Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s beslut tydligen uttryckes, men att dervid, så vidt sig göra låter, undvika att uttryckligen uttala något ogillande af minoritetens åsigter.
Helt annat är det när ett bifall skall frambäras, då motiverna linnas i det gillade ursprungliga Betänkandet.
Emedlertid och hvad sjelfva nu föreliggande sak angar, finner jag oss från antagandet af Utsk:s inbjud ning så mycket mera förhindrade, som jag tror oss äga samma skäl att vidhålla, som tillförene ali fatta, den af detta Stånd förut yttrade åsigt, att det vore önskvärdt om \ örestycken utpräglades, enär sådant skulle befrämja den lofliga och berömvärda sparsamhet, som hos den fattigare klassen, mången gång endast genom samlandet af äfven de minsta mynt-valörer, kan äga tillfällen att från barndomen sig utveckla och upöfva.
Vid sådant förhållande, och då vi ej efter min upfattning äga skäl lill frånträdandet af vår förut yttrade åsigt, torde inbjudningen lämpligast böra läggas till handlingarné; om propos. hvarå äfven jag vördsamt anhåller.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att hvad först Utsk:s inbjudning beträffade, R. o. Ad. torde finna, att densamma, sedan förevar:de fråga på grund af 75:te §:n Riksd.-Ordn:n förfallit, icke kunde föranleda lill annan åtgärd än att läggas till handlingarné, ropades Ja; och blef sedermera den i ämnet föreslagna voter:s-propos:n af R. o. Ad, afslagen. 7:de punkten, ang:de den af Utsk. föreslagna förfallnarubrik.
Lagerbjelke: Naturligtvis måste den Författa., sorn kommer att utfärdas, hafva en rubrik, och denna fråga kan således icke förfalla.
BankoUtsk. har således, enl. min tanke, gjort ganska rätt uti att upställa voter:s-propos., och det är icke eller derföre jag har begärt ordet, men, då jag i alla fall har det, anhåller jag att propos. mätte af R. o. Ad. bifallas, .lag begärde egentligen ordet för att anhålla, att R. o.
Ad. täcktes afstå den gjorda inbjudningen, enär den rubrik för Författarn, som Utsk. föreslagit, uppenbarligen är behäftad med ett stort fel, nemi. mindre god Sven - Den 27 September e. m. 367 ska. R. o.
Ad. liar dessutom efter mogen öfverläggning fattat sitt beslut om den rubrik
Ståndet ansåg lämpligast och torde derföre böra densamma vidblifva. R. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut och godkände den derom föreslagna votens-propos. 8:de punkten, ang:de Utk:s afsigt att framdeles inkomma med förslag i afseende på den ifrugavar:de förfaltn:s innehåll.
Besv. o. Ekon.Utskis den 23 och 25 dennes på bordet lagda Betänk.
JVg 127, i anledn. af väckt motion om ändring af lista moimtet af 4:de §:n uti Folkskolestadgan af den 18 Juni 1842.
O Ånyo föredrogs Allm.
Af 128, i anledn. af väckte motioner, ang:de ändring i Kongl.
Fabriks- och Handtverks-Ordnin den 22 Dec. 1846.
Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande och förekommo dervid Utsk:s yttranden öfver nedannämnde delar af den i fråga vande författnin: § '•
Mig tyckes att motionären i denna punkt haft rätt, och Utsk. orätt.
Jag vet att det är förgäfves, att här söka göra en sådan åsigt gällande.
Men jag har icke velat, genom mitt stillatigande, synas medgifva, att jag skulle hafva samtyckt till den framställning Utsk. här gjort.
Den förändring uti nuvar:de författnings lydelse, motionären föreslagit, är af ganska väsendtlig betydelse.
Det är nemi. klart, att, genom denna förändring, skulle den frihet borttagas, som nu är landt männen förunnad att förädla en stor del af deras produkter och hålla dem till salu.
