Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Embetsverken stanna icke derföre.
Landsliöfdingarne hafva sina Embeten, som i deras ställe förrätta tjenstcn.
Jag bar äfven begagnat i min ringare skala denna utväg, och en vicarius gör tjensten för mig.
Denna utväg är icke allenast den enda rätta, utan äfven den enda möjliga.
Den siste Talaren har såsom bevis för sin mening åberopat exempel från juridiken.
Den ger äfven styrka åt min sats.
Den, som ej öfvervarit föredragningen af ett mål, har väl ännu aldrig tilltrott sig att kunna deltaga i beslutet, mindre blifvit derom anmodad, då Rätten thy förutan varit domför.
Herr af EkenstamIsrael:
Ehuru reservant i denna fråga inom Utskottet, har jag likväl dröjt, att yttra mig, troende att denna discussion skulle blifva kortare än nu skett, och mitt yttrande öfverflödigt.
Jag ansåg att skälen, för och emot, voro förra gången så tillräckligt utredde, att litet eller intet var att tillägga; synnerligast talades då om möjliga surpriser, derigenom att de närvarande voro af annan mening, an pluraliteten, såsom hufvudsakligt motiv för andra uppropets bibehållande.
Alla skäl synas mig nästan vara så omsagde, att intet af vigt är att repetera.
Jag skulle dock haf - Deri 10 Augusti f. in. 2 1 va några småsaker att tillägga.
Att borttaga andra uppropet, vore efter mintanka, en orättvisa emot de bänkafdelningar, som först vötera.
Sådant liar man velat motsäga derigenom, att de personer, som tillhöra dem, alltid kunde vara tillstädes, nemligen Embets- och Tjenstemän, derigenom att de frånsäga sig sine befattningar i Statens tjenst under påstående Riksdag.
Deremot vill jag erindra, att då fråga är om att råka vara frånvarande under så korrt lid, som förlöper emellan en begärd och en börjad votering, kunna till och med sådane förfall inträffa, hvilka väl i sig sjelfva äro ganska obetydliga, men som hvarken genom afsägelse, eller andra bemödanden, undanrödjas eller uppskjutas.
Äfven utan afseende på den förenämnde orättvisan, mätte det vara af vigt för ärendernas gång, att majoritetens , och icke minoritetensy mening blir den gällande.
I afseende på discussionerne är det sagdt, att man borde böra dem, innan man bestämmer sin tanka.
Jag hemställer, örn icke discussionerne oftast äro så beskaffade, att man är belåten med ena hälften af dem, för att bestämma sin öfvertygelse i ett förevarande ämne.
Med synnerlig application af denna sats till den närvarande discussionen, får jag vördsamt hemställa, om ej den sednare delen, detta mitt yttrande jemväl inbegripit, må anses såsom öfverflödigt, och om dc Herrar Talare, som tilläfventyrs hade ämnat sig att vidare lii - 22 Den i o Augusti f, draga till discussionen med ett och annat yttrande, icke på samma grund skulle vilja derifrån afstå, hvarigenom vi kunde få skrida till beslutet.
I afseende på formen af detsamma, anser jag mig slutligen böra anmäla, att det icke är, såsom man sagt, endast den gamla 42 §> utan jemväl den 41» som motsvarar den nya 3i §; hvarföre i min tanka såsom contraproposition emot Utskottets föreslagne §. bör sättas båda dessa gamla §§., såsom lättaste sättet att komma ifrån saken, utan någon utplockning.
Jag har begärt ordet egenteligen för att rätta ett missförstånd af någre Talare, som bafva tyckts antaga, att jag föreslagit, att man skulle få af emna voterings sedlar i förseglade convolut.
Sådane voro ej mina ord.
Jag förundrade mig blott deröfver, alt de, som försvarade andra uppropet, ej gjort ett sådant förslag, för att så mycket säkrare segra i voteringarne.
