Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s disposition för arfvoden åt tre ledamöter uti en LagBeredning, som det åligger att granska förslag till lagar och författningar, i den ordning K.
M. behagar närmare bestämma.
Hr von Koch upläste sedermera äfven en så lydande motion:
Jag tager mig friheten hemställa om vidtagande af åtgärder för införande af Förlikning sKomiléer i alla Kommuner, samt föreskrifter för deras och Gode Mäns eller s. k.
Skiljemäns verksam hel.
I detta hänseende föreslår jag R.
St:r, att för deras del besluta : att med ändring och uphäfvande af hvad 20 Kap.
R:sB:n och dithörande författningar nu stadga ang. förlikning emellan enskilte parter uli tvistemål, en författning skall utfärdas ang. detta ämne, af enahanda innehåll som det, hvilket innefattas uti LagBeredningens förslag, 31 och 32 Kap. af K:sB:ns första del.
Uti det sednare af dessa Kap., ang.
Skiljesmän, torde dock i st. f. hänvisningarna till lagförslaget, sådane hänvisningar ske till nu gällande lagstadganden.
Jag hänvisar till LagBeredningens »Nya Motiver», af hvilka jag endast här vill upläsa redogörelsen hvarför LagBeredningen frångått LagKomiténs mening, enl. hvilken förlikningsdomstolar icke borde införas.
Raab, Adam Christian, upläste 2:ne motioner, så lydande: l:o.
Enl. hvad kändt är, eger Staten en betydlig mängd större och mindre egendomar, som äro utarrenderade, och hvilkas arrenden ingå bland de ordinarie inkomsterne, varande beloppet deraf uti K.
M:s till nu pågående Riksdag aflemnad Propos. beräknadt till 308,000 R:dr r:mt.
Häruti inbegripas således icke de egendomar, som äro för särskilda behof disponerade, såsom indragna boställen, hvilkas arrenden äro använda till reg:tenes aflönande m. m.
Bibehållandet af äganderätten till förutnämnda egendomar, samt deras utarrenderande, medför emedlertid för statsadministrationen ganska betydliga göromål.
Förutom alla de bestyr och den skriftvexling, som erfordras för sjelfva utarrenderings - Den 3 December e. m. 157 åtgärderne för hvarje egendom eller lägenhet, huru obetydlig den må vara, måste, för behörig kontroll å hushållningen, syner och besigtningar ofta förrättas, hvarvid, utom förrättningsmännen, särskilde Kronans ombud skola vara tillstädes.
Dylika ombud äro äfven af nöden vid alla de tillfällen, då egendomarnes rätt är i fråga och skall i ett eller annat afseende bevakas.
Då härtill kommer tillsynen öfver borgensförbindelser och deras vederbörliga förnyande, bevakningar uti arrendatorer och deras löftesmäns konkurser samt utförandet af sådane rättegångar, der brott emot kontrakter, som ej sällan förekomma, inses ganska lätt, huru mycket så väl K.
KammarColl., som Länsstyrelserne och deras underlydande tjenstemän, sysselsättas endast i och för omförmälde egendomar.
Men dessa olägenheter af tillökning uti statsförvaltningsbestyren äro likväl icke de enda.
Påtagligt är nemi., att utarrenderade egendomar, hvilkas innehafvare måste tveka, att derå vidtaga större omkostnader, som sällan kunna under arrendetiden amorteras, i allmänhet aldrig blifva så väl skötta, som det vore möjligt, derest de innehades under äganderätt, och på dem använde upoffringar medförde ett ökadt kapitalvärde, som förblefve ägarens behållning.
De band, som äro lagde på arrendatorn, utgöra ock hinder att, så förmånligt, som det för en ägare låter sig göra, besörja egendomens skötsel och begagna dess tillgångar.
Ur statsekonomisk synpunkt vore det derföre af obestridlig båtnad, att de ifrågav:de egendomarne komme under enskild äganderätt.
Det bör ej heller, vid frågan om den fördel Staten af dem drager, förbises, att åtskillige af de ofvann:de åtgärderne, såsom syner m. m., för arrendatorn medföra utgifter, hvilka han måste taga i betraktande i fråga om arrendets bestämmande.
Otvifvelaktigt är således, att om de nu ifrågav:de egendomarne blefvo försålde, skulle af dem erhållas icke blott enahanda årliga afgift, som f. n., eller deremot svarande kapital, utan ock en, i förhållande till hvarje egendoms värde, icke obetydlig köpeskilling derutöfver.
