Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således ifrån Opinionen om allmänna hushållningen, och de åtgärder den åsyfta, som stadga i Myntvärdet säkrare skall förväntas än ifrån inskränkning i RörelseCapitalet, hvilket i flere afsecnden icke 490 Ben i5 April. jnedgifver någon inskränkning, dels emedan den nyligen för flere år tillåtne fortsättning af Finska Handeln, med sådana JordbruksProducter som vårt eget Land kan tillvägabringa och icke behöfdes att utifrån sökas, årligen så mycket säkrare minskar vårt RörelseCapital, som Utskotten Pag. 18 förklara, det Finska Handeln utfaller till vår förlust; dels ock emedan Allmänna Penninge-förlägenheten styrker med erfarenheten, att allmänna Penningerörelsen behöfver hvad i densamma nu begagnas, och hvaraf hehofvet upplyses af det ansenliga belopp, hvartill Skattbördor under mångfalldiga benämningar nu uppgå, som väcker förundran huru i ett vidsträcktare mindre befolkadt Land, med deraf uppkommande trögare Circulation, så många millioner R:dr bunna i Utskyldsväg utgå.
Statsbehofvens nedsättning är första vilkoret för Myntvärdets förbättring och stadga och möjligheten af en Realisation och jag har trott mig inse möjligheten deraf, sedan vår utländska Gäld var utsläckt och derföre ofta vid Riksdagarne motsagt framställde nya Stats-anslag, som likväl alltid fått fylla ett ledigt rum, till hinder för Bevillningens nedsättning.
Men då Utskylder icke minskas utan ökas, måste RörelseCapitalet nu och framdeles förblifva åtminstone icke inskränkt vid oförändrade förhållanden , och i fall man alfvarligen vill ändamålet af Myntvärdets upprätthållande, så måste man vilja Medlen, och då måste man, med åsidosättande af alla andra afseenden än pligt och allmän nytta, noggrannt pröfva och oförställt framställa jern - Den i5 April.
491 förelsen emellan de nödvändigaste och möjeligen umbärlige Statsbehof; derigenom utfinna utvägar till reglering och nedsättning deri, till beredande af nedsättning i Bevillningsbeliofven, samt i sådana åtgärder och i öfverensstämmelsen i Regeringens och Nationens gemensamma åsyftanden till allmän och enskild hushållning, omsider finna den enda rätta grundval lagd för Myntsvärdets förbättring och en borgen för Nationens nu varande och framtida väl.
Jag anhåller vördsamt att Betänkandet må till Utskotten återremitteras samt att dessa Anmärkningar må detsamma få åtföljas.
Friherre Boye, Ludviga hade inlemnat ett så lydande anförande:
I ovissheten huruvida mitt bemödande, alt förstå Finance-Betänkandets alla framställningar, verkeligen lyckats, eller cj, skall jag icke våga, såsom positivt träffande, uppgifva mine anmärkningar deremot; men jag skall dock tillfredsställa min egen öfvertygelse om min pligt, såsom Riksdagsman, i detta vigtiga ämne.
Denna pligt fordrar af mig att frimodigt bekänna, det jag, efter att hafva studerat Betänkandets alla framställningar, är inom mig förvissad derom, att i detta Betänkande är språk ett, och sak ett annat.
Jag förbigår språket och beger mig till saken.
492 Den i5 April.
Mig synes, att Betänkandet förutsätter, såsom hogsta mått af nationlig sällhet, det Myntförhållande, som ger Silfver i Rörelsen, till den grad, att alla Sedlar kunna genast och efter deras fulla namn-värde till Silfver förväxlas; — mig synes, att Betänkandets hela tendence är, att skyndsamt föra
Oss till detta mål af lycksalighet, som naturligtvis skall börja med en Realisation; — och sluteligen har jag trott mig förmärka, att de Medel, som Betänkandet framställer, bestå uti 1:0 Indragning af Sedelstocken, och 2:0 en anskaffande förökning i Banquens Silfverfond.
