Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Handtverkare är åter förhållandet sådant, att då högsta inkomsten i Stockholm är uppskattad till 5ooo R:dr och den dernäst till 3ooo R:dr, så är den högsta i Götheborg uppskattad till 2000 R:dr och den andra till i5ooR:dr, samt i Gefle den hogsta till 800 R:dr.
Lika besynnerlighet visar sig, om man skulle anställa jemförelse emellan hvarje samhällsclass för sig.
Att denna inkomst hittills uppgått till ett så ringa och ojemt fördeladt belopp, Samt att det förhållande kunnat inträffa, att denna Bevillning, i stället att okas, betydligen minskats, anser jag härröra deraf, att Borgare taxeras egentligen af egna medbrö
- Den 3o Mars f. m. der, och att någon annan bestämd grund för Taxationen, än Taxeringsmännens egna oberoende pröfning icke finnes; uli närvarande stadgande, angående borgerliga rörelsens uppskattande finnes dessutom ingen garanti, alt ju en successiv minskning i afgiftsbeloppet kan inträffa, oansedt rörelsen skulle vara i tilltagande.
För vinnande af rättelse i denna del, om den af Rikets Representanter skulle finnas nödig, inser jag ingen annan utväg, än att Devi 11— ningsUtskottet, med ledning af föregående årens TaxeringsLängder, och med beräkning af hvarje Stads totala borgerliga rörelse, föreslår, och Rikets Ständer fastställa den summa, som Handlande för sig, Fabrikörer för sig, der de finnas, samt Handtverkare och Borgare i allmänhet för sig, i hvarje
Stad böra utgöra efter a:dra Art,, samt att det derefter ankommer på Taxeringsmännen att fördela den sålunda fastställda summan på personerne inom hvarje af dessa Classer, i mon af hvars och ens större eller mindre inkomster, hvarvid jag vill tillika föreslå den billighetsgrund, att procenten ökas progressift i mon af inkomstens större betydenhet.
Genom denna beskattningsgrund, om den vinner bifall, har man den fördel, att till viss summa kunna beräkna Bevillningen af borgerliga rörelsen, och att den förmögnare härigenom beredes den hugnad, Den 3o Ma r s f. ra. att genom en åtagande högre Bevillning hunna directe lindra den mindre förmögnes skattebörda.
Herr af Billbergh yttrade derefter mundtligen:
Ännu anhåller jag att få tillägga några ord, i anledning af Friherre Boijes önskan, att någon jemförelse emellan olika Classers beskattning måtte blifvit gjord.
För min enskilta upplysning har jag uppgjort flera sådane, af hvilka jag vill framställa den mäst frappant», då den skulle antyda, att EmbetsmannaClassen i Sverige har vida större inkomst, än hela Rikets Borgerskap.
Förhållandet är det, att då 8i32 Tjenstemän, af hvilka öo/fi hafva en inkomst under 600 R:dr, betala lönebevillning efter en total löneinkomst af 5,458,802 R:dr, betala i3,446 Handlande och Handtverkare deras Bevillning efter en total inkomst af 4>!62,i8o R:dr, som vill säga, att fastän Borgarnes antal öfverstiger Embelsmännens med 5314 j har dock de förres inkomst utgjort 1,296,672 R:dr mindre än Embetsmännens.
Huru vigtigt det är, att den större inkomsten rätteligen beskattas, synes af förhållandet med Tjenstemännen, ty, då 5o4r Tjenstemän erlagt i Bevillning å 1 procent endast 17,315 R:dr, så hafva 1960 å 2 procent‘betalt 33,3o5 R:dr, och det ringa an - Den 3o Mars f. m. antalet af ii3i å 3 procent 'ej mindre än 61,894 R:dr.
Jag anhåller vördsammast, att, i händelse Utskottets förevarande Betänkande återremitteras, de af mig nu gjorde anmärkningar må till Utskottet medfölja.
