Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström uppgifvit att dagsverken merändels äro underkastade den minsta fluktuation, så visar dock erfarenheten att stigande och fallande priser ä förnödenhetsartiklar verkligen utöfva på dagsverkspriserna en om också mindre märkbar inflytelse till minskning i förra och stegring i sednare fallet, hvaraf således än tydligare synes att dagsverken är en räntepersedel, hvars värde utgör den säkraste regulatorn vid de öfriga persedlarnes förvandling efter markegången, så att å ena sidan kronan ej kan blifva känbart lidande vid fallande priser å de lill lefnadsbehofven hörande räntepersedel-, och å den andra ej heller räntegifvaren komma alt lida då högre pris inträffar på berörde artiklar.
Jag anser derföre lämpligast, att bibehålla denna slags ränta, och jag finnér ett ytterligare stöd för denna min åsigt i den reservation, som Hr af Sillén bifogat betänk., enär denne ledamot af SlatsUtsk. äger den erfarenhet och kännedom om kamerala ärenden, alt ett fullkomligt förtroende kan sättas lill hans omdöme i detta fall.
Jag måste förklara mig vara af fullkomligt samma mening som Frih.
Cederström, och således 8 H. 5 66 Den 2 Augusti. något divergera från den åsigt, som den siste värde talaren yttrat.
Jag anser, att bland allt hvad som kan vara mätare seklerna emellan, finnes intet som eger företräde framför dagsverken.
Om man jemför förhållandet för 300 är sedan med det nuvar:de, skall man finna, att skillnaden mellan dagsverkspriserna ej är större än skillnaden mellan en mans kraft då oell nu.
Jag tror att lika mycket af tunnland och kappland, som ett dagsverke kunde plöja för 300 år sedan, lika mycket kan det dagsverket na effectuera.
På grund af deuna min öfvertygelse anser jag bland alla mätare dagsverket vara den, som är minsta fluktuation underkasladt. 10, 11, 12 och 13 punkter ne.
Dessa punkter lemnades utan anmärkn. 14 punkten.
Om det vore riktigt som komiterade förmenadt och Utsk. tillstyrkt, att förvandla hemansräntorna i penningar; hvarföre hafva dä hvarken komiterade eller Utsk. föreslagit R.
St. att sälta nya skattläggningar i penningar.
Den af Utsk. och komiterade förkastade gamla skatlläggnings-melhoden, den föreslås likväl ali begagnas, äfven sedan man skall betala räntorna i penningar.
Först skall man således göra skattläggningen efter persedlar in natura, och sedan förvandla dem i penningar, hvilka slutligen skola utbetalas.
Vore det icke enklare och kortare att genast slå sig på penningar, om det i sig sjelft vore räll?
Bevisar ej omgången att upphofsmännen sjelfve betvifla grundens riktighet?
De väga ej öfvergifva honom, utan under det de föreslå den nya till dagligt bruk, föreslå de den gamla till rättesnöre.
Det är visserligen klart, att komiterade funnit sig förhindrade att föreslå en ny skattläggning efter direkt förvandling i penningar; men detta kommer sig helt enkelt deraf, att sådant ej vore förenligt med nu gällande metoder och undervisningar för skattläggning i allmänhet, hvarföre det omöjligen kunnat ske utan det mest skärande förhållande, ifall ränteläggningen skulle ske uti endast spannmål och smör såsom persedlar.
Komiterade hafva således mäst låta dervid bero, ty eljest skulle de hafva funnit sig nödsakade, att uppgöra nya metoder och nya undervisningar för skattläggning framdeles, serskildt för det fall räntorna blefve förvandlade till färre persedlar, och serskildt för det fall att de förvandlas i penningar.
Jag vill likväl fästa Hrrmes uppmärksamhet på, alt delta blifvit ett mycket operöst göromål.