Min tanka är deremot, att Nationen kan, i både Oeconomiskt och Financielt afseende, vara äfven så lycklig med bara Papperspenningar, som med Metallerne till Mynt; emedan lyckan består i rik Produclion, som alltid åtföljes af stor Population; hvilket åter ankommer på Näringarne, National-idoghetens sysselsättning till stor verksamhet, hvartill penningar blott är medel, och lika godt i papper, som i Silfver, blott att
Papperet icke brister i förmågan att verka såsom medel.
För denna satts ligger bevisningen i sjelfva vår egen erfarenhet.
Eller hvilken tid var väl Sverige, i Oeconomiskt afseende, mera lyckligt, än just ifrån 1789 till 1800; under hvilken tid vi likväl icke ägde annat
Mynt än papper, utan all slags Silfverfond.
Vår Banque har i 42 år varit fonderad på Silfver; men under hela denna tid hafva vi ej mera än i 14 högst i5 år förmått behålla Silfret i Den i5 April.
493 mynt-rörelsen; och denna stora erfarenhet får då ingenting betyda?
Det ligger oemotsägeligt i sjelfva sakens natur, att hvarje gång vi hemsökas af ett eller två missvextår, så måste vi antingen åter tillstänga vår Banque, eller också se vår hela Silfvermassa öfvergå till Utländningen; och jag frågar, är detta för
Oss, som vanligen en å tvenne gånger i hvarje decennium hemsökes af missvext, icke nog bevis på Silfrets orenlighet i vår Myntrörelse?
Yi hafva öfverlefvat 2:ne Realisationer, och vi minnas rätt vä), att bådas verkan har varit, att alla Arbetslöner, och följakteligen alla Varupriser, hafva derefter blilvit fördubblade.
— Den Realisation Betänkandet åsyftar, skulle dessutom hafva den serskilta olycka med sig, att ehuru genom Sedelstockens årliga indragning, vårt eget förråd vore förminskadt, så hade likväl Finlands Innevånare qvar hela deras förökade förråd af Svenska BancoSedlar, och Realisationen blef således en Operation, till ingenting annat nyttig, än att lemna åt dem största delen af vårt Silfver.
Det gifves icke mera än ett enda naturligt medel till Realisation, och detta är, att skaffa sig en öfverskjutande Production; men alla andra Medel äro artificiella, och derföre naturstridiga, samt bära straffet med sig, just derigenom att de hämma Productionen.
Professoren Agardh har, i sitt serskilta votum, ganska rätt, då han säger, att man kan Arithmetiskt reglera Myntet, och med detsamma Oeconomiskt ruinera Landet, Och jag tillägger, med full själs öf - 494 Den i5 April. vertygelse, att Vi kunna så förfara, om Vi lemna Bifall till de båda Betänkander, som Stats- och BancoUtskotten gifvit
Oss, det ena i frågan om DiscontPapperen, och det andra det, som nu utgör vårt öfverläggningsiämne.
Jag vet att i båda finnas mångfaldiga försäkringar om motsatsen; men jag har förIdarat, att jag fäster mig icke vid språket, utan vid saken, det vill säga, vid naturen af de resultater, hvartill Betänkandet, så vidt jag är mägtig att begripa, också möjeligen kan föra Oss. Enligt den uppgift, som linnes dels i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, och dels i Friherre Jacob Cederströms serskildta votum, har, ifrån år 1812, utur Rörelsen blifvit indragne omkring 5§ million; och oagtadt Betänkandernes alla försäkringar, kan dock resultatet af dessa håda Betänkander blifva, att vi i Discontpapper, och i BancoSedlar, dels nu genast förlora, dels kunna vidare intill nästa Lagtima Riksdag, förlora genom indragning, omkring andra 5 å 6 millioner; och detta kallar Utskotten, ått afhjelpa allmänna förlägenheten och förbättra Myntetl Min öfvertygelse är deremot, att, i rak följd af dessa Messurer, skall Allmänna förlägenheten snart öfvergå till allmänt elände; och myntet skall för Utlänningen som har det, blifva Arithmetiskt godt; men Sveriges Modernäring, Jordbruket blir ruineradt; productionen blir hämmad, och i följe deraf kommer Myntet också att blott för en ganska korrt tid vara godt, för att derefter snart åter blifva sämre, än det nu är.
