Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En redaclionsförändring , hvarigenom orden få den ställning att pronomen relativum kommer att stå i förhållande till det ord, hvarpå det har afseende, är således nödvändig; och jag skulle i sådant ändamål vilja föreslå, att orden ”en procent af hela länets bevilln. ”stimma” malle utbytas mot orden ”af hela bevilln.- summan för länet en procent.”
Sedermera förekommer uti sista punkten af detta mom. följande ord: ” ingen efterräkning af bevilln.proc:n för föregående år äger vid beräkning eller utbetalning rum.”
Deraf skulle man kunna sluta, att vid andra tillfällen efterräkning af bevilln.proc:n för en föregående lid kunde komma i betraktande.
Sådant är likväl icke förhållandet, ty fråga om efterräkning af bevilln.procln kan icke vid något tillfälle äga rum.
Jag föreslår derföre, att orden ”vid beräkning eller utbetalning” måtte utgå, och meningen erhålla följande lydelse.
”Ingen efterräkning af bevilln. pr oc:n för föreg: de år äger rum, ulan skall Prof n ings-co milden blott fördela den proc., som å taxeringsårets bevilln. sig belöper.” Gr.
Den siste värde talarens anmärkntr, och isynnerhet den första af dem, finner jag ganska riktiga, och torde således Utsk:s förslag till öfverensstämmelse dermed böra rättas, ehuru någon olägenhet hittills icke uppstått af den anmärkta redactionen, som i flera år varit gällande.
Men jag begärde ordet egentligen i anleda, af dea förste värde talarens yttrande, mot hvilket jag icke ville anföra några skäl, utan endast tillkännagifva del jag beklagar, alt under en riksdag, då man så allmänt önskar införande af communalstyrelser, intresset för allmänna ärenden likväl kan vara så ringa, alt personer, som ho i Stockholm, undandraga sig alt deltaga uti Pröfnings-comiteer eller anse sjelfva förtroendet innefatta mindre ersättning än en eller annan riksdalers betalning.
Jag önskar visserligen ledamöterne uti Stockholms Pröfnings-comiteer alla de fördelar, som med rättvisa och billighet äro förenliga; men jag hemställer till Frih Cederström, som väckte frågan om arfvode för ledamöter uti Stockholms Piöfnings-comite', om förhållandet e - D c n i o O c l o b c r e. m. 253 mellan besväret för dessa ledamöter och för ledamöterna uti Pröfnings-coinileeina på landet är jemförlig!, då man besinnar, alt del endast är för deras resor, som de sistnämnda tillägges ersättning.
Ledamöter uti Pröfnings-cnmiteen i Rikets öfriga städer erhålla ingen ersättning derför oell hufva aldrig väckt fråga derom.
Icke heller är sådant förenligt med principen för commnnalbestyr, hvilken grundar sig på förtroende; ty förtroende och arfvode bör icke på samma gång ifrågakomma.
Jag afstyrker således den värde talarens förslag.
För min del får jag förklara, att jag så mycket som någon annan nitälskar för utbildning af cmmnunal-väsendet.
Jag vill icke heller vara envis för mitt yrkande, till hvilket jag föranleddes deraf, att Utsk. föreslagit alt ledamöter uti Pröfnings-comiteerna på landet skulle tilläggas arfvode ; jag nemi trodde alt arfvode borde likaväl ifrågakomma på det ena stället, som på det andra, emedan det icke kunde blifva någon full ersättning för besväret, utan blott någon godlgorelse för den inkomst, som, i följd af lidens användande i och för Prof nings-comile'ens göromål, på annat håll kunde förloras.
Hr Frih. o. Landtm, yltrade, alt Utsk. i utlåt.
N:o 27 hemställt, alt med bestämmandet af proc.-beloppet och öfriga anslag malle anstå, intilldess vid bevillningens fördelning hunnit utrönas, huruvida och i hvad mån någon förändring derutinnan kunde böra äga rum, föreslående Hr Landtm, alt R. o. Ad. behagade bifalla denna h< mställan.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade i öfrigt bifalla Ulsk:s förslag med det tillägg, som Frih.
