Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gust,; Det bär visserligen sedan lång tid iakttagits såsom praxis, såväl inom Statst/tsk. som hos Stånden, att då ,2:iie Stånd bifallit en högre summa, ett Stånd en medelsumma och det fjerde Ståndet afslagit allt anslag, anses genom 3:ne
Stånds beslut vara afgjordt, att den minsta summa, sorn kan komma att gifvas, är medelsumman, och att följaktligen det bör voteras mellan den högsta summan och medelsumman.
Pä samma sätt om 2 Stånd beviljat den minsta, i Stånd medelsumman och 4:de Ståndet den högsta summan, anses 3 Stånd hafva beslutat att högsta summa, som kan gifvas, är medelsumman och derföre voteras endast mellan lägsta och medelsumman.
Men dervid har alltid förutsatts att ändamålet med anslaget varit lika för alla Stånden eller att alla Stånden derom varit fullkomligt ense.
Sä är likviil icke förhållandet vid detta tillfälle.
Plär äro vilkoren betydligt skiljaktiga och den votens-propos., som blifvit upsatt, äf derföre, enligt mitt förmenande, oriktig.
Förhållandet är nemi., att 2:ne Den 27 Januari.
Stånd bifallit ett statsbidrag af 100,000 Rdr för ett vnttenaftappningsarbete och 2:ne
Stånd hafva afslagit allt bidrag.
Således skall det naturligtvis voteras mellan ett bidrag af 100,000 lillr eller intet bidrag.
Men nu hafva de 2:ne Stånd, som gifvit 100.000 lidr. icke beviljat dem på samma vilkor, och man kan således icke påtvinga det ena af dessa Stånd att hafva gifvit sina 100.000
Rdr på annat sått än det verkligen gjort.
Nu har PresteSt. gifvit 100.000
Rdr sålunda, att 20,000 skola utgå som anslag och 80,000 såsom lån; BondeSt. likaledes 100,000 Rdr men endast, såsom lån; det faller väl då af sig sjelf att man måste först votera om kontrapropos.
, antingen den bör blifva 100,000 Rdr, hvaraf 80,000 som lån och 20.000 som anslag, eller 100,000 Rdr endast såsom lån, hvilken sedermera i hufvudvoteringen bör sättas emot afslag å allt bidrag.
Så har alltid hittills tillgått och jag ber att i det afseendet få anföra ett exempel.
Då frågan om Professorslönenias-bestämmande var före, beviljade R. o. Ad. samt PresteSt.
4,500 Rdr, Borgare- och BondeStm 4.000.
Det skulle således i hufvudvoteringen voterats mellan 4,500 oell 4,000; men R, o. Ad. hade gifvit sina 4,500 Rdr på det sätt, att 3.500
Rdr skulle utgå såsom lön och 1000
Rdr såsom löneförhöjning; PresteSt. åter sålunda, att 4.000
Rdr skulle utgöra lön och 500 löneförhöjning.
Med anledn, häraf voterades först derom huruvida R. o. Ad:s beslut eller PresteSt:s skulle utgöra kontrapropos. i hufvudvoteringen, och sedermera voterades mellan de 4,000 som Borgare- och BondeStm beviljat och de 4.500, på det sätt gifne som kontraproposis-voteringen afgjord Således torde R. o. Ad. tinna, att StatsUtsk:* här npgifne voteris-proposir, hvilka helt och hållet utesluta PfesteStis mening, äro oriktiga och att man bör votera så, som min reservation utvisar, hvartill jag anhåller om R. o. Ad:s bifall, och detta så mycket mer som PresteSt., hvars rätt det isynnerhet gäller, antagit de af mig upställde votens proposu-.
Den deduktion, som den siste talaren gjort med afs:de på det sätt hvarpå StatsUtsk. bör upsätta voter:s-propos.T, kan, såvida man ger sig in i tolkning af Grundlagen och stöder sig på praxis som förut i StatsUtsk. blifvit följd, hafva några skenbara skäl för sig, men om man håller sig till andan af Grundlagen, fruktar jag att bevisningen ramlar och att man skall finna StatsUtsk:s förslag vara riktigt upstäldt.
