Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver, att skäl till anmärkningar ofta förefinnas; jag medgifver, att kontroller till en viss grad äro nödiga; men genom att använda för mycket kontroller tror jag icke att man kommer till målet eller att man lyckas undanrödja de öfverklagade missförhållandena.
Hvarje tjensteman bör sättas i en oberoende ställning.
Då först kan han få intresse för sin tjenst; då först kan man vänta att han skall egna all sin tid, all sin möda åt fullgörandet af de uppdrag han åtagit sig.
Jag har visserligen hört en landshöfding förklara, huru det tillgår i hans län, men ingenstädes är föreskrifvet att så skall ske.
Väl åligger det förste landtmätaren att granska handlingar, men egentligen icke att utöfva någon kontroll öfver de andre landtmätarne.
Det är först genom ett af Ofverdirektörsembetet utfärdadt cirkulär de blifvit anbefallde att så till vida utöfva kontroll, att de vid hvarje års slut skola ingifva berättelse om hvad i länet sig tilldragit, samt huruvida någon icke uppfyllt sina skyldigheter.
Jag hemställer till hvar och en i hvilken chefsställning förste landtmätaren står till de andre.
Om han vill utöfva någon kontroll, är möjligt att den landtmätare, han ställer under åtal, finner sig förnärmad, och då såväl de onda sorn de goda menskliga känslorna göra sig allmänt gällande, är ganska tänkbart att denne vill ställa till något obehag för sin förman.
Dertill eger han lätt utvägar, och då yngste landtmätare eger rätt att mottaga samma slags uppdrag som den äldste, är det ganska möjligt att rätten, om förste landtmätares åtgärd öfverklagas, kallar yngste kommissionslandtmätare att densamma granska.
Jag Irågar, om det är tillbörligt att siste man granskar lörste mans åtgöranden?
Ar det något verk, mer än detta, der så tillgår?
Man klagar öfver att landtmätarne åtaga sig för mycket.
Denna klagan kan vara grundad, men felet ligger i organisationen.
Då landtmätaren utnämnes för länet, måste han helt na - 39?
Haj. timligen hysa farhåga alt, när det arbete han har under händer tager slut, mer tillfälle till förtjenst skall saknas, och detta gör att det i de flesta fall skall halva gått bra långt, om han icke ålager sig en honom erbjuden förrättning.
Han ser det från den ljusa sidan och hoppas kunna medhinna hvad han åtager sig.
Afven tänker han att, om han sjelf icke mottager förrättningen, en annan kommer och tager bort den, och när han då alslutat de arbeten, Iian förut har sig uppdragna, skall han sakna sin bergning.
Häraf orsakas långsamheten med ärendenas handläggning; häraf alla dessa anmärkta missförhållanden.
Till dessas afhjelpande tror jag att åtgärder i enlighet med Gr.
Anckarsvärds förslag skulle kunna bidraga.
Det är först sedan hvarje landtmätare lått sig ett visst distrikt anvisadt och han kan vara tryrg att icke någon uttränger honom, som han måste sjelf blifva intresserad af att icke åtaga sig mera än han medhinner, ulan anordnar sitt arbete så, att han i lugn kan utarbeta sina förrättningar
Man oroar sig för att härigenom skulle intrång ske på den enskiltes rätt att till skiftesman välja den han vill; men faran häraf torde icke vara så stor, som man påstår.
Vi veta huru det tillgår med befordran.
En auskultant, sorn endast befattat sig med mätningar och uträkningar på papperet, får förordnande såsom vice kommissionslandtmätare och handlägger precist samma slags förrättningar som andre landtmätare.
Han liar visserligen mottagit detta förordnande så, att han, om han icke ordentligt uppfyller det, kan fråntagas detsamma; men sådant händer sällan, och man har äfven sett att sådana åtgärder blifvit af Ofverdirektörs-euihelet upphäfda.
Ingen skulle komma att befordras till distriktslandtmätare, med mindre han förut praktiskt visat sin skicklighet, och jag anser nödvändigt att man fordrade af honom prof på skicklighet och noggrannhet, innan han lill denna tjenst kunde antagas.
Om på detta sätt korpsen omorganiseras och landtmätaren erhåller säker utsigt till bergning, kan taxan revideras.
Staten skulle erhålla skickliga landtmätare, och anledningarne till klagan öfver dessa tjenstemän skulle försvinna.
