Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På det sätt, jag nu framställt den, såsom riktad att höja jordbruket och näringarna utur deras vanmagt och derigenom producera ny capitalförmögenhet, föreställer jag mig, att hvar och en skall inse, att den är en verklig källa till förkofran och välstånd, och om StatsUtsk., dit jag anhåller, att detta memorial må blifva remitteradt, erkänner förslagets antaglighet, tillförsel’ jag mig, att det iätt kan vinna verkställighet genom användande af de tillgångar, som redan äro eller kunna göras åtkomliga till att börja systemet i smått, för att sedan utvidga det i den mån, tillgången medgifver.
T ahle au, ilo Jag antager, att af titelns anslag kunna ioo,ooq r:dr göras fruktbärande genom utlemnade lån till jordbruk och näringar, och att dessa lån gifva i ränta och amortissement 6 proc., så är titelns inkomst 6000 r:dr, utom det årliga anslaget.
Samma inkomst uppkommer, antingen räntan är å 5, 4 eller 3 proc., så vida blott amortissementen derefter lämpas, 5 proc. och I proc. i amortissement, 4 proc. och 2 proc. amortissement, 3 proc, och 3 proc. amortissement, o. s. v. 2:0
I detta fall kan titeln genom Riksg.cont. årligen upptaga ett lån, stort 100,000 r:dr, och använda detta belopp till sådana industriella företag, som icke återgifva ränta, t. ex. till canaler, hamnar, väganläggningar, utflyttningar, afvittringar o. s. v.; ty de 6000 r:dr, som dertill åtgått i räntor, återfås genom räntorna på titelns fordringar. 3:o
För att se, huru detta system slår ut under tidens lopp, antager jag, att det är uppgjordt efter 5 procts ränta och i proc. amortissement, alt det således är slut på 3y år, samt att man dermed efter denna tidsrymd upphörde.
Efter i:sta året har då titeln i stället för att utgifva 100,000 r:dr, utgifvit 200,000.
2:dra året, i stället för 200,000 „ utgifvit 4°0>o°o* 3:dje året, i stället för 3oo,ooo „ utgifvit 600,000. och efter enahanda system slutligen, i stället för att lemna näringarna i ett för allt en sammanlagd summa af 3,700,000 r:dr, på 37 år hållit dem tillhanda 7,400,000 r:dr, hvaraf halfva summan, 3,700,000 r:dr, utgör räntebärande obligationer, circulerande i landet. 4:o
Det 37 året börjar skulden minskas med det första årets skuld; af titelns behållning är derutöfver 3,700,000 r:dr uti accumulerade fordringar.
Hvarje följande år minskas skulden med 100,000 r:dr, hvaremot titelns behållning ökas II» Den S Juni f. ra. roed räntan af 3,700,000 r:dr eller, a 5 proc., med 185,000 r:dr, ntom de årliga från staten ingående 100,000 r:dr, eller tillsammans 285,000 r:dr, derifrån dock ränta åden återstående skulden bör dragas. 5:o
Vill man vidare fortsätta systemet, kauman, i stället att förut hafva opererat med en årlig inkomst af 100,000 r:dr, nu göra det med hela beloppet 285,000 rtdr, med afdrag af räntan å återstående skulder, och under nya 37 år efter samma princip utgifva räntebärande papper till belopp af circa io,5oo,ooo r:dr, under det titelns belopp uppbringas till lika belopp, hvarigenom näringarna sålunda erhålla icke mindre än 21 millioner r:dr. 6:0
Använder man nu genast eller från början i5o,ooo j-:dr i stället för de af mig endast påräknade 100,000 r:dr, så ökas alla de af mig visade resultater med 5o proc.; man kan då använda 3oo,ooo r:dr till näringarna, årligen utställa i5o,ooo r:dr i statspapper och småningom ända till 3y:de året öka statspapperscapitalet till 5,55o,ooo rtdr. 7:0
Man kan således, följande detta system, först understödja näringarna med ett dubbelt så stort capital, som staten nu dertill använder, och derförutan öka rörelsecapitalet med 5 millioner räntebärande papper, utan att det ringaste öka skatterna. 8:0 Jag har här beräknat titelns fordringar såsom gifvande 5 procts ränta, hvilken måhända kan anses för hög; men jag har å den andra också beräknat ett lika stort motsvarande capital, såsom icke gifvande någon ränta.