Tvenne Stånd, Preste- och BondeStm, hafva beviljat ett, statsbidrag af 100.000
Rdr för ett odlingslöretag inom Östergöthland, 2:ne andra Stånd, R. o. Ad. samt BorgareSt., hafva afstvrkt allt understöd härtill.
Med afs:de på statsbidragets form har PresteSt. föreslagit, att 80,000 af de 100,000 Rdr skulle utgå såsom lån och 20,000 såsom anslag, men BondeSt. deremot har beviljat hela summan eller 100.000
Rdr såsom lån.
Nu måste väl kunna antagas, att PresteSt:s beslut omfattar BondeSt:s och att följaktligen BondeSt.-s beslut subsumeras under PresteSt:s, sä att man kan säga, att PresteSt. icke allenast bifallit detsamma som BondeSt., utan äfven någonting derutöfver, som heter anslag.
Så mycket som skillnaden är 121 Den 27 Januari. mellan 80,000 oell 100,000 för den låntagande, så mycket liar PresteSt. beviljat mera an BondeSt.
Då så är förhållandet, är det gifvet att 2 Stånd förenat sig om BondeSt:s beslut och att de öfriga 2 Stånden afslagit statsbidraget.
Utgående från en sådan synpunkt är det som StatsUtsk. sagt att under den förutsättning, att PresteSt:s beslut omfattar BondeStis, hafva 2 Stånd stannat mot 2, ty om man icke gör en sådan konklusion från PresteSt-.s beslut., lärer frågan aldrig kunna bringas till Förstärkt StatsUtsk.
Yid föregide tillfällen har också, om 3 Stånd beslutat ett anslags utgående med vilkor, detta anslag blifvit bestämdt genom Förstärkt Utsk., men hafva 3 Stånd beslutat ett anslag ulan och det 4:de
Ståndet med vilkor, så anses alltid någon votering om detta vilkor i Förstärkt StatsUtsk. icke böra ega rum.
Om man nu anser, att statsbidrags utgående såsom anslag är ett vilkor (sorn det måste vara!), så har icke mer än ett Stand, PresteSt., beslutat att anslag skall utgå, och då är frågan förfallen.
Skulle man resonneira på detta sätt, har reservanten Hr Björck onekligen rätt, som sagt att anslagsfrågan är afgjord af 3:ne
Stånd och man är då reducerad till de icke omtvistade 80,000 lidr, ty PresteSt. har beviljat 80,000 Bdr som lån och 20,000 sorn anslag, hvaremot BondeSt. beviljat 80,000 som lån plus 20,000 ytterligare såsom lån, och således skulle, enligt den grundsats som här blifvit förfäktad, Förstärkt StatsUtsk. endast blifva om de 80.000
Bdr såsom lån och afslag såsom kontrapropos.
Men nu har StatsUtsk. ansett att man borde på det i Betänk, omnämnda sätt framställa saken, under förutsättning att PresteSt. skulle godkänna denna åsigt.
Det synes mig äfven, utom att förut vid flera tillfällen så skett, att man följt Grundlagens tydliga stadgande.
Grundlagen har alltid förutsatt, att StatsUtsk. skulle göra dels jemkningar, dels inbjudningar för att derigenom förekomma Förstärkta StatsUtsk. eller minska deras antal om de skulle ega rum.
Nu har deremot, genom de af Gr.
Lagerbjelke förordade voter:s-propos:nes upställande, det besynnerliga förhållande inträffat, att fråga kan upstå om beviljandet af anslag till nämnde vattenaftappnings arbete, ehuru icke mera än ett Stånd beviljat detta anslag och de 3:ne öfriga positivt förklarat, att de icke vilja gifva något anslag.
Lagerbjelkes förslag står således i ren strid med Grundlagen.
Grundlagen säger dessutom, at.t
Ståndens beslut skola vara sammanstämmande och det skulle icke kunna ske förrän PresteSt. godkänt StatsUtsk:s förutsättning, att de 100,000 Bdr, som Ståndet beviljat, omfattade både lånefrågan och den särskilda fördelning det gjort.