En värd
Talare har ansett andra uppropet så högst angeläget för att försäkra dem, som födseln placerat på de första bänkarnej att fä sin rätt bibehållen.
Jag får i anledning deraf yttra, att omändra uppropet afskaffades, skulle väl dessa Ledamöter på främsta bänkarne vara mera allmänt uppe och passa bättre på, och dessa bänkar vara tätare besatte än nu, samt ärendernas behandling vinna af det högre ljus, som derifrån skulle spridas i salen.
Den Den io Augusti f. m. a3 siste Talaren har sagt, att discussionerne kunde förkortas till hälften _, och har trott att någoji saknad ej skulle uppkomma j om ingen finge yttra sig efter honom.
Det tyckes således som han skulle tro, att hans mening vore tillräcklig att bestämma Ståndets opinion.
För öfrigt får jag yttra, att jag ifrat för afskaffande af andra uppropet, och ännu vidhåller denna mening, ej för annat, än att hindra möjligheten för partier att hildas, Andra uppropet är tillkommit under partitiderne; och jag ser ej, huru det är möjligt för partichefer att leda Huset, och försäkra sig om pluraliteten, derest ej andra uppropet vore, så att de från klubbar och spelborden samt andra sysselsättningar kunde hitskaffa voterings-massorna.
Jag får slutligen blott påminna derom, att den tid kan komma, då Ministeren blir lika angelägen att blifva af med andra uppropet, som den nu tyckes vara att bibehålla det.
Herr Munck af Rosensköld , Eberhard:
Jag tror att ett stadgande ej blott bör betraktas i afseende på sin princip, ulan äfven i sammanhang med andra stadganden.
Om man så betraktar det, skall man ofta finna, att då man vill undvika olägenheter af det äldre, genom att vidtaga ett nytt stadgande, så möter man i framtiden andra olägenheter, hvilka äro ännu större.
De lagförändringar vi vidtaga, böra vara sådana, att de ej blott passa för dagen, eller denna De n io Augusti f. m.
Riksdag, utan äfven för förestående Riksdagar.
Så länge i vårt
Stånd målen ej föredragas i den ordning, som är föreskrifven i » i Riksdagsordningen, utan den är, som jag tror, vid alla Riksdagar sedan 1809, öfverlåten åt LandtMarskalkens godtycke, och så länge det äfven är Regenten, som tillsätter LandtMarskalk, är det tydligt, att det skall kunna hända, att en LandtMarskalk just begagnade det enda uppropet till fördel för Ministeren, på så sätt, att han gåfve avis åt det så kallade
Ministeriella partiet örn tiden då ett vigtigt mål förekomme, och lät det andra partiet blifva i okunnighet derom.
I sådant fall vore det väsendtligt för eit oppositionsparti, nemligen örn ett sådant funnes, att hafva det andra uppropet till resource emot. en surprice, och för att kunna infinna sig.
Man har talat örn den blinda lydnaden.
Den torde ej ens vara verkställbar, så länge den slutna omröstningen äger rum.
Jag tror, att erfarenheten i Sverige visat, att Embetsman kunna handla lika oafhängig! i frågor rörande Rikets sannskyldiga väl, éom andra Ledamöter af'Riddarhuset.
Här finnas så mångå slags inflytelser; man bör ej i synnerhet förmoda den af den blinda lydnaden.
Visserligen vöre det väl, om hvar och en, som deltog i votering, förut öfvervarit discussioneu i ämnet, och derigenom blifvit tillräckligt upplyst, men jag hemställer till Ridderskapet och Adeln , om icke. de fleste af dess Ledamöter hafva Den 10 Augusti f. m. a5 flere gå rigor varit i det fall, att de icke kunnat öfvervara discussionen i ett mål, men dock haft tillräcklig upplysning förut.
Yi hafva i sista Plenum genom votering afgjort en fråga af vigt om Bankmän.
