Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här har grund lagsstiftaren velat förekomma, att inga andra Sedlar genom Banken kunna utgifvas (vare sig af Konungen eller någon annan), än dem Rikets Ständer velat utgifva.
Hr Rosenblad har mött mig med den gamla DdmareRegeln, att förord bryter Lag.
I alla tvistemål, som endast röra a:ne parter och tillhöra allmänna CivilLagen, der kan det tillämpas; men förord bryter ej Lag i brottmål och ännu mindre bryter förord grundlag, hvarom här är fråga.
Jag nödgas derföre vidblifva mitt yrkande, att ordet alle - Den 17 Februari i f. ra. i55 na utur Herr Rosenblads redaclionsförslag måtte utgå.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken tillkä nnagaf, att plenum klocken half till 6 i eftermiddag bomme att fortsättas.
Herr Munch af Rosenschöld: Herr Grefve af Wetterstedt har vederlagt hvad jag icke sagt.
Han har deremot sagt meningen med detta redactionsförslag vara den, att Statsverket icke skulle vara skildt från Banken i afseende på rättighet att der öppna räkning och upptaga Lån.
Jag för min del skulle önska, att ordalydelsen i förslaget tydligen uttryckte denna mening; men der står blott, att Banken vare för evärdeliga tider skiljd från Rikets Statsverk.
Grefve af Wetterstedt har funnit denna mening tydlig; den kan vara tydlig för Herr Grefven, för mig och flere, men den är ej tydlig för alla, hvilket häst bevisas af memorialet, emedan en Ledamot der reserverat sig för det han ej finner meningen vara tydlig.
Denne, sjelf ledamot af ConstitutionsUtskottet, säger: ”efter stränga ordalydelsen af det allmänna uttryck, hvartill Utskottet inskränkt ”sig, kunde det tydas, som skulle Statsverket icke ens äga rätt att i Banken öppna ”räkning, eller att emot godkända hypothe”ker upptaga lån, hvilket dock icke lärer ”varit meningen.” — — — — —■ i56
Den 17 Februnrii f. m.
Här uttrycker en Ledamot af GonstitutionsUtskottet sin tvekan om hvad som kunde vara meningen med detta stadgande.
Jag tror det vara bäst, att utesluta dessa ord:
Banken vare för evärdeliga tider skilid från Rikets Statsverk, ty i det derpåföljande förekommer: och må ej Rikets Ständer i hvad fall som helst > kunna afhända Banken något mer eller annatj än dess årligen behållna vinstmedel.
Enligt detta kunna Rikets Ständer ej afhända Banken något till fördel för Statsverket.
Men om man vill bibehålla det ifrågarande stadgandet, så måste, till förekommande af missförstånd, göras det tillägg, som Herr Bruncrona föreslagit, att nemligen till orden ”vare evärdeligen skild från Rikets Statsverk”, läggas: ”att detta Verk, i förhållande till Banken, ”ej äger annan rätt än enskild man;” eller, om man icke vill göra detta tillägg, hör man utesluta hela meningen, och blott säga, att Statsverket ej har, i afseende på Banken, annan rätt än hvarje enskild man.
Då fråga är om en ny grundlags-§, höra orden vara så klara och lätta att förstå, att åtminstone icke en ledamot i ConstitutionsUtskottet kan vara tvifvelaktig om meningen dermed.
I öfrigt kan jag ej instämma i den del af förslaget, som utvidgar Kongl. Maj:ts rätt i afseende på Banken.
Jag tviflan, att man i något annat Constitutionelt land skulle hafva varit angelägen om ett sådant utvidgande.
Man måste äfven tänka
Den 17 Februarii f. m. på kommande aflägsna tider.
Jag kan således hvarken bifalla Utskottets eller Herr Rosenblads redaclions-förslag.
Det finnes trenne omständigheter i Herr Rosenblads, äfvensom i ConstilutionsUtskottets förslag, vid hvilka man fästat sig, och vid hvilka jag äfven skall utbedja mig få göra några anmärkningar.
Den första angar uttrycket:
Banken vare evärdeligen skild frän Rikets Statsverk.
Dessa ord äro visserligen obestämda; men man bar, under denna Riksdag, ständigt bort den önskan yttras, att sammanblandningen mellan Banken och Statsverket måtte upphöra.
Det är naturligt, att män, som fästa vigt vid denna önskan, äfven vilja se sin mening uttryckt i grundlags-§:n.
Jag tror ock, att det icke kan skada, och anser således skäl fattas att bestrida införandet.