Då Betänkandet, angående grunderna för den blifvande Allmänna Bevillningen, hufvudsakligen en upplaga af 1823 års BevillningsFörordning, icke synes hafva, genom förändringar, verkat någon betydligare arbetsmöda, har anledning icke saknats till den förmodan, att de särskilte motioner, som till BevillningsUtskottet inkommit, skulle häfva blifvit prÖfvade , oell mo* tiveradt afslag meddelt, då de icke blifvit godkände, hvilket är Motionärers obestridliga rätt.
Utskottet har deremot öfver dessa motioner collectift meddelt det förklarande, ”att Utskottet trott sig icke böra ”föröka vidden af detta Betänkande genom ”någon egentlig vederläggning af Motionä”rernes åsigter, i de fall, när de äro ifrån ”Utskottets afvikande;” och i följd af detta godtyckliga förfarande, har äfven min motion om nedsättning i Bevillningen för fastigheter på Landet blifvit obesvarad.
Då 18 H. 16
Den 3o Mars f. m. jag nu härmed förnyar nämnde motion, inskränker jag mig hufvudsakligen till anmärkningar i afseende på beskattningen å jordbruket, emedan jag är i saknad af närmare kännedom om rätta grunderna för Bergverkens och Slädernes beskattning, i anseende hvartill det allmännare omdömet förmodar, att en tillbörlig undersökning, till ledning för Utskottets omdöme, torde hafva uteblifvit.
Jag får derföre nu endast förnya det yrkande, att Bevillningen i 2 Art.
FÖrordningen för hemman och qvarnar, hvilkas värden bero af spannmålsvärdet, må vid nu djupt nedfallne säd espriser, betydligen nedsättas, och jag hämtar ett stöd för detta mitt påstående äfven deraf att, vid bestämmande af bevillning för en längre tidrymd, man alltid gjort rättvist afseende på förändringar i Egendoms värden och förmågan att kunna bära beskattningstyngden.
Sålunda nedsattes, i följd af en mindre fördelaktig conjunctur för bergshandteringen, Bevillningen för denna Näring vid 1810 års Riksdag.
Allmänna Bevillningen ökades då till en tredjedel emot förra Bevillningsbeloppet; men de provincer, i hvilka Bergsbruket är hufvudnäringen, blefvo icke allenast befriade ifrån deltagande iförhöjningen, utan erhöllo ock nedsättning iden gamla bevillningen, som öfvertogs af de då i lyckligare ställning varande provincer, der jordbruket är hufvudnäringen; hvilket genom bifogade utdrag af Riksgälds - Den 3o Mar* f. m. 243 Contoirets räkenskaper bestyrkes.
En lika rättvisa fordrar nu jordbruket, med mera gällande skäl , då spannmålsvärdet, sorn är grunden för egendomsvärdet, blifvit öfver all förmodan nedsatt, och man derjemte bör taga i betraktande, att som spannmålsvärdet allena beror af behofvet inom Riket, man i följd deraf, vid förhoppningen om fortfarande goda skördar, och, under tilltagande spannmåls- och potatoesproduction, mot nedsättning i spannmålsprisen, finner lika liten garanti, som man i afseende på afsättning äger någon trygghet; hälst man från begge
Statsmagterna förgäfves torde förvänta något behjertande till mellankomst i Hemmansbrukarens förlägenhet.
Jag yrkar fördenskull, att Hemman och Qvarnar, hvilka sednare äro, i anseende till spannmålsinkomsten, i samma cathegori som Hemmanen, må erhålla nedsättning i Bevillningen efter 2 Art. till hälften, eller minst till en tredjedel, d. v. s. ifrån 2 R:dr för tusende af det uppskattade Egendomsvärdet till En R:dr Sexton sk.
Vidare, och i sammanhang dermed, yrkar jag upphäfvande af den Minimi-tariflf, hvarigenom en bestämd bevillningssumma hvarje provinCe ålägges.