Jag skulle tro att, utan att öfvervara de discussioner, som föregått voteringen, man i allmänhet haft lika fullkomlig upplysning i ämnet, då vid tre nästföregående Riksdagar Ridderskapet och Adeln efter discussioner i ämnet nästan enhälligt beslutat deras afskaffande.
För öfrigt, då Riksdagsmän af Ridderskapet och Adeln icke, såsom de af de öfrige Stånden, äro betaldte, för det de bivista Riksdagarne, måtte de väl, såsom någon ersättning för sin kostnad, få beräkna någon större beqvämlighet i afseende på noggrannheten att bivista sessionerne från början till slutet, helst de sakna den, som förunnas de andra Stånden, att få veta, hvilka mål och i hvad ordning de för dagen förekomma.
Äfven torde andra uppropet böra bibehållas af det skäl, att vi ej hafva något visst antal af Ledamöter stadgadt, såsom minimum, om votering skall lå verkställas.
Afskaffandet af andra uppropet bör ej komma i fråga förr, än Ridderskapet och Adeln får någon andel i LandtMarskalks tillsättande, målen af honom föredragas efter RiksdagsOrdningens föreskrift, och ett minimum blir utsatt för de voterandes antal.
Jag förenar mig således med de Herrar, som yrkat bibehållande af det gamla stadgandet. a6
Den 10 Augusti f. m.
Friherre TVr angel, Henning:
I anledning utaf Herr af Ekenstams uppmaning, afstår jag från att yttra mig.
En Ledamot har önskat, att, i stället för den föreslagna 3i §, 4l oc^ 42 §§• i nu varande Riddarhusordning måtte bibehållas.
Jag tror, att redactionen af3i §, med tillägg af den 42> är tillräcklig.
Jag får äfven hemställa, om det ej vore möjligt, i händelse endast ett upprop ägde rum, att blott 6 å 8 personer voro uppe, och att man således på ett besynnerligt sätt kunde genomdrifva en sak.
Hos mig kan ej egennytta eller enskild afsigt finnas, men jag tycker, att den sak, jag talar för, är riktig; och då min pligt ålägger mig tala, anser jag brottsligt att tiga.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie i hvad angår Herr af Ekenstams redactionsförslag.
Den sednare delen af 4i §. i nu gällande Riddarhusordning är utesluten i nya redactionen på den grund, att den hörer till RiddarhusFiscalens befattning och OrdningsStadgan.
Jag föreslår således alt ifrågavarande 3i §. må bibehållas sådan den af Utskottet blifvit föreslagen, endast med tillägg af 42 §• i nu varande Riddarhusordning.
Jag hade Den 10 Augusti f. m. i7 icke ämnat yttra mig, om jag icke af Herr Rosenblad fått höra sådana beskyllningar i anledning af förevarande §. göras emot Ut* skottets pluralitet, att jag, som tillhört densamma, icke anser mig böra med stillatigande låta dem passera.
Herr Rosenblad har sagt, att Utskottets förslag vore naket och omoliveradt framställdt; jag lemnar det derhän; men han har äfven sagt, att Utskottet under förslaget måtte hafva haft den biafsigt att gynna minoriteten på majoritetens bekostnad; detta är ej förhållandet.
Utskottets pluralitet har vid förslagets framställande alldeles icke åsyftat något annat, än hvad af dess Memorial inhemtas.
Hvad mig enskildt beträffar, får jag förklara, att jag hvarken nu eller någonsin säger eller framställer något, hvarunder biafsigter äro fördolda.
Herr Oxehufvud: Oaktadt flere Herrar Ledamöter yttrat sig, har jag icke hört någon upplysa, huruvida två upprop vid val eller votering nyttjas i de öfriga RiksSlånden.
Det är visserligen sant, att andras exempel icke alltid behöfver följas, men i nu förevarande fall synes det mig ganska lämpligt, alt rätta sig efter bruket i de öfrige Stånden.