Den förvillelse, Herr Rosenschöld befarat, att nemi.
SlatsContoret kunde derigenom förbjudas att hafva sina medel stående på räkning i Banken, synes ej vara fruglans värd.
Man vet, att icke allenast en mängd allmänna Cassör och Inrättningar, ulan äfven personer, hafva sina contanta behållningar slående på Depositionsräkning i Banken utan att dessa kunna sägas vara på något vis sammanblandade med Banken.
Hvad StatsContoret särskildt beträffar, så hörer det till Bankens privilegier, att få förvara dess 158 Dan 17 Februarii f. m. behållningar; och någon förändring deri, liar aldrig varit satt i fråga.
Vidare har man fästat sig vid de stadganden, sorn röra gångbarheten af Bankens sedlar och deras inlösande med mynt.
Den förra beror, och bör alltid bero af det senare.
I hvarje samhälle, som vill ordna sitt penningeverk, utgår man från regeln alt alla betalningar skola göras i klingande mynt om penningarnes emottagare så fordrar, samt alt betalningar med förskrifningar bero på frivillig öfverenskommelse.
Det rättaste vore visserligen, att äfven så tillginge bär i landet.
Men i närvarande ögonblick skulle en sådan författning endast lända derhän, att man ansåge Bankens sedlar för sämre, än de verkeiigen äro, och att realisationen derigenom motverkades.
Jag erkänner likväl anmärkningens riktighet i sin grund, och tror, att det vore bättre om man uttryckte sig så här: i öfverensstämmelse med ofvan åberopade lagar och stadganden , skall Banken sina utgifne sedlar eller förskrifningar med mynt, efter deras lydelse, inlösa.
Bankens sedlar allena skola i uppbörd emottagas.
Om redactionen lydde så, hade Ständerna blott åtagit sig att erkänna sina egna förskrifningar för det värde de alyda, men ej ålagt någon annan att ovilkorligen mottaga hvarken dessa, eller andra skuldförbindelser.
Men som jag befarar, alt en sådan förändring skulle nedsätta värdet af Den 17 Februarii f. m.
Bankens sedlar, förnyar jag min förklaring, att jag härmed endast velat erkänna grund* sattsens riglighet.
Slutligen har man fästat sig vid den ökade magt, Konungen skulle få, genom delaktigheten i Bankens lagstiftning.
Jag får deremot erinra om de skäliga anledningarne till fruktan för enväldets missbruk, på hvilkendera sidan det må befinnas.
Ständerna hafva utöfvat envälde öfver Banken, och den ena Bankrutten efter den andra har varit följden deraf.
Delningen af detta välde synes således vara nödvändig, på det alt penningeväsendet icke må rubbas utan bägge Stalsmagternas sammanstämmande beslut; och säkrare försigtighetsmått gifvas icke.
Hvad ränlevinsten angår, så är hon utlryckeligen förbehållen Rikets Ständer med det undantag, då Konungen anser henne nödvändig för bibehållandet af Bankens grundfond, d. v. s., för att stadga Bankens egen säkerhet.
Mig synes således, som framginge man med lika afseende på Bankens säkerhet, som på meningarne för dagen, för hvilka ingen lagstiftning kan vara alldeles likgiltig.
Jag tillstyrker, att Ridderskapel och Adeln måtte såsom sin gemensamma tanka antaga Hr Rosenblads förslag.
Sista gången jag hade ordet glömde jag att fästa uppmärksamheten på en olägenhet af Herr Rosenblads redaction, så vida icke förord bryter grund - igo Den 17 Februari i f. m. lag, att nemligeu alla förbindelser i klingande mynt, blefve olagliga.
Jag förenar mig i allo med Herr von Hartmansdorff, att det nemligen vore bättre antaga bans redaction; men jag kan icke förena mig derom, att Bancosedelns värde derigenom skulle nedsättas.
Den §, som nu är i fråga, kan icke antagas förrän vid nästa Riksdag, och då är realisationen redan börjad, i annat fall blir §:n afslagen.
Sedan vexlingen är börjad kan sedeln ej falla, förr än Banken tillsluter luckan för vidare växling, men intill dess sökas papper, som inlösas vid anfordran, heldre än klingande mynt, för deras större lätthet att kunna transporteras.
Jag hemställer till Hr von Hartmansdorff, om lian icke skulle vilja afstå från den betänklighet, han yttrat emot den af honom föreslagne redaction, och anhåller om proposition derå, att Ridderskapet och Adeln, som sin gemensamma tanka ville antaga Herr von Harlmansdorffs förslag.