Den i5 April. 495 Sedan jag nu frimodigt sagt mitt omdöme, om det hela af Financeplanen, skall jag blott vid några af dess delar anmärka: 1:0
Det besynnerliga företräde, man gifvit åt BruksHandteringen och Manufacturerne framför Jordbruket, ett företräde, som mail söker dölja derigenom att man, i bredd med de nya Lånebiträden, som man föreslår åt Bruken och Manufacturerne, påminner om de två millioner, som utgör MagazinsDirectionenS Creditiv; liksom detta sednare banade Lånebiträden åt Jordbruket, eller någonsin kan, i förhållande af nytta till Jordbruket, äga jemförlighet med annat, än de EffectLån, sorn Banquen dessutom bevilja Bruken; utgörande båda en lättnad för Productionen , sedan den är åstadkommenj men icke Förlag till den.
Företrädet består just deri, att då man hågkommit de förstnämnde Näringarne, med förökning i de serskildta Lånetillgångar till Förlag, som dessa Näringar förut baft; så bar man deremot icke allenast glömt, att gifva någon sådan åt Jordbruket; ty för sådan kan man näppeligen anse det obetydliga anslaget till Odlingslånen; utan man har i den mohn förminskat Jordbrukarens Lånetillgång i BancoDisconten, tillgänglig för alla Näringar och äfven för hela EmbetsmannaClassen, som man, genom borttagande af alla andra Disconter, gjordt concurrencen i BancoDisconten större, än den hittills varit.
FastighetsLånen tillhöra icke blott Jordbrukaren, utan äfven Bruksägaren och Stadsboen; samt kunna sale - 496
Den 15 April. des icke anses vara någon serskilt fördel för Jordbruket. 2:0
Den contradiction sorn Betänkandet framställer emellan dess ganska vackra och rigtiga erhinran att, hvad en Riksdag gör, bör af den andra agtas heligt; och förslaget att de FastighetsLåneSökander, som äga 1815 års Ständers löfte att få sina
Lån för 4 proCents ränta och 2 proCents afbetalning, eller tillsammans 6 proCent, allt i BancoSedlar, nu likväl skulle tvingas att betala inalles 3 proCent i Silfver, som Betänkandet anses kunna gå till 71- proCent, men som, då Silfret såsom mera eftersökt, nödvändigt skulle stiga i pris, också blef mera.
Sedan -|:delar af LånSökanderne redan fått njuta 1815 års RiksdagsBeslut till godo; så tror jag att löftens helgd fordrar, att äfven de andra f:delarne blifva dervid bibeh ål Ine. 3:o Lika med Prosten Fröberg, i dess särskilta mening, anser jag den anstalt, att utgifva underhaltigt Skiljemynt, icke vara af någon enda möjlig fördel, som icke redan är vunnen genom våra så kallade Småsedlars beskaffenhet, och vårt KopparMynt; men likväl kunna blifva skadlig. 4:o Förslaget att Banquen skulle upplåna 3 millioner i Silfver mot 6 proCents ränta och 2 proCents årlig afbetalning i Silfver , anser jag för ett rakt och alldeles ofelbart
Medel att ruinera Den 15 Jpril. 49? ruinera Banquen; och jag bestrider det der» före i högsta måtto.
Silfret har ingen propa» gations-fÖrmåga, och sunda förnuftet säger alltså, att när Banquen i io år utbetalt 8 proCent i Silfver årligen, så är 8o proCent af Låne-Capitalet också återgifvit till Långifvaren, söm likafullt har andra 8o proCent af Capitalet att fordra:
Af denna återstående skuld vore ju då Ildelar eller 6o proCent efter helt räknadt, en ovedersägelig förminskning i Banquens nu ägande primitiva Silfverfond, hvilken också, om Lånet längre dvarstod, skulle slUteligen deraf alldeles uppfrätas.