Det är klart, att dessa båda elementer kunna modifiera hvarandra; man kan minska räntan med en eller annan proc. på ena sidan och lägga en lindrig ränta å den andra, antingen å det hela eller å en del, hvarigenom det ena ersätter det andra.
Alla sådana modificationer af systemet bero det af Styrelsen att vidtaga; principen, som bör följas, är endast här antydd. 9:0
Örn odlingslånefonden öfverflyttas ifrån Banken till Itiksg.contrs disposition och användes efter enahanda grundsatser, skulle jordbruk och näringar erhålla större tillgångar, än de sannolikt på länge kunde absorbera.
Jag bestrider ej hvad Frih.
Ehrenborgh uti sin ingress eller slutmeningen af sin motion anfört om den upplysning i ämnet, som hos StatsUtsk. kunde förutsättas; dock tror jag, att i Utsk. finnas flera, som, lika med mig, icke kunna inse någon fullkomlig säkerhet i Frih. Ehrenborghs förslag.
Jag anser mig derföre böra framställa några anmärkningar vid den nu ifrågavar. motionen, såsom icke otjenligt för motionären sjelf, hvilken derigenom kan sättas i tillfälle att medelst vidare utveckling ställa förslaget mera i ljuset, helst jag är öfvertygad, att motionären erkänner den satsen af Adam Smith, att hvarje förslag af mera ingripande beskaf - Dea 5 Jani f. m. ut fenhet uti statshushållningen bör vara i afseende på nyttan och nödvändigheten ett axiom, innan det af en Styrelse bör sättas i utöfning.
Såsom jag uppfattat Frih.
Ehrenborgh® förslag, utgör det ett financeproject, som går derpå ut att af gide hufvudtitelns anslag göra exempelvis 100,000 r:dr disponibla för utlåning mot 6 proc. (d. v. s. 5 proc. ränta och 1 proc. i amortissement, emedan motionären antagit lånens^återbetalning på 37 år), samt att de 6000 r:dr, sorn sålunda årligen inflyta, skulle blifva en räntefond för Riksg.- contis upplåning af andra 100,000 r:dr emot obligationer, om hvilkas amortering ingenting finnes nämndt.
Man kan likväl af förslaget sluta, att detta skulle ske på enahanda sätt, eller med 1 proc. årligen, så att obligationerna skulle löpa med högst 5 procls ränta; men då det tillika säges, att dessa obligationer skulle vara ouppsägbara, hvarmed förmodligen menas, att de såsom i andra länder blifva ouppsägbara för både långifvare och låntagare, samt de således icke kunna inlösas annorlunda än genom köp, så skulle amorteringsfonden icke räcka till, om obligationerna i värde stege öfver pari.
1 andra sidan visar erfarenheten, att det icke är möjligt att hos oss erhålla ouppsägbara lån mot 5 proc:s ränta; ty Riksg.cont. har icke kunnat få något lån på dessa vilkor, och Armeens Pensionscassas utfärdade obligationer gå med förlust; men om räntan måste höjas till 6 proc., återstår intet för amortissementet.
Den andra omständigheten, hvarå jag anhåller att få fasta uppmärksamheten, angår förslaget, att de af Riksg.cont. upplånade medlen skulle användas för sådana industriella företag, som icke återgifva ränta.