Mycket kunde vara att tillägga, men jag vill icke upptaga tiden.
Jag vill blott säga, att önskligt hade varit, om K.
M. tagit initiativet till en omorganisation.
I)å så icke är fallet, vill jag icke yrka hvarken återremiss eller afslag å punkten, utan har endast velat framlägga min egen åsigt af saken.
Att ökade kontroller i afseende på landtmätarnes förrättningar äro behöflig», är något, som för alla är ögonskenligt; men i afseende å sättet, huru denna kontroll skall kunna verkställas, derom kunna tankarne vara delade.
Utsk:t har med mycken uppmärksamhet upptagit Gr.
Anckarsvärds förslag, och många dess ledamöter halva varit böjda för att gå i den riktning Gr. A. föreslagit; men Utskd har, som Den 16 Maj.
393 mig synes med fullt skäl, skyggat tillhaka för att på egen hand skapa en embetsmannakorps, om hvars duglighet man kunde hysa tvekan.
Utsk:t har icke heller kunnat säga att detta förslag icke vore det rätta, men då det icke blifvit af myndigheter granskadt, tror jag att Utsk:t gått den rätta vägen, då det till K.
M:s eget beprölvande öfverlemnat att afgöra huru en bättre kontroll skulle kunna åstadkommas.
Att, såsom IIr Nordenfelt föreslagit, ställa lill K.
M:s disposition den summa, Gr.
Anckarsvärd ansett erforderlig för genomförande af den utaf honom föreslagna omorganisation, derom väcktes icke inom Utsk:t något förslag, och jag hemställer huruvida det kan vara lämpligt att fästa sig vid en viss summa, innan man lått noggranna uppgifter på de kostnader, hvartill förändringen föranleder.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till ifrågav:de punkt af Betänk:t.
Vid detta tillfälle, som så ofta, hafva åt skilliga klagomål försports öfver fel, som blifvit begångna al embetsman, och många talare hafva citerat exempel från sin egen erfarenhet.
Alt likväl, i en korps bestående af 900 personer, icke någon skulle finnas, som vore lörsumlie, är alldeles otänkbart.
Jag vill icke bestrida, att ökade kontroller kunna vara gagneliga; också har Utsk:t till K.
M. sjelf hänskjuta frågan, men att gifva K.
M. en fingervisning, om hvad som borde göras, torde icke kunna finnas lämpligt, utan har Utsk:t ansett att K.
M. bättre än någon annan kunde sjelf tillse hvad som borde göras.
Att, såsom Hr Nordenfelt föreslagit, lemna K.
M. en summa penningar, för att dermed styra till så långt penningarne räcka, förefaller mig högst olämpligt.
Först sedan en organisationsplan blifvit uppgjord och kostnaderna noggrannt beräknade, är det skäl för R.
St:r att, i öfverensstämmelse dermed, bevilja erforderliga medel.
Representationens åtgörande för närvide kan icke blifva annat än att ingå till K.
M. och säga:
Vi finna i den nuv:de organisationen brister, och anhålla derföre att K.
M. måtte låta utarbeta ett förslag till dessas afhjelpande.
Man har sagt, att sällan inför vederbörande klagas öfver embetsmännens förfarande.
Sådan är icke den erfarenhet, hvartill jag kommit, utan tvertom, att, så ofta anledning yppar sig, inlöpa klagomål.
Hvad angår förslaget om tillsättande af landtmätare distriktsvis, finnas visserligen skäl, som tala derför, men å andra sidan förete sig ganska betydliga olägenheter, särdeles den, att, om ett distrikt råkar att få en oduglig person, denne måste anlitas, äfven om i närheten finnes annan landtmätare, fullt förtjent af förtroende.
Äfven med afseende på tillgång till arbetsförtjenst för landtmätaren skulle stora ojemnheter kunna förekomma. 394 Den 16
Det hade varit svårt att framlägga en organisationsplan, som kunnat tillvinna sig allmännare bifall, och derföre har Utsk:t ansett bäst vara att öfverlåta till K.
M. att förelägga den plan, som synes K. M. lämpligast.
För min del tror jag verk ligen att Utsk:t genom sin hemställan, som förekommer längre fram i Betänkit, gått den rälta vägen, och jag kan icke godkänna, att representationen inlåter sig i specialiteterna af en omorganisation, ehuru jag måste bekänna att jag önskar att förändringen komme att gå i den riktning, som den vördnadsvärde motionären föreslagit.
