Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall ater med ”rubbning i dtspojitionen af allmänna medel'” menas förändring i RiksStatens hufvudtitlar, och medels användande till andra ändamål, än dem Riksens Ständer föreskrifvit; så anser jag så mycket öfverflödigare ått nu Den 22 -April e. m, m slfskijclt stadga, det en sådan rubbning ej må $ke i Commandoväg, sorn det enligt 62 §. ankommer på Riksens Ständer att fastställa, huru särskildta summor, ej blott af bevillningen, ytan enligt 64 §, äfven af Rikets ordinarie Statsmedel, skola till särskildta behof användas, och dessa summor under bestämda hufvudtitlar uti RiksStaten anslå; och sorn det dessutom i 65 § uttryckligen förbjudes att an. väijda dessa medel annorlundaän faststäldt blifvit, vid det i 30 §.
Riksdagsordningen bekräftade äfventyr för Contrasignenten, hvilket i 106 och, lo7 §. §. af RegeViogsFormen omförtnäles.
Hela det föreslagne tillägget innehåller således ingenting väsendtligt, ingen verklig beskrifning på Commandomål, ej. dea ringaste inskränkning eller ens bestämdare begränsning af di-tas gebit..
Det fyller örat med ljudet af stora ord; men lemnar förståndet otiflfredsstäldt.
Deremot öppnar detta tillägg, genom de aldeles, öfverflödiga undantagen, ett nytt och obegrän* sadi fält för oberäkneliga missbruk», Det återstår nu blott, att, sorn hastigast undersöka, huruvida den gamla §. verkeligen tarfvar någon förändring.
Enligt densamma för* stås med Commandomål: sådana, ”som Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till Lands och Sjös omedelbarligen besörjer.”'
Märken väl, mine Herrar f ”1 egenfkap af Högfe Befälhafvare,” Konungen
Synes följaktligen i Commandoväg ej kunna, göra annat, än hvad en undersåte 6kull§ ku% Den 22 April f, ni. aa göra; åt hvilken t. ex. en sjuklig elier mm-: dre Krigsvan Konung hade uppdragit att, för någon tid, vara Generalissimus eller högste Befälhafvare öfver Krigsmagten.
Mig synes, uti detta Grundlagens korta stadgande, ComItiandomålen vara bestämdt beskrifne, och deras gebit skarpt begränsadt; det tillhör nemligen Konungen, i egenskap af Högste Befälhafvare, att, i Cotnmandoväg, med Krigsmagten utföra de ändamål, som Konungen i StatsRådet beslutat.
Konungen kan i SiatsRådet ej omedelbarligen sätta Krigsmagten i verksamhet: deremot kan han i Commandoväg ej besluta något nytt ändamål för Krigsmagtens användande.
Dessutom synes sjelfva benämningen ”Commandomåla tillräckligen ådagalägga, att de endast kunna angå dem, som /?« wider Commcmdonemligen den egentliga miiitairenj och således hvarken några allmänna embetsverk, eller civila Embetsman, eller Rust- och Rothållare* Emedan, derföre den gamla §. icke synes tarfva någon förändring, och den nya dessutom är sä högst felaktig, får jag vördsammast der*, på tillstyrka arfslag.
'N:o 4- Friherre ByöniJljcrna, Magnus
Då tiden nu är inne att antaga eller förkasta den af ConstitutionsUtskottgt föreslagna X)en 22 April /, mt förändring i RegersngsFormens 107 §. anhåller jag vördsamt hos Ridderskapet och Adeln stt få yttra några tankar om applicatior.en deraf på Konungens Föredragande i CommandojnåL j
Om frågan i allmänhet nu vore, att art? taga eiler iörkasta den grundsatts, hvarpå 107 §. i RegeringsFormen är byggd, så skulle möjligen, med ledning af närvarande dagars erfarenhet i vissa länder, den opartiska tänkaren länge stå tveksam, för hvilkendera meningen, antagandets eller förkastaodets, de bästa skälen voro att finna, eller rättare hvar de minsta olägenbeterne för Samhällsordningens gång kunde förutses.
