Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Helst skulle jag önska, att K. o. Ad. ville nu genast besluta dessa lindringar, nemi. för innebyggarne i Särna enligt 5:te monut af § 141, för allmogen i Herjeådalen enligt § 145, samt slutligen för dem i Stora Kopparbergs län, som utgöra den s. k.
Kungsgårds-hjelpen, befrielse från en fjerdedel af bevillningen efter l:sta artikeln; samt åt Utsk:t öfverlemna redaktionen af de stadganden,' som till följe deraf böra inflyta.
Jag är visserligen tacksam för Hr von Köchs understöd, men får dock anmärka, att han yrkat endast befrielse från en fjerdedel af bevillningen efter Usta artikeln, hvilket skulle göra blott 4 eller 5 års afkortning.
Jag föreställer mig dock, att ingen kan vilja pålägga någon viss del af folket en beskattning, som icke förut egt rum, och så länge det ifrågav:de onus qvarstår, bör ock lindringen ega rum.
Jag fortfar derföre att yrka återremiss.
I)e här ifrågasatta lindringar voro af långt större betydelse då de infördes, än de nu kunna vara, emedan bevillningen efter l:sta artikeln var mycket högre förr än nu.
De beviljades med afseende å befolkningens i vissa orter fattigdom, men lika fattigt folk torde icke vara svårt att påträffa i hvilken landsända som helst.
Mörners framställning om befrielse för dem, som hafva ett större antal barn, sä äro de åsyftade personerna redan befriade från mantalspenningarne och dymedelst äfven från bevillning efter l:sta artikeln.
De åtnjuta således
,en lindring af 60 öre, eller lika mycket, som om de hade 6 barn, då nemi., efter nu gällande författa., de egde afdraga 10 öre för hvarje barn.
Det enda, som härvidlag förtjenar någon uppmärksamhet, är frågan om befrielse för dem, som utgöra Kungsgårdshjelpen; men detta borde snarare ske genom efterskänkande af denna skyldighet, än genom eftergift af bevillningen.
Mot öfverlemnande till 254 Den 18 Maj e. m.
(Jtsk:t af denna fråga har jag ingenting att invända, men anhåller om bifall till §:n i öfrigt.
Mitt yrkande i afseende å § 144 får jag härmed frånträda.
Beträffande öfriga ifrågasatta lindringar, får jag hemställa att, om frågan återförvisas till TJtsk:t, detsamma måtte undersöka, huruvida icke de orter, för hvilka dessa lindringar varit medgifna, på sednare tider kommit i en bättre ekonomisk belägenhet.
Så är åtminstone förhållandet med åtskilliga af Dal-socknarne, der K.
M:t skänkt till kommunen flera tusen tunnland mark, och der äfven skogarne blifvit fritt upplåtna till afverkning.
Likadant är förhållandet med Herjeådalen, hvilket kan finnas, om man går tillbaka till riksdagsförhandlingarne för åren 1850—51.
Det torde då vara skäl att betänka, om dessa eftergifter, som blifvit beviljade under helt andra förhållanden, nu böra fortfarande qvarstå.
Jag har begärt ordet för att upplysa, att innebyggarne uti ifrågav:de trakter af Herjeådalen verkligen äro befriade från alla dessa utskylder.
Jag föreställer mig derföre att det vore nog att göra undantag för vissa andra orter, som nämnas i början af § 145.
Det tyckes genom diskussionen vara utredt, att några lindringar icke behöfva särskildt ifrågakomma för andra än dem, som utgöra den s. k. aKungsgårdsbjelpen.
» Hr von Koch och Gr.
Mörner hafva upplyst, huruledes stora förmåner kommit öfriga ifrågavide orters innebyggare till godo; och det återstår då icke något skäl att återremittera frågan till Utsk:t.
