Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig synas de icke utgöra något bevis; i synnerhet som Herr von Hartmansdorff uti den senare citationen utelämnat det väsendtligaste, nemligen att afseende endast skall göras på den ”sökandes” förtjenst och skicklighet.
Ordet ”sökande” är det enda sorn gifver denna §. någon bevisningskraft; hellst förmodligen ingen ansökning kunde göras om Survivance.
Emedan derföre denna fråga skulle tilläfventyrs kunna blifva frö till en skadlig frugt, anser jag angeläget, att i tid söka upprycka det.
Jag får dervid först påminna, hvad vi så ofta hört upprepas af Regeringen, att allt är i Grundlagarne förbudet, som ej är uttryckligen tillåtits
Så länge Den 23 October A m. 399 det följaktligen ej är tillåtit i Grundlagenj att utä nämna Sarvivancierer, måste det vara förbjudit.
Det är väl sannt, att Kongl. Majit lernnat Survivans cer på Hofsysslorj men med dem äger Kongl. Maj:t, enligt 48 § RegeringsFormen, att förfara efter behag.
Derjemte får jag erindra, att uti andra befordringsmål har Grundlagen tydeligen föreskrifva, huru förhållas skall.
Jag kan derföre ej tro det ens vara med Grundlagen fullt öfverensstämmande, att Kongl Majit utnämner till ”titllar,” hellst 98 §.
RegeringsFormen endast omtalar befordran till ”Embeten och Tjenster.5’, Orden lyda nemligen sålunda; ”Konungen äger att i StatsRådet utnämna och befordra infödde Svenske Män till alla de Embeten och Tjänster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap att Konungens Fullmagter derå utfärdas, dock böra vederbörande förut med Förslag hafva inkommit, der sådane hittills ägt rum”.
Här stad-; gas således tydeligen att det är till ”Embeten och.
Tjerister” som utnämning får ske, men ej till ”hopp om tjenster” eller ”tilliar”.
Dessa anmärk; ningar anhåller jag måtte få åtfölja remissen.
Herr von Hartmansdorff; Jag vill ei trötta Ridderskapet och Adeln med något tal om den forrs frågan rörande Justitieombudsmannen, men i afseende på Herr Cederschjölds sista yttrande, så tror jag att hans påstående, det allt,' hvad som ej är tillåtet, skulle vara förbjudet, innebär ett mycket djerfvare fritänkeri i grundlagsyäg, än det, hvarföre han beskyllt mig.
Herr Cederfchjöld1 Jag har likväl så ofta Ven 2D October /. m. bort den sattsen yrkas emot Riksens Ständer sam. fällt, samt Ridderskapet och Adeln särskilt, att jag trott mig böra anse den för ganska orthodox. Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde , ait så val Herr von Hartmansdorffs ifrågavarande motion, som de af Etskillige Ledamöter, rörande samma ämne, nu afgifne yttranden matte till ConstitutionsUtskotiet remitteras; hvilket bifölls.
\rid förnyad föredragning af ConstitutionsTJtskottets den 14 dennes under Nio 64 aflatne, Samt den 17 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af Herr von Hohenhausens, M, Motion, om ett tillägg i AnsvaxighetsLagen för Fullmäktige i Riksens Ständers JtiksgäldsContoir, med afseende å utbetalningen »f mindre Creditivet,* fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma motion till Lagutskottet remittera, Föredrogs å nyo Stats- Banco- samt Allmänna Besvärs- oeh OeconomieUtskottens den jo dennes under N.'o 545 afgifne, samt den ao derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddelte Betänkande rörande Allmänna Magazinslnrättningen, Herr Munck af Rofenjkjöld, Eberhard} ijen 23 Octo ber /, m. 201 anhöll , att Utskottens ifrågavarande
Utlåtande mätte ytterligare få hvila på bordet till nästa Plenum.
Herrarne Montgommerie, Guftaf, och TVefifeldt, Nils Chriftojfer, förenade sig med Herr Munck af Rosenskjöld.
