Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs Frih. Focks, Alfred Henrik, d. 23 dennes bordlagde motion om Statsanslag för upflyttning till Lektorater af 2:ne Kollega-beställningar vid åtskilliga ElementarLäroverk.
Vid sisth Riksdag bestämdes lönerna för lärarne i de olika läroverken sålunda, att i de på såväl klassiska som reala linien fullständiga läroverken utgjordes lärarestaten af Rektor, Lektorer och Adjunkter, då deremot i de skolor, som blefvo endast på real-linien fullständiga, undervisningen skulle uppehållas af Rektor och ett visst antal Kolleger; och stadgades tillika, att lägsta lönen för en Lektor skulle vara 2,009 rdr rint, under det deremot yngste Adjunktens lön fastställdes till endast hälften deraf eller 1,000 rdr s. m.
Motionären har nu framhållit, huru löljden deraf måste blifva, att i de endast på reallinien fullständiga läroverken det möter svårighet att få skickliga lärare, emedan sådane, som dertill äro qvalificerade, heldre söka vinna anställning såsom Lektorer vid ett på båda linierim fullständigt läroverk, eller, om de i början antaga Adjunktsbeställning, dock snart söka sig från densamma, för att vinna en af förra slaget.
Han föreslår derföre, att vid de blott på real-linien fullständiga läroverken åtminstone 2 Adjunkter måtte upflyttas till Lektorer, med den för desse bestämda lön.
Att den följd af det nuv:de förhållandet, hvilken motionären således angifvit, skall komma att upstå, är verkligen att befara; och hans framställning kan således synas hafva skäl för sig.
Det torde dock tillåtas mig att vid densamma göra ett par anm:r.
Här har, på detta rum, en gång blifvit yttradt, att Statens och den enskildes hushållning skilja sig deri, att den enskilde bör först undersöka sina tillgångar och derefter bestämma sina utgifter, hvaremot Staten borde först beräkna sina utgifter, och sedan anskaffa tillgångar för deras betäckande.
Denna regel är fullkomligt riktig, då frågan är om sådana utgifter, som en nation icke kan och icke får undandraga sig: när t. ex. ett folks sjelfständighet är hotad, finnes icke någon annan gräns för upoffringarna än det sista öret och den sista blodsdroppen.
Men helt annat är förhållandet under lugnare och jemnare tider, då sådana utomordentliga fordringar icke komma i fråga.
Man är då både berättigad och förpligtad att Den 26 November f. ui 376 undersöka, huruvida icke ökandet af Statens utgifter, och följaktligen äfven af beskattningen, är en så stor olägenhet, att den fullkomligt upväger gagnet af den institution, som skulle genom den ökade tillgången bekostas.
Regeringen har föreställt sig, att förhållandet f, n. verkligen vore sådant, och man har derföre vid Statsregleringens upgörande iakttagit den grundsats, att inga förslag borde framställas om vidtagande af åtgärder, som vore af jemförelsevis mindre vigt.
En sådan utgallring möter naturligtvis sina svårigheter.
Man kan under nödvändighetens synpunkt icke jemföra alla olika statsutgifter; man kan t. ex. icke jemföra nödvändigheten af ett anslag till LandtbruksAkademiens Experimentalfält med nödvändigheten af anslaget till ett Reg:te eller dylikt; men man kan dock med hvarandra jemföra först de olika hufvudgrupperna af statsutgifter, och sedan inom hvarje grupp de särskilda föremålen.
För min del vet jag, att jag under arbetet med Statsregleringen icke till K.
M:s nåd. bifall framställt något anslag, utan att tillse, huruvida det icke blott i och för sig sjelft var behöfligt, utan äfven, vid jemförelsen med andra inom hufvudtiteln, företrädesvis nödvändigt; och jag har dock kommit till en betydligt högre summa än den, som vid sista Riksdagen beviljades.
Hvad nu särskildt Elementarläroverken beträffar, måste jag fästa upmärksamheten derpå, att regleringen af dessa gjordes vid sista Riksdagen ingalunda af K. M, utan af 11.
St:r; och denna titel höjdes så betydligt, att endast det kontanta anslaget ökades vid den Riksdagen med 520,000 rdr; hvilket belopp, till följd af R.
St:rs beslut om ökandet af lärarnes löner efter vissa tjensteår, samt med afs:de å lärarnes växande antal i proportion med lärjungarnes, måste vid innev:de Riksdag af sig sjelft ytterligare ökas med 1 50,000 rdr.
