Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Berednings och taxerings CommilcHer nu mera blifwa klt oundtvikeligt ondt, mätte wät rättwisa i asta afseenden kunna der crnäs, utan den z:j? eller pröfnings Instancen, som synes komma akt borttaga Landshöfdingarnes, för migkiga ärenders bestridande, ändock nog instränkte tid.
Den Landshöfdingen tillagde rättighet i Coinmi öer är nägot nytt, som förut ej ansers lämpeligt.
Dä man känner chwad inflytelse
Landshöfdingen nu har- behöf.ver han ej ytterligare understödja den »ned fin rösträttighet.
Det stadgande att nemligen den som blifwit Wald 158 Den 3 Augusti. wald till ledamot i en Lommittöe kan icke ulan laga förfall sig sädant förtroende afsäga yrkaS mätte aldeles utgä- Rrddcrstapet va) Abem hur ivid alla Rtksougar, äfwen under enwäldck 1820 wägral att ataga sig sädan förbindelse, och jag kan e> förmoda att Ridderskapet och Adeln nu mera än förr medgifwer en förbindelse, som jag icke en gäng rror ost wara berättigade älägga wart ständs ledamöter.
Kunnawi ickeäläggas att säsom representanler för wäre flägter infinna osi wid Riksdagar, och bewista dem pä egen bekostnad, sa med analogie deraf, ser jag annu mindre laglig anledning sig förete alt kunna tillförbinda nägon af wart ständ, att med egen kostnad och beswär wer ställa de längsamma och högst obehagliga taxerings förrättningarne, der hwar och en som behagar mä bewala sin ratt och hwarifrän man likwal sällan sig undandrager, dä det ankommer pä fri wilja.
Den svin icke gör anspräk pä annat än en lugn oberoende lefnad, mäste äga den medborgerliga fnhetens rätt atk wistas hwar han will, och atk sjelf utstaka sine enstilde göromål, kill tid och ort, utan att kunna tillförbindas nägon inskränkning deri och underkastas skyldighet att görg redo för de hinder, som kunna föranleda till afsägelse af deltagande i taxering.
I sammanhang härmed anser jag äfwen den föreskrift böra ifrän betänkandet avskiljas, att nemligen hwar och en stall orvilkorligcn mantalSstrifwaS, der han wistaS större delen af äret. såsom warande aldeles olämpelig, och hwclkei uplyses deraf, att dä Mantalsskrifning werkstätles i November eller December mänad Den z Augusti- 459 mänad, man icke dä sjelf kan säkert bestämma, hwar man ärnar willas det ingående äret, och, i alla fall, icke kan förklaras skyldig, akt genom en mantals» skrifning i sörlid dertill förbindas, ehuruwal jag icke tror att nägon, åtminstone af detta ständ, skulle emottaga dagtracramente och resekostnad, af en annan, will jag dock i förbigäende anmärka, akt det är en bewillning af eget stag art Släggas utgift af twä R:daler om dagen och resekostnads ersättning af den till taxering walde meblcfne ledamoten till den som ditkallas i hans ställe.
Det stadgande att husbönder böra ansvara för bönder, torpares och arbetares utskylder, som först widtogs wid 1809 ars Riksdag, torde genom detta präjudicat hafwa wunnit den styrka, som billigheten och förra riders praxis ätminstone icke meddelt; likasä förhäller der sig med stadgandet om rösträttighet: rvid wal till taxeringar, deri betänkandet likwäl synes wisa sig nägon mindre tydlighet i uttrycket de närwarandeS röster; om dermed menas blott personligen närwarande, eiler, som synes wara mera
Lag enligt, äfwen de, hwilka ärv såsom fullmägtige närwarande, torde Högloft.
Utskottet benägit »plysa.