Uppå derefter framställd propos. hirf 121 §:n i öfrigt bifallen med de redactionsförändringar
Hr Printzensköld föreslagit, nemi. alt orden ”en proc. af hela länels becilia. -summa,” skulle utbytas emot orden "af hela bevilln.- "summan för länet en procent;” samt att orden "vid beräkning eller utbetalning” skulle ulga. 122 §:n.
Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten på en otydlighet uti motsvarande § uti it3i5 års författning, hvilken blifvit fortplantad uti förevar, förslag, nemi. huruvida ed skall aflaggas hvarje gång en person kommer i tillfälle att handla såsom ledamot af Beredn.-, Taxens- eller Pröfnings-eomile, hvarigenom det kunde hända, alt han icke mindre än 3.ne gånger på ett år komme all aflägga eden, hvilket torde vara öfverflödigt.
Jag skid - a54 Den 10 October c. m. le ej ifrågaställt något förtydligande i detta hänseende, om jag ej påminte mig att denna fråga gifvit anledn. till villrådighet vid hvarje Pröfnings-comite', hvaruti jag deltagit.
Om R. o. Ad. delar"min åsigt att ett förtydligande i detta hänseende behöfves, skall jag afgifva förslag till den redactionsförändring, som kan erfordras.
Till följd af R. o. Ad:s på f. m. fattade beslut ang:de Beredn:s-comite'ens bibehållande , torde det blifva nödvändigt, att ordet ”Berednings’’ införes i denna § på vederbörliga ställen.
Ilr Pri ntzensköld: 1 allmänhet fäster jag föga vigt vid edgångar; ty den, som lyder samvetets röst, behöfver ej genom ed påminnas om fullgörandet af sina åligganden; men då edgång är en ordning, som är införd, såsom jag tror, uti alla civilicerade samhällen, och i vissa fall har nytta med sig, så skulle jag tro, att den bör qvarstå för alla ifrågavar. tillfällen.
Jag stödjer detta omdöme äfven på det förhållande, att t. ex. en domare aflägger ed, icke blott då han blir domare i en lägre instans, utan äfven om han derifrån förflyttas till ett högre embetsverk, för att derigenom få en hågkomst om hvad honom, såsom tjenstgörande vid dessa verk, åligger.
På dessa grunder anhåller jag, att §:n må förblifva sådan den befinnes, endast med den rättelse, som Gr.
Posse anmärkt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna Ulsk;s förslag i denna- punkt icke kunna antagas, med mindre än att ordet ”Berednings” deruti infördes, i öfverensstämmelse med R. o.
Ad:s förut fattade beslut, att Beredms-comiteerne skola bibehållas, på sätt som i den hittills gällande författningen varit föreskrifvet; hemställande Hr Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskls förslag med denna lättelse, lill följd af R. o. Adis förut fattade beslut.
Ropades ja. 123 §: n. Hr von Piosen:
Jag anhåller, att ordet ”Berednings’’ i denna § må tillsättas.
Hr P r i n t ze 11 s k öI d :
Denna § ai' visserligen till sin ordalydelse fullkomligt lika med den § i nu gällande bevilln. förordn., som handlar om samma ämne.
Jag kan likväl icke derföre godkänna den, ty den innebär en emot Reg.F:n stridande utsträckning af R.
Uti §:n förekommer nemi. det stadgande, att ledamöterne uti Taxerings- och Pröfiiings-comite'en äro att anse såsom R.
St:s ombud, hvilka äga, icke allenast att verkställa bestämda föreskrifter, utan ock att uti vissa frågor med R.
St:s makt och myndighet besluta, hvilket förutsätter det R.
St. skulle aga rätt att emellan riksdagarna genom utsedda Den i o O c t o b e r c. m. a55 ombud ulöfva den beskattningsmakt, som Ständerne hafva sig förbehållen.