Jag vågar derföre anhålla om bifall till Utsk:ts framställning i denna punkt och dess åtgörande att ur bev:s-stadgan utesluta alla hittills varande lindringar, så vida ej B,, o. Ad. anser nödigt att till särskild handläggning af Utsk:t öfverlemna frågan om lindring för dem, som utgöra Kungsgårdshjelpen.
Mitt yrkande gick endast ut på att från bevillning befria dem, som hafva ett motsvarande onus sig ålagdt.
Jag förenar mig således helt och hållet med Gr.
Lagerbjelke i anhållan, att R. o. Ad. ville bifalla §:n, och öfverlemna till TJtsk:ts behandling frågan om lindring för de innebyggare i Dalarne, som utgöra den s. k.
Kungsgårdshjelpen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att någon anmärkning icke blifvit gjord emot den ifrågav:de §:n, hvartill Gr.
Lagerbjelke yrkat bifall, men att, i enlighet med det förbehåll, som fästats vid R. o. Ad:ns bifall till den l:sta §:n, åtskilliga yrkanden i afseende å undantag eller lindringar från bevillnings utgörande blifvit
Den 18 Maj e. m. 255 framställda och borde blifva föremål för B. o. Ad:ns beslut.
Uti berörda hänseende hade nemi.
Hr Beutersvärd yrkat, att de innebyggare i Kopparbergs län, hvilka utgjorde den s. k.
Kungsgårdshjelpen, måtte förskonas från en fjerdedel af bevillningen efter lista och 2:dra artikeln, så länge nyssnämnde onus fortfore; och hade Hr Beutersvärd i sådan syftning anhållit om återremiss af berörde fråga.
Vidare hade
Hr von Koch föreslagit, att åtskilliga af de lindringar från bevillnings utgörande, som i nu gällande bevis-förordning finnas medgifna, nemi. enligt 141:sta §:n 5:te momit för innevånarne i Särna socken med Idre kapell af Öster-Dalarne, samt jemlikt 145:te §:n för allmogen i Herjeådalen samt Oster- och Wester-Dalarne, nemi.
Ofvan- och Nedan-Siljans samt 'VVester-Dals fögderi, och Gagnefs socken af Säthers fögderi, äfvensom i Elfdals och Erykdals finnskog i Carlstads län, samt för dem af allmogen i Kopparbergs län, som afbörda sig mantalspenningarne med kol till Stora Kopparbergs bergslag, jemväl hädanefter skulle få ega rum.
Härvid anmälde sig och yttrade Hr von Koch:
Jag kanske uttryckte mig otydligt, då jag sednast hade ordet; men det var icke min mening att befrielsen skulle gå längre än från första artikeln.
Exc. fortsatte sin framställning med förmälan, att Hr von Koch hade yrkat, att frågan om de af honom föreslagne lindringarne skulle återförvisas till BevillmsUtskit, så vida B. o, Ad. icke funne för godt att deröfver genast besluta; hvaremot Gr.
Lagerbjelke anhållit om godkännande af Utskits förfarande, att från den nya bevis-förordningen utesluta stadganderne om de lindringar, Hr von Koch velat bibehålla; och skulle H. Exc., med anledning af hvad sålunda blifvit yrkadt, framställa särskilda proposir å den ifrågavide §:n, å Hr von Köchs förslag samt å Hr Beuters\ärds förslag.
Sedan härefter propos. å bifall till den förevide 91:sta§:n blifvit framställd och med ja besvarad, gjordes först propos. å godkännande af Utskits åtgärd, att från förordnings-förslaget utesluta nu gällande stadganden om de af Hr von Koch påyrkade lindringar, dervid svarades blandade ja och nej, samt sedermera propos. derå, att frågan om merberörda lindringar skulle till Utskit återremitteras; och sedan denna sednare propos. jemväl blifvit med både ja och nej besvarad, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Upplästes och godkändes följande voterings-propos.i »Den som godkänner BevillnisUtskits åtgärd, att i förslaget till bevillms-stadga icke upptaga de uti nuvide bevillms-förordning 256
Den 18 Maj e. m. förekommande stadganden om lindringar från bevillning efter l:sta artikeln för dels innebyggare i Särna socken med Idre kapell, dels allmogen i Herjeådalen, i Öster- och Wester-Dalarne, samt i Elfdals och Eryksdals församlingar, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, varder frågan om ofvanberörde lindringar till TJtsk:t återremitterad.”
"Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda:
Ja —17. Nej—15.
Slutligen blef propos. på återremiss af frågan om lindring i bevillnings erläggande för de innebyggare i Dalarne, som utgöra den s. k.
Kungsgårdshjelpen, framställd och med ja besvarad. § 92.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå att § 89, som redan blifvit af R. o. Ad. till Utsk:t återförvisad, åberopas i denna §; dock torde sådant icke utgöra hinder för bifall, då, genom ett föregående beslut, Utsk:t fatt befogenhet att vidtaga sådana redaktionsförändringar i de bifallna §§:na, som kunna blifva nödiga till följd af återremisser eller vidtagna ändringar.
§:n bifölls. § 93.
Äfven denna § bifölls. § 94.
Emot denna § har jag egentligen ingen väsendtlig anmärkning att göra; men det måste medgifvas, att man kommer i ett besynnerligt förhållande, då man skall gilla formulärer och blanketter, som man ännu icke sett.
Då de framdeles inkomma, torde det ock blifva svårt att i dem göra rättelser; men redan på förhand kan jag anmärka, att, genom sammanförandet af liera särskilda inkomst-titlar, man går miste om en mängd högst intressanta statistiska uppgifter.
Jag har blott velat fästa de härvarande medlemmarnes af Utsk:t uppmärksamhet härpå.
Genom denna § blir endast bestämdt, att formulärer skola finnas, men icke huru de skola vara beskaffade, hvilket kommer att bero af framdeles blifvande be - I>en 18 Maj e. m. slut.
Jag tror således att intet hinder bör möta att bifalla denna §.
Uppå härefter framställd propos., blef §:n bifallen. §§ 95 och 96.
Härefter Öfvergick E. o. Ad. till pröfning af Utsk.-ts förslag till instruktion för tax:s-förrättningarne, dervid först förekom § 1- Hr von Krmmer, Anders Eobert:
Sedan så många stadganden blifvit återremitterade, som varit affattade i liknande redaktion med den i denna instruktion förekommande, och det knappast är möjligt att för tillfället säga hvad som af instruktionen bör utgå eller bibehållas, i öfverensstämmelse med E. o. Ad:ns föregående beslut, samt jag dessutom är reservant beträffande en del af densamma, heratar jag deraf anledning att föreslå hela §:ns återremitterande, icke i syftning att den må förkastas, utan att den framdeles komme att ställas i öfverensstämmelse med det afgörande beslut, som E.
St:r skola fatta i afseende på författningen.
Gr. Lagerbjelke: E. o. Ad. har redan fattat beslutet att dessa förslag skola punktvis föredragas, och jag kan icke inse att detta låter sig svårare göra med hänseende till instruktionen än författntn.
Kunde man vid behandlingen af författningens sednare §§ ihågkomma hvad som beslutats i de föregående, så kan detta lika väl ske vid instruktionen.
Jag anhåller således att föredragningen måtte fortsättas.
Häruti instämde Hr Hjärne.
Exe.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då E. o. Ad. redan beslutat, att så väl Betänk:det som de dervid fogade förslag skulle punktvis och paragrafvis föredragas, kunde H. Exc. ej framställa propos. på Hr von Kraniers yrkande om återremiss af det ifrågav:de förslaget i dess helhet, hvarefter H. Exc. hemställde, huruvida E. o. Ad. behagade godkänna den föredragna och utan anmärkning lemnade lista §:n.
Eopades ja. § 2, Gr.