Den method, som komiterade föreslaget, att låta först skattläggningen göras efter nuvar:de metoder och undervisningar, och derefter förvandla persedlarne i peuningarne, den är visserligen ej, som Hr von Hartmansdorff sagt, en omgång, utan den är den enda och nödvändiga utvägen att komma till det åsyftade resultatet.
Det är endast upplysningsvis jag meddelat detta.
Och den som kastar ögonen på en skattläggnings-metod med tillhörande undervisning och ser efter huru jorden beräknas för att Den 2 Augusti. 67 få persedeln och huru denna förvandlas i ränta, skall finna att det absolut ej låter sig göra direkte; säga i öfrigt hvad man vill.
Jag kan ingalunda, i likhet med den försle värde talaren, finna alt det ej ligger någon motsägelse emellan hvad komiterade hemställt om räntornas förvandling och hvad sora här är föreslagit.
Det är 2:ne skiljaktiga saker.
Komiterade hafva i förra hänseendet trott, att räntorna ej böra framdeles, sora hittills, utsättas och utgöras i persedlar, och hafva derföre uppgjort 2:ne alternativa förslag för räntornas förvadnlande, antingen i penningar, eller ock i färre persedlar, hvilka sedermera skulle utgöras efter de föreskrifter, som skulle komma att meddelas.
Här åter är fråga om ny skattläggning, i afseende hvarå komiterade hafva ansett, att om den skall blifva rättvis och jem likhet uppkomma emellan skattläggningen på nya och gamla hemman, så måste man, på sätt Frih.
Cederström jemväl omnämnt, vid räntornas uträknande gå till våga efter nuvande skaltläggningsmetoder, för att sedermera förvandla den sålunda bestämda räntan efter enahanda grunder, som för nuvande räntor förvandlade antages.
Det är således just till åstadkommande af jemlikhel emellan äldre och sednare skattläggningar, som detta förslag är gjordt och det är efter min öfvertygelse både enkelt och rättvist.
Det förslag, som komiterade i denna punkt afgifvit ocii som
Ulsk. i likhet dermed och i öfverensstämmelse med K. M:s nåd. propos. tillstyrkt, innefattar ett talande bevis pä det ofullständiga och omogna uti komiterades framställningar i afseende på ränteförenklingen.
Man har såsom hufvudsakligt stöd för denna förenkling åberopat vigten utaf, att hvar och en må sjelf kunna uträkna beloppet af sin ränta till kontroll å uppbördsmannen.
Men nu då man kommer till skattläggningssället, bekymrar man sig alls icke om detta förhållande, utan föreslår helt enkelt, att den gamla skattläggningsmelhoden med sina mångfalldiga persedlar skall fortfarande gälla och lagas till grund för räntans bestämmande.
Jag frågar då, om icke just derigenom den olägenhet, som komiterade velat genom ränteförenklingen afskaffa, kommer att oförminskad qvarstå, åtminstone vid de fall der skattläggning skall ega rum?
Hvarföre hafva ej komiterade haft en lika öm vårdnad om den hemmansinnehafvare, hvars jord skall skattläggas som de visat om dem, hvilkas hemman redan äro skattlagde?
Den förre kan ju icke begripa det nuvar:de skattläggningssället mer än de sednare, och det mäste för honom till och med blifva mera inveckladt, då den gamla methoden först skall begagnas vid räntans bestämmande å hans hemman, och denna ränta sedermera lill en helt annan förvandlas!
— Det går så, mine Hrr, då man ej med tillräcklig sorgfällighet öfverväger beskaffenheten och följderna af de förslag som framställas serdeles då de äro af den vigtiga och ingripande natur som det ifrågavar:de.
I öfrigt anser jag för min del, det vara en ofullständighet, att 5* 68 Den 2 Augusti. icke säga en olaglighet, hvilken äfven förefinnes i afseende på nästan alla öfriga punkter, all icke vederbör:de efnbelsmyndigheter blifvit hörda.
