Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. har yttrat i afseende på den af mig väckta motion, att den skulle vara konstmästerligen sammansatt.
Jag hyser ej denna öfvertygelse; jag tror, att den i många delar behöfver jemnkas och rättas i mån af förekommande svårigheter och i detaillerna undergå inånga förändringar; men jag kan ej förmoda, att en fråga af den beskaffenhet, som den ifrågavarande motionen, kunnat uppfattas så, att icke hvarje detail måste bearbetas, hvilket afven i sjelfva motionen är sagdt.
Der äf yttradt, hvilka delar som torde kunna träda i verkställighet med de modificationer, som R.
St. finna nödiga, och hvilka kunna erfordra en tid af törhända 20 år.
Deraf följer naturligt, att man af detaillerna kan antaga dero, hvilka kunna vara lämpliga, och låta de öfriga stå till framtiden.
Det har vidare blifvit yttradt, att det icke är lån, som frambingar näringar, att det ar konstfärdigheten hos individen, som skall göra det; men jag hemställer, om den största konstfärdighet utan capital kan begagnas, och om icke det är nödvändigt att äga sådana för att kunna tillvägabringa något resultat.
Att således bereda utväg, att kunna få sådana utan ränta, måste vara förmånligare för näringarna, än 0111 de måste förskaffa sig dem hos enskilda emot ränta.
Visserligen är capitalet af 100,000 rldr ganska obetydligt. R.
St. förklarade också 180g, att det var otillräckligt, men ansågo, att det genom sättet för dess användande skulle kunna blifva betydligare.
Frih. tror, att om än det användes, som jag föreslagit, skulle det ej betyda något; för min del tror jag, att Sverige skulle vinna betydligt, om det vilkor utsattes, som jag föreslagit.
Om Frih. vill taga kännnedom om den tabell, jag uppgjort, skall han finna, att redan 5lte året kan staten disponera 166.875 rldr och har ändå betydliga fordringar.
Då har staten redan vunnit i belopp af summa att disponera och har capitalet i behåll.
I hvad som rörer siffra är ingen disput möjlig; de gälla, hvad de kunna; det går ej an att disputera om deras värde eller belopp; man måste erkänna dem, när man följer räkningsgrundcn.
Jag bestrider visserligen icke, att de anslag af titeln, som blifvit gjorda tillberedande af ökad production, till linodling m. m., kunnat vara nyttiga, långt derifrån; men jag erkänner icke, att ej denna nytta kunnat vinnas och capitalet vara i behåll, och då hade Konungen kunnat disponera öfver million.
Staten hade stått på en annan punkt i oeconomiskt hänseende, än den gör, och ändamålet måste väl vara att gå framåt med näringarna.
Det är mer än klart, att icke en Styrelse alltid skall sätta sig i oförmåga att kunna upphjelpa en näring af brist på anslag.
Om en skicklig person finnes, som vill an - Den aS Maj e. m. 3 9'i anlägga en inrättning, men han dertill ej han få någon privat förläggare, bör han kunna erhålla ett lån utan ränta, om han leranar full säkerhet.
Han kan framalstra en betydlig production och möjligen en hel landsort deraf komma att vinna.
Här har blifvit vidare yttradt, att detta anslag skulle användas till väganläggningar, der ortens invånare ej vilja hafva väg.
Efter våra författningar skola landsorterna deltaga i nödiga väganläggningar.
Är åter fråga om vägar, som af orten och domaren anses obehölliga, ser jag ej hvarföre de skola anläggas.
Blir frågan om, att dessa vägar skulle blifva militär-vägar, så höra de till 3:dje hufvudtiteln och böra derpå anslås.
Det har jemväl blifvit yttradt, att anslag blifvit använda till liemskaffande af sjöfolk och att sådant ej kunnat gifvas i låneväg.
Jag vet visserligen, att medel blifvit använda till hemförskaffande af sjömän; men jag vet ej, om de utgått af denna titel.
