Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer för öfrigt hvarthän det skulle leda, om föredragningen af ett Betänk., sorn inkommit från något Utsk. och upförts på föredragningslistan, skulle upskjutas derföre att under discussionen i en annan fråga någonting förekommit, som haft sammanhang med detta Betänk.
På sådan grund skulle man hämta anledn. att förfara på samma sätt med alla andra Betänkm samt derigenom förlänga Riksdagen i oändlighet.
Det är af dessa skäl, som jag ytterligare måste anhålla att något afseende icke måtte fästas å Hr Ribbings förslag synnerligast som Hr Gr. o. Ijandtm. förklarat, att Hr Ribbings s. k. motion icke blifvit till LagUtsk. remitterad.
Om det varit LagUtsk., som yttrat sig på det sätt, som Gr.
Sparre nu gjort, skulle jag deraf finna, att LagUtsk. icke ville uptaga hvad som här af mig anförts, visserligen icke såsom en motion, utan såsom ett yttrande.
Detta yttrande var likväl icke blott ett yttrande, utan äfven en bestämd motion, emedan jag deruti yrkade, att Lag- och Ekon.Utsk. måtte gemen samt utlåta sig öfver Just.Ombudsm:ns i hans berättelse gjorda framställning i anledn. af Landsh:gelnstrukt:n, och jag kunde icke annat än förklara mig nöjd med att detta yttrande fick åtfölja till LagUtsk., till det afseende det enl. grundlagen kunde förtjena, emedan det är hvarje
Ståndsledamots rättighet att icke allenast under Den 28 Mars f. m. 403 sjelfva motionstiden väcka motioner, utan äfven efter densammas utgång till följd af under ^Riksdagen inträffande händelser.
Då nu Just.Ombudsrmns berättelse likasom LagUtsk:s deröfver afgifna Utlåt, var en sådan händelse, ansåg jag min grundlagsenliga rättighet bevarad och fick således mitt yttrande remitteradt till LagUtsk.
Hvad afseende detta Utsk:s Ordfide fäster derå hafva vi hört; men huruvida LagUtsk. gör detsamma får framtiden utvisa.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, upläste Hr Gr. o. Landtm.
Hr Bibbings nu gjorda förslag, så lydande: »att B. o. Ad. måtte besluta först att med företagandet af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 70, i anledn. af väckte motioner om ändring och revision af K.
InstrukLn för Landsh:ne och de vid LänsStyrelserne anställde tjenstemän af d. 10 Nov. 1855, skall anstå intilldess LagUtsk:s Betänk, inkommit i anledn. af B.
St:rs Just.Ombudsm:ns förslag om uphäfvande eller förändring af 10 § i nämnde Instinkt., som K:s Bef:h:de rättighet att för handhafvande af allmän ordning och säkerhet uli sädane fall, der ansvar i lag icke är bestämdt, stadga erforderliga vilen, jemte i sammanhang dermed inom B. o. Ad. gjorde anmärkmr; och vidare, att R. o. Ad. jemte skyndsamt delgifvande af detta sitt beslut till de öfrige BiksSt:n, föreslår dem att, lika med hvad B. o. Ad. för sin del beslutar, förelägga LagUtsk. att inom en månad med förevar:de Betänk, inkomma.» Propos. till bifall å detta förslag blef härefter framställd och besvarad med starka
Nej jemte några Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
Då jag, i likhet med Hr Gr. o.
Landtm., funnit att nej-ropen varit öfvervägande, vill jag icke begära votering; utan skall, på sätt en annan talare yttrat, då Betänk:t i sin ordning förekommer, söka vinna hvad jag nu åsyftat.
Erih. af Ugglas, Carl Gustaf: B. o. Ad. beslutade i sista plenum att StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 48 skulle ställas främst på föredragningslistan till detta plenum.