Sådant vore ett af de största bevis på en vacklande lagstiftning och en retrograd rörelse i Rikets hushållning, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s Betänk.
I fall man i en lagstiftning kommit på afväg, så är ingenting för Riket så helsosamt som den retrograda rörelsen.
.lill bifall å Utsk:s förevar:de yttrande blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
Ja öfvervägande. § 2.
Utsk:s yttrande bifölls. 368 Den 27 September e. m. § *•
Utsk:s först förekommande yttrande, ang:de ifrågaslälldt uphäfvande af rättigheten lill handtverks-verkstäders anläggande på landel, bifölls.
Då härefter förekom mom. 6 af ifrågavande §, uplästes Frih.
Alströmers vid Betänk, fogade reservation, på begäran af Hr Printzencreutz, Bernh. Wilh., som sedermera yttrade:
Då jag hufvudsakligen instämmer i de åsigter, Frih.
Alströmer uttalat, och jag således anser förslaget oriktigt och ändamålslöst, så inskränker jag mig till att anhålla om R. o. Ad:s afslag å denna del af Betänk.
Alströmer yttrar, att for dran af mäslare-prof är en föråldrad fördom, som man vill återuplifva.
Men hvad är väl mästareprofvet annat än ådagaläggande att man besitter den skicklighet, som för yrkets utöfning är nödig?
Ar det väl en fördom, att man skall ega de kunskaper, som man för eli yrke behöfver?
Jag skulle tro att motsatsen, eller att man utan kunskaper duger till hvad som helst, är fördom.
Förr hette det att: ”Les gens comme il fant savent tout par eux-mémes sans avoir jamais rien appris.”
Månne tillämpningen häraf nu skall Hyltås ned till handtverkare?
Sådant öfverensstämmer väl med nu gällande näringsgrundsatser, men påståendet är dock oriktigt, antingen det gäller de lägre eller högre klasserne.
Man har sagt, att mästareprof icke äro betryggande.
Ja, det händer visserligen, ait den, sorn tagit en examen, eller aflagt ett prof, ändock är en stackare, som ingenting kan uträtta.
Men ännu säkrare är, att om han ingenting vet och inga kunskaper ådagalagt, så är han än sämre.
Duger han åter till något och har kunskaper derjemte, så är han bättre, än om han inga kunskaper egde.
Man har vidare sagt, alt detta stadgande vore obilligt mot gesällerne.
Denna sats svarar alldeles mot förhållandet i Portugal, då Marquis Saldenha gjorde uppror emot Regeringen, och till belöning åt Studenterna i Coimbra för deras revolutionära tänkesätt visade dem den gagneliga billigheten att för ett år befria dem frän alla examina.
Lika förständiga, som Marquisen och Studenterna voro i Portugal, när de ansågo denna befrielse vara en förmån, lika förståndige äro gesällerne här, och deras försvarare, som vilja befria dem ifrån att aflägga något prof på sina kunskaper.
För den obemedlade dugligheten finnes intet säkrare värn, än just examina.
Taga vi bort dem från våra embetsman, så skola vi få se om det är dugligheten och fliten, eller börd, rikedom och mäktiga förespråkare som bestämma fordriugarne.
På samma sätt går det bland arbetarne.
När man tager bort kunskapsprofvet, så är det icke längre skickligheten, som gör sig gällande, utan penningar; och äfven den duglige arbetaren inskränkes lill atl varda daglönare hos kapitalisten.
I stället alt gagna den fattige, förtrycker man honom, genom / Den 27 September e. nr.
369 genom nu gällande stadganden.
I stället att inskränka sig till hvad sorn blifvit af Utsk. föreslaget, hvilket jag dock vill göra för att åtminstone vinna något, hade man bordt utsträcka föreskriften vida längre.
Här står nemi.: ”handtverk, med undantag afbyggmästareellpr mnraremästare-yrkena; börande dock, då desse sednare skola i stad ntöfvas, bevis företes om vunnen skicklighet i yrket på sätt nedanföre sägs.”