I öfverensstämmelse med hvad Hrr Hjerta och von Hartmansdorff anfort, anser jag deri enda vigliga förändring, som i 72 §:n RegeringsFormen hehöfves, vara uteslutandet af orden: ”Rikets
Ständer äge allena ”rätt att genom Banken utgifva Sedlar som ”för mynt i Riket må erkännas.”
Jag före - Den 17 F e b r u a r i i f. ni. slår deremot följande redaction. ”Rikets
Ständer äga allena rätt alt genom Banken utgifva sedlar, hvilka uti all Kronouppbörd samt alla afgifter och betalningar lill Staten skola emot lagas ti il lika värde med det redbara mynt, hvarå de lyda.
Deras emottagande för öfrigt, i stället för mynt, heror af hvar och ens fria vilja och öfverenskommelse.
” Herr Hartmansdorff har erkänt grunderna för denna redaction vara ostridigt riktiga; roen funnit betänkligt att antaga den.
För min del har jag alldrig funnit betänkligt att antaga och yttra , hvad jag funnit rätt och välgrundadt.
Långt ifrån att skada Bankens credit, skulle en sådan redaction gifva deråt det fastaste stöd, emedan Sedlarnes värde gjordes beroende af realisationens oafbrutna fortgång.
Så länge vexlingen fortgår kan ej inträffa att sedlarne falla under det klingande myntet, som de föreställa, emedan de då äro ett lika godt och derjemte tjenligare och vigare bytesmedel.
Skulle åter utväxlingcn afstanna, så är det lyckligt att genom Grundlag hafva stadgat, alt fordringsägare icke kan åläggas, att i betalniug, i stället för redbart och till sitt silfvervärde bestämdt mynt, emottaga ett nedfallet och till värdet vacklande pappersmynt.
Också i alla Stater, jag vill t. ex. nämna Österrike och Dannemark, der man ställt penningeväsendet i ordning och stadgat Banco62 II. 11 Den 17 Februarii f. m.
Sedel värdet, hav man förklarat, att BancoSedlarne aldrig skulle såsom betalningsmedel i stället för mynt kunna påtvingas.
Jag anhåller vördsamt, att detta må framställas till Ridderskapet och Adeln, för att blifva ett tillägg till deras gemensamma tanka , i hänseende till den ifrågavarande grundlagsförändringen.
Jag skulle ej ytterli gare upptaga Ridderskapets och Adelns tid, om cj, ehuru den talare, sorn framställt förslaget, förklarat detsamma ännu ej vara lämpligt, en annan talare dock upptagit detsamma.
Här visar sig, huru man motarbetar saken, då man går in i speciella detailleföreskrifter, hvarigenom man aldrig tror sig hafva gifvit dem nog fullständiga.
Genom Herr von HartmansdorfFs förslag skulle uteslutas att vid laga liqvid använda Bancosédlar, och följden deraf skulle blifva, att, antingen vid nästa Riksdag den §, som skulle stadga Bankens säkerhet afslogs, eller och att, sedan realisationen vore börjad, och innan allmänheten hade kunnat förse sig nied klingande mynt, en mängd chicaner skulle i landsorten tillvägabringas, till den grad, att nio tiondedelar kunde öfverlemnas åt chicanen.
Då jag inser omöjligheten af att ingå i de finaste specaliteter, och dessutom anser 79 § RegeringsFormen tillräcklig, förblifver jag vid min tanka, och förnyar min anhållan om proposition att Ridderskapet Den 17 F e b r u a r i i f. ra. 163 och Adeln ville, såsom sin gemensamma tanka anse det redactionsförslag, jag haft äran föreslå.
Jag anhåller om Hr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, att Ridderskapet och Adeln ville såsom sin gemensamma tanka antaga, att nu varande 72 § i RegeringsFormen hör oförändrad bibehållas.
Den föreslagna nya § innehåller ytterligare coneessioner, och sådana hafva vi tillräckligt under denna Riksdag gjort, utan att antalet behöfver ökas.
Hans Exceilence Herr Grefven och LancltMarskalken tillkännagaf, alt enär den af den siste talaren mot Utskottets förslag gjorde anmärkning vore af den egenskap, att, om den af Ridderskapet och Adelil godkändes, den uteslöte alla anmärkningar, ansåg Hans Exceilence sig först böra inhemta Ridderskapels och Adelns tanka i afseende å densamma, i anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, 0111 Ridderskapet och Adeln behagade instämma i den af Herr Rosenqvist mot Utskottets förslag gjorde anmärkning^ Ropades starka
Hans Exceilence tillkännagaf, att som, enligt hvad Hans Exceilence tyckt sig finna, Nej öfverröstat
Ja, Ridderskapet och Adeln 62 H. 11 * i(S4 Den 17 Februarii f. ro. således ej instämt uti den af Herr Rosenqvist gjorde anmärkning.