Då den §, hvarigenom fastighets- och in komst-bevillning skulle fastställas, blifvit af Ståndet återremitterad, tror jag att äfven så bör ske med den nu ifrågav:de, 258 Den 18 Maj e. m. Gr. Lagerbjelke:
Om det kunde vara något tvifvel om att både fastighets- och inkomst-bevillning skola komma att finnas, medger jag att §:n borde återremitteras; men då det är gifvet att, hur man än återremitterar, och hvilket beslut Ståndet än fattar, fastighets- och inkomst-bevillningen likväl kommer att finnas, kan jag icke inse, hvarföre §:n skall undergå en sådan behandling.
Jag anhåller om bifall till tj:n.
Efter härmed slutad öfverläggning, och sedan H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden om bifall till och återremiss af förev:de §, framställde H. Exc. propos. å bifall till densamma, och då svaren utföllo med några ja, jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 3.
Jag anhåller om återremiss af denna §, emedan den är af en öfverflödig vidlyftighet.
Den börjar med orden: ”Värdet af fast egendom föreslås och bestämmes med ledning af”, och derefter upprepas punktvis alla de utgifter, som äro omtalade i 25:te och 27:de §§:na af författnm, hvilka röra bestämmandet af fast egendoms värde.
Detta uppräknande är öfverflödigt, hvartill kommer att utom sjelfva dessa §§:rs innehåll äfven ett onödigt tillägg blifvit gjordt.
Det står nemi. i fråga om taxerings-, hypotheks- och brandförsäkrings-värdet att de skola tjena till ledning, så vida icke de och de felen begås; men hvilket af dessa tre värden, som skola vara mest bestämmande, derom talas icke.
När det dessutom endast skall tjena till ledning för tax:s-männens omdöme, vore det rättast att icke vidare uppställa någon instruktion för dessa, utan låta dem efter eget bevåg begagna detta omdöme, synnerligast sorn påpekningar äro vilseledande.
Jag yrkar således, att hela sid. 2, äfvensom de 2:ne första raderna sid. 3, som innehålla dessa uppgifter, måtte uteslutas, och i stället sättas till ingressen dessa orden: »de uppgifter, som i 25:te och 27:de §§:na af författnm äro bestämda”, och sedermera införes anledningen hvarföre man bestämt värdet högre eller lägre än den föregående tax:gen. Gr. af Ugglas:
Jag är af motsatt tanke mot den siste talaren, ty jag tror det vara nödvändigt att i instruktionen påpekas för tax:s-männen att de icke skola vara ovilkorligen bundna vid de uppgifter, som skola tjena till ledning, utan må kunna i förev:de fall höja eller sänka bevillningen.
Jag vill dock icke tvista om denna sak, enär denna § måste återremitteras, Den 18 Maj e. m. 259 mitteras, sedan § 34 och åtskilliga andra blifvit återremitterade.
Men jag har begärt ordet för att fästa mig vid mom. 4 i densamma.
Der står att »brandförsäkrings-värdet å de i stad oell på dess område eller i köping befintliga egendomars åbyggnad samt å bruks-, qvarn- och fabriks-byggnader pålandet, äfvensom å andra der uppförda hus och byggnader, hvilka icke begagnas för jordbruket och dess binäringar tillhörande rörelse etc., skall tjena till ledning.—»
Först och främst måtte detta stadgande blifva beroende af huruvida It.
St:r, i strid mot hvad som yrkas vid 4:de §:n, anse att någon särskild taxering å byggnader på landet skall ske; men äfven om så blir förhållandet, så förekommer det att, då bruks-, qvarn- och fabriksbyggnader å landet, äfvensom andra der uppförda hus och byggnader, som icke begagnas för jordbruket och dess binäringar tillhörande rörelse, äro skiljda från hvarandra i den här gjorda uppställningen, skulle det kunna tolkas så, att bruks-, qvarn- och fabriks-byggnader ovilkorligen skulle taxeras, följaktligen äfven husbehofs-qvarnar blifva föremål för särskild taxering.
