Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De sista händelserna torde hafva mer än tillräckligt bevisat, att det icke är de stående arméerna, utan folken, som afgöra rikenas öden; och tyckes det sålunda vara skäl att folken ej påläggas några förökade skatter för de stående arméernas bibehållande, pä annat sätt, än att underhålla en sådan beväring som i sednare lider visat sig vara mest tjenlig.
Jag får derföre förklara att jag icke för min del kan lemna min röst åt någon tillökning af anslaget flir vår stående armé.
Vi se att den Engelska representationen begagnat sig af de sednaste tilldragelserna för att neka till en sådan förhöjning, och att den Engelska ministéren icke allenast godkände detta, utan äfven nedsatte den begärda tillökningen i skatterna med hälften af hvad den varit begärd till; och jag skulle hemställa till vår ministére. huruvida det ej vore rådligt, att följa den Engelska ministérens exempel, på det att debet och kredit mätte komma alt gä jemt ihop.
Jag kan icke undgå alt viddetta tillfälle uttrycka min tillfredsställelse och, såsom god medborgare och gammal knekt, min glädje deröfver, att SlatsUtsk. har tillstyrkt detta, för arméen angelägna anslags utgående.
Jag hoppas och tror att, om fäderneslandet blifver pröfvadt, landets fiende nogsamt skall få förnimma, att detta anslag gjort välgörande verkan.
Arméen behöfver ledning då den blir förökad med beväringsmanskapet.
Ledarne mäste, så vidt möjligt är, vara kunnige, och dertill fordras alt de nödvändiga öfningarna må kunna i fredstid verkställas, hvartill åter erfordras detta ifrågavar. anslag.
— Jag tillstyrker R. o. Ad. att bifalla hvad som här blifvit föreslaget, och jag anhåller att R. o. Ad. måtte vara öfvertygad om, alt det är minimum af behofvet, som här är beräknadt, och att beräkningen är byggd på all möjlig sparsamhet.
Hr Hammarberg, Carl
Axel: Då Hr Lefrén yttrat sig i frågan i samma syftning som jag ämnat, vill jag ej uppehålla liden, utan anhåller blott om att få förena mig med honom i begäran om bifall till betänk.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i den förevar.
9:de punkten tillstyrkt, besvarades denna propos. med ja, men begärdes af Hr Munck af Rosenschöld votering.
Upplästes till justering samt godkändes följande voteringspropos.:
' Den som bifaller hvad StatsUtsk., i fråga om anslag för inrät - Den 1 i Mar 5 f. m 115 tande af Instruktionskompanier vid indeldta infanteriet, i 9:de punkten af dess utlåt.
I\:o 73 tillstyrkt, voterer •Ja ; den det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, varder förenämnde punkt af R. o. Ad. återremitterad.
Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, sorn följer:
Ja — 200.
Jag nedlägger min reservation root delta beslut, hvarigenom ett anslag blifvit beviljadt för ett alldeles onödigt ändamål.
Jag begagnar tillika tillfället att nedlägga min reservation emot alla beslut, hvarigenom Statsbudgeten tillökas utöfver hvad den var fastställd till vid förra riksdagen; ty när händelserna ej kunna verka genom sina exempel, så måste de verka igenom sina följder.
10:de punkten, ang:de anslag för tillvägabringa udo, af en ytterligare utsträckning af indeldta infanteriets reg:ts-möten.
Lika med en värd talare, som förut yttrat sig i en föreg:de punkt, har jag med en gammal krigares glädje deltagit i tillfredsställelsen deröfver, att Utsk. tillstyrkt anslaget till instruktions-kompanierna; men jag mäste tillika utgjuta min bedröfvelse deröfver, alt StatsUtsk. ej tillstyrkt de af K.
M. äskade 17.631 r:dr till arméens vapenöfningar.
Jag nödgas uppehålla, ganska kort likväl, R. 0. Ad:s tid, för att visa huru med det fordrade anslaget tillgått.
Genom K. br. af d. 23 Febr. 1813 , som stadfästade R.