Denna § med dess grundsatts är nu emedlertid i Sveriges Grundlag antagen öch ju lättare möjligheten af dess missbruk är, ju alfvarligare bör man föreställa sig Svenska Folkets uppsåt hafva varit, då den antogs, att ej utan i vigtiga jall använda, dess föreskrifter föreskrifter, hvilka förutsätta klara be-r grepp, hvad frihet är, och lugn i besluten för deras tillämpning.
Nu är frågan åter inskränkt endast till antagande eller förkastande af en föreslagen, utsträckning i applicationen af denna §. äfven till, Konungens Föredragande i Coramandotnål.
Det är således endast häröfver jag hos Rodderska? pet och Adeln anhåller, att få yttra mina tan-, kar, trygg att tala på ett rum, der upplyst ningen tillräckligt förstår att skilja iinmAi in-3 4T0 Den 2* April f m. tresse från perfonms, det förras gällande föfSecler, den sednares blott för dagen.
ConstitutionsUtskottets föreslagne förändring af i:sta momentet i Regeringsformens x c 7 §•, efter Hvilken föredragande i Com tnandotuål skulle hänföras till samma opinions makt som StatsSecreterare, är motiverad på det skäl, att ”Grundlagen bör äga en tydlig analogi emellan Civile och Militaire föredragandes Embetsåligganden, stödjande sig förnämligast på bägges skyldighet till ansvar,och begges rätt till reservation.
Jag kan härvid ej annat än yttra mina^ tvifvelsmål öfver rigiigheten af denna slutsats, hvars motiver jag ej igenfinner hvarken r Grundlagens, anda eller i dess ordalydelse, sorn, långt ifrån att i. andra afseenden stadga en sådan analogi emellan Stats-Secreterarne och Föredragande i Commandomål uppdragit ett bestämdt råmärke emellan dem.
StatsSecreteraren åligger det, enligt 38:de § Regeringsformen, att yttra sina tankar i alla de mål han föredraget, och, derest Konungens beslut voro stridande mot Grundlagen,, derom göra föres äHning samt vägra sin Contrasignation och nedlägga sitt Enbete, i lall Konungen ändå skulle yrka ett sådant beslut.
Föredragandens i Commandomål Constitu-' tionella pligt inskränker sig åter dertill att \id beredningen af Commandomål sin mening^ .v
Den 22 st pr il e, ni. yttra öfver de företag Konungen beslutar, och att, då hans mening icke öfverenstammer med Konungens beslut, sina yttrade betänkligheter och råd tili ett Protocoll föra, samt, om före agen voro af en vådlig rigtning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckligare medel att dem utföra, tillstyrka ett KrigsRåd, utan att derföre såsom StatsSecreteraren kunna vägra sin Contrasignation och nedlägga sitt Embete»
Ringa är således den analogi som råder emellan dessa constitutionella Auctoriteters Embetspligter.
StatsSecreteraren verkar abfolnt på besluten, när de för att vara gällande, måste af honom vara contrasigneradet Föredragande i Commandomål blott negativt, då han väl kan reservera sig, men ej sätt» ett hinder emot deras utfärdande.
Lagstiftaren har visligen gjort denna skillnad emellan Commando- och Administrativa mål, derföre att RegeringsFormens Utde tillägger Konungen högsta Befälet öfver krigsmakten tili Lands och Sjöss, Lagstiftaren hsr, i följd deraf ansett organen för Commandomål, hvilka enligt RegeringsFormens 7 §., åligga Konungen att ornedelbarligen beforja ,\cke böra komma under den opinions magt, som 107 §. utöfvar på StatsSecreterarnes Etnbetsåtgärder j ty då Grundlagen erkänner Konungen ensam såsom Högste Befälhafvare för Krigsmakten till Lands och Den \j April fl m.