Alltså få byggmästare och murmästare på landet vära befriade från profs afläggande.
Om bevis någorstädes är i ögonen fallande, hvarthän bristen på undervisning och profs afläggande leder: så är det just i byggmästare-yrket.
Jag vill börja med ett exempel ifrån landet.
I den socken, hvarest jag är född, byggdes för icke länge sedan ny kyrka.
Allmogens mening om byggmästarens skicklighet var sådan, att när beslut om denna byggnad fattades, förbehöll sig en bonde, alt om kyrkan ramlade ned, sedan hon vore upbyggd, skulle han vara befriad från vidare deltagande i kostnaden.
Man skrattade åt honom; men hans yrkande bifölls och infördes i sockneslämmo-prot.
Natten, sedan taket var lagdt på kyrkan, föll det in, och väggarne störtade ned.
För några år sedan byggdes en bro mellan Ladugårdslandet och Djurgården.
Jag är icke viss om hon hörer till staden eller landet; men säkert är, att hon satte sig och man var länge sysselsatt med hennes lagning.
Nyligen hörde man att en ugn instörtade vid Rörstrand, då flere menniskor skadades, af hvilka ett par möjligen sätta lifvet till; och hvarföre?
Jo, derföre att byggmästaren icke förstod sin sak.
Allt detta oaktadt, undantager man byggmästare på landet från profs afläggande.
Vill man alt ännu flere menniskor skola lill följe häraf tillsätta lif, lemmar, eller åtminstone sina penningar.
Huru är allmänna förhållandet med byggnaderna i vårt iand?
Fängelserna upföras icke af civila byggmästare, utan af For» lifikations-Officerare; likaså är det med Nalional-Museum o. s. v. Hvad är orsaken?
Jo den, att de sednare hafva lärt sin sak, och förstå henne, derföre kunna de bygga.
Jag vill dock icke lägga de andre deras okunnighet lill last, utan jag tillräkna!' henne vår lagstiftning, emedan hon icke fordrar några kunskaper eller gifver nödiga anslag lill deras meddelande.
Jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla detina punkt.
Innan 1846 års Handtverks Ordn. utfärdades, voro en del handtverkare underkastade skrå, andre deremot icke, och en ytterligare frihet förefanns derutinnan att en person kunde få utöfva handtverk, oberoende af skrå, på grund af 1739 års manufaktur-privilegier.
Uti 1846 års Författn. ordnades dessa förhållanden så, alt man i allmänhet, med afseende på hvad som redan förefanns. borttog skrå-tvånget för alla de handtverk, som öfvergålt till fabriker, och alla sådane, hvilka dåmera knappt i landet förefunnos, samt slutligen sådane, hvilka under vanliga förhållanden ofta vid beställningar erhålla råämnen att förarbeta.
På sådant sätt har den skillnad upkommit, som f. n. förefinnes emellan handtverk, hvilka äro underkastade mästare-prof, och 12 H. 24 370 Den 27 September e. m. sådane, hvilka icke äro det.
Äfven den ifrigaste förfäktare af näringsfriheten bör medgifva att öfvergången från den gamla skråförfaltmn till ilen nya näringsfriheten måst medföra åtskilliga olägenheter och äfven lidanden genom den omhvälfning, som skedde i en mängd förhållanden.
Dessa olägenheter, oskiljaktiga från ,de flesta stora förändringar, och isynnerhet förändringar i sådane förhållanden, som de nu ifrågavande, hafva nu likväl lill det mesta öfvergå», de nya förhållandena hafva börjat inträda och allt härefter desamma börjat ordna sig.
Om man nu återgår lill det gamla, så år det gifvet att man genom denna återgång skulle iråka samma olägenheter, som dem man lyckats alt genomgå för att komma till förändringen.
