnes esprit; så tror jag att Högloflige Ridderskapet och Adeln äfven med förbigående häraf, eller utan att ingå i den pröfningen, om Föredraganden i CommandoMål kali efter 107 §.
RegeringsFormen bedömmas, likväl kunna fatta beslut öfver saken.
Yore äfven denna Embetsman lika uttryckligen nämnd i ofta åberopade 107 §., som StatsSecreterarne det äro, anser jag ändå, likasom Herr Munck af Rosenschöld yttrat, Rikets väl ingalunda kräfva, att hos Kongl. Majit, Riksens Ständer i Ridd. o. Ad.
IY. B.I Afd. 45, 46- 354 Den ia Martil. underdånighet anhöllo, om dess skiljande från Tjensten.
För denna min tanka åberopar jag hvad Redan Herr Rosenschöld anfört, och får tillägga, att jag anser de förseelser eller misstag, som blifvit anmärkta, ej vara af så svår egenskap, att rättvisligen påfordra en så alfvarsam åtgärd, som den ofvannämnde.
Jag hemställer dessutom till hvar och en af Eder, mine Herrar! orri det för någon kan vara likgiltigt, att veta sina Em betsmånna-åtgärder vara föremål för en dylik öfverläggning, som den närvarande.
Månne icke ett starkt Correctiv emot framtida missbruk af Magten förvara i den Riksens Ständer och hvarje dess Medlem erkända rättighet, att kunna offentligen sådant åtala och beifra?
Om jag dessutom icke ägde den förhoppning, att alfvar och redbarhet i åsigter, stränghet för så väl högre som lägre att fullgöra sina skyldigheter, blefve välgörande följder af elen allmänna uppmärksamheten, skulle jag anse de fleste af våra öfverläggningar vara af föga båtnad.
Som alltså, enligt min tanka, ej företer sig någon grundad anledning till ytterligare åtgärd i detta AnmärkningsMål, får jag vördsammast tillstyrka, att Högloflige Ridderskapef och Adeln beslutar det må förfalla.
ConstitutionsUtskottets behandlings - sätt af ifrågavarande ämne, gifver anledning till åtskilliga Anmärk - Den 12 Mar t ii. 355 ningar.
De äro likväl redan till stor del yttrade, och jag skall derföre endast nämna några af de erinringar, som jag, vid granskning af Utskottets Betänkande, funnit äga rum.
Utskottet liar först lemnat Riksens Ständer del af d- GeneralOrdres, hvilka föranledt till den Anmärkning emot Konungens Rådgifvare i CommandoMål för Arme'en, som till Utskottet blifvit remitterad.
Utskottet har derefter i Premisserne till Betänkandet, under tillkännagifvande af dess oaflåtliga uppmärksamhet på Constitutionens anvisning, sökt utveckla grunden för en klar tolkning af dess bokstafliga innehåll; äfvensom Utskottet, i afseende på sin befattning med dylika frågor, förklarat sig endast kunna, om frikännande ej ägde rum, antingen ställa under RiksRätt, eller ock förhållandet hos Riksens Ständer anmäla.
Jemte den erinran, att det icke är Constitutionens anvisning, utan dess bestämda ock tydliga bud och föreskrifter, då sådana finnas, sorn ConstitutionsUtskottet med uppmärksamhet bör efterfölja, synes mig att de slutsatser, som Betänkandet sedermera innefattar, och den åtgärd, som Utskottet slutligen vidtagit, icke instämma med de grunder, sorn i Pramisserne äro framställda.
Utskottet yttrar ibland annat, att ifrågavarande
Ordres innefattade en varning emot Författningarnes åsidosättande, och att den, sorn utfärdat dem, genom deras vilkorlighet beredt sig skydd emot Anklagelsen, samt att han hvarken uppenbarligen handlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift, el - 356 Den 12 Martil. ler tillstyrkt någon öfverträdelse af Rikets gällande Lagar.
