Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström har nyss anfört ett skäl, som är så vigtigt, att jag tillåter mig repetera detsamma, nemi. att ju större tillgången på realisabla papper är, dess mindre är behofvet för Banken att vid tillfälle af kriser indraga sedlar, hvaraf åter stadga i allmänna rörelsen inom landet blifver en följd.
Då nu i 61 § Ulsk. ansett nödigt, att tillerkänna llrr Bancofullm. rättighet'att upptaga ett utländskt lån af 3 millioner r:dr b:co; månne då det icke är lämpligare, att Banken äger sådane papper, för hvilka han kan negociera penningar i st. f. taga lån?
Palmstjerna säger, alt Banken i allt fall har ränta af dessa fastighetslån.
Ja visserligen; men om Banken får motsvarande ränteobligationer af Riksg.cont., så får han ju lika ränta.
Banken förlorar således ingenting på den saken.
Hvad Frih. i öfrigt yttrade rör:de svårigheterna för öfverflyttningen i hänseende till Bankens tjenstemän, har Frih.
Cederström redan besvarat.
Jag erkänner mig icke vara så bevandrad i dessa saker, att jag skulle tillåta mig att ingå i detaljerne deraf; men skulle tro, att dermed förhåller sig som med alla andra dylika förhållanden, att nog går sättet allt för sig.
De skäl Utsk. anfört emot öfverflyttningen äro i min tanka så svaga, att redan i dessas svaghet ligger en styrka för åsigten, alt denna öfverflyttning bör ske.
Jag har ansett mig böra uppställa ett förslag till de §§, som kunde blifva införde i betänk., för den händelse R. o.
Ad. skulle anse lämpligt att besluta oftanämnde öfverflyttning och utber mig att få detsamma uppläsa, sä lydande: ”§ 9.
Bankens utlåning emot inteckning i fast egendom på landet och i städerne må från och med 1846 års börjanTill Riksg.cont. öfverflytias, med det belopp, hvartill denna fond vid innevarande års riksdag bestämmes, dock med villkor: § 10. a) att
Banken för capitalbeloppet af sina fordringar på denna lånerörelse erhåller genom Riksg.cont. statsobligationer i lämplige valeurer, ouppsägbara å Bankens eller innehafvarens sida och förskrifne med 4 proc. ränta ; b) att denna till Riksg.cont. öfverflyttade lånerörelse kommer att fortfarande intill nästa riksdag bedrifvas efter de föreskrifter och med de villkor, som hitintills i afseende på de samma varit gällande; c) att R.
M. i und. anhålla om dess garanti å ofvannämnde obligationer”.
Jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm., täcktes göra propos. å delta förslag.
I fullkomlig motsats till de yttranden, som Den IX April f. m. blifvit af Gr. Cronhjelm, samt Frilune Cederström och Raab afgifne, nödgas jag bestrida, icke allenast den grundsats, som dessa Hrr framställt, utan äfven det redactionsförslag, som den sistnämnde värde ledamoten oss föreläst.
För min del erkänner jag visserligen, att ingen lånerörelse är för Ranken mera onaturlig än dea på fastigheter; men jag tror derföre icke, att det rättaste medlet att afvärja denna olägenhet ligger i denna rörelses öfverflyltning på Riksg.cont.
Snarare torde man böra vidtaga den utvägen, som BancoUlsk. antydt, att småningom å denna rörelse verkställa imdragningar genom att icke åter utgifva inflytande capitalafbetalningar.
Jag bestrider icke att lånerörelsen på fastigheter är för låntagarne särdeles fördelaktig; men jag skulle tro, att det med ideen för en riktig bankrörelse vore icke mindre öfverensstämmande att, genom creditiver å Bankens sida, underlätta möjligheten af hypotheksföreningars bildande af individer, hvilka sedermera kunde öfvertaga den enskilda lånerörelsen.