Men, äfven om man, utan afseende härpå, betraktar Ekon.Uiskts förslag i och för sig sjelf, så finner man det sådant, att det omöjligen kan antagas.
Förslaget föreskrifver nemi. mästareprof såsom ett vilkor ”att förvärfva mästerskap, då fråga atom handtverk, med undantag af byggmästare och murmästareyrkena, börande dock, då dessa sednare skola i stad öfvas, bevis företes om vunnen skicklighet i yrket, på sätt nedanföre sägs.”
Det är således gifvet, att enl.
Utskts^ förslag skall, så snart det är fråga om något handtverk, mästareprof alltid afläggas om handtverket skall fä utöfvas, men hvad som menas med handtverk har Disk. icke sagt.
Om man med handtverk menar hvad som i allmänhet mera göres för hand och icke hörer lill manufaktur eller fabrik, så förändrar sig detta förhållande nästan dagligen.
Det lärer väl icke någon betvifla att skrädderi f. n. anses som ett handtverk, men det är oss jemväl bekant, att man genom upfunna machiner i England och Amerika är på väg att förvandla skrädderiet lill fabriksrörelse. R. o. Ad. behagade således finna, att pä della sätt ingen bestämd regel är gifven för hvad som är bandtverk eller icke.
Men hvad är då handtverk?
Skulle med handtverk menas allt hvad som göres för hand, så kan en person icke en gång lå göra en qvast, utan att hafva aflagt mästare-prof.
Ulsk. säger derom ingenting.
Man skulle således få ett ganska betydligt näringstvång, utan all likväl täll veta, huru långt del sträcker sig, enär sådant af Ulsk. blifvit lemnadl oafgjordt.
Hvarföre skulle man då återfå näringstvång och det till och med strängare än före år 1846, då, såsom förut blifvit visadt, åtminstone någon frihet fanns?
Är det väl gifvet att de handtverkare, som icke aflagt mästareprof, göra sina arbeten sämre, äro fattigare och förtjena mindre än de handtverkare, som sköta näringar, för hvilka mästareprof skola afläggas?
Harman visat att vagnmakaren är sämre än skomakare!??
Vagnmakaren behöfver icke mästareprof, skomakaren gör del.
Om nu vagnmakaren i allmänhet icke är fattigare eller förtjenar mindre än skomakaren, så är det klart att föreskriften om mästareprof icke är till för näringens skuld.
Om han icke gör sina arbeten sämre än den sorn är underkastad mästareprof, så behöfves detta prof icke eller för köparens skuld.
Icke måste man behöfva ålägga de handtverkare, som nu äro befriade från mästareprof, att aflägga sådant för deras skuld, som äro det underkastade, ty icke blir skomakaren rikare derföre, att vagnmakaren aflägger ett sådant prof.
Allt detta har Den 27 September e. m. 371 Ulsk. underlåtit att taga i betraktande.
Utsk. liar endast sagt, alt man skall göra mästareprof i alla händelser.
Den enda examen, som der håller streck, är den alt allmänheten får se att varorne äro bättre hos den ena handtverkaren än hos den andre.
Den sorn gör goda varor, får kunder, antingen han. aflagt mästareprof eller icke, och den som gör dåliga, får inga kunder, antingen Iian undergått detta prof eller icke.
Jag kan således icke finna att genom Utsk:s förslag skulle åstadkommas annat än att, sedan man nu lyckligtvis börjat inrätta sig efter näringsfriheten och njuta dess frukter, vi skulle åter inkomma i omkastningarne och rubbningarne af återgången till ett redan frånlrädt system, och således åter underkastas alla olägenheterna af en förändring, utan att kunna se hvar de skola slutas annat än genom alt komma in i nya.
Jag anhåller således vördsamt om afslag på denna punkt.
Frih. Rehbinder, Wilh. Fredr.:
Under de (lere månader jag bevistat denna Riksdag, har Ekon.Utsk. haft den sällsynta lyckan att vinna framgång inom detta Stånd åt de fleste af sina förslag.