Men nu har PresteSt. deremot godkänt Gr.
Lagerbjelkes förslag, och det var helt naturligt, emedan Ståndets eget beslut derigenom skulle komma in som kontrapropos.
Jag anser likväl icke att man bör på detta sätt tolka Grundlagen till fördel för det ena eller andra Ståndet, utan hade, enligt min tanke, StatsUtsk:s förslag bordt godkännas, utan afs:de på PresteSt.
Emellertid inträffar nu det förhållande, att sedan PresteSt. godkänt Gr.
Lagerbjelkes reservation samt, efter hvad jag hört sägas, äfven BorgareSt., skulle, i händelse R. o. Ad. icke äfven dertill lemnade sitt bifall och man finge antaga att Den 27 Januari. 125 BondeSt. icke eller gjorde det, kunna Ilända att 2:ne
Stånd stannade mot två, rörande votens-proposm, oell för att undvika denna fastlåsning af Riksdagsmachinen, liar jag ingenting emot att R. o. Ad. nu bifaller Gr.
Lagerbjelkes förslag, sedan det blifvit af 2:ne RiksSt. bifallet, men jag vill i prot. nedlägga min reservation mot detta sätt att tolka Grundlagen.
Hr Montgomrnerie, Rob. Ni 1 s G erm.:
Sedan den föregide talaren yttrat sig oell medgifvit att Gr.
Lagerbjelkes reservation liar skäl för sig, liar jag ingenting i sak att tillägga, utan vill blott anföra, att hvad som föranled t mig till instämmande i denna reservation är att votensproposme, sådane Grin upställt dem, onekligen äro öfverensstämmande med praxis vid denna Riksdag, hvarföre jag för konseqvensens skull ansett mig böra biträda Grins förslag.
Det synes mig innefatta en ganska stor motsägelse, att Hr Bildt, sedan lian på ett som mig synes ganska tillfredsställande sätt bevisat att Gr.
Lagerbjelkes förslag till kontrapropos. i förev:de fråga alldeles icke vore med Grundlagens stadgande enligt, derefter likväl medgifvit att denna reservation må af Ii. o. Ad. antagas i st. f. det förslag till votenspropos:r som StatsUtskis majoritet framställt.
För min del får jag förklara, att jag icke anser Gr.
Lagerbjelkes proposir innefatta någon konseqvent tillämpning af den praxis som hos StatsUtsk. vid omröstnings-proposir blifvit följd.
Vi hafva nemi. sett af flera proposir, om hvilka StatsUtsk. voterat, att ett Stånds mening blifvit totalt förkastad, och jag erinrar mig bestämdt detta förhållande 1 fråga om anslaget till en tjensteman i KammarRätten, nemi. vice AdvokatFiskalen. R. o. Ad. hade då beslutat, att hans lön skulle blifva 2,000 Rdr, PresteSt. att den skulle utgöra endast 1,700, och de öfriga 2:ne Stånden att ingen AdvokatPiskal skulle finnas, utan endast ett arfvode af 1,000 Rdr anslås.
Nu upställde Utsk. votens-proposme i denna fråga så, att man skulle votera mellan 1.700 och 2,000 Rdr, och med afside på denna skillnad mellan 1.700 och 2,000 trakasserades så att R. o. Adis beslut blef af ingen verkan.
Nu åter vill Gr.
Lagerbjelke göra hvartdera af dessa 2 Stånd, som beviljat den ifrågav:de summan, röstegande, att jag så må säga, eller vill meddela den kraft åt deras beslut, att de öfriga Stånden skola blifva tvungna att äfven rösta om dessa Stånds sinsemellan olika beslut.
För min del tror jag icke detta vara med Grundlagen öfverensstämmande.
Hr Björck har, enligt min öfvertygelse, upfattat frågan riktigast, ty 2 Stånd äro ovilkorligen ense derom att 80,000 Rdr skola af Staten utlånas för det ifrågav.-de ändamålet; 2 Stånd hafva återigen helt och hållet afslagit, allt anslag, men de 2:ne Stånd, som gemensamt bifallit 80,000 Rdr, äro skiljaktige i sättet att bevilja de återstående 20,000.