Under sådana förhållanden har jag ansett för en pligt att i fråga om denna utgiftspost icke tillstyrka något, som icke vore af behofvet oundvikligen påkalladt.
Till denna klass hör enl. min tanke frågan om inrättande af Lektorsbeställningar vid de endast på real-linien fullständiga Elementarläroverken.
Jag räknar denna fråga dit äfven af ett särskildt skäl, som kanske endast gäller för mig enskildt, men som gjort att jag icke ansett mig pligtig att i afs:de derå framställa något förslag.
De på real-linien fullständiga läroverken skola ovilkorligen i en framtid lemna ganska tillfredsställande resultater: det finnes åtminstone ingen ani. att förmoda, att de icke komma att lemna goda frukter och således uplylla det med dem afsedda ändamål; men f. n. göra de det icke, åtminstone icke sfi fullständigt, som man hoppats.
De äro nemi. nu en slags blandning af klassiska skolor och realskolor, alldenstund de båda linierim fortlöpa bredvid hvarandra.
Detta gör, att en tnängd ynglingar inlockas i dessa skolor, och när de sedan komma upp till 5:te klassen, finna de sig med bekymmer och oro försatta i nödvändighet att, i brist på fortsatt undervisning i klassiska språken, antingen öfvergifva skolan för att kasta sig in på något yrke och derigenom vinna sin utkomst, eller ock söka ett annat läroverk.
Detta har redan på flera håll framkallat ett begär att fa de nu endast på real-linien fullständiga läroverken förändrade till på båda 376
Den 26 November f, ta. linierim fullständiga.
Men det finnes äfven en annan utväg, nemi. att göra dessa skolor till uteslutande reala; och derigenom skulle man äfven vinna tillgång till anslag åt deras lärare, utan att behöfva ytterligare betunga Statsverket.
— På grund af de skäl, jag nu anfört, har jag ansett, mig icke böra föreslå K.
M. att i den nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof begära några löner för lektorer vid de ifrågavrde läroverken; och anhåller jag att StatsUtsk:t, vid pröfning af motionen, måtte taga dessa mina- skäl i öfvervägande.
Frih. Fock: DA Hr Gr.
Hamilton medgifvit, att de verk ningar, hvilka jag trott skola blifva en följd af realskolornas nämde organisation, verkligen vore att befara, så anser jag
Hr Grrns anförande härigenom hafva gifvit ett särdeles värderikt stöd åt min motion.
Hamilton har mot densamma anfört, att utgifts staten för elementarläroverken redan upgår till ett högst betydligt belopp, och att den derföre icke borde vidare ökas; men, Mine Hrr! santina förmiddag, då jag väckte min motion, rörde vi oss ganska ogeneradt med inilhr, som skulle anslås till anläggande oell fullbordande af våra jernvägar.
Nu begär jag deremot endast 12,000 rdr, eller räntan på anläggningskostnaden för knappast
V- jernväg, för att få rättvisa utöfvad mot några öfver hela landet, från Helsingborg till Luleå, fördelade läroverk.
Hafva vi råd att för våra materiella intressen upoffra sådana summor, som de, hvilka nu blifvit ifrågasatte, så måste vi äfven hafva råd till de upoffringar, som folkets andliga utveckling kräfver.
Hr Gr:n har yttrat den förhoppning, att de på real-linien fullständiga läroverken onekligen skola i en framtid lemna vackra resultater; men just för att detta mål må vinnas, böra de utrustas med tillräckliga lärarekrafter, åtminstone på den linie, de representera och hvarefter de bära sitt namn.
Han har äfven sagt, att då Statens väl fordrar npoffringar, får man icke se på hvarken det sista öret eller den sista blodsdroppen ; men jag hemställer, om icke just under sådana lugnare tider som denna, då de sista tillgångarna icke behöfva anlitas, man bör anslå medel till sådana allmännyttiga och nödiga föremål, som det ifrågavrde.
Lika med Hr Gr:n, tror jag att det för de ifrågav:de läroverken sjelfva skulle vara bättre, om de blefve uteslutande reala, men jag tviflar på, att en sådan anordning vore billig mot de städer, der dessa skolor äro förlagde, enär då bibringandet af äfven de förste elementerne af den klassiska bildningen derstädes blefve omöjlig.
Och i alla fall bör väl ej båda liniernas förening vid realskolorna vara af större olägenhet, än vid de fullständiga, äfvensom vid de lägre elementar-läroverken.