Afven är det illa, att genom Utsk:ts hemställan, så ändamålsenlig den är, likväl ingenting under innevarande statsregleringsperiod uträttas.
Ett af den nuvarande organisationens största fel är att förste landtmätaren icke kan handhafva någon verksam kontroll öfver de andra, enär lian, för att existera, sjelf måste praktisera på samma sätt som dessa.
Det är detta fel, som gör att dessa tjenstemän icke komma att uppfylla den bestämmelse, de eljest skulle kunna.
Vill man åstadkomma något praktiskt, bör man äfven under denna statsregleringsperiod, enligt Hr Nordenfelts förslag, ställa till K.
M:s disposition en summa för att användas på sätt K.
M. pröfvar lämpligast, till vidtagande af skärpta kontroller inom de län, der oordningen vore särdeles stor.
Derigenom kommer man till ett praktiskt resultat, äfven under tiden till nästa riksmöte, då K.
M:ts förslag till hela korpsens omorganiserande först kan förekomma.
Elter att med all uppmärksam het hafva sökt följa denna långvariga diskussion, har jag kommit till det resultat, att önska bifall till den af Gr. af Ugglas begärda återremiss.
För öfrigt tror jag, att den af Utsk:t på sidan 25 förslagna åtgärd, att hänskjuta ärendet till K.
Mits pröfning, är enda sättet att komma till ett för frågans slutliga lösning ändamålsenligt resultat.
Jag finner att Gr.
Sparre är från varande och afstår derföre.
Jag önskar fästa R. o. Ad:s uppmärksam het derpå, att Utsk:t motsäger sig i hvad det yttrar här och i sin slutpunkt.
Utslct säger nemi. att brister förefinnas, och föreslår till dessas alhjelpande att R.
St:r skola ingå lill K.
Dermed hade jag för min del också varit nöjd; men Utsk:t har tillika hemställt om afslag å det af Gr.
Anckarsvärd framställda förslag, och dermed velat gifva tillkänna att R.
Skr skulle öfverlåta till K.
M:t att föreslå en organisationsplan, dock så att denna icke blefve sådan som Gr.
Anckarsvärd f öreslagit.
Den 16 Maj. 395
Detta kan jag icke godkänna, och anser derföre en återremiss vara nyttig.
Rifölles nu föredragna punkt, hade K.
St:r uttalat sitt ogillande af Gr.
Anckarsvärds förslag och afsluirit utvägen att af detta förslag använda, hvad som kan vara tjenligt.
Jag anhåller derföre fortfarande om återremiss.
Jag afstår från mitt förra yrkande och förenar mig med Gr. af Ugglas, på grund af de utaf honom anförda skäl.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utslcts förevarande hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren ut föllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 2:dra punkten (sid. 4). 9 Gr.
Sammansatta Utsk:t yttrar: »Genom den föreslagna indragningen af andra landtmätaretjensterne komme den utväg till biträde åt förste landtmätarne, och till företrädande af desses ställe, vid binder af jäf elier sjukdom, att gå förlorad, som nu, med föranledande af andra artikeln i landtmäteri-instruktionen, torde kunna anses ega rum.
Härigenom ginge ock för den talrika lönlösa landtmäteripersonalen förlorade de enda platser, på hvilka de mera förljente inom densamma, vid annalkande ålderdom och allagande helsa och kroppskrafter, nu kunna, uti en ringa lön, finna skydd mot faran al verklig nöd.
Indragningen al andre lanritmätarnes befattningar synes ej heller vara af det utaf motionären åsyftade ändamål påkallad, enär Utsk:t här ofvan funnit sig nödsakadt afstyrka den organisationsförändring, till hvilkens genomförande andre landtmätarnes inbesparade löner varit afsedda.
Utslct hemställer således att förslaget om andre landtmätaretjensternas indragning ej må till någon R.
Stirs åtgärd föranleda.» Utsk:ts hemställan alser endast andre landtmätaretjenstens föreslagna indragning, och det resultat, hvartill Utslct i denna punkt kommit, står i öfverensstämmelse med det beslut, hvari Utsk:t i föregående punkt slädnät.