En sådan försäljning skulle följaktligen, utöfver nu utgående afgifter, inbringa Staten ett betydligt kapital, samt derjemte befria administrationen ifrån de mångfaldiga bestyr, som af utarrenderingen, och deraf föranledda förhållanden, härflyta.
Staten undveke äfven de förluster, som, oaktadt vidtagne försigtighetsmått, någon gång, i följd af arrendatorers och löftesmäns obestånd, inträffa.
Det kan visserligen invändas, att, genom egendomarnes bibehållande under äganderätt, Staten kan påräkna att arrendena småningom ökas; men ehuru möjligheten af en dylik tillväxt uti arrendeinkomsterne icke kan bestridas, torde dock densamma, hvilken för hvarje egendom icke kan inträffa oftare än hvarje 30:de år, och dessutom blifver mindre betydlig genom arrendatorernes optionsrätt, svårligen kunna motsvara fördelen af förminskning uti administrationsbestyren och den särskilda kapitalinkomst, som försäljningen skulle inbringa.
Det bör jemväl härvid komma i beräkning, att om de ifrågav:de egendomarne öfverginge till enskild eganderätt, skulle ej ringa årliga statsinkomster deraf beredas genom sådana afgifter, som föranleddes af de fyrfaldiga transaktioner me - 158 Den 3 December e. m. deist inteckningar, köp, boupteckningar och arfsskiften, hvarför dessa egendomar då blefve föremål; samma egendomars otvifvelaktig! stigande värde komme ock att bereda Staten flere ökade statsbidrag.
Efter min åsigt skulle det således icke allenast för Staten medföra en verklig vinst, utan ock i öfrigt vara med dess rätt förstådda intresse mest öfverensstämmande, om de för Statsverkets räkning utarrenderade egendomar, eller de, hvilkas arrenden ingå bland de ordinarie statsinkomsterne, i den mån arrendena tilländalöpa, blefve genom offentlig auktion försålde och således kunde öfvergå till enskild ägo, så vida icke, i ett eller annat fall, något undanlag derifrån kunde anses böra äga rum.
En sådan försäljning kan ske efter flere olika grunder, antingen så att egendomarne säljas endast med sådan skattskyldighet, som deras natur, enl. jordebok, dem åligger, eller ock med förbehåll å Statens sida, att af dem fortfarande utgöres större eller mindre del af de afgifter, hvilka nu äro såsom arrende bestämda.
I förra fallet komme de att betalas efter fulla kapitalvärde, då Staten genom räntan å köpeskillingen skulle påräkna hela ersättningen för de uphörda arrendena.
I det sednare åter komme de nu såsom arrenden bestämda afgifterne att till större eller mindre de! bibehållas såsom vid egendomen fästad skatt, och köpeskillingen följaktligen blifva mindre.
Om det ena eller andra af dessa olika försäljningssätts företräde vill jag emedlertid nu icke ingå i närmare granskning enär, om den af mig förordade försäljningen skulle komma till verkställighet, för fattande af beslut derom erfordras åtskilliga utredningar samt förslag till detaljbestämmelser, som svårligen annorlunda än genom Regeringens åtgärd kunna åstadkommas.
Jag inskränker mig således till att f. n. föreslå, att R.
St:r måtte i underd:het anhålla, det K.
M. ville till nästk.
Riksdag låta utarbeta och till R.
St:r i nåder meddela förslag till erforderliga föreskrifter i afseende å sättet och vilkoren för försäljningen af de för Statsverkets räkning utarrenderade egendomar, som K.
M. icke tilläfventyrs, af särskilta anledningar, kan anse böra derifrån undantagas.
Med afseende å möjligen upstående fråga om användandet af den köpeskilling, som för dylik försäljning kommer att inflyta, får jag erinra, att derför finnes en särdeles lämplig utväg, då Staten sannolikt nödgas verkställa uplåning af medel för de blifvande jernvägsarbetena och de inflytande köpeskillingarne således kunde, till förminskande af denna uplåning, för berörde behof disponeras. 2:o.
Jag tror mig kunna med säkerhet förutsätta, att K.
M. ämnar till nu församlade St:r afgifva förslag till förändrade föreskrifter i afseende å stängselskyldigheten, och det skulle således kunna synas vara för tidigt att nu framkomma med motion i dylik väg; men som det är en möjlighet, att det väntade förslaget i betydlig mån afviker från de åsigter i frågan, jag hyser, och då det förslag, jag nu ämnar afgifva, om det framställdes vid re - Dan 3 December e. m. 159 missen af den K. Propos:n i ämnet, möjligen skulle betraktas såsom en ny motion, har jag ansett mig böra under motionstiden framlägga mitt förslag i frågan.