Denna beskattnings» princip, som man först de sednare Riksdagarne infört, har alltid under de föregående olika regeringssätten varit förhatlig, såsom orättvis, och kan möjligea 16* Den 3o Mars f. ro. för framtiden blifva vådlig, då den bestämmer en viss andel i bevillningen för hvarje province, och sålunda illuderar och gör till intet rättigheten att beskatta sig sjelf, och att, för sådant ändamål, jemföra och pröfva förhållandet till andre skattskyldige; hörande det icke undfalla uppmärksamheten, att, under den långa tid, af fem år, hvarunder samma bevillning utgår, möjligen ekonomiska och financiella förändringar i vissa provincer kunna inträlfa, hvilka föranledde till oförmåga att utgöra den provincen påförde bevillningssumma, hvilken då icke kunde der utgå utan att undertrycka det färre antal som skulle bära densamma.
Med afseende härå, och då den förhatliga province-bevillningen saknar allt stöd af rättvisa, emedan den öfverlemnar bevillningen mera åt slumpen än fordom, yrkar jag, i det jag instämmer uti den särskilta mening, som en Utskottets Ledamot, Friherre Wrangel, yttrat, att denna bevillnings-beräkning må upphäfvas; särdeles som det icke nu lärer vara svårare, än före provincebevillningens uppfinnande, att betrygga Staten för förlust i bevillning.
Då, jemlikt nu gällande principer, man i allmänhet ogillar tvångslagar och böter, när sanna förhållandet dem förutan kan utrönas, saknar jag icke anledning att fordra, det flere sådane, afskrifne utur nu gällande BevillningsFörordning, må från den blifvande Förordningen uteslutas; hälst ali behöflig upplysning för bevillningens åläggande inhem - Den 3o Mars f. ni. a45 tas, i afseende på fastigheter å Landet, af Kronans Jordebok och flere års Taxeringslängder, och i afseende på personer, till personlig bevillning, af Kyrkoböckerne och Husförhörs-längderne, hvilka upplysa om personers ålder, förhållanden och hemvist.
Desse Handlingar äro tillfyllestgörande, att läggas till grund för bevillnings påförande; och borde det få ankomma på hvar och en alt, utan tvång till uppgifters meddelande och personlig inställelse, underkasta sig debitering till bevillning, efter kända förhållanden, eller ock att sjelf, eller genom ombud, deri söka ändring och rättelse, då rättvisa och egen fördel sådant fordrade.
Skyldigheten för de fattigare på landet, att stundom gå flere mil till en mantalsskrifning, äfvensom den, att vid uppbördsstämma tillkännagifva, att Kronoutskylderna icke då kunna erläggas, och detta vid äfventyr af böter för uteblifvande borde äfven skäligen upphäfvas.
Likaledes tillstyrker jag upphäfvandet af föreskriften i 3 Art. i 5 mom. af förslaget till BevillningsFörfatt-. ning, angående ansvar för ofullständiga uppgifter på de å ägorne boende inhyses-personer, nemi., såsom i allo öfverflödig, då Kyrko- och Förhörs-böckerne upptaga hvarje person till ålder och bostad.
Då det lätt kan hända vid en större Egendom, att en sådan icke skatlskrifven, eller annan person, på en vidlyftigare förteckning kan blifva uteglömd, är det obilligt, att husbonden, för välviljan att hysa sådane personer, a46
Den 3o Mar* f. ta. skall, enligt förenämnde moment, för så beskaffad försummelse beläggas med böter, och hvad som är obehagligäre, förolämpas genom, tillvitelsen att vara beträdd med oriktig uppgift.
Föreskriften, att afgifva förteckning öfver fastigheter på landet, är äfven öfverflödig, då vederbörande Embetsman hafva Jordeböckerne och Taxeringslängderne till rättelse; och som skyldigheten för jordägare, att uppgifva prsesumtiva värdet å sitt Hemman, är utan allt ändamål, då på Taxeringsmännen allena beror att derå göra afseende eller icke, hvilket i alla fall är obehagligt för dem och jordägaren, emedan uppgiften oftare icke godkännes, så anser jag derföre dessa åligganden, utan all olägenhet, kunna upphöra.