Jag har fästat mig dervid, att i författmn ingenting är nämndt om husbehofsqvarnar, och det har blifvit sagdt, att man med flit undvikit röra vid dem, emedan sådana finnas, som mala för tull, men deremot åtskilliga andra finnas, som icke mala mot tull.
Jag skulle dock tro, att i författmn bör intagas om undantag för husbehofs-inrättningar från taxering, hvilket stadgande äfven funnits i den gamla författmn.
Af sådan anledning yrkar jag att §:n åter måtte blifva pröfvad.
Jag har ingalunda begärt ordet för att be strida återremiss af 4:de §:n, ty den står i sådant samband med åtskilliga i författmn förekommande §§, som blifvit återremitterade, att jag anser nödvändigt att lemna Utsk:t fria händer att lämpa de i instruktionen förekommande stadganden efter dem, som TJtsk:t i afseende på författmn kan finna förmånligt uppställa.
Men då Hr Hjärne yrkat, att denna § skulle innehålla snart sagdt ingenting, så får jag förklara, att vill man icke hafva någon instruktion, då må man säga, att bev:stax:s-komitécn har endast att ställa sig till efterrättelse beredningens uppgifter; vill man återigen hafva en instruktion, och komitéen är af den tanke, att för undvikande af allt för stor vidlyftighet, vore särdeles fördelaktigt, om stadganden, som icke berodde af bev:s-afgifternas belopp, iufördes i en särskild författa., som kunde för en längre tid blifva gällande, så måste den innehålla någonting, och de vigtigare föremålen för denna författa, måste väl vara påpekade, äfvensom de omständigheter, som vid taxeringen å den synlige förmögenheten böra i första rummet tagas i betraktande.
Då man besinnar, att bev:s-förordningen kommer att tillämpas af åtskilliga personer, för hvilka en sådan fingervisning ingalunda kan anses öfverflödig, så tror VI B.
IV 260 Dun 18
Maj e. ra. jag man måste medgifva att det erfordras att närmare uppgifva grunderna för den fasta egendomens beskattning.
Hr Hjärne liar sagt, att man i vissa fall icke uttalat sig tillräckligt bestämdt i denna §.
Jag skulle gerna önska veta i hvilket fall så är förhållandet, ty mig synes, att man uppletat alla de omständigheter, på hvilka uppmärksamhet vid tax:s-förrättningarne bör fästas.
Ugglas’ erinran att husbehofsqvarnar borde vara fria från särskild bevillning och att detta borde särkildt utsättas, så har jag icke trott det vara nödvändigt, då det står: ”hvilka icke begagnas för jordbruket eller dess binäringar tillhörande rörelse”; men då meningen är sådan, har jag visserligen ingenting deremot.
Då jag således medgifver återremiss, önskar jag dock att Utsk:t icke måtte så helt och hållet utstryka S:n, som Hr Hjärne föreslagit.
Gr Hamilton:
Jag instämmer med de Hrr, som yrkat återremiss af denna §.
Hvad jag isynnerhet fästat mig vid, är det 4:de mom:t i denna §.
Jag tror det vara högst olämpligt, om bevillning skulle åläggas sådana byggnader på landet, som icke afkasta någon inkomst, hvilket äfven är stridande mot hela författnms princip, som är att inkomst skall beskattas.
Jag önskar således §:ns återremiss, så att Utsk:t må kunna utesluta ur densamma, hvad som rörer åbyggnader å landet.
Mö rner:
Då det hufvudsakligaste, som kan vara att vid denna § erinra, redan vid föregående diskussion, rörande Bev:s-Utsk:ts förslag till bev:s-stadga, anförts, vill jag icke upptaga tiden med att återupprepa detsamma.