Widare fär jag i 5 art. 7 och 5 momentet anmärka ett yttrande, hwaröfwer jag qjerna skulle önsta ett närmare förklarande: der säges i afseende pä den progeftiva afgiften, att alla särskilda bidrag som utgä pä landet efter bewillnings grunder och fastigheter m. m. i städerne böra icke derefter utanefter a:a art. beräkningsgrunder utgöras, hwilket äfwen kommer att iakttagas i afseende pä ut - I 46a Den Z Augusti. ! utgifter af sadan egenskap, hwilka framdeles kunna blifwa stadgade- Jag har trott att i srägawarande dryga bewillning uptager asla nu warande och ti l nasta Riksdag blifwande bewillnings behof, och kan jag ej fatta med hwad anledning och med hwad ratt nu kan Matias i fraga andra afgift ter af bewillnings egenskap an nu arv källve, anseende jag, der sadane som möjeligen framdeles kunde btifwa stadgade, tillhöra icke denna tidens bedömmande.
Om i sistnämnde omständighet jag oriktig? fattat Utskottets yttrande, under ett kort rådrum, för en flygtig läsning af Utskottets betänkande, torde det benäget ursäktas.
Af Höglofl, Utstottel skulle jag önsta dek medgifwande, att de stattstyldige, som pä första upbördsstämman icke deras ucstylder betala. mage befrias ifrån skyldigheten att icke dest Mindre infinna fig att tillkännagifva deras oförmögenhet der ist, hälst de skulle förlora arbetsdagar wid en sadan inställelse, utan alt ändamål, da de ej kunde förbindas till utstyldcrnes erläggande wid samma tillfälle.
Der torde wara mindre lampeligt, att, pä twänne personers blotta intygande, att den, som till nyttjande af tobak fig icke angifwit, likwäl sadan nyttjat, ej allenast honom affordra plikt, Utan äfwen, för följande ärer, päsöra honom någon högre afgift.
Man lärer i detta som andra fall icke något answar upsta, utan föregången laga beivisnlng.
Emot Utskottets ttttstyrkande au wiste afgifter borde de första mänaderne af äret erläggas får jag anmärka, att dä alla personlige afgifter förfalla för dem, som aflida före ben i Maji, synes Den Z Augusti- 461 det mindre lämpeligt att upkaga afgifter, hwilka möjeligen mäste äterställas, och som ej mindre i detta afseende an genom förökade upbörds ermiuer, grille för Krono betjeningen åstadkomma förökade beswar. lander erkännande deraf, att pä sätt Utskotwt fareflagit Kronobeljeningen, i synnerhet Häradssknfwarens beswar, genom sörestagne taxeringar blifwit betydellgen förökade, samt att billigheten för» drar någon sarstild ersättning derföre, kan jag dock ej medaiswa Utskottets tillstyrkande att r procent skulle sä wäl af denna allmänna, som bränwins bewillningen afgä till Statswerket till arfwoden och gratificationer i afseende pä sadan arbetsmöda.
Dä detta skulle upgä till emellan ZO,0O0, och 40,000 R:dr och således arfwoden till häradsskrifware och skrifware hjelpen skulle kosta Riket dubbelt mera än som Bcwillningen af alla Arkets jernbruk är paräknad sä lynes det icke wara lämpcligt, att med sädane afgifter, som kunna undwikas, nu öka tyngderne för de jka rskyldige, som desiutom till sä högt belopp, till obestämda, af godtycke beroende behof, hwarken skäligen kunna fordras eller medgifwas, och kunde en billig ersättning för Häradsskrifwares beswar, utöfwer hwad den manligen tillkommit och ej bör inga i beräkning, äfwensom för strifivare hjelp wid samma tillfällen, tillrackeligen finnas i den summa, om jag rätt påminner mig af 6 eller 7000 R dr, som genom förhöjd sjötull wid igoy ärs Riksdag, bereddes till fyllnad i bristande ersättning för landttullarne, men som nu icke lärer wara der ill päräknad.
För min del skulle, med beräkning af Krono betjeningens öka - L62 Den z Augusti de skyldigheter, jag häldre hafwa tillstyrkt särskilde anslag för nya ordinarie Krono betjente sysslor, dä antalet af de nuwarande icke swarar emot werkeliga behofwen, om alla deras åliggande» rätteligen skola upfyllas, än att öfwerlemna en sä ansenlig summa till obestämde arfwoden och graustearioner pä
Le jkattskyldiges bekostnad.