Den först vid sednare Riksdagar uppfundne bevillning för Inspector och Fogde rn. m., i mon af Egendomars Hemmantal, bör, såsom en godtycklig bevillning, hvilken saknar all grund i rättvisa, otvifvelaktig! äfven försvinna.
Om det är ganska billigt, att en särskild bevillning erlägges för betjening till uppassning, är det lika så obilligt, att sådan betalas för dem, som biträda vid jordbruket; äfvensom det är orimligt, att den skall erläggas, om ock en sådan gårdsbetjent icke finnes vid egendomen, hvilket ofta händer, då jordägaren sjelf är styresman för egendomens förvaltning» Jag anhåller, alt detta anförande må, jemte Betänkandet, till BerillningsUtskottet remitteras, Den 3o Mart f. m.
Vid berörde anförande fanns bifogadt följande:
Sammandrag till jemförelse af Bevillningens beloppj enligt 1800 samt 1810 årens Förordningar.
Enligt General- förslagen öfver Bevillningen samt lön* och betal- nings-afgiften för ar 1806. 1810 Srs Bevill- ning enligt in- komne sam- mandrag.
Stochholms
Stad l5o,2.o8 29 3 3o3,443 37 I I Upsala Län ....
Stochholms och 56,670 7 7 7'>449 3i 5 Drottningholms d:o 58,649 '7 1 90,159 27 9 Södermanlands d:o 52,7913 21 3 8r,8go *7 8 Östergöthlands d:o 89,808 1 8 119,030 45 a Gottlands d:o . . . 16,667 4' 5 20,920 7 7 Calmar d:o .... 5o,8o8 23 2 85,706 57,235 29 1 Blehinge d:o .... 31,311 27 1 32 !
Jönhöpings d:o . . 46,0 r 7 29,298 3 9 54,o85 > 3 7 Kronobergs d:0 . . 4 7 37,932 37 3 Malmöhus d:o . . . 59,681 8 1 102,833 33 — Christianstads d:o 48,927 23 i 63,236 3o 1 Hallands d:o .... 33,6i 5 48 — 42,470 •7 m Götheborgs d:o *) 60,910 37 8 183,885 47 10 Elfsborgs d:o . . . 644°7 39 7 72,926 i5 5 Sharaborgs d:o . . 56,888 16 5 76,865 22 5 Nerihes d:o .... 65,74.0 23 2 63,877 42 1 "Wermlands d:o . . 66,939 25 — 65,833 2 2 Westmanlands d:o 56,23o 34 3 55,820 12 — Kopparbergs d:o 57.236 2 11 51,626 36 8 Gefleborgs d:o . . . 59,572 l6 10 51,927 34 — WesterNorrlands a:o 4> ,212 45 36,631 42 Summa 1,253,622 22 9I1 >789,691 3o — Enligt af mig förut meddelte uppgifter, intygar C. Sylvan.
Hvaraf för Götheborg!
Stad 125,074 ®-:c*r a7 s^* a 48 Den 3o Mars f. m.
Herr Rothliebj Axelj anförde skriftligen:
Jag hade ej ämnat upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns tid med något yttrande i den fråga, som nu är föremål för öfverläggningen; men, hedrad med förtroendet att vara Ledamot i Bevillningsutskottet, anser jag för en pligt, att med få ord yttra mig, Erfarenheten har visat, att Bevillningen sedan sista Riksdag utgått med mer och mindre svårighet från vissa Landsorter, som sakna afsättnings-tillfälle, och i mon deraf vidkännas en högre grad af penningebrist; men den har likväl utgått. i8a3 års
Ständer voro i det hela ense om det nu gällande beskattningssättets företräde framför det 1810 försökta, och 1812 förkastade.