Jag tror, alt Banken bör hufvudsakligen verka i detta syfte och afse, icke på en gång, utan småningom, till undvikande af alla våldsamma rubbningar, att sä mycket som möjligt skilja sig vid sina enskilda gäldenäreiy för alt i stället uppmuntra uppkomsten af sådane föreningar, hvilka kunna direcle bispringa den enskilde med lån.
Sådane associationer hafva alltid vida lättare än Banken att undersöka och taga reda på de lånsökandes vederhäftighet; och då dessutom sådane föreningar kunna vara spridde inom provinserne, blifva de af ofantligt mera nytta, än då Riksbanken skall bedrifva en så onaturlig rörelse öfver hela Riket.
Detta låter sig naturligtvis icke göra på en gång och ej eller vid denna riksdag i någon större scala; likväl erkänner jag, att då vi komma till den del af betänk., som handlar om creditivers meddelande för dessa nyttiga inrättningar, sä ämnar jag påyrka, alt dessa creditiver mätte än mera utvidgas än hvad Ulsk. föreslagit.
Jag erkänner visserligen, alt om icke vid 1834 års riksdag
Sländerne vägrat sitt bifall till den förändring i 72 § Reg.F., som då föreslogs, och Konungen kommit att deltaga i bancolagstiftningen, så skulle jag för min del icke så mycket tvekat att tillstyrka öfverflytlningen af fastighelsbelåningen lill Riksg.cont.; men då Konungen icke äger rätt att deltaga i denna lagstiftning, då vi bafve alltför talande bevis pä det sätt, hvarpå Banken blifvit af Ständerne behandlad, icke blott genom en öfverdrifven sedelutsläppning, utan äfven derigenom, alt Ständerne vid mera än ett tillfälle afskrifvit Statens skuld till Banken; så anser jag för min del det vara högst vådligt alt vid detta tillfälle öfverlemna Bankens säkraste fordringar i utbyte mot dessa obligationer.
Visserligen åro vi alle vid denna riksdag lifvade af de varmaste önskningar att upprätthålla Bankens anseende och soliditet, och jag hoppas, att de fmanciella äsigter, som i allmänhet på sednare åren gjort sig gällande, skola försvära möjligheten att vidtaga riksförstörande åtgärder; men jag förutser likväl ganska lätt den händelse, att, vid en inträffande större nalionalcalamite', af ett krig eller något dylikt, man skall säga:
Bankens grundfond vid realisationens början var ej större än 4,400,000 308 Den 12 April f. m. r:dr, den är nn 10,000,000, och Slaten, sorn är belastad med sä stora utgifter, är skyldig denna Bank 5,000,000 i obligationer; vi öfverkorsse dem belt simpelt.
Banken, skall man säga, tillhör Sländerne, Riksg.cont. tillhör ock Ständerne; hvarföre skulle vi ej kunna qvitta denna skuld?
Ett sådant förhållande kumle aldrig inträffa, om Konungen ägde alt deltaga i bancolagstiflningen; men då så icke är, kan icke eller jag biträda att öfverlemna Bankens säkraste fordran till Riksg.cont.
Dessutom ber jag alt få fästa uppmärksamheten på, att det för Banken, vid svåra kriser är särdeles lätt alt lagsöka enskilde och af dem utkräfva sin fordran, men Banken kan ej lagsöka Riksg.cont. eller Staten, och får på det sättet icke eller ut sin fordran, om Ständerne i en framtid föllo på den tankan alt öfverkorsa fordringsbevisen.
För öfrigt torde afseende böra fästas derå, att om, efter en infallande kris-, Banken skulle nödsakas alt försälja en stor del af de innehafvande Riksg.cont:s obligationerne, så och enär desamma icke äro i den allmänna rörelsen kända, då statspapperssystemet icke är organiseradt, och obligationerne egentligen befinna sig hos några få affärsmän, eller i publika cassors vård, så är det att förmoda, att en försäljning af desamma, vare sig utomlands eller inom Riket, skulle för Banken medföra förluster.