Jag tror denna skyldighet hafva tillhört redarne, och att de icke kunnat undgå att betala hemförskaffningen.
Ytterligare har man omtalat anslag till flygsandens hämmande.
Nyttan och nödvändigheten af dess hämmande, der den finnes, kan ej bestridas; men bättre medel finnas att använda för ändamålet, nemi. skogsplanteringar och ej sådana anslag, som af R.
St. äro anvisade för handeln och näringarna.
Det är uppgifvet, att Sveriges productionsbelopp skulle gå till 100 millioner.
Jag tror mig kunna, utan att gå sanningen för nära, multiplicera denna summa med 4> men jag kan ej deraf hemta samma slutsats, att 120,000 r:dr till framskaffande af en ytterligare production skulle vara af ingen nytta.
Jag skulle tro, att på en areal, som Sverige, vore ofvannämnde production, om äfven den multiplicerades med 4> högst obetydlig.
Jag skulle tro, att då Sverige ej är en öfvergående anstalt, som skall slutas, så är också följden den, att man bör taga framtiden i beräkning; och då finner man, att enligt mitt förslag skulle efter 3o års förlopp man äga 13 millioner att disponera för näringarna; och man finner deraf, att saken i tidens längd kan blifva af större interesse, än man i första ögonblicket inser.
Då fråga är om fastställande af en grundsats, är det mer än vigtigt att beräkna de följder, som skulle äga rum.
Det har slutligen blifvit anfördt, att summan i betydlig mån skulle kunna ökas, om den användes såsom ränta och amortissement för näringarna.
Låtom oss calculera hvad verkan af fett sådant system skulle blifva.
Lånesumman skulle beräknas efter 6 proc.; den blefve då 2,000,000. 5 proc. skulle användas till ränta och 1 proc. till afbetalning; hela anslaget vore förloradt, om man vidblef den grundsatsen att lemna lånen Utan ränta, emedan näringarna i början ej kunna bära en sådan.
Jag bestrider systemet i denna väg, ehuru jag ej bestrider det, då fråga är om att fylla ett behof och man saknar andra till— 7 H. 5o 39-i Den 28 Maj e. ra. gängai1; då är det naturligt att fördela något äfven på kommande generationer.
Att skuldsätta staten till näringarnas förmån kan jag icke medgifva.
Jag får i anledn. af Frih.
Palmstjernäs yttrande, ronde Chalmerska slöjdeskolan, anhålla att med några ord få upptaga R. o. Ad:s tid.
Om jag rätt fattat, hvad han yttrade, ville han, såsom ett stöd för Utskrs förslag, visa, att i fall inrättningen vore af stor nytta, hvarom han icke tviflade, skulle den af K.
M. hägnas; men att Utsk. ej kunnat något bestämdt till densamma anslå, när K.
M:s tanke i ämnet ej vore känd.
Jag hade förra gången, jag yttrade mig, den äran berätta, att Konungen med största interesse tagit den i ögnasigte, och att han fann framstegen och hushållningen så påfallande, att han icke allenast deröfver betygade sitt välbehag, utan äfven sjelf dertill lemnade något understöd, samt att K.
M. lemnade 600 r:dr, hvilka gjorde det möjligt att anskaffa åtskilliga chemiska apparater.
Är det endast en propos. från Konungen, som erfordras och som skulle verka, skall det ej af oss underlåtas att söka en sådan förmån; men man har sett det technologiska institutet inrättas utan propos. från Konungen och till följd af enskild motion.
Här är enda skillnaden, att det varit en enskild man, som lemnat första grundfonden till inrättningen.
Till technologiska institutet utgå i4,ooo r:dr från Manufact.disconten.
Han yttrade vidare, att technologiska institutet var en större skola för utvecklingen och som i agronomiskt och industrielt afseende skaffade resultat samt frambringade nytta.