Jag önskar dock, i ani af Hr Stuarts yttrande, få anmärka, att, efter mitt omdöme, ligger felet hos denna § egentligen i den ordning, hvari de ämnen blifvit afhandlade, som böra tjena till ledning vid bestämmandet af fast egendoms värde.
Först hade, enligt min tanke, bort förekomma hvad i 5:te mom:t säges om egendomens areal, dess läge och öfriga förmåner, samt sedermera om de i öfriga mom:n förekommande bestämmelser, emedan af mig omnämnda omständigheter sjmas mig böra vara dé egentligen bestämmande faktorerna och de andra åter endast anses såsom modifierande.
Jag förenar mig således i anhållan om återremiss.
Då denna § förmodligen blir återremitte rad, vill jag icke besvära K. o.
Ad. med något längre anförande, men måste dock till besvarande upptaga Hr Stuarts yttrande ang:de påpekningarne, som han ansett nödvändiga.
Jag vill då citera 3:dje mcnr.t.
Der står: ”egendomens vid verkställd värdering för erhållande af lån från hypotheksinrättning antagna värde, såvida sådan värdering skett under nästföregående tio år»; detta är ordagrannt citeradt ur 25:te §:n i stadgan; men derefter kommer Utsk:ts påpekning: »och det Den 18 Maj e. m. egendomen dervid åsätta värde sedermera icke blifvit i väsendtlig mån förändradt.”
Jag hemställer, om en sådan anvisning är nödvändig.
Jag föreställer mig nemi., att en tax:s-komité icke är så enfaldig, att den tager till ledning för omdömet ett hypotheksvärde, som den vet är i väsendtlig mån föränderligt.
Om det är förändradt, få de icke veta, utan att derom skaffa sig underrättelse.
Derföre har jag också velat öfverlemna dem åt deras eget omdöme.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. hlef §:n återremitterad. § 5- Gr.
Med afseende på det sammanhang, hvari denna § står till de af B. o. Ad. redan återremitterade §§ om fastigheters uppskattning, får jag yrka densammas återremitterande till Utsk:t, och tinner jag ytterligare skäl dertill uti det förhållande, att, enligt min tanke, misstag är begånget i afseende på ordningen vid uppräknandet af de faktorer, hvarpå tax:s-komitén skall grunda sitt omdöme.
A terremitterades. § 6.
I följd af den olika grund, som blifvit be stämd för uppskattning af frälseränta jemförd med annan fastighet, skulle genom det i Esta mom:t af denna § gjorda tilllägget kunna hända, att om frälseränta blir af jordinnehafvaren inlöst, särskilda grunder vid uppskattningen af hans egendom komme att följas, nemi. den lägre för den andrå fastigheten, och den högre för frälseräntans värde.
Detta torde vara mindre lämpligt, och med afseende såväl härå, som å det sammanhang, i hvilket denna § står till de öfriga förut återremitterade, anhåller jag om återremiss.
Återremitterades. § 7. Gr. Hamilton:
Här föreskrifves att fast egendom skall hvart tredje år ånyo värderas.
Jag tror dock att densamma icke så varierar i värde, att värdering så ofta bör ifrågakomma ; hvarföre jag anhåller om återremiss af §:n.
För min del tror jag äfven att åter remiss af denna § måste ske, i sammanhang med öfrige ater - 262 Den 18 Maj e. m. remisser i afseende på tax:s-f'örrättningarne.
Jag vill äfven fästa uppmärksamhet på ett redaktionsfel, nemi. att å 4:de raden i §:n står ”taxerings-värde”,hvilket naturligtvis ej kan vara meningen, utan skall det vara endast »värde.”
För öfrigt anser jag, i olikhet med siste talaren, att uppskattning bör ega rum hvart tredje år, och det torde vara riktigare, emedan hvart tredje år äfven blir en ny bev:s-förordning.
Men deremot är jag icke säker på, att i alla andra än här uppräknade fall, taxeringsvärdet bör hafva bestånd under tre år.