S(:s beslut vid föreg:de riksdag, stadgades att rolehållarnes skyldighet, att under mötestiden in natura, underhålla rotarna, upphörde, emot det alt rotehållarne betalade 8 r:dr per nummer till bestridande af möleskostnader, d. v. s. till underhåll pä stället och under marchen till och från mötesplatsen, jemte sjukvården.
Detta anslag eller denna beviljade passevolans-afgift utgick ända till 1830 den 27 Mars, då den genom R.
St:s beslut och ett K. bref blef nedsatt till 7 r:dr per nummer.
Sedermera vid 1840 —41 årens riksdag öfverlogo R.
St. mötespassevolans-afgiften, hvarigenom vid detta tillfälle krono- och skattehemman samt allmänna fridset af R.
St. erhöllo en gåfva af 220,669 r:dr, hvilken summa kastades på den allmänna bevillningen eller på Statsverket.
Jag skulle önskat att passevolans-afgiften för hvarje nummer ännu fortfarit med 8 r:dr, ty då hade K.
M. ej varit i behof, att nu begära någon tillökning i anslaget för arméens vepenöfningar.
Denna r:dr, som afkortades 1830, utgjorde likväl nära 30,000 r:dr, och nu begär K. M. dock ej mer än 17,631.
Den tid 8 r:dr per nummer funnos att tillgå, hade arméen ändock färre föremål för sina vapenöfningar, än den nu har: ty sedermera hafva tillkommit bajonettfäktning, gymnastik, ökad fälltjenstöfning
Och målskjutning i högre 8 * 116 Den II Mars f. m. grad, ty dä best ods endast 3 skarpa patroner per man, hvilket var sä godt sorn att, om jag sä får saga, kasta bort dem i luften.
En längre tid åtgår således till sådana vapenöfningar, än förut erfordrades.
Man bar nödgats att i sednare tider så mycket utsträcka fälttjenstgöringen, emedan det befäl, som gjort krig, allt mer och mer går ur arméens leder och det således är nödigt att uppöfva det nya, om vi ej vilja all den militäriska skickligheten i fäll, helt och hållet skall försvinna ur vår armé.
Det är derföre, jag för min del funnit del rätt bedröfligt, att StatsUtsk. ej ansett sig vara i tilfälle att bifalla ifrågavar. 17,631 r:dr; och ehuru jag visserligen ej ser någon framgång af en återremiss, önskar jag dock alt nedlägga min protest emot ett sådant förfärande, nemi. att man ökar anspråken på arméens tjenstbarhet, på samma gäng som anslagen nedsättas för dess vapenöfning.
Hr Dalman, Gust.
Jakob: R. o.
Ad. bar rättvisligen lemnat sitt bifall till hvad StatsUtsk. i 9:de punkten af detta betänk, tillstyrkt; men då jag finner att Utsk. afstyrkt den efterföljande 10:de punkten, mäste jag tillkännagifva det jag ej kan gå in derpå.
Jag har sjelf varit vid ett värfvadt reg:te. så att jag vet hvad sorn erfordras för ett reg:tes öfning, och har i följd deraf också funnit den tid, som nu beviljas, vara allt för knapp för de indeldta regdenas öfningar.
De kunna ej pä denna tid ens binna genomgå hvad som föreskrifves i reglementena, synnerligen nu dä de så ofta ändras.
Än mindre kunna de hinna alt tillförlitligt öfva del.
Så länge vi hafva en indelt, armé, sä önskar jag att den mätte icke vara sämre öfvad, än den nuvar. beväringen, sorn är ganska dålig.
Jag begär sålunda återremiss af ifrågavar. punkt.
Äfven jag, såsom äldre praktisk officer af infanteriet, bar begärt ordet för att begära återremiss af SlatsUtsk:s betänk, i denna punkt, ålan behöfver ej vara en man af facket för att inse det de medel, som anslås till arméen, för det närvar, äro otillräckliga.
