Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, att få förena mig med Hr Rosenblad samt såsom ett bevis derpå, att den förkofran, svinafveln i sednare tider vunnit, icke är att härleda från den högre tullen, tillägga, att då den Finska traktaten var gällande, var tullen i ett progressivt stigande, dock så, att den icke skulle öfverstiga 32 sk.
Under denna tid steg likväl ifrågavar:de afvel högst betydligt.
Om Sverige, såsom Hr Aminoff nyligen anfört, gjort Ryssland en väsendtlig tjenst, genom att förhöja införselstullen pä fläsk; så vill det, å andra sidan, synas mig, som skulle Sverige genom denna åtgärd hafva gjort sig sjelf den största tjensten, ty att den högre tullafgiften framkallat en förökad svinafvel inom vårt land, är ett factum, som ingen skall med framgång kunna bestrida, likasom det med visshet kan förutses, alt denna afvel, i fall nu gällande tullbestämmelse å fläsk får fortfara, skall innan kort uppdrifvas derhän, att den inhemska konkurrensen ensamt skall blifva tillräcklig för att nedsätta priset på denna förnödenhetsartikel lill hvad det var för några få år tillbaka.
Att för öfrigt vilja från den klandrade tullafgiften uteslutande härleda det höga pris å fläsket som under den sednast förflutna tiden varit rådande, är ett fullkomligt misstag, som vittnar att man icke gjort sig mödan att närmare undersöka förhållandet.
Med 1845 års slut hade den s. k.
Finska traktaten upphört att vara gällande.
Priset å fläsk under det påföljande året 1844 undergick likväl, oansedt den högre tullen derå, ingen märkbar förändring.
Så hade också säkerligen, under lika omständigheter, händelsen blifvit år 1845.
Men då inträffade en svår missvext, som för landtmannen gjorde det omöjligt alt kunna det året göda några kreatur till afsalu, utan han nödgades i stället att slagta en betydlig del af dem till eget behof.
Ar 1846 var väl skörden här i landet i allmänhet god; men jemte det att sädespriserne voro, sedan det föreg:de året, betydligt stegrade, blefvo de det ännu mer, genom de stora spannmålsreqvisitioner, som ingingo både från England och flera länder på kontinenten, i följd af den missvext som år 1846 der hade inträffat; så att landtmannen fann större uträkning uti att sälja sin säd, än alt med den göda svin och andra kreatur till försäljning.
Det var då helt naturligt, att den af vissa orsaker i hög grad minskade införseln af fläsk, skulle derå verka en betydlig förhöjning i priset.
Häruti ligger således det egentliga skälet lill fläskets, icke utan fog öfverklagade dyrhet.
Men sedan orsaken härtill nu mera lyckligen 314 Den 2 Juni e. m. upphört, blir det också klart att verkningen måste försvinna, och fläsket sålunda nedgå lill sitt fordna, visst icke öfverdrifua pris, utan alt för detta ändamål några konstlade åtgärder behöfva vidtagas.
Då jag sista gången hade ordet, glömde jag, att erinra, ali den minskning i statsinkomster, som skulle uppkomma genom tullens nedsättning å fläsk, utgör 2,462 r:dr enligt hvad K, M:s nåd. propos. föranleder.
Hr Rosenblad har sagt, att icke förhöjning i tulltaxan har föranledt den ökade svinafveln.
Men när man ser all, genom tullafgifternes förhöjning införseln af fläsk sjunkit från 47Ö0 LS" till 435 L8f, så måste man fråga: är anledningen till den nu minskade införsel den, att Svenska folket upphört alt äta fläsk?
Så förhåller det sig likväl icke, ty man har under tiden ätit ungefär lika mycket fläsk som förut, men tillgängen på detsamma har, inom landet, varit ymnigare än tillförene, emedan det för landtmannen varit mera lönande, att öka svinafveln.
En talare har sagt att jagskall hafva yttrat det Finnarne varit belåtna med tullen å fläsk.
Jag har likväl blott omförmält, huruledes det vore möjligt för Finnarne, att här i landet införa fläsk äfven med nuvar:de tullafgifter.
Det är klart, att om dessa varit ringare, hade Finnarne genom införseln på Sverige haft en större vinst och varit dermed ännu bättre belåtna.
Man har äfven sagt, att om den tullafgift, hvilken jag påyrkat, bibehålles, skulle det fattigare folket i hufvudstaden eller i släderne öfverhufvud nödgas att hålla till godo med sill och bröd i st. f. att äta fläsk och bröd.