Af skyldig aktning: för Utslct inskränker jag mig till att »med tystnadens vältalighet» uttrycka hvad härvid kunde vara att anmärka; men då lörsta punkten af Betänk:t blifvit återremitterad, torde det vara en gifven följd, att äfven denna bör återremitteras.
Jag föreslår derföre en så formulerad återremiss,att detrespektiva Utslct måtte taga i närmare öfvervägande, huruvida det kan vara lämpligt att bibehålla löner för s. k. andre landtmätare, blott såsom pensionsinrältning; och om det ej vore lämpligare att, på sätt föreslaget blifvit, taga dessa lönetillgångar i beräkning 396
Maj. till förstärkande af lönerna för de föreslagna länslandtmäteridirektörerna.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i denna punkt, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
3:dje punkten (sid. 5).
Utsk:t yttrar: »l)å, på sätt Hr Gr.
Anckarsvärd jemväl antagit, det ändamål, som afsågs med förste landtmätaretjensternas föreslagna förändring till landtmäteri-direktörs-befattningar, ©tvifvelaktigt var af större vigt, än den fördel, som påräknades genom förslaget att de på eget ansvar arbetande landtrriätarnes antal skulle bestämmas till 300, och att för deni skulle anslås löner af dels 600 rdr dels 400 rdr; men (Jtsk:t redan funnit förstberörda förändring möta hinder uti bristande tillgång
Vll nödige aflöningsförmåner; så lärer något bifall till detta sednare förslag än mindre kunna ifrågakomma; och hvad beträffar förslaget att hvarje landtmätare skulle få sig anvisadt visst distrikt, till minskning uti resekostnaderna, synes dervid älven annan svårighet möta än blott sådan, som härfiöt derifrån att nu gällande grunder för landtmatares lörordnande till förrättning derigenom måste frångås.
Alven om, vid utstakandet af dessa distrikter, hvarken orternas vidd eller deras folkmängd toges till grund, utan denna grund söktes i det större eller mindre behof af landtmatares åtgärd, som syntes å ena elier andra trakten förefinnas, så komme sannolikt jemväl denna grund att ganska snart visa sig otillfredsställande.
Medan en med större och snabbare arbetsförmåga begåfvad landtmätare måhända ofta komrne att inom det honom anvisade distrikt sakna utrymme lör sin verksamhet, så torde deremot lika ofta landtmätare, som ej egde liknande förmåga, finna svårighet att kunna motsvara de inom distriktet å honom gjorda anspråk.
Sedan inom en ort, der dittills något skifte ej egt rum, sådan förrättning blifvit på tillfredsställande sätt verkställd och de gagnande verkningarne deraf blifvit synbara, så skulle böjelsen att tillegna sig enahanda fördelar snart mana de närboende alt jemväl söka skifte, hvarigenom ofta ett vidsträcktare fält för landtmätarens veksamhet der skulle öppna sig, än hvad som vid distrikternas utläggning kunnat förutses och tagas i beräkning.
Erfarenheten har ock visat, att, af denna sednare orsak, skiftesverket ofta, med synnerlig liflighet fortgått i vissa delar af ett län, medan detsamma i andra delar af länet blifvit blott föga utsträckt.
1 enlighet med hvad Utsk:t sålunda anfört, hemställer Utsk:t, att förslaget om de på eget ansvar arbetande landtmätarnes be - Den 16
Maj. 397 stämmande till 300 och förseende med lön samt med visst distrikt ej må till någon R.
Stms åtgärd föranleda.»
Redan i min motion hade jag antydt min ringa förhoppning att af det sammansatta Utslot vinna något understöd för beviljande af löner åt 300 landtmätare.
Jag har äfven anfört hurusom Finland redan i 15 år halt anslag till löner åt 60 ordinarie och 14 extra ordinarie kommissionslandtmätare, och då Sveriges behof af landtmätare torde kunna anses vara 4 gånger så stort som Finlands, skulle för vårt land erfordras 296.
Genom bestämmandet af de föreslagna, visserligen små, lönerna skulle landtmätarne blifva ordentliga tjenstemän och icke, såsom nu är fallet, utgöra blott en arbetspersonal.
Jag afsåg äfven att landtmätarekorpsen derigenom skulle kunna bringas lill större pålitlighet, enär de, vid inträffad oförmåga att bestrida sitt kall, icke skulle alldeles sakna medel till sin existens.
