Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej gilla, att man skall söka bereda Staten en inkomst medelst försäljning af casserade gevär och gevärspipor, vid hvilkas begagnande personer kunna blottställa sig; och ulan all misstänka den styrelse, som har factoriet om händer, skulle det kunna inträffa, all vid försäljning af dessa dåliga gevär ett och annat godt kunde medfölja.
Jag tillstyrker afslag å denna punkt.
Hr Lefren uppläste följande:
Vådan af häruti föreslagna åtgärder, hvarigenom en icke godkänd tillverkning skulle föryttras, och någongäng kunna blifva i enskild väg förblandad eller utbytt mot fullgoda vapen, då ock all nu åsyftad noga controll kunde förfelas, inses lätteligen.
Ilr Lefre'n tilläde derefter:
Jag anser detta förslag vara så vådligt för sjelfva conlrollen öfver tillverkningen, alt jag på intet vis vägar tillstyrka detsamma, utan nödgas begära afslag.
Det skulle möjligen kunna bända, alt, om en försäljning af vissa casserade gevärsdelar ägde rum tid efter annan, bredvid factoriet uppkomme en verkstad, som med dessa inköpta delar förfärdigade sämre gevär, som sedan kunde säljas lill underpris, och det kunde då bli en industri hos verkets arbetare, att arbeta dåligt, så att mycket producerades till afsalu, och hvaraf de sedan förfärdigade gevär till stor vinst för sig, men till skada för factoriet. R. o. Ad. afslog 52 §• 504 Den 27 November e. m. 53 §.
Bifölls. 54 § förra momentet.
Bifölls. 54 §:s sednare moment.
Ilr von Rosen:
Afven i denna punkt har jag ej kunnat instämma i Ulsk:s beslut.
Med den erfarenhet jag har, lill följd af min tjenstebefattning, har jag funnit nyttan- och nödvändigheten att äga tillstånd att kunna inköpa malerialier under hand, i st. f. att dcrlill anställa offentliga auclioner.
Del har inträffat ofia nog, synnerligast på de sednare åren, då större byggnader blifvit företagna, alt jag har haft tillfälle alt kunna bespara K.
M. oell Kronan ganska betydliga summor.
Stundom har jag tillställt auclioner, men då hafva varorne alltid blifvit dyrare, än 0111 jag enskildt gjordt uppköp deraf.
Jag tillstyrker således afslag ä denna punkt.
Äfven jag får anhålla, alt Ståndet ville afslå frågan om denna skrifvelse, såsom ingalunda af behofvet påkallad.
Jag har afgifvit en reservation i ämnet; den behöfver ej uppläsas, jag begär blott afslag.
Sednare mom. af 54 § blef af R. 0. Ad. afslaget.
55 och 50 §§.
Biföllos. 57 §•
Hr Råfelt:
StatsUlsk. bar i förevar, utlåt. § 57 tillstyrkt, alt Amiraiilels-Krigsmans-cassans räkenskaper skola undergå granskning, så vät af K.
Kammarrätten som af R.
St:s Revisorer, och således utsträckt denna granskning utöfver hvad Hrr Statsrevisorer föreslagit, de der blott ansett en sådan böra äga rum för den del af cassan, som utgöres af allmänna medel.
Jag anhåller fa lemna några upplysningar i förevarande fråga.
Ue statsbidrag
Amiralilels-cassau uppbär utgöras af följande ersättningar: för förlorad centonal 6,000. för i Pommern förlorade arm- oell lastpenningar . . 3,000. jt af per-uiille-afgiflen till Wadstena Krigsmanshus . 2,000.
Af- och tillträdesafgiften af försålde rusthållshemman inom Blekinge län och Södra Möre härad af Calmara län 4.000.
S:a b:co r:dr 15,000.
Ifrån Amiralitets-Krigsmans-cassan utgå pensioner till följande : 1300 embets- och tjenstemän samt gemenskap. . 40,559: 18. 593 enkor och barn 20,079: 47. S:a b:co r:dr 60,039: 15.