Beslutet, att inslruktions-kompanier fä äga rum, är visserligen en ganska god sak, och kommer att lägga grunden till den indelta arméens öfning; men det är blott en ringa åtgärd; ty derigenom komma blott 8 å 10 man per kompani att öfvas, hvilket är godt och väl; men skall man hafva armé, så måste den vara öfvad, ty eljest är det detsamma som att ej hafva någon.
De begär da 17,000 r:dr mätte väl kunna anvisas till detta ändamål; ty då beväringen i fältkompanierna kommer att sammanblandas med den gamla stammen, är det alldeles nödvändigt att den gamla stammen har full kännedom om, och färdighet i allt hvad som tillhörer vapnet.
Jag anhåller om återremiss, på det StatsUtsk. må närmare begrunda saken och tillstyrka de af K.
M. begärda 17,000 r:dr.
De siste värde talarne hafva yrkat återremiss, hvaruti jag har den äran alt instämma, helst dä jag tror denna fråga slutligen beror på de sammansatta Utsk:ns utslag i afseende pä beväringen och beklädnaden.
Utan alli minsta män vilja bestrida nyttan Den II Mars f. m 117 af det här begärda anslaget, tror jag det likväl vara skäl för R. o. Ad. att bifalla StatsUlsk:s förslag i denna del.
Den som verkligen menar väl och med varm känsla omfattar landets försvarsverk, vill naturligsvis gerna för sin del bevilja hvad som erfordras för dess vidmakthållande; men, mine Hrr! vi äro ej allena de som afgöra om dessa anslag, utan der finnas ännu 3 andra Medsländ, som derom äga att besluta, så väl som vi, och bland hvilka den allmänna sinnesstämningen visserligen icke är mycket böjd för ökade utgifter till försvarsverket.
Det är under bestämd öfvertygelse och kännedom härom, som de ledamöter inom SlalsUtsk., hvilka önskade att åt arméen förskaffa åtminstone det nödvändigaste, hafva ansett det vara klokast att ej spänna bågen för högt.
För min ringa del har jag således för alt kunna hoppas vinna någon sympati för min mening och för att lugna farhågorna att ej anspråken skola stegras allt för mycket, trott mig böra på förhand förklara, det jag ej ämnade yrka bifall till detta anslag jemte åtskilliga andra, blott för att få det beviljadt, som jag anser vara det aldra nödvändigaste, nemi. anslaget till inslruktions-kompanierne: och jag är bestämdt öfvertygad derom alt de, som ganska tveksamma hafva voterat för detta sistnämde anslag, skulle hafva haft ytterligare stora betänkligheter, om de fruktat alt man sedermera med all makt skulle sökt genomdrifva det efterföljande, och att alltsammans sålunda lätteligen skulle gått förloradt om man ej på förhand förklarat sig villig att från det öfriga afstå.
Ur denna synpunkt tror jag det också vara rättast att R. o. Ad., gerna uttryckande sin mening om behofvets nödvändighet, likväl icke ville drifva saken lill afgörande i förstärkt Utsk., emedan jag förutser att man derigenom, såsom jag redan nämnt, äfven ställer det större och vigtigare anslaget för instruktionskompanier på spel.
Jag tillstyrker derföre R. o. Ad. att bifalla denna punkt. llr Lefrén:
Jag har hegart ordet för att upplysa att detta anslag icke begäres för att åstadkomma en förhöjning af exersisdagarnas antal för infanteriet mot hvad förut varit bestämdt, utan för att komma derhän, att infanteriet kunde få sina 17 dagars reg:tsmöten, ut- oell inryckningsdagarne inberäknade, pä sätt redan från förra seklets början varit bestämdt.
Nu har infanteriet på de sednare åren icke varit i tillfälle att få mer än -J af denna öfningstid, och det är allt för lil et, det vet hvarje militär.
Värdet af den siste talarens framställning lemnar jag åt hvar och en att bedöma.
Han har i vissa afseenden räll, men i saken är det svårt att förena sig med honom; ty fäderneslandets hehof af sin armé, påkallar omdömet åt andra sidan.