Jag ansåg att landtmätarne genom distriklsindelningen skulle komma i en närmare kännedom om dessa distrikters naturliga förhållanden; att de genom denna indelning skulle kunna göra sig mera kända af innevånarne och förvärfva sig förtroende, samt ingifva håg alt söka skifte.
Jag trodde hafva mig bekant, att landtmätarne i Malmöhus län sinsemellan uppgjort ett förslag till distriktsindelning, som de underställt K.
Det är med ledsnad jag finner att Hr von Troil är frånvarande, då han törhända kunnat i detta hänseende lemna närmare upplysningar.
Väl kan det icke förekommas att distrikterna blefve olika i godhet, men detta torde icke kunna anses såsom giltig grund till afslag, och jag tager mig derföre friheten anhålla om en så affattad återremiss: att sammansatta Utsk:t ville föreslå R.
St:r, att hos K. M:t anhålla, det täcktes K. M:t i nådigt öfvervägande taga, huruvida det icke för landtrnäterigöromålen vore lämpligt att, till mera ordnings vinnande, länen indelades uti vissa landtmäteridistrikt, till den fördelning emellan tjenstgörande landtmätare, landtmäteri-styrelsen kunde finna till ändamålets vinnande tjenligast att föreslå.
Mot förslaget att hvarje landtmätare skulle få sig tilldeladt visst distrikt, måste jag på det högsta protestera.
Den frihet, man nu har, att utse den person, man önskar, till förrättningsman, och att icke vara ovilkorligen pligtig att underkasta sig den behandling, som en tilläfventyrs mindre förtroende egande landtmätare kan vilja låta en vederfaras, synes mig vara af allt för stor vigt för att utan fullgiltiga skäl bortkastas.
Äfven synes en sådan distriktsindelning kunna vara till föga fromma för arbetenas fortskyndande.
Då man vet huru det tillgår vid förordnanden till landtmäteri-förrättningar, och att understundom landtmätaren sjelf icke dervid är overksam, eger man under nuv:de förhållanden åtminstone någon förhoppning att han, efter erhållet förordnande, skall göra sitt bästa för att bringa förrätt - 398 ' Ben 16 Maj. ningen till slut.
Blir han ensam herrskare inom sitt distrikt, kommer allmänheten i beroende af hans välvilja or.h barmhertighet, utan att hafva korrektivet att kunna vända sig till en annan förrättningsman.
För min del hyser jag samma tvekan om ändamålsenligheten af denna förändring som af siste värde talare blifvit uttryckt, och då jag icke kan anse annat än att detta förslag måste stå i sammanhang med åtgärders vidtagande i allmänhet till landtmäteriets upphjelpande, men förslag härtill icke kan från K.
M. inkomma före nästa riksdag, och tiden först då synes vara inne att fatta beslut i ämnet, anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts hemställan.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts hemställan i denna punkt, framställdes propos. på bifall till densamma och då dervid svarades flera ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Då det numera är klart att ingen annan möjlighet finnes att vinna afseende för den önskade förändringen, än att antingen, såsom i nästa punkt af en motionär blifvit föreslaget, tillsätta en komité, eller också antaga den å sidan 25 af Utsk:t föreslagna urul. skrifvelsen till K. M., hemställer jag, om det icke vore skäl att forst föredroges lörslaget om den lind. skrifvelse!), och, sedan denna punkt blifvit afgjord, förslaget om nedsättande af en komité.
Jag för min del ger företräde åt en skrifvelse till K. M., men skulle denna blifva afslagen, hoppas jag Ståndet håller sin talan öppen om nedsättande af en komité.
Sedan R. o. Ad. härtill lemnat bifall, föredrogs 20:de punkten (sid. 25).
Det förefaller mig något besynnerligt att börja i slutet, men då, enligt Ståndets beslut, deri föreslagna skrifvelsen till K.
M. redan nu blifvit föredragen, vill jag begagna, mig al tillfället och yttra mig i afseende å sjelfva taxan.
Ofverdirektörens förslag hvilar sedan år 1851, och häraf synes huru långsamt det hos oss går att åstadkomma behöfliga förändringar, men huru hastigt det låter sig göra att genom den ekonomiska lagstifningen påföra jordbrukaren så oerhörda belopp som ilrågavide taxa utvisar.
