Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H. Ex. Hr Gr. 0. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföile Utsk:s i I mom. af ]ö § afgifne yttrande, ali de ronde ifrågavar. depositionsmedels förvaltning meddelade föreskrifter icke föranleda någon erinran.
H. Ex. hemställde sedermera, 0111 R. o. Ad. ansåge, att hvad Utsk. i 2:dra mom. af denna § yttrat om framlida dispositionen af de till K.
Statscont. hittills intlulne deposiiionsniedel, icke erfordrar någon åtgärd.
Vidare framställde II.
Ex. propos. å bifall till Ulsk:s i 3 moni. af förevar. § gjorde hemställan, ang:de en tind. anhållan hos R. M., i afseende pä bestämmandet af en viss prescriplionstid för ifrågavar. depositionsmedels älerlyflning.
Proposition till afslag å Utsk:s i 3 mom. af 16 § gjorde hemställan blef härefter framställd och med ja besvarad. 17 §.
För min del anser jag besynnerli<>'t, om R.
St. skulle till R.
M. göra en hemställan om inrymmande i Rronans hus af ett embetsverk, sådant som Öfverståthållare - Den 27 November f. m. 407 cmbelets Cancelli, som behöfver flere runi, nian afl R.
St. med detsamma uppgifva den local, dit della embetsverk skulle kunna förflyttas.
Denna åtgärd lill besparing af byresmedel är ieke verkställbar, i fall det icke finnes någon local alt för ändamålet disponera, oell R.
St. böra väl aldrig bos K.
M. anmäla en önskan i clt sådant fall, der den sedermera, i brist på local, icke kan uppfyllas.
Della yrkar jag så mycket hellre, sorn R. St., och isynnerhet SlatsUtsk., icke kunna vara i okunnighet om, huru stora svårigheter, som uppkommit genom beslutet om Riksarchivets förflyttande til! Riksg.cont:s local.
Det går icke an , att så der pä lös grund belt simpelt anordna om alt localer i Kronans bus skola användas lill emhetsverks inrymmande, innan man har någon sådan local att anvisa.
— Jag tillstyrker alsing ä Ulsk:s förslag i denna punkt. llr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.:
Del är blott med anledn. af ett utaf den siste värde talaren fäldt yttrande om svårigheter, som hafva yppat, sig att förse Riksg.cont. med en ny local, som jag lager mig friheten upplysa, att just detta bor anses såsom ett exempel pä, att när R.
St. på förhand bestämma en local, ulan all kunna med säkerhet pröfva, huruvida den är fullt lämplig, så är just derigenom, som svårigheter uppstå.
Ilade R.
St. rätt och slätt beslulit, att Riksg.cont. måtte förflyttas lill en så beskaffad local, som antingen K. M. eiler också Fullmäktige i Riksg.cont. ägde att utse, så hade saken säkerligen länge sedan varit verkställd; men just derföre, att II.
St. beslöto, att nämnde embetsverk skulle förflyttas till det bestämda huset, sä blef denna förflyttning icke verkställbar, emedan det befans, att den loen leii icke var applicabel för Riksg.- cont., och att dess reparation skulle kosta nära nog lika mycket med halfva köpeskillingen af ett nytt hus.
Del är blott denna anmärkn, jag velat laga mig friheten alt göra.
I händelse SlatsUtsk. hade varit i tillfälle alt uppgifva en local inom Kronans hus, till inrymmande af ifrågavar. embetsverk, sä hade deremot icke varit något att anmärka, ulan tvertom hade derigenom kunnat vinnas besparing af de byresmedel, sorn nu mäste utgifvas; men dä nu icke någon local finnes, som kan till ändamålet anvisas, så nödgas jag för min del vidhålla hvad jag nyss yttrat, nemi. att en sådan skrifvelse, sorn den af StatsUlsk. föreslagna, ingalunda kan vara nyttig.
På det sätt, som Utsk. redigerat sitt förslag till hemställan till K. M., anser jag intet hinder till bifall kunna bernias af det skäl, som Frih.