Slutligen får jag yttra den förmodan jag haft, att den personliga afgiften icke skulle för alla lika bestämmas, uran att flera gradationer deri bordt aga rum för högre och lägre folkclafler.
Det hade till exempel warit billigare att bestämma Tiva R:dr capitakions eller personlig afgift för den förmögnare allmogen, och derutöfwer för andre ständ, men deremot mcdgifwa, att för ynglingar emellan rZ och 18 är, åtminstone de tjenande etter söner hos de fattigare, borde denna afgift stadna wid 24 fl. och fä bestammas efter taxeringar nes bepröfwande» Wid 15 ars alder kan ännu ynglingen icke förrätta karlens wanliga arbeten och bör säledes icke med honom lika beskattas, halst han emottages dä, sä mycket mindre i årstjenst, som han den tiden, ett eller kwä är fär dela sin tid emellan arbete och läsning, i afseende pä defl dä inträffande första nattwardsgäng; jag önflade afwen att taxeringsmannen ffulle tilläggas rätt, alt, efter bepröfwande, till 24 fl. nedsätta capikalions afgiften blott för de fattigare, som man jordbruk eller näringsfång, hafwa omyndige barn att underhälla, sä framt ej det stadgande anses böra i betänkandet ingä, alt de medellöse, som hafwa flere omyndige barn, böra i afseende derpå erhålla om ej fullkomlig eftergift, Den Z Augusti. 463 som jag stalie önsta ärminstone afdrag, i sine utffylder, pä sätt hittils warit stadgadt: den som underhäller och upfostrar egne eller andras oförsörjde barn, bereder ät staken derigenom en sä betydlig nytta, med sitt enstilta betungande, att han äger anspräk, art i allmänna ukstylderne, njura en deremot swarande billig lindring, enär hans omständigheter sädant päkalla.
Jag anhäller, att detze i hast sammanfattade anmärkningar mätte till Höglofl.
Bewillnings-Utstöttets pröfning och benägna besvarande öfwerlemnäs.
Sans Excellence Zerr Grefwe RuutK, Lric:
Som jag har den äran att mara Ordförande i Bewillnings - Utstottet, täcktes Herr Landt-Marstalken och Höglofl.
Ridderstapet och Adeln tilläta mig anmärka den origtiga upgift, Herr Grefwe 6^Iloabor§ gjort rörande insändandet af grunderna för bewillningen.
Herr Grefwe O^IIenborA har förmodeligen ej nyligen läst 70 §. i Regerings formen, hwilken lyder, som följer:
Dä summan som genom bewillning utgöras bör, bliswit af Riksens Ständer bestämd, stola de uttryckeligen updraga ät deras walda Bewillnings-Ukstott, att författa förslag till berörde summas fördelande och utgörande, att upgifwa grunderna dertill och att utreda sätten huru desamma böra i hwarje särstilt fall tillämpas, hwilket alt Bewillnings-Ukstotket stall RiksensStänders plena underställa.
Häraf lärer Höglofl.
Ridderstapel och Adeln tydligen finna, att det, som bör förutgä innan bewillnings grunderne till Riksens Ständer inlemnas, är, att bewillnings summan till sitt 464 Den 3 Augusti. sitt belopp af Riksens Sländer bestämmes.
Sedan Utstoitet förut hufwudsakeligen öfwerwägat och öfwerenskommit om grunderne för bewillningen, blef det belopp Riksens Stander wid denna Riksdag bestann i BewillinngsUtstottek kungjort den 26 Julli och den zv Julii inkomma till Riksens Stan» ders plena, Bewillnings-Utstotteks förstag till grunder och fördelning.
Detta utgör icke mer an 4 dagar: och inom en kortare tid tror jag näppeligen ark ett sadant arbete bunnar göras.