Sjöss, erkänner hon äfven dess rättighet att ensam bedömma den Embetsmans nit, skicklighet och drift, åt hvilken Han anförtrodt denna del af Dess, efter j«i:de mindre inskränkta Konungamakt, och der hvarken Administrativa, economisk Lagstiftande, eller ock Lagskipande mål komma i fråga, utan rent af militairiska, såsom marcher, öfningar, excefcice, disciplinefrågor och dylikt mera.
Annat är, då Föredragande i Commandomål utfärdar en emot Grundlagen eller allmänna Lagen stridande ordres; må 106 §, RegeringsFqrmen då rättvisligen pä honom användas.
När till dessa skäl kommer, att Protocoll i Commandomål icke må till granskning fordras, utom i kända och af ConstitutionsUtskottet; uppgifna händelser, samt att följa ktel i gera.
Ständkrne icke kunna äga någon säker och detaillerad kännedom om Rådgifvarens egenskaper af nit, skicklighet och drift, så bör icke längre någon tvekan äga rum om de grunder, som dicterat 107 i hvad som angar Konungens Rådgifvare i Commandomål» När Lagstiftaren icke. tillåtit Standerne någon petitionsrätt emot Konungens Rådgifvare i Commandomål, har han visligen afsedt det» för hvarje lag tillämpning i ett Constitutionelt Samhälle nödvändiga grundsats, att brottet elier felet måste bestämma straffet; och nä?
Rådgifvarens förhållanden icke kunna vara.
Den 22 April /. t»?
Ständer bekante, harhanlika visligf icke velat medgifva en opinionsmagt, som skal!® stödja sig på fttppofitiontr i stället för på jada; sorn skulle gora Embetsmannens åtgärder beroende af ensidighetens och passionernas möjliga anfall och sorn, då den ville förekomma Embetsmyndighetens missbruk, i stället fikulle leda till missbruk af friheten.
Om det således är klart och ostridigt, att StatsSecreterarnes ställning och förhållanden så väl till Konungarhaktsn, söm till Sahi* ballet, äro vida skiljaktiga från Föredragandens i Coromandornålen; orri i annat fall eller derest denna sednare hänfördes under 107 Konungens makt, såsom Arméens och Flottornas högste Befålhafvares möjligen någon gång skulle kunna sättas i ett tillstånd af paralysij hvars förderfliga följder för Riket voro oberäkrieliga: och om ingen närmare än Konungen kc.n eller kanske bör bedömma, med hvil-' ken störfe eller mindre drift, skicklighet och nit Commandbärendernas Föredragande sitt Embete utöfvar (så snart nemligen hans activa åtgärder icke höra under 106 §.), så anser jag mig på nu anförde skäl böra hemställa, icke blott att det i 107 §, föreslagna tillägg, såsom stridande mot aridan och ändamålet a£ denna Föredragandens befattning, måtte ogillas utan ock att, i ett nödvändigt sammanhang dermed, ansvarighetslagens 6 som, i afvikelse från RegeringsFormen, nämner Konungens Rådgifvare i Commandcmil må rättas efter Grundlagen, i stället för att man nu vill 414 ®erL 22 April f- m■ rätta Grundlagen, efter Ansvarighefs-Lagen, som likväl icke tillhör Rikets fundamentalLagar.
Bilagor till PleniProtöcollet för den 22 April, eftermiddagen.
Nto i.
Herr von Hartmansdorff Angufi:
Då Högloft.
Betänkande ingående ökadt anslag åt Kongl. Bibliotheket på grund af gjorde anmärkningar, den 11 dennes återremitterades, glömde jag att dervid foga en, sorn jag nu önskade tillägga, med anhållan att dan måtte få åtfölja remissen till bemälte Utskott* Kongl. Bibliotheket utlånar inga böcker åé allmänheten, vare sig på grund af gällande författningar, eller af vederbörandes sjelftagna myndighet att vägra utlåningen.
