Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:s i denna punkt afgifna yttrande bifölls; hvarefter de af Utsk. nu föreslagne 1 och 2 §§ uplästes samt godkändes. 5:te punkten, ang:de § 5, jemte 1—i mom. i4;de§;mom. lillis c, d och k i 6 §, 7 och 10 §§ och lill. b af mom.
1 samt mom. 3 i 13 §.
Härvid förekom först Utsk-.s yttrande i fråga om utbyte af benämningen »lottegare» emot benämningen »kommanditdelegare», och yttrade sig derom Hr von Koch:
Jag måste beklaga, att Utsk. icke fästat något afs:de vid den anmärkning, som vid återremissen af 3 <§:n gjordes deremot, att Utsk. begagnat ordet lottegare i en bemärkelse, afvikande från den, som detta ord har i alla för privatbanker utfärdade oktrojer, i hvilka med lottegare förstås den, som eger del i banken, d. v. s. en solidarisk bolagsman.
Enligt Utsk:s förslag skall med lottegare hädanefter förstås en person, som endast insatt ett visst kapital i en bankrörelse och blott med detta kapital är ansvarig för bankens förbindelser.
Till försvar härför har Utsk. andragit, att ordet hommandit-delegare skulle vara främmande för vår lagstiftning.
Det förundrar mig, att man säger detta, då det icke borde vara obekant, att i den oktroj, som den 17 November 1832 utfärdades för Wermlands privatbank, ordet kommandit-delegare blifvit n y t tja d t.
Utsk. säger ytterligare, att det vore oegentligt att i en speciel bolagslag införa en för vårt språk främmande term, innan den blifvit uptagen i den allmänna lagen om bolag.
Jag för min del hyser verkligen den tro, att då man i lagstiftningen vill införa en alldeles ny sak, det är bättre XI H. 24 370 Den 24 Febrn ari. att gifva densamma ett nytt namn, itn att åt en gammal ferm gifva en bemärkelse, stridande emot termens förra betydelse.
Jag har emot sjelfva saken anmärkt, att vid kommandit-delegares inrymmande, ty man borde väl först inrymma dem i de allmänna bolagen, innan man tillät deras inträdande i privatbanksbolagen.
På denna anmärkn. har Utsk. icke svarat och genom sitt förfarande bar Utsk. stött på den svårighet, att ehuru Utsk. definierat ordet lottegare på ett visst sätt, så finnas lottegare omtalade i andra författningar, utan att Utsk:s definition passar in på dem.
Denna olägenhet är i min tanke så stor, att densamma, i förening med de betänkligheter jag hyser emot hela kommandit-delegareinstitutionen, kommer mig att tveka, huruvida det icke vöre bättre att behålla den gamla privatbankslagen än att antaga Utsk:s förslag.
Som jag likväl icke vill taga på mitt ansvar, att genom mitt motstånd i detta fall hela lagen möjligen skulle för denna gång undanskjutas, och då den i allt fall kommer att underställas Högsta Domstolens och K.
M:s pröfning, vill jag blott i prof. nedlägga min reservation emot den motivering
Utsk. i denna fråga anfört.
Då den siste värde talaren icke fram ställt något yrkande, torde man kanske anse att jag ej borde ingå i något svaromål på hvad han anfört; men då det är nyttigt, att R. o. Ad. icke godkänner en lag, som måhända synes bristfällig för den,, som icke har någon närmare kännedom af ämnet, ber jag att få med några ord besvara de gjorda anmärkmne.
Hr von Koch ifrågasätter, huruvida kommandit-delegare böra inrymmas i privatbankbolagen, innan de blifvit inrymda i andra bolag.
Härvid måste tagas i betraktande, att då vi skola utfärda en speciel lag för bankbolag, böra vi tillse, huruvida sådana delegare kunna få inträde i de bolag, för hvilka specielt skall lagstiftas.
