Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att priset på bränvin fallit under sednare tiden mot hvad det var i början, då den nya lagstiftningen infördes, anser jag icke halva härflutit deraf, att den nuv-.de skatten är för lag, utan deraf att tullsatsen å det utländska bränvinet icke är så hög, som den borde vara; ty det är påtagligt att, så snart främmande sädesbränvin kan införas i Sverige, varans pris icke längre bestämmes af landets egen produktion eller konsumtion inbördes, utan af priset på verldsmarknaden, med afdrag af den drawback eller restitution af skatten, som kommit importen tillgodo.
Att likväl det oaktadt så mycket bränvin tillverkas inom landet har sin orsak deri, att mången jordbrukare endast på detta sätt kan tillgodogöra sig sina produkter, synnerligen af rotfrukter, hvilka ingå med mer än 60 proc. i tillverkningen, och hvilka icke äro afsättliga på längre håll och under alla årstider.
Qvantiteten af främmande bränvin, som införes, må vara större eller mindre, så verkar den i alla fall på samma sätt, eller som en taxa, hvaröfver den inhemska varans pris icke får eller kan stiga, men härigenom uppstår ett förhållande, sorn icke blott är ogynnsamt för producenten och med detsamma för vårt jordbruk, som frambringar rudimaterierna, utan derjemte står i uppenbar strid med det moraliska ändamålet att fördyra varan, och med statsintresset att genom en stigande skatt på denna artikel kunna föröka statens inkomster på ett oskadligt sätt.
Skattens natur förvandlas äfven härigenom till en skatt på råämnet, eller med andra ord på jordbruket, från att vara, hvad den borde vara, en skatt på konsumtionen.
Man bör derföre sätta så hög tull på bränvin, alt all införsel göres omöjlig, alldenstund det anses för riksskadligt att stadga förbud mot införsel, som, eldigt min tanke, vore det rätta.
Hvad beträffar frågan om drawback för utförsel af bränvin, så anser jag att en sådan bör ur såväl statsekonomisk som billighets synpunkt beviljas.
Den Svenska jordbrukaren, som i många fall nödgas med underlägsna krafter täfla med utländningen vid afsättningen på egna marknader af sina produkter, borde icke förmenas möjligheten att åtminstone, i hvilken form som helst, kunna bringa dem på verldsmarknaden.
Att staten har behof af större inkomster, är en sanning, som ingen högre än jag erkänner, liksom att det hvarken är rätt eller välbetänkt, att hvälfva på våra efterkommande bördan af allt som ännu återstår oss att fullkomna, för att så i ett som annat afseende betrygga vår ställning, Utvägarne att bereda staten dessa rikare tillgångar, genom höjande af tullarne på vissa kolonialvaror och utländska spritdrycker, eller genom införande af en accis på tobaksförsäljnin* gen, saknas visserligen icke.
Jag beklagar endast att de icke 96 1)en 6 Maj é. ra. blifvit vidtagna.
Att söka dessa utvägar uteslutande genom aU betunga en artikel, förefaller mig nog ensidigt, och under nuvtde förhållanden, då man ofta hör talas om en tryckande penningeställning inom våra rikaste jordbrukande provinser, är måhända ögonblicket icke rätt val valdt.
Emellertid och då det är för ett filantropiskt ändamål, som denna skatt är uttaxerad, och jag för öfrigt antager, att de åsigter jag yttrat, såväl i afseende å tullen å främmande bränvin, som å skatterestitution vid exporten komma att möta det afseende de förtjena, vill jag ej motsätta mig förslaget om bränvins-skattens höjande till 75 öre pr kanna.
Jag hyser icke någon betänklighet vid att bestämma ett förhöjande af bränvinsskatten till 75 öre; och jag tror, att det skulle komma att medföra många fördelar, framför allt i afseende å nödvändigheten att öka statsinkomsterne.
Jag anser äfven att en förhöjning af tullen blir en nödvändig följd af skattens höjande.
Hr De Maré har visserligen rnedgifvit, att det skulle vara ett sätt att betaga det skadliga inflytande, som i viss mån en förhöjning af skatten skulle åstadkomma, derest tullen förhöjdes, men han tyckes emellertid frukta, att resultatet i det sednare afseendet är osäkert.
Jag får fästa hans uppmärksamhet på, att det icke är första gången, som Bevilln.-Utsk:t handlat på detta sätt, och att R.
Sl:r vid åtskilliga föreg:de riksdagar, till följe af skattens förhöjning, äfven satt upp tull-afgiften.