Bland dessa företag, som äro föremål för g:de hufvudtiteln, finnas nemi. flera, som icke ens kunna återgifva capitalet, såsom hamnbyggnader, väganläggningar, afvittringar och dylikt, och om således medlen användas för sådana ändamål, skulle väl efter de 37 årens förlopp, om ouppsägbara lån eller obligationer med 5 proc:s ränta erhållits och 1 proc. blifvit tillräcklig för deras amortering, titelns utlåningar vara återbetalda och Riksg.conlis obligationer amorterade, men intet öfverskott finnas såsom vinst för titeln; staten skulle hafva inlåtit sig i ett äfventyrligt lånsystem utan någon behållning ens för administrationskostnad och oundvikliga förluster.
Utaf de tvenne förslag till användande af gide hufvudtitelns anslag, sorn under discussionen öfver denna titel här framställdes dels af Frih.
Ehrenborgh och dels af Frih.
Cederström, hvilken sistnämndes förslag åsyftade, att titelns anslag skulle utlemnas såsom räntefria lån med årlig afbetalningsskyldighet till visst belopp, som skulle öka titelns tillgångar, kan jag således ej finna annat, än att det sednare förslaget har stort företräde i afseende på säkerheten, jemte det Frih.
Cederströms förslag dessutom har den fördelen att öka titeln tillgångar för låneunderstöd i större progression.
Man kan äf - II* D cu 5 Juni f. m. ren med skäl invända emot Frih.
Ehrenborghs förslag, att då man vill hjelpa näringarna genom upptagna lån hos enskilda, undandrager man dem alltid ett motsvarande belopp på annat håll.
Slutligen hör jag äfven tillägga, att då g:de hufvudtiteln är lemnad till Konungen för näringarnas och industriella företags befordrande i allmänhet, anser jag icke riktigt, om R.
St. genom bestämmande af ett visst sätt för anslagets användande skulle lägga band på Konungens dispositionsrätt, utan må man hellre, i fall man önskar ett sådant lånsystem som det ifrågavarande, särskildt inrätta det i Riksgcont.
Jag har gjort dessa anmärkningar för att gifva anleda, till en närmare utveckling af motionen, helst ett förslag, som fästat allm. uppmärksamheten och utlofvar så mycket, fordrar en närmare förklaring, än jag i motionen funnit.
Då jag redan i ett föregående plenum förklarat mig gilla Frih.
Ehrenborghs system, begär jag att få till besvarande upptaga den siste talarens anmärkningar; men dessförinnan vill jag göra en erinran i en annan omständighet.
Ehrenborgh har väl i sin motion på förhand upptagit de invändningar, som kunde göras; men deribland linnes en, som jag icke anser nöjaktigt besvarad, och jag anhåller derföye, att något fullständigare fä tillrättavisa denna invändning, som i ett föregående plenum blifvit gjord: den nemi., att det anslag, som skulle bilda fond för ifrågavar. lånsystem, redan skall vara behäftad! med så många äldre gravationer, om hvilka Frih. Ehrenborgh, liksom jag, varit i okunnighet, att det kunde hända, att ingenting af anslaget finnes öfrigt för att användas på det sätt, motionen åsyftar.
Jag tror ej, att något skäl häraf kan Ihemtas; ty man behöfver blott antaga, att förslaget bifalles med vilkor, att fonden vidkännes de gravationer, som nu häfta vid anslaget, och då qvarstår alltid motionen i sitt värde.
Jag beger mig nu till den siste talaren, af hvilken vi äro vana att emottaga gedigna yttranden.
Han har börjat med den modesta förklaring, att han icke fullt insåg systemet, och han har äfven så naivt visat sig icke förstå det, att han bör blifva trodd på sina ord; men han har derjemte icke varit lycklig i de exempel, han valt till stöd för sina invändningar.
Han har nemi. sagt, att då fonden vore sådan, att den skulle amorteras med i proc. af de 6, som årligen inbetalas, men man icke kunde erhålla lån emot sådana vilkor, att i pi’oc. återstod utöfver räntan till amortering, vore systemet icke antagligt.