Jag kan ej undgå att fpr min del tillstyrka återremiss; del må sedan bero af SlalsUtsk. att tillgöra hvad tillgöras kan.
— Här är icke fråga om att drifva sakerna till ytterlighet: ty ytterlighet kan det väl ej kallas, att vilja underställa en vigtig fråga St,atsUtsk:s upplysta och mogna pröfning ännu en gång.
Så fattar jag saken och anser SlalsUtsk. böra, så vidt tillgångarne medgifva. söka fylla eli stort och vigtig! behof för arméen.
Den 11 Mars f m.
Jag hyser all skyldig aktning såväl för de öfrige MedSl:ns, som för hvarje enskild riksdagsmans öfvertygelse.
Skulle derföre de öfriga Stånden bifalla StatsUtsk:s betänk., så böjer jag mig derföre, såsom för elt R.
St:s lagliga beslut; men jag skulle å andra sidan tro, ali R. o. Ad. hvarken trädde grannlagenheten eller andras räll för nära, genom alt äfven yttra siv öfvertygelse i detta ämne.
Skulle denna öfvertygelse delas af något bland de öfriga Stånden, så blefve ju punkten återremitterad, hvaraf följden naturligtvis skulle blifva frågans förnyade pröfning inom Statslllsk.; vid hvilket tillfälle StatsUtsk. möjligen skulle kunna förändra åsigt.
I ett sådant fall tror jag ej, på sätt en talare här framställt, att saken vore bringad tili någon ytterlighet.
Det historiska af ämnet är, att i äldre tider ägde, om jag ej misstager mig, den indeldta arméen 21 dygns öfningar.
Dessa nedsattes sedan lill 17 dygn, och till deras bestridande anslogs en passevolans-afgift af 7i r:dr utaf hvarje rote.
Derefter nedsattes anslaget till 7 r:dr och öfvertogs af Statsverket.
I den mån varuvärdena stegrats under sednare tider, har emellertid delta anslag blifvit så otillräckligt, att reg:tena nu endast 2 år i rad kunnat hafva 17 dygns regdsmöte, och det 3:dje måst antingen inskränka sig till blott 8 å 10 dygns eller ock att blott exersera rekryterna.
Då sålunda fråga ej är om annat än att återbringa öfningsliden till hvad den långt för detta varit, och ändock ej till den fulla längd som i början gällde; så anser äfven jag att StatsUtsk. bör å nvo taga ämnet i närmare betraktande; hvarföre jag anhåller om återremiss af betänk, i denna punkt.
Lika med en värd talare, Hr Gripenstedt, känner jag, GudnåV. de öfriga Ståndens föga beredvillighet att tillstyrka anslag för arméen och försvarsverket; men jag kan icke med honom förena mig deruti, att man spänt bågen för högt, när 17,631 r:dr blifvit begärda för att öka liden för arméens vapenöfningar.
Jag får derföre , den äran anmärka, att då R.
St. vid 1840—41 årens riksdag öfvertogo rotehållarnes passevolansafgift, så fördelades ett belopp deraf på alla reg:ten, i mån af öfnings-kostnaderna de förut haft, och i förhållande till personalen.
Vid delta tillfälle fick hvarje reg:te omkring 5000 r:dr; ett och annat något mer; några litet mindre.
Det var ej vid detta tillfälle möjligt, att gifva fullt ut hvad som reg:tena behöfde för sina vapenöfningar.
Det var ej nog alt man mäste inskränka dem till 17 dygn, utan man kunde ej ens, såsom Gr.
Cronhjelm anfört, alla år bereda dem en så lång öfningstid, utan antingen måste man hafva ännu kortare möten alla år, eller ock hafva 17 dygns möten i 2 år, samt det 3:dje blott exersera rekryter; och jag hemställer om det finnes någon armé i Europa, som har så liten öfningstid!