Jag tror också, att icke heller nu något motstånd skall yppa sig mot en tullförhöjning.
Det har blifvit sagdt af Frih. Sprengtporten, att den nuv:de tullsatsen vöre otillräcklig.
Jag får då fästa hans uppmärksamhet på att, då tullen nu utgör 1,10 pr kanna och skatten 60 öre, det är 50 öre den Svenska producenten har i skydd för hvarje kanna bränvin.
Skall nu det inhemska bränvinet icke kunna tillverkas för 50 öre billigare pris pr kanna, än det utländska, så kan detta omöjligen förklaras endast deraf, att sockerhalten af potatisen är större, utan af åtskilliga andra fel och inskränkningar, som förefinnas i vår bränvinslagstiftning och hvilka förorsaka att den Svenske producenten kommer att ligga under i konkurrensen med den utländske.
Hr De Maré har fästat vigt vid att det vore orätt att lägga en förhöjd skatt pä en produktion, som redan förut vore så högt beskattad.
Jag tror, att denna skatt lägges på konsumtionen och ej på produktionen.
Då jag icke hört något, som icke talar för en förhöjning i förev:de afseende, så förenar jag mig med dem, som yrka bifall till bränvinsskattens uppsättande till 75 öre pr kanna.
Frih. Gripenstedt, Joh. Aug.:
Som R. o. Ad. torde påminna sig, framlade K.
M. vid förra riksdagen till R.
St:r 1’ropos.
Den 6 Maj e. m. 97 Propos. om bränvinsskattens förhöjning till 75 öre pr kanna. K. M. gjorde detta förslag i ändamål att bränvinsafgiften skulle kunna i verkligheten uppgå till det belopp, hvartill den var beräknad bland statsinkomsterna.
Detta alslogs af R.
St:r, men genom andra ändamålsenliga förändringar, som af R.
St:r då vidtogos för att den verkliga tillverkningen skulle blifva beskattad, uppnåddes dock det åsyftade målet.
M. ej vid denna riksdag föreslagit samma förhöjning, härleder sig deraf, att statsregleringen, såsom den af K.
M. blifvit föreslagen, gick ihop utan en sådan högre skatt.
Då emellertid under denna riksdag R.
St:r redan för sin del vidtagit ej så obetydliga förändringar i K.
M:s förslag, dels i afseende på inkomster och dels i afseende på utgifter, så, då säkerligen ännu ytterligare anslag nog komma att beviljas utöfver hvad K.
M. föreslagit, samt möjligen äfven några tullsatser blifva nedsatta, torde det också vara af nöden, under sådana omständigheter, att tänka på tillökning i statsinkomsterna.
Det återstår då att bestämma sig för hvarest denna skall sökas, och i främsta fallet bör man då tänka på den utväg, som af K. M. framställts.
Man l.ar antydt den utväg, hvarom vi nu öfverlägga, såsom varande den rätta, och man har äfven sagt, att det vore lämpligare att taga de behöfliga inkomsterna genom ökad skatt på konsumtionen.
Jag får då hemställa, om icke denna konsumtion af bränvin är en konsumtion, som framför alla andra bör ihågkommas.
Uär har vidare yttrats, att, derest skatten skulle böjas till 75 öre pr kanna, den nuv:de tullen å bränvin skulle vara för liten, och Be villo.- Utsk:t har t. o. m. velat afvakta denna frågas afgörande, innan det bestämde tullen för spritdrycker.
Då det icke nu är rätta tillfället, att grundligen undersöka denna sak, vill jag blott i förbigående nämna, att jag ej anser den nuv:de tullen för liten.
Såsom betänklighet mot den föreslagna förhöjningen, har vidare blifvit anförd den fara, som skulle uppstå genom lurendrejeri.
Efter de upplysningars inhemtande, som af Hr Fåhraeus blifvit lemnade, torde R. o. Ad. hafva funnit, att farhågorna i det afseendet äro mycket öfverdrilna.
Slutligen har man baft några skrupler, huruvida Svenska bränvinsproduktionen skulle kunna bära en sådan skatteförhöjning.
Jag får då, likasom ett par föreg:de talare, påpeka, att det icke är produktionen, utan konsumtionen eller superiet, som möjligen icke kan bära den, derföre att varan blir för dyr.
Således, ur alla synpunkter betraktadt, kan jag ej finna annat än lämpligt vore, om R. o. Ad. biträdde ilrågav:de förslag.