Tvifvelsutan skulle de, om de fåll tillfälle att sig i saken yttra, hafva fäslat K.
M;s uppmärksamhet på det orimliga tili, att vid elt och samma tillfälle begagna 2:ne skattläggningsmethoder.
Likasom jag föreställer mig,det de ej skulle underlåtit att i underd. ådagalägga olämpligheten af en skatleförenkling, byggd på sådana grunder, som icke äro af beskaffenhet, att i och för sig sjelfve kunna, dä fråga uppstår om jords beläggande med grundskatt, utgöra tillräcklig ledning för densammas bestämmande.
Den sisla värde talaren har yttrat, att då komiterade föreslagit förenklingen af räntorna, skulle de haft för afsigt, att göra det lättare för de skattskyldiga att kontrollera beloppet af deras utskylder, hvilket dock ej vunnes genom det här ifrågavar:de förslaget.
Jag medgifver visst att detta varit elt af komiterades skäl dertill, men ingalunda, strider det nu discuterade förslaget på något sätt deremot.
Ar hår någon fråga om, att de nya räntorne skola bestämmas efter andra grunder än komiterade för allmänna ränleförenklingen föreslagit?
Nej, visst icke.
Det är uttryckligen föreslaget att utsätta dem efter samma grunder, vare sig i penningar eller i ett färre antal persedlar.
Frågan är här blott om huru beräkningen af räntebeloppet skall verkställas.
Och huru skulle det stå tillsamman med den jemlikhet i beskattningen, som man måste åsyfta, om man ej i afseende å ny skattläggning förfore efter samma grunder och på lika sätt, som man uträknat och förvandladt de gamla hemmanens räntor?
Hr Sandströmer nu yttrat, torde böra läggas, att om hemmanens skattläggning skulle göras efter de, t. ex. i smör och spannmål förvandlade räntorna; så skulle räntan på dem, efter nuvande methoder och undervisningar blifva mer än dubbelt mot hvad den nu skulle blifva.
Denna punkt lemnades utan anmärkn. 16 punkten.
Jag vill i afseende å denna punkt endast upprepa för städeme hvad jag förut yttrat mig om räntegifvare på landet, nemi. att jag bestrider persedlarnes förvandling i penningar.
Jag tager mig friheten göra samma anmärkn. och förbehåll som Hr von Hartmansdorff; men ber alt derjemte få tillägga, det, enl. min öfvertygelse, åtminstone en del af dessa afgifler utgår på grund af donationer; emedan vissa hemman blifvit till städerna af framfarne Konungar npplåtne emot vissa vilkor, som tvifvelsutan äro i donationsbrefven uppgifna.
Det oaktadt har man nu, så att säga, genom ett penndrag velat förordna, att dessa räntor skola efter den och den melhoden förändras utan först inhämta upplysning, om städerna vilja ingå på förän - Den 2 Augusti. 69 dringen, och sedermera huruvida den står tillsammans med de donationsbref, som ligga lill grund för städernas besittningsrätt af denna jord. 17 punkten.
Med åberopande af hvad komiterade yttrat, nemi. ”alt det i flere afseenden skidie leda till lättnad, både i jordebok och räkenskaper, om i de fall då tionden vore utsatt antingen i andra persedlar, än spannmål, eller uti andra sädesslag, än hvaraf densamma i allmänhet inom orten utgjordes, sådant kunde förändras”; har Utsk. föreslagit, att krono- och kvrkotionden då han utgår i annat än säd, skulle förvandlas dertill.
I delta fall är det visserligen troligt, på sätt komiterade förutsatt och Utsk. antagit, att enkelhet i räkenskaper och jordebok skulle vinnas.
Men månne denna formela enkelhet, denna bokföringsfullkomlighet, att jag så må säga, är hufvudsaken?
