Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna § innehåller: »att sedan en månad från Riksdagens början, enl. 27 §, tilländalupit, få, med undantag af grundlagsfrågor, nya ämnen af Riksdagsmän icke väckas, så vida icke sådana frågor af redan fattade beslut eller redan uptagna ärender eller under Riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranleda.
Min motion grundar sig just på under Riksdagen inträffade händelser, nemi. förbandlingarne i RiksgisKont. efter det decharge lemnades Fullmäktige, emot hvilka förhandlingar Hr Gripenstedt framställt sina anmärkn:r, och jag får fästa Frih.
Tersmedens upmärksamhet på innehållet af ansvarighetslagen för Fullmäktige i Riksg:sKont., hvilken Frih:n förbisett.
10 § i nämnde lag lyder sålunda: »Förbryter
Fullmäktige sig i något af förutnämnda fall emellan revisionerne, eller då R.
Sl.r ej äro tillstädes, anmäles och beifras sådant af Just.Ombudsman och afhålla sig tilltalad Fullmäktig från utöfningen af sin befattning intilldess han blifvit genom laga kraftvunnen dom frikänd.» Just.Ombudsm:n åligger att emellan Iliksdagarne beifra Fullmäktiges förbrytelser, men under Riksdagarne tillkommer det R St:r sjelfve, och hvarje representant har då rätt att angifva de förbrytelser, som af Fullmäktige begås.
Jag är Hr Gripenstedt tacksam för de af honom i detta afseende meddelade uplysningar, men jag kan ingalunda medgifva, att man låter det anmärkta förhållandet passera, som om det aldrig funnits till.
Hr Gripenstedts yttrande ännu icke är justeradt.
Det må vara hans rättighet att ändra det huru han behagar och till och med utesluta alltsammans.
Här finnas likväl tillräckligt många, hvilka hörde hans yttrande, deruti han åberopade bestämda fakta och handlingar till stöd för sina anklagelser.
Vill han emellertid låta sitt yttrande ur prot:t utgå, så vill jag för min del ej lägga något hinder deremot.
Ett sådant hinder synes dock nu hafva mellankommit, bestående uti den skrift han till R. o. Ad. i dag låtit ingifva.
Frölich har sagt att han icke kände sjelfva corpus delicti, eller beskaffenheten deraf.
I min motion har jag begränsat denne corpus delicti, då jag sagt att Hr Gripenstedt upgifvit, att Fullmäktige handlat mot gifna föreskrifter; men, hvad som var värst Den 25 April. 401 värst af allt, vidtagit en mängd åtgärder, just för att undvika att fullgöra de föreskrifter R.
St:r dem lemnat.
Emellertid hafva vi nu fått en corpus delicti, och den består eller innefattas i Ilr Gripenstedts nyssnämnde skrift.
I densamma säger Hr Gripenstedt, att han icke begagnat orden: anklagelse och angifvelse.
Det är mycket riktigt, men han har likväl uttryckeligen sagt, och med handlingar sökt bevisa, att den och den öfverträdelsen af i regkt gifna föreskrifter blifvit af Fullmäktige begången, och det innefattar ju en angifvelse.
Hr Gripenstedt har i sitt nu ingifna skriftliga yttrande vidgått, att han gjort åtskilliga anmärkn:r mot de åtgärder, hvarigenom medel, enl. hans tanke, obehörigen blifvit ryckte från sin egentliga bestämmelse.
Nu bestämmer ansvarighetslagen för Fullmäktige ett stort ansvar, om de rycka medlen till annat ändamål, än hvartill de blifvit anvisade.
Jag öfverlemnar frågan till R. o. Ad:s bedömande.
Önskar R. o. Ad., att det må hvila en skugga öfver deras Fullmäktiges åtgärder, så står det dem öppet.
Jag nedlägger då min protest deremot.
Jag önskar ljus i allt, på det att det sanna och det rätta må göra sig gällande.