Om man vill gå ut från den grundsats som jag anser vara den riktiga, att när ett Stånd beviljat en sak,'ett annat Stånd en annan, men de 2 öfriga Stånden icke bifallit någondera saken, så bör den frågan 128 Den 27 Januari. anses förfallen.
Vill man gå en annan väg så måste propos:n upstfillas annorlunda; då skall man först upstiilln den frågan huruvida något anslag, vare sig i form af lån eller utan återbetalningsskvldighet, skall ega rum; sedan man afgjort denna fråga och den blifvit af majoriteten med ja besvarad, då skola de .2;ne Ståndens skiljaktiga meningar komma under omröstning, så att man först röstar om huruvida de 20.000
Rdr skola utgå såsom anslag eller lån, och sedermera, när denna ena fråga vore afgjord, öfvergå till den andra, hvilket likväl vore onödigt, emedan just tvisten emellan de öfriga båda Stånden blifvit genom en andra votering afgjord, nemi. om anslaget skall utgå såsom lån eller såsom statsbidrag utan återbetalning.
Men dessa 20.000 bör icke alls kunna ifrågakomma, utan voteringen inskränka sig om de 80,000
Rdr som 2 Stånd bifallit verkligen böra utgå eller icke när 2
Stånd varit af alldeles motsatt tanke och alslagit hela det äskade anslaget.
Jag skulle således för min del vilja tillstyrka återremiss af hela frågan, men då jag anser, att SlatsUtsk:s förslag likväl mer närmar sig en riktig tolkning af Grundlagen än Gr.
Lagerbjelkes, får jag anhålla om bifall till det förra.
ITr Cederschiöld, Rob. Theophron:
Pa sätt
Hr Bildt tydligen ådagalagt, har endast ett
Stånd bifallit anslag, nemi. af 20.000
Rdr, och således måste all fråga om ett sådant anslags utgående anses vara förfallen. 2:ne
Stånd hafva deremot bifallit 80.000
Det är således gifvet, att om dessa 80,000 Rdr bör votering ega rum, och att endast i det fallet eller under den förutsättning StatsUtsk. framställt, nemi. att PresteSt. velat förklara att dess beslut om de 100,000 Rdr skulle omfatta BondeSt:s, denna votering i Förstärkt Utsk. kan ske.
Men då nu PresteSt., på sätt Gr.
Lagerbjelke förklarat, .alldeles icke vill lemna en sådan tolkning åt sitt beslut, lärer dermed också vara uppenbart, att all fråga otti något anslag, äfven såsom län utöfver de 80.000
Rdr, måste hafva förfallit, och att frågan således helt enkelt inskränker sig till en votens-propos. sådan, att votering anställes om 80.000
Rdr såsom lån skola utgå eller alldeles ingenting.
Det exempel, som Gr.
Lagerbjelke anfört, eger på detta fall ingen tillämplighet.
Jag tillstyrker återremiss af förslaget, på det ordentliga voter:s-propos:r måtte upställas.
PresteShs beslut i detta ämne är oss redan officiel t delgifvet, och trovärdiga ledamöter hafva också tillkännagifvit, att BorgareSt. fattat enahanda beslut, hvarjemte Hr Bildt, som i frågan är af olika åsigt, likväl förklarat att lian, för att undertrycka frågans fastläsning, anser tjenligt, det R. o. Ad. jemväl antager Gr.
Lagerbjelkes reservation.
Kan det då vara lämpligt att ytterligare ingå i denna frågas specialiteter?
Jag tror det icke, men då invändningar till följe af återremissen torde göras mot Gr.
Lagerbjelkes voter:s-propos:r, hvilka skulle kunna föranleda en sådan tidsutdrägt, att icke denna fråga, i ans:de till Riksdagens annalkande slut, underginge någon behandling, får jag
Den 27 J anuarf. förklara, att jag icke ser något hinder för antagande af Gr.
Lager bjelkes reservation.