Ami - Den 27 November e. m. 50iS Amiralitetscassans capitalfond, hopsamlad genom delägarnes egna sammanskott, utgör 000,000 r:dr b:co.
Enligt 113 § af K.
M:s under d. 26 Oct. 1838 för Amiralilets-krigsmanscassan utfärdade nåd. reglemente, undergår cassans räkenskaper hvarje tredje år i Oclober månad revision utaf fyra af delagarne valde revisorer, hvilka inom 42 dagar från första sammanträdet, skall hafva fullbordat sitt åliggande.
Af de af mig nu omförmälda uppgifter behagade R. o. Ad. finna, att när Amiralitcts-krigsmanscassans inkomster hufvudsakligen utgöres af enskilda medel, och då de3s räkenskaper i behörig ordning hvarje tredje år af delagarne sjelfva granskas, den af SlatsUtsk. nu föreslagne utsträcklarc granskning är onödig, onyttig, och endast tjenande att upptaga Statsrevisionens tid med göromål af mindre vigt för det allmänna, hvarföre jag anhåller om afslag på denna punkt. R. o.
Ad. afslog 57 §■ 58 §- Den i afseende på denna § af Frih. Palmstjerna afgifna, Utsk:s utlåt, vidfogade reservation, upplästes pä begäran af Hr von Rosen, som derefter yttrade:
Pä de skäl, som finnas i Frih.
Palmstjernas reservation åberopade, tillstyrker jag afslag ä denna §.
Jag vill tro, alt Staten derigenom ieke går i tidernas längd förlorad, ty om denna gratification ej hade blifvit beviljad, så hade entrepreneureu förmodligen vid entreprenad-tidens slut tagit igen sin skada i det högre pris, hvarunder han för framtiden ej velat åtaga sig cadetternas mathållning, och att under liden, om
Konungen ej lyssnat till begäran om denna gratifications meddelande, cadettmagarne fått sitta för hardt emellan.
Som ledamot af 1841 års statsrevision, har jag aflemnat min reservation emot dävar. majoritets beslut.
Af denna reservation kan inhemtas, att entrepreneuren, vid den tidpunkt, då gratificalionen beviljades, lidit cn ansenlig förlust, så väl i ett minskadt antal personer, för hvilkas föda han agde att uppbära betalning, dels ock i stegrade varupriser.
Man fann sig nöjd med entrepreneuren och hade haft svårighet att skaffa sig en annan i hans ställe, och till afhjelpande af allt bekymmer å ömse sidor, anslogs gratifieationen.
När nu betalningen för hvarje cadett ej gjorde mer än 18 sk. och gratificationen ej uppgick till mer än 8 r:st. för hvarje vid tillfället varande cadett, sä synes den ej varit öfver höfvan tilltagen; men det var dessa 8 r:st., som så högeligeu oroade pluraliteten af Hrr Revisorer.
Jag hoppas dock, att dessa 8 r:st. icke utöfva samma verkan på R. o. Ad. och att således Utsk:s framställning hlifver afslagen.
Spens, Jacob Melcher:
För min del har jag alldeles icke funnit mig oroad af de 8 r:st. men desto mer der4 H. 64 50G Den 27 November e. m. af, att principen om vigten af en träffad öfverenskommelse skall rubbas genom eftergift deri, under rubriken gralificationer.
Det är principen, som i delta fall är af vigt, oell ulan den ringaste kännedom om specialiteter i delta fall, är det endast för den, som jag anhåller om bifall till hvad Utsk. föreslagit.
Princip är alltid god att följa, n.b. om den der principen, eller, rättare sagdt, pä Svenska kallad grundsats, verkligen också är en grundsats; men dertill fordras först alt undersöka förhållandet.
