Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla tider hafva ock, hvilka principer än varit i denna del af lagstiftningen gällande, mångfaldiga röster höjt sig emot desamma, under det återigen andra förklarat dem fullt lämpliga och ändamålsenliga — och prisandet eller klandrandet, gillandet eller ogillandet har ofta varit beroende på förhållandena inom de olika orter, hvilkas talan man fört.
Likasom nu hafva derföre ock tillförene förslag blifvit väckta om lagstiftningens lämpande efter de olika orternas behof, och måhända skulle sådant redan varit åvägabragt, derest någon ortrepresentation funnits.
Genom de nu inrättade Landstingen kommer en sådan representation för hvarje särskildt län att med innevarande år träda i verksamhet, och Utskottet anser dess sammansättning sådan, att den lemnar garanti derför, att de åsigter, som der göra sig gällande, blifva ett uttryck af Landstings-distriktets opinion i ämnet.
I olikhet med motionärerne finner Utskottet dock, att någon beslutanderätt i förevarande hänseende icke bör Landstingen tillerkännas, helst sådant icke skulle kunna låta sig verkställas utan förändring af grundlagens bestämmelser, utan anser Utskottet det endast böra medgifvas Landstingen rätt att rörande förändring i vissa delar af nu gällande lag angående stängselskyldigheten besluta framställningar och önskningar att hos Konungen anmälas.
Dock som bärörda lag utgår från den, enligt Utskottets åsigt, rigtiga synpunkt att söka göra stängsel obehöflig och de med hänsigt dertill befintliga stadganden i lagen derföre icke böra kunna förändras derhän, att stängselskyldigheten blifver mera onerös, än med nu gällande lag är förenligt, håller Utskottet före, att Landstingens underdåniga framställningar i detta hänseende icke böra få afse annat, än som går ut på minskning i eller borttagande af stängselskyldigheten, samt för öfrigt på sådant, som för hvarje ort är af särskilda förhållanden betingadt, såsom om tiden under hvilken stängsel skall hållas i fredgildt skick, hvilken period af året mulbete å gemensam skogsmark, enligt hvad Herr Gahn föreslagit, må ega rum, med 8 Summans.
Lag- sami Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande lV:o 4, mera af dylik beskaffenhet.
Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt tillstyrker Utskottet vördsaniligen, att Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse, hos Kongl.
Maj:t anhålla, att der i någon landsort af Landsting hos Kongl. Majit hemställan göres om ändring i vissa delar af Kongl.
Förordningen om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet den St December i857, Kongl.
Majit täcktes, med anledning af hvad sålunda blifvit hemstäldl, för särskilda landsdelar bestämma de förändringar i berörda Förordning, sorn med afseende å lokala förhållanden må anses erforderliga.
Reserv a tion er i af Herr Ros, A. E.\
»För min del anser jag ifrågavarande förordning, i de aldra flesta fall, utan olägenhet kunna tillämpas öfverallt i landet, samt att, der ett eller annat undantagsfall skulle förekomma, sådana genom enskilda öfverenskommelse! lättare undanrödjas till ömsesidig belåtenhet för rågrannar, än om frågor härom öfverlemnas till någon Landstingets åtgärd.
I följd häraf och enär härtill kommer, att man flerestädes ännu icke, under de fem år, som förordningen varit gällande, försökt att tillämpa densamma, tillstyrker jag att motionerna lemnäs utan afseende»; af Herr Kyrkoherden Ternström; och af Herr Lundberg.
Herr Doktor Emanuelsson har begärt få antecknadt, att han i afgörandet af detta ärende ej deltagit.
Betänkande N:o 5. 1 M:o 5.
Ani. till Exp.-Ut*k. den 14 Mars 1863, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring aj jord.
Dessa motioner hafva blifvit väckta inom Högloflig» Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Creutz, S. (motionen N:o 241), och Herr Nordenfelt, E W. (motionen N:o 110), inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Lovén (motionen N:o 29), samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Nils Olsson från Malmöhus län (motionen N:o 157), Per Nilsson från samma län (motionen N:o 199) och C. J. Svensén från Calmar län (motionen N:o 209).