Månne ej denna består deri, att räntegifvarne på sin sida icke beskattas för högt, och alt kronan, eller räntetagaren å sin sida får sin fullständiga rätt.
Hade ej, vid denna fråga, liksom Hr Printzensköld med anledn. af en annan, anmärkt, räntegifvarne bordt blifva hörde, enl. II.
St:s uttryckliga begäran vid förliden riksdag?
Cederström nyss påstod, nemi. att alla särskilda räntepersedlars förvandling till smör och spannmål skulle för somliga medföra en högre beskattning, så vore en orättvisa härmed förknippad.
Emedlertid lärer det såsom allmän grundsats hafva varit antaget, att ej förändra räntor från deras ursprungliga beskaffenhet, emedan de äro rättade efter hvarje orts näringsgrenar eller efter de alster, som der frambringas.
Jag anser följaktligen denna punkt vara af en för räntegifvare vådlig natur.
I komiterades betänk, igenfinnes icke någon uppgift på den egentliga naturen af ifrågavar:de tionde.
De hafva blott yttrat sig om tionde i allmänhet, men Utsk. har närmare bestämdt beskaffenheten af densamma, ty det har sagt att ”i afseende å krono- och kyrko-tionde hafva väl komiterade ansett så och sä”, etc.
Deraf följer således att komiterades förslag omfattar icke allenast krono-, utan jemväl kyrkotionde.
Jag tror äfven, att så är; men dervid hafva komiterade glömt, att kyrkofonden är inbegripen under presterskapets privilegier, och all således ingen förändring af densamma, hvarken till belopp eller beskaffenhet, kan ulan PresteSt:s medgifvande äga rum.
Manne det då ej varit i sin ordning, om komiterade i sammanhang med den föreslagna förändringen, hos Konungen anmält, alt denna förändring, sä vidt den afser kyrkofonden, ej kan lillvägabringas utan rubbning i PresteSfs privilegier, med mindre än att detta Stånd dertill lemnar sitt bifall.
Men det vill synas, sora hade äflaodet alt förenkla kronans räkenskaper lill den grad fästat både Utsk:s och komiterades uppmärksamhet, att de lemnal alla andra förhållanden å sido.
Jag anser, för min del, ett så vigtigt hinder emot kyrkofondens förvandling och förändring, som det, att 70 Den 2 Augusti.
PresteSl:s privilegier derigenom blifva rubbade, böra tagas i noggrant öfvervägande; och jag hade önskat det vederbör:de embetsmyudigheter blifvit i saken hörde, dä det ej lider något tvifvel att de skulle hafva upplyst siu Konung, om alla de omständigheter, som med dem varit förenade, och som måste äga inflytande på densamma.
Jag kan ej instämma med Hr Printzensköld deruti, att komiterades afsigt kunnat sträckas derhän, att de skulle vilja göra någon rubbning i presterskapets tionderättighet, ty de hafva förklarat att tionden skall fortfarande utgå; men den hufvudsakligasle anmärkn. sorn här är att göra, är den, alt der tionden utgår i andra persedlar än spannmål, hafva de önskat att den skulle komma alt utgå i spannmål.
Jag ber att i anledn. deraf få erinra derom, alt den lilla förenkling i räkenskaperna, som häraf skulle blifva en följd är af en ganska obetydlig vigt, pä sätt Hr von Hartmansdorff redan anmärkt; men att deremot, om det antages som regel, alt man vid tionde-sättning för nya hemman mäste efter nuvar:de methoder och undervisningar sätta både smör oell spannmål och allt annat, och sedan förvandla det till den method, man vill hafva, sä blir det lika med hvad som är föreslaget för nya hemmans skattläggning i allmänhet.
Komma de andra räntorna att sättas i spanmäl och smör, så måste äfven dessa sältas i samma persedlar.
Cederström förblifver jag vid den öfvertygelse jag nyss yttrat, all komiterade tili deras förslag afsedt jemväl den till presterskapet och kyrkorna nu utgående tionden.