Meningen med detta beslut, som var att, derest icke en förnyad bordläggning skulle ifrågakomma, något hinder icke skulle möta för B. o. Ad. att öfver detta Utlåt, i dag besluta, skulle dock icke kunna upfyllas, derest med den i sednaste plenum började föredragningen af Bevilln:sUtsk:s Betänk.
N:o 5 nu skulle fortsättas.
Dä tiden är långt framskriden och E. o. Ad. tyckes vara mangrannt församlade, vågar jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. derå, att med afbrott af föredragningen utaf förenämnde Bevilln:sUtsk:s Betänk., StatsUtsk:s ifrågavar:de Utlåt, måtte först få föredragas.
Frilj.
Jag instämmer till alla delar i den hemställan Erih. af Ugglas gjort, samt ber att till styrka för 461 Den 28 Mars f. m. hans förslag få nämna, att då StatsUtsk. trott sig icke kunna förutsätta, att tryckningen och utdelningen af K. M:s Propos. med öfrige dertill hörande handlingar skulle medhinnas till föredragningen af detta ärende, samt äfven förutsagt detta i sitt Utlåt., så är dock förhållandet, att dessa handlingar redan finnas färdiga och sedan trenne dagar hafva funnits i Kansliet till utdelning.
Då således enhvar haft tillräckligt rådrum att af innehållet inhämta fullständig kännedom, föranledes jag så mycket mera till den förhoppning, att E. o. Ad. genast måtte företaga det angelägna ärendet till pröfning.
Ugglas föreslagit, att StatsUtskis Utlåt.
N:o 48 måtte nu föredragas framför BevillmsUtsk:s Betänk.
N:o 5, hvilket, såsom ännu icke till fullo behandladt i sista plenum, blifvit i dag upfördt på föredragnings-listan framför StatsUtsk:s nämnde Utlåt., samt hemställde derjemte om E. o. Ad. dertill behagade lemna sitt bifall.
Till följd häraf föredrogs nu StatsUtskis d. 26 denne3 på bordet lagda Utlåt.
Propos., ang:de en med Danmark afslutad traktat om uphörande af Oresundska Tullen m. m.; och blef detta Utlåt, af R. o. Ad. bifallet; hvarefter prot.-utdrag om detta beslut genast justerades.
N:o 5, ang:de ifrågaställde förändringar i föreskrifterne om allmänna bevillningens utgörande; och förekom nu 5:te punkten, ang:de af Hr Henschen och Hr Nygren föreslagne afdrag vid beräkningen af skallskyldiges årsinkomster.
Len del af ifrågavande Betänk., som nu blifvit upläst, utgör ett svar på en af Hr Henschen väckt motion af innehåll: »att vid beräkning af den skattskyldiges års-inkomster först derifrån måtte afdragas JOO Rdr Bko för hvarje person, han vore skyldig underhålla, nemi. för honom sjelf, hans hustru, barn samt gamla orkeslösa och utfattiga slägtingar, äfvensom späda, medellösa fosterbarn, så vidt han dem fullt försörjde, samt att, då dessa grunder ej kunde fullt tillämpas på fastighets-bevillningen, utan lätt föranleda försnillning genom fastigheternas klyfning och fördelande på flere namn, denne måtte i stället nedsättas till 32 sk. b:ko för hvarje tusende af fastighetens taxerings-värde.» svarat att om afdraget finge vidare utsträckas, än för aflöning åt verklige arbetare och arbetskostnad samt bevisliga förluster i och för rörelse, »skulle man snart öfvergå till den åsigten, att endast behållningen utöfver lefnadskostnaderne vore underkastad bevillning; och i sådant fall blefve visserligen flertalet nu skattskyldige från bevillning fritagne.»
Då Utsk. ansett sig böra besvara Hr Henschens motion på detta sätt, måste jag anmärka, att det finnes mellan premissen och slutsatsen i Utsk:s räsonnemang ett ofantligt språng, ett Den 28 Mars f. m. ett verkligt saltomortale, om hvars sammanhang det hade varit önskligt, att vi blifvit uplyste.