Herr Rosengvist anhöll om votering.
Jag hemställer till de värde Herrar, som jemte mig gjort anmärkning vid ConstitulionsUtskoltets förslag, om de icke skulle vilja ingå på den jemkning, alt såsom contraproposition antaga min redaction.
Hans Excelience Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att visserligen flere erinringar vid Herr Rosenblads förslag blifvit gjorda, men alt Hans Excelience ej såg något hinder derföre, att detta förslag kunde blifva contraproposition, om Ridderskapet och Adeln så behagade besluta. 1 anledning hvaraf Hans Excelience Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, orri Ridderskapet och Adeln behagade bifalla, alt Herr Rosenblads förslag finge uti contrapropositionen intagas.
Ropades Ja och Nej. Herr Munck af Rosenschöld:
I hän delse någon af dem, som gjort anmärkning mot ConstitutionsUtskottets redactionsförslag, skulle yrka, alt dess anmärkning måtte komma under votering, så måste voteringspropositionerne blifva flera, ty de som ej god - Den 17 F e b r u a r i i f. in. i65 känna hvarken Herr Rosenqvists eller Herr Rosenblads mening, kunna annars icke votera.
För att undgå så många voteringar, hemställer jag, om icke Herr Rosenqvist skulle vilja instämma i Herr Hjertås förslag.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken erinrade, att vid Hr Rosenblads förslag egentligen tvänne anmärkningar blifvit gjorde, den ena af Hr Munck af Rosenschöld, och den andra af Herr von Troil, och att det visserligen ankom på Ridderskapet och Adeln att bestämma, om Herr Rosenblads förslag skulle, antingen oförändradt, eller ock med dessa båda begärda ändringar, i contrapropositionen intagas —; Hans Excellence trodde sig dock först böra fråga, om Herr Rosenblads förslag oförändradt fick i Contrapropositionen intagas.
Ja jemte några Nej. Herr Hegardt:
Jag anhåller, att den af mig föreslagne propositionen äfven måtte framställas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att, enligt hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ridderskapet och Adeln hade bifallit, att Herr Rosenblads förslag skulle i contrapvopositionen intagas; detta kunde dock, enligt Hans Excellences tanka, ej hindra, att sederme - 166 Den 17 F e b r u a r i i f. m. ra pröfva Herr Hjertås och Herr Hegardts förslag.
Jag anhåller om proposition på Herr Rosenblads förslag med den förändring jag yrkat.
Om jag ej miss minnes, så fann Herr Grefven och LandtMarskalken ej längesedan, att något alternativ ej hör äga rum i Contrapropositionerna rörande anmärkning vid ConstitutionsUtskottets Grundlagsförslag, utan att en anmärkning hör pröfvas i sender.
Om så var, så hör väl samma princip äfven nu följas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det Hans Excellence, lika med Herr Cederschjöld ansåg, att då flere ändringar blifvit yrkade i Herr Rosenblads förslag, detta ej borde i contrapropositionen ingå, utan att Ridderskapet och Adeln först bordt isoleradt pröfva Herr Rosenqvists anmärkning.
-— 1 anlenning hvaraf Hans Excellence framställde följande voteringsproposition.
Den, som instämmer i den gjorde anmärkningen, alt nu varande redaction af 72 §:n RegeringsFormen må oförändrad bibehållas, samt anser denna anmärkning böra, såsom Ridderskapets och Adelns gemensam - Den 17 F e b r u a r i i f. 111. nia tanka till ConstitutionsUtskottet hänvisas, voterar j den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer ofvannämde anmärkning att förfalla.
Hvilken voteringsproposition afRidderskapet och Adeln gillades, samt derefter anslogs.
Da, enligt min öfvertygelse, helgden af 56 och 81 §§ ej medgifva, att ett Stånd såsom sin gemensamma tanka förklarar, det ingen grundlagsförändring bör äga rum, emedan ett sådant förklarande endast tillhör kommande Ständer, så får jag anmäla min reservation mot voteringen.
Jag anser beslutet olagligt om Japropositionen skulle antagas; äfvensom jag anser det olagligt, att votering derom nu kan äga rum.
