Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag befarar äfven, att Utsk. låtit sitt beslut ledas af det förhållande, som under sednare liderymd ägt rum, att nemi.
Konungen icke utöfvar sitt prerogativ att deltaga i Högsta Domstolens öfverläggningar.
Jag tror icke, att någondera af dessa åsigter bort ligga till grund för Utsk:s förslag.
Man har sagt, att det nuvar. grundlagsbudet lemnar åt domaremaktens utslag en större helgd än som skulle blifva händelsen, ifall Konungen ej mera skulle hetas deltaga i besluten, eller om hans röster skulle upphöra.
Jag är ej af samma tanke; jag tror ej, att den vördnad, som folket skänker högsta maktens beslut, de må nu angå administrativa eller juridiska ärenden, bör grunda sig på annat än sträng sanning.
Det må hafva varit nödigt, att, i folkslagens barndom, med vidskepelser och bedrägerier leda dem till målet; men i den mån civilisationen utvecklar sig, så är det sanningen, och endast sanningen, mine herrar! som har värde oell väcker vördnad.
Antingen åsyftar man, om det K. prasrogativet skall förfara, att det skall blifva en död bokstaf: i sådant fall har man grundat vördnaden för Högsta Domstolen på en förvillelse bos folket, eller också åsyftar man, att Konungen skall deltaga i Domstolens öfverläggningar och beslut; i sådant fall vore del dock omöjligt och emot billighetens fordringar, att begära det
Konungen ständigt skulle närvara vid domstolens förhandlingar.
Det blefve således blott en och annan gång
Han skulle der inträda och afgifva sin röst; och får jag med anledn. deraf fästa Husets uppmärksamhet på det principvidriga derutinnan, att en domare skulle inedgifvas rättigheten att infinna sig i Domstolen för att rösta , då han dertill hade tillfälle och lust, och att kunna afhålla sig derifrån, då han icke fann sig benägen att deltaga i besluten.
Konungens majestät är fredadt ifrån allt åtal; detta är en vacker grundsats, som genomgår all sann constitutionel lagstiftning; men då man vill betrakta saken i dess verkliga förhållande, su bör man ihågkomma, att äfven Konungar äro menniskor.
Man måste då äfven ihågkomma, att den som är ställd på högsta spetsen i det lagbundna samhället, midt emellan de stridande parterna, svårligen lärer undgå att känna mera benägenhet för den ena delen af dem än för den andra, och att således Konungen troligen skulle i Domstolen företrädesvis infinna sig, om icke för att motverka dem, som Han ej älskade, åtminstone för alt gynna dem, som voro honom angenamast.
Jag tror, att Svenska folket är Konungen tacksamhet skyldigt: för den propos., sorn blifvit framställd, och att hvar neli en D«n iS Hovembit e* m. som vid flera tillfallen funnit sig förpligtad att bestrida de förslag som ifrån Styrelsen utgått, äfven är pligtig att vid delta tillfälle förklara sin tacksamhet.
Jag röstar för propos:ns hvilande till nästa riksdag.
Jag hade icke ämnat att yttra mig i denna fråga, då de ledamöter af Ståndet, som talat emot Utsk:s betänk., så fullständigt utvecklat den mening jag inom Utsk. tillhört; men då en talare antydt möjligheten att Const.Utsk. vid detta tillfälle grundat sitt betänk, på den nuvar. ställniugen och tidsförhållandena, eller på möjligheten af ett på förhand varande misstroende till Styrelsens förslager; så vågar jag förklära, att någon sådan bevekelsegrund ingalunda utgjort basis för Const.- Utsk:s utlåt, i denna del.
Det vore kanhända förmätet af mig att yttra, det alla de skäl emot Const.Utskrs betänk.
, som nu här blifvit förebragta, under discussionen af ämnet inom Utsk. redan blifvit af mig och af de med mig lika tänkande anförda, men att en stor del af dessa skäl der blifvit uttalade, det är hvad jag vågar försäkra.