Deremot tror jag icke, att Banken, som, enligt en efterföljande § i detta betänk., skulle berättigas att upptaga lån, till ett belopp af t. o. m. 3,000,000, skulle få svårt att, för utgifvande af obligationer, försedde med Konungens sandmo, erhålla denna summa på hvilken utrikes penningcmarknad som helst.
Jag tror, att Banken, med sin kända grundfond af 10 millioner, skulle för obligationer, sanctionerade af Konungen, åtnjuta större credit än Riksg.cont.
För öfrigt ber jag att till alla delar få instämma med Frih. Palmstjerna, att en sä genomgripande förändring, som den ifrågavarande, icke kan verkställas vid slutet af en riksdag, samt att man omöjligen kan ät Bankens och Riksg.cont:s Fullm. öfverlåta att på egen band reglera en så maktpåliggande affär.
Sländerne måste nödvändigt bestämma grunderne derföre, öfverlätelsen och bestyret må sedan uppdragas Fullmäktige; ty om ej så sker, kan man vara fullt förvissad, att de åtgärder, som Fullmäktige med bästa vilja i verblen skulle vidtaga, kommo vid en påföljande riksdag att ådraga dem mångfaldiga anmärkmr.
På grund af dessa mina anmärkmr, anhåller jag om afslag å den af Gr.
Cronhjelm gjorda framställningen och ä det redactionsförslag, som Frih.
Raab afgifvit.
Jag skall i detta mitt anförande vara sä kort som möjligt, dä Adeln ändå, genom denna discussions utsträckning och långvarighet utöfver hvad den bort vara, blifver i tiden för det definitiva beslutets fattande långt efter de öfriga Stånden.
Jag kan äfven vara kort, emedan det gör tillfyllest att visa, på sätt Frih.
Palmstjerna påpekade, omöjligheten att nu göra en ändring och att allt tal derom gagnar till ingenting, fastän Frih. Cederström, Jacob, som icke är van att erkänna några svårigheter, äfven om de förefinnas, derest de icke äro alldeles ögon - Den 12 April f. m. 309 skenligt oöfvervinnerliga, påslått motsatsen.
Förhållandet är emedlertid, att Lånecancelliet, som har uppdrag med befattningen att vårda Bankens redbarheter och liela Bankens understyrelse, skulle först undergå en total omorganisation, för att den ifrågaställa öfverftyttningen skulle kunna verkställas.
Stånd lära hafvav gillat hvad Utsk. föreslagit; och då deras beslut icke kunna ändras, så är frågan förfallen.
Ändring skulle härutinnan sålunda kunna åstadkommas genom en inbjudning, men innan denna discussion här lager en ända, torde det 3:dje Ståndet hafva fattat samma beslut som de 2:ne föregående, och sålunda möjligheten till förändring bli än mera försvårad.
Den beskyllning man gjort BancoUtsk., att icke hafva tänkt på modernäringen, är litel förhastad; hela meningen tiar var att nämna, att det är lättast alt göra sedelindragningar genom att icke utgifva lån, och man har af undseende för skriket satt den utvägen i sista rummet.
Dessutom får jag säga, att i afseende på crediten skola få personer finnas, som ej anse, att
Banken har större säkerhet i fordringar hos enskilde under vanliga lyckliga förhållanden, än hos Biksg.cont. 11 r Lagerhjel m, Pehr:
Det synes af Hr Skogmans reservation, att han inom BancoUtsk. väckt den frågan, att fastighetsbelåningen skulle Hyttas till Riksg.cont.
Denna Hr Skogmans motion styrker mig i den öfvertygelsen alt så borde ske; men jag är tillika af den åsigt, att, sedan 2:ne
Stånd bestämt sig i denna punkt, och Adelns beslut icke derpå inverkar, så tjenar en vidlyftig discussion till ingenting, och vill derföre blott hafva lill prot. anfördt, del jag anser, att öfver fly ilning af faslighelslånerörelsen ifrån Banken lill Biksg.cont. borde äga rum.