Min öfvertygelse är likväl, alt om mine värde motståndare vinna framgång med t ull— nedsättningar i allmänhet, de skola beröfva arbetarne både i hufvudstaden och på andra orter till och med sill och bröd; ty de få i sådant fall icke någon arbetsförtjenst.
Bibehålles åter skyddstullarne i allmänhet, sä kunna arbetarne fortfarande få äta fläsk och bröd.
Jag har trott mig finna, att en del af R. o. Ad. antagit som ett axiom, att höga tullsatser innebära ett skydd för alla näringar.
Jag betviflar denna sals i allmänhet och hvad landtbruket angår, är den fullkomligt oriktig.
Det är sagt, att ladugårdsprorluklerne blifvit ökade genom den Finska traktaten.
Jag har åtminstone icke kunnat finna, att tillvaron af denna traktat haft någon inverkan på ladugårdsproduklernas förökande inom den provins der jag är bosatt, utan införde förbättrade hushållsinelhoder har föranledt förökning af ladugårdsprodukterna.
Man har insett, att det icke är nog med produktion af spannmål, utan revenuen afladugårdarne måste mera uppdrifvas och för erhållande af denna revenue har man måst använda spannmål, hvilken man godtgjort sig sedermera genom försäljnig af ladugårdsprodukterne, äfvensom det för en sådan hushållning erforderliga förlag vunnits medelst den i sednare tider ökade penningetillgång.
Se der, enl. min tanke, orsaken till ladugärdarnes ökade afkastning.
Man har äf - Den 2 Juni e. m. 315 ven sagt, alt Staten skulle förlora i inkomster genom nedsättning i milen på fläsk, men då i alla fall en sådan minskning otvifvelaktig! förr eller sednare kommer att ega rom, när ladugårdarne hunnit den utveckling, att de kunna fylla våra behof, hvarigenom denna vara icke frän utländningen införskrifves, synes detta skäl icke förtjena afseende.
På dessa grunder förenar jag mig med de Hrr, som yrkat nedsättning i tullen.
Jag instämmer med dem som yrka bifall till Utsk:s utlåt., och jag vill biträda Hr von Hartmansdorff i besvarandet af den frågan, huruvida icke Svenska folket, efter den Finska traktatens upphörande, ätit lika mycket fläsk som förin.
Mitt svar härå blir, att just genom den höga tullsatsen har denna vara t ull försu illa ts, hvilket icke varit händelsen, om tullen varit låg.
Huruvida Staten vuunit något genom denna tullförsnillning, är något som erfordrar en belysning.
Jag är af samma mening, som jag på f. m. ytltat, nemi. att jag anser tullen böra nedsättas småningom, men den nu föreslagna nedsättningen till 36 sk. är något för mycket på en gång.
Jag vill lemna derhän, huruvida man genom höga tullafgifter kan befordra näringarnes fortskridande, men otvifvelaktigt är det, att, genom en alltför häftig nedsättning i tullen, man beröfvar dem sin bergning, hvilka sysselsätta sig med näringarne.
Jag tror derföre, att Staten, om den vill införa mera frihet i handel, icke bör rubba särskildte näringsidkare i dem beviljade förmåner.
Jag skulle derföre vilja föreslå en medelväg, eller att nedsätta tullen från 1 r:dr 16 sk. till 1 r:dr.
Jag tror, alt man, efter alt nu hafva något nedsatt tullen, kan vid en annan riksdag, utan någon väsendtlig skada för producenten, göra en ytterligare nedsättning.
Jag har ett annat skäl för detta förslag.
Efter upphörande af den Finska traktaten, blef det icke mera medgifvit Finnarne, att inköpa fabrikater i Stockholm, men om nu den höga tullen icke bibehålies, så är utväg icke beredd åt Regeringen alt, vid de negociationer, som kunna komma att företagas med den Ryska Regeringen genom nedsättning af den Svenska tullen söka utverka åternpplifvandet af denna handel, som för Stockholms fabrikanter är af högsta vigt.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag att tullen måtte bestämmas till 1 r:dr pr \M. Hr Ribbing, Reng t:
Sedan jag erfarit hvad, under öfverläggningen om lullbevillningen, förekommit, har jag visserligen icke mycket att i saken orda, väl velande att föga dermed uträttas.
Jag har likväl begärt ordet, för att söka fä den mening omintetgjord, att höga priser äro nyttige för arbetsfolk.