Den sorn vill låsa något verk måste göra det på stället, hvartill ostördt eller icke alltför kallt rum saknas om vintern, då de flesta läsande äro I Den 2 2 April e. m. 4i5 Staden, I ajla fall är det högst obeqvämt och tidspillande att icke få låna hem de verk, som inan till sin egen upplysningar eller allmänna ai beten behöfver rådfråga.
I detta förhållande, hvarigenom Kongl- Bibliotheket för allmänheten nästan är en begrafven skatt, ligger må hända orsaken till den kallsinnighet, det någon gång fått röna.
Från de föromtalta Bibliotheken i Köpenhamn och Chri. • a; a få utom pragtverk och gravurer, böckerna utlånas, och Staten* utgifter till derss fork fr*n bidraga derföre i högsta måtto ti B o lingen befrämjande.
För samma ort&ks skull ömkar jag* att 1 händelse Höglofl.
SuisUtsköttét skulle föreslå, Och Rikets Stänc r bevilja ett förökadt anslag till Kongl. Bibliotheket härstädes, Rikets
Ständer med beslutet derom måtte förena en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t att böékerna i nämnde Bbliothek, måtte till allmänheten få utlånas emot de försigtighetsmått, sorn för Boksamlingens behöriga vård och bibehållande,’ erfordras.
Nto r Herr von Heijnne, Georg:
Jag har sistlidne Riksdag yttrat mig emot det
Förslag till ändring och sorn jag tror förtydning af 107 $ RegeringsFormen som nu skall afgöras.
Jag har under detta Riksmöte öfvertygat mig ännu mer om origtigheten att åniaga denna förändring, och om olämplighetefl 416
Den 22 April e, m', att Ständerne tillåtit ConstitutiorisUtskottét hittills tillämpa denna §> i enlighet med förändriogsförslaget. jag vill och bör för denna öfvertygelse redovisa.
Eh god Konung kan aldrig vilja annat än sitt Folks väl, hvad inagt han än ml innehafva.
En Constitutional Konung kan ännu mindre hafva en annad vilja än Nationens, after Han bör vid alla tillfällen underrättas om denna vilja af sine ansvarige Rådgifvare, med desse Rådgifvare, ehuru med varsamhet och redligt uppsåt uppfyllande sin pligt, kunna och skola någon gång misstaga sig, efter intet i menskligheten kan finnas fullkomligt; hvad ondt ligger då deri att vid Riksdagarrse allt hvad sorn varit anmärkningsväidt mot Konungens Rådgilvare anmärkes* och öfver anmärkningarne hos Stånden discutsras; är det icke bättre att Konungens Rådgifvare få öppet förklara motivetne för sine åtgärder, än att rygtet, visk« ningarne, förstora anmärkningens må hän* da obetydliga vigt om den öppet försvarats j ända till en brottslig åtgärd, och ehuru det repa samvetet är den skönaste belöning för uppfyllda pligter är dock allmänna omdömet (äfven missledt) icke att föragta.
Det har må hända ansats mindre försigtigt att innän en Despotiskt Styrd Nation hunnit vänja säg vid måtta i begignandet af återvunnen Constitututionel frihet lemna bedömrtiandet af Konungens Rådgifvare® åtgärder till pris åt, tadlets orättvisa och dårande anfall; men 13 års vunnen stadga i Omdömet torde lättast bevisas af detts Den 22 April e, m. Ai7 detta Riksmötes Discusioner, då allmänna åtgärder bedömdts väl med starka Och för Svenska öron mindre vana uttryck, men aldrig med kittslighetens eller småsinnets sökta Critiquer mot någon viss person.
Klander af Styrelsens allmänna åtgärder eller underlåtande att sådane hafva vidtagit skulle säkert blifva sällsyntare, om Representanterne voro visse att genom anmälan af anmärkningar till ConstitutionsUtskottet få tillfälle höra Styrelsens förklaringar under Discusssion inom Ståndet öfver detta Utskotts yttranden så väl som alla de andras.