— Reg.F:n innehåller dock tydligt och klait, a t L beskattningen skall ske vid allmän riksdag, hvaraf följer att Taxerings- och Pröfnings-comiteerne, långt ifrån att kunna anses beklädda med den åt II.
St. i grundlagen förvarade makt, tvertom endast äro verkställare af de vid allmän riksdag af Ständerna stiftade beskattningslagar.
Att då vilja göra dessa comitier till en delegation af R.
St., som med dessa äger lika makt och myndighet, är icke blott oformligt utan uppenbart lagstridigt; hvarföre jag tillstyrker att ordalagen uti denna §, som tillkommit vid 1823 års riksdag, då början gjordes till försök af maktutvidgning å Ständernes sida, måtte förändras till likhet med redactionen uti 1818 års bevilln.förordn., der ifrågavar. § har följande lydelse:
Ledamöter af Berednls-, T axer: soch P r ö fn i n g s-co m i t e'e r njuta i och för deras befattning samma säkerhet och hägn, som i Reg.Fin och Riksd.Ordn. är åt riksdagsmän försäkrad.
Jag medgifver alt då, enligt nu gällande och föregående bevilln.förordntr, så väl den skattskyldige som Kronans ombud ägt rättighet att öfverklaga och kunnat vinna ändring uti Pröfnings-comiteens beslut; så har det stadgande, som innefattas uti förevar.
123 §, blott varit ett gyckel, enär sjelfva förordningen innefattat andra föreskrifter, som visat att comiterade icke ägt att besluta med R.
St:s makt och myndighet; och närvar.
Bevilln,Utsk:s majoritet har icke heller haft för afsigt att inrymma en sådan makt åt ifrågavar. comiteer.
Då likväl efterföljande §§ handla om ändringssökande uti debiterings- och taxeringsmål, och Ståndets beslut derom otvifvelaktigt verkar på den nu i frågas tä 11 da principfrågan, torde R. o. Ad. finna lämpligt att uppskjuta sitt beslut öfver densamma, intill dess Ståndet tillkännagifvit sin åsigt ronde ändringssökande uti ifrågavar. mål. Hr Printzensköld:
Det förhållande att innevar. riksdags Bevilln.Utsk. icke sökt att ytterligare utvidga R.
St:s makt, kan ingalunda utgöra något skäl att låta denna § oförändrad qvarstå; ty det är sjelfva sakens natur, som bör bestämma §:ns lydelse, men icke de individuella begrepp, som hos en eller annan af Utsk:s ledamöter kunna göra sig gällande; och om äfven den oväntade händelsen skulle inträffa, att Utsk:s märkvärdiga förslag att inrätta ansvarslösa myndigheter uti vårt constitutionella land kunde lyckas vinna framgång, så kan likväl grunden dertill icke hemtas från en sjelftagen makt, utan grunden ligger i någonting helt annat; ty desse taxeringsman äro ingalunda R.
St:s ombud, försedda med den makt och myndighet som R.
St. sjelf ve äga.
Således förändras icke sjelfva saken, om denna § får den redaction som 1808 års bevilln.förordn. innehåller.
256 Den 10 October c. in.
Frågan om rättighet alt klaga öfver Pröfuings-comitcers beslut äger ingen inverkan på förevar, principfråga, hvars afgörande snarare äger inflytande på den förra.
Jag tillstyrker således, att förevar, ämne måtte särskildt och först afgöras på det sätt jag redan haft äran föreslå.
Jag finner ingenting att erinra mot den af Hr Printzensköld yrkade förändringen.
Dock anser jag rättast vara, att föredragningen sker uti den ordning, som Gr. Hamilton begärt.
Hemställer derföre, att Ståndet, med förbigående af denna §, måtte först pröfva den påföljande artikeln ang:de ändringssökande nti förevarande mål. R. o. Ad. ansåg alt med pröfningen af denria § borde tills vidare anstå.
Då nu 124. §:n skulle föredragas, yttrade Hr von Rosen:
Innan vi hinna till §:n anhåller jag alt rubriken må blifva ändrad till öfverensstämmelse med |835 års förordning.