Kalmar läns HushållmsSällskap, hvilket, i likhet med de öfriga HushållmsSällskaperne i riket, blifvit hördt i denna fråga, har deröfver afgifvit ett utlåt., i hvars utarbetande jag deltagit, och hvilket utlåt, jemväl innefattar ett förslag till ny stängsellag.
Det är detta förslag jag nu, såsom min motion, vill uptaga och förorda.
För att dervid undvika vidlyftighet, vill jag nu endast upläsa sjelfva förslaget.
Det lyder sålunda : Att R.
St:r ville för sin del besluta antagandet af följande grunder för stängselskyldigheten, nemi.: 1:0
Att hvarje kreatursägare skall hålla sådan vård om sina kreatur, att de ej inkomma på annans ägor. 2:0
Att stängselskyldigheten med vitsord för den, som stänga vill, äfven hädanefter måtte fortfara, der granne eller menighet ej kunna om stängselns borttagande åsämjas.
Till de föreskrifter, sorn torde böra inflyta i stängselförfattning, byggd på ofvann:de grunder, tillåter jag mig framlägga följande utkast: 1:0 oj I fråga ora stängas skall i rågång eller skiljolinie emellan tvenne enstaka gårdar, äge den vitsord, som stänga vill. 6) I fråga om stängas skall emellan enstaka gård å ena och oskiftad by å andra sidan, gälle jemväl dens, vare sig ägarens af den förra eller flertalets i den sednare mening, som stänga vill.
Flertalet i by är det, som utgöres af do fleste delägare, ehvad de äga större eller mindre innehaf i hvardera, c) 1 sådan fråga emellan tvenne oskiftade byar äge den by vitsord, som stänga vill.
I hvardera byn gälle flertalets mening, utan afseende på innehaf. 2:o
Der grannar öfverenskomma, att antingen uphöra med all stängselskyldighet sig emellan, eiler ock att upföra stängseln af annan beskaffenhet, än här nedan derom föreskrifves, och sådan öfverenskommelse blifvit skriftligen affattad, underskrifven af delägarne och behörigen bevittnad, skall den, utan afseende på ombyte a£ ägare, vara gällande för den tid aftalet innefattar, dock högst 10 år, så vida ej dessförinnan alla delägarne blifva ense att samma öfverenskommelse uphäfva. 3:o
Der genom öfverenskommelse, på sätt föreg:de § säger,, hägnadsskyId. ighet grannar emellan uphört, skola dessa gemensamt bekosta underhållet af den stängsel, som eljest den, till Stängsellin,ie angränsande delägaren ensam bort underhålla, hvar i förhållande till den besparing, han i stängsel mot grannar vunnit; dock skall närmast stängsellinie belägen delägare utgöra, detta åliggande, emot åtnjutande af ersättning, hvilken, derest ej annorlunda åsämjes, Gode Män äga att för 10, år i sender bestämma. 160 Den 3 December e. m. 4:o
I rågång eller skiljolinie emellan enstaka hemman, så ock mellan sådant hemman å ena sidan och oskiftad by å den andra, äfvensom oskiftade byar emellan, taga hvardera hälften af den stängsel, som uprättas skall utan afseende på hemmantal eller egobeskaffenhet. 5:o
Hvad i detta förslag finnes föreskrifvet för enstaka^ hemman, gäller äfven för sådant hemman eller hemmansdel, som legat i by, hvilken undergått enskifte, laga skifte eller, genom laga kraft vunnet utslag, enl. 12 Kap. 12 § af 1827 års K.
Sk i ftesStadga, förklarats ej kunna i förmånligare skifte läggas. 6:o Stängsel, ehvad den upföres af sten eller träd, består af vall eller planterad häck, eller annorledes inrättad är, skall vara så beskaffad, att den utestänger de större hemdjuren, nemi. hästar och boskap.
Ingen må åläggas att hålla stängsel så hög, tät eller fast, att den fredar för de smärre hemdjuren, såsom får, svin och fjäderfä, för så vidt ej sådant öfverenskommet är, på sätt 3 § 1 mom. medgifver. 7:o Der stängsel skall äga rum, vare det den stängselskyldiges åliggande att sednast d. 15 Maj (d. 1 Maj på Öland) årligen hafva försatt densamma, äfvensom grindar och led i laga skick.