Styrelsen skall blifva mera älskad ju mer den handlar öpppet, och jag anser ingen våda deri, att ConstitutionsUtskottet meddelar de utdrag ur StatsRådets Protocoller, som kunna upplysa förhållandet med en anmärkt fråga då den rörer administrativa åtgärder inom landet och icke politiska förhållanden till främmande magter, som aro Konungen allena förbehållna att afgöra, utan att kunna underkastas
Ständers granskning eller deras anmärkningar 107 §:s både ordaly delse och anda, sådan den nu är synes mig klar och tydlig; hvarföre jag afstyrker den fö: reslagna forändringen.
Rättigheten för
Ständeme att uttrycka allmänna opinionen genom discusioner öfver al* la anmärkningar skall, värdigt begagnad, verka rättelse för framtiden om den behöfves, eller lemna bifall åt Styrelsens åsigter om de Bil. till Ridd, o. Ad.
Pr. lil Band. 27 418 Den 22 April e. m, det förtjena, och utgör efter min öfvertygelse den skönaste garanti för helgden af den Conatitution, som vi besvurit.
Herr von Sethy Johan:
Ridderskapet och Adeln till sluteligt afgörande nu företager de af ConstitutionsUtskottet vid sistlidne Riksdag afgifne, och med hvarandra sammanhängande Förslag, tilli ändringar uti 107 §, 2 Mom.
Regeringsformen och 29 §. 7 puncten Riksdagsordningen, anhåller jag vördsamt, att i detta, för Constitutionens helgd så vigtiga ämne få yttra min tanka.
Ofvannämnde
Grundlagsställen innehålla: ”att om ConstitutionsUtkottet skulle anmärka det StatsRådet samfällt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och 8teg, icke iagttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Embete ut* öfvat, Utskottet då äger att sådant tillkänna*, gifva för Rikets Ständer, hvilka, 0'm de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan att han ville ur StatsRådet eller från Embetet skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord* samt att ”frågor i detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas och af andre Riksens Den 22 April e. ml 419 Ständers Utskott än Constitutiong-Utskottet hos Stånden andragas, men icke af Riksens Ständer afgöras förr, än sistnämnde Utskott deröfver blifvit hördt.”
Förgäfves har jag sökt upptäcka i detta stadgande någon motsägelse eiler någon otyJ delighet, som behöfver förklaring.
Lagstiftaren har i fråga om opinionen öfver desse höa gre Tienstemäns Embetsutöfning, endast tillåtit
ConstitutionsUtskottet att anmärka men ic* ke att besluta; och äfven anmärkningsrätten är icke förbehålien endast åt ConstitutionsUtskottet, utan tillika åt öfrige Utskotten och enskilte Motionairer inom- Stånden.
Då ConstitutionsUtskottet, enligt RegeringsFormens 105 §. ensamt äger tillgång till de i StatsRådet förde Protocoller, var det ock oundvikeligt, att dess hörande äfven i detta fall, i afseende på ämnets utredande skulle föregå Riksens Höglofl.
Ständers Beslut; men det synes ostadigt, att sedan Utskottet blifvit hördt och ' meddelat nödige upplysningar, finnes i Grundlagen ingen anledning för Utskottet, att, efter godtycke, från Riksens Ständers afgörande undanhålla en sålunda väckt fråga, hvilken, Sika med andra genom Motioner yppade ämnen, efter Utskottens beredning, måste af StänJ derne sluteiigen pröfvas.
Riksdagsordningens 29 §. har uppdragit en gränslinea emellan sättet att bringa de deruti nämnde Embetsman till ansvar för uppenbara handlingar emot RegeringsFormens 420 Ben 22 April e. rn, och Lagarnes föreskrift, och sättet att bedöma, huruvida StätsRådets Ledamöter och StatsSecreterarne iagt.tagit Rikets sannskyldiga nytta, samt med oväld, nit, skicklighet och drift sine förtroende Embeten utöfvat.