Jag anser visserligen icke tvetydigt, huru denna § skall blifva afgjord; men jag hemställer dock om det är skäl att besluta öfver rubriken, innan man kommer till §§:na, derföre att rubriken, i händelse Utsk:s förslag uti sjelfva §§:na skulle blifva godkändt, då kommer att innehålla någonting oriktigt.
Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna Gr. Hamiltons anmärkt!, så obestridlig, att ingen propos. nu behöfde framställas. 124 §:n. Gr. Hamilton:
Jag hemställer, örn ej Utsk:s yttrande uti betänk.
N:o 27, hvilket är upptaget på ett ställe för §§ 124; 1och 1såsom stående i deras sammanhang, bör uppläsas.
N:o 127 öfver 124; l2^ och 126 §§:na upplästes.
Då jag tog mig friheten besvära med uppläsning af dessa vidlyftiga anmärknfr, skedde det derföre, att jag tror det icke stort flera anmärkn:r kunna göras mot Utsk:s förslag, och emedan det är af vigt, att en hvar inom Ståndet stadgar sin öfvertygelse i ämnet.
För min del anhåller jag om bifall till betänkandet.
Jag får vördsamt förklara, att jag icke anser någon betänklighet hafva förekommit dervid, att Bevilln.Utsk. föreslagit upphörande af Kammarrättens pröfningsrätt i fråga om besvärs fullföljande mot Prof - Den 10 0c t o b e r e. m.
Pröfnings-comitéers beslut, och att besvären skola directe ingå till K. M.; men då jag di t förklarat, kan jag icke undgå att fästa uppmärksamhet derpå, att det i min tanke är hö'gst obilligt att förneka Kronans ombud att besvära sig öfver Pröfnings-comite'ers beslut.
Mig veterligen finnes icke i rättegångsordningen något fall, uti hvilket blott den ene parten är till klagan berättigad.
Jag anhåller om ursägt att jag misstagit mig, då jag ej varseblef att berörde stadgande blifvit ändradt uti betänk.
Landtm, erinrade, alt det vore i?
4 och icke 125 §:n, som vore under öfverläggning.
Jag anhåller alt Hr Frih. o.
Landtm, täcktes framställa propos. till bifall å den §, sorn nu är föredragen.
Stadgandet i 124 §:n blef af R. o. Ad. bifallet. 125 §:n.
Jag nitälskar lika så mycket som någon annan att enskild rätt må vara betryggad, men detta stadgande innehåller något vådligt för den enskilda säkerheten.
Med all aktning för Piöfnings-comite'ens sammansättning, får jag dock säga, att, enligt hvad en flerårig erfarenhet gifvit mig vid handen, jag inhemtat huru det ofta inträffar att större delen af comitéens ledamöter saknar nödig kännedom om de författningar, som äro af nöden för hvarje särskildt tillfälle, hvaraf händer, att ganska ofta besynnerliga, jag skulle våga säga, lagstiiga beslut uppstå.
Det vore obilligt att tillskapa en sådan myndighet, som skulle domina i sista instansen, då det ganska väl kunde hända, att densammas beslut vore alldeles oriktiga.
Jag tillstyrker alltså, att det stadgande, som finnes i 148 §:n af 1835 års bevilln.stadga måtte bibehållas, nemi. att skattskyldig, för egen del, och kamereraren vid Öfverstålh.embetet i kronouppbördsärenden samt landskamererarne eller den deras tjenst förrätta, å Kronans vägnar, äga alt öfver Pröfnings-comite'ens åtgärd anföra besvär etc.
Jag önskar att besvären måtte stanna hos en auetoritet, antingen i K.
Kammarrätten eller hos Konungen, och skulle af dessa helst se, att de stannade hos Konungen; jag kan ej finna det vara någon inskränkning i folkets rättigheter, att man öfverlemnar åt Konungen rätt att pröfva Pröfnings-comite'ei)s beslut, enär uppenbart mätte vara, att likasom Ständerne kunna uppdraga åt Pröfnings-comiteen att besluta om den skattskyldiges besvär vid taxeringen, likaväl kunna de uppdraga åt en annan auetoritet att besluta öfver Pröfningscomite'ens beslut, hvarigenom man vinner den fördel att kunna få de möjligen anförda besvären bedömda af personer, som känna författningarna.