Cederström anfört; men jag instämmer dock i hufvudsaken med honom, att afslag ä Utsk:s framställning bör äga runi.
Jag gör del derföre, at jag anser hela framställningen vara öfverflödig.
Att gä in till K. M. och begära att OfverStåthåll^re-cancelliet skall förses med embetsrum i Kronans hus, anser jag vara en sådan små - 468 Den 27 November f. m. sak, att någon und. skrifvelse derom icke bör äga rum.
Man måste väl äga så mycket förtroende till Konungamakten oell
Dess omsorg om besparing af Statens medel, alt, om publika hus hafva rum ali upplåta för ett dylikt ändamål, K.
M. icke lärer underlåta att utan någon påminnelse upplåta en sådan local.
Jag tillstyrker derföre afslag lill den lind. skrifvelse!!, såsom onödig oell olämplig.
Jag tager mig friheten åter som hastigast besvära 11.
Ståndet med den anmärka, emot hvad den siste värde talaren yttrat, att en sä beskaffad förflyttning af ett embetsverk dock icke i allmänhet låter sig göra utan omkostnad, och till utgifter fordras, såsom bekant är, någon slags anleda. från II.
St:s sida.
Jag hemställer derföre, om icke den siste värde talaren ville förena sig i att bifalla ett betänk., som ger en sådan anleda., hvarigenom del af honom sjelf önskade målet kunde vinnas.
Jag kan icke af den sisle värde talarens anförande finna mig öfvertygad om lämpligheten af den ifrågavar. skrifvelsen.
Finnes en för ändamålet lämplig publik local, och anser K.
M. nödvändigheten påkalla, att i densamma inflytta ett publikt embetsverk, så lärer viii K. M. i sin ordning icke underlåta att göra framställning om anslag af de medel, som fordras för att aptera loealen, så att den kan af det publika embetsverket begagnas.
Mig synes, att sådana frågor, som denna, böra komma från K. M. till R.
St., men ingalunda ifrån lt.
St. till K. M. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 17 §•
Ropades starka ja, blandade nied nej, hvarefter II.
Ex. förklarade, att ja öfverröslat nej. IS g. Bifölls. 19 §- Ansågs ej erfordra någon åtgärd. 20 §.
SlalsUtsk. bar emot den tydliga ordalydelsen i 29 § Riksd.Ordn. bär tillåtit sig uppgifva innehållet af de anmärkn.anledn.T, som af Ulsk. blifvit anmälda och till Const.Ulsk. remitterade.
Emot ett sådant förfarande reserverar jag mig till prot.
I afseende på sjelfva den föredragna § lärer It. o. Ad. icke kunna vidtaga någon åtgärd.
Hr Printzenskjöld tillkännagaf, det han instämde i den af Frih. Cederström yttrade mening.
Uppå härefter framställd propos., förklarade R. o. Ad. sig anse 20 § icke erfordra något) åtgärd. 21 §.
Den 27 N o v e ra b e r f. m. 469 22 §.
På begäran af Hr Printzenskjöld, Carl, upplästes de vid StatsUtsk:s utlåt, fogade reservationer, som i afseende på denna § blifvit afgifne af Fril).
Palmstjerna och Hr von Rosen. Fril).
Först har jag att an märka, att Revisorerne väckt en fråga, som icke tillkommit R.
St:s Revisorer alt väcka.
St:s Revisorer hafva blott åliggande att granska räkenskaperne och förvaltningen; men icke alt föreslå förändringar i hvarken dc administrativa verkens eller domstolarnes organisation.
Således är detta en fråga, som egentligen icke hade bort kunna upplagas af StatsUlsk. annorlunda, än med hemställan att den icke mätte till någon åtgärd föranleda, och jag anser, att frågans behandling af R.
St. på annat sätt vore stridande emot våra grundlagar.
Några flera skäl torde icke behöfva anföras för yrkandet af afslag på StatsUtsk:s hemställan i denna §.