Herr Grefven och LandtMarfjällen förklarade, att då flere Ledamöter begärt att Utskottens Utlåtande måtte ytterligare hvila på bordet , kornme detsamma ock, att, jemlikt 49 §•
Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilanda till nästa Plenum, Företogs till pröfning
ConetitutionsUtskottels den 14 dennes under N’.o 66 aflåtne, samt den 37 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, angående ett föreslagit tillägg i 28 §.
Herr Lefrén, lohan Pehr Jag får underställa Ridderskapets och Adelns bedömmande, huruvida det föreslagne tillägget uttrycker den tanka,, som grundlagt motionen till förändring.
Orsaken var, att sedan votering per capita inom Utskotten nu äger rum, önskade man att de måtte vara fulltalige.
Derföre föreslog man att Suppleanter skulle väljas.
I den nya redactionen står, att 2 Suppleanter skola väljas, som hvar i sin ordning inträda i Utskottet, när Ledamot af laga förfall hindras.
Om detta stad - 201 Den 25 October f, m, gande nu vore Grundlags §.
, skulle deraf följa, att Suppleanten, när han inträdf, är verklig Ledamot , och då behöfdes en annan §• som sade, att den ordinarie Ledamoten skulle förvandlas till Suppleant, Derföre hemställer jag, om icke redactionen skulle blifva bättre, sålunda1... samt ”derjemte för hvarje Utskott Två Suppleanter, ”hvilka inträda, hvar i sin ordning, i Utskottet ”när Ordinarie Ledamot af Laga förfall derifrån ”är hindrad, och intill dess Ordinarie Leda”mot sitt rum åter kan intaga.”
Jag får vördsamt hemställa , om icke Memorialet bör återremitteras , i följd af denna anmärkning , och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derå.
Jag kan ej finna annat, än att uttrycket uti förslaget är tydligt.
Det är ju blott, när den ordinarie Ledamoten är borta, som Suppleanten inträder, och när han ej är borta , är hans rätt att inträda tydlig.
Jag tror äfven, att ordalagen uti Betänkandet äro riktige , emedan det kunde hända, att begge Suppleanterne voro tillstädes, och att tvist uppstodu, hvilkendera borde inträda.
Men jag anser 2 Suppleanter vara ett för litet antal, synnerligen uti Oeconomie- och BevillningsUtskotten, samt hvad vårt Stånds Ledamöter beträffar.
Mig synes följaktligen att det borde stå högjt 4 Suppleanter, emedan de öfrige Stånden ej kunna lemna så inånga.
Den 23 October J. /«. 203 Herr Lefrén'.
Uti den sednast af Herr von Hartmansdorff framställda förändring förenar jag mig; jag vågade ej komma fram med ett förslag till en så stor förändring,'- som detta.
Jag anhåller blott, att det måtte blifva ett förtydligande af §ln , emedan det ej lär gå ann, sorn Herr Hjerta anfört, att tolka §:ns mening efter behofvet, då Grundlagen skall efter ordalydelsen tydas.
Vi hafva haft nog exempel vid denna Riksdag på långa discussioner i detta ämne.
Då man nu stiftar en Grundlags §. tror jag det såSedes vara riktigt, att sätta prick öfver i.
Herr Cederfelt]öld‘, I afseende å anmärkningen af Herr von Hartmansdorff, att 2 Supp. leanter äro för litet, får jag upplysa, att Presteoch BorgareStånden näppeligen kunna lemna 2:ne och omöjeligen flera, emedan alla deras Ledamö. ter redan äro upptagne uti Utskotten.
De villa således knappast medgifva detta antal och skola visserligen ej medgifva ett större.
De öfrige Stånden hafva ock mindre behof af Suppleanter än Ridderskapet och Adeln, hvers Ledamöter ofta äro af enskilta angelägenheter tvungne att för någon tid aflägsna sig.
Hvad åter beträffar det förtydligande Herr Lefrén yrkat genom sin prick öfver i, så får jag påminna, att otydlighet skulle kunna uppkomma, om öfver i sättes mer ån en prick.