Såsom ett skäl för denna anmärkn. ber jag att få anföra följande:
Hr Henschen har blott ifrågasatt afdrag för en viss bestämd summa, nemi. det yttersta minimum, hvaraf en menniska anses kunna lefva om året.
Detta är något helt annat, än att, såsom Utsk. säger, behållningen utöfver lefnadskostnaderne, dessa må vara hura stora som helst, skulle vara underkastad bevillning.
Hr Henschens motion innefattar ingenting annat, än hvad som vid de flesta Riksdagar här såsom en allmän billighetsgrund gjort sig gällande, eller att från personer, hvilka, ehuru icke hörande till dem, som behöfva anlita fattigvården, dock äro obemedlade, icke skall uttagas den yttersta skarfven.
Ett bevis på, att jag har rätt häruti, är att Utsk. sjelf föreslagit, att de löntagare, hvilkas löner icke upgå till mer än 200 Rdr, skola åtnjuta befrielse från bevillning.
Jag tror att lagstiftarne handla mindre välbetänkt om de, under det man å ena sidan allmänt talar om det stora välståndet i landet, likväl å den andra låta uttaga det yttersta äfven af den mindre bemedlade, utan att påtänka andra källor.
Jag ber att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att det just är genom dessa till ytterlighet bragta tvångs-åtgärder i beskattningsväg som man föranleder allmänna tänkesättet till det under andra förhållanden ganska märkvärdiga och verkligen högst omoraliska blundandet för underslef i afseende å upgifter till beskattningen, som dock i vårt land f. n. är så allmänt.
Det förhåller sig med detta onda på samma sätt som med den efterlåtenhet, som allmänna opinionen visat för smuggling och tullförsnillning, när tullförfattningarne äro för mycket prohibitiva.
Opinionen ställer sig då emot lagen, och det finnes ingen annan hjelp än att göra denna billigare.
Det är på grund af dessa skäl som jag understödjer Hr Henschens motion, och anhåller att ifrågavande punkt måtte varda till Utsk. återremitterad samt att detta mitt anförande må få dit medfölja.
Efter den utgång voterin gen öfver näst föreg:de punkt hos R. o. Ad. erhöll, hyser jag visserligen icke någon förhoppning derom, att några sådana förändringar skola kunna åstadkommas, som kunna leda till fullföljande af de grundsatser, jag förfäktar i afseende å Bevilln:sEörordn:s omarbetande.
Men jag anser det vara min pligt att då jag finner principer, hvilka, enl. min öfvertygelse, äro riktiga, hafva blifvit alldeles åsidosatta, åtminstone till prot:t protestera emot ett dylikt sätt att gå tillväga.
Ett sådant åsidosättande föreställer jag mig här vara för handen.
Den punkt, som kommer näst efter den nu ifrågavar:de, och som på sätt och vis dermed har sammanhang, tillstyrker i likhet med hvad förut ägt rum, att för embets- och tjenstemän, hvilkas lön icke-upgå till ett visst belopp, bevillning icke skall erläggas.
Jag har vid en föreg:de Riksdag äfvensom i sednaste plenum i det anförande, hvilket jag afgaf ang:de de allmänna IV.
H. 30 466
Den 28 Mars f. m. grunder, söm jag ansåg böra följas vid upgörandet af en bevillningsförordning, yttrat att jemte det alla medborgare böra beskattas lika för inkomst, äfven den princip bör godkännas, att, om ett minimum skall finnas för vissa personer, bör det äfven finnas tor alla andra.
Jag tror, att det är en ganska god grundsats, som både i theorien och praktiken gjort sig gällande, att undantaga ett visst minimum, som man anser vara den knappaste tillgång för de oundgängligaste behofvens fyllande från erläggande af inkomstskatt.
Detta minimum har förut varit 200 Edr Bko för embets- och tjenstemän, men är nu uti nästa punkt af Utsk:s förslag höjdt till 500 Edr Ernt.