Grunden till Utsk:s beslut, så vidt man kan bedömma afsigterna genom ett uttaladt yttrande, har stött sig på lagklokhetens förfoganden och det sunda omdömet, och jag har äfven hört inom detta
Hus en för lagkunskap väl känd man yttra sig för Utsk:s betänk, i samma anda, som Utskrs pluralitet ut» tryckt sig, hvilken sökt göra gällande den tro, som jag icke delar, att nemi. det utgjorde en tillfredsställelse för folkets öfvertygelse, att anse sig vara dömd af Konungen genom domslutet i Högsta Domstolen.
Jag förenar mig således med de värda ledamöter, som yrkat, att Konungens nåd. propos. måtte blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag anser mig böra anföra till stöd för den K. propos:u ett skäl, som icke blifvit omförmäldt, men soin yttrades för 2j8 år sedan och således har åldern för sig.
Den som yttrade detta skäl, var Konung Carl IX, hvilken, som man väl vet, var temmeligen mån om sin myndighet.
Ilan förklarade dock 1602, i ett. förbud att vädja till de s. k. räfst- och rättare-lingen, att han hvarken kunde der vara domare, emedan han på Rikets vägnar vore åklagare, eller hade tid med domareförrättuingar i anseende till andra riksvårdande angelägenheter.
Dessa skäl gälla, efter min förmening, ännu.
Jag anser således proposm vara riktig.
Härtill bör jag lägga, att då Högsta
Domstolens ledamöter kunna ställas för Riksrätt, då de kunna af opinionsnämnden utröstas, hurudan! skulle väl omdömet i Riket blifva, om Konungen delat den mening, för hvilken
Domstolens öfrige ledamöter anklagades och sakfälldes, eller för hvilken den tysta opinionsnämnden fäll - Den 18 November e. m. 1G1 fiilide utröstningsdomen.
Det är skilnad emellan hvad som tilldrager sig i Högsta Domstolen och i Statsrådet.
Uti det sednare linnas ansvarige föredragande och rådgifvare, hvilkas fel det ur, om en sak icke blir rätt framställd.
I Högsta
Domstolen finnas väl också föredragande, men del är domrarties skyldighet att sjelfve gå igenom sakerna och läsa handlingarna.
Att sådant är omöjligt för Konungen inser hvar och en.
Jag tillstyrker att den K. propos.'n måtte för grundlagsenlig behandling hvila till nästa riksdag.
Hr Frih. o. Landtm, yltrade, att då Utsk. afstyrkt bifall å K. M:s nåd. propos., ansåg Hr Landtm, sig först böra framställa den propos., som vore närmast förenlig med Ulsk:s förslag; hemställande Hr Landtm, alltså, om R. o. Ad. behagade afslå K. M:s ifrågavar. nåd. proposition.
Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. den nåd. proposin böra hvila till nästa riksdag , lör att då beslutas öfver.
Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den 7 och 16 dennes på bordet lagda meni.
N:o 54, med utlåt, öfver K. M:s nåd. propos., alig-.de upphäfvande af hvad bil stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen.
Coust.Utsk. har i detta betänk.
N:o 54 tillstyrkt K.RLsnåd. propos. angcde upphäfvande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen; men Coust.Utsk. har dervid tagit i betraktande sitt afstyrkande af propösm rÖrtde upphörandet af Konungens aine röster i Högsta Domstolen, och i följd deraf har i detta mern. influtit, alt 21 §:n Reg.Fm målte inskränkas till följande lydelse :
''Konungen äger 2:110 röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande
Han för godt finner att i Högsta Domstolen öfvervara.” Sedan R. o. Ad. beslutat, alt Konungens propos. rör:de upphörandet af Dess 2 röster skall hvila till grundlagsenlig behandling lill nästa riksdag, torde R. o. Ad. icke oförändradt kunna antaga detta nu föredragna memorial.
Jag skulle föreslå, i händelse sjelfva saken gillades, att R. o, Ad. fattade samma beslut som nyss, att nemi. bifalla K. M:s nåd. proposition.