Herr Hjerta; Jag är förekommen af Herr Cederschjöld, att det för Preste- och BorgareStinden är omöjligt, att åstadkomma ett större antal, Riksdagsordningen säger, huru manga få 2o4 Den 23 Octo ber /, m, permittera®, och huru många böra vara närvarande så att Utskottet skall vara complett.
Hvad angår det yttrande af Herr Lefrén, att jag uraktlåtit att söka få Grundlags §:n tydlig, så får jag anmärka, att jag finner den tydlig genom den enkla framställning, som här är gjord; ty det är gifvit, att ej den ordinarie Ledamoten upphör att vara ordinarie Ledamot, då det ej finnes stadgadt.
Stod det, att han upphörde, då vore det helt annat.
Jag Jror, att stadgamdet skulle snarare blifva otydligt genom den dubbla framställningen.
I öfrigt anser jag det som min pligt , att alltid följa Grundlagens ordalydelse.
Jag ville endast hemställa, om icke, till undvikande af de svårigheter, som i an» seende till Ståndens olika talrikhet uppkomma vid utsättande af en viss mängd suppleanter, och då Grundlagen ej bör vara en reglementarisk Författning, utan blott innehålla grunderna för de allmänna förhållandens bestämmande, ändamålet bäst vunnes om man sade, att RiksStånden äga att, efter förekommande omständigheter, och i förhållande till UtskottsLedamöternes antal, utse det antal Suppleanter, som skola intaga de Ordinarie Ledamöternes rum, Friherre Cederflråni, Jacob\
Det har blifvit yttradt, emot den af Herr Lefrén föreslagne förändring, att, då flere RiksStånd äga en så liten personal, att de ej kunna utse flere Suppleanter, man nödvändigt borde bibehålla stadgandet om Sine Suppleanter.
Mea då förhållandet är olika Ben 2 5 October f. m. med Ridderskapet och Adeln, och de öfrige Ståndens Ledamöter, hvilka äro hetalte å Riksdagsorten, så äro de senare så tillsägandes mera skyldige, att infinna sig uti Utskotten.
Ridderskapets och Adelns Ledamöter hafva väl ej eller rätt, att få permision till mera än ett bestämdt antal, men med permision menas ej laga förfall, och det kan hända, att flere hafva sådant.
Dessutom innehåller Grundlagen, att man först sedan man 3lne gånger efter hvarandra förfallolöst ifrån Utskottet uteblifvit, kan derifrån uteslutas.
Derföre instämmer jag med Hans Excellence Herr Grefve Mörner uti den mening, att RiksStånden måtte äga, att utse så många Suppleanter} sora de hvar för sig besluta.
Hvad i öfrigt §:ns redaction angår, tror jag att den tarfvar förändring.
Efter den skulle ej Suppleanter äga inträde i Utskott, förr än någon Ordinarie Ledamot vore af laga förfall hindrad, ty orden lyda sålunda: ”samt derjemte för hvarje bland dessa Utskott två Suppleanter, som, hvar i sin ordning, intiäda i Utskottet, när Ledamot af Laga förfall hindras”.
Om ej 5upp!ear>terne hafva rätt till inträde uti Utskottet, antingen det är fulltaligt eller icke, äro de ej närvarande, när de hehöfvas, utan man nödgas skicka Staden omkring för att söka dem.
Således bör det ej stå ordet intråclaf utan uti anslaget samtlige Ledamöter och Suppleanter städse kallas, att infinna sig, men desse senare ej få deltaga uti öfverläggningarne, när de Ordinarie Ledamöterne äro tillstädes.
Jag anser den mening var gan. ska farlig att Suppleanter skulle kunna inträda uti 20É> Den sö Octo Ler /. m, Utskott, då någon Ledamot utan laga förfall vora hindrad.
Derigenom vore stora missbruk att befara, och föga uppmärksamhet å ärenderne vore att frugta hos Ledamöterne.
Man kunde supponera rent af öfverenskommelser; och komma dertill, att besluten fattades af andra personer, ände som utarbetat målen.