Jag föreställer mig nemi., att om en stadsfastighet under en viss tid varit till ganska ringa belopp uthyrd och sedermera, hvilket lätt inträffar, under ett par års tid förändring inträffar, så att hyrorna stegras, hör detta vara en omständighet, som äfven under loppet af 2 år utöfvar inflytande på taxeringens bestämmande.
Jag har blott i förbigående velat yttra detta, då i alla fall, enligt min förmodan, återremiss måste ske i sammanhang med föregående §§.
Återremitterades. § 8.
Jag tror äfven att denna § står i så dant förhållande med de förut behandlade, att en återremiss äfven af den bör ega rum.
Återremitterades. § 9, och i sammanhang dermed Utskits yttrande, pag. 43 i Betänkt, ang:de samma §.
Utom det att jag af samma skäl, som jag vid föreg:de § anförde, anser äfven denna böra återremitteras, får jag förklara, att jag finner §:ns lydelse något dunkel, då jag sammanställer den med åtskilliga andra af de föreslagne §§:na.
Det står nemi. här, att, till ledning vid bestämmandet af värdet å stångjernsbrukens samt masugnarnes tillverkningar, skall antagas det sednast fastställda lösningspris för Kronans hammarskattsjern, med afdrag sedermera af transportkostnader.
Är det således meningen att hammarskattspriset fortfarande, såjom hittills, skall vara det bestämmande i afseende på varans värde?
Det har man ändock svårt att tänka sig, då man förut läst § 27 i stadgan, der det heter att uppgift skall lemnäs på värdet af tillverkningen.
Man stannar således i villrådighet, hvilket värde som bör vara norm för tax:s-männen.
För öfrigt skulle jag önska, att man, samtidigt med denna instruktion för beskattningen af bruk, måtte fästa uppmärksamhet på hvad jag vid 9:de §:n af författmn redan nämnt, nemi. den bättre tax:s-metod, som nu eger rum för masugnar och Den 18 Maj e. m. 263 grufvor, nemi. att taxeras tillsammans med bruk, der samme person är egare till alla tre och kan använda den enas produkt i den andras tillverkning.
Jag förenar mig således om återremiss. §:n och yttrandet återremitterades. § 10.
Gr, af Ugglas:
I sammanhang med hvad jag nyss yttrat i afs:de på taxeringen af grufvor och masugnar, anhåller jag om återremiss af denna §.
Återremitterades. § 11 och yttrandet derom pag. 43 i Bet:det.
Biföllos. § 12- Gr.
Här föreskrifves, att då fartyg under hela årets lopp icke varit upptackladt eller utrustadt och begagnadt samt följaktligen icke för dess egare medfört någon inkomst bör ej någon bevillning påtoras.
Men då taxeringen för det löpande året sker vid årets början, så lärer man icke vid den tiden veta om icke fartyget blir upptackladt under årets lopp.
Jag anhåller så mycket heldre om återremiss på denna §, som densamma tager för alldeles afgjordt att ett fartyg skall beskattas för hvad det ger i inkomst eller fraktförtjenst; men det är otvifvelaktigt att fall kunna inträffa, då ett fartyg för löpande året icke ger någon inkomst, utan i stället förorsakar förlust.
Den anmärkning, Gr.
Mörner gjorde, torde förfalla, helst meningen här är, att om fartyg icke under årets lopp varit upptackladt eller utrustadt, beskattningen gäller det år, för hvilket det taxeras, och således icke har afseende på det år, under hvilket taxeringen sker.
Denna § börjar sålunda: »Med ledning af de i afseende på fartyg föreskrifna uppgifter ang. lästetal &c.»
Då nu 27:de §:n i författningen, som rörer dessa uppgifter, blifvit återremitterad, tror jag vara nödvändigt att så sker med denne, hvarföre jag yrkar på återremiss.