Om han det underlåter, och granne med syn af 2 ojäfvigo män sådant styrker, skall han kännas skyldig ersätta kostnaden för det eller de vallhjon, som erfordras att hålla vakt å det eller de bristfälliga ställena, allt ifrån det han härom bevisligen tillsagd blifvit och intill dess han sin stängsel bättrat.
Skulle den stängselskyldige ej inom fjorton dagar efter tillsägelse hafva stängseln iståndsatt, vare grannen berättigad att, på hans bekostnad, sådant verkställa låta, om han så vill. 8:0 Den, hvars kreatur olofligen inkommer på annans ägor, bör icke blott ersätta den skada det gör, utan ock vara skyldig erlägga ett visst vite, ehvad skada skett eller ej.
Finner någon på sin äga annans kreatur olofligen inkommet, vare han berättigad att det intaga.
Har skada skett, för hvilken ersättning yrkas, skall den af 2 ojäfvige män synas och värderas.
Atnöjes part ej med synemäns värdering, afgöres frågan utan tidsutdrägt af Gode Män.
Kreaturets ägare vare skyldig att detsamma inom viss tid igenlösa med så väl vitesbeloppet och skadeståndet, som skälig ersättning för det intagna kreaturets underhåll. 9:0 De Gode Män, som i detta förslag omnämnas, och deraf 3:ne, för afgörande af hvarje särskild fråga, böra sammanträda, skola i hvarje socken årligen å Walborgsmesso-sockenstämma väljas till det antal med nödige Suppleanter, som med afseende å socknens storlek eller vidd kan vara erforderligt.
Dessa Gode Män böra vid hvarje förrättning njuta skäligt dagtraktamente och skjutsersättning. iO:o
Fastställda vitén och skadestånd skola genast utgå; hvarför inta - Den 3 December e. m. iei intaget kreatur bör gälla såsom pant och kunna försäljas.
Dock att den, som vite eller skadestånd utlagt, äger fitervinningstalan vid laga domstol.
Såsom motiv för detta förslag får jag åberopa innehållet af Kalmar läns Hushålln:sSällskaps underd. utlåt, i stängselfråganaf d. 21 Febr. 1855, hvilket jag härhos bar äran öfverlemna.
Raab anförde sedermera:
En bland de v igt i gaste frågor, som vid denna Riksdag komma att blifva föremål för 11.
St:rs öfverläggningar, är utan tvifvel frågan om förbättring af embets- och tjenstemännens löner.
Det vore långt ifrån mig att vilja neka behofvet af en sådan lönetillökning.
Jag medgifver tvärtom, att alla de embetsman, hvilka icke hafva en efter göromålens vigt och mängd samt nutidens stegrade lefnadskostnad lämpad aflöning, böra komma i åtnjutande deraf; men jag kan likväl icke undertrycka en föreställning, som minnet af förhållanderna vid föregtde Riksdagar hos mig upväckt, nemi. den, att åtskilliga, förenklingar i embetsverkens organisation och följaktligen någon förminskning af tjenstemännens antal kunna och böra äga rum.
Jag ber att få erinra, att man redan vid 1809 års Riksdag ansåg, att embetsverken kunde förenklas.
Under Riksdagarne åren 1816, 1818 och 1823 voro Komitéer och särskilda Utsk. nedsatta för att afgifva Utlåt, och förslag i nämnde syftning.
Vid 1840 års Riksdag, då en del af de i detta hänseende föreslagne åtgärder gick i verkställighet medelst införandet af DepartementalStyrelsen, insågs äfven behöfligheten af en sådan ännu längre sträckt förenkling, hvarom sjelfva Grundlagen bär vittne, enär 35 § R.F. då erhöll följande lydelse: »StatsRådets ledamöter, Presidenter och Chefer för Collegier eller i dessas ställe inrättade verk m. m.»
Uti 1844 års throntal tillkännagaf äfven K. M.
Sin afsigt att afgifva förslag till åstadkommande af en sådan förenkling.
Hvarken jag eller någon annan enskildt representant kan vara i tillfälle att med säkerhet bedöma möjligheten af en sådan förenkling eller i sådant afseende afgifva något förslag, men de tid efter annan uprepade framställningarne i ämnet måste gifva en skälig anledn. till den förmodan, att en reorganisation af embetsverken kan och bör äga rum.
Denna förmodan vinner ytterligare bekräftelse genom de upgifter man erhåller, alt en mängd af de tjenstemän, för hvilka löneförhöjning blifvit föreslagen, endast hafva några timmars arbete om dagen.