Hvarföre delta anslag är så otillräckligt, härrörer äfven deraf, att åtskilliga afbränningar derutaf äger rum, såsom t. ex. till portionsvärdets förhöjning för särskilda kommenderingar af indelta ar - D c n 11 Mars f. ra. 11D nimi, omkring 2000 r:dr; till vakanta rotar för upphörd passevolans (hvilken borde af Staten särskildt betalas) 10,(500 r:dr; till krigscollegii underhällsafdelning, samt till reg:ls-kommissarier, byggnaders underhåll och inventarier m. m. åtgå 27,000 r:dr.
Detta belopp af summans förminskning för arméens vapenöfningar utgör ej mindre än 39,000 ndr.
Resten bar blifvit använd för arméen, oell då K.
M. nu ieke begär för densamma mer än 17,631 ndr, så skulle jag ej tro bågen vara för högt spänd då fråga är om fäderneslandets försvar.
Jag fortfar att yrka ålerremiss af denna punkt.
Det bör af ingen ibland R. o. Ad:s ledamöter kunna ifrågasättas, all icke jag, lika med flera af de talare, sorn förut yttrat sig, inser den stora vigten af bifall till det anslag som K.
M. för detta ändamål begärt.
Jag gör det så myc ket mera, som enligt cn tabell, hvilken jag inför StalsUtsk. framlagt, det visar sij att, under loppet af de sista 7 åren, arméens öfningst. id i medelltl icke utgjort mera än 10i dygn per år.
Det bör icke heller kunna ifrågasättas att icke jag, lika varmt med mången annan ledanot inom R. o. Ad., nitälskar för erhållandet af ett anslag, som skille kunna förlänga de indelta regdenas öfningstid; men jag mäste mdock i denna fråga förena mig med det yttrande, som Hr Gripentedt bär afgifvit.
Med den kännedom jag äger om mer eller mintre benägenhet hos StalsUtsk. att tillstyrka bifall lill anslag för armen, och med den kännedom jag tillika vunnit om tillgängarnes otilräcklighel, skulle jag för min del anse det vara klokt hanilladt a R. o. Ad. att vid detta tillfälle bifalla Stats-lltsk:s betänk.
Det ny.s afgjorda vigtiga anslaget till instruktions kompanierna lyckades le som derföre nitälskade med mycken svårighet att utverka.
Besblet derom fattades med en enda rösts pluralitet.
Denna fråga blir roligen inom 2 Stånd afslagen, och den slutliga utgången kommei således alt bero på Förstärkt SlatsUtsk.
Jag är för min del fullt jfvertygad derom, att om R. o. Ad. återremitterar denna punkt 61 StalsUtsk., så kommer det icke att verka till någon förändring f Utsk:s tillstyrkande, och ehuru myckel jag skulle önska att kunn anskaffa ett sådant anslag, så erkänner jag dock öppet, att jag icke kan i StalsUtsk., om frågan dit återkommer, rösta för detsamia.
Deremot tror jag för min del att om resultatet blefve sådan, att såväl anslaget för instruktionskompanierna, som väckt fråga on anslag lill indelta arméens öfningar skulle komma att pä en gångblifva föremål för omröstning inom Förstärkt StatsUtsk.
, så skul man gå i mistning af båda dessa anslag.
Skulle åter endast ansget för instruktionskompanier komma under det förstärkta StatsUtsk omröstning, så har jag temligen goda skäl att tro att det bevilja; Ehuru mycket jag derföre skulle önskat att Statens tillgångar teli de öfriga Med-St:ns bevågenhet hade gifvit mig hopp att vinnabifall till ifrågavar. punkt, så tror jag likväl att det nu skulle vara;lokast och rättast handladt af R. o. Ad., alt bifalla betänk.
Hr von Urtmansdorff:
Jag har i detta mål fästat mig vid D e n II Mais f. m. den reservation, soiu Hr af Harmeus bifogal Utsk:s utlåt., och hvilkens mening Frih.
Peyron bär äfven uttalat.