Jag vill fördenskull fästa upmärksamheten derå, att man redan är inne på denna pidncip, ehuru ännu blott för en viss klass; och jag tror således icke att det höfves ett Stånd, som till största delen består af embetsmän, att göra ett undantag, som kommer mången ibland oss till godo, under det man afslår en grundsats, så snart det är fråga om dess tillämpning på andra medborgare.
Jag hade derföre önskat att 500 Edr Ernt, hvilket jag anser vara den rätta siffran, hade bort undantagas från all beskattning så väl för tjenstemän som för alla andra medborgare; och i öfverensstämmelse med dessa åsigter anhåller jag om återremiss å denna punkt.
Hr Henschens tanke uti ifrågavartde punkt, ehuru jag i åtskilliga andra hänseenden skiljer mig från honom.
Hr Nygrens förslag, finner jag deremot icke något skäl att understödja detsamma.
Jag skall endast hålla mig till Hr Henschens motion.
Den innehåller ett förslag att vid beräkningen af den skattskyldige näringsidkarens årsinkomster afdrag måtte tillåtas af 100 Edr Bko för hvarje person, han vore skyldig underhålla, således för honom sjelf, hans hustru, barn och slägtingar m. fl. Borgare och fabriksidkare i städerna upgå till ett antal af 50,000 personer.
Antager man nu, hvilket ingalunda är för högt, deras hustrur, barn och arbetare till samma summa, får man 100,000 personer, för hvar och en af hvilka 100 Edr Bko skulle från deras inkomst-upgifter afdragas.
Efterser man vidare hvad bevillningen af handlande och fabriksidkare i städerna under år 1855 utgör, upgår den till 200,000 Edr.
Göres då den föreslagna afkortningen, kommer ju ingen bevillning att af denna samhällsklass erläggas.
Jag hemställer om sådant vore lämpligt.
Gr. af Ugglas, Carl Eredr. Ludv.:
Hr Hjerta har i första rummet fästat sig vid det ofantliga salto mortale, som Utsk. gjort, då det förklarat, att ett bifall till Hr Henschens motion skulle föranleda öfvergåendet till den åsigten, att endast behållningen utöfver lefnadskostnaderne vore underkastad bevillning.
Hade Utsk. sagt, att man fastställt denna princip, hade Hr Hjerta haft rätt; men då Utsk. blott yttrat, att man snart skulle komma att härtill öfvergå, tror jag att det är Utsk., som haft rätt.
Det är visserligen sannt, att man icke uptagit all lefnadskostnad till ett Den 28 Mars f. m. minimum af 100 Bdr Bko; men det är äfven ganska gifvet, att då många personer sedermera skulle komma att visa, det dessa 10 0
Kdr vida understege deras verkliga lefnadskostnad, skulle man nödgas att fortgå på denna bana, och hvart det skulle leda har Gr.
Björnstjerna redan visat.
Jag vill visserligen icke bestrida riktigheten af den princip, som ligger till grund för Hr Henschens motion, så framt man nemi. kunde antaga att bevillningen i hvarje fall verkligen utginge efter inkomsten.
Men då erfarenheten visat, att förhållandet icke är sådant, har Utsk. ansett, att afdrag bör äga rum för den inkomst, som man känner, hvaremot för den obekanta inkomsten, eller den, om hvilken man endast känner att man icke har någon reda på den, afdrag icke kunnat äga rum.
Man har fästat upmärksamheten vid det afdrag, som finnes tillstyrkt i 2:dra §:n.
Ofvergår man till 142 §:n, finner man der samma förhållande.
I båda fallen är grunden till dessa undantag den, att man känner den inkomst, som här är i fråga.
Jag tror således, att Utsk. ganska klokt förfarit, så länge icke några säkrare bevillnings-grunder än de nuvande, kunnat upställas.