För mig har det blifvit uppgifvit, att i Borgare- och BondeStånden alltid hållas två upprop, om någon vid det första är frånvarande; och i anledning häraf, samt d^ jag icke kan inse något rättvist 38 Den to Augusti f. m. skäl, hvarföre Ridderskapet och Adeln skulle för sig inskränka en rösträttighet, som finnes i de öfriga Stånden, vågar jag till Utskottets redaction föreslå följande tillägg:
Skulle vid första uppropet för val eller votering _, Bänkmansvalet undantaget , någon Ledamot finnas frånvarande _, skall nytt upprop genast verkställas.
Den , som dervid sig icke inställer s och vid pårop af - gifver sitt votum s har för den gången förlorat rättigheten dertill.
Då personligheter blifvit satta i fråga i afseende på motiverna tili mitt förslag, att förkorta discussionen, anhåller jag att det icke måtte anses inconsequent emot min förut angifne föresats, om jag nu yttrar några ord.
Det lärer väl vara skäligen tydligt, att det icke var af egenkärlek, utan af öfvertygelse om det rätta och bästa, jag ansåg håde mitt eget och fleres ytterligare bidrag till discussionen såsom öfverflödigt.
Ridderskapet och Adeln torde finna, att mitt förslag var grundadt alldeles på motsatsen af hvad Herr Cederschjöld framställt.
Friherre Wrangel har rätt uppfattat mitt motif, och jag går att följa den princip, som jag framställt.
I det förslag
Utskottet afgifvit i afseende på Protocollsföriugen af de fyra Ledamöterne vid bordet, Den io Augusti f. m. står icke, att Protocoll skall föras så väl öfver dera, hvilka rösta, som öfver dera , hvilka icke infinna sig.
Jag anhåller derföre, att antingen den gamla 41 §• blifva oförändrad, eller ock att ett tillägg härom må införas i den nya; då antingen i Mom. af 4i §. kan införas, i stället för den 3i i Utskottets förslag, eller också hela den 3i upptagas i coutrapropositionen.
Jag förbigår den delen af Herr Munck af Rosenskölds yttrande, som afser den värde Talarens enskildLa beqvämlighet.
I afseende på den andra delen, eller att man icke vet, i hvad ordning målen företagas, ber jag att få upplysa den värde Talaren, att i föregående Plenum fattades ett beslut, att en föredragningslista skall anslås i salen, innefattande alla mål i den ordning de skola förekomma.
För Herr Oxehufvud har man berättat, att i de öfriga Stånden skulle finnas tvenne upprop.
Mig åter har man sagt, att det blott skulle vara ett.
Jag vet icke, hvilkendera berättelsen är den rätta.
I anledning af Herr Printzenskölds yttrande bör jag förklara, att om jag sagt mig hos Utskottet hafva funnit biafsigter, har jag haft fullkomligt orätt; och det har då undfallit mig ett uttryck, som jag hvarken haft rätt, eller vilja, att yttra.
Jag ville nu allenast ånyo 3o Den io Augusti f. m. erindra derom, att om §. så redigerades, att dea uttryckte den grundsats, att endast de, som öfvervarit discussionen, fingo deltaga i besluten, vore det nödvändigt att hålla ett upprop vid början af hvarje måls föredragning, för att tillse, hvilka personer öfvervarit discussionen.
Äfven möta, såsom det nu är, många andra hinder i formen, bland annat, att icke någon föreskrift finnes om det minsta antal Ledamöter, som bör vara närvarande, för måls företagande och afgörande, och för att följa en värd Ledamots exempel, hvilken varnat den så kallade Ministeren för andra uppropet, såsom måhända vådligt för dess intressen, torde det vara mig tillåtet varna den sig så kallande oppositionen för blott ett upprop, i afseende på dess intressen; nemligen i händelse någon gång en LandtMarskalk skulle vilja begagna den utväg, att vid tillfälle, då Ståndet är, såsom ofta händer, i början af Plenum fåtaligt samladt, genast företaga något vigtigt mål.