Utaf motionärerne hafva Herr Friherre Creutz och Per Nilsson yrkat, att obegränsad frihet måtte medgifvas egare af hemman att för alltid derifrån afsöndra huru stor eller liten jordrymd som helst, samt Herr Friherre Creutz derförutan, att samma frihet måtte ega rum jemväl för afsöndring pä viss tid äfvensom att innehafvare af för alltid afsöndrad lägenhet mätte vara tillåtet att klyfva densamma eller derifrån afsöndra jord till annan utan hinder af hemmanets egare eller jordens beskaffenhet, «såvida ej särskildt kontrakt dertill föranledde».
Sistnämnde motionär har derjemte, i händelse betänkligheter skulle uppstå att åt jordegare medgifva en sådan fri dispositionsrätt öfver deras egendom, alternativt föreslagit, att åtminstone egare af jord, belägen inom en mil från stad, måtte lemnäs rättighet att för alltid afhända, på sätt dem godt syntes, hvilken och huru stor eller liten del, som helst.
Enahanda yrkanden med det sednast omförmälda hafva blifvit framställda af Herr Nordenfelt och Herr Lovén, dock med den skilnad, att Herr Nordenfelt inskränkt sitt yrkande till egare af jord inom en half mil från Stockholm och Göteborg samt städerna af första och andra klasserna, hvaremot Herr Lovén påyrkat ifrågavarande rättighets meddelande åt egare af jord inom visst afstånd från hvilken som helst af Bill. lili Ii.
Brot. 1802 & 1803. 7 Samt. 2 Afd. 4 Häft. 1 2 Sammansatta Lag- samt Allm.
Betänkande N:o 5. rikets städer och köpingar, men med den skiljaktighet i afseende på afståndet, att jorden skulle vara belägen inom en mil från Stockholm och Göteborg samt första och andra klassernas städer och inom en half mil från öfriga städer och köpingar, allt från städernas och köpingarnes staket räknadt.
Under den diskussion, som vid föredragning till remiss af Herr Lovens nyssnämnda motion inom Vällofliga Borgare-Ståndet egt rum, hafva de talare, som i frågan sig yttrat, förordat motionen, Herr Wistelius dock under yrkande att, i sammanhang med den föreslagna rättighetens meddelande, byggnads- och polis-ordningar måtte varda utfärdade till efterrättelse för dem, som komma att slå sig ned å de afsöndrade lägenheterna, eller ock att bestämmas måtte, att den närbelägna stadens förordningar och reglementen i berörda hänseende skulle på lägenheterna med nödiga jemkningar tillämpas; hvarförutan blifvit yrkadt af Herr Ödmansson, med hvilken Herr vice Talmannen Murén, Herr Carlén, Herr Ekman och Herr Gahn sig förenat: att den af Herr Lovén föreslagna rättigheten att afsöndra och under full eganderätt upplåta huru stor eller liten jordrymd som helst, måtte tillerkännas ej blott egare af jord på visst afstånd från stad och köping, utan äfven hvarje annau jordegare i riket, samt af Herr Carlén särskildt, att det nu gällande förbudet mot afsöndring af odalåker och äng måtte borttagas.
C. J.
Svensén från Calmar län har föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta ett tillägg i 10 § af Kongl. Förordningen om hemmans klyfning och jordafsöndring, hvarigenom det skulle medgifvas idkare af handels- eller handtverksrörelse på landet rättighet att, i likhet med hvad om de i berörda § omförmälda verk och inrättningar är stadgadt, förvärfva egande- eller besittnings-rätt af nödigt utmål jord till bostad och åbyggnader för rörelsens bedrifvande, utan afseende på belägenhet eller jordrymd, likväl mot erläggande af årlig afgäld till hemmanet.
Nils Olsson från Malmöhus län har anfört, att den pröfning af tillräckligheten utaf den för afsöndrad lägenhet bestämda afgäld, som, jemlikt 2 kapitlet 4 § i Kongl.
Förordningen den 19 December 1827, tillkommer Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, af berörde myndighet utöfvades på ett sätt, som för lägenhetsinnehafvaren medförde dryga, stundom ända till Etthundra Riksdaler uppgående kostnader, i det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gemenligen förordnade kronofogde, häradsskrifvare och någon landtmätare att, med biträde af två nämndemän, på stället uträkna och föreslå den jordskyld, som årligen borde tillkomma stamhemmanet, för hvilket ändamål vore af nöden att uppmäta och taxera såväl lägenheten som stamhemmanet.