Några få skiljaktigheter afgjordes uti Förstärkta StatsUtskottet genom mycken pluralitet, öfvertygelsen, att det nu gällande systemet, hvarvid folket blifvit vandt och som har en längre erfarenhet till förespråkare, är det rätta, har inom Utskottet varit gällande, synnerligast af det skäl, att om ett annat beskattningssätt nu skulle införas, man med skäl befarat, det den behöfliga och af Ständerne fastställde bevillningen ej skulle utgå.
BevillningsUtskottet, som ej kunnat med visshet bedomina, huruvida ej en ökning af bevillningen skulle blifva behöflig, i anseende till de flere begärda anslag, Den 3o Mars f. m. 249 och sorn tillika insåg, det icke bevillningen, med hopp om dess utgående, skulle kunna till högre belopp, än den är, fastställas för jordbruk och näringar, har, för att äga någon utsigt till en, ehuru ringa, höjning uli densamma, vidtagit de få förändringar, som nu i förevarande Betänkande om grunderne äro intagne och hvilka kanske med skäl klandras, såsom t. ex. bevillningen af löner från och med 5o R:dr, då skyldigheten till bevillnings erläggande deraf, enligt ännu gällande stadga, vidtager först, då lönen öfvergår 200 R:dr.
Utskottet har aldrig ens egt någon förmodan, att ett så magtpåliggande Betänkande som det, hvilket innehåller grunderne för bevillningen, skulle utan återremiss antagas, och då har åtminstone jag, såsom UtskottsLedamot, hoppats, det anmärkningarne vid återremissen måtte beledsagas med så upplysande och på öfvertygelsen, attnågot bättre finnes, verkande facta, att
Utskottet deraf skulle kunna hemta skäl till andra åsigter, än de nu framlagda.
Här har tal atö om åtskilligt, som jag förbigår, för att ej förlänga discussionen; men då jag i Be vi 11- ningsUtskoltet under förra Riksdagen bestridde bevillnings erläggande för så kalladt öfverflöd, hvarom var stadgadt uti 1818 års BevillningsFörordning; då jag jemväl i Förstärkta StatsUtskoltet i8a3 voterade emot detta beskattningssätt, hvilket äfven der med betydlig pluralitet förkastades och Den 3o Mars f. m. jag slutligen under denna Riksdag inom Utskottet varit af samma tanka; kan jag ej undgå att på det högsta bestrida den nu föreslagne beskattningen af öfverflödsartiklar, såsom vin, caffe, the m. m. helst hvarje consument, i följd af varans ökade pris, till säljaren betalt Tullen, och således redan till Staten erlagt bevillning för det öfverflöd lian förbrukar, samt förbrukningen dessutom snarare bör tillskrifvas vanan med flere omständigheter, än någon böjelse för öfverflöd och lux.
— Lyckligt vore, om folkets förmåga stod i bredd med dess goda vilja att åtaga sig en bevillning, som motsvarade alla sig yppande behof; men ännu lyckligare folket, då Regeringen, under erkännande af den goda viljan, anser folkets välmåga för sin rikedom och hvarje skattdragandes förmögenhet såsom sin pålitliga skattkammare, i behofvels stund.
Herr Hierta, Gustaf:
Jag har trott mig, i afseende på ifrågavarande ämne, böra utgå från den grundsatts, att så länge icke myntets värde är bestämdt, så länge samhällsformerne äro så beskaffade, som de nu äro, och så länge representationen i Bevillningsfrågor beslutar på fyra Stånd, hvilket tvingar oss, att endast tänka på sådane bevillningsgrunder, som kunna af alla Stånden bifallas, samt slutligen, så länge de nödiga Statistiska upplysningar, som fordras, för att bedömma en beskattnings mer Den 3o Mats f. m. eller mindre användbarhet för landet, icke finnas; är det icke möjligt alt ordna ett nytt, förbättradt BevillningsSystem.
I följd deraf har jag inskränkt den ringa tid och bemödande, jag kunnat skänka åt ämnet, derhän, att allenast eftersträfva det Bevillningsutskottet, i dess Betänkande, måtte tillrättavisa de brister, som vidlåda detaljerna af hittills varande system.