Jag hemställer, om icke en ännu större våda häraf skulle uppkomma, och tror, att om man vill att våra beslut skola uttrycka det största antalets opinioner inom oss, det är alldeles oumbärligt att bibehålla andra uppropet.
Grefve Spens3 Carl Gustaf:
Det har så mycket blifvit taladt i ämnet, att jag icke skall yttra mig öfver sjelfva saken, hvilket Den io Augusti f. m. 3i jag hoppas få göra genom min voteringssedel framläggande.
Jag anhåller blott att få säga några ord, i afseende på redactionen af contrapropositionen.
Några Ledamöter hafva ansett 42 §• höra oförändrad bibehållas, sådan den finnes i nu varande Riddarhusordning.
Det är naturligt, att för dem, som önska andra uppropets bibehållande, är detta det bästa.
Jag hemställer blott, om icke orden: för hans bänkj kunde ändras till: för hans nummeremedan bänken nu aldrig plägar uppropas vid andra uppropet.
Cederström har alternatift föreslagit, att antingen i Mom. af /fi §. skulle införas i stället för 3i §. i Utskottets förslag, eller också hela 41 §• upptagas till contraproposition.
Jag hemställer, om det icke i sådant fall vore bättre, att man finge det första af Friherre Cederström föreslagna alternativet till contraproposition, då man åtminstone hade vunnit, att få bort från RiddarhusOrdningen en del, som tyckes höra till Ordningsstadgan, samt en del, som icke bör stå på någondera stället.
På ett ställe står nemli-, gen, att ”ingen äger rösta, som icke behörigen antecknad blifvit, och inträdespol”letten medhafver.”
Då man icke äger komma in i RiddarhusSalen, säger det sig sjelf, att man icke eller äger rösta, och således är detta tillägg obehöfligt.
Jag hemställer derföre, om icke redactionen må inskränkas derhän, alt i Momentet i 4i §• må in - 32 Den 10 Augusti f. m. sättas i stället för Utskottets 3i §, och det sednare Momentet ändras till den 42 §•
Då jag nu uppstiger att tala i ämnet, utber jag mig, att Ridderskapet och Adeln anser mig talande icke såsom Embetsman, utan såsom Ledamot af Ridderskapet och Adeln alltifrån 1800 års Riksdag.
Om, under den förflutna tiden ifrån 1800, man hade proponerat Ridderskapet och Adeln att utesluta andra uppropet, tror jag det icke hade blifvit väl upptagit.
Andra uppropet existerade äfven åren 1786, 1789 och 1792.
Ridderskapet och Adeln var då, likasom nu, sammansatt till större delen af Embetsman; men uttryckte ändå, mot en allt öfvervägande Konungamagt, Nationens röst, bevarade dess rättigheter, och stridde för dess frihet.
Jag tror, att Ridderskapet och Adeln, när Nationens rättigheter skulle vara i verkelig fara, alltid skall bevara dem.
Men när en Styrelse icke vill annat, än det allmännas bästa; när den är begränsad af constitutionella Lagar, som bestämma hvars och ens rättigheter, då tror jag Ridderskapet och Adeln, likasom många andra , komma att inse, att det är Styrelsens verkningsförmåga och kraft, som utgör det helas väl, och en borgen för den all - Den ro Augusti f. m. allmänna säkerheten.
Jag kan icke dela den åsigt, att man inom Ridderskapet och Adeln söker bilda en opposition emot den utom Stånden gällande mening.
Väl har jag i några Tidningsblad sett omtalas, att Ridderskapet och Adeln är för mycket sammansatt af Embetsman; men jag vädjar till historien och häfderna, om Ridderskapet och Adeln i tidernas längd misskänt sina rättigheter, och om den opposition emot allmänna tänkesättet, som man söker inbilla sig, är någonting verkligt?