Att omdömet i förev:de fall är temligen stadgadt, visar sig deraf, att en motion i samma syfte blifvit väckt inom BorgareSt., och, om jag ej misstager mig, der understödd af Representanterne från alla de städer, der dylika skolor finnas, — Jag har för öfrigt ingenting att tilllägga, utan hoppas blott att StatsUtsk:t måtte behjerta behofvet af det anslag, jag begärt.
L>ci> 26 November f. m. 37T ÖlVerliiggningen förklarades fulländad och motionen jemte yttranderne remitterades till StatsUtsk:t.
Föredrogs Frill. Creutz’s, Steffan, d. 23 d:s bordlagda motion om Statsanslag till inrättande afen Hvdropatisk Klinik i hufvudstaden.
Till ytterligare stöd för min nu föredragna motion, anhåller jag att Utsk. måtte taga i öfvervägande hvad D:r Lagberg yttrar i sitt arbele: »Handbok i Hvdrotherapien eller Anvisning att med vattenbehandling bota sjukdomar, om blodtömning och om vaccination», hvilket arbete jag härmed öfverlemna!' med anhållan, att detsamma måtte få medfölja till Utsk.
Ehuru jag icke närmare känner innehållet af Frih.
Creutz’s motion, vill jag dock göra några anmärkmr mot de ställen ur D:r Lagbergs skrift, hvilka han nu meddelat.
Hvad der yttras om åderlåtningar, och deras skadliga inverkan, kan icke hafva någon tillämpning på nuvande förhållanden, alldenstund åderlåtningar numera högst sällan begagnas.
Men bland annat förekom äfven, att skarlakansfeber, nerffeber, m. fl. sjukdomar, vore att betrakta som reningsprocesser.
Att de äro svåra och farliga sjukdomar, är obestridligt; men att de skulle vara något slags reningsprocesser, saknar helt och hållet stöd af vetenskapen och erfarenheten, och jag kan icke uttrycka någon mera menniskovänlig önskan, än att
Gud måtte bevara hvar och en ifrån dylika reningar.
Föröfrigt har D:r Lagberg begått ett stort misstag, då han velat tillskrifva vaccinationen menniskoslägtets närvarande fysiska svaghet.
Det finnes intet land i verlden, som har så noggranna statistiska upgifter om vaccinationens följder, som Sverige, hvilka upgifter till väsendtlig del bestämde utlåtandet af den Kommission, som nedsattes i London, för denna frågas utredande, och hvaraf uplystes, att vaccinationen verkligen skyddar för smittkoppor, eller ål minstone förmildrar dem, och att intet skäl förefinnes till det antagandet, att andra sjukdomar skulle vara följder af vaccinationen.
Det synes mig derföre vara sällsamt, att en Svensk läkare kan offentliggöra sådana, emot sanna förhållandet stridande, satser, och att dessa, utan att underkastas närmare granskning, skola läggas till grund för en motion, med sådant syftemål, som den ifrågavarande.
Jag anhåller att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk.
Efter härmed afslutad öfverläggning remitterades motionen och yttranderne till StatsUtsk:t.
Hr Sfjernefelts, Claes Ferdinand, d. 23 d:s bordlagda motion om nedsättning af Elektriska telegrammportot m. m.
Ilr von Ehrenheim', Per Jakob: Då K. M:s Förordn. om ett enformigt telegrafporto ännu icke är ett år gammal, synes det 378 Den 26 November f. m. vara för tidigt, att nu vilja förändra densamma.
Endast en stadgad ofördelaktig erfarenhet af Förordms resultater borde kunna föranleda dertill, heldst Förorda, af en stor del af allmänheten otvifvelaktig! blifvit rned mycken belåtenhet emottagen Det resultat, som hittills är kändt, upgifves vara en ej obetydligt ökad inkomst af Telegrafverket, under det sednaste qvartalet, emot en lika tidrymd före medelportots införande, och måste detta resultat, då Telegrafverket genom många små nyinrättade telegraf-stationer, som ej bära sig sjelfva, var i behof af ökade inkomster, anses önskvärdt.
Hr Stjernefelt:
Till svar å den siste värde talarens an märkning får jag nämna, att jag vid framläggandet af min motion utgick från den grund, att
Telegrafverket är till för allmänhetens nytta och beqvämlighet.
Emedlertid kan denna inrättning, i anseende till depeschernas dyrhet, endast af ett fåtal begagnas, och äfven har depeschernas antal på de flesta orter betydligt nedgått af samma skäl.