Då icke förr än vid nästa riksdag afgöras kan, huruvida Ständerne komma att antaga den Konungens nåd. propos., som nyss beslöts skulle hvila till en kommande grundlagsenlig behandling; så lärer deraf blifva en följd, att, för deli händelse att nämnda propos. vid nästa riksdag blefve afslagen, det af Utsk. här uppgifna förslag bör qvarstå lill grundlagsenlig behandling vid flästa riksdag och kan ej falla förr, än Ständerne sig öfver 17 Hi 21 iGa Den 18 November e. ni. hufvudfrågan yttrat; men lika med den sista talaren anhåller jag om Hr Frih. o.
Landtnäs propos., alt, jemte detta förslag, Konungens propos. måtte till grundlagsenlig behandling blifva hvilande.
Landt m.yttrade, att, då Const.Utsk. i delta utlåt.
N:o 54 förklarat att Utsk. i sin helhet tillstyrker Konungens propos., R. o. Åd. behagade finna, att, enl. 8r §:ii Reg.F:n, densamma måste hvila till nästa riksdag, då R.
St. skola sitt beslut derom fatta, den må vara uppfattad i hvilka ordalag som helst, eller slå mera eller mindre tillsammans med de beslut R. o. Ad. öfver föregående ämne fattat.
Const.Utsk. har visserligen icke' tillstyrkt antagandet af Konungens propos. alldeles oförändradt, enär propos:n innehåller, alt 21 §:n 2 mom.
Reg.- F:n måtte upphäfvas, men deremot Utsk:s förslag antyder alt nämnde §:s 2 mom. måtte inskränkas till den lydelsen, att Konungen äger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande
Han för godt finner att i Högsta Domstolen öfvervara.
Det är just delta morn., som Konungen föreslagit skulle upphöra, men Const.Utsk. deremot ansett böra qvarstå, och således bar icke Utsk. tillstyrkt antagandet af Konungens propos. i sin helhet.
I händelse det låter sig göra att till grundlagsenlig behandling antaga alternativa förslag, nemi. både Konungens propos. och Utskrs hemställan, så har jag visserligen för min del ingenting deremot.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att 0111 förhållandet vore sådant, som han uppfattat Frih.
Tersmedens yttrande, så finge Hr Landtm, medgifva, alt Hr Landtm, orätt uppfattat Const.Utsk:s förslag.
Tersmedens förslag vöre, om Hr Landtm, rätt uppfattat det, att Konungens propos. skulle blifva hvilande i sin helhet oförändrad, för alt beslutas öfver vid nästa riksdag, och att derjemte Const.Utsk:s nu afgifna förslag skulle hvila till nästa riksdag, för att, i den händelse K.
M:s nyss förut under öfverläggning varande' propos. då blefve afslagen, kunna antagas.
Jag finner det alldeles öfverensstämmande med Ståndets beslut i den förra frågan, att, äfven i denna, Konungens propos. lägges på bordet till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Men att samtidigt med denna åtgärd vidtaga motsatsen och pä bordet till nästa riksdag äfven lägga Const.Utskts förslag söm upphäfver den K. propos:n, det kan jag icke medgifva.
Det vore detsamma, som alt, på en gång, säya både ja och nej, eller alt förklara det man ej vet hvilketdera man vill.
Emot ett sådant behandlingssätt måste jag reservera mig, och hoppas att Hr Frih. o. Landtm, icke dertill lemnar sin medverkan.- Deli iS November e. m. i63 Frih.
Den siste talaren måtte väl medgifva, att det är en möjlighet att
Sländerne vid en kommande riksdag kunna afslå den K. proposrn, och i sådant fall är det ju naturligt, att Ulskrs här uppgifna förslag bör qvarstå för att då i propos:ns ställe insattas.
Jag skulle tro, att det faller af sig sjelft all Utsk:s förslag icke bör eller ens lagligen kan annibileras, men val blifva beroende af del beslut, sorn Ständerne komma alt fatta i anledn. af Konungens proposition.