Jag vet, att frågor om representationsförändring varit väckte allt sedan i8oq, och mycket discuterade; men jag har aldrig funnit dem af allmänna opinionen med liflighet eller deltagande uppfattade.
Jag tror, att man vid den nu förevarande frågan bör afse, icke blott hvad man för ögonblicket finner vara intresset för en eller annan af de meningar här representeras, utan äfven hvad som bevarar allas rätt, och detta tror jag bäst sker genom andra uppropets bibehållande.
För öfrigt hemställer jag, om det icke är bättre att förtydliga de Lagar, som finnas, än att afskaffa gamla bruk och sedvanor, som redan varit iakttagna, och iakttagna i långliga tider, och hvilka, i ett så talrikt
Stånd som delta, äro nästan oundgängliga, om icke de flesta Ledamöters rösträttighet skall sättas på spel.
För min del ^.skulle jag, såsom Embetsman, anse frågan föga bety 37 H. 3 34 Den u> Augusti f, m. dande.
I alla fall, och under alla förhållanden, är det möjligt, att begagna existerande inrättningar, för att, med ett visst inflytande, framdrifva vissa saker.
Delta beror på allmänna sinnesstämningen.
Den, som icke har den för sig, vinner icke ändamålet, och tvertom.
Men Ridderskapets och Adelns interesse tror jag i de flesta fall vara förenadt med sin Konungs, lika mycket, som det är Konungens intresse, att äga Ridderskapets och Adelns och de öfriga Ståndens tillgifvenhet.
Derföre anser jag ock såsom ett misstag alla dessa försigtighetsmått, hvilka man synes vilja åstadkomma emot inbördes inflytanden, och tror det vara högst angeläget, alt icke afse sådane considerationer, utan endast hvad som bäst bevarar allas rätt.
Jag yrkar alltså, att andra uppropet måtte bibehållas. Herr von Hartmansdorff; August:
I öfverensstämmelse med hvad jag tillförene yttrat, förenar jag mig med Herr Cederschjöld, rörande grundsatserna.
Hvad tillämpningen beträffar; så är möjligheten att få sina vänner tillstädes ungefär lika på begge sidor.
Skillnaden består blott i den större eller mindre tillgången på bud , alt skicka till de frånvarande.
Men utan afseende derpå, tror jag alltid det rättaste vara, alt göra hvad sakens egen natur föranleder.
Jag röstar således för andra uppropets afskaffande; ty ville man fullfölja Den io Augusti f. m. 35 den satsen, att de, som tillkomma och icke hört öfverläggningeu, kunna, efter närvarande vänners berättelse, lösta på god tro; så borde de, som bortgå, äfven få uppdraga åt sina qvarblifvande vänner, att rösta för dem på god tro.
Derigenom uppkornme samma förhållande, som vid Bolagsstämmor, att man röstade för så många actieägare, som man innehade actier, eller rösträttigheter, hvarigenom en enda person kunde, såsom innehafvare af de flesta, komma att allena utgöra pluraliteten.
I afseende på contraproposition, tror jag med Grefve Spens, att sednare delen af !\\ §. i nu gällande Riddarhusordning borde utgå, och intagas i Ordningsstadgan, så alt §:n icke komme att räcka längre, än till orden: en Ledamot vid bordet.
Om jag delade den öfvertygelse, som Hans Excellence Herr Grefve Mörner framställt, att Styrelsens verksamhet hufvudsakligen berodde på andra uppropet, skulle jag, som ingalunda älskar en lam Styrelse, visserligen ej sätta mig emot dess bibehållande.
Men jag delar ej denna öfvertygelse.
Nu vill jag blott bemöta det inkast, att andra uppropet bör stå qvar, efter det redan så länge har existerat.