Hr Cederschiölds motion afser, alt genom StatsUtsk. få utredt, huruvida Hr Gripenstedts i ett föreg:de plenum gjorda anmärkn:r emot Fullmäktige i RiksgisKont. äro mera eller mindre grundade.
Dessa anmärkn:r omfatta 2:ne tidpunkter, nemi. den ena före och den andra efter déchargens meddelande.
Om Fullmäktiges åtgärder, under det första tidsmomentet, kan naturligvis någon undersökning icke komma i fråga, men beträffande den sednare tidpunkten kan och bör en undersökning anställas, så vida Hr Gripenstedts upgifter varit af den beskaffenhet, som motionären påstått.
Jag tror att en hvar, som afbört discussionen, måste medgifva, att hans yttrande icke gaf någon befogenhet till att upfatta det så, som hade hans afsigt varit att anklaga Fullmäktige för någon pligt-öfverträdelse, tvertom förekom det mig, som hade hans afsigt endast varit att visa, det Fullmäktige bordt förfara på annat sätt, och att om de det hade gjort, skulle icke den brist i tillgångar upstått, som nu uppenbarats.
Om under pågående Riksdag det befinnes, att Fullmäktige i Ranken och Riksg:sKont. underlåta sina pligter, så är klart, alt R.
St:r böra beifra sådant, när en anklagelse göres emot dero, och är den af beskaffenhet att behöfva utredas, bör sådant ske och dermed icke anstå intill dess R.
St:rs Revisorer granskat deras förfarande.
Jag kan icke erinra mig något, som gifver anledn. till en sådan upfattning af Ilr Gripenstedts yttrande.
Jag erkänner, att då jag hörde det, gladde det mig att en Konungens Rådgifvare upträder med positiva tankar och uttryck.
Jag har mången gång beklagat, att vid flere tillfällen vi sakna dem här på våra bänkar.
Det var då en fägnad att höra en Konungens Rådgifvare bestämdt uttala sin mening.
Jag beklagar att Hr Gripenstedt nu icke är här, ty jag är öfvertygad att han eljest icke underlåtit att försvara sina ord.
Som jag upfattat dem, innebära de icke någon anklaV. H. 26 402 Den 25 A p ril. geise eller tillvitelse möt Fullmäktige, att de behöfva blifva föremål för en särskild laga undersökning.
Man har sagt, att endast ett skäl linnes för vägran af remiss utaf ifrågav:de motion, nemi. att prot:t ännu icke är justeradt.
Om ku så är, frågar jag ånyo, om detta skäl icke är tillräckligt, då man tager i betraktande sättet, hvarpå motionen tillkommit, samt om vi icke hvarje plenum skulle få en massa af motioner, och jag hemställer till motionären, om han icke medgifver, att man, lika väl som han gjort, kunnat åberopa hans i ett föregående plenum afgifna yttrande, rör:de Riksg:sKont:s förvaltning, till ani. för en motion.
Han yttrade sig då ganska skarpt, visserligen icke så bestämdt som Hr Gripenstedt, men icke långt derifrån.
Hade man då begagnat sig af Hr Cederschiölds anförande, så hade vi straxt haft en motion, till hvad fromma för R. o. Ad:s tid och Riksdagens förkortande lemnar jag derhän.
Man har sagt, att enhvar äger att begagna en annans yttrande.
Det må vara, men då endast till besegrande af sina motståndare, men alldeles icke till väckande af nya motioner.
Man har äfven sagt, att kland ret emot Fullmäktige bort afgifvas före déchargens meddelande.
Detta yttrades icke en, utan minst tio gånger i förra plenum, men ingen har likväl upgifvit orsaken, hvarföre det var så tyst på detta rum, då DécbargeBetänk. förevar.
Jag skall då uplysa, att detta Betänk, förekom så tidigt vid början af ett plenum, att högst få af R. o. Ad. voro tillstädes, och i följd häraf slank Betänk. igenom utan någon discussion.