Jag skulle tro, att det icke innefattar någon nyhet, att Ständerne på sina bord till en kommande riksdag lägga villkorliga förslag, eller sådana, hvilkas företagande till afgörande äro grundade på förkastandet eller antagandet af något annat förslag, söin äfven är lagdt på bordet.
Jag skulle således tro, att tona R. o. Ad. ville på detta sätt lägga på bordet alternativt, så väl den K, proposfn som Utsk:s deröfver framställda förslag, så kan sådant icke tydas derhän, som skulle Ståndet icke veta hvad det ville.
Det förekommer mig tverlom, att Ståndet ganska väl visste hvad det ville, nemi. att Ståndet vill bifalla den K. M:s nåd. propos., hvarom handlas i betänk.
N:o 5 5.
För den händelse, att denna propps, af samtliga RiksSt:n vidden kommande riksdagen blefve bifallen, ville Ståndet äfven bifalla den K. propos., hvarom talas i betänk.
N:o 54; men för det att åsigten om saken n u är sådan, är det icke sagdt, att samma åsigt gör sig gällande vid nästa riksdag.
Man kan alltför väl tänka sig, att Ständerne då afslå Konungens propos. om upphörandet af Hans tvänne röster i Högsta Domstolen, och för sådan händelse anser jag, att Ständerne böra antaga Utsk:s förslag angtde lagförklaringars meddelande, icke såsom det aldra hästa möjliga, utan som det bästa, som kan erhållas, (lall Konungens propos. icke skulle antagas.
Hr Frih. o. Landtm, anhöll, att R. o. Ad. mätte dröja med fattandet af sitt beslut tills K.
M;s ifrågavar. nåd. propos. blifvit från cancelliet afhgmtad; Hp Landtm, trodde knappt, att han fattat Utskts framställning oriktigt; han trodde sig i Utskts utlåt.
N;o 54 finna, att K.
M. föreslagit upphäfvande af 19 §:n, 21 §:n 2 morn. samt 88 §:n 2 mom Reg.Ftn; detta hade Utsk. också tillstyrkt, hvarföre icke meningen kunde vara, att tvänne förslag skulle blifva hvilande, utan blott det sorn Konungen framställt och Utsk. tillstyrkt.
M;s nåd. propos, angtde upphäfvande af hvad nu stadgadt är om lag fö 1 klarjngars utfärdande af Högsta Domstolen, nu kommit tillhanda, blef den uppläst.
Af dessa nu upplästa Konungens' proposrr synes för mig åtminstone tydligt, att Konungen så till vida sammanbundit desamma, att hvad förslaget om de 164 Den 18 No reuber 9. ui. tvänne rösternas upphörande eller 21 §:n r mom.
Reg.F:n beträffar, det först skulle afgöras, och derefter 21 §:n 2 morn. eller frågan om lagförklaringars utfärdande uppgifvas, hvaraf följer, alt bifall till dessa begge propos:r innebitre ett fullkomligt försvinnande af hela den 21 §:n; ty skulle, som f 1 r Frih. o. Landtm, tycktes anse, den K. propos:n rör:de lagförklaringars utfärdande mellan riksdagarna endast hafva afseende på utgående af 2 inom. i 21 §:n, så skulle det komma att qvarstå som Utsk. låtit qvarstå, nemi. att Konungen, vid lagförklaringars utfärdande, äger 2 röster i de frågor, i hvilkas afgörande Ilan behagar deltaga.
Jag hemställer huru detta skulle rimma sig med R. o. Ad:s beslut att låta Konungens propos. om de tvänne rösternas upphörande förblifva bvilande till nästa riksdag.
Jag anser deremot lämpligt och rätt, att R. o.
Ad. låter så väl Konungens propos. som Utsk:s förslag hvila alternativt till nifsta riksdag; beroende afgörande! af förslaget i detta betänk.
N:o 54 på huru förslaget i N:o 53 blifvit afgjordt.