Jag vet icke heller, att. allmänna lagen för närv:de lägger hinder i vägen för inrättandet af ett annat bolag, deri kommandit-delegare vore inrymda.
I fråga om sjelfva nyttan af kommandit-delegares intagande i bankbolagen, föreföll vid ärendets förra föredragning härstädes en ganska vidlyftig diskussion, och då R. o. Ad. stannade i det beslut, alt frågan borde återremitteras, ehuru afslag blifvit yrkadt, anser jag R. o. Ad. hafva godkänt Utsk:s åsigt, att sådana delegare borde få finnas, hvarför jag vid detta tillfälle afhåller mig från något vidare yttrande derom.
Hvad åter angår hufvudlhemat för Hr von Köchs sista framställning, eller oriktigheten att begagna ordet lottegare i st. f. kommandit-delegare, så ber jag att få erinra, att det af Utsk. valde ordet till en början bar det företrädet, att vara Svenskt samt att man i allmänhet älskar att i Svensk lag begagna Svenska ord.
Om man deremot skulle adoptera det utländska ordet kommanditdelegare, erfordrades en definition derå, och då, på sätt den värde talaren anmärkt, kommandit-delegareinstitutionen för närv:de i allmänhet icke finnes, måste det vara desto mera olämpligt att för ett enda fall begagna och definiera ett utländskt ord.
Någon tve - Dan 24 Februari. 371 lydighet om rätta förståndet af ordet lottegare bör idre heller kunna upsla, då i 3 § säges, att lottegare äro sådana bolagsmän, hvilkas ansvarighet begränsas af lotternas fulla belopp.
Den härefter framställda propos:n till bifall å Utslcs förev:de vtlrande besvarades nied starka
Vidare förekom och bifölls Utskrs yttrande i frågan, huruvida lottegare böra medgifvas att inträda i Bankbolag; hvarefter de af Utsk. föreslagne 3 och 4 <§§ samt mom. c, d och k af 6 g up lästes och godkändes, men med beslutet i afside på de öfriga i den nu pröfvade 5 punkten omnämnde §§:ne upskjöts, enär dessa §S voro föremål för ytterligare af Utsk. gjorde framställningar.
6:te punkten, ang:de 7 § 2 mom. sisla delen.
Emot förslagets nu föredragne 7:de § anhåller jag att få göra några anmärkn:r innefattade i Hr lliksarkivarien Nordströms Betänk, bifogade reservation, af hvilken jag utbeder mig att få upläsa den sednare delen så lydande:
Den på ett bolag hvilande solidariska ansvarigheten kan således, såvida icke i särskilda fall annan specifik öfverenskommelse om ansvarighetens bestånd äfven för de afgångne är träffad, ej annat än afse bolaget, sådant det är i det ögonblick, denna ansvarighet tages i anspråk, men icke sådant det under olika tidskiften af sin tillvaro varit af olika lottegare sammansatt.
Desom då af bolaget äro medlemmar, de må deruti hafva i n träd t förr eller sednare, är alltså solidariskt ansvarige för alla dess förbindelser till tredje man, och de som derförinnan afgått äro från all ansvarighet frie.
Ctsk:s pluralitet har visserligen häremot anmärkt, att den, som under loppet af ett bolags verksamhet deruti inträder, icke skulle blifva solidariskt ansvarig för andra dess förbindelser, än dem, som efter hans inträde tillkommit.
Men äfven om en så beskaffad delning af den solidariska ansvarigheten förekommer i vår lag icke ett ord, och det utan allt tvifvel på goda skäl.
Bolagets rörelse består uti en ständigt fortlöpande serie af transaktioner.
Hvarje af rörelsen påkallad utbetalning i reda penningar minskar eller förändrar skulden, likasom hvarje insats förnyar den.