Man bör betänka, huru det Arbetssätt är, hvarpå Utskotten bereda målen.
-Utskottens arbete gå ut på, att målen först föredragas i en beredning, och sedan föredragas uti Utskottens Plena.
En viss arbetstid,' och en viss arbetsmetnod är således gifven, och andra än de, som öfvervarit målen ifrån deras början, böra ej uti besluten deltaga.
Om man nu skulle låta Suppleanten inträda, för det att man vore bortbjuden på en Soupé, eller något dylikt, så skulle göromålen lida.
Det är väsendtligt, att man är au courant med målen.
Jag tror, att det är hvarje Ledamots skyldighet, att icke vara borta utan laga förfall.
Derföre anser jag Utskottets Memorial äfven i detta fall grundadt, och anhåller om proposition till bifall derå.
Såsom jag fattat discusionen, är det ett missförstånd emellan Friherre Cederström och Herr Hjerta.
Den sednare har trott, det Friherren menat, att Suppleanterne skulle få deltaga uti öfverläggningarne, när Ordinarie Ledamot vore frånvarande, äfven utan laga förfall.
Detta har Utskottet äfven ansett olämpligt.
Men som jag fattade Friherre Cederströms yttrande ville han blott att det skulle stå Supplianterne öppet att öfvervara Utskottets öfverläggningar såsom åhörare.
Det haner jag ganska
Den 2o Octoher f. m, 207 oslcyIdigt, nyttigt och önskansvärdt; och jag hade ej trott, att den föreslagne redactionen derföre skulle lägga något hinder, emedan ordet inträda vore detsamma, som att med sin röjt deltagai Men om Ridderskapet och Adeln skulle anse den föreslagne Redactionen af §ln förmena Suppleanteme, att vara närvarande, så tror jag att det förtydligande vore nyttigt som Friherre Cederström yrkat.
Herr von Heijne, Georg’.
Om meningen med det tillägg Friherre Cederström yrkat, ej innefattar annat än tillträde för Suppleanter, såsom åhörare, så tror jag, att det är ej blott rättvist, utan äfven nyttigt; men skulle det innefatta rätt för dem att, om en Ledamot är frånvarande utan förfall, inträda uti voteringsrätt, så anser jag, att det bör förekommas.
Att de eljest fingo vara närvarande, vore så mycket mera nyttigt, som, om en Ledamot finge förfall eller permission , hvilken jag anser lika med laga förfall, den Suppleant, som inträdde, genast hade kännedom af affairerne.
Således vill jag visserligen icke bestrida Friherre Cederströms tillägg, men så att Suppleanten ej kari kallas till votering , om ej den frånvarande Ledamoten har sådant förfall, som jag omtalat.
Hvad åter angår antalet af Suppleanter, tror jag det vara vigtigt för Ridderskapet och Adeln, att ej hafva det bestämdt till 2.
Jag finner att det bör på Ridderskapet och Adeln ankomma, att sjelf bestämma antalet.
Dels är Ståndets talrikhet obestämd, dels är det ovisst, huruvida Ledamöterne kunna vara uti Utskottet beständigt.
Ben 23 O el ober /, m. ej vara lämpligt, alt Ridderskapet och Adelfi uti Utskotten blott har Ledamöter, som äro boende uti Stockholm.
Det måtte vara nyttigt, att der äfven sitta personer ifrån Landsorten; men dessa kunna ej mottaga ett sådant förtroende om de ej äga rätt, att någon gång under Riksdagen aflägsna sig, för att se om sitt hus.
Således biträder jag den mening Hans Excellence Herr Grefve Mörner yttrat, att redactionen måtte blifva sådan, att Ridderskapet och Adeln kan komma i tillfälle att utse så många Suppleanter, sorn Ståndet finner kunna erfordras.
Jag ämnar ej inga uti någon vederläggning af Herr Hjertås farhåga, att låta Suppleanter bevista Utskottens öfverJäggningar , och deltaga uti besluten, när någon Ledamot är frånvarande.