Men jag ville tillika hemställa, om ej Adeln i sitt fattande beslut borde uttrycka samma opinion, hvilken, om den är grundad pä sanning, mäste göra sig gällande i framliden, och hvarigenom äfven sjelfva satsen hålles vid lif, — ty man kan ej undgå all fästa uppmärksamhet vid det beslut, som ett Stånd fallar i ett så vigtigt ämne; hvarföre jag föreslår, alt R. o. Ad. ville afslå denna punkt i betänk., som angår fastighelsbelåningen, under förklarande, att den bör till Riksg.- cont. öfverflyltas, eller, derest R. o. Ad. skulle finna sig förhindradt alt falla elt sådant beslut, åt Bancofullm. målte uppdragas att uppgöra elt förslag ruride verkställigheten af nämnde beslut för en kommande riksdag.
Den förste talaren, som uppträdde emot det af mig väckta förslaget, yttrade, alt förändringen vore för stor och tiden för riksdagens, fortfarande för kort, för att derunder kunna medhinna att sammanfalla ett reglemente och vidtaga alla andra åtgärder, som för den ifrågaställda öfverflyttningen erfordrades.
För min del får jag bekänna, det jag ej inser liehofvet af något reglementes uppställande eller af några genomgripande åtgärders vidtagande; ty ett reglemente för denna lånerörelses bedrifvande finnes redan, och frågan är således endasl, af hvilka personer delta reglemente skall handhafvas, antingen af Banco- eller Riksg.cont-.s Fullmäktige.
Tjenstemän för denna rörelse finnas äf - 310 Den 12 April f. m. ven, och dessa kunna öfverflyltas tillika med sjelfva rörelsen.
Jag medgifver, att dessa tjenstemän hafva nägra andra bestyr i och för vården om Bankens redbarheter; men jag kan icke inse, att deras förflyttning tillika med lånerörelsen skall förorsaka en total omstörtning af Bancostyrelsens organisation.
Om nu ett visst antal tjenstemän inom
Banken behöfves för att på samma gång bedrifva fastighetslånerörelsen och vårda Bankens redbarheter, så skulle jag föreställa mig, att ett mindre antal erfordras för skötandet ensamt af förutnämnde åliggande, och att således ett mindre antal af tjenstemänneri, relativt till dem, som i Banken qvarstannade, behöfde öfverflyltas till Riksg.cont.
Om, efter den verkställda öfverflyttningen, det återstående antalet af tjenstemän icke skulle befinnas tillräckligt lill bestridande af vården om Bankens redbarheter, så synes väl ingenting enklare än att, för detta ändamål, en eller annan ny tjensteman tillsättes; och att en sådan operation skulle innebära en omstöpning af det hela, det kan jag ej fatta.
Reglementet behöfver, som sagdt är, icke omskrifvas.
Mig synes ingen annan åtgärd' erforderlig, än att vissa tjenstemän öfverflyltas på Riksg.conUs stat, hvaremot man alltför väl kan bibehålla den local, som redan finnes, pä samma sätt som BancoUlsk. i betänk.
N:o 29 föreslog, i fråga om disconlrörelsens öfverflyltning.
Ingår man pä dessa premisser, sä lärer det bestyr, som borde öfverlemnas åt Hrr Fullmäktige i Banken och Riksg.- cont. icke vara större, än att det kan dem uppdragas, och nägra svårigheter derför böra icke kunna möta.
Man har sagt, att grunderna för öfverflyttningen böra af Sländerne uppgöras, för ali icke inveckla Fullmäktige i en brydsam förlägenhet, i hänseende lill framlida anmärkmr ifrån Revisorer och Ständer, men att sådant icke nu låter sig verkställa, af brist på tid.