Till hvad den siste talaren nyss yttrat anhåller jag att blott få upprepa, att då Konungens i det förra betänk., N:o 53, upptagna propos. angår 1 mom. i 21 §:n, så angår den i förevar, betänk.
N:o 54 förekommande K. propos. samma §:S 2 1110111.; men TJtsk.-s förslag i delta betänk.
N:o 54, som biträder Konungens propos. ongrde sistnämnda mom:s upphörande, innefattar, för den händelsen att Konungens propos. blefve vid nästa riksdag afslagen, en sådan lydelse af 2 r §:n, som den skulle vara, sedan 2 moni. efter K. propos:n blifvit afslaget under supposition att Konungens propos. i JV:o 54 blef bifallen, och derföre böra begge delarne, både propos. och betänk,, hvila till nästa riksdag.
Det synes visserligen, som Konungens nåd. afsigt varit att så uppställa sina propos:r, att den ena skulle kunna antagas oberoende af den andra; men jag tror, att Const.Utsk., i uppställandet af ifrågavar. memorialer, gjort denna afsigt om intet, derigenom att Utsk. i frågan om den 21 (pn Reg.Fm andragit, icke hvad som skall utgå, i händelse K.
M:s propos. om lagförklaringars utfärdande antages, utan hvad som i sådan händelse skall qvarstå.
Deraf åter uppstår den följd, att om Utsk:s betänk.
N:o 54 blir bvilande till nästa riksdag och då antages, så komme Ständerne att antaga en grundlags-§, som bestämde att Konungen skall äga röster i Högsta Domstolen, och som följaktligen stöde i strid med den K. propos., som blifvit besluten till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Det är med anledn. af detta misstag af Const.Utsk., som det lärer blifva behöfligl att så väl Konungens propos. som Utskls förslag blifva bvilande alternativt till nästa riksdag.
Hade Utsk. föreslagit, alt orden:
''Konungen äger — — —• t. o. 111. öfvervara” skulle Den 18 November c. m. utgå, då hade ett sådant förslag lätt låtit sig sammanblandas med Konungens propos.; men derigenom att Utsk. upptagit hvad som skall qvarstå, under förutsättning alt den K. proposin skulle afsläs, har förhållandet blifvit sådant, alt man nödgas hafva alternativa förslag i denna fråga hvilande lill nästa riksdag.
Ad. ansåg öfverläggning en fulländad, Ropades ja.
Hr Landtm, yttrade, att R. o. Ad. behagade finna att, till följe af 8i §:n Reg.Ftn, K.
M:s ifrågavar. nåd. propos., sedan den, enligt IJr Landtnäs tanke, blifvit af IJtsk. tillstyrkt, hvarom äfven R. o. Ad:s ledamöter tycktes vara ense, lomme att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Hr Frih. o, Landtm, tillkännagaf i andledning af den andra frågan, huruvida Utsk:s förslag äfven jemte K.
M:s propos, skulle komma att blifva hvilande, att han för sin del icke fullt kunde inse lämpligheten deraf, när man betraktade Utsk:s förslag.
Detta förslag innehölle endast ett tillstyrkande af Konungens propos., ehuru det blifvit uppstäldt i andra Ordalag, eller sådana, som om det endast vore fråga om bifall til! denna K. propos. och ingen annan förändring i dessa §§ vore i fråga.
Om vid nästa riksdag
Konungens propos. i detta afseende hlefve bifallen, och ingenting annat då bifölles, torde R. o. Ad. finna, att Utskts förslag vore helt och hållet antagligt, Skulle åter så väl denna K, propos., som den, hvilken nyss förut blifvit af R. o.
Ad. förklarad böra hvila till nästa riksdag, blifva bifallen, så kunde Utskts förslag icke blifva bifallet vid nästa riksdag.
Således förekomme det Hr Landtm., som man under alla synpunkter skulle kunna besluta öfver båda de K. propositionerna vid nästa riksdag, om de blefve hvilande, äfven utan Utskis förslag, Frih.