Jag skulle tro, attnär Suppleanter utses, måtte meningen vara, att* när en ordinarie Ledamot är borta, Suppleanten skall utöfva sin bestämmelse.
Af sådan anledning får jag iterera, hvad jag förra gången yrkat.
Det är allmänt bekant, att Ridderskapet och Adeln till en stor del består af Embetsman.
Man kan ej utesluta Embetsmän ifrån Utskotten , om man vill hafva sakerne rätt utredde.
Det är för dem som tillhöra EmbetsVerken i Stockholm omöjligt att alltid vara närvarande i Utskotten, emedan de måste vara närvarande på andra ställen; de måste aflägsna sig, då deras tjenstepligt det fordrar.
Vid sådane tillfällen är det väl nödvändigt, då en votering inträffar, som nu sker per capita, att Ridderskapet och Adeln har sin rätt Tfr.n 35 Octo lier f. »s. rätt gällande, att med lika manga Ledamöter,’ som de öfrige Stånden, deltaga uti besluten.
Jag tror således att anslagen till Utskott böra gälla så väl för Suppleanter, sorn UtskottsLedamöter, i likhet med hvad söm är förhållandet vid Nämnder.
Då Utskottet samlas erfara Suppleanterne, tom någon ordinarie
Ledamot är borta med förfall eller eljest, och då inträder Suppleanten uti Utskottets öfverläggningar.
Skulle han ej vid sådane tillfällen få inträda, så skulle afsigterr förfelas.
Jag instämmer med Hans Excellence Herr Grefve Mörner, att ordet tvä mätte utgå och det stå hvarje
Stånd fritt att bestämma det antal Suppleanter Ståndet kan finna af nödenj äfvensom jag ytterligare får yrka att orden inträda uti Utjkottet äfven måtte utgå, och att det blifver en skyldighet för Suppleanter , att lika med ordinarie Ledamöter hörsamma kallelsB till Utskotts Sammanträde» Herr von Hartmansdorff:
Jag trodde mig i mitt första yttrande hafva gjort afseende på Preste- och BorgareStåndens mindre talrikhet, då jag föreslog, att man skulle sätta hågfi 4 Suppleanter.
Jag finner dock Hans Excellence Herr Grefve Mörners förslag bättre, emedan det ej binder oäs vid ett bestämdt antal.
För öfrigt och i afseende på Suppleanters rätt att ersätta ordinarie Ledamöter, hyser jag den mening, att vid hvarje uteblifvande, ehvad, det härrör af laga förfall eller annat hinder, Suppleanten bör inträda i den frånvarandes ställe.
Detta har Ridd, o. Ad.
Prat, IN. B.
14 21® Den ir> ©ctoler f. m, blifvit satt i fråga derföre att, sedan votering per capita blifvit antagen, alla fyra Ständen, genom samtelige Utskptts Ledamöters deltagande i omröstningarne, ändock må bibehålla ett lika inflytande på besluten.
Skulle man nu ej vilja tillåta Suppleanten inträda, utom då någon af de ordinarie Ledamöterne hade laga förfall: så åsyftade man blott , att de ordinarie Ledamöterne skulle deltaga i besluten, men afsåge ej, att hvarje Stånd finge sin röst i Utskotten fullt ut.
Det sednare anser jag mera rigtigt och väsendtligt , emedan hvarje Stånds Ledamöters mening i det hela, bör i Utskotten blifva uttryckt, men öfvervigt åt vissa individers åsigter icke beredas.
Således hyllar jag den grundsatts, att Suppleanter, ehvad de ordinarie Ledamöterne hafva laga förfall, eller eljest uteblifva, måtte i Utskotten få inträda.
En värd Ledamot har talat derom, att öfverenskommelser kunde äga rum; mellan ordinarie Ledamot och Suppleant.
Men likaväl, som detta är möjligt, kunna ordinarie Ledamöter låta sig öfvertalas, att, utan laga förfall, uteblifva en eller två gånger, och sålunda åt förekommande saker gifva den utgång öfyertalaren åstundade.