Jag hemlar stöd för denna min öfvertygelse af bilagan Litt.
N. till komiterades betänk., hvars titel lyder sålunda: ”Uppbörd af krono- och kyrko-tionde för år 1844”.
Nu består kyrko-tionde i somliga orter af andra persedlar än råg och korn, såsom smör, ärter och bönor och det är dessa tiondeslag som komiterade anse böra förändras; men denna förändring kan icke verkställas, utan att PresteSt. dertill lemnar bifall; och det är på detta förhållande, som komiterade bordt fästa K.
Då det redan på förhand är afgjordt, att hela betänk, kommer att återremitteras, tjenar det tili ingenting, att nu upptaga K. o. Ad:s lid med diskuterande af frågor som troligen komma att behandlas ganska vidlyftigt vid deras slutliga afgörande, och jag sparar derföre, sä vidt möjligt är, med att svara, till dess att betänk, återkommer.
Vid denna punkt vill jag blott upplysa alt de fall, der kronotionden utgår i annat än spannmål, äro blott 3:ne nemi. i Christianstads län som utgör 39 L3f 5 U smör, i Hallands län som utgör 190 l:r 29 k:pr ärter, och i Wester-Norrlands län som utgör 6 l:r och 6 k:pr bönor. 18 punkten.
Komiterades och SlatsU(sk:s nit - Den 2 Augusti. 71 älskare för enkla räkenskaper har varit så slör, att de vilja afskaffa en utskyld, jemväl der, hvarest hon utgöres af ett landskap som är minst belungadt med grundräntor.
Hvartill skall sådant tjena?
Iläradsskrifvares eller fogdars löner kunna för denna lilla minskning i deras göromål, ingalunda nedsättas.
Redan hafva de åliggandet att förrätta och kontrollera denna uppbörd.
Hvarföre skall man då efterskänka 235 r:dr.
Summan är en ringa, men då Utsk. afstyrker ett anslag af samma eller ringare belopp, äten kapell-predikant, en klockare eller en vaktmästare, derföre alt man ej har penningar, så bör man väl ej eftergifva mera af kronans inkomster, endast för att ulan penningebesparing fä bokföringen enklare.
Jag är till alla delar förekommen af Hr von Hartmansdorff.
Jag kan blott ej undgå att uttrycka min förundran deröfver, att Utsk. af inga andra skäl än blott ”för vinnande af enkelhet och reda uti kronoräkenskaperna samt med hänsigt till a/giftens ringa belopp,” tilltrott sig kunna, i likhet med komiterade, tillstyrka dess eftergifvande.
Jag hade önskat att SlatsUlsk. vid innevaride riksdag någon gäng, ”med hänsigt till afgiftens ringa belopp” hade tillstyrkt de ofta nog föga betydliga men dock nödvändiga anslag, som vid denna riksdag blifvit dels af K. M., dels af enskilde motionärer äskade; men då har det varit slående formel i Ulsk:s svar att: oaktadt summans ringa belopp, lemnade statsverkets knappa tillgångar likväl ej utväggför dess beviljande.
Nu åter vill man rent af skänka bort 235 r:dr årligen, blott för det nöjet att få utur räkenskaperna utesluta en der nu befintlig uppbördslitel.
Det vittnar om en njugghet i otid, ä ena, och en frikostighet i otid, å den andra sidan, som sätter en högst egen prägel pä StatsUtsk:s förfarande vid denna riksdag.
Det besvär som vederbör:de tjenstemän tillskyndas genom debiteringen och uppbörden samt redovisningen af ifråga var:de medel, är af ringa betydenhet.
Det är dessutom ett åliggande som städse tillhört och rätteligen tillhör uppbördsförvaltningen, hvilken njuter lön för både detta och alla andra dess göroromål; så att i detta hänseende icke ringaste skäl till eftergifter förekommer.