Jag medgifver det; men jag tror, att ehuru inskränkt Chalmerska skolan är, har den likväl lemnat ett stort resultat; ty när 63 ynglingar der blifva undervisade till den grad, att de, derifrån utgående, hafva större skicklighet än mästare, kan man icke misskänna dess värde; allt går der practiskt till.
Såsom exempel derpå kan nämnas, att när man nyligen fick en ångmachin till ett af fartygen, som skola gå på Götha canal och skulle hopsättas, skickade man en del af eleverna dit för att derom taga underrättelse och deraf taga ritningar, och nu hafva de inom en månad gjort en sådan.
Detta är ett resultat, som jag tycker vara stort.
För en bruksägare in i landet, om han ditsänder en smedsson och efter någon tid får honom tillbaka med större kunskaper i sitt yrke och större practisk färdighet, än någon af hans förutvarande arbetare, måste äfven det vara af en stor vigt.
Jag måste beklaga, att jag af en händelse för ögonblicket är i mistning af de papper, enligt hvilka jag genom siffra skulle kunna bevisa, hvad jag sagt; men jag tror, att, med den värma för saken jag äger, jag kan äga förhoppning, att hvad jag yttrat ej fallit i ofruktsam jord.
Den 28 Maj e. m. 3§5 Hr Peyron:
Föranlåten af de anmärkningar, II.
StatsUtsk:s ordförande yttrat emot mitt anförande, har jag tagit mig friheten begära ordet.
Jag instämmer visserligen med honom, att det blifvande institutet vid
Degeberg kan i visst afseende äfven blifva nyttigt för Södermanland derigenom, att man från institutet möjligtvis kan få elever, eller ock ditskicka individer för att instrueras i landtbruket.
Men huruvida, såsom den värde talaren yttrat, Nonniska institutet kan tjena som modellfcrme, såsom exempel för Södermanländningen, kan jag åtminstone icke fatta; ty att resa från Södermanland tilfWestergöthland vore bra svårt för alla dem af den förra provinsen, hvilka önskade skärskåda, huru en jord bör vara rationelt brukad.
Dessutom, oaktadt jag medgifvit, att Degebergska institutet för Södermanland kan blifva nyttigt, är förhållandet ej sådant för de provinser, som ligga norr om Södermanland, dock utan afseende på de nordligaste.
Då blott ett institut i detta magtpåliggande afseende skall inrättas, borde det tvifvelsutan vara anlagdt midt i landet och icke, som nu frågan är, i den sydvestra delen af Riket.
Att inrätta ett dylikt institut i hvarje provins, som den värde talaren yttrat möjligtvis kunna af samma skäl föreslås, har jag åtminstone icke tänkt, än mindre sagt; det vore iöjligt.
Icke af förkärlek till Södermanland, utan för det denna provins äger en egen fond, hvaraf räntan, enligt H. M:s nåd. tillåtelse, nu begagnas till inrättandet af ett practiskt åkerbruks-institut, har jag trott det vara tjenligt att genom statsanslag utvidga detta institut.
Om något annat landskap erbjuder enahanda förhållande, må någon derifrån göra samma anmälan som jag.
Jag ber H. R. o. Ad. betrakta, att min afsigt blott varit att befrämja landtbruket och upphjelpa det ur dess nuvar. låga ståndpunkt, och att icke det är någon ny motion, utan en följd af den, som i detta afseende blifvit väckt af en StatsUtsk:s ledamot i BorgareSt.
Oaktadt mitt anförande icke behagat StatsUtsk:s ordför., må det gerna för min räkning qvarstå i prot.
För öfrigt, om H. R. o. Ad. så önskar, afstår jag gerna från min gjorda begäran om återremiss af StatsUtsk:s betänk.
Äfven jag önskar återremiss, men icke af samma skäl, som af en värd talare blifvit anförda, att nemi. formen af StatsUtsk:s tillstyrkande vore sådan, att den ej kunde antagas.