Häruti fortgår sålunda en ständig omsättning, och att hålla bok och reda uppå, huruvida och i hvad mån en yngre skuld tillkommit genom omsättning från en äldre, eller huruvida sednare, mindre omsorgsfullt beräknade förvaitnings-åtgärder möjligen vållat, att äldre skulder oförändradt blifvit qvarstående, torde i de flesta fall vara förenadt med stora svårigheter.
Också har derföre Lagberedningen uti sitt förslag härom uttryckligen intagit den i sjelfva sakförhållandet grundade regel, alt, »då ny hufvudman i bolag inträder, svare han äfven för bolagets äldre förbindelser, så vidi de röra tredje man»; och då inom Bank-bolag ett bokslut, enligt 372 Don 21 Februari. nu ilrågav:de förslag, borde mellankomma, innan begäran om afgång skulle få bifallas och en ny bolagsmans inträde i hans ställe medgifvas, eger denne derigenom det bästa tillfälle att före sitt inträdande vinna kännedom om bolagets verkliga ställning.
Dessutom borde ock andelen i vinsten på samma sätt som ansvarigheten fördelas, om fördelningen af den sednare skall kunna anses rättfärdigad.
För öfrigt och om man härmed åsyftar, att för hvarje förbindelse bibehålla garantien sådan den var i det ögonblick, då för bindelsen tillkom, så är äfven detta en ganska vanskelig sak.
En bolagsman, i dag rik, kan en annan dag vara fattig,, och den sorn inträder vara rikare, än den som afgår.
Skiftningarne i de materiela förmögenhets-förhållandena kunna vara mångahanda; men ett snille i förvaltningen kan ofta verka vida mer för bolagts soliditet, än flere tusende Riksdaler.
Då emellertid i afsrde å den solidariska ansvarighetens betydelse och följder så olika meningar inom sjelfva Banko- och LagUtsk. framträdt, och ganska sannolikt är, att sådana äfven derutom kunna i förekommande fall yppas; alltså, och då det utan tvifvel är särdeles nyttigt, att all osäkerhet beträffande denna för bankväsendet inom landet vigtiga fråga varder på behörig väg undanröjd, föreslås vördsamt, att 2:dra mom. 7 § måtte förklaras böra erhålla följande lydelse:
Solidarisk bolagsman, som önskar från bolaget afgå, anrnäle sin önskan skriftligen hos bolaget.
Ej må den begäran till pröfning företagas förr, än bokslutet för då löpande räkenskapsår blifvit uppgjordt och behörigen granskadt. »Befinnes dervid, att grundfonden till dess behöriga belopp oförminskad qvarstår, ankomma på den bolagsstämma, som derefter hålles, att den begäran bifalla.
Bi fa
I les den; vare ock dermed den af gående bolagsmannen från ansvar för bolagets förbindelser fri, så vidt ej annat uttryckligen förbehålles.»
I nära öfverensstämmelse med dessa här nu uttalade grundsatser uttrycktes ock flertalets åsigter vid den diskussion, som förra gången frågan förevar då här egde rum.
Jag för min del anhåller, vördsamt att Ur Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. på afslag å Utslcs och bifall till llr Riksarkivarien Nordströms förslag.
Hr af Geijerstam, Carl; Afven jag delar de åsigter, som i den uplästa reservationen uttalas.
Jag anser det vara ganska vigtigt, att man till lösning uptager frågan om de förbindelser, som en afgående bolagsman bar till bolaget.
Jag önskar detta så mycket heldre, som det under diskussionen inom Utsk:n tydligen visade sig, att man hade mycket olika föreställningssätt i detta afsrde.
Reservanten har på ett ganska fullständigt sätt afhandlat frågan, och jag behöfver derföre endast åberopa reservationens innehåll till stöd för mitt yrkande om bifall till Hr Riksarkivarien Nordströms förslag.
Den 24 Febr n a rl. 373 Gr, Sparre:
Det förhåller sig med denna reservation på samma sätt som med mycket annat.