Jag upkom tidigt nog i samma plenum, men då var frågan redan afgjord.
I trappan mötte jag flere ledamöter, hvilka, efter erhållen u-plysning härom, beklagade att de kommit för sent, och en ledamot, som känner förhållandet ganska nära, var ledsen att icke kunna få framställa det klander, hvartill han fann sig befogad, och derföre afgaf han det vid första lämpliga tillfälle, hvilket jag anser rätt.
Hans anmärkn:r synas mig ganska grundade.
De 2,500,000 Rdr Riksg:sKont. emottagit från StatsKont. lemnades i akt och mening att utgå såsom hjelp för rörelsen, på det att den då tryckande penningebristen icke skulle alltför menligt inverka.
Dessa medel gåfvos endast i detta syfte, och donna åtgärd väckte då allmän belåtenhet.
Sedermera hade det varit rätt alt dessa medel åter ingått till StatsKont,., på det att de ånyo, såsom K.
St:rs egendom, kunde af R.
Sl:r disponeras.
Medlen hafva emellertid icke sedan kommit StatsKont. till handa, utan Fullmäktige hafva användt dem för att hjelpa sig ur den förlägenhet, hvari de kommit genom försummad uplåning af penningar.
Detta är ett obestridligt faktum och bevisar, att medlen dragits till annat ändamål, än hvartill de voro afsedda.
Det är klart, att om dessa medel varit afsedda för ett ändamål, äga R.
St:r icke att använda dem till andra, innan de åter ingått till StatsKont.
Då nu frågan kommit under allmän discussion får jag tillägga, att då jag någon gång hör en Konungens Rådgifvare öppet yttra sig, gläder det mig.
Det sätt, hvarpå Hr Gripenstedt i sista ple - Den 25 April.
403 num yttrade sig, var ett bevis pä politiskt mod, värdigt den plats han innehar.
De, som afhörde honom, ansågo säkerligen att han hade rätt i sitt påstående.
Ett sådant mod hos Konungens Rådgifvare måste ovilkorligen framkalla en stark regeringsmakt, hvilken jag älskar derföre, att jag håller starkt på folkets rätt; och just derföre att jag önskar skydda den till det yttersta, önskar jag också att Regeringen måtte hafva kraft i sina förhandlingar.
Att vilja inskränka en Konungens Rådgifvares rätt att här såsom Representant upträda, måste, på sätt Frih.
Tersmeden erinrat, innebära ett ingrepp i yttranderätten.
På detta rum upträder endast Representanten, en underordnad mot sin förman och tvertom, utan att man må opåtaldt angripa honom.
Ordet angripa torde såra dens öron, hvilken sagt alt han endast och allenast för det rättas skull väckt denna motion.
Jag vill icke tro något annat, men om motionen tillkommit af denna orsak, frågar jag hvad resultat bl i f ver af motionen.
Jag tror att då Fullmäktige visat, att de efter instruktms bokstafliga ordalydelse upfyllt sina pligter, men man ändock påstår att de icke upfyllt andemeningen deraf, kan något resultat deraf icke följa, och icke heller tror jag att en värd ledamot, i sitt ridderliga anförande för sanningens afslöjande, kan finna något.
Hvad han likväl fann är påtagligt, nemi. en strid emellan tvenne partier, och att R. och Åd. finge fylla sina prot:r med tvister, som icke böra förekomma pä detta rum.
Att likväl meningen icke uteslutande är att få sanningen oskuldsfullt i dagen, slutar jag deraf, att man uptagit yttranden, som icke kunnat undgå att frappera oss alla.
Man sade nemi. att den ene säger sig vara sjuk och den andre har afseglat.
Detta bevisar att man bestämt har något annat än sanningens afslöjande i kikaren, som man säger.
Jag tror att den såsom sjuk upgifne ledamoten verkligen är det, och jag anser äfven frågan sjuk, hvarföre jag anhåller att motionen icke må remitteras, utan läggas till handlingarne.