Jag har anmärkt under discussionen om en föreg:de punkt huruledes man i della betänk, ständigt upprepat sina försök, att göra kronan alltmera beroende af representationen, genom de ordinarie inkomsternas öfverllytlande pä bevillningen ; och della utgör för mig ytterligare skäl alt afstyrka förslaget ; ty jag älskar en stark Konungamakt, såsom det enda medlet lill bibehållande af ordning och reda i samhället.
Jag åberopar, rör:de denna punkt, mitt i sednaste plenum afgifna skriftliga anförande.
19 och 21 punkterne.
Dessa punkter lemnades utan anmärka. 22 punkten. 72 Den 2 Augusti.
I den nyss afhandlade punkten, var den till eftergift föreslagna summan så liten, att man knappast ville nämna henne.
Här åter visar det sig tydligare, hvarthän förändringen leder.
Fråga är nu om Statens ärliga mistning af 60,000 r:dr. R. o. Ad. torde, såsom jag hoppas, finna, att, om någon punkt ögonskenligen förljenar återremiss, är det visserligen denna.
Denna fråga har redan en gång förut varit föremål för discussion under delta betänk:s behandling här.
Jag vill derföre blott nämna, att förslaget är fullkomligt i enlighet med det beslut, som R.
St. vid förra riksdagen fattade derom, att indelta räntor och tionde skulle till statsverket indragas, och således komma i samma förhållande som kronans behållna räntor, för hvilka numera ingen forsellöu betalas.
Det mäste ock blifva en consqvent följd vid tillämpningen häraf, att forsellönen äfven för ifrägavar:de räntor upphör, dä de till statsverket indragas, och att räntetagarne få ersättning för den förlust, de eljest skulle lida.
Visserligen är det sant, att orättvisor lika väl som rättvisor konseqvent kunna föröfvas.
Också sker det förra om man nu handlar sä, som R.
St. gjorde vid 1830 års riksdag då de efterskänkte forsellönen för kronans behållna rän tegifvare, och kastade ersättningsskyldigheten för denna minskning i statsverkets inkomster på andra skattdragande medborgare; men lyckligtvis har den grundsatsen ännu ej hunnit blifva antagen och godkänd såsom regel, att om man begått en orättvisa, så skall man förnya den för coDseqvensens skuld.
Alt utplåna orättvisor är deremot en grundsats, hvars riktighet moralen erkänner.
Och jag skulle således, af detta skäl, heldre önska ett återställande, om det vore möjligt af Statens rätt lill den efterskänkta forsellönen, än att man nu å nyo förnärmar andra skattdragande genom den ytterligare eftergift, för hvars ersätlaude nu är fråga om alt anvisa medel på riksg:s-kont.
Sparre, Erik; Om den utaf den siste värde talaren omnämnde utväg: att kronan skulle återtaga, hvad hon en gång eftergifvit till förmån för räntegifvarne, eller att desse återigen skulle åläggas att betala forsellönen; — om, säger jag, denna utväg vore tänkbar, så borde jag här upptaga förslaget till vederläggning, men så långt äro vi likväl komne, att jag tvifiar det man kan ifrågasätta att öka den directa jordskatten.
Att döma af det sätt hvarpå den värde talaren vidrörde denna utväg vill det också synas som ifrågasatte han ej heller sjelf möjligheten af en sådan åtgärd.
Vid sådant förhållande, samt dä rättvisan otvifvelaktig! härvid hör iakttagas, lärer det ej gifvas någon annan utväg, än att de indelta räntegifvarne få åtnjuta samma fördel, som de kronan behållna, samt de förra således befrias från erläggande af forsellöu. 23 punkten.
I denna punkt, är väsendtligen Den 2 Augusti. 73 fråga om presterskapets privilegier.
Här hade vederbörtde, företrädesvis bordt höras; ty om de säga nej, så är förslaget fruktlöst, åtminstone i betydlig mån.