Jag har ingalunda varit nog förmäten att vilja tillegna mig någon förtjenst häraf, men jag har emot tagit dessa lyckans gåfvor med tacksamhet.
Nu äro för Ekon Utsk. de onda dagar kommande, som man säger, och vi få med resignation finna oss deruti.
De anmärkmr, som blifvit gjorda emot denna punkt, hafva icke varit mig oväntade; jag anade alt detta förslag skulle röna mycket motstånd.
Redan vid förra Riksdagen förekom detta förslag, det afslogs då af R. o. Ad. och BondeSt., men bifölls af Preste- och BorgareSl:n.
Jag har, som sagdt, icke väntat mig att annat skulle hända nu, men jag har följt min öfvertygelse då jag var en bland dem, som röstade för detta förslag.
Inom Ekon.Utsk. voro tankarne i denna fråga så litet delade, att vid voteringen endast 7 röster voro emot förslaget, men alla andra, hvaribland BorgareSt:s ledamöter enhälligt, röstade för detsamma.
För min del anser jag, att man hör fästa något afeeende på BorgareSt:s åsigter i denna fråga.
Då jag biträdde förslaget, utgick jag ifrån en speciel och en generel synpunkt.
Den speciella var den obillighet emot deni, som aflagt mästareprof, hvilken jag anser ligga i nu gällande stadganden, och den generella de svårigheter, hvilka, såsom Hr von Hartmansdorff redan ådagalagt, mången gång skulle upstå.
Jag vill härtill blott lägga några ord.
Det är nemi. ganska svårt för allmänheten, om en person, som icke har någon kännedom om sitt yrke, likväl derföre, alt han har godt om penningar, skulle slå sig på än det ena och än det andra yrket.
Då icke mästareprof be höfver afläggas, kan han, ehuru alldeles okunnig i yrket, anlägga en större verkstad.
Han skaffar sig en skicklig verkgesäll; hans etablissement kommer i rop, man håller sig till honom och får till en början godt arbete; men sedan blir han osams med sin skicklige verkgesäll, hvilken går ifrån honom, och då blir hans arbete icke så godt som förut.
Häraf kunna stora förluster upsla, isyn 24* - 372 Den 27 September e. m. nerhet för landlboer, hvilka i långliga lider kunna råka ut för dåliga varor.
Sådane exempel äro icke sällsynte och kunna blifva ännu talrikare framdeles.
Har en person atlagt mästareprof, kan han visserligen möjligtvis vara mindre duglig, men något måste han dock kunna.
Nu deremot kan nära nog hvem som hellst, Per eller Pål, idka handtverk, och af allmänheten narra sig till penningar.
Detta är ganska vigtig!, men än vigtigare äro de skäl, som röra BorgareSl. serskildt, och äfven de skäl, sora af Hr von Hartmansdorff blifvit anförde.
Gr. Lagerbjelke gjort, all man icke uttryckligen sagt, hvilka handtverk vore i fråga, är redan i Utskts förslag, der de alla upräknas, tillräckligt besvarad.
Jag anhåller vördsamt om propos. på bifall lill denna punkt.
Utsk. har i sina premisser yttrat sig icke kunna finna något giltigt skäl, hvarföre en skillnad blifvit gjord emellan yrken, der mästareproGskola afläggas, och andra, der de icke erfordras, och Utsk. har derjemte yttrat det vara en ofullsländighet i Kongl.
Förordnm af d. 2 Dec. 1846, alt orsaken lill en sådan skillnad icke blifvit upgifven.
Ändring i denna § var redan vid förra Riksdagen motionerad, och när deuna fråga här då förekom, var kontrasignenlen af nyssnämnde Författn.