Hr Ribbing: Otvifvelaktig! är det grundlagens mening, att R.
St:r icke skola draga inför sitt skrank sina delegerade i och för deras åtgärder.
Jag bestrider icke att de hafva rätt dertill, men detta kan icke ske förr än frågan blifvit remitterad till Utsk. och der behandlad, och till stöd för denna min åsigt åberopar jag 90 § Reg:sF:n.
Denna § visar bestämdt, att grundlagens mening ingalunda är att R.
St:r, och ännu mindre ett särskildt
Stånd, skola omedelbart befatta sig med sådana här undersökningar och öfverläggningar, om huru den ena eller andra författningen blifvit verkställd eller efterlefd.
Det händer att man säger, att Fulllmäktige öfverträdt en helt annan författning, och Hr Cederschiöld har sagt att man påstått, det Fullmäktige icke följt R.
Stirs föreskrifter, men egentligen afsåg han Regeringens föreskrifter och vilkor, hvarunder medlen lemnades Fullmäktige.
Det var emot K.
Bref de förbrutit sig.
Denna fråga är redan afgjord, och jag kan icke nog förundra mig öfver, att man icke destomindre vill ånyo up taga henne.
Detta påminner mig om en berättelse från en dom - 401 Den 25 April. stol.
Det var en sakförare, sorn. pläderade ene partens rätt, och då domaren sedan frågade parten, hvad han hade att anföra, svarade han: aldrig kunde jag tro att jag lidit så mycket orätt.
Så förefaller mig förhållandet här vara, och då man sagt att Ilr Gripenstedt upträdt här såsom Konungens Rådgifvare, så kan det väl hända att han sagt, att han kontrasignera! det K. Brefvet.
Troligen folio hans ord så, att han yttrade sig endast såsom Representant.
Emellertid då Hr Cederschiöld, med åberopande af andras yttranden, velat leda sig till rättigheten att väcka en motion i ett ämne, hvaruti R.
St:r utan tvifvel äga att söka uplysningar, finner jag intet ondt i att den delen af motionen må remitteras.
Jag förmodar att, om StatsUtsk. har tid dertill, det besvarar densamma, eller också, i öfverensstämmelse med grundlagens bud, öfverlemnar saken till Revisorernas afgörande.
För tillvägabringandet af ett tillfreds ställande beslut i denna fråga, anser jag ännu återstå något att utreda och bestämma i afseende på det resultat, hvartill remiss af Hr Cederschiölds motion skall kunna leda.
En talare har nemi. ifrågasatt, huruvida meningen dermed endast vore att helt oskuldsfullt få sanningen fram i dagen.
Jag anser just de sednare orden i denna fras innebära motivet, nemi. att få sanningen framlagd i dagen.
Vill man nu kalla det oskuldsfullt eller rättvist, så må det vara hvars och ens ensak, men jag åtminstone anser det vara ändamålet.
Men hvad blifver väl resultatet häraf?
Jag tillåter mig att framställa min individuella mening, nemi. att då motionären upgifvit och till dem af R. o. Ad:s ledamöter, hvilka afhört debatten, hemställt, om icke Hr Gripenstedt gjort åtskilliga angifvelser emot Fullmäktige, så vill han hafva dem remitterade lill StatsUtsk.
, på det att förhållandet må utredas.
Häraf kan, enl. min åsigt, endast 2:ne resultater upkomma.
Det ena att, i händelse Utsk. finner Fullmäktige hafva så förgripit sig mot gifna föreskrifter, som Hr Gripenstedt påstått, R.
St:r låta åtala Fullmäktige.
Någon fråga kan icke upstå, att de skola upkallas inför R. o. Ad:s skrank, hvarom Hr Ribbing, med åberopande af 90 § Reg:sF:n, ordat.
Det andra alternativet skulle vara, att om, sedan Fullmäktige fått tillfälle att sig förklara, och StatsUtsk. öfverlemnat dessa förklaringar, jemte eget utlåt., till R.