Kär Utsk. tillika tillstyrker R.
M. öfverlemna bestämmandet af grunderna för beloppets användande, ser jag ingen oriktighet vara begången, och beslutet innehåller endast, att medel för ändamålet blifvit anslagna; men då Utsk. här i 2:dra punkten, utan alt vara föranledt af Konungens propos., likväl 3g6
Den a8 Maj e. m. tillstyrkt R.
St. att öka titeln med 28,000 r:dr och det utan att föreskrifva något ändamål, skulle jag önska, att R.
St. täcktes behjerta en annan omständighet, den nemi., att Utsk. har, oaktadt bestämdt behof på en annan kommande titel, i 6:te punkten afslagit allt anslag till undervisningsverken.
Om Utsk. hade betäukt, att för framstegen i allmänhet af de industriella företagen fordras äfven kunskaper, hade Utsk. haft tillräcklig vägledning att anslå hälften af summan för det intelleetuella och hälften för det materiella.
Det är denna fördelning, som jag önskar och som jag förmodar, att Utsk. ej skall finna svårighet vid att tillvägabringa.
Under loppet af discussionen har en ledamot framställt såsom ny motion, att hädanefter i allmänhet anslagen på g:de titeln skulle utgå underform af ränta och araortissement, och har deraf lofvat sig vida större summor för näringarna.
Jag omfattar detta tillfälle för att säga, att jag visserligen erkänner, att genom ett sådant sätt att använda fonder man kommer till stora verkningar, men tillika, att jag för min del ej skulle våga tillstyrka ett sådant användningssätt, utan att vara förvissad, om näringarna äro i förmåga att mottaga så stora capitaler; sålunda skulle jag ej våga tillstyrka åtgärden i allmänhet, men väl för vissa behof, hvilka man riktigt kunde inse och hvaraf man kunde vänta stora verkningar.
Således kan jag ej understödja motionen i allmänhet; men jag vöre färdig att tillstyrka den för en särskild cassa, som kunde fordra stora summor till understöd för industriella företag; då kunde saken vara riktig.
Hvad i öfrigt angar den vidrörda principfrågan, huruvida statens tillgångar böra användas till capital eller lån, anser jag mindre nödigt att ingå i bestämdt yttrande derom; men jag vet tillfällen, der anslag af capital varit nyttiga, och andra, då anslag af lån varit nyttiga.
Jag anhåller om återremiss på de grunder, jag anfört.
Ehrenborgh. min aktningsfulla tacksamhet för den patriotiska motion, han gjort.
Den är en af de lyckligaste, som blifvit gjorda.
Jag har hört två talare göra anmärkningar deremot, och jag utber mig att få bemöta dem.
Efter en calculation, sorn jag ej kunde följa och icke ens kunde begripa, har den ena ledamoten yttrat, att staten skulle förlora räntan.
Jag tror, att detta är ett misstag.
Staten anslår nu en summa af i5o,ooo r:dr; om nu ett capital upplånas, till hvilket detta anslag får användas såsom ränta och amortissement, har säkerligen ej motionären upptagit en sådan förutsättning, som skulle dessa penningar användas utan att gifva en amorliserande ränta.
Den ena skulle således ersätta den andra, och jag, långt ifrån att se förlust, ser vinst för fonden.
Jag vill såsom exempel anföra en händelse, som timål.
Milt ändamål är att bevisa, huru stora företag måste åsidosättas derföre, att tillgångar saknas.
IVar Belgien skiljdc Dan 38 Maj c. m. 397 51g från Holland, infann sig här en af de största fabrikanterna i Verviers, sorn förklarade, att han, uppskrämd af den oroliga andan, sorn berrskade i landet och sorn tycktes vara af svårare art då, än nu, ville i ett annat land sätta sig i säkerhet.