Hindrades jag ej af go§:n 14 H. ‘ 33 a58 Den 10 October e. m.
Reg.F:n, så skulle jag kunna ådagalägga luiru nödvändigt det är, att man får öfverklaga Pröfnings-eomite's åtgärder, isynnerhet som deras beslut ofta kunna grunda sig på ett uppenbart missförstånd af bevilln.författningen.
Det händer mera sällan, alt någon skattskyldig egentligen klagar öfver den summa, som blifvit honom till betalning påförd, som icke mera deröfver, att ehuru bevilln.förorda, i vissa fall medgifver undantag och lindring i debiteringen, skatt, sådant oaktadt, påföres.
Af sådan orsak är det vigtigt, alt sådana frågor bedömmas af personer med sakkännedom.
Det står i en § i bevilln.förorda., att de af R. o. Ad., magistrater samt öfriga personer, som, utan att vara borgare, idka handtverk, skola taxeras som borgare: i Stockholm finnes en mängd personer , som t. ex. idka sprutslageri, der finnas s. k. archli-betjente m. fl. äfvensom afskedadt krigsmanskap, hvilka, i följd af vissa nåd. resolutioner, äga rättighet att idka handtverk, för att kunna försörja sig, utan att dock äga rätt att åtaga sig större arbetsbeställningar.
Sådane personer hafva ofta blifvit ansedde och taxerade som borgare.
Det vore obilligt, 0111 en så dryg lunga skulle kunna åläggas sådana personer, utan att någon auetoritet funnes, hos hvilken de kunde anföra klagomål.
Jag påminner mig äfven, att åtskilliga allm. verk, hvilka borde vara fria från bevilln.
, blifvit ansedda såsom til'hörande enskilda corporationer; och af sådan anledn. påfördes, 1807, Riddarhuset bevillning, äfvensom K. theatern och allin, barnhuset för de lägenheter, som derinom uthyras.
Sådant skulle alltför ofta inträffa och blifva beståndande, om man ej ägde en auetoritet, hos hvilken man kunde anföra klagomål.
På dessa m. fl. skäl afstyrker jag bifall till hvad Utsk. föreslagit.
Utsk. har velat meddela Pröfn:s-cotnite'erna en makt att göra och låta, utan att man skulle äga lätt att öfverklaga deras beslut.
Utan att upprepa de skäl, sorn tala häremot och äro så klara, får jag föreslå, att de §§, som i Utsk:s betänk, förekomma under Atis 125 , 126 och 127, måtte borttagas och i stället antagas de §§, som i i835 års författning förekomma under N:is 146, '47 > *48» 149, 15o och 151 , hvilka stå i sammanhang med hvarandra, hvarjemte rubriken må blifva densamma som i sistnämnda författning.
Jag har föga alt tillägga de skäl, som i Utsk:s betänk, finnas upptagna för ogillande af det förslag, som Utsk. framställt.
Endast det bör jag nämna , att det icke stur tillsammans med constitutionella garantier alt tillsätta 25 myndigheter, sorn äro ansvarslösa för sina handlingar.
De skulle i sanning mera kunna anses som Turkiska paschar än som constitutionella myndigheter.
Högsta doinareinakten, ja, sjelfva regeringsmakten i vårt land är icke fri från ansvar; dess förseelser, den sednares likaväl som Den 10 Oclolitr e. m. den förres kunna anklagas oell afdömmas inför Riksrätt.
Jag hemställer, huruvida det är lämpligt att inrätta sådana institutioner, som den ifrågavar., och afstyrker detta mot allt rättsbegrepp stridande förslag, och tillstyrker deremot att den gamla bevil!n.förordn:n må förblifva gällande; kunnandes jag icke inse nyttan af att borttaga K.