Detta torde jag fä anföra såsom ett stal, och est oomkullstötekigt stal, hvarföre Bewiflllings-Ukskottet ej förr aN nu stedt, kunnat till Riksens Stander aflemna förslag till bewillningsgrunver. Zerk lägllenliserna, (rustak, upläste till protokollet: Wördfamt Memorial!
En ansenlig bewillning är föreflagen.
Dest träffar den förmögne sa wal som den fattige.
Landets tillgängar, art underhälla ost och betala statterne, ankommer pä hwad egendomar, bergwerk, fabriker och näringar förmå att framskaffa: alt pä arbetsförmägan, tillräcklige arinar och krafter, tid och ledighet akt anmanda dem-
Ju mera folk, ju flere arbetsdagar om äret, destinera kan produceras, dest större är landets ärliga afkastning.
Gud har förordna! den 7.-de dagen till hwitå; wördom hans wisa inrättning.
En widare Ustkrack» n«ig af hwilodagar är mennistowilja, som, dä den är mennistan skadlig, bör förkastas.
En wärd ledamot af dett.a ständ, nu närwawarande, har redan för 43 är sedan, wid 1769 ärs
Den 3 Augusti. 465 Lrs Riksdag, yrkat de onödige helgdagarnes indragning, och bewist med rena calculer landets skada deraf.
Manga hafwa också sedermera blifwir indragne, och wi böre tacka wär nädige Konung,' som flyktat de sista böNdagarne pä söndagar.
Men annu hafwa 'wi sä mänga helgdagar gwar» att i detta är, i stället för 7:de delen utgöra de med söndagar 6:te delen af dagarne i äret.
Och landet ar fattigare pä folk: alla näringsgrenar, landtbruket, den angelägnaste, 'kanner framför alla bristen.
Nöden pakallar hjelpe».
Redan hafwa hos wära grannar i DannemarS och Norrige hwad jag wet, annandagarne blifwit afskaffade; de onödigaste, skadligaste af helgdagar.
Det är anmärkt, att twä pä hwarandra följande hwilodagar gerna wilja bereda den tredje och anmandas 'till förnöjelser, som icke äro de oskyldigaste.
Jag will icke widröra de öfrige extra hwilodagar, hwaraf nägra utan betänklighet kunna flyttas pä de närmaste söndagarne och ej alla finnas förstena samma helgd och anledningar till ett retigieust firande, men alla, pä hwad tid om äret de intraffa, hindra nödige arbeten och arbetaren att förtjena sitt dageliga bröd.
Jag wille äfwen namna ert annar hinder, än dags- och tidsspillan: själaringningen, en öfwerlef-- wa frän päfwedömet, föranledd af catholikcrnes falska tro om skärselden.
Menne det icke är tid alt borttaga denna widskepliga sed?
Pä landel der dyarne Andrq Mel' s-. 46L
Den Z AliZustr. byarne öro afläqsne frän kyrkan och der wälpläg'' liing ätföljer anstalten, öro de ofta af farlige och förargeliga följder.
Ridderstapet och Adeln sinner Lesia mina framställningar förtjena upmärksamhct, leva lill landets och den arbetande hopens förmän samt wara ert medel till bewillningenS bättre och säkrare Mgörande, får jag anhälla akt den kinder» dänigs önstan mätte beledsaga bewillningen, att konungen läckteS laga della ämne i nådigt öfwer» kvägande.
Härjemte anhöll
Herr kyllenstierna om tils» ständ, att med de öfrige respective stånden fa oom» municera detta sitt Nu uplästa dictamen. hwilket, Appä gjord proposition af Herr Landt - Marstalken, af Höglofl.
Ridderstapet och Adeln bifölls.
Herr Lckmurikrlöv, tlenninz Lsirrstian
F yk« träde dristeligen: Wördsamr anförande till Protokollet f Med al! aktning för Höglofl.