Jag ber om ursägt, att jag icke kan godkänna Hr Frih. o. Landtmts förklaring, utom hvad angår den sednare afdelningen deruti, — d. v. s., att om Konungens propos, hvarom betänk.
N:o 53 handlar, bifalles, så kan ej heller detta Utsk:s mein.
N:o 54 bifallas, emedan de tvänne röstcrne redan äro borttagne genom bifallet till propostn i betänk.
N:o 53; men just i den händelse, alt Konungens propos. om de tvänne rösternas upphörande icke antages, och för att göra det möjligt för Ständerna alt i alla fall bifalla Konungens propos. i fråga om lagförklaringars utfärdande, tror jag, att Utsk:s betänk, bör hvila till nästa riksdag jemte Konungens propos. alternativt; ty D e ii 18 November e. ra. om det första förslaget afslås, så kan icke Konungens propos. i det andra fallet antagas; men deremot kan då Ulsk:s betänk. antagas, och derföre bör det äfven hvila.
Konungens håda propos:r innehålla [vänne frågor, den ena afskaffandet af Konungens Ivaline röster i Högsta
Domstolen, den andra afskaffandet mellan riksdagarna af Konungens och Högsta
Domstolens gemensamma rätt att lagförklaringar afgifva, Coust.Ulsk. afstyrker bifall till den första proposln, men tillstyrker bifall till den sednare.
Derof kommer man i nödvändighet att hafva tvänne förslag rörrde den sednare punkten.
Kölden händelse att Konungens första propos. icke skulle antagas vid nästa riksdag, så följer deraf klart, att §:ti måste innehålla att Konungens två röster i Högsta
Domstolen skola qvarstå; men det är ingenting som hindrar att i alla händelser Konungens rätt att jemte Högsta Domstolen göra lagförklaringar mellan riksdagarna, kan upphöra.
Det är ur denna synpunkt, sorn jag tror att Coust.Utsk. handlat, och den öfverensslämmer med hvad Frih.
Tersmeden sednast Upplyste oss om, Frih.
Då IJr Frih, p.
Landtm, i sin nyss afgifna förklaring icke yttrat, att Hr Frih. o. Landtm, för sin del fann något mot formerna stridande deruti att alternativa förslag kunna blifva hvilanda vid ett tillfälle, sådant som detta , då fråga är om tvän^ pe §§, som hafva sammanhang med hvarandra, och beslutet öfver den sednare §:n är beroende af beslutet öfver den förra; så synes det vara klart, hvad flere talare äfven yttrat, att det icke blir möjligt för Ständerna att vid pasta riksdag bifalla K.
M:s nåd. propos. i fråga om lagförklaringarna, i händelse den K. propostn ang:de de tvänne rösternas upphörande i Högsta Domstolen då skulle afslås, med mindre än alf tvänne alternativa förslag blifva hvilande, hvaraf det ena igenfinnes i Konungens propos, och det andra i Ulsk;s förslag, grundadt på detta afslag.
Jag hemstäder derföre, pm icke propps, kunde framställas i öfverensstämmelse med hvad flere talare yrkat.
Jag vet ej om jag rätt uppfattat Hr Frih. o. Landtnäs sedpaste förklaring, då den förekommit mig likstämmig med en vägrad propos., och anser fördenskull nödigt att få yeta, huruvida Hr Frih. o. Landtm, deciderat sig att vägra propos. eller icke.
I sednare fallet skulle jag vilja understödja hvad flere af föregide talare yttrat; j förra fallet åter får man lof att vara betänkt på andra Utvägar för att komma till ett slut i såket).
Såsom mig synes, är förhållandet följande: om Ständerne vid nästa riksdag antaga {konungens propos. om de tvänne rösternes upphörande; så kommer Const.Utsk:s betänk.
N:o 54 att stå i strid dermed.
Den 18 November e. m. 167 Skulle åter Sländerne då afslå Konungens propos. i nämnda hänseende, så synes Const.Utsk:s förslag i betaok.
N:o 5j vara öfverflödigt.