Om nu en man ingått en entreprenad, beräknad på att underhålla ett visst antal personer, under hopp om en knapp vinning för sin möda, dä detla antal är bestämdt, men antalet, ulan hans förvållande, sedan nedsältes, och om derjemte inträffat, att varuprisen, efler den lid, dä entreprenaden slöts, betydligen stegrats, och man tydligen finner alt förlust skulle uppkomma, ej mindre för enlrepreneuren än statsverket, om en känd och pålitlig enlrepreneur skulle nödgas afstå frän sitt conlract, och detla öfverlåtas på en annan, som fordrade vida mer än den förre, men hvars pålitlighet icke vore känd; så hemställer jag, om ej grundsatsen af klok statshushållning fordrar beviljande af ett obetydligt, anslag flir att bibehålla en pålitlig, emot att contrahera med en annan mindre pålitlig.
Jag tillstyrker afslag' a denna puukt.
IIr Lefren:
Som jag, då detta inträffade, var Gouverneur för Krigsacademien, så behöfver jag ej säga annat för denna sak, än alt instämma i Hr Rääfs och Frih.
Cederströms yttranden.
Hvad desse
Hrr anfört, hafva utgjort de motiver, som ledt mig vid framställningen om behofvet af den ifråga var. gralifiealioncn Enlrepreneuren var icke en man, som öfvertog nämnde entreprenad på ett år eller par; han hade flere år innehaft densamma lill styrelsens belåtenhet.
Det var son, efter far, sorn öfvertog den, och den förre, långt ifrån alt sköta sitt åtagande sämre än företrädaren, gjorde lian det än bättre, utan alt visa den ringaste snikenhet.
Dä nu inträffade, alt cadelt-nummern, ifrån att vara 130, föll ned ända till 97 ä 98 och blef der en längre tid qvarstående; så var det ock naturligt, att alla de laux frais, som måste vara lika stora antingen cadettantalet utgjorde ett tjugu-tal mer eller mindre, äfven skulle falla med hela sin tyngd pä detta förminskade antal, och när dertill kom högst ovanligt stegrade varupriser, så sökte jag att skaffa enlrepreneuren denna ringa ersättning och kan försäkra, att den icke ersatte honom baus förlust för året med ens ^:del. Jag vill ej yttra något vidare, emedan jag tillstyrkt ålgården; Ståndet må nu afstyrka eller bifalla förslaget lill den ifrågasatta skrifvelsen.
Spens: Jag liar redan tillförene yttrat, att jag saknar all kännedom om delta speciella fall, och tror icke eller att här kan vara fråga om en speciel casus, utan om princip eller grundsats, emellan hvilka ord jag ej finnér någon skill - Den 27 November e. m. 507 nåd.
Jag har ej kunnat fatta, att idéen med entreprenadauction kunnat vara någon annan än den, att en person, som ingär på ett coutract, men sedermera ej finner sig belåten dermed, bör tacka sin lycka om han befrias från detsamma, men det är ock allt hvad han möjligen kan begära, och som må kunna honom beviljas.
Att derutöfver få förmånen att, med bibehållande af conlraclet, fä uppbära ersättningen under hvad nanni sorn helst, det kan jag ej finna öfverensstämmande med någon princip eller någon grundsats.
Ilr Aminoff, Joli. Fredr.:
Afven jag tillhörde miuorilcn i denna fråga vid 1841 års statsrevision, ehuru jag sökte upplysa förhållandet med en inträffad händelse för 25 å 30 år tillbaka, dä jag tjenslgjorde vid Krigsacademien.
Händelsen var den, att cadett-numerären minskades och varuprisen höjdes; entrepreneuren för mathållningen kunde ej fullgöra conlraclet ulan förlust, hvarföre lian uppsade detsamma.
Ny entrepreuadaucliou anställdes, och ny entrepreneur antogs.
Men den nya enlrepreneuren gjorde ef.er några månaders förlopp bankrutt, och Academien förlorade såväl på bono .> som hans eautiönister.
Följden bl ef, att den förre enlrepreneuren, fadren till den Hilvar.
, återtogs, men mot förhöjda betalningsvillkor.
För att undvika en sådau händelse och förlust andra gängen, föredrog nuvar.
Gouverneursembclet att tilldela enlrepreneuren en gratification, till någon ersättning för hans lidna förlust, än alt genom ny enlreprenadauclion möjligen vara tvungen öka ulgifterne.
Jag linner Utsk:s förslag oriktigt både i sak och form.