Riksens Ständers Bewillnings - Utstött nch med ömt afseende ä desi lika längwanga som mödosamma arbeisstunder, tror jjag, att desi nysi tili flut afhandkade wlgtiga ämne liksom mänga andra, framstälda under loppet af Letta Riksmöte kunna betraktas ur olika synplm, crer, hwaröfwer ingen bör undra, men aldrig stall fag tillåta mig det kika löjeliga fom wägsanima Högmodet, att med fördomar gransta eller omildk lbedöma någon medborgares enstildta princlpe, än mindre fleras för fostrrlandetS behof sammanstäm» mande betänkande.
Drl nya betvillmngs-förslsgel, fom drn zo sist, lidne Den 3 Augusti» 467 tidnc Inlii uppenbarades i Riksens <ZtäNderS plena, tyckes wistigen smara mot silk ändamål, nem, ligen alt minna en säkrare utsigt för framtida upfyllandet af statSbchofwen.
Grunderna för denna nya bemillning synas wät dck wara fattade pä billighets principer, men wid deras aNwändande och fältet af fördelningen, fyneS deremot i alla hänseenden ej wara iakttagit den a» sigt, som bör fästas PS hwst och ens förmäga att Utgöra de för staten nöowändige medel, ej ben fullkomliga Noggranhek som i detta fall ar sä nödig.
Äldeles icke
Med egenkärlek, att tro nägrä Mi» Na anmärkningar af betydlig wint, beder jag öd mjukast, att fä underkasta dem, Högloft» Ridderstapet och AdelnS uplysta pröfning i:o.
Der strider mot Min öfwenygclse om tättwisa, att man stall betala för hwad man icke äger, och säledes önskade jag, att ä den egendom, der progrepiva afgiften kommer i fräga, äkminstone alla inteknade skulder afräknades det wärde soM taxerlngsmän ä egendomen behaga bestämma» 2:0.
Der är wäl sant att eit bebygdt hemman S landet är mera rvärdt än ett obebygdt^ men nät landtman icke njuter nägvN hyra för sina hus och enligt författningar, säterier anses säsom wräk, om deras abyggnad försummas, tyckes det wara mindre billigt oM Man skall plikta för upsyllaNdet af lag, liga skyldigheter, Det gifweS stallen, ber äbygg, naden equitzalerac eller öfwerstiger egendomens wärde och ber förfäberneS rikedom sch fäfänga bewisaS, men hwad kostar der icke att Underhälla en sadan byggnad, hwaraf ingen inkomst kan winnås?
-- Bön - 468 Den Z Augusti ds*, som i sednare tider byggt pä ett för dem be-r qwämligare sätt wid sina hemman, än hwad allmänna lagen i Byggninga-balkens 27 Capi«el utstakar, skulle mö,eligen fä plikta för deras mer uplpsta byggnadsförständ, dä hwarje hus som de bygg! emot lagens föreskrift höjde deras afgift för hemmanets ökade wärde.
Att den som redan brandförsäkrat sikt hus eller framdeles will göra det, skall plikta för detta försigtighetsmått och utom en bestämd ärlig afgift för ail winna någon ersättning, i händelse af en olycklig eldswäda, derjemte genom raxeringsmäns godtfinnande »vidkännas en obestämd utgift för husens wärde, önskade jag icke mä äfventyra ert sä obilligt öde, utan art till befi und»vikande, 1810 ars bewillnings-stadga i detta ämne mä följas. Z-.o. Ibland »nina önskningar är äfwsn den, art dä Gymnasister blifwa undantagne ifrän capi» tations-afgift, Siudenrer, sä länge de äro wid Academien, mätte njuta samma förmän, och 4:0.
Att consumkions-afgifken för bränwin af 4 si. pä hwar qwinsperson mä förs,vinna, och densamma öfwerflykkas pä mankönet med förökning frän 8 till 12 si.
Sä wida Bewillnings-Utskottets förslag kemmer att remitteras, anhäller jag ödmjukast, att besia fä anmärkningar mä remisien utfösta, och de andra resveetive ständen meddelas.