Detta vållade att de flesta lägenhetsinnehafvare uraktläte att begära pröfning af jordskylden, hvilket åter medförde synnerlig oreda vid mantalsskrifningar och taxeringsmöten.
I anledning häraf har motionären föreslagit, «att der Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande icke kunde fastställa den jordskyld, som afsöndrad lägenhet skall betala till stamhemmanet, kommunal-nämnden i den församling, der den afsöndrade lägenheten ligger, bör föreslå den jordskyld, som skall till stamhemmanet erläggas.» Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 5.
3 Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som, med stöd af 43 § Riksdags-ordningen, till behandling förehaft ifrågavarande dels till Lagutskottet, dels ock till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade motioner, får nu öfver desamma utlåtande afgifva.
Hvad sålunda först angår de framställda yrkandena, att rättighet till afsöndring af huru ringa jordvidd som helst måtte blifva alldeles oinskränkt, såsom följd hvaraf det äfven skulle vara tillåtet att, efter godtfinnande, stycka en för alltid afsöndrad lägenhet, så ehuru de förändringar näringslagstiftningen dels redan undergått, dels efter all sannolikhet kommer att undergå, lära komma att medföra nödvändigheten af förändringar i lagarne om jordafsöndring, äro likväl farhågorna för en ytterligare utsträckning af rättigheten dertill, än den, som medgafs genom Kongl.
Förordningen den 12 November 1858, ännu så stora och nog allmänt delade samt erfarenheten om verkningarne af denna lag ännu icke så stadgad, att Utskottet anser sig böra för det närvarande tillstyrka förändring i denna föga mer än fyra år gamla förordning, för såvidt den angår landet i allmänhet.
Såväl vid föregående riksdagar, som inom de länsvis tillsatta kommittéer, hvilka hade att afgifva utlåtande angående verkningarne af 1827 års förordning, hafva de åsigter gjort sig gällande, att »alla de, som närmare tagit kännedom om den jordbrukande klassens ställning, äro ense derom, att såframt tillåtelse till jordafsöndring utsträcktes derhän, att derigenom befrämjades anläggandet af torp och backstugor med mindre jordomfång, än som erbjuder åtminstone en möjlighet till utkomst, skulle sådant medföra ett högst skadligt inflytande på allmogens tillstånd såväl i moraliskt sorn ekonomiskt hänseende», och om än dessa åsigter i sednare tider blifvit något modifierade, befarar dock Utskottet, att de ännu icke undergått den förändring, att medgifvandet af obegränsad jordafsöndring på landet icke skulle mötas af ett nog allmänt ogillande.
Den långa del af året, under hvilken landtbefolkningen i vårt land för sitt uppehälle är hänvisad till de förråder, den under sommaren och hösten insamlat, torde hafva föranledt och allt hittills bibehållit obenägenheten emot de medgifvanden, som billighet och måhända jemväl politisk klokhet torde kräfva, men icke förr, än öfvertygelsen derom vunnit stadga, torde böra lemnäs.
Den rättighet, som genom 1858 års förordning är medgifven, att till besittning på viss tid förvärfva sig så ringa jordrymd, som ett halft tunnland, lärer ock, efter hvad inom Utskottet blifvit upplyst, temmeligen hafva tillfredsställt anspråken i berörda hänseende och gjort behofvet af en ytterligare förändring mindre kännbart, helst det i de flesta delar af riket ännu låga värdet, särdeles på ouppodlad jord, underlättar tillfället äfven för den mindre bemedlade att förvärfva den ringa jordvidd, som är bestämd jemväl för afsöndring under full eganderätt.
På dessa skäl får Utskottet vördsamt hemställa, att Friherre Creutz’ och Per Nilssons motioner, för såvidt dermed afses en obegränsad jordafsöndring, icke måtte bifallas.
4 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv - och Ekon -Utsh.
Deremot anser Utskottet icke några betänkligheter kunna möta mot utsträckning af rättigheten till afsöndring på evärdelig tid af sådan jord, som är belägen i närheten af städer eller köpingar.