Så tydlig delina skadlighet ligger för eftertanka!!, så tydlig ligger också i mill öfvertygelse grund lösheten af deri föregifnä nyttan.
Att någonsin anställa en Realisation på lånad Silfverfond, Vore ett förfärligt misstag, emedan sjelfva Realisationens Varagtighet undergräfdes af räntan, som slute» ligen ensamt skulle medtaga Realisätions-fon» den :
Och när således lånet icke kunde användas till Realisation, sä frågar jag: hvilken nytta gaf väl Silfret, under den tid det låg inläst Uti Banquens Källrar?
eller hvad vöre väl nyttan af att göra Banquen till förvaringsrum åt Upplånt Silfver, som kunde till ingen ting begagnas?
Jag är öfvertygad, att Utskotten menat mycket väl; och jag högaktar all välmening; men går Betänkandet om Discont-papperen igenom, och går detta Finance-Betänkandé så alldeles igenom, att äfven Silfver-Lånet bifalles*, så anser jag 181B års Riksdag hafva varit Ridd. o. Ad.
I Af'd. 63 > 64.
493 Den i5 April. den olyckligaste af alla Riksdagar, ej allenast för Nationen utan äfven för Banquen. 5:o
Discont-räntans nedsättande yrkades af mig vid i8i5 års Riksdag; och jag anser min pligt vara, att äfven nu påminna om nödvändigheten deraf.
Det motskäl man antagit, kan jag icke betrakta annorledes, än såsom undanflyckt för viljan, icke såsom skäl i saken, enär
Discont-räntan någonsin nedsättes, så blir alltid följden, att Discont-Lånen få större begärlighet; men hvilken större olägenhet följer
Väl deraf, än ett litet mera besvär för Discont-Directeurerne, som dock alltid äga magten att gifva så mycket flera anslag? ocb jag frågar:
Är denna omständighet af natur, att för alltid, ty lika blir den alltid, tjena till hinder i en stor National-fördel, den nemligen, att göra en början till Penninge-räntans nedsättande?
I alla Länder har Penninge-räntans nedsättande utgjort första och kraftigaste medlet till idoghetens upplifvande; och mig synes, att då Banquens procenteri-väsende redan visadt sin olyckliga följd, att, allt mer och mer, insvepa Nationen i Skuldsättning, så borde också Nationen påminna sig, att Banquen tillhör Nationen; samt derföre förminska dess förmåga, att procenta på Nationen.
Att på en gång klaga öfver höga Varupriser, och ändå bibehålla den höga Förlagsräntan, innebär dock en så märkvärdig motsägelse i begrepp, att den, kan hända, icke borde undfalla Lagstiftande Maktens omsorg att afhjelpa. 6‘:o Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition om Deri i5 dprit. 409 DiscontRegleringen; äfvensom Betänkandet derom, innebär en rätt för de personer, som ärö skyldige i Filial-Disconterne, att få, på deras Jord öfverflytta deras DisconLSkulder; oell detta förslag var oändeligen välgörande.
Förmoneii att slippa med en tiondedels afbetalning om året, vore dock för Jordbrukarb af stor nytta; och jag vågar derföre ödmjukast hemställa, om icke åtminstone den kunde Jordbrukaren förunnas, äfven för Skulder till RiksDisconten.
Då Gäldenärer i Filial-Disconterne få den serskilta fördel, som Gäldenärer i Banco-Disconten icke kunna få, att betala med Discont-Papper, för att, efter Lagens tillåtelse, gäld mot gäld qvitta, så hafva också FilialDisconternes Gäldenärer vunnit all den serskilta rätt, som de kunna åberopa 1 Och tiar det öfriga skälet, allmänna Penninge-fÖrlägenheten, är lika för alla, samt Penninge-bristen således icke mera talar för Gäldenärer i Filial-Disconterne än för Gäldenärer i Banco-Disconten; så vet jag icke hvarföre man skulle neka somliga, hvad man bifaller andra.