I afseende på verkställigheten, har Utsk. föreslagit utbyte af räntor, hvarom jag redan yttrat mig.
Men här förekommer tillika en ringare sak, nemi. den att Utsk. i sin räddhåga för bråk föreslagit, att ej mindre mått än en tunna skulle förvandlass utan det öfriga sältas i penningar.
Om Utsk. ansett enheten vara för stor, så hade det ju gått an att dertill taga kappen, då bråk undvikits.
I 17:de punkten har Utsk. föreslagit den minsta sädesinkomst lill ^ kappe.
Detta belopp hade ju allestädes kunnat tagas till enhet, om det på ett ställe är det rätta.
Då denna punkt, såsom en af de väsendtligaste, redan varit föremål för öfverläggning i fråga om hufvudsaken, vill jag för denna gång ej vidare yttra mig derom.
Jag anhåller att få åberopa, hvad jag förliden gårdag skriftligen anfört ronde denna punkt, och alt vid hvarje af de öfriga punkterna den dithörande delen af mitt skriftliga anförande må derunder subsumeras.
I anseende lill denna punkts omfattning anhåller jag att få fästa mig vid vissa af de särskilda momenterna.
— Det uti mom. a framställda förslaget strider emot det som Utsk. gjort i 12:te punkten, att de räntor, som äro till rust- och båtsmanshåll i Blekinge och Kalmar län anslagne, och som ej varit i kronans räkenskaper synliga, borde hädanefter såsom hittills ”i jordeböckernas skalte-kolumn upptagas och i redogörelserna debiteras, men deremot beloppet under vederbörlig anordningstitel afföras.”
Detta förslag tror jag vara riktigt, emedan man bör kunna i räkenskaperna bestämdt se, huru stor del af kronans ränta, som är använd till det ena eller andra ändamålet.
Dä borde ej heller de räntor, som äro anslagna till krutbruk, gevärsfaktorier eller hvilket särskildt ändamål som helst, ur räkenskaperna uteslutas, på sätt Utsk. i detta mom. föreslagit.
Vid mora.
c anhåller jag att fästa Ståndets uppmärksamhet på slutet, så lydande: ”att de hemman, som under eganderätt innehades och njöte ersättning (för förluster genom kanal-anläggningar) medelst anvisning af tionde eller andra hemmansräntor, måtte derför undfå viss kapitalersättning, enl. den öfverenskommelse som med vederbör:de kunde träffas.”
Om ett hemman, blifvit genom kanaler eller hvilken annan orsak som heldst förminskad!, så bör det väl förmedlas, men icke utgöra samma ränta som förut.
Bristen i dess förmåga att utgöra den gamla skatten är ingalunda godtgjord dermed, att Staten betalar ett visst kapital lill den som för ögonblicket innehafver hemmanet.
Då han derefter säljer det, lärer han förmodligen ej lemna köparen i medgift hvad han fått i godtgörelse af Staten.
Om det försvagade hemmanet, sedermera icke kan draga sin ränta, så blifver 74 Den 2 Augusti. det skattevrak, och kronan får intet eller mister hon genom förmedling den andel af sin årliga inkomst, för hvilkens bibehållande hon förut betalat ett kapital till dåvande egaren.
Jag anser det vara ett bestämdt misstag, att utbetala en sådan köpeskilling.
1 afseende å mom. tl åberopar jag mina förra anmärkn.-r vid dylika ränleförvandlingar.
Hr Printzensköld: I mom. e har Utsk. tillstyrkt bifall till komiterades förslag: ”att den till Runna qvarndam uti Westmanlands län anslagna dagsverkslösen borde försvinna derigenom, alt, vid qvarnräntans förvandling, samma lösen, efter enahanda beräkningsgrund, som vid nämnde förvandling komme att följas, från qvarnränlan afdrages, och således endast återstående beloppet deraf utfördes.”