Om man ser saken endast och allenast från en sida och alla skälen från en enda synpunkt framläggas, så tager reservationen sig temligen väl ut, men jag hoppas kunna med några få ord ådagalägga, alt. ett stadgande, sådant som (let af reservanten föreslagna, omöjligen kan antagas.
Eller huru skulle det vara möjligt att stadga, att en person, som ingått i transaktion med ett solidariskt bolag, under kännedom derom, att en af bolagsmännen var en redbar och fullt vederhäftig person, kunde, till följd af en öfverenskommelse bolagsmännen emellan, förlora sin rätt emot just den bolagsman, hvars solidariska ansvarighet grundat hans beslut att med bolaget transigera?
Föresläliom oss, att en person placerar sina penningar i Wermlands privatbank, emedan han vet, alt en fullt vederhäftig och redbar man, Hr af Geijerstam, är delegare deri.
Kan det då, utan förnärmande af denne persons rätt, tillåtas, att Hr af Geijerstam, vid hvars solidariska ansvarighet deponenlen den ena dagen tryggat sig, den andra dagen bl ifver fran denna ansvarighet fri?
Det är stridande emot allt rättsbegrepp, att ett bolag, som transigerar med tredje man, skulle endast och allenast genom ett beslut inom sig kunna förminska tredje mans tält.
Sådant är ju omöjligt.
Jag behöfver icke säga mera, om icke det, alt det i lagstiftningsväg icke finnes något farligare, än alt i en special lag införa grundsatser, rakt stridande emot dem, på hvilka den allmänna rätten är bygd.
De grundsatser, som i allmänhet gälla för utträdande ur bolag, måste äfven gälla för utträdande ur bank bolag.
Olika stadganden härom sätta domaren i villrådighet vid lagskipningen, enär han mäste tveka i valet emellan den allmänna eller speciella lagen.
Alla speciella lagar måste byggas på samma grunder som den allmänna och den allmänna lagens grundsatser i afs:de å bolag måste således äfven gälla för bankbolag.
I fullkomlig öfverensstämmelse med denna åsigt beslöt äfven Utsk. vid förslagets första upränning att, ehuru fråga var väckt om att bestämma hvad som menades med ett bankbolags solidariska ansvarighet, icke intaga en sådan bestämmelse.
Då Utsk., på grund häraf, icke i förslaget infört något förtydligande af hvad med solidarisk ansvarighet menas, då Utsk. låtit den allmänna rättens grundsats i detta hänseende äfven gälla i fråga om bankbolag, är det orimligt att i lagen införa ett stadgande, när och på hvad sätt den solidariske ansvarigheten skall uphöra.
Reservanten har gått mycket längre än Utsk. i sitt förra förslag.
Utsk. hade nemi. föreslagit, att den afgående bolagsmannen skulle vara frikallad från allt vidare ansvar för bolagets förbindelser, än för den del, som vid afgången pä hans lott enligt räkenskaperne enskildt kunde sig belöpa.
Deremot anmärktes, dels att stadgandet vore oriktigt dels att ordalagen vore obestämda.
För att undvika de obestämda ordalagen har reservanten strukit ut alltsammans och befriat den afgående bolagsmannen från allt ansvar, men R. o.
Åd. torde finna, att allmänhetens rätt vore föga betryggad, om en bolagsman på detta sätt Lunde, i samråd med de öfriga bolagsmännen, befria sig 374 Den 21 Febr u ari från den en gång åtagna ansvarigheten.
Hr Aminoff, J o h. Fredr.:
Beträffande den här ifrågav:de reservationen, så lärer det icke kunna bestridas, att dess författare både förstår sitt ämne och egen förmåga att uttrycka hvad ban förstår.
Han har tillkSnnagifvit sin åsigt i fiågan och jag får tillkännagifva, att jag hufvudsakligen med honom instämmer.
Jag vill likväl icke uppehålla mig vid reservationen ulan tager mig friheten att beröra den siste värde talarens yttrande.