St:r, det skulle befinnas att Hr Gripenstedts anmärkn:r varit oriktiga, så skulle ban af Hr Landtm, erhålla föreställningar derföre, att han förnärmat Fullmäktige.
Något annat resultat kan icke, efter mitt sätt att se saken, upstå.
Nu beror det af R. o. Ad:s afgörande, huruvida, för vinnande af ett sådant resultat, motionen bör remitteras eller icke, men i fråga om, huruvida störro eller mindre bitterhet i Hr Gripenstedts ifrågav:de yttrande ingått, och huruvida detsamma kan rubriceras som en angifvelse emot Fullmäktige eller icke, får jag förklara, att jag alldeles icke upfattat det så, som Frih. Raab, utan snarare såsom Gr. Frölich.
Min upmärksamhet fastades derpå, att Hr Gripenstedt nyttjade vid tillfället ganska stränga ordalag, men hvad sotn ännu mera öfvertygade mig, att en viss bitterhet var Den 25 April. 405 med i spelet, var just den omstiindigheten, att
Hr Gripenstedts yttrande icke var isoleradt.
Hr von Troil, S., upträdde äfven emot Fullmäktige, och var icke blott dokumenterad, utan hade särdeles väl reda på Fullmäktiges låne-operationer under den tid, som föregick den, då decharge meddelades dem.
Nu var det ett missöde att denna fråga var redan afgjord, så att det torde hafva varit få, om ens någon, af It. o. Ad:s ledamöter, som hade till hands StatsUtsk:s DéchargeBetänk., eljest hade man ganska väl kunnat se, att Utsk. på förhand vederlagt de anmärkn:r
Hrr von Troil och Gripenstedt här framställde.
Att emellertid dessa nnmärkn:r icke varit tillfälliga, slutar jag deraf, att nästan samtidigt gjordes emot Fullmäktige i allmänna lidningarne anlopp af en ledamot utaf ett annat Stånd, hvilkens anmärkmr voro af samma beskaffenhet, som dem Hrr von Troil och Gripenstedt framställt, men redan blifvit af StatsOtsk., i dess DéchargeBetänk., vederlagda.
Hela denna discussion innefattar något besynnerligt, hvars egentliga motiv och ändamål man nu har svårt att förklara, och det blifver en kuriös historia vid denna Riksdag, att den kunnat framkomma.
En annan fråga är, huruvida R. o. Ad. anser nödvändigt att frågan, medelst en remiss till StatsUtsk. och undersökning i anledn. af Hr Gripenstedts yttrande, skall fullföljas.
Jag tror att hela detta förfarande, utan en slik undersökning, har erhållit prägeln af ett oskuldsfullt updagande af sanningen.
Jag har begärt ordet egentligen derföre, att jag önskade förekomma en sådan tolkning af mina ord, som då jag, i anledn. af Hr Cederschiölds ytttande, framställde nödvändigheten att erhålla ett säkert corpus delicti, icke instämt med samme talare, eller i hans motion.
Jag får alltså förklara, att jag fullkomligt instämmer med honom, ty han har riktigt substantierat sitt påstående, att det är ett corpus delicti, att han vill veta, huruvida Fullmäktige handlat rätt eller orätt, ilan har dessutom visat, att under pågående Riksdag R.
Skr tillkomma att hafva tillsyn derå.
Detta var anledn. för mig att begära ordet.
Sedermera har jag hört åtskilligt här yttras.
Ordfm i StatsUtsk. har tillstyrkt motionens läggande tili handlingarne, och hans skäl härför äro i så färskt minne, att jag icke vill uprepa dem, och ingen må undra öfver, att han söker att hvälfva från Utsk. denna motion, och att han söker hålla med eller dela sina öfrige medbröders i Utsk. öfvertygelse.
Hans framställda argumenter för detta ändamål må icke tillräknas honom.
Jag tror mig känna honom så mycket, att han anser saken icke tåla att vidare skärskådas.