Vore fråga om att upprätta ett splitter nytt reglemente, så skulle jag visserligen medgifva, att grunder dertill borde uppgifvas; men nu finnas icke allenast grunderne, utan äfven sjelfva reglera, redan uppgjorda, och mig synes alltså intet annat återstå, än alt förständiga vederbörande, all den ifrågavar. lånedetaljen lill Riksg.cont. öfverflyltas, med bibehållande af de grunder och den tjenstemannapersonal, som ledan finnas.
Det liar under discussioneu rätteligen blifvit yttradt, att, ju flere obligationer, med Konungens garanti försedde, som Banken ägde, desto lättare hade han ock att göra tete mot sina affärer dä sådant behöfdes, och jag tillåter mig att fästa uppmärksamheten derå, att de obligationer, som nu finnas i Banken, aflemnade ifrån Riksg.cont., malte icke vara flere i dag än i går, och likväl uppträdde i går ett betydligt antal ledamöter af delta Stånd för att yrka, att Banken skulle få än flere obligationer.
Insågs nyttan deraf i går, så borde den väl äfven inses i dag.
Man har sökt visa, att min vederläggning af det sista slutet af Utsk:s yttrande i denna punkt, icke vore riktig.
Jag har sagt, att Ulsk. hänvisar till lättheten att kunna på fastighetslånerörelsen indraga capitalafbetalningar, genom att icke vidare utsläppa nya lån, och jag yttrade derjemte den önskan, alt det ej någonsin skulle Den 12 April f. m. 311 komma i fråga att minska de få och obetydliga bidrag, som nu lemnäs till landels modernäring.
Man invänder deremot, alt Utsk. endast nämnt, att della låter sig göra, men ej sagt, att en sådan åtgärd företrädesvis skulle vidtagas.
Utsk. vtlrar likväl: ”då derjemte i betraktande tages, att dessa lån, i motsats till Bancodiscontlänen, innebära fullkomlig säkerhet för Banken, samt att det later sig göra att på denna lånerörelse verkställa indragningar, derigenom alt inflytande capitalafbetalningar icke åter utlånas, kan Utsk. icke biträda den yttrade åsigten”.
Häraf synes väl icke ovillkorligen, att Utskrs mening är, att denna lånerörelse är den första, pä hvilken indragningar skola ske; men jag hemställer hvarföre någon indragning på fastighetslänerörelsen skall förespeglas, och hvarföre man skall yttra, att man kan göra en sådan indragning i behofvets stund, när man kan välja en annan utväg, hvarigenom en slik indragning ej behöfver komma i fråga; ty om Riksg.cont. utfärdar sina med Konungens garanti försedde obligationer, så kan Banken använda dem utan att nödgas tillgripa medlet att göra indragningar på faslighetsbelåningen, d. v. s. förminska den lånerörelse, som tillgodonjutes af landets modernäring, hvilken vi alle vete är i betydlig grad skuldsatt.
Man talade nyligen om det stora antal af millioner, som vårt jordbruk är värdt; när man då dermed jemför det ringa antalet af millioner, som är för denna lånerörelsegren afsedd, så torde man i sanning komma till det resultat, alt detta låueanslag icke är sä stort att dervid bör ifrågakomma någon indragning, som ej eller skall komma att behöfvas, i fall Riksg.cont:s obligationer vore att tillgå.
En talare har yttrat, att
Banken borde skilja sig ifrån enskilda låntagare.
Detta är ingenting annat än hvad jag yrkat, ty jag föreslår just lånerörelsens skiljande ifrån Banken, — det är ingenting annat jag vill.
Man har sagt, att penningarne böra utlånas till associationer, som uppträda medlande mellan Banken och låntagarne.