Han fäste mycket afs:de vid den solidariska ansvarigheten, men jag frågar honom: huru ofta kommer denna ansvarighet i fråga? 20 § stadgar, att
Banken skall ställas under utredning, då hela reservfonden blifvit medtagen och 10 proe. af grundfonden gått förlorad, men då återstår likväl, enär lagen stadgar, att 25 proc. skola kontant insättas, 75 proe. af grundfonden, för hvilka säkerhetshandlingar äro insatta, och slutligen alia de fordringar Banken äger.
När allt detta gått förloradt, först då inträder den solidariska ansvarigheten, men den nyssnämnde 20 S innehåller ju en ganska stark garanti derför, att denna ansvarighet ej skall behöfvas tagas i anspråk.
Ehuru min öfvertygelse således är, alt den solidariska ansvarigheten aldrig skall ifrågakomma, vill jag likväl icke, att den ej skall finnas, ty det är lugnande för allmänheten att den finnes, om en så stor olycka skulle inträffa, att alla Bankens medel gå förlorade.
Den siste värde talaren har sagt, att reservantens förslag utvisar ett sätt för en rik delegare att befria sig från ansvarsskyldigheten och öfverflytta densamma på en mindre förmögen, men det kan ju äfven hända, att en mycket rik person ingår i bolaget och deremot en mycket fattig utgår?
Det är ju icke omöjligt, att den som går in erbjuder mera säkerhet än den som går ut.
Stjernstedt och yrkar afslag å Utsk:s samt bifall till reservantens förslag.
Min åsigt i detta ämne stödjer sig hufvudsakligast på Hr Nordströms reservation, och jag har icke på något sätt blifvit öfvertygad af de skäl som man här anfört emot densamma.
Det förekommer mig så naturligt att en bolagsman icke får utträda ur bolaget utan de öfriga bolagsmännens samtycke.
Sparres påstående att förtroendet till ett Bankbolag skulle kunna hvila på en enskild delegare, så kan jag ej instämma deruti; ty för bolagsmännen är det ett oeftergifligt villkor att känna sina medinlressenlers soliditet, men för den stora allmänheten är det omöjligt att kunna hafva någon reda derpå.
Dessutom är det klart, på sätt reservanten äfven anför, att en bolagsman, som inträder i st. f. en ur bolaget afgången, ikläder sig äfven den afgångnes äldre förbindelser.
Lagen innehåller icke ett enda ord derom, att något) delning af ansvarigheten skulle kunna ega rum mellan den afgående och den inträdande bolagsmannen.
Det vore äfven orimligt om jag genom mitt D en 24 Februari. 375 inträde i ett Bank-bolag skulle ikläda mig förbindelser, som jag sedan aldrig skulle kunna slippa ifrån, äfven om jag med medintressenternas tillstånd utträdde ur bolaget.
Reservanten har äfven för sitt förslag åberopat Lagberedningen, och för min del finnér jag all den säkerhet vara iakttagen, som bör för det allmännas räkning påfordras.
Det vore ju ett emot all rimlighet alldeles stridande stadgande, att en Bank-bolagsman icke under något vilkor skulle kunna skilja sig från bolaget.
En sådan skilsmessa eger ju rum och måste ega rum i smärre bolag, i hvilket handelsbolag som helst.
Jag förenar mig med dem, som yrkat bifall till Hr Nordströms reservation.
Den siste värde talaren har sagt, att skilsmessa ej kan ega rum utan bolagsmännens samtycke.
Detta är sannt, men ligger deri någon trygghet för allmän heten ?
Låtom oss antaga, att ett Bank-bolag af 30 välkända personer bildat sig, men att en inträffande penningekris hos dem alstrat den farhågan, att Banken ej skall kunna stå emot det tillopp af fordringsegare, som af krisen kommer att framkallas.