För min del anser jag det vara all deles omöjligt för Bevilln.-Utsk:l att föreslå och för R.
Sl:r att bestämma en tullsats på bränvin, förrän R.
St:r förut hafva H. IV. 7 08 Den 6 Maj e. m. bestämt, hvilken skatt bränvinstillverkningen skall komma att bära.
I thy fall har ju Bevilln.-Ulsk:t handlat fullkomligt rätt, då det uppskjutit denna frågas afgörande till dess B.
St:r hafva beslutit beloppet af skatten.
En talare har anfört, såsom ett vilkor för skattens bestämmande till 75 öre, att han först ville veta hvad utgång frågan fått, såväl i afseende på drawback, som i afseende på tullsatsen för det utländska bränvinet.
Då, efter mitt förmenande, R. o. Ad. ej härå kan fästa något afseende, synes mig det vara lämpligast att denna fråga nu afgöres.
Det har äfven blifvit åberopadt, att vi, med anledning af de förhållanden, som existera i Damnark och Preussen, ej borde höja bränvinsskatten.
Då förhållandet så är, att lagstiftningen der är högst felaktig, så kan det väl ej vara skäl att Svenska representationen på den grunden äfven stiftar en felaktig lag i detta afseende.
Gripenstedt så fullständigt utvecklat den financiella delen af frågan, vill jag icke längre upptaga R. o. Ad:s tid; och hoppas jag, då jag anser det vara af så synnerlig vigt för våra statsinkomster att bränvinsskatten blir så hög som möjligt, att B. o. Ad. ville instämma i mitt förslag att höja bränvinsskatten tili 75 öre pr kanna.
Frih. Raab, Ad.
Då här blifvit så mycket or dadt i denna fråga, och då alla hafva yttrat sig för en ökad skatt, skall jag lätta mig helt kort.
Jag vill blott erinra derom, att det torde ligga ett misstag i den föreställningen, att priserna hafva fallit så att producenten ej mera har någon vinst.
Då först den nya lörordn. för 10 år sedan utkom, då det var en oerhördt stor skatt, som skulle erläggas i förhållande till den förut varande, så var det naturligt att icke så många löpte åstad och tillverkade bränvin.
Priset på bränvin gick till följe deraf upp ganska högt; men sedan man sett att det bär sig och många började konkurrera, reducerade priset sig småningom till det naturliga, d. v. s. till hvad råämnena och skatten hade kostat, plus en skälig vinst, hvilket nu är fallet.
Priserna halva äfven fallit af en annan orsak, nemi. att man till en början bär i Sverige ej förstod sig såväl på att utdraga högsta möjliga qvantitet af sprit ur råämnena, som man lärt sig på sednare tider alt göra.
I den mån tillverkningen har vunnit i fulländning, i samma mån kan då naturligtvis varan säljas för ett billigare pris.
Häri ligger således skälet, hvarföre varan fallit under sednare tider.
Vill man hafva en statsinkomst af denna bränvinsskatt, bör man, enligt min tanka, blott höja den litet i sender, ithy att konsumtionen då, enär ej förhöjningen märktes, skulle blifva densamma som lörut.
Höjer man den nu deremot till 75 öre, d. v. s. med 15 öre, hvilket icke är obetydligt, så kommer säkerligen bränvinssupandet att minskas för några år.
Den 6 Maj e. m. 99 Jag har emellertid den åsigt, att, om icke bränvinsproduktionen vore belagd med sådana hinder, att varan blott några månader om året finge tillverkas, skulle vi kunna betala en ännu större skatt, åtminstone en sådan, som betalas i Norige, nemi. 90 öre pr kanna, och kanske till och med ännu högre.
Jas yrkar likväl, i likhet med så många talare löre mig, bifall till bränvinsskattens höjande till 75 öre pr kanna.
Den siste talaren uttryckte sig ganska rig tigt, då han sade, att den skatt, som af bränvinet ntgår, är ett förskott, som tillverkaren betalar; men huruvida tillverkaren återfår detta förskott, beror på huruvida han lyckas att fördelaktigt få sin vara försåld.
Det är icke gifvet att, genom förhöjning af skatten, äfven priset å varan blir förnöjdt, ty det är tillgång och efterfrågan, som bestämma detta pris.
Jag tror derföre, att, om det är stor tillgång på varan, producenten blir nödsakad att sälja densamma äfven med förlust.
Han kan nemi. icke uppbringa priset mer än till en viss grad.