Dä man medgifver ä ena sidan, att Banken icke bör hafva affärer med enskilda personer, som låntagare betraktade, så kommer man äfven till det resultat, att Banken icke eller bör hafva att göra med associationer och följaktligen icke alls befatta sig med någon lånerörelse, så mycket hellre som samma ändamål vinnes dymedelst, att de enskilde associalionerue taga lånen af Riksg.cont. i st. f. af Banken.
Men för detta sednare verk är det en stor skillnad att icke hafva att göra hvarken med enskilda personer eller associationer.
Man säger, att Banken lika lätt kan göra lån, som att använda dessa Riksg.cont:s obligationer.
Mig synes det besynnerligt, att en Corporation eller persona moralis skall göra lån, dä det ej är af behofvet påkalladt.
Jag skulle tro, att statsverkets obligationer, ty någonting annat äro icke Riksg.- cont:s med Konungens garanti försedde förbindelser, måtte utgöra sä pass goda papper, alt, genom desammas försäljning, Bankens möjlighet att på sina säkerhetshandlingar erhålla lån, ingalunda kan jemföras med de förra.
Slutligen har man sagt, att det vore vådligt att utlemna
Ban - 312 Den 12 April f. m. kens säkerhetshandlingar i utbyte mot Riksg.cont:s obligationer, emedan fara vore att dessa sednare vid en kommande riksdag kunde, lill följd af K. M:s beslut, med anledn. af möjligen inträffande olyckshändelser, varda hell simpelt annullerade och öfverkorsade, emedan Banken vore rik nog ändå.
Den värde ledamoten, som hyste och yttrade denna farhåga, torde benäget erinra sig, alt 3:dje mom. i det förslag, som Frih.
Raab uppläste, innefattar, alt dessa obligationer skola vara försedde med Konungens garanti, och då bäfver det sig icke så lätt för kommande R.
St. alt verkställa en slik öfverkorsning.
Skulle man börja att betvifla solidileten af papper, grundande sig på en lag, eller eli beslut, till hvars upphäfvande både Konungs och Ständers samtycke fordras, så skulle man i och med detsamma erkänna nullitelen af bela vår banklagstiftning.
I fråga om åtgärder eller beslut, som inom ett samhälle aga kraft, kan jag väl ej föreställa mig något mera kraftfullt än det som är garanteradt af Konungen och för hvars tillintetgörande såväl Konungs som Ständers samtycke erfordras.
Man liar sagt, att i denna punkt redan 2 Stånd fattat beslut, och att hela saken kommer att förfalla genom motsatta beslut till de redan fattade.
Hr Lagerhjelm har redan fästat uppmärksamheten derpå, att om äfven vårt beslut icke skulle föranleda till den förändring, som är i fråga, det likväl synes vara af vigt att uttala sin tanka i detta fall, tilläggande, att åt Fullmäktige borde uppdragas att göra ett förslag för denna öfverflyttuing.
Denna tanka skulle jag biträda, om jag ansåg verkställigheten deraf förenad med sådant bryderi att något förslag dertill ens behöfde uppgöras.
Jag tror mig redan hafva visat ifrån början att ofta oinförmälda flyttning med befintlig tjenstemannapersonal och befintlig fond är ganska lätt verkställd och kan, utan dertill nppgjordt förslag, för sig gå när som helst; och om än två Ständ stannade emot två, är det derföre icke otroligt, att ett af dessa skulle kunna förmås att på inbjudningsväg frånträda det fattade beslutet.
För min del skulle jag tro, att, då jordbrukets bestånd så nära sammanhänger med fastighetslånerörelsen, möjligen, sedan denna rörelse blifvit förflyttad till Riksg.cont., och, enligt gårdagens beslut, detta verk skall tillgodonjuta bancovinslen, äfven det beslut kunde fattas, att räntevinsten på fastighetslån skall tilläggas capitalet för denna ullåningsgren, hvarigenom fonden ständigt komme att förökas, och alt i sådant fall det RiksSt., som lika med oss bör intressera sig för jordbrukets förkofran och för bemödandet att befria jorden från sin skuld, icke skulle finnas obenäget att antaga en sådan inbjudning, hvars framställande väl lönar mödan alt försöka.