Under förmiddagens plenum har en motion blifvit afgifven om förökad tjenstemannapersonal i ett embetsverk, hvarest, såsom jag hört omtalas, man helt nyligen hade ökat antalet af tjenstemännen med en, men nedsatt deras lönebelopp, på den grund, att de icke ansågos hafva tillräcklig sysselsättning för två.
Vid sådant förhållande har jag trott, att saken tarfvade en utredning, d. v. s. jag har ansett det vara nyttigt både för Regeringen och Ständerne, att en tillförlitlig och fullständig framställning i frågan skedde, och det är af sådan anledn. jag nu tager mig friheten att väcka följande förslag: II. H. 11 162 Den 3 December e. m.
St:r ville i underd:het hos K.
M. anhålla om utseende af sakkunnige män till en Komité, som anmodas att undersöka om ett eller flere af våra nuvide embetsverk kunna och böra reorganiseras i syftning att förminska embetsmännens antal och befrämja ärendenas skyndsamma behandling, samt att, derest någon sådan förändring pröfvas ändamålsenlig, dertill afgifva underd. förslag, som af K.
M. torde delgifvas näst sammanträdande Ständer, jemte Nåd Propos. i ämnet.
Raab anförde ytterligare:
För ett pär plenidagar sedan väckte Gr. G. Posse en motion derom, att alla grundskatter skulle inlösas af den skattskyldige jordens ägare, emot erläggande af en löseskilling, motsvarande grundskatternas kapitalvärde.
För min del instämmer jag så till vida i motionen, att jag gillar dess syftning.
Till stöd för en sådan mening får jag åberopa auktoriteten af en man, hvilken vi nu på detta rum sakna, nemi.
Hr von Hartmansdorff, hvilken vid föreg:de Riksdag väckte en motion om t i 11 väga br in gan det af lika beskattning å all jord.
Hvad som härtill upmanade honom var erfarenheten om förhållandet i flere andra länder, t. ex. Frankrike, Norrige, Österrike, sjelfva Pohlen, m. fl., hvarest de jorden vidhäftande servituterna småningom, och utan motsvarande ersättning, blifvit afskaffade.
Jag föreställer mig, att förr elier sednare skola äfven vi komma derhän, att alla skatter, som ojemnt trycka landets innebyggare, skola blifva jemnare fördelade.
Jag tror att det vore skäl att försöka i tid åstadkomma en sådan jemkning på billighetens väg och utan att afvakta någon starkare påtryckning.
Posses förslag synes mig icke vara fullt tillfredsställande, enär han yrkar, att hvarje ägare af skallskyldig jord skall vara förpligtigad att inlösa den derå hvilanda skatten.
Jag har sjelf någon erfarenhet af en sådan åtgärd, att icke alla jordägare äro benägna att friköpa sin jord från den derpå hvilande grundräntan, ty jag har några frälseräntor ifrån hemman, som för mig ligga aflägse, och ehuru jag endast begärt det tjugufaldiga beloppet af dessa räntor, hafva jordägarne ändock icke velat inlösa dem.
Jag slutar häraf, att ägare af kronojord icke utan det största missnöje skola underkasta sig ett (»vilkorligt påbud om grundskatternas inlösande.
Deremot anser jag det vara med all billighet öfverensstämmande, att, på samma sätt som man nu tillåter åboer å kronohemman att köpa dem till kronoskatte, det äfven må blifva tillåtet för ägare af kronoskattehemman att köpa dem till frälse, Om en sådan inlösning kunde ske på den frivilliga öfverenskommelsens väg, så hade man undanröjt orsaken till de allmänna och högljudda, ehuru, jag medgifver det, icke fullt befogade klagomålen öfver den tyngre börda, som trycker kronoskattejorden, än den privilegierade, enär det alltid skulle stå hvarje ägare af sådan jord öppet att, emot erläggande af en viss summa penningar, lösa densamma till en bättre natur.
Det är af sådan anledn. som jag tager mig friheten att väcka följande förslag:
Den 3 December e. m. 163 1:0
St:r ville åt ägare af bronoskattejord medgifva rättigheten att lösa jorden till frälse natur, mot erläggande af en löseskilling, som svarar mot tjugu gånger det belopp, hvartill hemmanets eller hemmansdelens grundskatt, efter medium af de 10 sista årens markegångspris, årligen upgått; 2:o
Att sådan löseskilling öfverlemnas till Riksg:sKont., som äger att densamma mot pant i fast egendom utlåna, och att hålla den deraf upkommande räntan Statsverket oförryckt tillhanda.