Jag bar endast velat nämna detta såsom ett rättfärdigande af min åsigt, att bränvinsproduktionen möjligen ej kan bära den högre skatt, som blifvit påyrkad.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder bade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att It. o. Ad., med afslag derå, måtte besluta, att algiften för bränvinstillverkning skall förböjas från 60 öre till 75 öre för hvarje kanna, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många nej, jemte några ja, och sedermera propos. på afsl3g å samma hemställan och bränvinsskattens förhöjning från 60 öre till 75 öre pr kanna, hvilken propos. besvarades med många ja, jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
19:de §:ns text.
Mörner: Sedan R. o. Ad. bestämt att bränvinsskat ten skall höjas från 60 till 75 öre, får jag anhålla att ordalagen i denna paragraf måtte i öfverensstämmelse dermed varda förändrade.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. bifölls §:n, med den förändring, att siffran 60 utbyttes emot siffran 75. § 20.
Usk:ts hemställan och förslag till §ms text.
Efter det beslut, R. o. Ad. nu fattat, hoppas jag att intet hinder måtte möta för 100 Den 6
Maj e. m. att bränvinsproducenten må befrias från att eriana skatten i förskott, en börda, som varit af den mest tryckande och betungande natur.
Ar det icke billigt att, då en högre skatt lägges på tillverkningen, man äfven söker bereda tillverkaren den största möjliga lättnad för utgörandet af denna högre afgift?
Jag hvarken vill eller är i tillfälle att formulera någon förändring i förev:de paragraf; men jag hade föreställt mig att, utom den säkerhet, som tillverkaren vid anmälningen borde ställa, medelst deponerande af inteckningar eller obligationer eller något annat, äfven det tillverkade bränvinet skulle vara en säkerhet för skattens utgörande.
Det skulle nemi. vara bedröfligt, om icke, derest bränvinet komme att försäljas på exsekutiv auktion, försäljningssumman skulle uppgå till samma belopp som skatten och något deröfver.
Jag får, i anledning af hvad jag nu yttrat, anhålla om återremiss.
I motsats till den siste värde talaren, an ser jag att det skulle vara en stor olycka för vårt land, om bränvinsskatten icke sktdle komma att utgå såsom nuv:de författn. föreskrilver, d. v. s. förskottsvis.
Det är en känd sak, att de, som sysselsätta sig med bränvinsbränning, äro affärsmän och således hafva förmåga att kommendera penningar, likasom att de icke lättsinnigt kasta sig in i företag, sådana som det ilrågav:de.
Skulle nu den lättnad uppstå, att man sluppe på förhand erlägga bränvinsskatten, komme en vida större mängd af vår allmoge att kasta sig in på denna näring, än hvad som nu är förhållandet, och antalet af lagsökningar skulle tillväxa i otrolig grad.
Jag skulle derföre anse såsom den största olycka för vår allmoge, i fall den af den siste värde talaren löreslagna förändringen skulle vinna R.
Hvad åter beträffar den yrkade återremissen af denna paragraf, så får jag deri instämma, enär denna paragraf står i sammanhang med den redan återremitterade.
En bland de ändamålsenligaste och vigtigaste bestämmelserna i den gamla bränvinslörfattningen är säkerligen den, att bränvinsskatten skall förskottsvis betalas.
En af de vådligaste förändringar, som R.
St:r derföre kunde göra, vore att ingå på Gr.
Hamiltons förslag.
Skulle man nemi. afvika från denna grundsats att skatten skall på förhand erläggas, så skulle icke allenast man kasta sig lättsinnigt in i dylika företag och ådraga sig större förluster, än hvad Gr.
Hamilton velat förutsätta, utan komme troligen äfven de stora summor, som nu utgå i och för denna näring, till större delen att utmätningsvis utsökas.
Jag får således afstyrka bifall till detta Gr.
Hamiltons förslag, men förenar mig med honom i anhållan om återremiss, Den 6 Maj e. m. 101 till följe af det nära sammanhanget mellan den ifrågav:de och den 2:dra §:n.
Hr De
Efter det anförande, som Hr von Troil afgifvit, är icke mycket att tillägga i afseende på Gr.
Jag anser detsammas antagande vara den aldra sämsta förändring, som skulle kunna göras, ty en säkerhet i varan skulle förorsaka ofantliga svårigheter för skattens utbekommande, och tillika göra dess utfående vid den erforderliga tidpunkten alldeles omöjligt.