Han erbjöd sig att flytta till Norrköping samt der inrätta en fabrik för machinerier, för hvilken lian ville medtaga 60 arbetare.
Han visade, att lian ägde tillräckliga tillgångar, så snart lian kunde realisera dem, men lian begärde ett förskott af 100,000 r:dr.
Hen förträfflige embetsman, till hvilken lian i ändamålet vände sig och som omtalat delta för mig, insåg den stora nyttan af saken, men tilltrodde sig ej ens att göra propos. derom, emedan medel saknades.
Om nu en så stor summa hade varit användbar för näringarna på det sätt motionären yrkat, är det väl något tvifvel underkastadt, att icke Sverige deraf haft mångfaldiga fördelar?
Härifrån hade det blifvit en lätt afsättning, och lättare än från Holland, på Preussen och Ryssland, i anseende till den lättade communicationen emellan oss och dessa sistnämnde länder; men lian måste fara härifrån med oförrättad! ärende.
Utan allt tvifvel måste åter manga andra sådana händelser förefalla.
Summan borde visserligen icke hafva blifvit använd utan ränta.
En annan värd ledamot, hvars åsigt jag högaktar, har sagt, att han skulle vara beredd att bifalla principen, om användandet vore fritt från alla scrupler.
Om bifallet gifves, kan det åtföljas af förbehåll och controller.
Det första vore, att lån icke upptoges i större scala, än att användandet vore af Regeringen ansedt som allmänt nyttigt.
Må det tillåtas mig att erinra derom, att Konungen under denna riksdag, öfvertygad, att de tillgångar till lättnad i rö« reisen, som Manufact.disconten lemnat, genom den ökade productionen funnit en gräns, begärt ett ökadt anslag af 600,000 r:dr. 3Vå val! om detta lemnäs åt Manufact.disconten, vore det måhända visserligen af den natur, att det skulle tillfredsställa den sistnämnde ledamoten, och om motionen bifalles, har man der tillgångar; åtminstone kan man undanrödja alla farhågor derigenom, att lånen ej få upptagas annat, än i den mån rörelsen påkallar behofvet.
Jag slutar med att, jemte det jag anhåller, det Utsk. ville taga denna stora ide' i ett noggrannt öfvervägande, lemna mitt understöd åt den begäran, Gr. v. Rosen framställt.
Het vore beklagansvärd t, om en vacker och nyttig inrättning skulle behöfva inskränkas inom en så liten scala.
Då, om detta anslag bifalles, den skulle kunna utveckla sig, så att måhända 200 elever der kunde få undervisning, tyckes mig billigt vara, att Utsk. derå lemnar afseende.
Jag anhåller, att, i fall af återremiss, detta yttrande måtte få åtfölja.
Jag ämnar ej ingå i någon undersökning om två särskilda motioner, hvilka blifvit väckta i anledning af förevar, fråga.
Jag tror, att de båda böra såsom särskilda motioner till Utsk. ingå 398 Den a8 Maj e. fKi och der utredas.
Cederström har yrkat, att vid g:de hufvudtiteln skulle såsom vilkor fästas, att anslaget skulle användas såsom han föreslagit.
Det är dock tillfyllest visadt, att större delen af de utgifter, som af denna titel blifvit bestridda, äro af den natur, att de ej i utlåningsväg kunnat fullgöras.
Jag tror äfven, att öfverlemnande! med sådana vilkor af anslaget, nemi. med skyldighet till utlåning, hvarvid naturligtvis äfven följer skyldigheten att tillse säkerheten af låneliandlingarna, måste man väl äfven ställa fondernas administrerande under en särskild styrelse, sorn har ansvarighet för användandet, på samma vis som i våra dis— conter för manufacturlån i allmänhet.
Jag skulle icke tro, att Regeringen vore särdeles belåten, om den måste blifva fullt ansvarig för utlåningen och all förlust, som på den kunde uppstå.