Jag har derföre trott mig böra föreslå en nedsättning af portot, på det denna nyttiga inrättning må blifva tillgänglig för sfi stor del af allmänheten, som möjligt.
Ofverläggningen ansågs afslutad, och motionen jemte yttrandena remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t.
Efter föredragning af Hr Skjöldebrands, Carl Fredrik, d. 23 d:s, på bordet lagda motion, om inrättande af s. k.
Heders-domstolar för Arméens Officers-corpser, anmälde sig och .yttrade Hr von Knorring, Erik Oskar:
Då den nu ifrågav:de motionen blifvit väckt i sista plenum, och tiden derifrån tills i dag varit ganska knapp, har jag icke varit i tillfälle, att helt och hållet sätta mig in i dithörande förhållanden, utan anhåller att en annan gäng få yttra mig fullständigare.
Emellertid ber jag att få meddela några detaljerade underrättelser ang:de Hedersdomstolarnes organisation i Breussen, der denna inrättning är mest utvecklad.
Då likväl dessa underrättelser äro ganska vidlyftiga, vill jag icke trötta R. o. Ad. med deras upläsande, men anhåller att de måtte få åtfölja motionen till Utsk.
Slntl. ber jag att få anmärka, det jag icke tror, att Hr Skjöldebrands motion bör remitteras till LagUtsk.
, utan till Ekon.Utsk., och detta derföre, att, derest R.
St:r erkänna nyttan och behofvet af den föreslagna inrättningen, det torde vara lämpligast, att ingå med en underd. skrifvelse, med anhållan, att K.
M. ville låta utarbeta förslag, och i Krigsartiklarne införa ett stadgande, som rörer Heders-domstolarne.
Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, anförde skriftligen:
Den förev:de motionen anser jag fullt befogad och förtjena ali upmärksamhet.
Så länge nationel frihet och sjelfbestånd har något värde, eger den samhällsklass, som gjort till siu lefnads - Dea 2ti November f. m. upgilt att, med upoffring af helsa, lemmar och lif, i första hand upträda till desä försvar och bevarande, rättvisa anspråk på framstående medborgerlig aktning och anseende.
För att dock i allo vara värdig dessa utmärkelser, samt kunna desamma bibehålla, eifordras ridderlighet i handlingssätt och vandel, samt ett strängt iakttagande af ärans och hedrens bud, eller hvad man på militärspråket förstår med att hålla uniformen i helgd, kokarden fläckfri.
Såsom verkande orsaker till dessa förhållanden är en god korpsanda, ett godt kontrollerande kamratskap inom befiiiet.
Vid ett föregående tillfälle har jag bemödat mig visa vigten deraf, att inom militärståndet vidmakthålla en sträng disciplin, såsom grundvalen för en laglydig armées tillvaro och villkoret för att med densamma kunna upfylla dess bestämmelse: det nationella sjelfbeståndet, den lagbundna frihetens värn, När nu ytterligare tages i betraktande att, till åstadkommande af det antydda disciplinära tillståndet, bidrager i hufvudsaklig mån en god korps-anda, ett kontrollerande kamratskap, så måste bemödandet att framkalla dessa förhållanden, derest de saknas eller blott ofullständigt förefinnas, icke förbises.
Då nu vidare tilldragelser här och der inom arméen bedröfligtvis ådagalagt, att med de anförda, om jag så får säga militärståndets fundatnenter, förhållandet icke är hvad det borde vara, så anser jag behofvet påkalla åtgärder, som kunna åstadkomma, hvad som erfordras.
De af motionären föreslagna hedersdomstolar, och hvilka i flera utländska arméer hafva sitt motstycke, tror jag ganska fördelaktigt kunna inverka i den antydda riktningen, hvarföre jag äfven önskar bifall till motionen.
Jag skulle dock gerna hafva sett, att motionären närmare autydt de förseelser, som af dessa domstolar borde handläggas.
Som detta icke egt rum, ber jag att, såsom tillägg till motionen få upgifva, det jag anser vingleri, spel och dobbel, egennyttigt och oridderligt upförande, besökandet af dåliga sällskaper samt dryckenskap vara sådane förseelser, hvilka hedersledamöterne måtte tillerkännas rätt att uptaga och handlägga.
Angående domstolens föreslagna sammansättning, har jag intet annat att anmärka, än att jag anser, att korporaler äfven i dem måtte få säte och stämma.