Jag får härvid erinra, ätt hvad först räntan angår, är det orätt att hålla sig vid den ränta, som gäller här i landet; ty det är väl sannt, att Riksg.cont haft svårighet att inom landet få lån mot 5 pfoc.; men hvarföre söka lån inom landet?
Jag tviflaricke, att Den 5 Juni f. m. att de utomlands kunna erhållas mot 4 proc.
Men oberoende af allt afseende på räntan, finnes det ett annat satt för amortering, som till och med kan verkställas i större scala, så att tiden för ett låns amorterande blir kortare; och jag vill derpå anföra ett ovedersägligt exempel.
Om fonden, hvarpå systemet skulle grundas, vore 148,000 r:dr, behöfver man blott inrätta upplåningen efter beräkning af en fond på 100,000 r:dr för att hafva 5o proc. af den verkliga fond en tili amortissepient; ty örn 100,000 r:dr fordrades för betackande af räntan, hade man 48,000 r:dr till amortissement.
Man kan således, oberoende af räntans belopp^ alltid till amoi tissement använda en del af sjelfva fonden, utan skada för systemet.
Jag anhåller, att dessa erinringar få lill Utsk. åtfölja remissen af motionen.
En ledamot har gjort anmärkningar emot Frih.
Ehrenborghs ifrågavar. motion, och en annan har uppträdt med försök till försvar för densamma, dervid den varde ledamoten dock äfven sjelf gjort några anmärkningar.
Jag skall försöka att göra en jemnförelse emellan Frih.
Ehrenborghs förslag och det, jag i ett föregående plenum framställde såsom anmärkning vid StatsTJlsk:s betänk., ang:de g:de hufvudtiteln.
Detta betänk, är numera bifallet af 3 Stånd, nemi. R. o.
Ad , Preste- och BorgareSttn, och någon förändring deri kan således icke vidare ske.
Då nu Utsk. i detta betänk, uppgifvit titelns behof till 3o4,ooo r:dr och föreslagit ett tillökadt anslag af endast 28,000 r:dr, oberäknadt de 5ooo r:dr, som blifvit särskildt anvisade för landtbruksinstitiitet på Degeberg, samt denna summa icke fyller bristen emellan hvad som förut förefanns och behofven, så kan Frih.
Ehrenborghs motion icke leda till någon förändring i användandet af g:de hufvudtitelns anslag, utan måste, i fall den bifalles, tjena till grund för ett ytterligare anslag lill näringarna, som arinexeras g:de hufvudtiteln under de vilkor för användandet, sorn R.
St. finna tjenliga; och för sådant fall anhåller jag få göra en jernnförelse mellan Frih.
Ehrenborghs och mitt förslag
Den tableau, som blifvit motionen bifogad, visar, att då, enligt Frih.
Ehrenborghs förslag, man med ett årligt anslag af 100,000 r:dr efter 37 års förlopp an vandt för näringarna 7,400,000 r:dr, och staten då har en skuld af 3,700,000 r:dr, som likväl motsvaras af utestående fordringar, så att behållningen då är noll, skulle efter milt förslag, med ett årligt anslag af 120,000 r:dr, 17 millioner vara använda och titeln hafva en behållning af mer än 6 millioner, men ingen skuld.
Jag åberopar den tableau, som jag bifogat mitt förslag, och begär, att den måtte åtfölja remissen af Frih.
Ehrenborghs motion till StatsUtsk., på det Utsk., i händelse ett särskildt anslag, annexeradt till g:de 8 H. i5 Den 5 Juni f. m. hufvudtiteln, anses böra anvisas för näringarna, må pröfva, livilketdera förslaget medför största fördelen.
Det har blifvit yttradt, att It.
St. icke borde bestämma några vilkor för användandet af anslag, som äro lemnade till Konungens disposition.