Jag tror visserligen att taxeringskomitéerna på ett eller annat ställe skulle något strängare förfara, derest en sådan föreskrift, som motionären åsyftat, lémnades; men på många andra ställen blefve säkerligen icke tillbörligt afseende derpå fästadt.
Den ifrågav:de bevillningsafgiften har gemenligen kallats förmögenliets-afgift, hvilket innebär, att raan ansett, att det skulle fordras en viss grad af inkomst utaf förmögenhet för att bära den.
Om meningen härmed är sådan, synes väl icke någon billighet vara större, än den, att det allra nödtorftigaste, som en menniska behöfver för sitt uppehälle, skall vara skattefritt.
Utsk. har emellertid ingalunda iakttagit samma grundsats, som är försvarad af Utsk:s Ordfide och en af dess ledamöter i afseende å 2:a §:n.
Der har Utsk. gått så långt att det ansett, att en embetsman behöfver minst 5 00 Bdr för sin nödtorftiga bergning, och att han således bör vara helt och hållet skattefri för denna inkomst.
Om det nu är så som Utsk. säger, hvarföre har Utsk. fruktat för att ingå på principen i hela dess vidd?
Hvarföre har icke samma öfvergång gjort sig gällande äfven i andra §§:r?
Hvarföre har man icke varit konseqvent och föreslagit, att alla embetsmän skola betala jemväl för den minsta lön?
Jag för min del kan i sanning icke inse annat, än att den högsta grad af billighet kräfver, att en person, som nätt och jemnt kan lifnära sig, icke bör betala någon skatt.
Jag tror också, att den af Gr.
Björnstjerna förespeglade vådan, att vi icke skulle få någon bevillning, icke är så mycket att befara.
Och om så äfven vore, är det ett af de mest talande bevis för orimligheten af hela den principlösa grund, hvarpå Utsk:s förslag hvilar.
Det behöfves icke mycken skärpa af våra taxerings-komitéer för att uttaga en mångfaldigt större skatt af dem, som äga någon inkomst utöfver sin nödtorftiga bergning; och vilja vi se emellan fingrarne med dem, böra vi åt - 4fi8 Den 28 Mars f. m. minstone vara barmhertiga mot dem, som icke hafva något att betala.
På dessa grander kan jag icke annat iin understödja syftningen af Hr Henscliens förslag; men jag går icke så långt att en viss lefnadskostnad för hvarje person inom familjen bör åtnjuta afdrag, utan jag tror att ett dylikt afdrag bör äga rum för hela familjens lefnadskostnad i ett för allt. x Hr Hjärne, Harald: Gr. af Ugglas har yttrat, att Gr.
Björnstjerna redan visat, hvarthän det skulle leda, om man bifölle Hr Henscliens motion.
Hvad yttrade då Gr.
Björnstjerna?
Hvad var det som han trodde sig hafva bevisat?
Jo, att om Hr Henscbens förslag biföllos, skulle ingen bevillning komma att till Statsverket inflyta.
Han uplyste med ett dokument i handen, att omkr.
SO,000 personer befunne sig i den kategori, att de skulle erhålla ett afdrag å sin inkomst utöfver lefnadsbehofven af 100 Ii dr Eko hvardera, samt att detta afdrag således skulle för Staten upgå tili 200,000 Bdr.
Deraf har Hr Grin dragit den slutsats, att hela denna skattetitel icke skulle lemna någon inkomst; men jag ber att få hemställa till Hr Gr:n, om han icke härvid begått ett stort aritmetiskt misstag i så måtto, att han till grund för sin beräkning lagt den omständigheten att endast 2% proc. skulle erläggas för all inkomst af handel och rörelse
Men här är ju blott fråga om 2j proc. för ifrågavar:de personer, utgörande ett belopp af endast 5000 Itdr; hvaraf är tydligt, att om det föreslagna nfdraget kommer att äga rum, skall skattetiteln dock komma att upgå till 195,000 Bdr.