P8' Herr Cederfchjold: Uti Consti(utions-Ut skottet hafva vi af den erfarenhet, som vunnits genom BondeSiåndets bruk af Suppleanter, något hvar stadgat vår öfvertygelse, att det ej är nyttigt, att Ordinarie Ledamöterne kunna efter godtycke och utan förfall skicka'
Suppleanter i sitt ställe; ty det har, i synnerhet mot slutet sf Riksdagen, ej sällan handt, att målet blifvit uppläst
Den 23 October f. m. uti vissa Ledamöters närvaro, discuteradt uti andras samt slutligen afgjordt uti ännu andras.
Der« före tror jag, att det vöre bäst, att Suppleanter ej fä inträda utan vid laga förfall.
Deremot skulla jag önska, att Ridderskapet och Adeln ville ingå pä den mening Hans Excellence Herr Grefve Mörner yttrat, att det måtte ankomma på hvaH je
Stånd att efter råd och lägenhet tillsätta Sup-, pleanter.
Men det faller mig nu in en annan omständighet, som jag anhåller lå framställa.
Den nemligen, att denna förändring ej bör intagas uti 28 utan i 79 $.
Riksdagsordningen, med hvilken den > äfven har sammanhang.
Den handlar om, huru ledighet uti Utskott kan erhållas.
Det vari början äfven ConstitutionsUiskottets mening, att införa förändringen i denna §.
Härigenom vunnes, att Ridder skåpet och Adeln kunde, oberoende af de öfriga Stånden, vinna ändamålet genom en ändring uti RiddarhusOrdningen, emedan §in slutas med dessa ord : ”Ridderskapet och Adeln ställe sig, i dessa sednare fall, RiddarhusOrdningen till efterrättelse”.
Herr von Haijne'.
Jag kan för ingen del gilla Friherre Cederströms tanka, att Suppleanter ovillkor'igen borde vara förbundne, att efter kallelse infinna sig uti Utskott.
Det är för Utskottens Ledamöter v yl en så lång Riksdag nog trälsam!, då de flesta Utskott ofta arbeta 8 a 9 limmar om dagen, och Ledamöterne hafva åtminstone rätt och tillfälle, att yttra sig öfver sakerne, tåen skuile Suppleanterae vara tvungne, »5 <9 tlöher f, rrt, att under en si långvarig Riksdag blott Tara åhö^ rare, så vore det ännu svårare.
Jag anser ej lämpligt att någon sadan föreskrift gifves , men att Suppleanferne böra äga rätt, att såsom åhörare inträda uti Utskotten, utan rätt likväl att intaga säte och stämma, eller afgifva votum, förr än Ordföranden tillkännagifva, att en Ordinarie Ledamot har laga förfall, eller permission/ Grefve Cronhjelm, Polycarpus:
Lika med H err Hjerta tror ock j3g, att flere missbruk kunde äga rum, om Suppleant ägde rätt, att, så snart en ordinarie Ledamot vore borta, inträda uti Ut4 skottet.
Jag anhåller få fästa uppmärksamheten derpå, att Suppleanter ej mera än Ordinarie Ledamöter kunna tvingas , att bevista Utskottens sammankomster, och då kunde det möjeligen inträffa den omständighet, att ingen infann sig, emedan den ena litade på den andra.
Jag anser således väsendtligt, att icke Suppleanter inträda, förr än ordinarie Ledamot hindras af laga förfall.
Likväl får jag fästa uppmärksamheten derpå att med laga förfall blott menas efter nu gällande Riddarhusordning, hvad lagen uti ia Cap.
RättegångsBalken dermed förstår, och således ej erhållet tillstånd, hvarföre jag tror, att sådant äfven bör omnämnas, och Ordalagen blifva; ”laga förfall eller erhållet tillstånd.
Herr Hjerta i Det är ej första gången som jag i dag finner, att bifallet till voteringen per capita varit en lyckelig slump emot mångas öfvertygelse.