Jag förenar mig derföre med Hr von Troil och Frih.
Rappe i deras anhållan, att R. o. Ad. måtte besluta det skatten fortfarande skall utgå förskottsvis. Hr Stedt:
Med ali aktning för Gr.
Hamilton, kan jag icke undgå att nämna, det jag aldrig föreställt mig att han skulle framkomma med en sådan insinuation, som att skatten ej skulle behöfva att af tillverkaren på förhand erläggas.
Att erhålla kredit, skulle ännu mycket mera föranleda de betänkligheter, som man hyst i afseende på skattens höjande.
Hvad beträffar en återremiss af denna paragraf, så instämmer jag med dem, som yrka derpå, emedan dertill många skäl kunna uppgifvas.
Då jag anser det vara en af de vigtigaste föreskrifterna i vår nu gällande bränvinslagstiftning, att skatten erlägges i förväg, enär det är nödvändigt att hafva ett sådant band på bränvinstillverkaren, kan jag icke annat än motsätta mig Gr.
Då här blifvit så mycket ordadt i denna fråga, vill jag endast tillkännagifva, att jag för min del anser denna bestämmelse, att skatten skall erläggas förskottsvis, vara en af de vigtigaste i vår nuv:de bränvinslörfattning, och att dess bibehållande är högst behöfligt.
Jag kan derföre ej annat än motsätta mig Gr.
Hamiltons ifrågav.de förslag, på samma gång som jag anser en återremiss af denna paragraf vara af nöden, för att bringa densamma i öfverensstämmelse med den 2:dra.
Att det är beqvämt för K. M:s Befh:de att få bränvinsskatten i förskott, är visserligen sannt, men man har icke beräknat de stora olägenheter, som åtfölja denna princip, att erlägga skatten i förväg.
Tillverkaren tvingas derigenom att kasta sig i armarne på forlagsgifvare, hvaraf följer, att den förre måste sälja sin vara till ett pris, vida understigande det, sorn han eljest kunnat erhålla.
Att möjligen lättsinniga anmälningar, genom ett uppskof med skattens erläggande, kunna förorsakas, vill jag ingalunda bestrida, likasom att äfven skatten mången gång måste komma att utmätas; men detta bör väl ej 102 D«n fl Maj e. m. vid lagstiftningen hufvudsakligen afses.
Då hränvinet, som lör öfrigt är en lätt realisabel vara, kan förvaras under kotrollörens lås, till dess betalningen erlagts, kan ju omöjligen staten riskera någonting.
Deremot kan det lätt inträffa, när skatten i förväg skall erläggas, att penningar ej finnas att tillgå, hvarigenom icke allenast staten undgår en beräknad inkomst, utan äfven den enskilde de förmåner, som med bränningen kunna vara förenade.
Jag vidhåller mitt yrkande på återremiss, i olika syltning med de föreg:de värde talarne.
Ehuru jag, i likhet med den siste värde talaren, skulle önska att, när man höjer bränvinsskatten, alla olägenheter äfven borttoges för tillverkaren, fruktar jag likväl att det förslag, han framställt i detta afseende, icke så lätt låter verkställa sig.
Det är visseligen sannt att, i vårt grannrike Norige, skatten ej betalas förskottsvis, och att hränvinet, till dess skatten blifvit erlagd, der stadnar i allmänt förvar, men betrakta vi förhållandena närmare, så finna vi att, enär antalet af brännerier i Norige är ganska ringa, hvarigenom en kontroll ganska lätt åstadkommes, här i Sverige, med den ofantliga mängden brännerier, en sådan deremot skulle blifva ganska svår.
För öfrigt, enär det blir för alla ett gemensamt åliggande att betala skatten i förväg, kommer icke någon så stor orättvisa att ega rum.
Då det uppkommer en förhöjning i afgiften genom densammas erläggande förskottsvis, nemi. på det sätt, att räntan förloras på skatten från den tid, skatten betalas, till den, då producenten först kan få försälja sin vara, så måste man göra Bevilln.-Utsk:t uppmärksamt derpå, när tullen på bränvin skall sättas, att Utsk:t icke allenast må beräkna tillverknings-skatten högre, på sätt jag ofvan anmärkt, utan äfven bestämma en skälig förhöjning med afseende på hvad skatten är i andra länder.
Jag vill på delta sätt komma till samma resultat som Gr.
Hamilton, med mindre praktiska olägenheter än de, som vidlåda hans förslag.