Först och främst står deri i fullkomlig öfverensstämmelse med det förfaringssätt som i flere andra dylika frågor varit iakttaget, för det andra torde nian med mycken enkelhet kunna fråga om, i händelse ett Stånd velat gifva i 0 0.000 Rdr såsom lån, ett annat 1 00,000 Bdr såsom anslag, ett tredje 80,000 såsom lån och 20.000 såsom anslag, och det således visade sig att alla 4 Stånden vilja understödja ett. arbete, likväl förhållandet skulle kunna blifva, att man icke voterade om någonting, utan ansåg saken förfallen?
Det kan väl icke öfverensstämma med representationens verkliga afsigt.
I allmänhet kan man anse det såsom en vinst att reducera voter:s-propos:na till ett så ringa antal sora möjligt, men ä andra sidan är det väl af ännu större vigt att icke något Stånds mening förtryekes.
Denna gång gäller det Prest eSt., en. annan gång kan det gälla It. o. Ad.
Jag anser således Gr.
La ger öjel kes förslag vara förtjeustfullt upstiillt och tillstyrker 11. o. Ad. att detsamma antaga.
Då jag nyss hade ordet yttrade jag, att jag hört siigas det BorgareSt. godkiint Gr Lagerbjelkes reservation.
Jag anhåller likväl att, med anleda, af Frih. Cederströms anf:de, få nämna, det jag hört detta af en Riksdagsman, som jag träffade kort innan jag gick upp å Riddarhuset, celi att jag således icke deraf kan med visshet draga någon slutsats.
Det nr följaktligen endast en sannolikhet mera som förmått mig att framställa mitt sednast afgifne yttrande i den form som då skedde.
Hr Frih. o. Ordf:n framställt, hurusom i afs:de på denna punkt blifvit yrkadt dels bifall å Utsk:s förslag till voter:s-propos., dels godkännande af de i Gr. Lagerbjelkes Utskrs Meni. bifogade reservation (Öreslagne voter:5-propos:r, dels ock &(erremiss, biet deri törst, til! bitall å Utsk:s förslag framställda pro pos:n besvarad med starka
Nej jemte ett eller annat Ja, hvarpå Hr Frih o. Ordén hemställde olli 11. o.
Ad behagade godkänna de i Gr.
Lagerbjelkes reservation föreslagne voter:s-propos:r, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte några Nej, förklarade det han nu funnit
4:de punkten, ang-.tle ilc öfrige punlclerne af Utlåt. 158.
Ladcs till liaiidliugarnc.
Föredrogs ånyo StalsUlsk:s den 20 oell 23 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 225, i anleda, af K. M:s Nåd.
Skrifvelse i fråga om eftergift af f. <1.
LandsKamererareu, Kai^marRätlsRädet S.
Lindberg ådömd ersättnings-skyldigliet.
Den nu föredragne frågan är visserligen icke af någon allmän vigt för Staten eller samhället, roen den är af så mycket större vigt för en individ, hvars väl eller ve derpå torde vara beroende. K. M. har behjerta* 128 Den 27 Januari. cn åldrig tjenstemans bekymmersamma ställning.
Den ifrågav:de personen är öfver 73 år gammal, lian har en pension af 1,200 Edr, hvilket belopp under nuv:de dyra tid svårligen kan blifva fullt tillräckligt för familjens underhåll och detta naturligtvis i ännu högre grad då hälften deraf är belagdt med införsel samt utgått för att godtgöra den i Betänk, omnämnda Statens fordran.
Det är visserligen ett fel i tjensteutöfningen såsom LandsKamererare, hvilket blifvit Lindberg lagt till last, men det är likväl icke någon balansfråga, utan felet består helt enkelt deri, att vid utarrenderandet af 2:ne trumslagareboställen blef det Konungens Belhde ålagdt att vaka öfver syners anställande och borgensförbindelsers förnyelse inom behörig tid.
Detta har likväl blifvit försummadt, meti enligt hvad KammarRättens AdvokatFiskal, hvilken, såsom vi veta, icke eftersätter sina skyldigheters fullgörande, tillkännagifvit, lärer likväl en ursäkt gifvas för det fel som f. d. L«ndsKamereraren Lindberg begått, bestående deri, att sjelfva kontraktet, som bordt öfverlennäs till LandsKont.. i stället lemnades till LandsKansliet, hvarigenom det icke kommit till LandsKamererarens kännedom.