I sak, derigenom att om man i delta läll skulle hafva förhållit sig eller den strängare grundsats, som Gr.
Spens förordat, hade följden troligen blifvit, all den iIrågavar. enlrepreneuren icke kunnat med entreprenaden fortfara och alt Academien, vid den nya enlreprenadauclionen, fält betala så mycket mera; ty efterträdaren skulle naturligen blifvit vis af företrädarens skada och således tagit lill sitt anbud så högt, att en lika olycka med den, som drabbat företrädaren, icke skulle träffa efterträdaren.
Det hade dä blifvit Academien elier Kronan, som fått sitta emellan.
Klokheten lärer således vara den grundsats, som här ä Kronans sida bör iakttagas; ty den vinner sill ändamål, utan all behöfva derföre betala mera.
I hänseende lill formen är den sådan, att när Ständerna icke finna sig belåtna med någon åtgärd af Konungens rådgifvare, vare sig i fråga om gratificationer eller afskrifuingar, SlatsUtsk. dä gör siu anmärkn. i form af anmärkn.anledn. emot rådgifvarne, och skickar densamma till Constit.Utsk., pä sätt StatsUtsk. vid denria riksdag gjort vid några fall, saint alt ConslUtsk. yttrar sig öfver Konungens rådgifvares förhållande.
Denna form är del som grundlagen föreskrifver fiir anmärkn. mot Regeringens åtgärder; men den som StatsUtsk. bär föreslagit — alt nemi. förbigå deri af grundlagen utstakade vägen, men i stället föreslå und. skrifvelse!', med und. hemställanden, hvil - 5U8 Den 27 Noveni lier e. m. lia egentligen icke äro annat än tind. förmaningar, ett gnat, (orätt i korthet uttrycka mig, som är R.
St. ovärdigt—denna form kan ej af mig godkännas, hvarföre jag yrkar afslag ä denna punkt.
Uppå härefter framställd propos., först till bifall och sedan till afslag, Lief 58 § af R. o. Ad. afslagen.
Palmstjerna, Carl Ollo: I det resultat, hvartill Utsk. kommit, torde 11 o. Ad. ulan svårighet instämma, hvaremot premissen, som detsamma föranledt, eller frasen: ”Utan att. underkänna riktigheten af Revisorernes förrberörde anmärkn. har Ulsk. emedlertid, enär någon återbetalning af det uppburna ersättningsbeloppet icke lärer kunna ifrågakomma”, sä mycket mindre lärer förtjena bifall.
Dessa motiver anser jag för min del vara helt och hållet oriktiga, och Revisorerne hafva ej haft något skäl lill anmärkn., enär den af Konungen beviljade ersättning icke var någon annan, än hvartill K.
M. först och främst ägde rättighet och för det andra fullt skäl alt medgifva.
Jag hemställer alltså, det behagade R. o. Ad., under godkännande af det beslut, hvaruti Utsk. stannat, afslå det skäl, som samma beslut grundlagt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföll den af Utsk. yttrade mening, att någon åtgärd å R.
Sirs sida icke är att vidtaga, i hänseende till utbetald löne-ersättning till K.
Krigsacademiens Gouverneur, men ogillade de af Utsk. såsom stöd för denna mening grundade skäl.
Ilr Rå fell:
Jag får härmedelst bestrida StalsUtsk:s tillstyrkande i denna punkt, såsom innebärande en förlust för Kronan.
En canoniers beklädnad och underhållet af hans sängkläder lärer kosta omkring 40 r:dr b:co årligen.
Förvalta, af sjöärendena har flere gånger Försökt att härom tillvägabringa passcvolancecontract med compagnie-cheferne, till vinnande af någon nedsättning i della pris; men desse hafva ej dertill funnits benägne, måhända, ibland andra skäl, derföre att desse chefer ej hafva fullmakter på sina compagnie!', utan äro, om jag så får säga, ambulatoriske.
Jag begär propos. på afslag å denna punkt. 59 §. 00 §.
■ Ansågs ej erfordra någon åtgärd. 01 §. R. o. Ad. afslog 61 §. 62 §.