Enligt min åsigt är det påtagligt, att ju lägre priserne äro på födoämnen, desto lättare kan arbetsfolket fä tjenst, ty om priset pä födoämnen är högt, har, hvad hvar och en lätt kan begripa, husbonden icke flere tjenare, än som han oundgängligen behöfver.
Om man observerar aldrig så litet skall man erfara, att under de år spannmålen är i högt pris, förminska husböndorne såväl i stå - 316 Den 2 Juni e. m. derne sorn på landet antalet af sina tjenare och huru kan man då påstå, att höga priser på födoämnen skola skaffa arbetsförtjenst.
Hr Printzensköld har bevisat, att priserne på fläsk stigit i samma mån som priserne å spannmål, och, enl. min åsigt, talar just denna hans bevisning för behofvet af nedsättning i tullen på fläsk, ty om denna prisernes stegring, skall fortfara, isamma mån spannmålen är dyr, kan icke den fattigare klassen köpa något fläsk.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag.
En föreg:de talares här gjorda anmärkn. rörde förevar:de ämne, synes mig hufvudsakligen hvila på den värda ledamotens begångne förvexling af Skånes förhållande med det öfriga Sverige.
Det är klart, att förberörde provins, genom sitt nära granskap med Danmark, lättare kan dit afsätta sina produkter, än den öfriga delen af landet förmår.
En sådan förvexling hvarken får eller kan dock läggas till grund för ett Ståndets beslut.
En annan värd talare har yttrat en synnerlig ömhet mot den arbetande klassen.
Ehuru aktningsvärdt detta ämne vore, torde sättet för verkställigheten tåla en närmare granskning.
I motsats af det af bemälde ledamot förordade sätt, vill jag, att man snarare ställer så lill, att den fattige får arbetsförtjenst, och att sådant sker derigenom, att man försätter såväl landtbrukaren som fabrikanten i tillfälle, att lemna den behöfvande arbete.
Detta synes mig nyttigare, än att genom en vilseledd philantropie, ruinera båda.
Jag tillstyrker bibehållandet af 1845 års tullbeslämmelser, hellst jag för öfrigt tror, all dä R. o. Ad. vid denna riksdag visat mycken frikostighet i anslagsväg, bör detta Stånd jemväl taga i betraktande de rättvisa fordringarne af den klass af medborgare, på hvilka skatterne hufvudsakligen och tyngst hvila, jag menar jordbrukarnes klass.
Det har också helt naturligt inträffat, att BondeStis ledamöter inom Utsk. hafva klagat deröfver att Utsk. i förevaride fall föreslagit tullen på sätt som skett.
De hafva till större delen önskat, att man så icke gjort, men de hafva likväl insett, att de hafva ett mäktigt intresse alt bekämpa.
De hafva derföre velat gå en medelväg, som Gr.
Eftersom jag icke vågar förespå framgång åt ett yrkande om bibehållande af nu gällande sladganden, ehuru de visst ej äro obilliga, måste jag åtnöja mig dermed att, med hänseende jemväl till åtskilliga andra af Gr.
Sparre anförda skäl vördsamt anhålla, det R. o. Ad., i enlighet med flere af BondeSlis ledamöters afgifne reservationer, behagade bestämma tullen i förevaride punkt.
Jag medgifver visserligen, att, på sätt Frih. von Schwerin anfört, landlbrukarne i allmänhet kommit till insigt derom, att man icke ensamt bör producera säd, utan att man äfven bör vara betänkt uppå, att utvidga sin ladugård, och att detta utgjort en vigtig orsak till boskapsskötselns högre utveckling; men häraf följer likväl ingalunda, att icke dertill den höga tull, som å ladugårdsprodukler i sednare tider varit gällande äfven i sin mån väsendtligen bidragit.
På sätt en fö - Den 2 Juni e. m. 317 reg:de talare redan anmärkt, har Skäne ett sådant läge, att dess innevånare äga lättare tillfälle till afsättning af sina varor än de medlersta och norra delarne af Sverige.
Det är således gifvet, att olika förhållanden här äga rum, och om Frihtn, efter att hafva utvidgat sin kreatursafvel, skulle, lill följd af ullänsk concurrens, icke få sälja något eller också ganska ringa utaf den större myckenhet produkter han sålunda af ladugården sig förskaffat, så hemställer jag lill honom sjelf, hvad slags nytta den förbättrade hushållningen då skulle medföra.
Jag befarar, att genom den lullnedsättning, som år i fråga, en sådan concurrens skulle, hvad de hufvudstaden närmast belägna provinserna angår, komma att inträffa.