Det måtte lia varit ungefär samma förhållande med 38 §, hvilken existerat allt ifrån nuvarande RiddarhusOrdnings för H. 3* 36
Den 10 Augusti f. ro. sta upprinnelse, men sorn likväl bortvoterades sista Plenidagen.
Jag ber allenast få förklara, det jag alldeles icke yttrat, att Styrelsens inflytande berodde på andra uppropet.
Tvertom har jag sagt, alt Styrelsen kunde hafva inflytande under hvilket förhållande som heldst.
Hvad åter den andra frågan angår, får jag hemställa, om icke contrapropositionen må blifva på den föreslagne 3i §, och tillägg af sednare Momentet i den nu varande §, blott med den förändring, alt i stället för ordet bänk j sättes nummer.
Jag ber blott ånyo få fästa uppmärksamheten derpå, att hvad Herr von Hartmansdorff åsyftat, alldeles icke vinnes genom Utskottets förslag; ty der finnes icke med ett ord omnämndt.att man skall öfvervara discussionen, för att få deltaga i beslutet.
Jag är af samma tanka, som Herr af Ekenstam, att ju kortare man kan göra denna discussion, desto bättre; också anser jag den nu slutad.
Den erfarenhet dessutom, som jag haft vid åtta Riksdagar, säger mig tillräckligt, hurudant resultatet äfven nu skall blifva.
Det var således icke egentligen derom jag ville tala.
Men det är ett annat bruk, som uppkommit på Riddarhuset, näst före alla vo - Den io Augusti f. ni. teringar, hvarpå jag vill hafva äran fästa uppmärksamheten ; och jag är glad deröfver, att jag tror håda partierna skola derom förena sig.
Hvarken i Grundlagen, Riksdagsordningen eller RiddarhusOrdningen står något stadgadt derom, att vissa §§. i RiddarhusOrdningen angående votering skola näst före hvarje omröstning uppläsas; det är endast en gammal praxis.
Jag hemställer, huruvida denna praxis hör fortfara.
När t. ex. tre voteringar hållas på dagen, och dessa §§.. hvarje gång uppläsas, (NB. utan att någon hör derpå,) frågar jag, hvartill väl sådant kan gagna.
Af samma orsak borde man också vid samma tillfälle uppläsa alla andra Förordningar, som kunna komma i fråga att tillämpas.
Jag föreslår således, att detta bruk måtte afskaffas, eller endast bibehållas sålunda, alt dessa §§. uppläsas blott vid de första tre voteringarne under Riksdagens lopp. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å den af Utskottet föreslagne redaction af 3i §.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå nyssnämnde 3i §, samt bibehålla 41 och 42 §§. i nu varande Riddarhusordning oförändrade.
Ropades äfven Ja och Nej. 38 Den 10 Augusti f. in. Herr Crusenstolpe:
Jag anhåller om votering.
Jag anhåller att contrapropositionen måtte blifva på bibehållande af 41 och 42 §§. i nuvarande Riddarhusordning, likväl med uteslutande af senare delen af 4i §> sorn börjas med orden: ”JNär Bänkens upprop är slutadt &c.” Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie:
Jag förenar mig med Herrarne von Hartmansdorff och Rosenblad, samt anser den af dera omnämnde punkt i 41 §• nu" varande Riddarhusordning helt och hållet hörande till Ordningsstadgan.
Jag får vördsamt hemställa, att i Ja-propositionen måtte inryckas några ord ur 41 §• nuvarande Riddarhusordning, nemligen att till stadgandet om de 6 Ledamöter, som skola sitta vid bordet, måtte tilläggas: och 4 af dem att anteckning föra, så väl öfver deni, hvilka rösta, som öfver deni, hvilka vid uppropet sig icke infinna.
Jag torde få göra den siste Talaren uppmärksam derpå, att 41 §• i nuvarande Riddarhusordning skulle blifva den nya 3i §, hvarföre det af honom föreslagna tillägg icke lärer finnas behöfligt.