Hr Siats-Rådet Fåhraus jemväl tillstädes, samt uplysle på ett ganska tillfredsställande sätt om orsaken till den af Utsk. då, liksom nu, öfverklagade omständigheten, livar jemte han då ock erinrade hurusom rnotiverna för en Kongl. Förorda, icke i allmänhet uti Förordnm inlagas, utan att man dock deraf får sluta, alt den saknar sådane.
Vore nu förhållandet, såsom den siste värde talaren påstått, sådant, att ifrågavar:de mästareprof utgjorde eli bevis på verklig duglighet och skicklighet, sä skulle äfven jag biträda de Hrr, som önska bifall till denna punkt af Betänk,, men så är icke förhållandet, och jag tror att då vi komma till den punkt, som angår kontrollen af mästareprof, skola vi få- tillfälle alt i gemen ådagalägga det.
Hvad nu serskildt beträffar de yrken, som blifvit fritagne från afläggande af mästareprof, och skälen härtill, så -ådagalades dessa, på sätt jag förut nämnt, vid sisth Riksdag på ett ganska klart sätt af Hr Stals-Rådet Fåhraeus.
De bestodo hufvudsakligen deruti, alt dessa yrken kunde hänföras till fabriks- och manufaktur-yrkena.
Deraf följer naturligtvis alt i samma män, som fabrikerna utveckla sig, i samma mån blir det äfven en omöjlighet, att på denna väg finna bergning för handtverkaren, som icke kan täfla med fabriken.
Det ligger i sjelfva sakens natur, ali der måste handtverkaren stå tillbaka, och della är skälet hvarföre man icke velat bibehålla mästareprof på sådane handtverk, som äro af fabriksnatur, emedan de, som deråt egna sig, uti Tekniska skolor m. m. bättre kunna inhemta erforderliga kunskaper, än om de skulle stå under skrået och täfla med fabriken.
På grund af dessa och andra förut af, med mig liktänkande, talare anförda skäl, anhåller jag om afslag å denna punkt af Betänk.
Ben 27 September e. m. 373 Hr von Hartmansdorff: Gr.
Lagerbjelke har åberopat huru felaktiga våra skråförfattningar voro, innan de uphäfdes.
Författningars felaktighet afhjelpes icke derigenom, att man gör dem sämre eller alldeles uphäfver dem.
Tvertom hade man bordt nndanrensa det odugliga, uprälthålla det gamla goda, och tillfoga det nya, som tiden kunnat påkalla.
Så har man gjort i Hanse-städerne; så i Preussen och så kommer man val äfven ali göra hos oss, när män hunnit blifva vis af skadan; men dertill fordras tid.
Man skall icke återgå till skrå-tvånget, heter det.
Ja, i den händelse alt skråväsendet vore något i sig sjelf origtigt.
Men skall arbetets organisation, hvarom så mycket och så länge talats, kunna någonstädes' införas, så är det genom kloka författningar, ang:de handtverk, fabriker och handel.
Klokheten består väl icke deri, alt borttaga alla dithörande föreskrifter, samt öfverlemna åt den starkare alt upsluka den svagare, hvilken icke kan försvara sig, alldeles så, som näringsfriheten är beskaffad mellan fiskarne i hafvet.
Besynnerligt nog är, att då Preussen år 1845 hade ålervändt från näringsfriheten, sä skulle vi komma efter är 1848 och börja på dermed, likasom eli folk aldrig kunde lära sig af eli annat hvad som är skadligt eller nyttigt, utan hvart och ett först mäste bränna sina egna fingrar, innan det återvänder.
Samme Gr. har sagt, att här icke omnämnts hvilka handtverk som menades, och att man således skulle kunna kopima derhän, alt jemväl qvaslar blefve föremål för handtverk.
Gr:n har förmodligen tänkt, att ”när qvastar komma in, komma viskorna med.”
Men denna fruktan för obetydligheter, är onödig.
Förordmn af 1846, huru felaktig bon än må vara, stå likväl de yrken upräknade, hvilka skola anses vara handtverk, Och för hvilka de nu fö reskrifna otillräckliga mästare-profvens afläggande hör fordras.