Gyldenstolpe har nu, liksom flere gånger tillförene under öfverläggningen om tulltaxan, framkastat förespeglingar om tullförsnillning i följd af de högre tullbeståmmelserna.
Skall detta gälla såsom skäl för lullafgifternas nedsättning, så torde det sannerligen blifva ganska svårt, alt finna gränsen för en sådan åtgärd; och den skulle aldrig med tillförlitlighet träffas förr ån man hunnit till den punkt der en fullkomlig frihet från all importtull vidtager.
Hr Ribbing har yttrat serdeles ömhet för den arbetande klassen.
Jag vet ej, om jag är lycklig nog, att i medlidsamma känslor för denna klass kunna mäta mig med honom; men del vet jag att det icke obetydliga antal af denna klass, som jag begagnat och ännu begagnar, har jag städse behandlat så, att jag aldrig varit blottställd för deras missnöje, men väl vid mer än ett tillfälle rönt prof på tänkesätt hos dem af alldeles motsatt beskaffenhet.
Jag kan likväl icke häraf låta mig förledas till den föreställningen, att en öfverdrifven nedsättning uti priserna på födoämnen utgör för arbetaren någon lycksalighet; ty mycken folkkännedom behöfver man ej för att inse, att om landtmannens produkter falla till vanvärde, och han således får snart sagdt ingenting för hvad han har att aflåta, så skall också i samma mån möjligheten honom betagas, icke blott alt, lill utvidgning af sitt landtbruk, begagna det större antal arbetare, han eljest skulle önskat, enär det låga priset å hans produkter ej lemnar honom nödig tillgång till dagsverkslönernas betalning, utan äfven att blifva afnämare hos handtverkaren och fabrikanten, hvilka derigenom i sin ordning beröfvas utväg att förse sina arbetare med tillräcklig sysselsättning.
I båda fallen blir det arbetaren, som skadan egentligen drabbar derigenom, att han kommer alt sakna tillfälle till arbetsförtjenst och med detsamma äfven tillgång alt förskaffa sig sina lifsförnödenheter, för huru godt pris de ock må kunna erhållas.
Dessutom, betraktar man saken från moralisk synpunkt, kommer man väl då till det resultat, att utomordentligt låga priser å födoämnen äro för arbetaren af verklig nytta?
Har erfarenheten visat, att han, mindre än andra samhällsklasser, låtit det felet komma sig till last, att, när tillfällen sig erbjuda, utbyta en jemnare verksamhet, mot det behag, som ett mera makligt lefnadssätt erbjuder?
Jag tror det icke; och ingen, som älskar sanningen, skall kunna förneka, att ett alldeles motsatt förhållande blifvit 318 Den 2 Juni e. m. af alla tiders erfarenhet bekräfladt.
Månne väl då ett öfver hofvar) nedtryckt pris å lefnadsartiklar är så serdeles önskvärdt för arbetarens egen skuld?
Om han, för ex. på 2 dagar kan förtjena tillräckligt för sin bergning under hela veckan och sålunda under de återstående arbetsdagarne gör ingenting; är väl delta gagnelig! för honom sjelf?
Och ligger häruti någon vinst för det allmänna?
Under min vistelse i Jemtland, år 1844, då denna provins i flere år varit hugnad med goda skördar, blef mig af trovärdiga personer berälladt, all arhelslönerne, som förut varit måttliga, voro uppdrifna till en sådan höjd, att landtmannen understundom måste tills vidare afstå från fullföljden af redan började odlingsföretag, såsom icke bärande den dryga arbetskostnad de medförde; och det torde nog hafva händt, hvad jag hörde befaras, att om de goda åren vidale fortforo, så skulle dagsverkspriserna än ytterligare stiga.
Om således, å ena sidan, ingen hvarken kan eller vill bestrida skadan utaf oskäligt uppdrifna priser å födoämnen; sä skall man, å andra sidan, äfven nödgas erkänna, att förmycket nedtryckta priser å dessa artiklar äro icke mindre skadlige, och att jemn vigten mellan de båda ytterligheterna bör i möjligaste måtto söka bibehållas.
Slutligen må det också erinras, att bchofvet af tillgång på en vara svårligen kan blifva någon antaglig grund för tullvärdets bestämmande å densamma, emedan detta värde, lika med det som gäller i handel och vandel, alltid måste blifva relativt, och således ibland högre, ibland lägre än det verkliga.
Våren 1847 gällde 1 lunna råg ända till 28 r:dr och alla victualievaror voro äfven då ganska dyra.