Huru göra de då för alt undslippa den solidariska ansvarigheten?
Jo, först utsläppas t. ex.
10 personer, i hvilkas ställe trashankar intagas, och sedermera utsläppa dessa trashankar de öfriga 20, hvilka i sin ordning efterträdas af trashankar, så att slutligen ingen förmögen person qvarstår i bolaget.
Allt detta har skett med bolagsinännes samtycke, men är det rätt, att så kan tillgå, är det riktigt, att bolagsmännen genom överenskommelser sins emellan kunna förnärma tredje mans rätt?
Den person, som inlåtit sig i transaktioner med bolaget, emedan han kände, att redbara och förmögna personer voto intressenter deri, bör äfven fortfarande ega rätt alt hålla sig till dessa personer och icke till andra.
Om en bolagsmans utträdande gjordes på något sätt beroende af deras samtycke, som med bolaget ingått transaktioner, det vore en annan sak, men att ett Bankbolag, som uptager lån från hela verlden, skall ega rättighet alt utsläppa de pålitliga och behålla dem, som intet halva, sådant kan ej, i min tanke, leda till allmänhetens betryggande, hvilket dock uti denna lag hufvudsakligen afses.
Anckarsvärd har vidare yttrat, att de inträdande nya bolagsmännen skulle ikläda sig alla de äldres förbindelser och Hr Riksarkivarien Nordström har omförmält, att Lagberedningen föieslagit, att då ny bolagsman inträder, skall han ansvara för alla bolagets förbindelser, men i vår nu gällande lag finnes icke något sådant stadgande, och jag tror icke, att någon domare skall ådöma en bolagsman ansvarighet för förbindelser, hvilka upkommit före bans inträde i bolaget.
Jag har vid studium af Lagberedningens förslag kommit till den öfvertygelse, att ehuru de nya bolagsmännen blifvit iklädda ansvarighet för bolagets äldre förbindelser, hafva de afgående dock icke blifvit fritagna från deras förbindelser, och jag påstår, att det ur juridisk synpunkt är omöjligt att frikalla en person fiån en förbindelse emot tredje man utan dennes samtycke.
Det är en sanning, att i andra bolag kunna bolagsmännen in- och 376
Den 24 Februari. utgå, och jag fordrar endast, att de stadganden, som i detta afs:de gälla för vanliga handels-bolag, äfven skola gälla för Bank-bolag.
Ett sådant stadgande finnes i nu gällande Banklagar, och jag påyrkar, att detsamma skall äfven för framtiden blifva gällande.
Vi hafva en särskild författning, som stadgar, hvilka formaliteter skola iakttagas vid utträdandet ur ett solidariskt bolag och desamma böra äfven gälla för Bank-bolag.
Då står hela saken på rediga fotter, då gäller en och samma lag för alla bolag och då stiftas ej en undantagslag för en särskild Institution.
Sparre får förlåta mig alt jag, oro jag skall sluta af hans resonnement, icke kan inhemta något annat, än att han föreställer sig, att sjelfva Bank-bolaget skulle ifrån början vara sammansatt af idel trashankar, ty det förefaller mig såsom en omöjlighet, att andra personer än trashankar skulle kunna handla på det af Hr Gr:n förutsatta sätt.
Om jag icke antager denna premiss, kan jag icke medgifva, att man kan komma till den konklusion, hvartill Hr Gr:n kommit.
Hvad angår Hr Gr:ns ordande om vår nu gällande lags stadgande i detta hänseende, så är jag allt för litet jurist för att våga inlåta mig i en juridisk tvist med Gr.
Sparre, men jag har stödt min åsigt på Hr Nordströms reservation och jag anser honom vara en sådan juridisk auktoritet, att jag kan trygga mig vid hans utsago.
Jag får förklara, att jag nu icke vill inlåta mig i den frågan, huru den solidariska ansvarigheten skulle taga sig ut, om den skulle utkräfvas af delegare i ett Bank-bolag.