I förra' fallet tillhör det ConstitutionsUtskottet ensamt att 6tälla dem under tilltal inför RiksRätt$ men i sednare fallet hafva endast Riksens Ständer och icke ConstitutionsUtskottet, beslutande Rätten.
Det föresågs att desse Embetsmän, utan att göra sig skyldige till egenteligt Laga ansvar, möjeligen konna vara på sina upphöjda platsar, mindre verksamma och mindre nitiska i utöfningen af deras kall; och för sådane samt flere uppräknade händelser, hafva Stånderne rättigheten sig förvarad, att hos Konungeni underdånighet begära deras endtledigande, ehvad anmärkningen som dertill föranledt, blifvit gjord af Constitutions- eller andre Utskott, elier i Ständernas Plena.
I fråga om upptäckande och beifrande af uppenbara lagbrott, kan någon undarlåtenhet af' ett ConstitutionsUtskott, icke såsom möjelig föreställas; men ett misstag af Utskottets pluralité kunde snarare inträffa, i afseende på opinionen, huruvida det genom de högre förtroende Embeten åsyftade allmänna gagn, blifvit af innehafvarne befordradt eller icke.
Någon motsägelse i grundsats eller uttryck synes således icke eller i detta Grundlagsställe, äga rum.
Erfarenheten vid de flere Riksdagar som förflutit, sedan denna grundlag blef antagen, har visat, att Riksens Plöglofl.
Ständer aldrig sökt missbruka en sådan deras optionsrätt, hvilken otvifvelagtigt blott Den 22 sipril e. m. 421 1 högsta behof skall begagnas af en nationalrepresentation, hvars urgamla tillgifvenhet för sanning, ära och rätt, utgöra ett säkert värn mot alla åtgärder, sorn kunde leda till oskyldige medborgarea förfång.
I det samband
Constitutionen fästat emellan Regenten och Folket, uti motvigten af deras ömsesidiga rättigheter, ligger äfven en garanti emot missbruket och emot factioners möjeliga inflytande.
Antagandet af de föreslagne
Grundlagsförändringar skulle åter leda till den följd, att Riksens Ständer aldrig fingo afgöra de deruti innefattade frågor, i andre fall, än då Constitutions Utskottet dem till Riksens Ständers pröfning och behandling öfverlemna, samt att
ConstitutionsUtskottet de facto ensamt finge utöfva opinionsrätten, i afseende på de ansvarige Embetsmänriens handlingar.
Grundlagens bud rörande Riksens Högloflige
Ständers afgörande rätt i sådane ämnen skulle således kunna komma att qvarstå såsom ett ord ulan betydelse, då det berodde af högst Tretton personer inom ConstitutionsUtskottet, huruvida Riksens
Ständer fingo pröfva någon dylik fråga eller icke.
Detta ämnes vigt för Folket, bestämmer höjden af vådan, att låta det helt och hållit bero af ett så litet antal Reprentanter, hvilka lättare kunna missledas i sitt omdöme, än den stora massan af Folkförsamlingen.
422 Den 22 April e. In, Det är sannjt att Grundlagen blott; lemnar Ständerne den inskränkta rätt, att hos Konungen, i visse beetätnde fall, önskningsvis begära ombyten af de högre förtroende Embeten5 meu denna rätt är likväl icke likgiltig eller ändamålslos; ty en hel Nations klagan är helig och vördnadsbjudande.
Grundad på sanning och lag!, mäste hvarje Styrelse lyssna dertill, och den skall aldrig objelpt höja sig till en Regent, sorn älskar sitt Foik och vili * befordra dess väl.
Det är äfven både möjeligt och troligt, att Ständerne und r längre tids lopp icke skulle behöfva till Thronen frambära en sådan klagan ; men dess uteblifvande skall i detta fall vittna om ett otvungit medgifvande af de ansvarige högre Embetsmännens oförviteliga tjensteutöfning* och denna tystnad skall då, och endast då kunna utgöra en sann och belönande tillfredsställelse för den Embetsman, corn värderar sitt Fäderneslands bifall.