Jag skulle icke vågat att så tolka hans motiver, om jag icke hört honom i förra plenum instämma med öfrige talare deruti, att Fullmäktige handlat i enlighet med det för dem utfärdade reghte, dermed Utsk:s ledamöter ansett saken böra vara slut.
Det kan man icke förtänka dem; men en annan fråga är, om vi kunna elier böra låta StatsUtsk. råda öfver oss.
Detta Utsk. är onekligen det vigtigaste, och det torde vara nödvändigt att tillse, om de skött eller användt sin lid väl eller illa, men vårt åliggande är att gifva dem sådana 40«
Den 25 April. ärenden till behandling, som de, enligt grundlagen, böra utreda.
En annan värd talare har, såsom hufvudsakligt argument, anfört, att han icke kan finna någon anledn. till anmärkn. emot Fullmäktige.
Emot ett sådant argument kan jag icke oponera mig, emedan jag icke kan vederlägga en ledamot, som blott säger, att han icke kan finna det eller det.
En annan ledamot, som jemväl vill låta saken förfalla, nemi.
Ur Adelborg, har framkastat alla möjliga argumenter från och med sjelfva hufvudsnken till och med den om den fördelen af en stark konungamakt, om de enskilda önskningarne att kunna förstärka denna makt och jemväl den enskilda representantens makt.
Detta vidrörer flera ämnen, som kräfva djupsinnighetens behandling.
Äfvenså fordras stor talang, att ifrån förevarrde ämne hafva kunnat leda sig dit, samt derifrån åter leda sig till det resultat, alt remiss bör förvägras, men den värde ledamotens talang har emellertid icke öfverlygat mig om riktigheten i hans åsigter.
Hr Hjerta har fästat upmärksamheten på resultaterna af en remiss utaf motionen, och jag instämmer med honom i det första af hans alternativer.
Deremot godkänner jag icke det andra, emedan jag anser honom deri hafva begått ett misstag.
Om jag rätt förstod honom, skulle Hr Landtm, i allt fall gifva Hr Gripenstedt föreställning.
Detta är ett medium, hvartill våra lagar icke ge anledning, och som jag nödgas motsäga, ty då skulle Frih.
Tersmeden få rätt, att Hr Cederschiölds motion vore ett försök att inskränka och förnärma yttranderätten.
Till ett sådant resultat behöfver man icke eller komma.
Hr Gripenstedt har rätt att här talas om representant och som ledamot i regeringen, och jag skulle icke hafva något emot om, fastän det är oss förbjudet att öfverlägga i K. M:s närvaro; att Hans Rådgifvare flitigt bevistade våra debatter och uplyste oss, dock icke med anspråk att med en vice Konungs makt och myndighet tillrättavisa oss.
Derhän hafva vi lyckligtvis ännu icke kommit.
Emellertid äger Hr Gripenstedt rättighet att här yttra sig, men det är äfven vår rättighet att eftersinna, om han icke yttrar sig så, att han blottställer hela vårt konstitutionella statsskick.
Jag har emellertid endast velat ställa upp detta som föremål till närmare skärskådande, enär jag är säker på, att afHrGripenstedts yttrande, såsom jag upfattat det, kommer att finnas tillräckligt anmärkningsvärdt uti våra protokollor, och då först bl ifver fråga om hvilket alternativ man skall antaga.
Sedan jag nu afgifvit denna förklaring, och då jag känner detta Stånds majoritets rätt att låta hvad Cederschiöld, jag och några andra anfört, för alt få motionen til] Utsk. remitterad, stanna vid ett afslag, så får jag säga, att jag anser denna sak så vigtig, att jag hemställer, om icke frågan, huruvida remiss bör beviljas eller icke, kan ytterligare läggas på bordet, destoheldre, som Hr Gripenstedt icke är här.
Ilan har dock ingifvit ett anförande, som synes innebära en modifikation af hans första, och om det är så, äger han väl rätt dertill, men vi alldeles icke att anticipera derpå.