Jag tror likväl, att då de vilkor, som här varit i fråga, ej innefatta annat, än att medlen icke skulle skänkas bort, utan användas på ett sätt, hvarigenom tillgångarna städse kunde ökas, så att Konungen, i samina mån näringarna stiga, hade ökade tillgångar till deras understödjande, skulle ett sådant vilkor alltid vara välkommet för Styrelsen, helst man på detta sätt alltid skulle hafva en fond på rpdc hufvudtiteln att tillgå för opåräknade utgifter.
Sådant hade förhållandet blifvit, om R. o. Ad. behagat fästa afseende å mitt förslag såsom anmärkning vid g:de hufvudtiteln; men sedan 3 Stånd bifallit denna titel, sådan den af StatsUtsk. blifvit uppgjord, kan någon ändring häruti icke ske, och jag anhåller derföre endast, att mitt förslag får åtfölja Frih. Ehrenborghs motion, på det Utsk., i händelse en särskild fond skall bildas, må yttra sig hvilketdera sättet är det lämpligaste.
Ehrenborgh föreslår, att statsanslaget på g:de hufvudtiteln till jordbruk och näringar skulle få användas till ränta och amortissement för ett af Riksg.cont. upplånadt capital, som skulle ställas till K. M:s disposition.
Om anslaget skulle användas till både ränta och amortering, skulle understöden förmodligen lemnäs alldeles till skänks.
Om detta verkligen är meningen, hvilket likväl den bifogade tableauen tyckes motsäga, måste denna motion blifva särdeles välkommen, icke allenast för alla dem, som grunda sina enskilda förhållanden på hoppet om någon delaktighet af de medel, sorn gå genom Regeringens händer, utan äfven för Regeringen, som derigenom finge ökade medel att lifva dessa förhoppningar.
Uti motiverna säger den värde motionären, ”att i ett ”land som Sverige, der näringarna under sekler blifvit van ”da att förses med förlagscapital af staten, vore det ett ”vådligt experiment att alldeles öfverlemna dem åt sig sjelfva ”och deras egna kraftutvecklingar, isynnerhet vid en tid— ”punkt, då en förestående realisation ovilkorligt fordrar, att ”Banken småningom skiljes från sitt hittills åliggande för”Jagsbestyr, och innan ännu enskilda creditanstalter hunnit ”bildas.”
Jag för min del anser realisationen alldeles icke fordra någon förändring i Bankens hittills bestående lånerörelse.
Om jag och de, som härutinnan tänka lika med mig, endast vinna medhåll af dem, som, lika med den värda motionären, önska understöd åt näringarna, kan det icke slå felt, att realisationsplanen ju skall blifva sådan, att nälin - Den 5 Juni f. m. garna förblifva i ostörd besittning af deras liittils ägande låneförmåner.
Mig synes den af motionären här betygade ömheten för Banken och realisationens bestånd endast vara en gles slöja, hvarigenom trängtan efter statslånesystemets införande nog tydligt framlyser.
Dessutom äro ju enskilda creditanstalter dels redan bildade, och dels under vidare utbildning, mer än någonsin. ”Nekas,” fortfar den värde motionären, ”kan det ej, att ”det varit Biksg.contts och Bankens sedelemissioner efter ”1789 och 1809 årens krig, som Jyftat vårt lands jordbruk ”och näringar till den ståndpunkt, de nu innehafva, från ”en ännu lägre; men denna lyftning har skett på bekostnad ”af myntets värde och följaktligen äfven på deras, hvilkas ”förmögenhet bestått i samlade capitaler.” Härvid får jag först anmärka, att det icke var endast sedelutsläppningarna, sornlifvade jordbruket och näringarna, utan att detta var till en stor del en verkan af krigens upphörande.
Man ser nemi. alltid och i alla länder de productiva ansträngningarna ökas, då krig nyss blifvit öfverståndna, och det utan allt afseende på rörelsecapitalets förhållande.