Min reservation innehåller i största korthet anförde militäriska skäl för behöfligheten af Krigshofrälten, hvilka det torde vara alldeles öfverflödigt ali här utveckla.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. mätte afslåUtsk:s i denna punkt afgifna förslag.
Cederström, som begärt ordet, förklarade, det han, sedan Frih.
Palmstjerna yttrat sig, afstod frän det yttrande, han ämnat afgifva.
Palmstjerna anser jag alla andra skäl, än dem han anfört, obehöfliga för bevis af hans mening, alt R. o. Ad. hör afslå Utsk:s framställning i denna punkt.
Afven jag instämmer i den mening, som Frih.
Palmstjerna yttrat ang:de R.
St:s Revisorers obehörighet att ingå i någon organisationsfråga.
Uppå härefter framställd propos., afslog R. o. Ad. hvad Ulsk. i 22 § tillstyrkt. 23 §.
Motiverne till Utsk:s hemställan i denna § upplästes på begäran af Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., som derefter skriftligen anförde:
Jag erkänner, att när jag, vid genomgående af utlåt,, hann till denna §, sänkte sig ögonen med blygsel till golfvet.
Jag bör till en början förklara, att jag icke talar i egen sak.
Redan vid mitt inträde i K.
Cabinettet, för mer än 35 år tillhaka, afstod jag min ännu icke ens tillträdda lieutenantsindelning och har sedan dess aldrig åtnjutit militärisk eller annan lön, än tractamentet såsom diplomatisk tjensteman.
Ej eller är någon sannolikhet, att sådan lön skulle kunna i en framtid någonsin tillfalla mig.
Vore dessutom endast fråga om en för framliden fastställd grundsats, skulle mina anmärkmr mot denna § till nå - 470 Den 27 No vem ber f. m. gon del förfalla; men motivet till den föreslagna nnd. anhållan innebär påtagligen en bestämdt åsyftad, i så måtto retroactiv påföljd, alt H. Ex Hr Gr. Löfwenhjelm skulle blifva förlastig dea lön, han äger såsom Cavalleri-inspccteur.
Jag siiger: mina anmärkir.r skulle till en del förfalla; icke i allo.
Ty vore än fråga blott om tillämpning af en grundsats på framdeles förekommande fall, skulle jag ändock anse den af Utsk. föreslagna åtgärden mindre behörig och högst olämplig.
Om Konungen linner tjenligt alt i fredstid låta bestrida Cavalleri-inspecteurs-tjensten af en annan generalsperson, hvars lönevillkor dymedelst något förbättras, medan utgiften ä det, enligt erfarenheten ieke allt för rikligt tillmätta anslaget för ministerstaten minskas med de circa 1300 r:dr IIa nili. h:co, sorn vid fnspecteurs-tjenstens frånträdande hade hort å denna stal anvisas, så tyckes detta vara Konungens ensak.
Jlöjlighelen af ett sådant upppgiirande heror af förevar, omständigheter, af befintliga personligheter; sådant tillhörer Konungen alt bedömma.
Lyckas det alt uppgöra saken lill allas belåtenhet och på sätt, alt tjensten bestrides såsom sig bör, så är dermed väl: en inblandning af Revisorernc, eller Sländerne, vore då onödig, obehörig och småaktig.
Bien antagom, utan alt medgifva det, alt den motsatta åsiglcn vore den rikliga, och att således Revisorernes behörighet att göra en sådan anmärkn. vore lika sä obestridd, som Ständernes rätt att derå grunda en und. anhållan.
Ar det passande, är det billigt, är det värdigt, att i detta fall begagna en dylik rätt?
Ex. Hr Gr. Gustaf Löfwenhjelm är troligen den äldste officer i hela armen; ty redan år 1788 förde han till fäderneslandets försvar den sabel, med hvilken han, 20 år sednare, omringad af fiender, ensam försvarade sig lill dess, träfläd af llere lantsar, han — icke gaf sig — men togs lill fånga.