De föreslagna förändringar, synas mig sålunda åsyfta en väsenteiig rubbning både i Constitutionens ord och mening, och innebära ett oförtjent misstroende tili Svenska Folkets moderation och rättvisa.
Godkännande af dessa förändringar, skulle förutsätta ett medgifvande att misstroendet vore grundadt; och detta erkännande anser jag icke vara Svenska NationalRepresentationen värdigt, Den 22 April e. m. 423 No 4.
Grefve Spent, Carl
Gujlnf:
Med anledning af rättigheter» att äfven efter Mot:ons(idens slut få väcka frågor i stöd af förekomne händelser, anhåller jag vördsammast att få göra en motion.
Vi hafva från Constitutions-Utskottet fått utdelad en utmärkt fullständig och upplysagde uppgift pä de sedan sista Riksdagen pä bordet hvilande Grundlagsförändringar; etc arbete som påtagligt synes ha varit mycket tidspillande.
Emedlertid hafva nu två och en hal t månader af den egenteliga Riksdagstiden åtgått, hvarunder den yngre
Riksdagsmannen ofta kunde hafva haft tia inhemta genom erfarenhet, och Grudlagens jemförelse dermed, huruvida den senare behöfde den föreslagne ändringen; skall då vid hvarje Riksdag- efter denna utdelning af tryckta uppgiften några veckor lemnäs, innan frågorne till afgörande företagas, komma dessa alltid så högst vigtiga frågor, och hvaribland nu varit hela Representationsfrågan, möjligen före, då just Stånden ha sorn mäst att göra.
Alla dessa olägenheter voro förebyggde efter min tanka, 0111 för framtiden redactionen af en sådan uppgift på de sedan sista Riksdagen hvilande Grundlagsförändringar, blefve uppdragen åt RiddarhusCanzliet, att före Riksdagen författas efter den modell, som denna Riksdags Constitutions - Utskott gifvit, 6amt att i så god tid trycka, att utdelningen ktfndä ske 'på samma gåDg, sorn den 424 Den 22 April e. m. af ett exemplar af Grundlagarne, enligt Riksdagsordningen sker, eller vid pollettens erhållande
Att jag härtill föreslår Ridderskapets och Adelns enskildta Canzli, sker dels derföre att det är det enda stadigt varande för något Stånd, dels medan det har Acterne under sin vård emellan Riksdagarne.
ConstititutionsUtskottet slapp derigenom hindras genom ett arbete, som af andra kunde uträttas, och lika litet som hvarje Riksdagsman nu enligt 21 §.
Riksdagsordningen kan förebära okunnighet om Rikets gällande Grundlagar, lika litet kunde han då förebära okunnighet om de fall, der det kommer att stå i hans magt, inclusivt med andra, att definitivt ändra 6amma lagar, såsom ursägt för försumman-- det af skyldigheten, att redan från Riksdagens början låta Riksdagserfarenheten småningom stadga sin blifvande opinion, ständigt ihogkoinmande hur mogen denne i Grundlagsfrågor behöfver vara.
Då detta är ett allmänt behof för alla Stånden, är det klart, att den obetydliga tryckningskostnaden med allt skäl kan tagas af Statsmedlen, eller fortfara att tagas deraf (ty jag har mig ej bekant, huruvida det ej redan alltid skedt), men då Ridderskapet och Adeln väl kan uppdraga förrättningen åt sitt Canzli, men icke ensamt disponera nämnde medel, torde jag få begära remiss till Stats Utskottet af denna motion.
Den 22 April e, m. 425 N;o 5- Herr af Wingård, Joham Den af Economie- och BesvärsUtskottet, på Riksdagsmannen Gråbergs motion, föreslag na Köpingsaniäggningen i Fryksdalen, anser jag mig böra understödja, dock ej Förslaget till alla dess delar.