I följd häraf förfaller hela systemet.
Jag bestrider ej det gagneliga uti ideen, och den kan, allt mer och mer utvecklad, komma att fylla sitt ändamål; men man bör komma ihåg, att med sådana lån utan ränta följer afund af dem, hvilka ej kunna sådana erhålla.
Jag tror ej, att de deraf uppkommande strider böra hvälfvas på Statsrådet, emedan sannolikt de missnöjda skulle påstå, att af politiska åsigter blefve den ena mera skyddad än den andra; och det är utom tvifvel, att en sådan afund uppkommer, der dylika fördelaktiga vilkor finnas att utdela till enskilda.
För min del finner jag ej anledning till återremiss, enär de båda motionerna kunna särskildt ingå.
Cederström kan föreslå ett särskildt anslag till accumulerande af en fond; det ena störer icke det andra.
Lika med Hr Lagerhjelm anser jag ej utlåt, vara emot formen, enär Utsk. endast yttrat, att det anvisat ett anslag.
När Konungen skall bestämma, i hvad ordning länen fa skicka elever till jordbruksinstitutet, synes saken vara helt och hållet framställd såsom ett önskningsmål, till hvilket StatsUtsk. föreslår Ständerna att bevilja anslaget, enär det förut ej finnes tillgång dertill på g:de hufvudtiteln.
För min del tror jag ock, att anslaget hör till denna titel, som är för handeln och näringarna.
Beträffande åter hvad Hr Lagerhjelm anfört, att han finner g:de hufvudtiteln» anslagssumma vara för stor för handeln och näringarna samt önskar, att den måtte delas åt ett annat håll, tror jag, att då R.
St. vid sista riksdag anslogo 60,000 r:dr för undervisningsverken, hvilka jag ej vill bestrida, att ju de kunna vara otillräckliga, det icke torde vara för mycket, att nu öka g:de hufvudtiteln med den af StatsUtsk. föreslagna summa.
Af de skäl, jag anfört, får jag föreslå bifall till StatsUtsk:s förslag.
Jag instämmer x hufvudsaken med Frih.
Ehrenboi'gh.
Så vida man capitaliserar ett årligt anslag för att befordra produetiva företag och gör det med liktig urskillning, är det ett stort steg att utveckla nationens krafter; men hvad tillämpningen af denna grundsats på g:de Dea a?
Maj o. n. 399 hufvudtiteln angår, möter den stora svårigheter; ty för -faf titelns belopp fordras genast tillgängliga anslag, hvilka ej skulle kunna rubbas, så vida skiftesverket och flygsandsplanteringarna skola fortfara.
Man må göra dessa anslag på hvad titel som helst, så måste de dock finnas.
Anslagen till dem kunna ej användas till fond för sådana inrättningar, som Frih.
Ehrenborgh afsett och i hvilkas nytta jag instämmer; dertill skulle fordras särskilda anslag.
Samma svårigheter möta antagandet af Frih. Cederströms förslag.
När man ser, hvad som återstår af g:de hufvudtitelns utgifter, som ej kunnat fyllas och som Utsk:s betänk, upptagit, finner man, att åtminstone till nästa riksdag ett ökadt anslag i alla händelser erfordras.
Skulle det förslag, Frih Ehrenborgh väckt, vinna R.
St:s samtycke, vore det nödvändigt att anslå en särskild fond, hvarpå ingenting annat kunde anvisas, och som utan någon rubbning finge dertill användas.
Denna fond borde vara afskiljd frän allt annat; i annat fall vet man, hvilka förändringar tiderna kunna medföra i dispositionen af medlen.
Bifall till hvad ytsk. i sitt nu förevarande utlåt föreslagit hindrar således ej den motion, Frih.
Ehrenborgh framkastat.
Jag ser således icke, att hvarken af Frih. Ehrenborgh eller Frih.
Cederström skäl äro anförda emot bifall af utlåt.; ty det skäl, som Frih.