Det lider intet tvifvel, att en arbetare, bosatt i närheten af en stad, under alla tider af året har rikligare tillfälle till arbetsförtjenst, än den i en aflägse landsort bosatte arbetaren.
Han bör således lättare kunna försörja sig utan att företrädesvis af jordbruket söka sin utkomst.
Såväl hyrornas dyrhet i staden, som den allmänt kända och så naturliga önskan att bereda sig ett eget hem, föranleda honom att förvärfva sig en jordlapp, på hvars bebyggande och uppbrukande han likväl icke vågar nedlägga allt det arbete och kostnad, han skulle vilja, såframt han icke kan vinna den trygghet i besittningen, som eganderätten medför.
Men då jorden omkring städerna oftast står till vida högre pris, än på landsbygden, medgifver i allmänhet icke arbetarens ekonomiska ställning honom att inköpa den jordrymd, som, enligt nu gällande förordning, minst får under eganderätt afsöndras, eller två tunnland.
Utskottet, som anser dessa skäl gälla lika för afsöndring af jord i närheten af de större som de mindre städerna, äfvensom köpingarne, har derföre funnit sig böra tillstyrka, att egare af jord, belägen inom en half mil från stad eller köping, må under full egande rätt afsöndra det minimum af jord, han nu under besittning på viss tid eger från sitt hemmen upplåta.
Härjemte anser Utskottet det af Herr Carlén väckta förslag om upphäfvande af förbudet mot afsöndring af odalåker och äng böra bifallas.
Odaljordens stora vigt och betydelse för ett hemman i jemförelse med dess öfriga dugliga jord har numera till större delen försvunnit.
Genom de framsteg jordbruket på sednare tider gjort, har icke allenast den odlade jordens afkastning mångdubblats, utan äfven en större lätthet uppstått att af duglig jord bereda sig åker och äng, fullt jemförlig med den gamla odaljorden.
Det torde sålunda icke medföra någon våda för ett hemmans bestånd och förmåga att bära sina grundskatter, om en lägenhet tages af hemmanets urgamla åker och äng eller af dess öfriga, dermed fullt jemförliga, sedermera odlade inegor, helst då tillika stadgadt är, att afsöndring icke får ega rum utöfver en tiondedel af hemmanets egovidd.
Härtill kommer, att under nuvarande förhållanden stora hinder och kostnader för jordafsöndring uppstå genom svårigheten att afgöra, huruvida en för afsöndring lämplig och dertill af jordegaren bestämd ega utgöres af odaljord, eller ej, en svårighet, som ofta möter till följd deraf att gamla skattläggnings— handlingar dels äro ofullständiga i sina beskrifningar öfver jorden, dels ock för många hemman alldeles förkommit.
På grund af hvad Utskottet sålunda anfört, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse, hos Kongl.
Majt anhålla, att 2 Kapitlet 3 § i Kongl.
Förordningen den 19 December 1827, sådan densamma lyder i Kongl. Förordningen den 12 November 1858, mätte erhålla följande förändrade lydelse:
Sammansatta Lag samt Allm. liesv.- och Ekon -Utsk.
5 Lägenhet, som från hemman afsöndras, efter hvad i 1 § tillåtet är, skall, då upplåtelsen sker för alltid under full eganderätt, innehålla i Gefleborgs, Wester-Norrlands.
Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län minst 16,8 qvadratrefvar (3 tunnland) och i öfriga delar af riket minst 11,2 qvadratrefvar (två tunnland) jord; men då jorden är belägen inom en half mil från stads eller köpings staket, eller upplåtelsen sker under besittning på viss tid, minst 2,8 qvadratrefvar (ett halft tunnland); skolande afsöndrad lägenhet till sina gränser noga bestämmas i en enda formlig, till afhägnad beqväm samt från hemmanets egen åbyggnad afskild lott.
På sätt härofvan förmäles har C. J. Svensén från Calmar län föreslagit, att idkare af handels- och handtverksrörelse på landet måtte tillåtas förvärfva egande* eller besittningsrätt af nödigt utmål till bostad och åbyggnader för rörelsens bedrifvande, utan afseende på belägenhet eller jordrymd; och har motionären, till stöd för befogenheten af en sådan rättighets meddelande, hänfört sig till stadgandet i 2 Kapitlet 10 § af 1827 års förordning.