Nu kostar rågtunnan icke mer än 10 å 101 r:dr, samt de öfriga sädesslagen i förhållande derefter, och det är då klart, ali dessa olika priser måste utöfva en olika verkan på värdet af de alster, som genom säden skola frambringas.
Jag anhåller, att nu gällande tulltaxa måtte i afseende å ifrågavarsde artikel bibehållas, men alt, om detta mitt yrkande icke vinner bifall, Ståndet åtminstone måtte godkänna den af Gr.
Sparre föreslagna tullbestämmelsen af 1 r:dr pr Lf?.
Då jag vid början af denna riksdag vackt motion om nedsättning i tullen å fläsk, måste jag begära bifall till Ulsk:s ifrågavar:de betänk.
Jag förenar mig i de skäl, Hr Aminoff välgrundadt anfört, och anhåller, att dervid få tillägga, att del synes mig, som om sjelfva den princip, hvilken angifvits såsom motiv för förslaget alt höja importtullarna, nemi. att derigenom befordra den inhemska industrien, borde utgöra ett skål mera, att, ifråga om denna artikel, icke bibehålla den hittills gällande höga tullen, enär det måste vara gifvet, att i samma mån Finnarne sältas i tillfälle, att införa fläsk och andra victualier till Stockholm, i samma mån måste handtverkare och fabrikanter härstädes hafva fördel af det utbyte sorn uppslår, då Finnarne tillköpa sig af deras tillverkningar för de medel, de för - Den 2 Juni e. m. 319 re erhålla för sina victualie!-.
En ledamot har funnit det betänkligt, att nedsätta tullen så lågt, som Utsk. föreslagit, emedan det skulle hindra K.. M. ali begagna rättigheten till nedsättning i tullen.
Ibland alla skäl synes mig detta det mäst besynnerliga: ty med samma skäl skalle tullen å alla varor förhöjas, endast på det att denna K.
M:s pröfniogsrått må i möjligaste måtto verkliggöras.
En annan värd talare har åberopat fördelarne af att traktaten med Finland upphört; men örn det sä förhåller sig, lemnar jag derhän.
Om Hr Aminoffs uppgift år grundad såsom all anledn. linues alt tro, alt Ryssland är belåtet dermed, att Finnarne föra sina victualievaror icke lill Stockholm utan till S:t Petersburg, så tror jag likväl icke, alt den Ryska politiken är särdeles benägen, att göra förändringar i sitt tullsystem.
Man känner dessutom, att detta system är ganska prohibitift, och att hela Rysslands statsekonomiska system ytterst hvilar på prohibilioner.
Man har förespeglal oss den fördel, landtbruket skulle vinna genom den höga tullen.
Detta skäl skulle måhända förtjena afseende, så vida Sverige vore oberoende af utlandet i afseende på victualievaror, men då förhållandet icke är sådant, mäste man äfven göra något afseende på konsumenternes anspråk att ej få betala alltför öfverdrifvet för en lifsförnödenhet.
Dessutom har jag anledn. förmoda, på grund af hvad sakkunnige personer sagt, att en hög tull på fläsk endast ger en konstlad riktning åt landlhushållningen.
Jag har hört sägas, att då tläsket faller i pris till 5 r:dr, är det icke skäl för landtbrukaren, att producera fläsk i stort, emedan kreaturen måste till betydlig del födas med spannmål, och då anser man denna spannmål, använd till utfodring af boskap, lemnar större utbyte i smör och kött och derjemte mera gödningsämnen.
Hr Printzensköld har äfven förmodat, att produktion af fläsk skulle inom kort uppdrifvas derhän, alt den uppfyllde landets behof, ulan att för produktionen behöfva vidtagas några konstlade åtgärder.
Jag hemställer likväl, huruvida icke en öfverdrifvet hög tull i sig sjelf är en konstlad åtgärd, och så måste den anses, såvida den värde ledamoten medgifver, att utan en sådan hög tull produktionen icke lönar sig.
Manbar äfven talat om den minskning, som i statsinkomsterne skulle uppkomma genom nedsättning i tullen.
Delta yttrande har af Hr Rosenblad blifvit vederlagdt, genom citation af den ziffra, som visar, alt en betydligt större tullinkomst af fläsk och andra victualie!' ägt rum på den tid, då tullafgifterne ä dessa varor voro lägre.
Det är dessutom icke blott från Finland vi kunna hämta fläsk och i utbyte lemna våra slöjdvaror.
Det är ett annat land, som i detta afseende kan komma betydligt i fråga, nemi.