I natursgåfvor, i ädelt tänkesätt, i sann humanitet, i insigler, i embetsmannaskicklighel, i förtjenst uuder krig och fred, slår Gr. Gust. Löfwenhjelm så högt, att ingen lärer kunna bestrida honom ett af de mest utmärkta rum bland samtida Svenskar, och så gäller han med full rätt i Europa.
Hvad han af ärfdt och förvärfdt, användt till välgörenhet mot landsmän, om det sammanräknades, torde lätt uppgå till en större summa, än det materiella objectet af några dussin bland Hrr Revisorers aumärku:r.
Och bär, i detta Stockholm, som sett honom skynda, med blixtens fart, ur sitt rum till strömmen, för att störta sig deri, och med lifsfara rycka en drunknande medmenniska ur böljorna här skola vi beskymfa den 73-åriga mannen, genom ett försök att frånkänna honom den lön, han på laglig fullmakt innehafver och under 28 år opåtalt förenat med sitt diplomatiska tractamente?
Reskymfa, säger jag; ty mera makt ligger på skymfen, än på förlusten.
I andra länder sker ej sällan, alt, af rege - Den 27 November f. m. 471 ringen eller af parlamentet, åt män af lians förtjenster tillerk;iunés en offentlig belöning eller tacksägelse: bär vill man underkasta honom en brandskattning!!!
Dock — Gustaf Löwenhjelm lefver bos R. o. Ad. i friskt minne: mera göres ej behof.
Jag föreslår förkastande af §:n.
Med förbigående af alla personliga considerationer i detta afseende, vill jag endast söka alt bålla mig till grundsatsen.
Hade Utsk. föreslagit, ali alla dylika löner, som de ifrägavar., mätte reserveras och indragas lill statsverket såsom statsmedel, sä bade deruti uttryckts en princip, som fullkomligen låg inom gränsorna för deras verksamhet, och frågan bade dä blifvit förflyttad till en pröfning af åtgärdens nytta eller skadlighet.
St:s Revisorer hafva likväl icke yttrat sig sä, utan yrkat, att dessa medel borde tilldelas andra personer.
Delta är pätagligen att öfvergå på det administrativa gebietet, och jag tror hvarken att del tillkommer R.
St:s Revisorer att bedomina så beskaffade speciella anordningar, eller att de äro dertill compelente.
Delta är skälet, hvarföre jag för min del yrkar afslag på Utsk:s tillstyrkande i den 23 punkten.
Hr Printzenskjöld: R.
St:s sednast församlade Revisorer, sorn så mycket sökt utvidga kretsen för sin verksamhet, medelst resor till orterne, för att besigtiga publika anläggningar, visitera förråder, hafva äfven här sökt att öfverträda gränsen af deras behörighet.
Mig synes, att frågan, huruvida en diplomatisk embetsman må vara berättigad alt bibehålla en större eller mindre del af den lön han pä Rikets stat uppbär, är ett ämne, som icke tillkommer Revisorerne alt taga någon befattning med.
Jag anser för min del hela frågan aldrig hafva bort väckas, och har dervid intet afseende pä hvilken persons rättigheter, som äro föremål derför.
Jag tillstyrker afslag på hela framställningen, såsom helt och hållet obefogad.
M. finnér sig vilja använda i diplomatisk väg en tjensteman, vare sig militär eller civil, så hör del naturligtvis vara honom öppet och mäste, långt ifrån alt klandras, med erkänsla af IL St. upptagas, dä den använde personen ägen de egenskaper, som kunna siitta honom i stånd att med utmärkt förtjenst fullgöra sitt uppdrag.
Dervid behöfver K.
M. alldeles icke skilja honom ifrån den befattning han inom landet äger, för att, i händelse af behof, kunna hemkalla honom att åter tillträda sitt embete.