Voteringen börjades klockan 1 eftermiddagen, och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne blifvit öppnade, rösterna hafva utfallit som följer:
Nej — 122. *68 Den 17 F e b 1' u a »• i i f. m.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen förde serskilte protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LcindtMarskalken förklarade, att den af Hy Rosenqvist mot Utskottets förevarande förslag gjorde anmärkning sålunda blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen.
Högloflige Ridd. och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 2 eftermiddagen.
Onsdagen d. 1 n Februarii r83o.
Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen, Justerades 5 PyotocollsUtdrag, innefattande Ridderskapets och Adelns den 15 dennes förmiddagen fattade beslut.
Till justering upplästes och godkändes ExpeditionsUtskoltets följande Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse!- till Kongl. Maj:t, N:o 38i.
Angående Stenkolsverket vid Höganäs, Den 17 Februarii e. m. 169 N:o 386, Med öfverlemnande af förslag Lill TullTaxa.
Fortsattes den i förmiddags-plenum
Lörjade pröfning af ConstitutionsUtskottets den 26 sistlidne November, under N:o 56 aflåtne och den 7 derpåföljde
December eftermiddegen på bordet lagda Memorial med förslag lill ändrad redaction af 72 § RegeringsFormen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att, bland de mot Utskottets förslag på förmiddagen gjorde anmärkningar, följde nu i ordningen att pröfvas den, som innefattas i Herr Rosenblads, Bernhard, då framställda förslag till förändrad redaction af 72 §:n RegeringsFormen; hvarföre Haris Excellence Herr Grefven och JLandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg denna anmärkning böra, såsom Ståndets gemensamma tanka, tili ConstitutionsUtskoltet hänvisas?
Ja och Nej. Ilerr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag utbeder mig få till Ridderskapet och Adeln hemställa, om ej tillräcklig garanti för realisationen kan vinnas, utan att Rikets Ständer helt och hållet till Kongl Maj:t öfverlemna den lagstiftande magt, de hittills baft i fråga örn Banken.
Jag anhåller, att i det - Den 17 Februarii e. tu. ta ändamål få uppläsa ett förslag lill redaction af 72 § Reg.Formen, nästan lika med den gamla, blott med ett tillägg och några få ords uteslutande.
Enligt delta förslag skulle §:n komma att lyda sålunda: ”Rik ”sens Ständers Bank förblifver under Rik”sens Ständers egen garanti och vård, så att ”den ostörd må förvaltas af de fullmägtige, ”hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ord”ningar, Stadgar och Reglementen, hvilka ”redan gjorde äro eller vidare af Riksens ”Ständer göras kunna; ägande Riksens Stän”der allena rätt att genom Banken utgifva ”Sedlar, sorn för mynt i Riket må erkän”nas; hvilka sedlar ovägerligen skola efter ”deras lydelse inlösas.
Till förändring i ”grunderna för Bankens rörelse erfordras ”alla 4 Stundens sammanstämmande beslut: ”men alla öfriga mål rörande Banken må ”genom 3 Stunds beslut af göras.3’
Jag önskade, att Herr Grefven och LandtMarskalked läcktes inhämta, huruvida Ridderskapet och Adeln vill med mig instämma om antagande" af denna redaction, såsom Ståndets gemensamma tanka.
Då jag ej kan frångå den öfvertygelse, att i detta fall nödvändigt hör vara samma samband mellan Statsmagterne, som i andra lagstiftningsfrågor; och då mitt redactionsförslag har åldern framför Herr Cederschjölds, anhåller jag, att, såvida Herr Grefven och De n 17 F e b r u a r i i e. m.
LandtMarskalken icke så faltat Ridderskapets och Adelns svar på den gjorda propositionen om antagande af mitt förslag, att den blifvit bifallen, denna proposition må blifva förnyad innan Hr Cederschjölds project framställes.
Friherre Cederstsöm, Jacob:
Vid af hörandet af Herr Cederschjölds förslag till ny redaction af 72 § RegeringsFormen har jag funnit den deri åsyftade ändring i gamla redactionen endast vara den, att Bankens sedlar skola enligt deras lydelse invexlas mot hardt mynt.
Men detta är förut stadgadt i BancoOrdningen.
De hinder, som mött verkställigheten deraf, hafva varit tillfälliga, och det står ej i Lagstiftningens förmåga att afhjelpa dem.
Den döda bokstafven verkar i detta afseende ingenting; det tjenar derföre ej till något, att fika efter ord.