Hr af Harmens säger nemi.: ”Om brist pä Statens tillgångar eller andra omständigheter lägga hinder i vägen för bifall till förslaget i sin helhet, sä synes Utsk. hafva bordt tillse, det tillräckliga medel anvisades, antingen för stående arméens eller beväringens fullständiga öfning.
Ingendera delen har skett, enär ifrågavar.
17,631 r:dr blifvit afsiågne pä samma gång, som flere ledamöter i Utsk. uttalat sin afsigt, att afslå äfven proposm om längre öfning för beväringen,” Ingen af de talare, sorn yttrat sig och som kunna göra det med sakkännedom, har nekat behöfligheten af ifrågjvar. anslag för arméens öfning.
Bade Hr Gripenstedt och Hr von Troil hafva erkänt densamma och vi veta nogsamt att de nitälska för arméens duglighet.
Men farhågan har varit den, att de anela Stånden icke skulle bevilja detta anslag.
Men hvarföre skulle di blifva mera obenägna, alt bevilja det redan af R. o.
Ad. bifallm anslaget till instruktionskompanier derföre att R. o. Ad. äfven b fallit det ifrågavar. anslaget tili roteringsmanskapels längre öfning.
Snille de förtörnas deröfver alt R. o. Ad. i detta fall hade sin egen mening och skulle de, i sin harm deröfver, afslå hvad de eljest slolal bifalla.
Jag kan icke föreställa mig att en sådan tankegång skdle fä insteg hos våra Med-Ständ, och i alla fall, mine Hrr! man lur ju här endast yrkat äterremiss, d. v. s. uppskof med beslutet i denna fråga, intilldess man får se hvad StatsUtsk. föreslår i frågat om beväringens exersistid.
Skulle nu denna icke blifva utvidgad, utan fortfara lika inskränkt som hittills, så har ju R. o. Ad. all aredn. till att försöka att fä den stående arméens exersis något ölad.
Sktdle man likväl finna en allt för stor obenägenhet lias de öriga Stånden att bifalla både anslaget till exersiskompanierna och til den stående arméen, så hade R. o. Ad. i sitt val att gifva sitt billi till det alter-" nativ, som Ståndet anser för att vara del väsendtliaste eller också det alternativ, som Ståndet ansåge lättast kunna g; igenom hos de öfriga Stånden.
Att någon skada skulle kunna upflå genom ett sådant uppskofsbeslul, som en äterremiss sålunda skue innebära, kan jag icke fatta och derföre tillstyrker jag vördsamt al R. o.
Ad. måtte bevilja tjensamma.
Hr Nordenfeldt, Enar Wilh.:
Då så rånga talare med erfarenhet yttrat sig i denna sak, kan det med sk, synas förmätet af mig alt uppträda; men sorn frågan i min tanka lar en sida, hvilken icke blifvit vidrörd af föreg:de talare, sä må et ursägtas mig att jag begärt ordet.
Mig förefaller, att dä ett anslag skall utgå, k man i första rnmmet taga i betraktande huruvida anslaget är ovigt och nödigt, samt dernäst de tillgångars beskaffenhet af hvilka let skall bestridas.
Dernäst kan man äfven med skäl betänka vad verkan anslaget skall hafva på förhållandena inom landet, inslagen lill arméens öfning hafva det egna, att blifva använda, fidelade i temligen jemna summor, inom alla rikets provinser, ör dessa medel upphandlas hufvudsakligen af landets produkter: säd,ött, fläsk, smör, D c n II Mars T. m. 121 o. s. v. oell liela kapitalets belopp stannar således hos industriidkarne och landtbrukarne.
Det är frukterna af deras möda och arbete, som uppköpas för dessa penningar.
Då jag antager att Bevilln.
Utsk. och R.
St. ställa skattefördelningen pä det sätt, att skatt uttages af den, sorn kan utgöra densamma, så är ett så beskaffadt anslag som delta af den natur, att det är en beskattning lagd på den mera förmögna delen af nationen, hvaraf beloppet utgifves till den mindre förmögna eller landtbrukarne.