Jag tror icke att de Låntagare i Banco-Disconten äro mångå, som kunna af förmonen sig begagna; men jag vågar likväl, på det rättvisan må blifva lika för alla, föreslå att FinancéPlanen må tillåta de Låntagare i BancoDisconten, som äga ointecknad Jord att erbjuda, få njuta berörde fördel till godo.
Jag anhåller att Betänkandet måtte återremitteras; samt att dessa Anmärkningar måtte få Remissen åtfölja.
500 Den i5 Jpril.
Herr von Schantz, Ifvar Fredric Gabriel, hade inlemnat följande som upplästes:
Då allmänna Penninge-slällningen har ett så afgjordt inflytande på hvarje Medborgares väl, torde det vara förlåtligt, att äfven den, som ej kan smickra sig med förmågan, att inse vidden, och i anseende till resultaten, nyttan af den plan, de sammansatte Höglofl.
Utskotten för Riksens Ständer framlagdt uti betänkandet angående allmänna Penningerörelsen och Myntvärdets upprätthållande, dock vågar att vid detta Betänkande göra några erinringar.
Utskotten synas mig hafva förblifvit vid den principe, som antogs i8i5, att i det närmaste bibehålla Numerairen af Myn tet tills vidare oförändrad.
Likväl vikes ifrån denna regel märkeligt, om man icke tager i beräkning den Numeraire, som i allmänna Rörelsen circulerat, genom 3-proCents-Sedlar och Assignationer.
Om dessa ej återställas i Rörelsen på ett eller annat sätt, medindragnings-vilkor på det sätt jag uti mina anmärkningar emot de Högloflige Utskottens Betänkande angående Disconternes reglering haft äran andraga, gör denna hastiga minskningen af ett eirculerande Capital, ehuru bestående af Credit-papper, en betydlig känning i allmänna Rörelsen och får ett svårare inflytande på den reglering man påtänkt, än man tyckes vilja förutse.
Uti det nu afgifne Betänkandet, hvilket Den i5 April.
501 åtminstone jag finner sakna den klara, tydliga och fattliga framställning, hvilken alltid bör äga rum och är angelägnast i sådana ämnen, som detta, der tankarne i allmänhet äro så delade, har jag ej funnit något bestämdt förslag af Utskotten, att BaneoSedlarne borde nedsättas till sitt värde, eller behandlas efter Cours; men tvänne ställen i Betänkandet gifva anledning dertill, som skulle inom Utskotten, en sådan, mot Myntets uppi ätthållande, vidrig tanka äga rum.
Det ena stället är den mening, om hvilken Utskottens Ledamöter lyckligtvis ej varit ense, eller frågan om inbetalning för en del i Silfver af de Lån, hvilka komma att utgå 1819 och 1820; det andra stället är der Utskotten föreslå till utgifvande framdeles af 2- och 4“ skillings-stycken; och ett tredje ställe, som föreslår Sedelstockens ökning i den händelsen Coursen på Hamburg skulle falla under 96 sk.
Maj:ts Nådiga Proposition har för afsigt Myntets upprätthållande till dess värde; men detta vinnes säkerligen icke, genom hvad som blifvit af Utskotten föreslagit, då förslaget ger ett fullkomligt begrepp om en influence af Cours, och detta är ej att upprätthålla utan att nedsätta Myntvärdet.