Ansågs ej erfordra någon åtgärd.
Den 27 November e. m. 50'J 63 §.
Bifölls. 64 §.
ITr von Hartmansdorff:
Under loppet af f. m. plenum, då fråga förekom att hos Konungen göra en dylik anhållan i afseende ä Ofverståthållare-embetets caucelli-expedilion, ansåg R. o. Ad. lämpligt att afslå StatsUtsk:s framställning.
Nu är saken densamma, blott fråga om ett annat embetsverk; jag hoppas således, att Ståndet fattar enahanda beslut nu som då, d. v. s. afslår Utsk:s förslag såsom öfverflödigt.
Upplysningsvis får jag äran nämna, att då detta embetsverk bildades, anställdes äfven undersökning huruvida ej åt detsamma lämplig local kunde upplåtas i någon af Kronans byggnader, men att en sådan ej stod alt erhålla.
Om det hädanefter låter sig göra, kan det tagas för afgjordt, alt tillfället dertill icke skulle blifva obegagnadt, och jag tror alltså, lika med den föreg:de talaren, ali den af Utsk. föreslagne åtgärd hr öfverflödig. 64 § blef af R. o. Ad. afslagen. 65 §.
De i afseende på denna § afgifne, Ulsk:s utlåt, bifogade reservatiouer upplästes pä begäran af Hr Lefre'n, som derefter uppläste följande:
För gifvet lärer få antagas, att det är
Statens skyldighet att pensionera sine ålderstegne, i tjensten grånade eller blesserade krigsmän.
Denna pligt har Staten allt hitintills icke uppfyllt, utan hafva såväl arme'ens officerare och underollicerare som de till armeen hörande civile tjenstemännen, som hosgående uppgift utvisar, från och med hr 176S, således i 76 år, genom egne tillskott, icke allenast fyllt den årliga bristen i de medel Staten för pensionering anslagit, utan äfven derutöfver bidragit att småningom bilda den fond, som Armecns Pensionscassa nu äger och hvars afkomst årligen användes för utgifter, hvilka det egentligen tillhör Staten att bekosta.
Den berömliga omtanka, armeens medlemmar sålunda ådagalagt, att efter förmåga, af sina knappa lönetillgångar tillskjuta medel för att värna utur tjensten afgåeende kamrater mot nöd på gamla dagar, synes man nu sålunda vilja belöna, all man hotar deras äganderätt till välfången egendom, genom yrkande af redovisning inför Ständernes Revisorer för medel, som tillhöra enskilda, hvarigenom första steget är taget på den bana, som otvifvelaktig! leder till att framdeles taga det audra, som är att frånkänna dem sjelfva äganderätten till deras egendom.
Detta framfarande i ett samhälle, som hedrar sig af att äga lagar, afsedde alt skydda hvar man mot godtycke och orätt, är lika oväntadt som bedröfligt, och mäste framkalla lagligt motstånd. R. St., såsom Svenska 510 Den 27 November e. m. folkets representanter, äro pligtige tillse, att
Statens medel blifva vederbörligen redovisade, men de äro lika heligt förpliglade att harvid iakttaga yttersta grannlagenhet, så att hvarken maktbegär eller otillbörligt nit mä förleda dem att träda den enskildes äganderätt för nära, och derigenom emot sig uppkalla tillämpningen af Reg.Fts 16 §, som utgör den Svenska grundlagens förnämsta prydnad, emedan den utgör grundviirnet emot allt slags förtryck; och för hvem skulle iakttagandet af denna vördnadsbjudande § vara heligare, än för R.
St. sjelfve, sorn deltagit i grundlagarnas stiftande!
Vare långt ifrån mig att misstänka det Utsk:s pluralitet haft för afsigt att tillvägabringa en sådan kränkning af äganderätten, men det är min rättighet och pligt såsom riksdagsman att fästa allvarlig uppmärksamhet på de betänkliga följder, som ett bifall till Utsk:s nitfulla men obetänkta förslag otvifvelaktig! skulle medföra.