Norra Amerika.
Utan tvifvel är det R. o. Ad. bekant, alt Svenska jern-exporten till
Amerika har på de sednare liderne betydligen aftagit.
För all genom låga frakter kunna uppehålla denna export, som varit af synnerlig stor vigt för vårt land, vore det önskligt, att utfinna mede! till äterfragter för de fartyg, som härifrån utförde varor.
Ibland föremål för sådana äterfragter skulle 320 1) e n 2 Juni e. m. fläsk kunna intaga ett betydligt rum; i fall det finge inkomma mot billig tull.
Enl. min åsigt misstager man sig ganska mycket, om man tror, att dessa återfragter skulle skada.
Fläsket är en eftersökt artikel af hvem som helst.
Det är ett begärligt födoämne, och den omvexling i föda, som, genom detsamma, beredes arbetaren, i st. f. att åta sill, kan icke vara annat än nyttig.
En värd talare har yttrat, att det icke är nyttigt, att födoämnen falla till lågt pris, utan tverlom af vigt, att priset derå något uppdrifves, endast tullen kan bibehållas hög på manufakturvaror.
Jag lemnar denna sats i sitt värde, men vill fästa uppmärksamheten derpå, att tläsk förtäres icke blott af dem som hafva fördel af stadgade förbud mot klädens införande, utan tläsk ätes likaväl af embetsmannen, som af arbetare nästan utan undantag, äfven dem, hvilka icke producera sådana varor, som kunna blifva föremål för utländsk konkurrens eller förbud.
Om den värde talaren täcktes draga sig till minnes, så inträffade i England en ganska vigtig agitation för förändringarne af spannmåls lagarne.
Man känner ganska väl, att det är fä frågor om reformer, som rönt sådant motstånd som denna, och under den utomordentligt sakrika discussionen härom var allmänna öfvertygelsen den, att det vore af synnerlig vigt för ett land, att arbetaren får sina födoämnen för godt pris, och oaktadt den aristokratiska tendens, som fanns såväl inom öfver- om underhuset, samt den stora öfvervigt, jordbrukarne der hade, mäste de slutligen gifva vika för den allmänna meningen.
En annan värd talare har sagt, att om man yrkar på nedsättning af tullen vet man icke var man stannar.
Jag vill fästa uppmärksamheten derpå, att i fråga om artikeln tläsk kan man icke denna gången komma lägre än till 36 sk.
En annan värd talare har sagt, att man skulle sila mygg och svälja kameler, om man skulle beröfva fabrikerna deras skydd och deremot nedsätta tullen på födoämnen, men om den välde talarens mening är, att icke allenast uppmuntra slöjderne genom höga tullar på manufakturvaror, utan äfven alt arbetaren skall betala sina födoämnen dyrt, så hemställer jag om den värde talaren tyckes vilja svälja både myggorna och kamelerna?
Jag anhåller, att II. o. Ad. icke må bestämma tullen å tläsk utöfver 36 sk. pr hU.
Sparres och Frih.
Cederströms yttranden, att tullen å fläsk bör nedsättas till 1 r:dr: någon större nedsättning tror jag icke på en gång bör ske, ty en nedsättning i tullen från 1 r:dr 16 sk. till 36 sk. utgör nära 50 procent, och af sådan anledn. anser jag, att man såsom medelväg bör bestämma tollen till 1 r:dr, hvilket utgör 25 procent.
Dem åter, hvilka yrka höga tullafgifter på landtmannaprodukter, ber jag taga i betraktande, att den tullafgift på fläsk af 1 r:dr, gör i vanliga tider 33 proc., när fläsk kunnat köpas för 3 r:dr 16 sk.
Lfå, ehuru det under sednare 6 månaderne varit i något högre pris.
Jag vill icke ingå i besvarande af Den 2 Juni e. m. 321 af de förnndransvärda satser, hvilka af en och annan talare här blifvit yttrade i afseende på landtmannarörelsen.
En värd talare har t. ex. sagt, att om lläsket understiger 5 r:dr, skulle det icke löna sig, att producera denna vara till försäljning.
Sådant måste likväl bero af spannmålspriset och för dem, hvilka bränna brän vin och utfodra kreaturen med drank blir tläskproduktionen alltid en vinst.
Dä jag för min del icke kan inverka på omdömet om tullen å fläsk, vill jag icke upptaga tiden längre, utun instäm mer med Gr.
Sparre och Frih. Cederström.
På theoriernes vidsträckta fält ämnar jag icke inlåta mig.