Då jag ej delar det allmänna, och som jag tror origtiga begreppet, att Coursen skall bevisa Myntets sämre eller bättre beskaffenhet, utan tror att Yäxel-Coursens stigande eller fallande endast bevisar ett momentelt behof, större eller mindre, af Växlar, samt en £Q2 jPen ?5 April. rikare eller knäppare tillgång dertill, antingen Verkelig eller tillskapad efter den Conjunctuv för denna slags Handelsgren som Köpmannen finner för sig fördelagtig, kan jag ej heller godkänna «!en tankan, att
Coursen skall hafva ett reelt inflytande på vårt Mynt, hvilket ensamt tir inrättadt för ett skilje-medel eller, om man Så behagar kalla det, en allmän Yarumätare inom vårt
Land, men alldeles icke för att dermed bestrida Handel med Utlänningen, lill hvilken vi böra prestera egna eller andra Landers Producter lill utbyte mot våra behof.
Växel-Coursen beror således af förhållandet med vår utländska Handel; ty om den skulle få den lyckliga rigtning, att vår Export fullt svarade emot vår Import, skulle väl deraf otvifvelagtigt följa Coursens fall, oagtadt omloppet inom vårt Land af samma Penninge-Numeraire | Sedlar, hvilkas vanvärde nu tillskrifves Courgens stegring, Om Växel-Handlaren behagar, att för En R:dr Hamb.
Banco begära, som nu sker, tio sk., då vår R:dr är fixerad till 48 sk., skall han ju , om samma R:dr sättes till 96 sk., begära för Hamburger R:dr 2ao sk.
Månne Myntvärdet d ermed är uppehållit eller bjelpt, Skola vi då alltid i våra Inrikes Financielia åtgärder rätta oss efter Växel-operationer, så beklagar jag Fäderneslandet; ty då beror hvarje Medborgares och det allmännas väl på några få Köpmans-Contoirs godtfinnande, pcb den sorn ej är initierad uti alla Cours-intrigens Operationer, skall alldrig vara säker om att äga uågot.
Vårt reela Mynt är till dess inre halt en gång stadgat och i förhållande till de flesta Utländska godt.
Det är slagit i ändamål att circulera inom Landet, och det har derföre till utförsel blifvit förbudit.
Våra Mynt-representanter eller Banco-Sedlar äro utgifne för att fullt svara emot det reela.
Det vore ett brott emot allmänna Säkerheten, att tillägga dem en sämre beskaffenhet, derföre att någre enskilte individuer så behagat anse dem, eller derföre att en onaturlig handel gifvit Köpmannen anledning att höja Växel-Coursen, och skylla på dåligt Mynt.
Men om vårt land haft iika så stort öfverflöd af Silfver-Penningar, som det haft på Sedlar och för Silfvermyntets utförande utur Landet inträffat någon physisk omöjlighet, skulle, vid ett lika Handelsförhållande, visat sig en lika hög Cours, oagtadt allt Silfver-öfverflöd, men då hade man gripit till någon annan ursägt än dåligt Mynt.
Myntvärdets upprätthållande sker bäst derigenom att Banquens Silfver-Fond så småningom ökas till dess en blidare Ilandels-Conjunctur gör det möjligt, att åter sätta Silfverxnynt i omlopp med säkerhet att få behålla det inom Landet.
Dernäst fordras alt upplifva och alfvarligen handhafva de äldre Författningar, som förbjuda all skillnad emellan Banquens Sedlar och myntade Silfret.
Om den löpande Penninge-Stocken skall bibehållas sådan den är, och som kan vara för Åkerbruk och Näringarne nödigt, böra 504 Den i5 April. likväl årliga Ränte-betalningarne ej åter utgå i nya Lån, utan endast användas till inköp af Silfver; men dervid böra, efter min tanka, Fullmägtige ej bindas till något visst pris eller åläggas något iagttagande af Cours, hellst ändamålet då helt och hållit förfelas.
Att vilja bestämma betalning af en viss andel å Låne-räntor i Silfver, samt en del Kronans Intrader i Växlar, det är att alldeles rata Banquens egna förbindelser och är en ytterligare utväg till Myntets försämrande i stället för dess upprätthållande.
Hvad nytta Banquen skulle hafva af ett upptagande
Lån i Silfver, mot 6-proCenls ränta och 2-proCents årlig Capital-afbetalning, torde blifva för Allmänheten obegripligt.