Kammarrätten, såsom en instans dit besvärsmål öfver Pröfn:s-comiteernes beslut kunna ingifvas, emedan man icke med sådana saker bör besvära Regenn, som har vida vigtigare pligter att uppfylla, än att meddela beslut, som oftast nog , till och med för den det angår, kan vara af ringa vigt på det hela taget , och hvaröfver Kronans embetsman alltför väl kunna dömma.
Ad. behagade bifalla Hr von Rosens förslag, att i?.5, 126 och 127 §§:ne måtte afslås , och att R. o. Ad. i stället måtte antaga i4ö, 147» '4^, 149> '5o och i5i §§:na i gamla författningen.
Ad. äfven, att öfverskriften på ifrågavar. afdelning i bevilln.stadgan skulle erhålla samma lydelse , som i gamla författningen.
Jag hemställer om icke den §, som förbigicks förra gången, nu finge komma under öfverläggning, nemi. den anmärkn. som Hr Printzensköld gjorde ang:de skydd för taxeringsman.
I anledn. häraf föredrogs 123 §:n i Utskts förslag.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr Printzensköld dervid gjort den anmärkn., att §:ns innehåll vore oriktigt i jemförelse med verkliga förhållandet, och att §:n borde erhålla den lydelse, som densamma i 1818 års bevilln.förordn. bar; hemställande Hr Landtm, nu likväl först, om R. o. Ad. behagade bifalla Bevilln.Utsk:s förslag i 123 §:n.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den redaction af stadgandet i ia3 §:n , som 1818 års bevilln.förordn. innehåller.
Det torde kanske tillåtas mig att uppläsa den §:n, så att R. o. Ad. får kännedom om densammas innehåll: ”Ledamöter af Beredms-, Taxer:s- och Pröfn:s-comite' äro att anse såsom R.
St:s ombud, hvilka äga icke allenast att verkställa bestämda föreskrifter , utan ock att med R.
St:s makt och myndighet afgöra och besluta uti frågor, der endast den enskilda kännedomen och öfveitygel - Den 10 October c. ra. sen om medborgares olika ställning och förhållande måste ligga till grund för pröfningen; alltså komma desse ledamöter att i och för utöfningen af deras kall tillgodonjuta enahanda skydd och säkerhet som uti i i i §:n Reg.Ftn och 77 §:n ltiksd.Ordn. är åt riksdagsmän försäkrad.”
Den nu upplästa redactionen blef af R. o. Ad. antagen.
Jag har visserligen icke sökt att upptaga R. o. Adis tid med någon strid om denna §; jag har för väl kunnat ana hvad utgången skulle blifva i sådant fall; men jag har blott velat reservera mig, då jag icke kan finna det vara skäl att borttaga en § i ett, af icke 3o ledamöter sammansatt Riddarhus, då samma § fått passera 2:ne riksdagar, och den, som begärt densammas borttagande, icke kunnat uppgifva de vådliga följderna af dess qvarvaro.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, förenade sig med Gr. von Platen.
Jag tror mig hafva tillräckligen visat de skadliga följder, som uppkommit af denna §, då Bevilln.Ulsk. vid denna riksdag behagat göra försöket att utsträcka R.
St:s makt och myndighet ända derhän att vilja tillsätta personer, som emellan riksdagarna skulle hafva samma makt och myndighet, som den R.
St. sjelfve, endast vid allmän riksdag, äga att utöfva. 128, 129, i3o, i3r, i32, 133, i34 och i35 §§:ne.
Hvad Utsk. i dessa §§ föreslagit bifölls. 136 Jin.
Hr Printzensköld: l det exemplar jag äger af Utsk:s förslag, står ordet ”uppbära,” så att jag ej vet hvad som kunnat gifva anledn. till anmärkntn ; men jag har en anmärkn. att göra mot redactionen längre ner.
Der står: ■”antingen af sjöfolket sjelfve eller deras redare.”