De diplomatiska tjensterne äro af den beskaffenhet, alt deras innehafvare kunna blifva rappelerade antingen af sin egen styrelse eller pä grud af en anmälan från den styrelse, hos hvilken de äro acerediterade.
Man kan icke finna sig vid att frånträda förut innehafvande beställningar och tillträda en tjenst af nyssnämnde beskaffenhet, såvida man icke har visshet om att den förut innehafda tjensten genom K,.
M:s förtroende fortfarande står en öppen.
Hvad nu särskildt angår H. Ex. Gr. Gustaf Löwenhjelm 472 Den 27 November f. m. så lärer väl ingen finnas inom armeen, som icke vet hans fiirtjenster om cavalleriet.
Han var den forsta sorn ledde oss till kännedom af cavalleriets rätta daning, för att blifva användbart.
Nå väl! är det dä underligt, alt man icke fråntager en sådan person hans befattning såsom Cavalleri-inspecteur och den dermed följande aflöning?
Sverige bar visserligen 1111 fred och bar haft det i många år; men Sverige kan fä krig, och då behöfva vi alltför väl erfarne personer att ställa i spetsen för våra trupper.
Jag kan icke annat än, jemväl i afseende på sjelfva formen, instämma i det enkla yttrande, som Hr Gripenstedt baft och som är fulkomligen riktigt.
St:s Revisorer hafva varit obefogade att upptaga frågan, och StalsUtsk. hade icke bort gifva annat yttrande deröfver, än alt revisorerne varit obefogade att göra en sådan framställning, som den ifrågavar.
Jag har icke kunnat instämma med majoriteten i denna fråga.
Jag har också reserverat mig emot Utsk:s tillstyrkande.
Frågan är för det första, att en und. skrifvelse skulle afgå i detta ämne.
Detta vore först och främst en obillighet, och dessutom nära nog overkställbar!.
Jag vill icke hälla mig till de functionärcr, som här är fråga om, hvilkas innehafvandc Ijensler äro så obestämde, alt Utsk:s förslag i afseende på dem är alldeles overkställbar!.
Om den regeln skulle gälla i allmänhet, att då en tjensteman förrättar annan tjenst med lön, än den han förut innehar, hela den förut innehafde lönen skulle indragas, antingen till Staten, eller lill den som tjeustcn förrättar, sä kunde möjligen inträffa, alt en sådan lag icke kunde verkställas, synnerligen om den ifrågavarande functiouärcn ägde boställe.
Jag hemställer, huruvida delta boställe på 2 å 3 månader eller ett år skulle kunna indragas till Slaten, eller öfverlåtas till en annan tjensteman.
Iudeluingshafvaren har sin fardagsrält, som vid frånträdel tillfaller honom, eller hans arfvingar, i händelse han dör.
Vid sådant förhållande kail följaktligen icke den ifrågavar. öfverflylluingen af inkomsterue ifrån löntagaren, hvarken till statsverket eller till annan tjensteman, verkställas.
Dessutom skall, så snart functiouärcn har sin lön på stat inom armeen, enligt 1833 års lönereglering, en bestämd andel af lönen utgå till den som tjensten förrättar, så snart löntagaren utöfver en viss tid är frånvarande, antingen permitterad eller commenderad, o s. v. Hvad således beträffar löntagare inom armeen, så är den föreslagne und. skrifvelse lill K. M. alldeles olämplig.
Föröfrigt tror jag icke, alt del tillhör hvarken R.
St:s Revisorer eller SlatsUtsk. att disponera öfver löntagares löner, så länge de hafva fullmakt pä den tjenst de innehafva.
Jag tillstyrker således afslag på Ulsk:s hemställan i denna punkt.
Då jag deltagit i 1S43 års revision, har jag trott mig böra här uppgifva de skäl, pä hvilka R.
St:s Revisorer stödde sin öfvertygelse om deras behörighet alt Den 27 November f. m. 473 alt yttra sig i denna fråga.
De trodde del nemi. vara Revisorernas pligt alt tillse, det statsmedlen användes för de ändamål, hvartill de blifvit anslagne, och, i conseqvens dermed, att löner uppburos af dem som gjorde tjenst, och icke af andra personer, hvilka icke förrättade fjellsten.
Detta var äfven skälet, hvarföre de ansägo sig böra göra ett sådant tillstyrkande, sorn det af dem ronde denna fråga afgifna, och deremot icke göra en sådan hemställan, sorn den Hr Gripenstedt ansett lämplig.
St:s Revisorer skulle i det fallet hafva utgått endast från principen af, om jag så får säga, en öfverdrifven njugghet för Staten, om de genast föreslagit indragandet lill statsverket af en lön, sorn ej kan i sjelfva verket anses ledig, då en annan person sköter tjensten för den embetsman, som erhållit eu Ministerpost.
Deremot ansågo Revisorernes majoritet icke något hinder finnas för en embetsman all förena två tjcnsler, då han utan alt försumma någondera kunde sköta deni begge.
Della är i korthet innehållet af de skäl, som ledi revisorcrne.
Några personliga skäl lågo deremot visserligen icke lill grund för deras tillstyrkande.
Jag vet icke om det är rätt att inblanda personliga förhållanden i räkenskapsfrågor; och att någon kunnat tro sådant vara förhållandet i denna fråga, var sä mycket mindre alt förmoda,, sorn det torde finnas få personer, hvilka äro så allmänt a fhil line af folket, som H. Ex.
Gr. Gustaf Löwenhjelm är, och det verkligen med rälta.
Jag är lill en del förekommen af Hr von Rosen och vill derföre endast i korthet yttra, att jag anser SlatsUtsk. hafva haft så mycket mindre fog att af en högre militär-embetsmans användande i diplomatiska värf taga sig anledn. till en dylik hemställan, som K. M. uti circulär d. 2 Febr 1833, med sedermera deröfver utkomna förklaringar, redan stadgat, att hvar och en militär-cmbetsmän, sorn längre tid än J] månader bestrider annat med lön eller arvode förenadt uppdrag, skall till den som bans tjenst under tiden förrättar afstå J af den behållna löneinkomsten.
Så många skäl till af slag å SlalsUtsk:s tillstyrkande i denna fråga äro redan anförde, att något vidare icke torde behöfva tilläggas.
Jag vill blott taga mig friheten erinra derom, att jag icke kan, lika med Frih. Hamilton, anse denna fråga vara en räkeuskapsfråga, utan tror den vara en tjenstgöringsfråga.
St:s Revisorer hafva väl att tillse, att statsmedlen blifva använde till sina ändamål, och skulle derföre hafva rätt att tillse huruvida lönen användes till den, som ägde fullmakt på tjensten; men att sträcka sig till en undersökning om huruvida egentliga innehafvaren eller någon annan gjorde tjensten, det vore att inblanda sig i fråga om tjenstgöringen, hvilket icke tillkommer Revisorerne, utan lärer det vara K. M., som, enligt våra grundlagar, äger alt deröfver förordna.
Jag tillstyrker afslag på denna punkt. 4 U. 60 474 Den 27 November f. m.
Hr Stjerngranat, Georg Gust. Henr.:
Äfven jag var ledamot af 1843 års revision.
Jag sökle då att efter förmåga motsätta mig såväl all inblandning af Revisorerne uti dylika frågor, som äfven deu und. anhållan, hvilken innefattas i denna §.
Det är på sådan grund och på de skäl, hvilka här blif vit framställde, som jag nu tillstyrker afslag på I3lsk:s framställning.
Uppå härefter framställd propos. blcf 23 § af R. o. Ad. afslagen.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum kom me att fortsättas kl. 6 e. m. 24 §.
Äfven här hafva R.
Sl:s Revisorer yttrat sig uti en organisationsfråga, en tjenstgöringsfråga.
Här har icke kunnat finnas någon den ringaste anleda, af räkenskaperna till den hemställan, som Revisorerne gjort och som SlatsUtsk. upptagit och till R.
St. framställt.
Här är icke anfört, att något löneanslag varit gjordt för comiterade vid norra väganläggningarne, utan dessa comiterade hafva, såsom allmänt kändt är, varit lönlöse.
Således kan, ifrån denna omständighet, ieke bernias något skäl lill indragning af dessa comiterade, och det lärer bero på K.
M:s nåd. godtfinnande, huruvida comiterade skola fortfara med bestyret om de norra väganläggningarne eller icke, eller huruvida detta bestyr bör öfverflyttas på Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader.
Någon besparing genom en sådan öfverllvltning torde icke möjligen kunna uppkomma, utan snarare en ökad utgift.
Jag förmodar, alt corn i teen för norra väganläggningarne i allafall, sedan dess omsorger, i afseende pä de uppdrag, som varit åt densamma lemnade, nu äro afslutade, kommer att upphöra, utan någon R.
St:s åtgärd.
Då en sådan hemställan, som StatsUtsk. föreslagit, för öfrigt, i min tanka, är olämplig och icke stöder sig på någon, i vår grundlag R.
St. medgifven rättighet, enär den endast skulle stöda sig på R.
St:s Revisorers motionsrätt, hvilken icke finnes, så tillstyrker jag afslag på SlatsUtsk:s hemställan i denna puukt.
Hr Fåhraeus:
I afseende å den nu förevar, punkten, an ser jag mig böra hafva äran upplysa, att K.
M. redan förordnat om upphörande af den befattning, som förut tillhört comiterade för norra väganläggningarne, och öfverflyttande af deras ärenden till Styrelsen öfver allmänna väg- och vattenbyggnader.
Jag hemställer, om icke R. o. Ad., vid sådant förhållande må finna frågan om en und. skrifvelse i ämnet böra förfalla.
Propos. till afslag å 24 § blef härefter framställd och af R. o.
Ad. med ja besvarad. 25 §.
Jag får vördsamt
Den 27 November f. m. 475 hemställa, huruvida icke den 25 § kommer ungefärligen i samma cathegori med den af R. o. Ad. nyss afslagne 1(5 §.
Om jag misstager mig, sä anhåller jag att derom blifva upplyst af någon, som närmare känner förhållandet.
Räntekammarens ifrågavar. obligationer äro snarast att jemföra med af Ranken ulgifna sedlar.
Prcscriptionstid å dessa sedlar är, likasom för riksg.- sedlar, bestämd, hvilket nu äfven är föreslaget att äga rum för ifråga var. obligationer, och har jag för min del intet att deremot erinra.
Den ifrågavar. prescriptionen är visserligen icke af samma beskaffenhet som den förra, hvilken af R. o. Ad. hlef afslagen.
Här är nemi.
Statscont:s assignalioner, hvilka ännu äro oiulöste lill ett belopp af 280 r:dr 1 sk. 10 r:st., och man önskar, alt för dessa obligationer mätte bestämmas en viss lid, inom hvilken de böra inlösas.
Det är mycket möjligt alt ifrågavar. obligationer hafva blifvit förstörda genom eld oell brand, oell det kan således vara skäligen oskyldigt om eu prescriptionstid för dein blir bestämd.
Likväl bör tiden bestämmas sä lång och så tidigt kungöras i utländska tidningar, att innehafvarne möjligen kunna lära känna prcscriptionsliden och, ifall del lönar mödan för den lilla summan, presentera deu lill inlösen.
De ifrågavar. assignationerne äro till sin natur alldeles olika med de depositioner, hvarom förut varit i fråga.
Assignationerna innefatta här en skuld af Staten lill dessas innehafvare.
1 alla sådana frågor är det rättvist att fastställa en prescriptionstid.
En sådan är också fastställd för Bankens assignalioner, hvilka 10 år från utgifningsdagenicke mer äro gällande, nemi. sådane assignalioner skola inom 10 år i Banken företes, om innehafvarne deraf skola erhålla penningar.