Berörda paragraf innehåller, att tuliqvarnar och särskildt skattlagda fisken, bruk, stampar eller andra vattenverk, fabriker, garfverier med flera dylika anläggningar må från hemman för alltid eller på viss tid afsöndras jemte nödigt utmål af jord intill desamma, äfvensom att den, som till an läggning af sådana verk och inrättningar vill från hemman afsöndra vattenfall med mark derintill, eller annan tdl sådan anläggning tjenlig lägenhet, jemväl dertill är berättigad.
Detta stadgande alser likväl påtagligen endast sådana verk och inrättningar, för hvilkas bedrifvande ett visst utmål af mark är oundgängligen nödigt, och hvilka endast kunna på derför särskildt tjenliga platser, såsom invid vattenfall, anläggas.
Skälen till samma stadgande gälla således på intet sätt för handels- eller handt verksnäringarne, hvadan Utskottet föranlåtes tillstyrka, att ifrågavarande förslag icke må af Rikets Ständer bifallas.
Nils Olssons från Malmöhus län slutligen framställda yrkande, att kommunalnämnd måtte bemyndigas föreslå den afgäld, som bör utaf afsöndrad lägenhet till stamhemmanet erläggas, der Kongl. Muj:ts Befallningshafvande icke kan sjelf pröfva densamma, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka.
Att åt kommunal-nämnd uppdraga en sådan befattning torde vara med denna institution, som har till ändamål att sysselsätta sig med ordnings- och hushåliningsärenden inom kommunen, mindre lämpligt och ändamålsenligt.
Utskottet kan icke heller föreställa sig, att de kostnader, som härleda sig derifrån, att afgäldens pröfvande ankommer på Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, kunna blifva så betydliga, som motionären uppgifver, helst
Utskottet icke har sig bekant någon författning, som löreskrifver, att berörda pröfning skall föregås af en undersökning af kronofogde och häradsskrifvare med biträde af landtmätare och nämndemän.
1 allt fäll skulle måhända, derest berörda undersökning öfverlemnades åt kommunal-uämnden, kostnaden för densamma blifva föga mindre, än 6 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 5. den, som, enligt motionärens påstående, nu drabbar lägenhetsinnehafvaren.
I anledning häraf tillstyrker Utskottet, att Nils Olssons omförmälda yrkande ej må vinna afseende.
Reservationer: af Herr Grefve Hamilton, G. K.: »Då ett lands välstånd hvilar på idoghet och sparsamhet hos dess befolkning; då utvecklingen af dessa välståndets båda faktorer i väsendtlig män beror af de framtidsutsigter, som genom dem kunna åt de arbetande öppnas, af de fördelar, som blifva ansträngningens och återhållsamhetens lön; då ingen materiel fördel kan af arbetaren skattas högre, än den att kunna förvärfva egen jord och eget hem — en fördel, som dessutom för dessa samhällsklassers moraliska utveckling .och sjelfständighet är af oberäknelig vigt; men föreskriften om ett minimum för jords afsöndring verkar i motsatt syftning häremot; då det vidare är ett oundgängligt vilkor för samhällets ekonomiska utveckling, att naturliga medelpunkter för industrien och rörelsen — städer och byar — obehindradt må uppkomma och utvidga sig; då just under närvarande förhållanden i vårt land, då näringarue alltmera lossas från de band, som förut nedtryckt dem, och då nya kommunikationsleder snart sagdt dagligen uppstå, det är att förvänta, att behofvet af dylika nya medelpunkter på mångfaldiga ställen — och ej blott på § mils afstånd ifrån stad eller köping — skall låta sig förnimmas; men ett väsendtligt hinder lägges för denna sakernas naturliga ordning, om ej tomtplatser äfven på landet fritt må förvärfvas; och då, slutligen, tiden borde vara förbi att likasom med tumstock reglementera, huru mycket jord de enskilde, hvilka vida bättre, än Staten, kunna bedöma, hvad som i hvarje fall för dem och samhället är det fördelaktigaste, få afhända sig eller inköpa; men deremot tiden synes vora inne att borttaga den genom dylika föreskrifter begångna orättvisan; får jag, som icke heller kan fatta, hurusom en författnings nyhet, på hvilken Utskottet synes lägga mycken vigt, väl kan tillåta dess förändring i vissa hänseenden, men deremot åberopas emot andra förändringar i samma syfte, på alla dessa skäl vördsamt reservera mig emot Utskottets beslut, så vidt derigenom rättigheten att afsöndra jord blifvit bunden vid ett visst minimum och ett visst afstånd från stad eller köping samt alltså föreslå, att 3 § 2 Kapitlet i Kongl. Förordningen, angående hem - Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 5. 7 mansklyfning samt jordafsöndring, den 19
December 1827, varder helt och hållet upphäfd.» Häruti instämde Herr Quiding samt Riksdagsfullmägtige Paul Andersson från Jemtlands och Anders Jonsson från Wermlands län; af Herr Hos, A. E.: »Jag kan ej inse behofvet och nyttan af den förändring uti 1858 års förordning, som Utskottet tillstyrkt i det syfte, att jordafsöndringar från hemman inom en half mil från stad eller köping skola kunna ske under full eganderätt ända till ett halft tunnland, eller 2,8 qvadratrefvar.