Jag benöfver icke för R. o. Ad. upläsa den långa listan härå, enär en hvar, sora behagar, kan sjelf genomgå henne.
Hr Gr:n säger, att vagnmakare icke behöfva underkasta sig prof, då andra deremot mäste göra det.
Manne del är riktigt, att vagnmakare icke behöfva känna sin konst?
Jag skulle tvertom tro della vara eli fel, emedan menuiskolif kunna genom vagnmakares okunnighet äfventyras.
Skall roan åberopa ett fel för att dermed försvara ett annat?
Om något borde rättas, så vöre det väl första felet; för all icke lägga ett nytt till det redan befintliga.
Det heter att allmänheten må sjelf se till hvad som duger, och att detta är det bästa mästareprofvet.
Rehbinder bar redan visat huru det går med allmänheten, när bon rättar sig efter skylten, utan att veta i hvad mån handtverkaren gör skäl för densamma eller icke.
Allmänheten tror på honom, likasom hon rättar sig efter uniformen pä en embetsman, och tror, att då han får bära henne, så är han äfven värdig dertill.
Detta har dock mera skål för sig, emedan lian är rigtigare pröfvad till sin duglighet, än handtverkaren, när hans skicklighet undersökes på det ofullständiga sätt, som nu gällande förfatln:r bestämma.
Det är sagt, att åtskilliga handtverk kunna kallas fabriker eller öfvergå dertill, hvarigenom hela föreskriften om raästareprofven 37* Den 27 September e. m. lillintelgöres.
Man bär anfört exempel på, huru sjelfva skräddarehandlverket kan öfvergå lill fabriks-näring o. s. v. Väl hafva vi selt, ali sömnaden kan af machiner verkställas; men att skäia till kläden åt en mager person eller en fet, en puckelryggig eller en rak, det lärer machinen svårligen kunna lära sig.
Dertill fordras en menniska med omdöme och derföre måste handtverkare finnas.
Derföre har ej heller skräddaren sin skyll och sitt namn af nulen utan af saxen; af skräda (skära, klippa till).
Hvar gränsen liefinnes mellan fabrik och handtverk, är visserligen icke lätt att säga.
Men det finnes dock eu allrpän grund, nemi den, alt fabriksvaran är en sådan, som utgör föremål för verldshandeln, hvaremot handtverksvaran beror på beställning för tillfälliga omständigheter, personer och behof.
Om eu näringsförfattn. skall, enl. min lanke, vara väl inrättad, hör lian vara sådan, att han, sä vidt möjligt är, skyddar handtverket, hvilket, genom ett allvarligt mäslareprofs erfordrande, åstadkommer alt den fattige kan blifva sin egen; ty den förnäme eller rike underkastar sig ej lära och prof.
Just genom dem är det, som den fattige blifver sjelfständig verkstadsegare och deltagare i samhällets, ja äfven Statens angelägenheter.
Hail kän blifva rådman, riksdagsman, med ett ord allt hvad en medborgare kan fordra.
Hvad blir deremot en fabriksarbetare?
Han blir ingenting annat än ständig daglönare hos fabriksägaren.
Vill roan qvarhålla den fattige i eli ouphnrligt beroende, så skall man gynna fabrikerna.
Men vill man all han skall komma sig lipp, så skall man bibehålla mästareprofven.
Jag förnyar min förra anhållan om bifall till denna punkt.
Det lärer väl, ehuru man kan vara af olika åsigler i denna fråga, icke kunna bestlidas såsom ett faktum, att den förfaltn., som är föremål för öfverläggningen, nemi.
Fabriksoch HandtverksOrdmn af år J84G, då den utfärdades och äfven sedermera hos den stora allmänheten och jemväl hos dem, som sjelfve aro sysselsatte med närings- och handtverksyrkens utöfvande, med undantag af en del mästare, verkat en stor belåtenhet.