När således detta afdrag visar sig föranleda en ganska ringa minskning i Statens inkomst, skulle jag för min del vara mycket böjd att rösta för bifall till Hr Henscliens motion, emedan ingen kan undgå att finna, att den är roed rättvisa öfverensstämmande.
Jag kan dock icke nu fullfölja denna min önskan af det skäl, att man icke synes vara hågad att göra något annat afdrag på den orättvisa grund, hvarpå förslaget i sin helhet är byggdt; ty på samina gång som man vill att den ena samhällsklassen skall betala en proc. och den andra två, har man derigenom tydligen gifvit tillkänna, att man vill understödja den mening, som ligger till grund för BevillmsFörordmn i afseende på den omständigheten, att taxerings- upgifterna i allmänhet böra antagas vara oriktiga.
Om man nu ytterligare gjorde ett afdrag för dessa klasser, skulle det uträtta ingenting annat, än att en skattenedsättning komme att äga rum, icke för de skattskyldige sjelfva, utan för dem, som hade dem i sitt hus; och då jag är öfvertygad om, att enhvar erkänner, att alla de personer, som äro i fråga att taxeras med blott proc. af sin inkomst, icke riktigt upgifva den, ser jag för min del icke något skäl att bevilja denna nedsättning.
Deremot hade jag gerna sett, att R. o. Ad. i sista plenum hade nedsatt skatten för alla klasser, i fall derigenom en princip blifvit fastställd.
På dessa grunder finner jag mig föranlåten att yrka afslag å Hr Henscliens motion.
Den 28 Mars f. m. 469 Hr von Troil, Sam.
I sista plenum yrkade jag återremiss af den punkt, som då utgjorde föremål för R. o.
Adis öfverläggning, på det att BevillmsUtsk. måtte komma i tillfälle att utarbeta andra och rättvisare grunder för bevill ningen; men då detta yrkande blef af R. o. Ad. genom votering afslaget, får jag förklara, att jag nu ieke kan instämma med de Hrr, som från början af discussionen anhållit om bifall till Hr Henschens motion.
Jag tror nemi. att så länge de gamla grunderna i BevillmsFörordmn qvarstå, har
Utan att vidare vilja ingå i ämnet, anhåller jag blott om propos. på bifall till Utsk:s hemställan i denna punkt.
Jag erkänner villigt, att Gr.
Ugglas gifvit ett slags skäl till den inkonseqvens, som jag anser Utsk. hafva begått genom sitt tillstyrkande i denna punkt och der; nästföljande.
Då emellertid Hr Gr:n säger, att grunden till denna inkonseqvens ligger deruti, att man i ena fället har en bestämd inkomst att hålla sig till och i det andra blott en obestämd upgift, så ber jag att få fästa Hr Gr:ns och R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att om afseende skulle fästas vid Hr Henschens motion, så erhölle taxeringskomitéerna verkligen någonting mera bestämdt såsom grund för sitt omdöme; och jag är för min del öfvertygad derom, att då de först få räkna efter, huruvida afdrag för en eller annan person må äga rum, blifva de sedermera desto angelägnare att icke se genom fingrarne med andra personer.
Jag skulle nästan, med den kännedom jag äger om huru taxeringarne i allmänhet tillgå, tro, att de konsiderationer, som nu äga rum, genom ett dylikt stadgande skulle försvinna.
Björnstjernas yttrande har anmärkn. redan blifvit gjord af Hr Hjärne.
Jag ber att få tillägga att, i fall Hr Henschens förslag skulle vinna bifall, är det klart, att något sådant icke kan inträffa, som Gr.
Björnstjerna upgifvit, eller att bevillningen för städerna helt och hållet skulle försvinna.
Ty det är uppenbart, att många personer i städerna hafva mer än hvad som behöfves för deras och deras familjs bergning.