Jag anhåller således hos Hr Frilen o. Ordf:n, att frågan om remiss till StalsUtsk. må få hvila på bordet, i synnerhet som jag Den 2!> April.
107 ser, att klockan nalkas midnatten, och det vore roligt att få slat på saken denna gång.
I ani. af denna Gr.
Frölichs anhållan yttrade Hr Frih:n och Ordfin, att han finge fästa R. o. Ad:ns nprmirksamhet på slutet af I morn. 49 §:n Riksd:sOrdn:n, innehållande: »Upstår fråga om eller hvart remitteras bör, kan denna fråga blott för den plenidagen läggas på bordet, men i nästa plenum skall beslut ovägerligen fattas.» Gr.
Jag bar icke yrkat annat än att frågan om motionens läggande på bordet må anses såsom en kasus, hvilken inträffat, och att i nästa plenum denna fråga får uptagas.
Deremot har jag intet att invända.
Jag tillhör dem som bestrida remiss af motionen, emedan den icke innehåller något positivt yrkande, utan endast ett inqvisitorisk hänvisande till en annan ledamots ännu icke justerade yttrande, Manga andra skäl för vägran af remiss kunna anföras.
Deribland må nämnas, att Hr Gripenstedt i sitt sednare anförande i förra plenum förklarade att hans omdöme öfver Fullmäktiges åtgärder omfattade tiden efter den meddelade déchargen.
Detta har Hr Cederschiöld också nn medgifvit; men Hr Gripenstedt har äfven anmärkt, att
Fullmäktige bade ställt sig till efterrättelse det af K. M. under Juli månad sisth år till Fullmäktige aflåtna Nåd.
Bref, och Hr Cederschiölds motion åsyftar numera egentligen endast en utredning härom.
En sådan utredning skulle likväl hafva till följd, att under StatsUtslcs öfverläggning och pröfning skulle komma en fråga om regeringsmaktens beslut, hvilket är i rak strid med 90 §:n Reg:sF:n, och på denna grund anhåller jag att motionen måtte läggas till handllngarne.
Obestridligen äger Hr Adelborg ensior förmåga att under discussionen sväfva ut än hit och än dit till ämnen, som icke hafva ringaste gemenskap med det som utgör föremål för öfverläggningen.
Sålunda har han sagt, att han älskar en stark konungamakt.
Afven jag är älskare af en sådan makt; men jag kan likväl icke inse, att detta har något det ringaste sammanhang med den fråga som nu discuteras.
Hr Adelborg, som i sitt yttrande låtit påskina att man på andra sidan brustit i grannlagenhet, synes dock hafva förgätit den grannlagenhet han fordrar af andra.
Han bar nemi. sagt, att om motionen skulle bifallas, blefve följden att man i hvarje plenum finge lika beskaffade motioner.
Detta förefaller mig som en stor oartighet emot Hrr Fullmäktige, emedan det förutsätter att de emellan hvarje plenum skola begå nya olagiigheter.
Jag är likväl af annan tanke, ty om de verkligen begå olagligheter, hoppas och tror jag likväl att sådant skall höra till undantagen, och om jag häruti icke misstager mig kunna vi ju icke befara att i hvarje plenum få väckta 408 Den 25 April. motioner af beskaffenhet som denna.
Vidare har samma talare, likasom Hr Gripenstedt, gjort anmärkntr emot Fullmäktiges åtgärder äfven under den tid för hvilken de erhållit decharge.
Jemväl häruti anser jag den värde talaren icke hafva iakttagit vederbörlig grannlagenhet, helst sedan han anmärkt, att sådant klander icke är lagenligt.
IIr
Adelborg synes för öfrigt här upträda ej blott för egen del utan äfven som fullmäktig för Hr Gripenstedt, och han synes i denna egenskap likna Fullmäktige i Riksg:sKont. i så matto som de, enl. hans påstående, icke upfyllt sina principalers önskningar.