Genom den § i n. v. landtinäteri-taxa, som bestämmer mät* ningarnes och, i sammanhang dermed, graderingens betalning efter egofigurer, föranlåtes landtmätaren att indela jorden i stör - ben 16
Maj. 399 sta möjliga antal figurer, ja, ända till tiondelar af ett kappland.
För hvarje sådan figur växer arfvodesräkningen, och jag kan anföra exempel på ett laga skifte för 2 mantal med omkring 300 tunnland äng och inrösningsjord, för hvilket skifteskostnaderna uppgingo till 4,000 rdr, utan att häri voro ingripne lösen för karta, godemansarlvorden eller kostnaderne för utstakning och rörläggning.
Jag känner detta förhållande fullkomligt, ehuru jag icke var delegare i skiftet.
Protokollerna vid detta skifte upptaga 288 ark och kosta i lösen samma summa, samt väga 7 skålp.
Afven vill jag anmärka, att, när statsmakterna göra ändring T mått, mål och vigt, det borde tillses att icke allmogens bekantskap med de nya förhållandena förorsakar den förökade kostnader.
J)å landtmätaren nemi. i en särskild kolumn inför det nya måttets motsvarighet lill det gamla, eger han att härför beräkna särskild ersättning för besväret, och denna ersättning är så högt tilltagen, att den, enligt en uppgift jag här har, lör ett skifte af 2^ mantal utgjort 90 rdr 12 öre, hvilken uträkning dock icke var vidlyftigare än att en person med tillhjelp af en »knekt» eller s. k, »lathund» kunnat på 2 dagar utföra den.
Härvid kan väl invändas att ingen jordegare är förbunden att låta göra en sådan uträkning, men då det torde dröja innan man hinner vänja sig vid dessa qvadratrefvar, stänger och lot, och man gerna vill sjelf veta hvad man eger, önskar man i de flesta läll få en sådan uträkning verkställd.
Det är en oeftergiflig fordran, att landtmäteri-taxan är så uppställd, att den kan med lätthet begripas och granskas.
Sådan är både 1827 och 1834 års taxa, äfvensom den af mig åberopade taxan för landtmäteriet i storfurstendömet Finland.
Hvad som hos oss framkallat 1857 års taxa, vet jag icke.
Icke är det landtbrukarens fördel — han har icke heller blifvit rådlrågad vid dess upprättande.
En gagnelig föreskrift vore att landtmätare icke finge i förskott uppbära högre belopp än för skjuts för sig och medhjelpare, om han betjenar sig af sådan.
Jag har kommit till denna åsigt genom min erfarenhet om huru landtmätarne på min ort förfara.
De påtaga sig en så stor mängd förrättningar att de omöjligen kunna medhinna dem.
Landtmätaren företager resor från ena stället till det andra; han beslutar i afseende å delningsgrunden med tillhjelp af de ofta föga vetande godemännen; han lättar beslut, sorn delegarne icke kunna vara belåtna med, just för att få uppskof och lära tdl ett annat skifte.
Egodelningsrätten, denna förunderliga institution, sammanträder omsider.
Klagan föres öfver lättade beslut, och egodelningsrätten lemnar sitt votum.
Talan fulllöljes hos K. M., och efter förloppet af så och så lång tid faller K.
M:s dom.
Oin man läser denna, stödjer den sig i vanliga läll på så erikla grunder, att det är besynnerligt de icke varit kända både af rä ten och landtmätaren.
Emellertid har förrättningen under tiden hvilat och företages ånyo kanske först elter förloppet af ^ år sedan Högsta Domstolen afgjort tvisten.
På så sätt drages ut på tiden, utan 400 Den 1C
Maj. annat skiftesdelegarnes förvållande än det, att de icke kunna ingå på delningsgrunden.
I)et långa uppskofvet med förrättningens afslutande skulle ofta förekommas,# om stadgadt klefve att förskottshetalning icke finge ega rum.
Afven anser jag att den tid af ett år, som är medgifven landtmätare, är för lång; han kan komma på obestånd eller dö, och deföre borde denna tid förkortas.
Utsk:t har visserligen fästat uppmärksamhet vid mina anmärkningar mot landtmäteri-taxan, och jag är derföre å den jordbrukande allmänhetens vägnar tacksam, men jag kan icke underlåta att göra en anmärkning mot sista perioden i Utsk:ts förslag.
Der heter det nemi. — — — »dels att K.