Afven dessa personer äro medlemmar af den stora militärfamiljen, och i anseende till sina egande befattningar, om de rätt upfattas och upskattas, ibland de vigtigaste och mest verkande medlen i och för tjenstens behöriga gång och en god militärandas åstadkommande samt till arméens förmåga att kunna upfylla sin bestämmelse.
Den nu förev:de motionen ari sanning en nyhet, som inom den Svenska arméen tills dato icke hörts af.
Det är beklagligt, att inom denna armé skola inträffa sådana allmänt bekanta förhållanden och händelser, som, om de också icke göra en sådan inrättning nödvändig, dock synas kunna rättfärdiga motionen.
Jag tror för min del, att de föreslagna hedersdomstolarne icke äro för oss nödvändig, samt att de icke skulle komma att motsvara det dermed afsedda ändamål, utan att de deremot skulle göra mycket mera ondt än godt.
De skulle kunna inom Deri 26 November f. m. särskilda korpser föranleda en slags militärisk kamratdiktatur, en militärisk skråanda, som gjorde, att militäryrket betraktades ur en alldeles för ensidig synpunkt, skiljdt från hela det öfriga nationallifvet; de skulle kanske leda till partistrider, oeh^till ganska farliga stämplingar emot nationens sanna frihet.
Vi hafva ju den allmänna lagen, vi hafva krigslagar, till hvilka man kan vädja i sådana fall, då ett mindre aktningsfullt förhållande mellan kamrater eger rum.
Dessa ifrågasatta domstolar blefvo också ganska kostsamma, och huru skulle aflöningen till dess ledamöter bestridas?
Skulle bidrag erläggas af olficerarne sjelfve, eller skulle man begära ett särskildt statsanslag för ändamålet?
Jag tror, att Staten har tillräckligt med utgifter ändå, utan att behöfva utkasta sina medel på inrättningar, som skulle medföra, så obetydligt gagn, som den if'rågav:de.
Jag anhåller att få, på grund af dessa skäl, motsätta mig motionen, samt att mitt nu äfgifna vttrande må få åtfölja remissen till Utsk:t.
Ilr Brakel, Mauritz:
Jag för min del skall icke spilla många ord på Hr Skjöldebrands motion.
En g i Grundlagen säger, att ingen kan skiljas från sin tjenst, utan laga dom och ransakning.
Laga dom är en sådan, som är stödd på verkliga skäl och undersökning inför allmän domstol.
Hr Skjöldebrand har deremot föreslagit, att ett visst slag af medborgare, nemi. militären, skulle kunna skiljas från innehafvande tjenst efter tycke och smak; och att bestämmandet deraf icke kan updragas åt en sådan hedersdomstol, som han vill hafva inrättad, tycker jag bör vara tydligt för hvar och en.
Jag anhåller, att denna min korta anmärkning måtte få medfölja motionen till Utsk:t.
Jag anhåller, att få med ett par ord bemöta den siste talarens inkast.
Han framdrager en § i Grundlagen, som säger, att ingen kan blifva sin tjenst förlustig, utan att vara af behörig domstol fälld.
Men om nu hedersdomstolar blifva inrättade och förklarade för laga och behöriga domstolar, så synes mig, att deras utslag böra gidia, och att således Grundlagens föreskrift alls icke behöfver stå i strid med det väckta förslaget.
Jag befarar visserligen icke, att den ifrågav:de motionen skall blifva tillstyrkt af LagUtsk:t, då den i intet hänseende passar till våra gamla lagar och vårt nationallynne.
Den är också troligen föranledd af ett enskildt fall inom det regemente, der motionären tjenar.
Men jag vill dock hafva anmärkt, att en sådan institution, som den föreslagna, skulle kunna medföra rätt stora vådor.
Militären skulle derigenom blifva ännu mera isolerad, än den nu är.
Anklagelser inför s. k. hedersdomstolar skulle lätt kunna urarta till personliga förföljelser.
Hvad åtminstone Preussen beträffar, från hvilket land man hemtat idéen och mönstret till dessa hedersdomstolar, så hafvande der ingalunda burit några goda frukter eller lemnat efterföljansvärda exempel.
Den 26 November f. m.
I Sverige hafva lyckligtvis våra fordna stranga konungar lyckats i det närmaste afskaffa dueller.
I Tyskland deremot florera de ännu bland både militäre och civile.
Man försöker nu äfven der att afskaffa dem, genom inrättande af hedersdomstolar, men har hittills ej lyckats.