Saknar en sådan kommun tillräckligt område för att bereda byggnadstomter åt den arbetande klassen, så gifvas tillfällen att utv.dga detta område genom inköp för kommunens räkning af angränsande hemman eller hemmansdelar, eller också genom att söka tillämpning af expropriationslagen.
Härigenom kommer, efter mitt förmenande, den ifrågavarande, mindre bemedlade folkklassen, hvars fördelar afses med förslaget, uti ett behörigt förhållande till den kommun, den betjenar med arbete, och landtkommun blottställes ej för äfventyret att få försörja dessa arbetare och deras familjer, då de icke förmå förtjena sitt uppehälle, eller då arbetsförtjenster saknas.
Jag anser således någon större uppmuntran till sådana jordafsöndringar, som äro i fråga, icke vara behöflig, än som, enligt åberopade förordningen, redan finnes uti tillåtelsen att, utan afseende på afståndet från stad eller köping, hvar som helst på landet från hemman, under besittning på viss tid, afsöndra minst ett halft tunnland mark;» och af Herr Lundberg, som, jemte det han hufvudsakligen instämde uti Herr Grefve Hamiltons reservation, ansåg, att, om hvad densamma innefattade icke kunde bifallas, det borde tillåtas att, utan afseende å närbelägenhet intill stad eller köping, få afsöndra med full eganderätt jord till rymd af 2,8 qvadratrefvar eller ett halft tunnland.
Härjemte hafva Herr Domprosten Björling och Riksdagsfullmägtigen Sven Bosenberg från Christianstads län begärt få antecknadt, att de i afgörandet af detta Retänkande ej deltagit. 8 Sammansatta Lag- samt Allm.
Betänkande N:o (L Ank. ti!!
Exp.-Utsk. den 14 Mars 1863, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva vid innevarande riksmöte nedannämnde ledamöter i berörda ämne gjort framställningar, hvilka, till Lag- Jtskottet remitterade, med stöd af 43 § Riksdags-ordriingen blifvit pröfvade af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som nu går att öfver desamma utlåtande afgifva.
De framställda yrkandena afse dels vägunderhåliningsskvldighetens skiljande från iorden och öfvertagande, helt och hållet eller till någon del, af Staten, dels utsträckning af denna skyldighet till andra, än nu varande väghållningsskyldige, dels, med bibehållande af nu gällande grunder, en rättvisare fördelning af vägunderhållet hemman emellan, dels ock förändrade stadganden i fråga om väglagning och sättet för bestämmande af rätt till grustägt.
I förstnämnda hänseende har blifvit föreslaget af:
Riksdagsfullmägtigen Olof Nilsson från Westerbottens län (motionen N:o 43), med hvilken Petter Anton Nyström och Olof Lindström från samma län sig förenat, att underhållet af lands- och häradsvägarne måtte skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten samt, i likhet med Statens öfriga utgifter, bestridas genom allmänna skattebidrag, och att, för lämpligaste ordnandet af denna angelägenhet, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om tillsättande af en kommitté; och af Riksdagsfullmägtigen Gustaf Johansson från Kronobergs län (motionen N:o 138), att underhållet af de s. k. stora landsvägarne måtte på entreprenad för vissa år i sender Sammanfatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.