Detta inträffade hos oss till och med efter CarlXIDs långa, ytterst olyckliga krig, oaktadt rörelsecapitalet då blef så ofantligt föiminskadt genom 24 millioner daler myntteckens devalvering till lika inånga ören.
Dernäst torde jag få erinra, att den lyftning, som de omnämnda sedelutsläppningarna åstadkomma i näringarna, var icke och kunde icke vara af lång varaktighet.
Som nemi. storleken af ett lands rörelsecapital endast heror på landets behof deraf, kan ingen varaktig tillökning deruti genom konst åstadkommas.
Om sålunda landet har metalliskt mynt, måste det strömma ut och in, allt efter som landets behof af rörelsecapital minskas eller ökas; och om myntet endast är representativt, samt följaktligen icke kan vara underkastadt någon ut-, och inströmning, måste de motsvarande verkningarna yttra sig blott genom förändringarna af dess silfvervärde.
En hastig och med konst tillvägabragt förökning af myntstocken kan derföre icke medföra någon verklig till— vext i rörelsecapitalets silfvervärde för längre tid, än till dess det öfverflödiga silfret hunnit utströmma eller, i händelse landets mynt är representativt, sedlarnas silfvervärde hunnit nedsjunka i jemnt förhållande till landets behof af rörelsecapital.
Detta är orsaken, hvarföre riksgäldssedlarna först utjagade silfret ur Banken och sedan sjelfva förlorade öfver 5o proc. af deras ursprungliga silfvervärde.
Detta är orsaken, hvarföre den stora tillväxt, som bancosedelstocken erhöll år 1809, åstadkom, sedan vexlingen måst inställas, den försämring i deras värde, hvars oredor vi hafva sä mycket bekymmer att genom realisation nu afhjelpa.
Men innan denna försämring hann sätta sig i förhållande till landets behof af rörelsecapital, åstadkom den ökade numerären Den 5 Juni f. m. en verklig tillökning deruti, hvars verkning på näringarna blef så mycket långvarigare, som sedelmyntets försämring måste först uppenbara sig på börsen och sist i dagsverkslönerna.
Men sedan verkningen äfven hunnit dit, kunde icke mer uträttas med den större penningenumerären, än förut med den mindre, och då måste den feberaktiga rörelsen i näringarna sålunda hejdas, samt landels förkofran i välstånd sedan fortgå långsammare, men på ett naturligt och säkrare sätt.
Emedlertid hade den tillkonstlade förökningen af rörelsecipitalet vållat en tillväxt i lyx och öfverflöd samt allt slags consumtion, som icke allenast genast uppslukade större delen af den ökade produetionens afkastning, utan nu efteråt tilläfventyrs mångenstädes fortfar att tära på det förut samlade capitalet.
Den genom sedelskapningarna tillvägabragta lyftningen i näringarna har sålunda varit menlig icke blott, såsom motionären medger, för capitalisterna, utan äfven för näringsidkarne sjelfve.
Vidare tror motionären, att "om man i större scala ”komme jordbruk och näringarna tillhanda, skulle capitaler "skapas, som återyerkade på det allmännas väl.”
Dessa verkningar kunde väl icke blifva synnerligen an- v. norlunda än de, vi redan sett af de för det välgörande inflytandet på näringarna beprisade sedelutsläppningarna efter 178g och 180g.
Men hvar äro de capitaler, som derigenom ifvit samlade?
Eller ar det ett bevis på förmåga alt öka capitalförmögenhet, att fastighetsvärdet härpå 10 år minskats ined Gay millioner inom den folkclass, som mest speculerat åtminstone på crediten och jordbruksnäringens förkofran?
Eller skall den från alla landsändar genljudande klagan öfver brist och förlägenhet vittna om capitalernas förökning ?