Jag bör kanhända vid detta tillfälle nämna, aLt jagenskilt ämnat egna tiden till nästa Riksdag, att, i gemenskap med flera i orterne boende personer, söka samla materialier och utarbeta något helt förslag, i fråga om vår beskattning, så att Rikets Ständer skulle kunna vid nästkommande
Riksdag en ändamålsenligare bevillning sig åtaga.
Jag hoppas att i detta afseende äfven från England få del af de resultater, som der vunnits genom ett arbete af ett talrikt sällskap, som flera år gemensamt arbetat för samma mål.
Jag tror och hoppas, att man likaså hos oss skulle lyckas, att frambringa något resultat, om 60 å 80 personer, i alla orter af Riket, sammansatte sig, alt, efter en bestämd plan, genom fullständiga beskrifningar öfver verkliga förmögenhets- och inkomst-förhållanderne, ett sådant utarbeta.
Jag får således yttra, alt jag för närvarande icke kan tillstyrka BevillningsUtskollet, alt ingå i någon väsendtlig rubbning af det hittills följda systemet.
Folket är nu vandt vid de detsamma åtföljande bestyren; del är Deti 3o Mars f. ra. sådant, att de fyra Stånden derom lunna blifva ense; och det står äfven i passande förhållande till närvarande myntväsende, som är af den beskaffenhet, att beständig förändring å egendomsvärdet måste befaras.
Jag fruktar, att alla, äfven de mest tjenliga, förändringar skulle medföra egendomsvärdenas våldsamma och otjenliga rubbande; hvilket jag så mycket heldre söker förekomma, som de redan, genom nödmynts* systemet, äro derföre utsatte.
Utgående från denna åsigt måste jag godkänna Utskottets Betänkande, utom i en enda punkt, hvari jag begär rättelse.
Det är 17 Morn., der Utskottet troligen gjort ett litet misstag, då Utskottet talat om särskilde lägenheter, utan att utsätta:
Kronolägenheter.
Det är oek derigenom Utskottet kommit till den slutföljd, att sådane lägenheter skola, såsom hittills, med bevillning beläggas.
Då dessa lägenheter bortarrenderas för Kronans räkning till den mestbjudande, ligger häruti en tydlig och klar följd, att derför betalas allt hvad man anser sig kunna betala, utan bevillning.
Staten drager således af arrendet samma nytta, som den kunde draga af bevillningen; och jag tror derföre, att della förslag i 17 Mom. bör helt och hållet utgå.
Hvad åter rör beskattningen af fastigheter på Landet och i Städerna, erkänner jag det missförhållande den framställer, till och med i tillämpningen till Stockholms Stad. i allmänhet står, i Den 3o Mars f. m. a53 afseende på Taxeringen, Stockholms Stad i ett tydligt missförhållande till de öfrige Städerne, likasom dessa till landet i allmänhet.
Jag vill likväl ej upptaga liden med framvägg ning af några ziffror, då min slutsatts dock endast skälle leda till det resultat, att för närvarande ingenting synnerligt härutinnan kan åtgöras.
Jag vill blott yttra, att Herr af Billberghs uppgifter icke i det ringaste äro öfverdrifue, och att sältet att i de flesta fall beräkna husvärdena i Stockholm efter Brandförsäkringsvärdet, är troligtvis en väsendtlig orsak till det origtiga förhållandet.
Hvad jag dock vågar anhålla är, att BevilluingsUtskottet täcktes behjerta det förhållande, hvaruti Krono- och Krono-Skattejorden befinner sig; äfvensom att Utskottet täcktes föreslå Rikets Ständer något undantag från de föreslagne grunderna, ehvad de röra vissa orter, som äro i det skick, att Rikets
Stan- * der böra gå till väga med mycken varsamhet, i frågan att fortfara med en lika stor beskattnings utkräfvande, som hittills.