Man torde härvid med skäl kunna anmärka motsägelse både i Orderne och i Utskottets omdöme, samt huru vådligt för allmän säkerhet och huru ledande till missbruk af oreda vid Lagarnes verkställighet det skulle blifva, om Embetsman, hvilkas skyldighet det är, att meddela bestämda, med gällande Författningar enliga föreskrifter och beslut, kunde skyddas emot ansvar för lagstridiga åtgärder och befallningar, genom en bifogad varning att ej öfverträda de Författningar, emot hvilka samma åtgärder och befallningar uppeitbart äro stridande.
Då jag endast i förbigående anmärkt vådan af de grundsatsers tillämpning, hvilka ConstitutionsUtskottet yttrat, anser jag mig likväl icke berättigad att yrka ändring i Utskottets beslut i sjelfva hufvudfrågan, nemligen, om Konungens Rådgifvare i CommandoMål för Armeen bordt för ofvannämnde Ordres, enligt 106 §.
RegeringsFormen, ställas under RiksRätt.
Plöjningen och afgörandet i detta fall beror enligt Grundlagarne endast af ConstitutionsUtskottet och dess beslut kan icke af Riksens Ständer ändras, likasom Utskottet, efter min tanka, endast varit pligtigt, att detta beslut helt enkelt hos Riksens Ständer anmäla.
Jag är i detta afseende skyldig att respectera ett beslut, som icke kan ändras, och den öfvertygelse, som kan hafva för - Den 12 Martii. 357 anledt det, äfven då den är stridande emot min egen, hvilket det likväl icke lärer kunna bestridas mig att förklara.
Sedan Utskottet på nämnde sätt ansett Konungens Rådgifvare i CommändoMål icke hafva handlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift, och icke kunna efter 106 §.
RegeringsFormen tilltalas, yttrar Utskottet vidare, att det Ärende, hvarom de klandrade GeneralOrderne handla, helt och hållit saknar beskaffenheten af CommändoMål.
Utskottets tanka i senare fallet synes mig tydligen styrkt af åberopade 7 §. i RegeringsFormen, af Kongl. Brefvet den ig Junii 1810 och af Instructionen för Konungens GeneralAdjutant af den 24 Januarii 1815.
Utskottets ofvan upprepade Yttrande motsäger åter dess förut meddelade beslut, efter som vid jemnförelse af det förra med det senare, den slutföljd deraf kan hämtas, att den Rådgifvare i CommändoMål, som befattar sig med Ärender, hvilka helt och hållet sakna egenskapen af sådana Mål, likväl icke handlat emot RegeringsFormens tydliga föreskrift.
Då Utskottet anser Föredraganden i CommandoMål icke kunna, efter 107 §.
RegeringsFormen, hos Riksens Ständer anmälas, på den grund, att han icke deruti är nämnd, har Utskottet åtminstone i detta fall följt Conslitutionens bokstafliga innehåll; men enär Utskottet följaktligen hvarken funnit nämnde Föredragande böra ställas under RiksRätt ef - 358 Den i a Martil. ter io6 §. eller anmälas hos Riksens Ständer efter 107 §., kan jag icke i Grundlagarne igenfinna någon anledning för Utskottet, att i annan ordning eller på annat sätt, än de uti nämnde §§. faststälde, den till Utskottet remitterade Anmärkning behandla, och i detta fall lärer ConstitutionsUtskottet icke hafva iakttagit
Grundlagens föreskrift i afseende på den gräns för sin befattning med frågor, hvilken Utskottet uti Praemisserne af Betänkandet bestämdt uttryckt.
Utskottet har, såsom anledning till sitt förhållande i detta fall, uppgifvit sig vara uti tvekan om valet emellan tyst öfverseende och dess tillkännagifvande hos Riksens Ständer, hafva,, genom den senare utvägen, velat undvika förebråelsen, att ej åt lika beskaffade frågor hafva lemnat en lika oväldig behandling.
För min del tror jag, att Utskottet, efter dess i hufvudfrågan fattade beslut, bade hellre bordt välja den förra utvägen, och då jag, såsom en följd af den högaktning jag hyser för.
Utskottet, gerna vill tro den värde Ledamotens yttrande, som här i dag förklarat, att Utskottet, vid stadgandet af sitt beslut, endast följt sin öfvertygelse om Målets beskaffenhet, kan jag icke finnå något skäl till Utskottets tvekan..