Herr von Hartmansdorff har anfört, att
Ledamöters individuella äsigter ej borde göras jten S5 Oclooer f.\ m, 91| gällande uti Utskotten, utan egenteligen Ståndsintressen.
Jag åter tror, att man i de beredands åtgärdern* alldeles bör åtskilja Ståndsintressen, och att detta är den hufvudsakliga förmånen af voteringen per capita, hvilken äfven motiverat Ståndens beslut i detta afseende, och Konungens derpå följande sanction, Jag anser det således vara af liten vigt, om en eller annan Ledamot är borta eller icke.
Det bästa är, att ärenderna blifva klart framlagde för Riksens Ständer, utan afseende a Ståndsintressen.
Det är likgiltigt, om ett visst antal af Adeln eller PresteStlndet eller något annat
Stånd är närvarande.
Men man bör dock ställa så till, att platserna någorlunda aro uppfyllde, och att, när Ledamöter för längre tid äro borta, de blifva ersatte.
De andre Stånden hafva också iakttagit detta, och det händer sällan, att, när Ledarnöterne af Preste- och BorgareStånden varit borta, Stånden ej genast ersatt dem.
De hafva då anmält sig med behörige ProtocollsUtdrag, och det är blott BondeStandets Suppleanter, sorn man vägrat röstningsrätt, emedan de varit valde såsom Suppleanter, hvartill Grundlagen ej ger anledning samt ej hart ProtocollsUtdrag, och till och med ibland anmält sig, då ej Principalen haft laga förfall.
Jag anser mig likväl böra afstå från mitt yrkande, att få Memorialet bifallit till behandling efter 56 RegeringsFormen af det skäl, att Herr Grefve Mörners förslag synes mig böra antagas, äfvensom Herr Gederscbjölds, att detta stadgande bör intagas uti 79 §.
Jag önskar, att såsom Ståndets gemensamma tanka yttrades, att antalet af Suppleanter ej bör bestämmas, och att stadgandet i stäf* Ben 83 ©ctober f, m. let för i 28 §• bör införas uti 79$- RiksdagsOrdr ningen.
Det är besynnerligt nog, att man fäster sarri rna åsigt vid skyldigheten att infinna sig uti Utskott, sorn vid den att förblifva åhörare där uti lo timmar.
Det är likväl en stor skilnad, När Utskottet sammanträder, synes det, örn Ledarnöterne äro tillstädes, eiler icke; då yppas äfven, om Suppleanterne äro behöflige, eller ej, och då kunna de aflägsna sig, om de ordinarie Uedamöterne äro tillstädes.
Aro de ordinarie ej närvarande, sa blifva Supplean— terne af Ordföranden kallade, att inträda.
Det har af Herr Hjerta blifvit yttradt om de öfrige Ståndens Ledamöters bruk, att tillsätta nya Ledamöter.
Om den värde Talaren hade läst igenom 79 §.
Riksdagsordningen så hade han funnit, att det är deras lagliga skyldighet, att genast utse Ledamöter i stället för en afgången, när han afxest ifrån Riksdagsorten, eller erhållit perrrjision.
Uet är just denna skyldighet, som ej hittills ålegat Ridderskapet och Adeln, men på det att Ridderskapet och Adeln ej måtte undandraga Utskotten de upplysningar, sorn af oss ofta nog framför andra kunna fordras, emedan vi äga per - söner som äro eller varit Embetsman, och således äro skyldige att äga kunskaper i en mängd detailler, tillhörande deras Embetsbefattningar, så tror jag det vore nyttigt, om Utskotten blefve fulltalige, och detta ändamål vinnes, om Ridderskapet och Adeln förenar sig om den förändring att de Suppleanter, som utses, de må då vara flere eller färre, blifva ålaggde, alt efter anslag
Den 23 Oclober /. m. 2*5 infinna sig i Utskotten, hvarifrån de sedan afträda, om de icke hehöfvas.
Herr Cederfchjåld: Någre Ledamöter haf va yrkat, att Suppleanter skulle äga rätt att intaga säte uti Utskotten, äfven då ordinarie Ledamöter hafva permision.