Till och med detta motiv för en dylik orimlig speciallag saknas emellertid här i landet helt och hållet.
Jag får äran förena mig med den siste talaren.
Om sådana hedersdomstolar skulle komma till stånd, blefve följden, att hvarje regementschef finge sig ålagdt att ingifva conduitelistor; och vi minnas, huru för flera år sedan befallningen om insändande af sådana väckte det största missnöje inom hela arméen.
Jag är säker, att följden nu skulle blifva densamma, och får äfven på denna grund afstyrka motionen.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, remitterades motionen, tillika med yttranderne, till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t.
Björnstjernas, Carl Magnus, d. 23 dennes bordlagda motion, om tillägg af 2:ne mom. till 7 § liiddarh.O. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, anförde skriftligen:
Björnstjerna nr jag icke blind för det felaktiga i E. o.
Adis sätt att utöfva sin representationsrätt, egentligare för R. o.
Ad. egande rättighet, att såsom sjelfskrifvet RiksStånd deltaga i national-representationen. R. o. Ad:s protokoller för de riksdagar, som egt rum under sednast förflutne 20 år, bära vittnesbörd om mina åsigter i förevarande ämne.
De äro och komma alltid att förblifva desamma.
Och om jag icke allt för mycket misstager mig, har förhandlingarne vid sistförflutna"riksmöte, synnerligast med hänseende till de påföljder, de i framtiden komma att ega, närmat tidpunkten, då R.
Stil- komma att blifva, hvad de nu, de fakto, icke äro —, Svenska folkets representanter.
Efter att endast i förbigående hafva vidrört detta ämne, öfvergår jag till Hr Gr.
Björnstjernas motion, hvilken jag i allo ogillar.
Grefvens yrkande är egentl. tvefaldigt.
Hr Gr:n vill, såsom grund för R. o.rAd:s utöfvande af sin representations rätt, införa examen (student-examen) och förmögenhets-census.
Hvad examen angår, så skulle detta villkor möjligen haft något skäl för sig, för cirka 100 år tillbaka.
Under närvarande tidpunkt har det varit nedslående förnimma, att en ledamot inom detta hus kunnat anse möjligt, att någon, här säte och stämma tagande, riddersman skulle, hvad bildningen angår, vara så qvalificerad, att han icke egde de kunskaper, som studentexamen innefattar.
Skulle detta vara fallet, är jag öfvertygad att förhållandet så icke är med någon fattig, till nödig omtanka tvungen adelsman, utan med någon af de rike.
Men för dem^öpnar Hr Gr.
Björnstjerna riddarhusets dörrar, med stödhaf deras egande vigt på förmögenhetens vågskål.
Hvad förmögenhetscensusen i och för sig sjelf angår, finner jag densamma både förhatlig och fördömlig.
Hr Gr:n anför, såsom skäl för dess antagande, 382 Den November f. lil. den slags profkarta på olika sätt för valrättens tillgodonjutande, som, eldigt min förmening, till föga fromma i framtiden blifvit tillvägabragt inom ett annat Riksstånd.
Sjelfskrifvenlieten inom K. o.
Ad. har sitt upliof från våra stamfäders förtjenster, och som sådan kan den åtminstone hafva det goda med sig, som det till efterdöme manande minnet af förfädrens handlingar medför.
Det är genom deras mannamod och medborgerliga förtjenster, sorn vi här hafva säte och stämma, oell icke genom ett å deras sida lyc kadt förvärf af penningar och egodelar.
De hafva icke för sig och sina efterkommande med penningar köpt de bänkplatser, vi här innehafva, utan de hafva gjort det med sitt blod och sina utmärkande handlingar.
Må derföre alla försök bortvisas, som vilja förvandla oss ifrån en hörds- till en krämare-adel. R. o. Ad:s tid, såsom sjelfskrifvet RiksStånd, kan snart vara tilländalupen.
Jag skall icke motsätta mig ett dylikt förhållande.
Men R. o. Ad. såsom social-institution, fotad på grunder, som utgöra naturen af det rätta Adelshuset, den kommer aldrig att uphöra.
Jag afstvrker allt afseende å Hr Gr.
Björnstjernas motion.
Oaktadt jag i förra plenum begärde denna motion på bordet, har jag vid närmare eftersinnande funnit, att det kanske varit bättre att låta den i all tysthet gå sin väg.
Men sedan nu den föreg:de talaren yttrat sig deröfver, skall jag också anhålla att få säga några ord