Men då det förut är af andra talare bevisadt, att anslaget för sjelfva det åsyftade ändamålet är nödvändigt och nyttigt, i hvilken åsigt jag fullkomligen och af full öfvertygelse mig förenar, sä torde den andra åsigten, om den behjertas af R- o. Ad. och af Utsk:s ledamöter i händelse återremiss beslutas, öfvertyga dem alt, i jemförelse med anslag af annan natur, man hellre bör bevilja sådant som helt och hållit stannar inom landet, någorlunda jemnt fördeladt inom alla dess delar, än andra, hvilka dels kunna lill någon del användas lill uppköp af utländska alster, med mer eller mindre skäl kallade öfverflödsartiklar, dels stanna på någon viss ort af riket, utan att spridas till de öfriga.
— Jag tror att detta skäl bör väga något vid bestämmande af huruvida ifrågavar. anslag, som stannar inom landet, bör beviljas eller icke.
Jag anhåller att betänk, mätte till StatsUtsk. återre mitteras.
Jag uppträder blott för att besvara en fråga som här blifvit framställd.
Man har nemi. sagt: hvarföre skola de öfriga Stånden vara mera obenägna att bifalla det föreg:de anslaget lill instruktionskompanierna derföre att R. o. Ad. yrkat bifall till äfven detta?
Skulle det vara af förtrytelse?
Nej ingalunda, men om R. o. Ad. återremitterar denna punkt till StatsUtsk. och om möjligen äfven PresteSt. beslutar en sådan återremiss, så skulle inom förstärkta StatsUtsk., dit otvifvelaktig! äfven den andra frågan går, ganska säkert följande förhållande vid omröstningen uppkomma.
I afseende på föreg:de anslag sä väga rösterna (jag vågar påstå det) nästan alldeles lika.
Jag har endast förhoppning att det möjligen med ganska liten pluralitet skall kunna genomdrifvas.
Om dä detta sednare anslag äfven bringas under votering straxt efter, så blifva dessa få personer, på hvilka afgörandet beror, otvifvelaktig! ännu mera tveksamma, emedan de då resonera ungefärligen så här:
Staten har icke tillgångar för begge anslagen, men om vi nu bifalla det första, sä kan det hända att man äfven genomdrifver det efterföljande, derföre är det väl säkrast, att genast votera för afslag.
Så har man redan sagt och så kommer man otvifvelaktigt äfven att ' handla.
Om deremot ingen votering yrkas rör:de det sednare anslaget, sä att en hvar med säkerhet vet att endast det förra kommer i fråga, så tror jag att de personer, som äro tvehågsna i sin öfvertygelse och som ändock komma att afgöra beslutet, skola bevilja det förra anslaget.
På detta sätt föreställer jag mig utgången och pä den räkningen lorden J, mine Hrr! finna, att man möjligen riskerar det vigligare anslaget och får intet, ty det förevar, går i alla fall aldrig igenom.
Det torde sålunda verkligen vara bäst. att 12!
Den 11 Mart f. ra. låta alla förhoppningar på detta sednare anslag falla så godt först sora sist.
I delta ögonblick vet icke
Ståndet och kan icke veta huru de öfriga Stånden afgjort den föreg:de punkten om exersiskompanier, men hitom oss antaga, att blott ett Stånd hade, jemte R. o. Ad., bifallit anslaget.
Följden blefve då den, som Hr Gripenstedt omförmält, nemi. att derom skulle löstas inom förstärkt StatsUlsk.
Finna R. o. Ad:s ledamöter då, efter ali hafva inhemtat en sådan underrättelse och gjort sig närmare bekanta med tänkesätten inom de öfriga Stånden, all det nu ifrågavar. anslaget ej kan vinnas ulan att det förra äfventyras, så går det ju an, att, när frågan till R. o. Ad. återkommer, låta den falla, som de öfriga ej vilja medgifva.
Men sådant är icke förhållandet i närvar, ögonblick, hvarföre jag, på intet vis misskännande Hr Gripenstedts goda afsigt, likväl anser mig höra vidhålla mitt yrkande på ålerremiss.