Ty värr är vår lagstiftning ang:de bolag så bristfällig, att då processer ang:de bolagsmäns ansvarighet upstått, hafva meningarne inom domare-kåren, ja t. o. m. inom Högsta Domstolen, varit så skiljaktiga, att utgången nästan berott på en tillfällighet.
Men just derföre, att det f. n. är så tvetydigt, hvad ansvar den i Bankerne utlofvade solidariska ansvarigheten skall medföra, anser jag det vara af mycken vigt, att man söker bestämma dess natur.
Sparres åsigt, att lagstiftaren i främsta rummet bör hafva för ögonen allmänhetens intresse, och i andra rummet bank-delegarnes.
Lagstiftaren bör äfven derföre omgärda bankinrättningarne med sådana garantier, att allmänheten, som icke kan hafva tillfälle att intränga i allt som rörer Bankerna och göra sig förvissad om deras soliditet, genom sjelfva lagstiftningen känner sig i detta fall betryggad.
Jag säger således, att Staten uti ifrågav:de hänseende måste åtaga sig ett slags förmynderskap för allmänheten, men om man, seende saken från denna synpunkt, vill tillse, att den solidariska ansvarigheten blifver verklig, så att den i nödfall kan tagas i anspråk, så bör man fastställa någorlunda bestämda stadganden härom, och man bör icke, genom begagnandet af obestämda uttryck afskräcka klokt och försigtigt folk att ingå i Bank-bolagen.
Om ansvarigheten skulle vara så obegränsad som
Den 24 Februari; 377 den enligt Utsk:s förslag blefve, nemi. att en afgående delegare icke skulle kunna blifva fri från ansvarighet för t. ex Bankens utelöpande sedlar, förr än Banken blifvit uplöst, och icke ens då, ty man har i sednare tider sett exempel derpå, att ehuru ny oktroj blifvit utfärdad och Banken fått nya delegare, man likväl icke medgifvit utsättande af preskriptionstid för de utelöpande sedlarnes inlösen, så tror jag, att allmänheten skulle få en terreur panique för all delaktighet i sådana inrättningar.
Det förslag, reservanten framställt, innefattar, i min tanke, en juste inilieu, som torde kunna antagas.
Hvad Lagberedningens förslag beträffar, så bar man rätt deri, att Beredningen icke nyttjat det af reservanten begagnade uttryck i annan mening än för att uttrycka, att de nya’ delegarne skulle blifva ansvarige för bolagets äldre förbindelser, och Beredningen har icke dermed sagt, att de afgående skulle blifva från all ansvarighet fria, men härvid bör bemärkas, att Beredningen icke talat om Bank-bolag, utan tvertom i förslaget uttryckligen undantagit sedel-utgifvande Banker.
Nu har reservanten föreslagit, att en bolagsmans ansökning om utträdande ur Bankbolaget ej skulle få till pröfning uptagas förr, än bokslutet för då löpande räkenskapsår blifvit uppgjordt och behörigen granskadt, samt att den näst derefter sammanträdande bolagsstämman skulle ega att ansökningen bifalla, så vida grundfonden oförminskad qvarstode.
Häraf synes det mig vara tydligt, att ansvarigheten skulle fortfara ett helt år, innan bolagsstämma egde medgifva utträdandet.
När man tillika känner, att alla förändringar, som ske i afs:de å delegare i bolag skola tillkännagifvas i allmänna tidningarne samt att allmänheten således har tillfälle att erfara, hvilka personer från ett Bank-bolag utträdt, och dertill kommer, att bolagsstämman har sig öppet att göra förbehåll för utträdandet, så tror jag, att all rättfärdighet är upfylld och att allmänhetens rätt är bättre betryggad genom tydliga bestämmelser om ordningen för en bolagsmans utträdande, än den vore det, om allt lemnades i det obestämda skick, hvari det f. n. befinnes.