Afven denna motion begärdes på bordet.
De missförhållanden, som äga rum med hänsyn till pensionering af gemenskapen tillhörande Svenska Flottan, hafva länge ådragit sig en välförtjent upmärksamhet hvarom vittna, bland annat ej mindre K. M:s Nåd.
Bref af d. 2 Maj 1851 till AmiralitetsKrigsmanskassans
Direkt,, än äfven den af Revisorerne af ifrågavar:de Kassa år 1856 afgifna berättelse.
De synas också vara alltför stora och alltför orättvisa, jemförde vara sig med nutidens förhållanden eller med dem som i fordna tider förefunnos, för att icke snart erhålla den rättelse, som billighet och en klok Statsekonomisk omtanka kräfver, och man torde böra besinna, att då de i så hög mon vanlottade sjelfve bidraga till bildande af ifrågavar:de kassa och en så stor del af de bidrag, som af Statsverket lemnäs härtill, synbarligen bero af förhållanden, som röra denna klass af AmiralitetsKrigsmanskassans delägare, är det icke en barmbertighetsgärd om hvilken de äga att bönfalla, utan en rättvisa de äga rättighet att fordra.
Staten är dessutom så mycket mera skyldig att ingripa i dessa förhållanden och lemnade bidrag, till afhjelpande af desamma, som på det allmänna beror, som de förorättade äro, genom reglementen, uteslutne från all rättighet att göra sin klagan börd och en af de till det närvarande missförhållandet mest verkande orsaker otvifvelaktigt är att söka, i en för långt drifven önskan att skänka Staten fördelen af en, genom starkare omsättning mora tjenstbar officerscorps.
Enl. det äldsta Regl:te för ifrågavar:de kassa, af år 1681, fick en Kapten, såsom förlamad 180 och såsom orkeslös 144 daler s:mt om året, hvaremot all gemenskap såsom förlamad erhöll 36 och såsom orkeslös 24 daler s. m., i förra fallet således en femtedel och i det sednare en sjettedel af hvad Kaptenen beviljades.
Rotebåtsmännen fingo likväl då, för ålder och orkeslöshet, icke någon pension från kassan, emedan de, betraktade såsom rotens tjenstförrättare, ansågos böra på ålderdomen finna sin bergning på rotehemmanet.
Ännu genom ett K.
Bref af 1806 stadgades den grund för fördelningen af kassans-pensionstillgångar, att 12,000
R:dr deraf anslogos till pensioner för afskedade embetsoch tjenstemän samt 6,000 till gemenskapen, samt deras enkor och barn, eller hälften af hvad sorn bestämdes för de förra, dock skulle, sedan 166: 32 blifvit afsatte till allmosor och 1,500 R:dr 164 Den 3 December e. m. till fondens förökande, den möjliga återstoden af densamma användas till gratialer för afl. embets- och tjenstemäns enkor och barn.
Sedan AmiralitetsKrigsmanskassan derefter år 1825 blifvit fördelad i pensions- och gratialfonderne, har förhållanderne emellan de pensions- och gratialstagande emedlertid så förändrats, att år 1848 de från båda dessa fonder till embets- och tjenstemän ut gångne pensioner utgjorde R:dr b:ko 38.206: 44. samt understöd till deras enkor och barn .... 23,079: 30.
Summa 61,286: 26. då deremot de till gemenskap blott voro R:dr b:ko 12,072:40. samt understöd till deras enkor och barn .... 849: 16.
Summa 12,922: 8. eller endast närmare femtedelen af ofvanberörde understödsbelopp.
Enl. de sednaste reviderade räkenskaperna, eller de för åren 1852—1854, var åter förhållandet per medium beräknadt, att de till embets- och tjenstemän utgångne pensioner utgjorde E:dr b:ko 47,414: samt understöd till deras enkor och barn 26,954:
Summa 74,368: då de deremot till gemenskapen voro . .
R:dr b.ko 13,528: samt understöd till deras enkor och barn .... 413:
Summa 13,491: *) Enl. nyssnämnde räkenskaper utgjorde per medium de inkomster till pensionskassan ensamt, hvilka härflyta från embets- och tjenstemän, eller sådane förhållanden som med dem äga sammanhang, cirka R:dr b:ko 20,456: från gemenskap eller sådana förhållanden som med dem äga sammanhang 18,713: