Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i sådant fall, nu finge hemställa om R. o. Ad. behagade godkänna förevarrde skrifvelse-förslag, men dervid ropades
Nej, och uppå sedermera framställd propos. blef detsamma, på grund af de gjorde anmärknme, återremitteradt.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s den 16 och 20 dennes på bordet lagda Mern.
JM 59, ang:de dispositionen af medel, hvarmed Bankens lane- och kreditiv-rörelse är vorden förminskad.
Den 22 September f. m. 227 Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Uti detta förslag har Utsk. icke tillstyrkt något kreditiv för hypollieksföreningar, men i stället föreslagit alt 2,100,000 R:dr skulle anslås lill understöd ål Filial-Batir ker, af hvilka 2,100,000 R:dr 1,300,000 R:dr skulle anslås till sarl a n e Filial-banker, som npslodo på de orter, der Privatbank förut funnits, men uphört, och återstående 800,000 R:dr lill de Filialbanker, som, oberoende af upbörda Privatbanker, kunna komma ali inrättas.
Enl. R. o. Ad:s beslut deremot skulle 1,100,000
R:dr användas till lörsträckningar åt Filialbanker, som skola ersätta uphörde Privatbanker och en millai R:dr anslås lill kreditiv ål hypotheksföreningar; roen sedan, genom 3 Stånds sammanstämmande beslut, frågan om kreditiv åt Ilypotheks-Föreningar förfallit, mäste R. o. Ad. anses icke hafva beslutat om sättet för disposition af en milhn R:dr.
PresleShs beslut, skulle nu 1,300,000 R:dr användas lill försträckningar ät de Filialbanker, som ersätta Privatbanker, och 800,000 R:dr anslås åt de Filialbanker, som, oberoende af Privatbankers ersättande, kunna upsla.
Jag får derföre vördsamt föreslå alt R. o.
Ad. läcktes stanna i samma beslut, som Utsk. föreslagit och PresteSt. antagit, samt att R. o. Ad. således täcktes nu besluta, alt den milhn, som nu skall af R. o. Ad. disponeras, må fördelas på del sätt, ali 200,000 R:dr deraf gifvas ål de Filialbanker, som npstå i st. f. upbörda Privatbanker, samt 800,000 R:dr lill Filialbanker, som, oberoende af Privatbankers liphöraude, kunna blifva inrättade.
I öfverensstämmelse härmed fann R. o. Ad. för godt besluta att af 1,000,000
R:dr, som, utaf de från åtskilliga lane- och krcditiv-rörelsegrenar indragne medel, af R. o. Ad. hade blifvit anslagne lill kreditiv åt Hypollieksföreningar, må anslås ytterligare 200,000 Ruhlin försträckningar åt Filialbanker, som skola ersätta upbörd Privatbank, samt 800,000 R:dr till Filialbanker, som, oberoende af Privatbankers ersättande, kunna upsla, så ali, i öfverensstämmelse med llögv.
PresleShs beslut, må afsältas 1,300,000
R:dr till försträckningar åt förstnämnde slag af Filialbanker samt 800,000 R:dr lill försträckningar ål sednare slaget deraf.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis lill afgörande StatsUtskis den 13 och 16 dennes på bordet lagda Utlåt.
JM 273, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., i fråga om Statens medverkan för jernvägars anläggning, jemte väckte motioner, ang:de sältet för dylika anläggningars åstadkommande.
-I:sia 'punkten.
Det skulle synas sora det icke vore nödigt att, när första punkten förekommer, yttra sig något derom, enär den innefattas i K.
M:s Nådiga Propos., hvaraf eli sammandrag blifvit gjordt i StatsUtskis Betänk.; men när K. M:t har i punkten a) sid. 4 af StatsUtsk:s ifrågavarrde mern.
JM 273 föreslagit, på sätt som StatsUlsk. äfven tillstyrkt, ”att såsom grundsats måtte antagas, att hädanefter icke några jernvägsstamlinier i 128 Den 22 September f. m.
Sverige må anläggas och utföras annorlunda än medelst Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad”, så har StatsUisk. deremot uteslutit de sista orden, nemi. att dessa stnmlinier skola anläggas på statens bekostnad.
Ulsk. har utgått ifrån den åsigten att, ehuru i allmänhet nämnde grundsats torde böra vara den gällande, sä skulle likaväl undantag derifrån konna ega rum, med anledning hvaraf Ulsk. delat K.
Mus nyssnämnde framställning i punkterna 1 o. 2.
Denna åsigt af StatsUisk. är likväl i min tanka ovigtig, hvarföre jag ber alt derom få yttra några ord.
K. M:t har, genom ifrågavande Propos., velat förhindra enskilda bolag ifrån att inkomma i anläggning af de stambanor, hvilka af K.
M:t ansågos böra såsom stamlinier för jernvägarne inom landel betraktas och har på denna grund ansett det vara Staten, som uteslutande borde anlägga dem, i män som behof deraf npstode och i den mån som disponibla tillgångar det medgåfve.
Jag delar denna åsigt, när jernvägar skola i landet anläggas.
Det kan icke vid detta tillfälle vara fråga om vägarnes nytta.
Jag har i det afseendet icke förändrat de åsigter, sorn jag uttalade vid sednaste riksdag, men frågan har sedan dess fått eli helt annat utseende, och jag tror det vara i allmänhet origtigt och äfven omöjligt, att bestrida frågan ifrån den synpunkten, •lag tror således, att alla de, hvilka nu betvifla nödvändigheten af jernbanor i Sverige, borde förena sig om ali söka göra dessa anläggningar så litet skadliga som möjligt, att söka få dessa anläggningar på de punkter af landet, der de kunna göra mesta nytta, att få dem byggda pä det sätt och i den ordning, som med Statens och det allmännas vät vore häst öfverensstämmande.
Om man hyllar denna grundsats, hvilken i min tanka hvarje fosterlandsvän ochalla de,som icke hafva några enskilta intressen att förfäkta, mäste förena sig om, synes mig rättast vara alt i allo bifalla punkten a) i K. M:ts Nådiga Propos. och således utesluta enskilda bolag ifrån att komma emellan eller deltaga, vare sig genom aktieteckningar, eller genom direct öfvertagande på entreprenad af de jernvägslinier, hvilka K.
M:t anser böra såsom stamlinier inom landel anläggas.
Afven en annan orsak, hvarföre jag tror det vara nödvändigt att icke låta utesluta orden ”och på dess bekostnad” ur den första punkten, är den, ali jag tror dessa stamlinier derigenom komma att anläggas i den ordning, sora det allmännas väl kräfver.
Deremot om, på sålt Ulsk. i 2:dra punkten föreslagit, äfven enskilda personer skulle kunna såsom delegare upträda vid stamlinier, och få bygga dem i mån af de tecknade summorna, så skulle disponibla medel för jernvägarne dragas ifrån de linier, der de kunde nedläggas till allmänt gagn, och hvilket regeringen bäst är i tillfälle alt bedöma, för alt användas till andra jernvägar och stambanor, der möjligen en aktieteckning kunnat åstadkommas.
Jag tror att derigenom skulle möjligen längre upskjutas utförande af de stambanor, hvilka äro började och hvilkas fortsättning är högst nödvändig, så vida landet skall få det resultat af dessa linier, som man vid deras första anläggning åsyftat och som icke kan upfyllas, så vida icke dessa linier afslutas.
Jag får, på grund af hvad jag sagt, anhålla, att R. o. Ad. täcktes bifalla första punkten, på det sätt att den Den 22 September f. m. 122 den finge följande lydelse: ”Med hänsigt lili ifrågakommaude jernvägsanläggniugar inom Sverige, antages och fasislälles den grundsats, att alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad”, att således orden ”och på dess bekostnad” tilläggas, och all det öfriga af punkten utgår.
I händelse icke propos. på en sådan förändring kan af Hr Gr. o. Landtm, genast framställas och proponeras, så tager jag mig friheten anhålla om ålerremiss derpå.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade att den nu förevaride lista punkten endast innefattade frågan, af hvem banorne skola anläggas och utföras, samt deremot den 2:dra punkten, som icke ännu vore (öremål för öfverläggningen, innehöll, hvem som skall bestrida koslnaderne dervid; hvarföre den anmärkning, söm af Frih. Klinkowström blifvit framstäld, egentligen borde behandlas vid 2:dra punkten, der frågan om kostnaderne förekomme.
Frih. Gederström, Rud.:
Då R. o. Ad. beslutat att punktvis föredraga detta Utlåtande, måste det väl vara tjenligast, att öfverläggning hålles öfver hvarje särskildt till behandling företagen punkt, fuan att samtidigt dermed ingå på den närmaste.
De betänkligheter, Frih. Klinkowström andragit, röra uteslutande 2:ne sednare punkter.
Det finnes icke någon af de utaf den värde talaren yttrade satser, som icke har afseende å dessa bägge punkter; men det finnes ingen, som strider emot den nu föredragny, hvilken omfattar, att stambanor skola anläggas genom Statens omedelbara försorg och att stambanorne tillhöra slaten.
Emot dessa satser bar Frih. Klinkowström icke anfört någon anmärkning.
Möjligen skulle kunna heldre önskas, att de båda omständigheter, som förekomma i de 2:ne första §§:ne, kunde stå i en tillsammans; men äfven för ett sådant antagande liar Frih.
Klinkovström icke anfört något skäl.
Jag torde således, då icke några invändningar, som egentligen angå den lista §:n, blifvit gjorda, få vördsamt anhålla om bifall lill denna lista §.
Efter den nplysning, som Hr Gr. o. Landtm, halt godheten att lemna, är det onödigt ali yttra något vidare i anledning af Frih. Klinkowslröms framställning, och det var egentligen den af Hr 'Gr. o. Landtm, meddelade nplysning, som jag önskade få lenina.
Det är emedlertid klart, alt om Svenska Slaten skall inlåta sig på ett sådant företag som det ilrågavaride, yå hörer det till en nödig försigtighet att ett sådant arbete utföres efter en viss bestämd plan, att grunderna derför sålunda äro på förband bestämda, äfvensom hvem som har befattning dermed.
Det är denna sak, som i förevande punkt uttalas, och den synes mig vara af sådan vigt, alt jag tror att R. n. Ad., utan återremiss kan genast bifalla punkten.
Då K. M:s Propos. här remitterades, instämde jag i den åsigt, som i K. M:s Propos. uttalades.
Jag tror att den anmärkn., som Frih. Klinkowström här har sjörl, hufvnd12 H. * " 9 130 Den 22 September f. m. sakligen rörer en redaktions-fråga, men jag tror, att han haft rätt i att begära en sådan förändring derföre, alt i min tanka hans åsigt redan är uti förslaget intagen.
Den hufvndsakligaste omständighet, hvarpå man grundade sig, då raan understödde K. M:s Nåd.
Propos., var, att man ansåg Staten böra ega dessa stamlinier, på det att
Staten malte kunna reglera trafiken för framtiden, utan alt inledas i allt del trassel vid bolagsstämmor och -öfverenskommelse!' med enskilta bolag, sorn alltid måste upkomma, om sädane bolag hade del i banorne.
I slutet af denna punkt står uttryckt den tanka, som Frih.
Klinkowström ville der inlägga genom den redaktion han begärt.
Det står nemi. ”alt alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg, samt att sålunda anlasgda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att anses såsom allmän tillhörighet och stå under Statens tillsyn och förvaltning.”
Det faller sig således af sig sjelf, att om detta skulle blifva Statens tillhörighet, så bör också Staten hafva bekostat stambanorna.
Detta vill likväl icke säga, att Staten skall omedelbart bygga dessa stambanor, utan Staten kan låta enskilta bolag bygga dem, men. öfverenskomma med dem antingen straxt, sedan de äro färdiga, eller någon lid derefter, att emot något pris inlösa dem.
Grundsatsen att banorna böra vara Statens tillhörighet, är hvad jag anser vara det hufvudsakligasle och som jag finner vara af vigt.
Jag tror äfven, alt, så snart man icke hyser den åsigten, alt man bör låta enskilta bolag bygga och sedermera för en längre framtid bibehålla banorna såsom sin tillhörighet, bör man bifalla denna punkt.
Jag befarar att Utsk. ej uttryckt sig nog tydligt, när det skiljt frågorna om hvem som skall besörja anläggningen och bekosta banornas underhåll.
Här står nemi. i första punkten, alt banorna skulle anses såsom allmän tillhörighet.
Men tillåter man, eu|.
2:dra punkten, enskilta personer att bekosta vissa delar af banorna, så kunna dessa icke anses tillhöra Staten, förrän han tillöst sig de enskildes bandelar.
Derföre tror jag, alt om den 2:dra punkten, såsom jag önskar och såsom förmodligen flera ledamöter, hvilka läsa honom med, upmärksamhet, äfven torde göra, om, säger jag, denna punkt rättas, så lärer det vara skäl att jemväl återremittera den lista punkten, på det alt ordalagen måtte blifva så öfverensstämmande, alt de ej föranleda tvister framdeles.
Mina motståndare i jernvägsfrågorna må icke tro, att jag gör denna invändning, för att aflägsna deras önskningars mål.
När jag är öfverröstad i hufvudfrågan om Statens onödiga skuldsättning i detta fall, så vill jag, likasom Frih. Klinkowström sagt, söka göra denna skuldsättning för riket så litet skadlig som möjligt.
Derföre vill jag bemöda mig att göra anläggningen af jernbanorna så litet kostsam som möjligt och att icke onödigtvis belasta Staten med större omkostnader än som behöfdes, i fall enskilda finge vara med, samt ej heller vill jag betunga Regeringen med alla de förebråelser och invändningar, som skulle göras, om enskilde icke finge lägga sina bemödanden till det allmännas.
För att ej blottställa Regeringen, Den 22 September f. m. 131 önskar jag ali dessa punkter ålerremilteras, på det att ordalagen mätte, såsom jag säger, göras rigligare än de nu äro.
Dä alla de talare, som hittills yttrat sig, äro af samma tanke i hufvudsaken, eller anse, att jernvägs-anläggningarne böra utföras genom Statens försorg, och det endast är med afseende pä ordställningen, som man hyser tvekan, huruvida den J:sta §:n må kunna bifallas nu genast, eller om den för fullständighetens skull bör återremitteras och omredigeras, mä det vara tillåtet för mig, som deltagit i denna §:s tillkomst, alt söka förklara §:ns ordalydelse och häfva de betänkligheter, som upkommit i afseende på redaktionen.
Man har anmärkt alt orden: ”såsom allmän tillhörighet”, i förening med stadgandet i 2:dra §:n, skulle tillkännagifva, att dessa stambanor skulle af Staten bekostas, på samma gång som besagda uttryck
Ifkväl skulle innehålla en motsägelse derutinnan, att enskilde jemväl skulle få bygga och bibehålla desamma.
En sådan motsägelse förefinnes dock ej i denna redaktion, på sått Hr von Hartmansdorff förmenar.
Den 2:dra §:n endast tillåter enskilde att på egen bekostnad utföra delar af stambanor, med vilkor alt Slaten får inlösa dem.
Man har, vid upsättande af denna §, tänkt sig, alt Staten skulle successive efter upgjord plan upbygga olika sektioner af stambanorna.
Om I.
ex. en stambana skulle byggas emellan Svartå och Götheborg, och den andra stambanan vore afsedd att sträcka sig emellan Jönköping och Malmö, men, under tiden, industriens behof framkallade en jernvägsauläggning emellan Linköping och Norrköping, så skulle icke något hinder derföre ligga i 2:dra §:n, på annat sätt, än att sistnämnde jernväg finge byggas under Statens tillsyn, och med den fordran derjemte, ätt denna bana skulle byggas på samma sätt som Statens jernbanor; sedermera skulle Staten, när turen korume lill anläggning af banan emellan Norrköping och Jönköping, inlösa den af enskildt botag emellan Norrköping och Linköping redan anlagda delen af denna bana, och förena den med Statens mera omfattande jernvägssystem.
Del vore obilligt, ali förhindra enskilda kommuner eller spridda orter att på delta sätt anlägga smärre, för dem vålbelägna stycken af stambanor på egen bekostnad, derföre all Staten uttalat den allmänna grundsatsen, att Statens banor böra byggas genom Statens försorg.
Jag anser, alt de stadganden, som finnas i 2:dra §:n äro obilliga derutinnan, att de utesluta enskilte från deltagandet i stambanornas bekostande i sin helhet; men detta är för ögonblicket icke föremål för R. o. Ad:s öfläggning, och då frågan egentligen är tvistig i afseende på hvem, sorn i främsta rummet bör bekosta jernvägarne, och hvem, som bör blifva delaktig dels i vinsten och dels i förvaltningen af dem, så är del just derföre, som Utsk. vid upsättning af sitt Utlåt, skiljt dessa frågor, och i det förslag till enskildes deltagande, som Biksgäldsafdeiningen upgjort och som jag uptagit i min reservation, hvilken medföljer detta StatsUtsk:s Utlåt., förekomma alla dessa serskilda stadganden i förening med och efter den 2:dra §:n.
Sedan den Usta punkten var 'J* isa lien 22 September f. m i StalsUlsk. afgjord och bifallen, och den del af 2:dra punkten, som finnes här uptagen, likaledes blifvit af Utsk. bifallen, så afslogs sednare delen utaf afdelningeDS förslag, men icke på grund deraf, alt man dertill ansåg sig bunden af de beslut, sorn innehållas i lista och 2:dra §§mes bär uptagna momiter, utan derföre, att Utskis majoritet, sorn dervid likväl var ganska knapp, trodde sig finna delta förslag icke förtjena något serdeles afseende.
För dem, som önska att
Staten skall bygga jernvägarne, är det således i min tanka klokast att bifalla lista punkten, sådan den är, ty i annat fall försättes frågan åter på den ståndpunkt den innehade när den började att behandlas.
Då komme det nerol, att afgöras försl, vare sig på sätt Gr. von Rosen eller andra föreslagit, huruvida jernvägarne skola byggas af bolag eller af Staten.
Den frågan komme alltså ånyo alt bero på handläggning af Disk., hvarmed någon tidsutdrägt säkerligen vore förknippad, och sorn man heldre må undvika, der det sig utan skada göra låter; alltså och ela, på sätt jag redan anmärkt, i denna lista punkt icke någon egentlig meningsstrid ägt rum, torde icke heller något hinder möta för bifall lill meranämnda punkt.
Jag tillhör deras antal, som icke endast lifligt önska alt landet matte få jernvägar, utan äfven vilja bifalla grundsatsen i lista punkten, nemi. all jernvägarne hufvudsakligen må anläggas genom allmän försorg och genom fhalén få tillsyn och förvaltning, men jag kan icke neka att jag delar den betänklighet, som blifvit uttalad af Hr von Hartmansdorff, att verkligen ordställningen här, sådan som den nu blifvit föreslagen i lista punkten, skulle lägga hinder i vägen för ett så beskaffadt tillägg lill 2:dra §:n, som det, hvilket i Hr Bildis reservation finnes föreslaget, och som blifvit af Riksgäldsafdelningen tillstyrkt.
Bildts reservation framställes det förslag lill beslut, att ”de('är enskilda personer medgifvet, att efter skedd aktieteckning, under nedan föreskrifna vilkor och förbehåll, deltaga i kostnaderne för stambanors anläggande, samt derigenom bereda sig rätt till delaktighet i afkastningen af dessa jernbanor”.
Om man nu vill tänka sig, alten sådan mening skulle göra sig gällande, så står det icke tillsammans med den föreskrift, som finnes i lista §:n, der det heter, att stambanor skulle anses såsom en allmän tillhörighet, d. v. s., att väl fingo enskifte bidraga med större eller mindre delar tilläfventyrs, men de fingo icke någon delegarerätt till de banor, som de sålunda bekostade.
Delta anser jag vara en motsägelse, och om 1 ista punkten antages, sådan den är, så anser jag, att man derigenom afklipt sig möjligheten att kunna i den 2:dra §:n inlägga ett sådant tillägg, som här blifvit föreslaget; ty man kan väl icke gerna tänka sig, att man skulle kunna inbjuda folk att deltaga i ett arbete på samma gång som man säger dem, alt de icke få någon eganderätt dertill.
Således tror jag, att lista punkten antingen bör återremitteras, eller också skulle jag önska att den helt enkelt finge någon förändring i lydelsen, så att man uteslöt orden: ”anses såsom allmän tillhörighet och”.
Derigenom skulle punkten få följande ly - Den 22 September f m, 133 eleise: ”med hänsigt till ifrågakommande jernvägsanlåggningar inom Sverige, antages och fastslälles den grundsats, att alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens (der skulle jag också vilja taga bort ordet ”omedelbara”, ty man kan tänka sig möjligheten deraf, att Staten utförde dessa banor genom entreprenad och då vore detta ord icke tillämpligt) försorg, samt alt sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att stå under Statens tillsyn och förvaltning”.
Upkommen något efter sedan discussi onen börjat, har jag hört sägas, att alla de talare, som yttrat sig i frågan, varit af den tanken, att man borde bifalla den i 1 :sta punkten framställda, grundsatsen, att alla slags s. k. stambanor hädanefter skola anlävgas och utföras genom statens omedelbara försorg.
Denna upgift ger mig föga anledning att hoppas, att den åsigt, för hvilken jag anser mig pligtig att yttra några ord på delta rum, skulle vinna något gehör, men med afseende på framtiden skulle jag anse orätt att hysa någon betänklighet för att uptaga några ögonblick af R. o. Ad;s tid, för alt fä uttala en öfvertygelse i detta ämne, sorn strider emot hvad jag hört alt föregående talare hafva yttrat.
Under disenssionen i frågan om fondsystemet hörde vi de talare, som voro ifrigast för detsamma, yttra sig i afseende på de hufvudsaklig! jernbanorna, som skola Utgöra kommunikation genom landet, att det vore en fråga af underordnad beskaffenhet, huruvida dessa jernvägar komme att bära sig eller icke; detta borde representationen icke taga i betraktande.
Jag tager mig friheten fästa mig vid detta yttrande derföre, att jag tyckt att det till en hufvudsaklig del karakteriserar utgångspunkten hos dem, som hade bestämt den karaktérsskillnad emellan stambanor och bibanor, som man framställt i detta Betänk., äfvensom att Staten bör bygga dessa stambanor.
Jag vill icke klandra hvad jag må kalla det vackra i dessa talares öfvertygelse, ty det finnes vissa högre hänsigter, hvilka jag också till en viss grad erkänner ifrån Statens synpunkt, som äro, att man icke bör se på de materiella utgifterna, då det rörer föremål, som kunna vara nyttiga för samhället i det liela'; men jag tror likväl, alt man icke får allt för mycket öfverlemna sig åt denna ideella riktning, om, raan icke skall äfventyra alt ådraga samtiden och en del af efterkommande svårigheter, för hvilka de sedan torde komma alt med stort skäl klandra en föregående tid.
Jag tror att det vore fruktlöst måhända att under den ifver, sorn nu råder för de stora jernvägarnes anläggande, söka motsätta sig de åsigter, som synas vilja göra sig gällande vid delta tillfälle, såsom det stundom är med stora politiska och industriella frågor, hvilka kunna bemägliga sig en hel nation med en viss svindlande fart, som gör det nästan omöjligt att framkomma med elt mera lugnt res-onnement, och mera afseende på de serskilda förhållanden, som för tillfället ega rum.
Jag tager mig endast friheten att (öra delta ämne tillbaka blott tio år.
Om någon för tio år sedan skulle hafva föreslagit vid en riksdag, att R.
St. skulle bygga jernvägar för detta land, till den omfattning, som nu är i fråga, så vågar jag temligen m
Den 22 September f. m. tryggt siiga, att det då skulle inom R. o.
Ad. hafva ansetts för den mest svindlande fantasibild, som man möjligen kunde imaginera sig.
Jag ber vördsamt att de talare, som nu äro så ifriga för denna sak, icke måtte, af hvad jag nu sagt, förledas att tro, att jag skulle vilja uphäfva mig till en obehörig klandrare af deras åsigt, men såsom något stöd för hvad jag haft äran nämna, så skall jag taga mig friheten föra minnet tillbaka till den första tidpunkt, dä här blef fråga om jernvägen emellan Orebro och Hult, och hemställa lill dem, som då voro nät vartde och påminna sig öfverläggningarne om den saken, huruvida icke då denna jemförelsevis så ringa jernväg ansågs såsom problematisk och öfverstigande landels krafter, samt såsom ett med stora upofliingar förenadt företag, söner icke skulle bära sig.
Jag hemställer äfven till dem, huru man då skulle hafva bedömt den saken, om någon hade satt i fråga alt Staten skulle direkt genom sin egen försorg och genom sina embetsman företaga sig att bygga en sådan jernbana.
Om man noga vill draga sig till minnes hvad som då, passerade, så skulle Hrrttte möjligen få en anledn. all icke med alltför mycken stränghet bedöma den andra frågan, som jag nyss hade äran framkasta, f alla fall vill jag icke på något sätt bestrida både det stora och sköna i den idéen, alt stora jernvägar må kunna anläggas genom landet.
Jag vill icke heller gå så långt och säga, att det öfversliger landels krafter.
Jag vill göra alla möjliga concessioner i delta hänseende, men, mina
Hrr, jag vågar dock på det högsta anhålla, att Hrrme ville cousiderera en sak, nemi. att icke såsom en uteslutande princip fastställa det, all Staten skall såsom ett slatsbestyr emottaga detta upbyggande af jernbanorna.
Jag har sett att i Utskis Betänk, står att Staten har gjort det i flera länder.
Jag får då bekänna, att jag för min del är nog okunnig, för att icke veta, på hvilka ställen det skett, och det vore rätt intressant, om någon af Ståndets ledamöter ville uplysa, om det finnes något enda land der detta har skett.