Jag känner mig på dessa grunder förpliglad att yrka afslag på denna punkt af betänk., och är förvissad derom, alt ändamålet att åstadkomma redovisning för statsmedlen både kau och bör vinnas, utan sådana våldsamma medel, som det föreslagne, saint att aldrig inom Svenska representationen den förkastliga lära skall vinna burskap, att ändamålet helgar medlen.
Bil aga.
Arméens Pensions-cassa tillllutna J:delar af Wadstena Krigsmanshus inkomster, äfvensom vacance- och liggetids-besparingar, samt från cassau till delägare utbetalte pensioner och begrafningshjelp, under nedanupptagne år.
Levererade: gtdelar af Wadstena Krigsmans- hus inkom- sterne.
Vacance- och Liggetids-be- sparingar.
Summa daler öre kprmt.
Utbetalte Pensioner oell Begrafning- hjelp.
År 1758 78,678 18 3,990 1 82,668 19 „ 175!) 101,470 31 10,220 10 111,691 9 _ „ 1760 83,073 11 13,524 8 96,597 l9 — „ 1761 86.702 23 44,367 26 i 131,070 17,j 54,080 9 „ 1762 75,000 — 34,108 2 109.1 OS 2 105,2S9 10 „ 1763 75,000 — 79,044 31 i 154,044 414 ISO, 195 29 „ 1764 70,000 — 70,421 144 140,421 14* 229,405 IG „ 1765 100,000 — 81,495 10 181,495 10 255,257 14 „ 1766 103,000 — 29,414 7 132,414 7 289,624 11 1 2 „ 1767 20,000 — 36,676 8 56,676 8 284,353 24* S:a d:r k:mt 792,925119 | 403,262 22* 1,196,188 9* 1,404,206 8 Utöfver stals-bidragen har cass- san för pensioneringen ulgif- vit, af egne tillgångar, d:r . 208,017 30' .1,404,206 8 A hman.
Den 27 November e. m. 511 Utbetalte pensioner och begrafningshjelp öfverslego redan ar 1763 beloppet af det året indutne statsbidragen; och med året 17(17 hade cassan, under åren 1761 — 1767 i pensioner oell begrafningshjelp utbetalt 208-017 daler 304 öre mera a'n de under åren 1758 — 1767 influlne statsbidragen sammanlagdt utgjort.
Från och med året 1763 och allt framgent har pensionsutgiften öfverstigit statsbidragen.
FIr von Rosen:
Jag afslår ifrån allt annat yttrande och yrkar blott alslag. R. o. Ad. afslog 65 §. 66 och 67 §§•
Bifölls. OS §.
Jag befarar, att det förslag, som Utsk. bär gjort, icke är lämpligt.
Man vet, att i allmänhet personer, som befatta sig med utminutering af varor, sällan hafva capital alt betala dem på förhand.
Ville man likväl fordra sådant för correclionsinrättningarnes tillverkningar, sä och enär desse äro af beskaffenhet att afsättning ej kan med säkerhet eller hastigt påräknas, skulle beslutet blifva särdeles menligt.
Vill man likväl fatta ett sådant, sä blir följden ulan tvifvel, att dessa tillverkningar måste säljas till vanpris.
I slikt fall komma de att förlora på ena sidan hvad de kunde vinna på den andra.
Jag hemställer derföre, att äfven denna punkt måtte afslås.
Frih. Cederström, Den föreslagna skrifvelsen innefattar jemväl en begäran lill Konungen, att undersökning måtte i laga ordning verslä lias, till utrönande af dea ansvars- och ersättningsskyldighet, hvilken, i följd af försummad concursbevakning, må kunna vederbör, åligga.
Det faller af sig sjelft, att dä räkenskaperne är under granskning i Kammarrätten, så måste ock anmärkmr göras mot den eller dem, som äro till försummelse skyldige i afseende å bevakning af Kronans medel.
En begäran om en sådan sak hos Konungen är onödig, enär urakllätenhcter hos ett embetsverk alt tillse sådant medför ansvar i alla fall, och en sådan begäran kan dessutom ej framställas innan räkenskapen dit inkommit och hunnit granskas.