Hvad första delen häraf angår, så kan det icke undfalla Utskottet, som säkert redan gjort sig redo för tillståndet i landet, att Krono- och Krono-Skattejorden är till den öfverdrift beskattad emot all annan, att om än man kan invända, att skatternas utgörande äro inberäknade i egendomsvärdet, äro de likväl så tunga, att jag anser all den nedsättning i bevillning, som vid den - a54 Dt; n 3o Mars f. m. na Riksdag kan och hör ifrågakomma, böra lända denna del af Svenska jorden till godo, Jag får således anhålla, att BevillningsUtskottet lackes föreslå en billig nedsättning, ti i 1 exempel, lill i per mille i den bevillning, som kommer att utgöras till nästa Riksdag af Krono- och Krono-Skattejord.
Hvad åter senare delen beträffar, så är det i synnerhet om vissa delar af Westergöthland, som jag anhåller Utskottet täcktes taga närmare kännedom, samt, om möjligt är, föreslå, att fastighets-bevillningen, intill nästa Riksdag, för dessa orter måtte eftergifvas.
Det bör icke vara svårt för Utskottet att erhålla närmare kännedom om förhållandet; och jag förbinder mig för min del, att afgifva en specifik förteckning på en del af dem, hvarest förhållandet är sådant, alt alls ingen skatt skall kunna utgå om 5, 6 å 7 år, så framt den under tiden lika tungt som nu utkräfves.
Då så många anmärkningar redan blifvit gjorda, och jag vid detta som andra tillfällen skall söka att icke upptaga Ridderskapets och Adelns tid, anhåller jag att längre fram få till Utskottet aflemna upplysningar i ämnet.
Hans Excellence Herr Grefven och Land'tMarskalken tillkännagaf, att plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Då det Den 3o Mars f. m. i55 icke kan bestridas, att samhällets trefnad till stor del beror derpå, att skattebördorna äro jemt fördelade; så kan det svårligen undgå att väcka förundran, att BevillningsUtskottet icke sökt inkomma med något förslag i detta afseende, eller åtminstone med någon vederläggning af de förslag, som i sådant afseende blifvit afgifna.
Utskottet har, rörande det af mig i delta hänseende ingifne förslag, yttrat:
Hvad nu först angår-Herr Friherre Jacob Cederströms ofvannämnda Motion; så, och då den deri framställde beskattnings-princip står i ett nästan oskiljaktigt sammanhang med Herr Friherrens midt omfattande plan för grunderna till ett nytt Statshushållnings-System, har, med förbigående af hvad som i öfrigt emot verkställigheten af denna princip kunde invändas, det icke synts Utskottet lämpligt, att med dess lösryckande från berörde system, hvilket nu är föremål för handläggning hos flere Utskott, sorn deröfver ännu icke afgifvit något yttrande, serskildt och isoleradt ifrån det hela, fästa sig vid Herr Friherrens förslag, till hufvudgrundsats vid Bevillningens åläggande, utan får Utskottet alltså härmed afstyrka dess antagande.
Härvid får jag anmärka, att bland de Utskott, som hafva att skaffa med föremålen för min Motion, utgör Bevillningsutskottet ett.
Det hade således ovilkorligen ålegat detta Utskott, att med de öfriga öfverenskomma, att öfverlägga derom i 256 Den 3o Mars f. m. sammanhang med hvad motionen i öfrigt innehåller, eller också om Bevillnings-principen i och för sig sjelf, emedan den låter sig tillämpas lika väl enskildt, som om det öfriga antages.
Då det icke torde vara möjligt bestrida, att Sverige äger 1,468,000 mantalsskrifne innevånare, och att man af de, min motion bifogade.
Tabeller kommer att finna, det hvarje person öfver hufvud kan räknas äga en inkomst af 3oo R:dr; bör Bevillningen kunna utgöras med icke fullt en half procent, om Bevillnings-summan utgör 2,000,000.
Att sådant skulle lätta beskattningsbördan, genom en jemnare fördelning, synes tydligt, då somlige deremot nu få betala 5 till 10 procent af inkomsten.