Cederström anfört, att R.
St. skulle besluta, att hos K.
M anhålla om organisation af jordbruksinstitutet, gör intet hinder, enär Utsk. tillstyrkt, att anslaget måtte uppföras på denna titel och anvisas för den ifrågavar. inrättningen, och alt utan R.
St:s beslut inga medel å en titel kunna finnas, är äfven af Frih.
Cederström säkert erkändt.
Då Utsk. förklarat, att dispositionen af medlen skall öfverlemnas åt Konungen, tror jag, att allt, hvad som kan erfordras, är uppfyldt; ty om Konungen ej skulle gilla anslaget, underlåter han att disponera medlen, och då står summan qvar till nästa riksdag.
Cederström i öfrigt anmärkt, har jag i mitt första yttrande hufvudsakligen besvarat.
Beträffande de väganläggningar, som på denna titels anslag skett, så är det icke utan, att ju understundom vägar kunna behöfva anläggas der, hvarest ingen domare kan ålägga någon att upprödja dem.
När de gå genom obebodda orter, lärer det vara omöjligt, oeh likväl kunna de der vara nödvändiga, såsom i Jemtland och Wermland.
Dessa äro likväl ej militärvägar utan hufvudsakligen för landets ceconomiska nytta.
Enligt Frih.
Cederströms förslag skulle, om fonden kunde förvaltas utan omkostnader, inom ett sekel fonden uppgå till 3o millioner; min phantasi tillåter mig ej ett så vidt spelrum.
Jag tror, att långt innan första hälften af seklet vore fonden slut. R.
St. lära ej underlåta att se, det fonden kunde användas på annat sätt till förminskande af någon tryckande skatt, och jag tror, att R.
St. ej hade orätt att så anse saken.
Jag tror det ej vara lönande att formera sådana fonder.
Jag tror, 4oo
Den 28 Maj e. m. att man på annat sätt bör använda statens krafter, oell anser ej detta vara det rätta.
Statens krafter böra drifvas till verksamhet och allt, hvad den kan åstadkomma, bör användas till ökad production; men detta resultat vinnes ej, örn stuten på detta sätt hopsamlar inkomster och nationen ytterligare skuldsattes.
Bättre vore det sätt, Frih.
Ehrenborgh föreslagit; då ökar man sina tillgångar, såväl de materiella som de moraliska, i en snabb progression, och man har sett i de stater, der detta system varit följdt, krafter utveckla sig på ett förvånande sätt; men dertill fordras, att de användas med klokhet och vishet.
Jag tror ej, att denna vishet ännu mognat på Svenska jorden, men hoppas, att, om fröet dertill grof, plantan skall trifvas och deri tid komma, då den bringar oss sina välgörande frukter.
Jag skulle önska, att de vid detta utlåt, gjorda anmärkningar ej måtte föranleda till återremiss, och tror, att Utsk. gatt så långt det kunnat, då det föreslagit tillökning i denna titel.
Jag finnér ingen anledning, hvarföre man, för det man beviljar anslag åt ett jordbruksinstitut, skulle fordra det åt andra; jag skulle ej hafva biträdt anslaget för institutet vid
Degeberg, örn jag ej hade trott mig hafva inhemtat tillräckliga moraliska garantier för att det skulle komma att uppfylla sin bestämmelse.
Jag finnér visserligen, att sådana inrättningar äro af högsta vigt; men jag kan ej med åtskilliga ledamöter, som yttrat sig, anse, att icke kunskap i landthushållning, användbar äfven för andra orter, skulle kunna vinnas i Westergöthland.
Jag tror ej, att för att inöfva folket i ladugårdens skötsel eller i den mindre sädesproductionen, som i de norra provinserna kan äga rum, det vore riktigt att inrätta ett sådant institut derstädes; ej heller ser jag, att ett sådant vore nödvändigt i Södermanland.