Men äfven om förhållandet ej varit sådant, må det i allt fall lända till ursäkt om en embetsman, som är så öfverhopad med arbete som en LandsKamererare, begår ett sådant förbiseende.
Emellertid är nu den ifrågavide embetsmarmen på 74:de året och har till bergning för sig och sin familj en pension af 1,200 Rdr, hvilken re dan är belagd med införsel till hälften.
K. M:s
Nåd. afsigt har varit att bereda en lindring åt nämnde embetsman, och derföre har framställning blifvit gjord om eftergift, men jag tager för gifvet, att K.
M. och de som upsatt den Kongl. Propos:n afsett, att KammarRättsRådet Lindberg icke skulle komma att återbetala hvad som Landshm Wingård redan erlagt eller 1.000
Rdr, ty då skulle följden blifva den, att KammarRådet
Lindberg icke förrän efter flera års förlopp, d. v. s. vid 75 års ålder, skulle få åtnjuta den fördel man velat bereda honom.
Jag hemställer till en hvar af eder, mine Hrr, om icke J finnen att ändamålet med propos:n skulle helt och hållet eller i väsendtlig män förfelas, om icke Lindberg genast vid sin höga ålder komme i åtnjutande af hela pensionen.
Man har redan för det år som passerats vidkändts afdrag, om nu icke eftergift medgifves, skulle han äfven för detta och nästa år få en minskning i pension.
Afdelningen har gjort ett annat förslag, och det är derpå jag vill fästa upmärksamheten, med anhållan, att R. o. Ad. måtte behjerta Lindbergs nödställda belägenhet och antaga detsamma.
Inkomstaldelningen har nemi. tillstyrkt, att R.
St:r mätte i ke allenast bifalla hvad K. M. uti Sin Nåd.
Skrifvelse behagat hemställa, utan ock medgifva, att Lindberg fritoges från allt ansvar, äfven för det belopp af 1,000
Rdr utaf den fastställda e|jsättningssumman, som SlatsRådet af Wingård i lifstiden inbetalt, samt att, i händelse bemälde StatsRåds sterbhuseller rättsinnebafvare hos Lindberg uttaga dessa 1,000 Rdr, kan Lindberg berättigas att sagde belopp af Statsverket återbekomma.
Jag hemställer vördsamt, att R. o. Ad. måtte bifalla detta i Hr Henschens reservation uptagne förslag.
Hr T>«il 37 Januari. 129 Hr M o n t g o ni m e rie, Eob. Nils Germ.:
Den Åsigt, som legat till grund för reservationen,avnr|den, att
Lindberg skulle erhålla eftergift af så stor del af balansen, hvarigenom icke någon särdeles stor kontant utgift tillskyndades Kronan.
Detta var möjligt derigenom, att honom efterskänktes dels resterande arrendeafgifter, dels genom husesyn ådömd ersättning, hvarjemte äfven fastades afsrde dervid, att StatsRådet Wingård betalt en del af balansen.
Men då man sedan fann att genom bifall till K. M:s Propos. skulle Lindberg komma att få återbetala till Wingårds sterbhus dessa 1,000 Rdr, syntes deraf, att den åldrige tjenstemannen i alla fall skulle få vidkännas ganska stora utgifter och vid 73 års ålder råka i fattigdom oell betryck.
Jag anser således att R. o. Ad. bör bifalla Inkomstafdelningens förslag, hvarigenom Lindberg fritages från allt ansvar, äfven förä dessa 1,000 ltdr som StatsRådet Wingård redan inbetalt.
Hr Frih. o. Ordfm framställde, att under öfverläggningen blifvit yrkadt dels bifall å Utsbs tillstyrkande, dels bifall till StatsUtsk:s Inkomstafdelnings uti Hr Herischens, Utlåtit bifogade, reservation intagna tillstyrkande, och sedan, efter först till bifall å förstnämnde tillstytkande framställd propos, som besvarades med starka
Nej jemte några Ja, propos. ti ll bifall å Utskottsafdelningens tillstyrkande blifvit framställd och besvarad med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Frih. o. Ordbn sig hafva funnit
Ja öfvervägande vid den sednare proposms besvarande.
Jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. behagade inbjuda de öfriga Stånden att sig i R. o. Ad:s beslut förena, och jag hoppas att MedStm äfven skola behjerta den åldrige embetsmannens nödställda belägenhet.
Uppå i anledn. häraf framställd propos. biföll R. o. Ad. att de öfriga RiksSt-.n, genom utdrag af prot., skulle inbjudas att uti R. o. Ad:s nu, i afs:de på StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 225 fattade be slut, sig förena.
Föredrogs Konst.Utsk:s den 23 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 63, i anledn. af RiksSt:ns beslut rörande det af Konst.Utsk. uti Menot N:o 59 framställda förslag till ändring af 12, 17, 19, 41 oell 7 9 §§ Riksd:sOrdn., ang:de val af R. o. Ad:s Riksdagsmän.
Efter först till bifall å Utsk:s i förev:de Mern. gjorda hemställan framstäld propos., som besvarades med Nej, beslöt R. o. Ad. att vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut och godkändes Utsk:s nu afgifna förslag till voter.-s-propos.
Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s den 23 d;s på bordet lagda Mern.
N:o 216, ang:de verkställd omröstning, i XI H. 9 130 Den 2T J unn ari. anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor.
Föredrogs StatsUtsk:s den 23 dennes på bordet lagda Mern.
TvT:o 229, med förslag till votens-propos., i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut i fråga om anslag till beredande af tillfälle för Officerare af A-rméen att ingå i utländsk krigstjenst.
Härvid anfördes af Hr Frih. o. Ordfm:
Uti afgifvet Mern.
N:o 229, har StatsUtsk. inkommit med förslag till rotens propos., i anledn. af ltiksStms skiljaktiga beslut rörande den i samma Utsk:s Utlåt.
N:o 7 0 gjorda framställning om anslag till beredande af tillfälle för Officerare af Arméen att ingå i utländsk krigstjenst.
Denna fråga är likväl redan afgjord genom en i samtliga RiksStm godkänd underd. skrifvelse N:o 98, af den 22 Äng. sist.l. år, innefattande en anmälan, att RiksStm funnit skäligt »för hvartdera af nästk. tre år å Riksg:sKont. anvisa ett anslag af 9,000 Rdr Rmt, för att. ställdt till K.
M:s disposition, användas till understöd åt Officerare af Arméens särskilda hufvudvapen, hvilka inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående makt, hvars armé till större eller mindre del befinner sig på krigsfot, med rättighet för K.
M. att, hvad af anslaget inom ett ur kan komma att besparas, få ett följande år för ändamålet disponera.»
Vid justeringen af förslaget till denna underd. skrifvelse hade Exped.Utsk., genom prot.-utdrag från samtliga RiksStm, inhemtat, att 3:ne Stånd, nemi.
Preste-, Borgare- och BondeStm, förenat sig om anslagets belopp, 9,000 Rdr, samt likaledes 3:ne Stånd —- R. o. Ad., Preste- och BorgareStm — om vilkoren derför, utan annan skiljaktighet, än att i BorgareSUs beslut förekommo orden: »hvars armé befinner sig på krigsfot», och i de båda öfriga Stms: »hvars armé till större eller mindre del befinner sig på krigsfot.»
Som Exped.Utsk. ansåg dessa sednare ordalag innefatta alldeles samma mening, som de i BorgareSt:s beslut förekommande, men att de bättre uttryckte denna mening, helst genom tillämpning strängt efter ordalydelsen af det uttryck sistnämnda RiksSt. begagnat, anslaget svårligen någonsin skulle blifva disponibelt, emedan det högst sällan inträffar, att en makt har hela sin armé på krigsfot, så fann Utsk. hinder icke möta för skrifvelsens justering och att i densamma infördes de af R. o. Ad. samt PresteSt. begagnade ordalag.