Men om Rikets Ständer vilja begära Kongl. Maj:ts sanction af realisationen, utan alt lemna Kongl. Maj:t rättighet att, jemte dem, tillse verkställigheten och garantera den; så hoppas de fåfängt, att erhålla en sådan sanction.
Då jag varit emot realisationen, såsom stödd på origtiga grunder, borde jag kanske icke yttra mig i förevarande fråga; men då realisationen nu är beslutad, och Herr Cederschjölds förslag innefattar en påtaglig contradiction, måste jag fästa uppmärksamheten derpå, att det är ovillkorligt nödvändigt att lemna Kongl.
Maj:t delaktighet 172 Den 17 Februari i e. m. i garantien af den realisation, hvarå Konungens sanction begå res.
Made Ständerne endast beslutat myntbestämning, och ej anhållit 0111 beslutets sanctionerande af Kongl. Maj:t, så hade detta deltagande i garantien icke behöfts, ej eller någon ändring i 72 §:n.
Nu åter kan Konungen ej bevilja den begärda sanctionen, med mindre
Han får medverka till lagarne för realisationens verkställande.
Vägrar Kongl.
Majit i alla fall sin sanction, förfaller naturligtvis den föreslagna ändringen i 72 §:n.
Jag anhåller, att vi snart måtte få votera om Herr Rosenblads förslag.
Det svåraste inkast, som mot realisationen kan göras och blifvit gjordt, är det, att Rikets Ständer ej kunna ställa en fullkomlig garanti för dess verkställighet, utan äro i tilfälle att framdeles besluta en ny sedel-emission och sålunda åter försätta Banken i oordning.
En sådan garanti måste sökas i Grundlagen, och, då den nu ej finnes derstädes, införas deri.
Enda utvägen till vinnande af denna garanti är den, att Ständerne afbända sig rättigheten att ensamme besluta om myntet, så att de ej kunna förändra realisationsbeslutet utan Kongl. Maj:ts bifall; och detta vinnes genom den Grundlagsförändring, Herr Rosenblad föreslagit.
Då är man äfven tryggad mot förhastade ändringar i myntsystemet, enär de ej kunna tillkomma utan Den 17 F e b r n a r i i e. m. 17a i den ordning, som för Grundlagsfrågors behandling är föres k lif ven.
Jag anhåller om ytterligare proposition till antagande af Hr Rosenblads förslag.
Otvifvelak tigt önskar enhvar den ändring uti ifrågavarande §, att verkställigheten af den beslutade realisationen ej hindras af blifvande Ständers beslut; rnen för att vinna säkerhet i detta fall behöfves egenteligen ej mera, än att ur §:n uttaga orden hädanefter som hittills."
Man bör ej afstå mera, än hvad som är oundgängligen behöflig! för ändamålet: realisationens bestånd.
När det sålunda kan vinnas, är det öfverflödigt och oklokt att inblanda Konungen i Ständernes rättighet att besluta om Banken; följderne deraf i framtiden äro oberäknelige.
Något sådant har hittills ej varit af behofvet påkalladt.
Mig synes Herr Cederschjölds förslag förtjena uppmärksamhet.
Örn jag med de värde Talarne Herr Cederschjöld och Herr Lagerhjelm kunde instämma deri, alt all tvätvdighet i 72 § RegeringsFormen försvann genom borttagandet af orden hädanefter som hittills, och att tillräcklig säkerhet och garanti för realisationens bestånd derigenom vunnes, skulle jag visserligen ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid med något yt - 174 Deu 17 Fe b mari i e. m. brande i detta ämne.
Men då jag det icke kan, utan tror mera klarhet och trygghet i tillämpningen af denna § höra sökas, föranlåtes jag förena mig i Herr Rosenblads förslag.
För öfrigt får jag upprepa, hvad jag redan, i anledning af någre Talares framställning på förmiddagen, förut förklarat, att nemligen här icke är fråga örn att Konungen begärt någon delaktighet i Bankens styrelse, eller fordrat större magt, än hittills.
Det är Ständerne sjelfve, som begärt Kongl. Maj:ts sanction å deras beslut om realisationen och derigenom framställt beliofvet af ändring i 72 §:n RegefingsFormen.
Enligt denna §:s tydning hittills, hafva Rikets Ständer ansetts äga enväldig magt öfver Banken, hvilket ej varit nyttigt.
Nu är fråga om ändring deri till realisationens betryggande genom begge Statsmagternes delaktighet. i BancoStyreisen.