Herr 6rix>enavai6t, Löran^ upllste följande: Wid Be-vulni iqs-Uljkottets proiect torde det tillätas mig fä göra följande anmärkningar.' i.'v.
Ätt icke längifwarer, utan läntagare,, bör wid - Den 3 Augusti. 469 Vidkännas bewillnings-procenten synes mig emot billigheten och förutsätter ett wida större afseende pä Kronans winst, an pä den rättwisa som den contribueraude bör ätnjuta, och som laugt lfrän att tvinnas genom tiMcisen att göra sig beiald genom afdrag, twärtom gynnar längifmaren genom en indirect tillåtelse till procenteri Rätkwisare är i min tanka, att längifwarc betalar sjelf sin procent, och att i händelse han undandrager sig denna stadighet, hans fordran dä icke anses betalningsgild. 2:0.
Progresiiv afgift utan afdrag af stuld, anser jag innefatta coiuradickion.
Huru kan en taxerings comuLe bestämma en sadan afgift för en individ, utan akt känna hwad inkomst han har, och orättwist tyckes det mig wara, act betala för hwad man sägeS aga, men som werkeiigen äges af andra. z:o.
Att bewillning äfwen bör betalas för hus pä landet, lwr jag wara mindre billigt.
Ägaren har af dem ingen inkomst, utan en ärlig dryg känning af deras underhällande.
Om egendomen är brandförsäkrad, älägges för den i flere ar en betydlig afgift»
Deffutom är dek twärtemot den principe, som bör wara rädande: att upmuntra till bättre byggnader, tik ladugärds-byggnader af hus som bade gagna och pryda, och hwilket ändamål stak mindre winnås, ju mera byggnader onereras. 4:0.
Sista arens gängbara priser i orten torde ej wara sä aldeles den rikliga grunden förhem, manswärdet.
Detze kunna härleda sig frän manga olika srsakcr, tycke för en egendom, mitztroe ende lill penningens framlida warde m. m.; men en 47« Ben 3 Augusti' en sanning är dek, att detza sednare även hafwg hemman betaltS sä, att köparen derföre ej har ös» wer 2 prelat, Egendomens afkastning,som borde inför taxeringS-coini^e specifikt upgifwas, är, i min tanka, den grund som bör bestämma hemmanets wärde.
Friherre örnikälä, ^okan Wilhelm, hade irilemnat ett dictamen som uplästes, sä lydande: Wid redactionen af nya lagar och författninyar, borde det ival wara ett hufwudföremäl och en icke obetydlig fordran as ett längwqrigtoch kunstapsfullt bemödande, att uttrncken sä bestämdes pch föreskrifterna gjordes sä fullständiga och klara, gtr, wid tillämpningen deras, olika meningar om vrdaförständsr mätte sörekommas och obehagliga twjster, altid följder af otydlighet och Mssnlige för en skyndsam, owäldig och ofelbar werkställighet, derigenom undwikas.
Dennq hos mig stadgade ranka, hwilken ingen särer bemöda sig qtt sökaZwederlägga, har, wid genomläsningen af den söreflagnq nya bewillnjngssrägan sätt förnyad styrka, och gifwit anledning lill nägra anmärkningar deremot, hwilka jag, i anseende till arbekets widd och tidens korthet att det i alla delar gransta, anser mig böra instränka, blott till deK redaction, i följande s;ne hufwudsakliga delar; hwarwid erfarenheten med yen förrq stadgan, hwars brister arv kända, warnar för bibehållandet deraf uti den nya, och päkallar rättelse der den behöfweS, för atr kraftigare werka ull etf -nstadt rältwist ändamäl, z:te Artikeln, 4:de §:n, ritts momentet lyder falun.
Den z Augusti. 4?r säsunba:
"Taxeringsman till städernas TaxerjngS"Coinilöe utses af städernes husegande och ob rosende skalkstrifne inivänare, tillika »ned borger sta» "pet pä allmänna rakstugan."