Jag anhåller att få taga tillbaka det af mig nyss fällda ordet »insinuation», såsom varande mindre lämpligt.
Då, till följe af den åter remiss, som R. o. Ad. beviljade af den 2:dra punkten, det kanske torde blifva nödvändigt, att äfven återremittera den ifrågavarande, begagnar jag nu tillfället, att uttala den önskan, att Utsk:t måtte utfinna sådana ordalag, som i möjligaste måtto kunna sätta den blifvande 20:de §:n i öfverensstämmelse med den hittills gällande, för så vidt sådant kan stå tillsammans med hvad Utsk:t har föreslagit i afseende å den 2:dra §:n.
Den 6 Maj e. m. 103 Att (ien af Gr.
Hamilton föreslagna förändringen i högsta måtto är olämplig, har af de föregide talarne på ett så riktigt och öfverlygande sätt blifvit bevisadt, att jag ej kan annat än på det lifligaste instämma med deni.
Jag har äfven velat begagna mig af detta tillfälle, för att fästa Utsk:ts uppmärksamhet på, huru blott en enda ledamot yrkat återremiss i afsigt att bränvinsskatten ej skall betalas i förskott, då deremot alla de öfriga yrkat återremiss i motsatt syftning.
För min del anser jag att denna § bör blifva oförändrad såsom den af Utsk:t blifvit föreslagen.
Skulle deremot Utsk:t, såsom jag yrkat, anse det lämpligt, att bränningstermin böra omfatta en tidrymd af en månad, får jag anhålla att den gamla §:n må förblifva oförändrad.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, alt i afseende å den förev:de §:ri, hvarå bifall ej blifvit af någon ledamot hegardt, hade yrkats dels återremiss och dels att R. q. Ad., med afslag å Utsk-.ts förslag, skulle bibehålla det nu gällande stadgandet; blef propos. på §:ns återremitterande framställd och med ja besvarad. § 21.
Rifölls.
På samma skäl, som Frih.
Alströmer i sin reservation anlört, får jag anhålla om afslag å denna punkt.
Jag anhåller att få uppläsa några rader af Frih.
Alströmers reservation.
Han säger: »Bränvinstillverkningsalgilten uppgår inom ett och annat län till belopp mellan 1 och 2 millioner rdr, hvaraf större delen ofta samtidigt inflyter.
Ar det rätt att försända sådana summor med posten och dymedelst, enär tiden för remisserna är på förhand allmänt känd, framkalla poströfverier?
Är det rätt att blottställa posttjenstemännen för den olycka, som brefvens förkommande å postanstalten skulle för dem medföra?
Är det slutligen rätt att tvinga landshöfdingen eller den embetsman, som ar ansvarig för de till Konungens Beflude ankommande bref, att antingen sjelf, med åsidosättande af sina tjenstegöromål, från postkontoret afhemta dessa bref, eller vara underkastad älventyret af deras afhemtande genom annan person?»
Dessa få räder torde innebära några så fullt tillräckliga skäl för att. alsia ifrågav.de punkt, att jag ej vidare behölver yttra mig; och får jag således instämma med Gr.
Hamilton. 104 Den 6 Msj e. m. Frih.
Rappe: Sedan Frih.
Alströmers reservation blifvit uppläst, torde icke mycket vara att tillägga; dock, när jag hört en talare, af olika tanke med mig, begära ordet, må det tillåtas mig att några ögonblick upptaga R. o. Adis tid.
Det som vid lörsta påseendet af denna fråga förefallit mig besynnerligt är, att just den förmögnare delen af Svenska befolkningen — ty det är ju vanligen den, som sysselsätter sig med denna produktion — erhållit i afseende på levererandet af denna skatt en företrädesrättighet framför alla andra skattdragande inom vårt samhälle.
En betänklighet, som sedermera möter, är att, genom de enorma summor, som skulle komma att månaderna löre Jul, då bränvinsskatten utgår, hopa sig på de små postkontoren, hvarest man vet, att postskrifvare undansnillat rekommenderade bref,— dock blott innehållande mindre summor—, för dessa postskrifvare och älven för de andra tjenstemännen skulle komma att uppstå en frestelse, hvilken man, så mycket som möjligt, bör söka att undvika.
Då dessutom tiden, när dessa remisser skola verkställas, alltid kan beräknas, skulle öfvervåld lätteligen kunna ske.
Då slutligen dessa remisser komma till K. M:s Beflude, hvem är det då, som lör dessa summor iir ansvarig?