Utan ändamål synes det alldeles vara, att utmynta 2- och 4-skillings-stycken till en sämre halt än de nu äga.
Den säkra förlusten är Koppnr-Aliagen och Arbetslönen, enär troligen efter den nedsättnings-principe Utskotten etablerat, men vid ett lika fortfarande Handelsförhållande som det närvarande, skulle sakna äfven detta uslare
Mynt i Rörelsen.
All försämring af Mynt, det må vara det re’ela eller representativa, ar landsförderflig, ledande till osäkerhet och vinglerier.
Måtte fordna Finauciella åtgärder föi;Myntreglering återkallas i minnet såsom varnande Exempel.
Den i5 April. 505 Herr von Stahl, Samuel, anförde skrifteligen:
Då efter en lång väntan Högloflige Statsoch Banco-Utskottens Betänkande, angående allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande nu förekommit, anhåller jag i ödmjukhet att få anföra mine tankar i detta ämne.
Det kan icke vara för någon Riksdagsman obekant den allmänna nöd och brist på Penningar som finnes i nästan hvarje Landsort inom Riket.
Af de underrättelser, som man i detta afseende erhållit, inhämtas, att Egendomar, Kreatur och Varor, af brist på Penningar, nu säljas för deras halfva värde och att Krono-Utlagorne på flere ställen icke utan Utmätning kunna utgå.
Jag skulle för mycket uppehålla Ilögloflige Ridderskapet och Adeln, om jag här sökte beskrifva det lidande och den klagan, som nu råder särdeles i Rikets Södra och Vestra Provincer, eller om jag styrkte, alt flere Härader och Socknar, som förut vid första Krono-Slämman alltid erlagt sina Skatter, nu icke kunna afbörda sig desamma.
Att vinna ett slut på detta långvariga Riksmöte och att snart få afgjorde de ännu återstående granlaga Målen , anser jag vara af yttersta vigt.
Nationens röst påkallar så väl ett skyndsamt slut som en snar förbättring af dess brydsamma tillstånd.
Hvem är det som mäst och i synnerhet bidrager till Armeens underhåll, och som bestrider alla de utgifter, som finnas 506
Den i5 'April. uppräknade på närlagde förteckning?
Hvem är det som uppehåller Staten och aflönar dess Embets- och Tjenstemän?
Hvem är det som egentligen deltager i Rikets försvar?
Hvem är det som mäst befordrar Nationens välstånd, trefnad och fram gena bestånd?
Jordbrukaren, och ingen lärer kunna bestrida denna sanning.
Låtom oss då tillse hvad Staten gjort, för att uppmuntra och biträda honom.
Icke har det skedt genom förökad Näringsfrihet eller genom Låne-biträden.
De Lån, sorn af 1815 års Ständer beviljades, voro olilljäckelige.
Man har nu velat påstå, att ett skuldsatt Jordbruk icke bär sig i längden, oell nian har jern fört Sverige med andra Nationer.
Jag tror deremot att denna jemförelse är ovigtig, och framtiden skall visa, om jag misstagit mig.
Ännu har jag icke hört att Banquen gjort några förluster.
De Lån, som Banquen utgifvit och hädanefter kommer att lemna, äro Så obetydlige, att de äfven i senare åren blott svara mot y:del af Egendomarnes uppskattade värde.
Man har vidare, till min förundran, velat påstå, att Odlings-Lånen äro onyttige, och icke tjena att uppfylla ändamålet.
Jag bestrider äfven detta på det högsta.
I flere Orter af Riket har jag sett, att Odlingar företagits med framgång, och att de inom 4^6 år varit ersatte, och ännu mer skulle Odlingsfliten uppmuntras, om Allmänheten lill detta ändamål hade tillgång på Penningar mot lindrig Ränta.
För dessa
Lån erhåller Banquen behörig säkerhet af 2:ne för vederhäftighet kun - Den i5 April. 507 de
Män, och jag ser icke, hvarföre man fortfar att lemna sådana Lån.