Något besynnerliga förefalla mig både Hr Hjärnes och den siste värde talarens anföranden i så fall, att de förmält sig hafva önskat en återremiss af den föreg:de punkten, såsom varande byggd på rättvisa grunder; men då denna deras önskan icke blifvit af R. o Ad. bifallen, vilja de yrka bifall till denna punkt.
Utsk. har likväl, då det i två särskilda punkter behandlat frågan om bevillning för handel och rörelse samt Hr Henschens motion, ådagalagt, att det anser dessa frågor vara af helt olika beskaffenhet.
De två omförmälda talarne hafva dock genom sina anföranden tyckts räsonnera på följande sätt: »Vi hade väl önskat, att man gått rättvisare tillväga; men då man redan varit orättvis i det ena fallet, så önska vi att man äfven måtte vara det i det andra.
Jag hemställer om icke denna något fria öfversättning dock uttrycker innehållet af de värde talarnes yttranden, och om de icke tyckts vilja följa anvis - 470 Den 28 Mars f. m. ningen af det gamla fransyska ordspråket: »jamais sottise ä demi.»
Jag fortlar i mitt yrkande om återremiss af denna punkt.
Frih. ltaab måtte ej med särdeles upmärk samliet hafva afliört livad jag nyss yttrade.
Jag bestridde icke den princip
Hr Henschen upstäilt eller-hvad han åsyftat, nemi. att ett afdrag för de nödvändigaste lefnadskostnaderna borde äga rum; jag gillade den till och med och visade, att den äfven vore i BevillmsFörordmn iakttagen i afseende på den inkomst, som man kände, äfvensom, enl.
142 § beträffande allt arbetsfolk, d. v. s. de som befinna sig i den ställning, att man icke kan anse dem hafva något öfverskott öfver hvad som fordras för lefnadsbehofvens fyllande.
Men jag sade att så länge man icke kan erhålla några tillförlitliga grunder för upgift af inkomst, har man icke vågat gå längre, och jag tror icke, att man bör gå längre, än der man kan lägga säkra grunder för taxeringen.
Jag nämude äfven då, hvad Hr Hjerta sedermera yttrat, att det vore en möjlighet, att taxerings-komitéerna skulle litet allvarsammare förfara.
Huru emellertid ett sådant stadgande, som Hr Henschen föreslagit, i verkligheten skulle komma att slå sig ut, torde man kunna finna af de förhållanden, som visat sig under tillämpningen af nu gällande bevillnings-förordning, då man nemi. ser att bevillningen för städerna snarare minskats än ökats, och att på landet, der bevillningen blifvit nedsatt till hälften, afgifterna stigit med endast 2,L proc. öfver halfva summan.
Jag fruktar således att åtminstone inom åtskilliga, om icke de fleste taxerings komitéer, något liknande förhållande skulle komma att äga rum.
Hrr:ne hafva ansett att den befarade skatte-minskningen skulle blifva ganska obetydlig.
Händelsen är likväl den, att då Hr Henschen föreslår, att 100 Kdr
Bko skulle afdragas för hvarje person inom ett hushåll tillhörande ifrågavar:de klass, så utgör antalet af de personer, som erlägga bevillning efter 2:dra artikeln 54,000.
Till dessa måste, då man tager i. betraktande alla, som höra till hushållet, äfven läggas ett ganska betydligt antal, som icke erlägga bevillning.
Tager jag likväl blott dessa 54,000 personer och afdragas 100
Bdr för hvar och en, får jag dock ett kapital af 5,400,000 Bdr, hvarå räntan efter 2-| proc. utgör 135,060 Bdr, d. v. s. mera än ^ af hvad städerna betala.
Går jag till landet, skulle bevillningen derstädes nedsättas från 1 Rdr till 32 sk. bko för hvarje 1000 af taxeringsvärdet, d. v. s. bevillningen skulle äfven der likasom, i städerna, minskas med som kommer att försvinna för Statsverket.
Jag uprepar ännu en gång, att jag för min del gerna skulle gilla förslaget, så framt våra nu gällande taxerings-grunder vore riktiga.