Ordet ”sjöfolk’’ är visserligen collectivt, emedan det utmärker flere personer, men det är i och för sig sjelf ett nomen i singularis, och således passar icke ordet ”sjelfve”, utan antingen böra ordalagen blifva ”sjöfolket sjelft eller dess redare, ” eller också ordet ”sjöfolk” utbytas emot "sjömän”, då uttrycket blir riktigt, nemi.
"sjömannen sjelfve eller deras redare.” Gr.
Jag får i anledn. af Hr Pi intzenskölds yttrande angtde ordet ”uppbära” nämna, att i Utsk:s första betänk, i detta ämne hade af tryckfel influtit upphöra i stället för uppbära, hvarvid anmärkn. gjordes af Frih.
Nauckhoff, och hvilket fel nu af Utsk. antydes hafva blifvit rättad t.
Utsk:s förslag bifölls med den af Hr Printzensköld före - Den io Octobcr e. m. slagna förändring, att ordet ”sjöfolket” skulle utbytas emot ordet ”sjömannen.” I 37 §:n.
Utskottets förslag bifölls. 138 §:n.
Det villkor, som här förekommer, har föranledt till många tvister.
Jag anser detsamma vara olämpligt och oegentligt; ty det blir svårt att bevisa, hui livida en husbonde njutit någon tjenstbarhet af den skattskyldige eller icke.
Jag tror, att ett sådant förhållande, att husbonden åtnjutit tjenstbarhet, ofta inträffar , men deremot ett förnekande deraf högst sällan, och att man i sådant fall, för osäkerheten att kunna bevisa, får antaga uppgiften som sann, att tjenst blifvit utgjord; ty eljest skulle Kronan ganska lätt kunna blifva i mistning af sin tillständiga rätt.
Då det dessutom ligger i sakens natur, att en husbonde, som tillåter en person att bo på ägorna af gården, måste ansvara för den inflyttades utskylder; så beror det ju också på husbonden sjelf alt med personen öfverenskomma 0111 villkoren härföre och säkerheten för deras uppfyllande.
Jag tror att §:n blir riktig, om hela den sista meningen uteslutes.
Det kan visserligen vara rätt artigt att höra en ledamot så berömvärdt försvara Reger:ns rättigheter att utfå skatterna till det högsta belopp som kan åstadkommas, och visserligen finnes största säkerheten för deras utbekommande, om man bara låter den betala, som har något att betala med.
Grunden dertill ligger deruti, alt man tror, att den som har jord, han liar alltid sin bergning, ehuru dock förhållandet icke alltid är så, och att husbonden nog kan gå i förskott för personer som bo på hans ägor, emedan han nog kan af dem erhålla det arbete, som motsvarar kronoutskyIdema.
Det der kan låta alltför bra, men det är icke sagdt, att alla, som bo på mina ägor, äro arbetsföre.
Det finnes orklöse, ålderstigne personer, backstugusittare, som ej kunna göra husbonden någon nytta, men lian skall likafullt betala deras utskylder, derföre att de bo på hans ägor.
Är del rimligt sådant? — jag frågar det.
Skall han köra bort de der gamla personerna ?
Hvar skall han göra af dem?
Skall han kasta dem i sjön kanske?
Är det ej vackert nog att de få bo på hans ägor, utan att han tillika skall betala deras onera till Staten, blott och bart för det att husbonden låter dem bo på sina ägor.
Då R. o. Ad. redan i f. m. antog 1835 års författning utan förändring i hvad den angår Taxeriscomiteer på landet och 137, i38 och i3c) §§:ne i detta förslag finnas i samma författning under §§:na ro5, 106 och 107, hvilka alla stå under Taxens-comite' på landet; så tor - Den 10 October e. ra. de ali discussion om dessa §§:r, nend. l3y, 138 och 13g böra förfalla.
Hamilton gjort, synes vara så gilltig, att all vidare öfverläggning om dessa §§ lärer böra förfalla.
Om den anmärkn.,som Gr. Hamilton gjort, är riktig, så har jag ingenting att saga.