Anmärkning: ordet sberoenhe synes
Mig här wara der mäst obestämda som kunnat upsökas, och sötja tligeu högst otjenliat uti en författning af den wigk och inflytelse som den sörewarande, der fräga icke är om mindre än akt updraga en säker gräns emellan räktwisa och orättvisa, samt öswertäcandek af nägra fa af allmän domsrätt öfwer samhällets plika fordran, af och emellan fä wäl millionären som den mera talrika delen, dest mindre lyckligt foitade medlemmar.
Ett omdöme om personlig behörighet och skicklighet till en fa hög bestämmelse, bör wäl dä icke i minsta marko fa bero af en mer eller mindre lycklig teckning eller tillämpning af er» förordnings obestämda ordalydelse; det bör kunna säkert grundas pä begrepet om den högsta rätt, stadgad genom klar och tydlig föreskrift, som undanrbdjer alla »verkningar af stridande pastioner eller smä interesten.
För min veil känner jag dä icke nägvr annat oberoende än det moraliska, soin är otillgängeligt för all annan inflytelse än öfwertyzelsen om rätt och sanning, futtligt för det klara begrep som berifrän härflyter, sjelfständigt wid alla deremot stridande intryck, och ständaktigl wid försöken, att det motwerka, förfwaga eller öfwerändakasta.
Ett annat oberoende är, mä hända, hwarken tänkbart eller önskanswärdt.
Menar Högloft. BewillningS.
Utskottet ett sä» bänt 472 D,en z Augusti. dant oberoende, sä försvagas wäl, wid en fälunds afgifwande förklaring öfwer ratta förständet af sam» ma ord, till någon del min gjorda anmärkning; . men dä upkommer i stället den frägan: hwitken är dä den ojäfaktige, den competente domaren öfwer en sädan egenskap hos den röstägande, eller huru och hwarest stall man finna tillräckligt antal ämnen till taxeringsman?
wisterligen more det lyckligt om de Utgjorde plnraliteten bland de wäljande; men walet mäste i alla fall för sig gä, och således synes mig författningens esprit i denna del, owilkorligen, och för att undwika oreda och förlydning, böra med mera tydlighet och mera klart, än genom blotta vrdet oberoende, bestämmas.
Samma Z.
12 moment lyder salunda:
"Delita wal ma förrättas antingen pä det satt, att bor"gerstapet sann husägare och af sig fjelfwa beroende skattskrifne af andre ständ, genom allmän omröstning, gemensamt utnämna samtelige taxerings"männen, eller ock, art detta utnämnande werkställes "inom de olika clasterne, i hwilken händelse de till "wal berättigade inom hwarje clast utse det antal "ledamöter clasten bör utgöra, kunnandes äfwen "rättigheten, att nämna ledamöter till taxerings"comiiöen, updragas elecrorer, hwilka antingen här "tillkallas af borgerskap, husägare och skattskyldig?!
"gemensamt eller af hwarje elasi särskilt, m. m."
Ännu ett I2:te moment, som troligen lärer böra heta i z:de momentet, innehåller:
"Kunna de wäl^siande icke förena sig om walfättet, afgöres frä^^gan genom allmän omröstning," etc.
De i del förstnämnds af vesta momemer nyk' ^ ' rjade Den 3 Augusti- 472 tjade orden af sig sjelsrve beroende, börä troligen Uttrycka samma mening som i föregående moment är äsyfiad.
De synas således äfwen fordra en lika bestämd förklaring som jag derwid yrkat.
Den som icke är beroende af fig'sjelf, i sammanhang med den definition jag ofwanföre gifwit
xä det i min tanka enda werkliga oberoendet, lärer dä as ännu större skäl hwarken hafwa egenskap att walsa eller blifwa wald till något slags förtroende.
Han skulle säkert uti bägge oftast handla inconsequent och flumpwis, aldrig esker öfwerlagd och stadgad grundsats, utgående frän en egen inre öfwertygelse om wigten af det granlaga updrag han af lagen sätt, att antingen sjelf utse eller ock bliswa den som' skall beskatta medborgare.
Derjemte, och da Högloft.