Den anmärkn., som Ilr von Hartmansdolf framställt, rörer egentligen så beskalfade tillverkningar, som åstadkommas af correcl.inrätlningarnes egna rudimaterier; men jag skulle tro, att det icke är fråga om dem, utan tvertom, enl. hvad jag af handlingarne inom Kammarrätten baft tillfälle erfara, fordringar förarbeten, verkställde inom inrältningarne af dit inlemnade rudimaterier, och således fordringar endast för arbetsförtjenst, som desse inrättningar förvärfvat.
Emedlertid skulle jag förmoda, att samma skäl äfven gälla för 512 Den 27 November e. m. det af mig uppgifna slags tillverkningar.
Man kan ej gerna begära, att den person, sorn till en sådan inrättning iulemnat sina rudimaterier till-förädling, skall betala lösen derföre, innan han fått arbetet i sina händer, och det kan oek bända, att denne person, ehuru säker, ej för tillfället är stadd med tillräckliga contanta medel för alt uppgöra liqvid, hvarföre det crcditsystem, som alltid varit och mäste vara rådande för handtverkcrierna, äfven lärer fä gälla för correclionsinrättningarne, som med de förra måste sätta sig i samma ställning, sä framt de skola vinna arbetsförtjenst och följa k ligen lika med dem vara utsatta för förluster.
Jag tillstyrker således afslag å denna del af punkten.
Hvad åter den sednare delen angår, så bar, om mitt minne icke felar, åtgärder redan blifvit i behörig väg vidtagne för att uppfylla det ändamål, som SlalsUtsk. åsyftat, hvarföre jag, lika med Frih.
Cederström, anser den föreslagna skrifvelse!! vara alldeles öfverflödig.
Det hade varit önskligt, att SiatsUtsk., innan det framställde detta förslag till R.
St, underrättat sig om hvad i detta afseede förefallit sedan Statsrevisorerne voro församlade.
Den 30 Juli 1842 har Styrelsen öfver fångvården anmält den ifrågavar. balancen, och den 1 Maj detta år har K.
Kammarrätten ytterligare påmint om balance-målcts skyndsamma afgörande.
Om Ständerne likafullt skulle afgifva en sådan skrifvelse, som StatslJtsk. föreslagit, så inkomme dea till Konungen, sedan de åtgärder redan blifvit vidtagne, sorn bär yrkas.
Jag anhåller således, att denna puukt måtte afsläs.
Ilr Printzenskjöld:
Lika med Hr von Hartmansdorff yrkar jag afslag.
Det synes vara utom allt behof för Ständerne att ingå till Konungen med anhållan, att Han skulle påminna vederbör, embetsverk alt fullgöra sin skyldighet, då något skäl till en så beskaffad anhållan icke finnes.
Jag minnes, i anledn. häraf, huruledes ett embetsverk ingick till Konungen med anhållan om påminnelse till ett annat verk derom, att det måtte handlägga ungefärligen en dylik balance, sorn denna ; följden blef, att det sednare embetsverket inkom till Konungen med ett svar, deruti tydligen ådagalades, att det förra i sin framställning alldeles misstagit sig, så att påminnelsen återföll på den påminnande. 11. o. Ad. afslog 69 §. 70 §.
Bifölls. 71 §•
Under åberopande af de skäl, som jan anfört vid § 69, tager jag mig friheten anhålla, att äfven R. o. Ad. afslog 68 §. 09 §• della Den 27 Novemlier e. m. 313 della förslag malte afslås.
Efter hvad jag har mig med visshet bekant, äro redan lagliga åtgärder vidtagne emot den omförmälda personen, och hvad angar frågan om ausvarstalans anställande mot vederb. tjensteman inom Fångvårdsstyrelsen, så torde del vara ett ämne, hvarmed Sländerne ieke hafva att sig befatta.
Sådant beror på rättegång mot sjelfva uppbördsmannen och på de tillgångar, hvarmed han må kunna balancen gälda, och det kan derföre ej på förhand sägas, huruvida åtal mot dennes controllant eller Fångstvreisen kan äga rum eller icke.