Ytterligare säger motionären, att "om farhågan för öfverdrift af statslånesysteinet varit inägtig att hindra det verkligt goda och sanna, skulle man icke redan hafva upphun"liit de förvånande resultater, hvartill vår tid varit vittne.”
Men månne icke just vår lid bär ett ojäfaktig! vittne, att det folk, som blifvit mest begåfvadt med statsskuld, mest högljudt k|agar öfver tyngden af dess. börda?
Och 0111 Danmark visar några förvånande resultater af dess betydliga statsskuld, bestå de åtminstone icke i ökad trefnad och välmåga.
För öfrigt, 0111 man än uti vissa länder finner industrien och välmågan tilltaga under eller efter det staten blifvit fördjupad i skuld, kan likväl deraf ej slutas, alt statsskulden är orsak till industriens och välmågans till va v t.
De kunna vara alldeles oberoende af hvarandra.
Det skulle till och med kunna vara rättare att säga, det folkets enskilda välmåga tilltagit, oaktadt det haft att kämpa mot de ineuliga verkningarna af statens skuldsättning.
Dessutom har jag 111ig icke bekant, att man i England eller annorstädes, hvarest industrien gjort de mest förvånande framsteg, Den 5 Juni f. m.
117 upptagit statslån för att bortskänkas åt näringsidkarne.
Jag har trott, att det är genom kloka författningar och förnämligast genom lossandet af alla onödiga band, som industrien bäst kan uppmuntras, och att välmågan skall tillväxa i samma förhållande, Regeringen inskränker sitt sträfvande att utstaka de sätt, hvarpå det får ske.
Med frihet skola näringarna, i min tanka, bättre uppmuntras, än med anslag och statslån.
Derjemte anser motionären ”systemet böra tillämpas på ”alla de anslag, som staten lemnar för productiva föremål, ”och skulle derföre lifligt önska, att det blefve gällande äfven för det anslag, som Banken lemnar till odlingslån.”
Sålunda skulle detta anslag användas till ränta och amortering af statslån, för att såsom understöd bortskänkas åt jordbrukare.
Men odlingslånen hafva hittills dragit ränta och capitalafbetalning.
Om dessa onera skulle försvinna, huru skulle Banken då erhålla ersättning för dess förlust?
Eller skulle detta anslag utgå af Bankens vinstmedel, och sålunda utgöra en allmosa till jordbruket?
Slutligen säger motionären, att ”om någonsin statscre”diten skall blifva begagnad hos oss, måste den framstå I”las (märk väl framställas!) under sådana former, att ”man genast inser dess fördelar.”
Här tyckes man tydligen finna, att det egentliga målet, hvartill motionären sträfvar, endast är införandet af statslånesystemet.
Nar han nemi. sett, huruledes Regeringens bemödande att införa detta system genom 3:dje hufvudtiteln icke velat lyckas, skall försöket nu göras på en annan väg, nemi. genom g:de hufvudtiteln.
Detta försök är så mycket bättre beräknadt, som det genom lockande förespeglingar tager de beslutandes enskilda fördelar i anspråk.
Jag vågar likväl hysa det förtroende till de beslutandes klokhet och upplysning, att de icke skola låta förvilla sig af det fagra skenet.
För mitt ändamål hoppas jag det göra tillfyllest att endast antyda vådorna, och kanhända hade jag kunnat spara mig äfven denna möda; ty helt visst hafva de flesta redan af deras egen dagliga erfarenhet funnit, huru sällan det lyckas att låna sig till välstånd och förmögenhet.
Helt visst har det icke kunnat undgå deras uppmärksamhet, att armodet just är störst i de landsorter, hvarest lånesystemet gjort sig mest gällande.
Till ledning för bedömandet af statslånesystemets verkningar vill jag derföre blott påminna, att staten är en samling af individer, och att följaktligen, om den förra måste gälla allt, hvad som gäller om ett visst antal af de sednare.