Jag slutar med att anhålla om propos. pä det af Frih.
Raab framställda redaclionsförslag.
Jag måste bekänna, alt de skäl, som emot Utsk:s betänk, blifvit anförda på intet sätt kunnat öfvertyga mig om felaktigheten af detia betänk.
Man har som skäl för fastighetsbelåningens öfverflyttande till Riksg.- cont.
Den 12 April f. ra. 313 cont. åberopat, att Banken, i händelse at behof, skulle lättare kunna uppnegociera penningar på de af Riksg.cont., i utbyte mot fastighetslånefonden, aflemnade obligationer, än på den inlecknade fond i fastigheter, sorn Banken äger.
Hvad denna sak beträffar, tror jag förhållandet vara alldeles motsatt.
Riksg.cont:s obligationer äro icke allenast oändligt
Hiet kända i det öfriga Europa, utan hvad värre är, illa kända, emedan man minnes förhållandet med nämnde verks liqvid af de i Holland och Genua upptagne lånen, som afskrefvos till af totalbeloppet.
Deremot har Banken icke så dåliga antecedentia, och anser jag i följd deraf, att den, mycket lättare än Riksg.cont. skulle kunna upptaga lån, och lättare genom de medel Utsk. föreslagit, än genom de af Riksg.cont. utgifna obligationer.
Det ligger en besynnerlig förvillelse i begreppet om dessa län.
Man säger, hvarföre skall Bunken göra lån, om han kan fylla sina behof genom dessa obligationer; men jag hemställer om Banken ej lånar, när den lemnar ifrån sig obligationer, för hvilka den uppbär ränta.
Det är ett lån i sämre form, och med sämre villkor än andra, om räntan han förlorar, är högre än den han skulle gifva.
Konungen är det äfven lättare att gifva sin garanti pä ett i riklig form stäldt statslån, än på en på dessa obligationer grundad, hvilka icke äro ställde i vanlig Europeisk form, icke äro kända utomlands, och icke lyda på annat, än de okända ombytliga Svenska myntvaleurerna.
Det hufvudskål, hvarpå jag likväl grundar mitt afstyrkande af Frih.
Raabs motion, är, att denna öfverflyttning skulle bestämdt skada Bankens credit.
De ifrågavar. 6^ millionerne fastighetslån äro inberäknade i Bankens förmögenhet och utgöra en del således af Bankens grundfond.
Deras öfverflyttning till Riksg.cont. skulle således minska Bankens credit, såväl i Sverige som i andra länder.
Att utbyta en sådan reel fond emot obligationer, hvilkas värde ingen känner, synes mig icke vara öfverensstämmande med Bankens bästa.
Man har sagt, att det icke vore bankmessigt att
Banken beskäftigade sig med fastighetslån, — det kan så vara; likväl äger den Bank, som bedrifves mest bankmessigt, nemi. den Engelska Banken, inteckningar i fastigheter till ett belopp af 18 millioner r:dr Sv. b;co.
Man har sagt, att Utsk:s skäl voro allt för svaga.
Utsk. skulle visserligen uppgifvit sina skäl mera utförligt, ifall någon bestridt dem i dess första anförande N:o 29; men som alla voro öfverens och ingen satte i fråga någon öfverflyttning, ansåg Utsk. icke eller nö digt att ingå i långa resonnementer derom, och uppgaf saken helt simpelt.
Af dessa skäl tror jag alt man icke bör frångå Utsk:s betänk.
Jag skall endast korteligen yttra, att jag för min del finner föga nytta, men många betänkligheter vid att upprätta en ny lånebank i Riksg.cont.; ty man må benämna den nya inrättningen huru som helst, det blir dock icke annat än en ny lånebank.