Jag tror mig således böra" vidblifva den framställning, hvarmed jag började.
Sedan min uppmärksamhet enskildt blifvit fästad derpå, alt Konungens propos. rör:de lagförklaringars utfärdande mellan riksdagarna endast afser förändring af 21 §:n 2 mom. och ej handlar om, eller pä minsta vis rörer 1 morn.; så medgifver jag mig hafva haft orätt i min framställning, ty 0111 Konungens propos. i denna fråga blir hvilande, så kan den verkligen, enär den blott rörer 21 §:n 2 morn., afgöras fullkomligt oberoende af det sätt hvarpå béslntes öfver samma §ts 1 morn.; eller äfigtdé iipphörändet af de tvänne rösterna, derföre att det är i Inom. i 21 §:n, som talar om Konungens tvänne röster i (dogsta Domstolen, oell huruvida det 2 mom. kommer alt stå qvar eller icke, beror på huru voteringen utfaller örn det 1 morn. i 21 §:n.
Jag har blifvit missledd deraf, att Const.Utsk. låtit utföra liela momts ordalydelse,- i stället ätt med streckar beteckna hvad .sorn ligger emellan öhdén: ^Konungen äger’’ oell ”Domstolen Öfvervara.’’ jag afstår således ifrån mitt yrkande att Const.Ulskis förslag skall blifva hvilande jemte Konungens propos., emedan samma hesultat vinnes, örn endast den K. proposin blir hvilande.
Jag fruktar att den siste talaren médgilvit för mycket, då lian återtagit sin först gjorda framställning.
Väl hade Const.Utsk. kunnat uppställa delta meni. på ett annat sätt; men jag kan ej finna, att deraf följer någon oformlighet, om både Konungens propos. och ConstiUtskis förslag alternativt blifva hvilande, emedan', i händelse Ständerne vid nästa riksdag gilla hvad sorn är beslutad t rÖr:de i morn 1 qi §:n , d. v. s. den säk, hvarom äfhandlats i betänk.
N:o 53; så Ser jag ej, luiru ens det kan blifva fråga att antaga Const.Ulskis förslag N:o 54, Sorn rör 2 mom i samma §.
Antages deremot icke Konungens propos. röride 1 molius försvinnande, så hindrar sådant likväl icke att bifalla förslaget i afseende på det Sednare momentet.
Inträffar nu åter motsatsen, så kommer det alternativt lagda förslaget icke att bifallas; ty det ligger ju i naturen af alternativa förslag, att ej begge två kunna antagas, utan blott det ena.
Cederström, Jacob: Jag hemställer, för den händelse att Konungens propos. skulle vid nästa riksdag afslås, eller sorn Utsk. förutsatt, att denna propos. kunnat Vid denna riksdag blifva afslagen, huruvida förslaget kommit att se hattie ut, örn deri statt "Konungen äger — — Domstolen öfvervara,” eller om förslaget, då det ej är längre än aJj, rader in netto, fullt uttryckes.
Del lärer i i68 Den 18 November e. ra. öfrigt vara klart, att om 2lne alternativa förslag till förän» öring af en gruntllags-§ blifva hvilande, skall det ena eller det andra antagas, eller ock om de begge afslås, så kommer den gamla §:n att stå qvar.
Jag skulle tro, alt de begge siste talarne misstagit sig om saken, dåde tillstyrkt, att Coust.Ulskts betänk, skulle antagas till grundlagsenlig! behandlande vid nästa riksdag.
Man måste nemi. ihågkomma, att K.
M. afgifvit a:ne nåd. propostr: den ena om upphörandet af Konungens 2:11c röster, saint, i och med detsamma, om borttagandet af lista moni. i den grundlags-§, som omtalar samma röster; den andra, örn upphörandet af Konungens lätt att gemensamt med Högsta Domstolen, mellan riksdagarna, meddela lagförklaringar, eller om försvinnandet af det 2:a mom. af samma grund!ngs-§, som omtalar just denna Konungens och Högsta Domstolens gemensamma rättighet.