Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Företrädet af detta stadgande framför hvad Utsk. föreslagit, nemi. en proportion emellan silfver och sedelstock, hafva de föregående värda talarne utredt, äfvensom det blifvit ådagalagdt uti föregående plena.
Den enda skiljaktighet i meningarna, som hittills under denna discussion blifvit yttrad, rörer beloppet af detta minimum.
Det har nemi. blifvit yttradt af åtskilliga vårda ledamöter, att 2 millioner i silfver skulle vara det rätta, dch deruti instämmer äfven jag.
En annan har deremot menat, att det borde blifva 2.Jj millioner silfver, och åter en annan har gått en medelväg och trott minimum böra bestämmas lill 6 millioner r:dr b:co, motsvarande millioner silfver.
Skillnaden är obetydlig och så mycket mindre, sorn Hr Lagerhjelm tydligt antydt, att innan det kommer till denna punkt af minimum, börBancostyrelsen vara omtänkt på medel till cassans förstärkande.
Sålunija kommer det på ett vit, om man säger med Hr Lagerhjelm, att när det lider mot detta minimum skola åtgär-r der till cassans förstärkning vidtagas, eller med de andra varda talarqe, att när det kommit till de af dem föreslagna minimibelopp, skola dessa åtgärder vidtagas.
Saken kan så - D c u 24 Juli f. m. 79 ledes vara likgiltig; men jag skulle dock för min del tro, att 2 millioner silfver vore det rätta, emedan det är ett jeinnt tal oell jemnt skulle motsvara de ereditiv, som i följande punkt föreslås att Bancostyrelsen skall förskaffa sig.
Man må icke frukta, att dessa 2 millioner skola vara otillräckliga, eller att de skulle kunna lutt uttagas.
Ju mera silfver, som uttages ur Banken, ju svårare mäste det blifva att uttaga det öfriga, just i anseende till omöjligheten alt åstadkomma så mycket b:cosed!ar, som dertill skulle fordras.
Man såg efter 1776 års realisation, sedan riksgtssedlarna utkommit, huru coursen uppgick till 80 ä go sk., och det oaktadt blefvo icke alla blcosedlarna insatta i Banken blott af omöjlighet att åtkomma dem.
Således kan man icke frukta, att någon hastig insättning i Banken skall äga rum, sedan 11 millioner blcosedlar blifvit derstädes insatta.
Hr Nordenanckar har ansett, att man icke borde utsätta hvarken något minimum eller någon proportion, utan öfverlemna åt
Bancostyrelsen alt handla efter omständigheterna.
Detta kunde väl vara rätt; men det vore ledsamt för Bancofu Hmäg lige sjelfva alt icke hafva bestämda föreskrifter , utan alltid vara blottställda för klander vid följande riksdag.
Frölichs anmärkning beträffar, att man ej bör tala om silfver, utan om b:cosedlar, torde det vara någorlunda likgiltigt, hvad namn man nyttjar, blott man förstår, hvad sorn menas; och när det talas om silfverfonden, är det väl mindre lämpligt, åtminstone kunde det ej ske utan omskrifning, att bestämma cassans belopp i b:cosedlar; och ännu mindre lämpligt blefve det, på sätt Hr Stråle redan anmärkt, om till enhet aiöoges 1 r:dr courant.
Jag ser derföre ingen olägenhet vid att bibehålla benämningen silfverspecie, isynnerhet då vi hafva ett mynt, som bär denna pregel.
Då BancoUtskrs betänk.
N:o 6 förevar, hade jag redan äran yttra min öfvertygelse, att en bestämd proportion emellan silfvercassan och utelöpande sedelstocken vore i mångå afseenden skadlig, och jag hade då äran utveckla de vådor, som jag trodde kunna härflyta från delta förhållande.
Jag yttrade då, det jag trodde, att med det försigtighetsmått, som BancoUtsk. i detta betänk.
N:o 6 pag. 17 föreslog: ”att R.
St:s Bank, till betryggande af ett genom förra tiders misstag skakadt förtroende, borde hålla snarare större än mindre cassa jemnförel”sevis med hvad inom väl styrda banker är vanligt;” jag trodde, säger jag, att genom denna generella regel, Jemnad åt Bancostyrelsen, skulle alla försigtighetsmått vara iakttagna.
Men måhända skulle en Bancostyi else hellre önska något fixt stadgande för dess handlingssätt, samt de mindre upplysta blifva mera tryggade derigenom, att de visste, att en bestämd fond skall finnas uti Banken.
Jag tror derföre, att man bör välja emellan en fix proportion och en bestämd minimisumma, och af dessa tvenne ting anser jag vida bättre att, 8o Den 24 Juli f. m. på sätt flera värda talare yttrat, bestämma ett visst minimum, hvarvid jag tror, att detsamma lämpligast kan utsättas till 2 millioner specie efter 1664 års myntfot.
Det är i min tanka nödigt att bestämma denna summa i sagde myntsort, dels emedan vi icke kunna vara säkra om den myntenhet, vi kunna få, och dels emedan icke en gång namnet på denna enhet är bestämdt.
Jag tror för öfrigt, att det är genom valet af Bancofullmägtige samt genom sådana garantier, som göra sedelemissioner omöjliga, som förtroendet till Banken hufvudsakligen skall vinnas, och att således ganska liten m«gt ligger uppå, huruvida cassan är något större eller mindre.
Jag antager således helst den summa, som jag hört de flesta talare föreslå, och tillstyrker, att, med förändring af Utsk:s förslag i dess sednare utlåt., metalliska cassan måtte bestämmas till ett minimum af 2 millioner r:dr silfver specie, såvida R. o. Ad. icke vill bibehålla den i Utsk:s förra betänk, föreslagna generella föreskrift, att metalliska cassan bör hållas snarare större än mindre, jemnförelsevis med hvad inom väl styrda banker är vanligt.
Jag anhåller, att någondera af dessa förändringar uti förevar, punkt måtte blifva beslutad.
Det var i anledn. af den an märkn.
, som af Gr.
Frölich gjordes mot benämningen af r:dr silfver, som jag begärde ordet.
Jag trodde för min del, att då vi hafva ett silfvermynt, som kallas r:dr specie, skulle icke något misstag kunna äga rum om hvad dermed menades.
Jag finner visserligen icke något hinder att för den cassa, som i Banken bör finnas, utsätta metallvigten, eller att den skall innehålla så och så många lod silfver; men någon fördel synes ej dermed vara förenad.
Här har blifvit yttradt till försvar för nedsättning af den summa af 2^ millioner r:dr specie, som jag ansett böra bibehållas i Banken, att i samma mån, som sedlar blifva inlösta i Banken, i samma mån uppstår svårighet att skaffa andra sedlar, och man har såsom exempel åberopat, att b:eosedlarna försvunna ur rörelsen genom riksg:ssedlarnas lifgifvande.
Detta var en följd af det sämre myntets egenskap att uttränga det bättre; riksg:ssedlarna blefvo således gängse, och deraf följde åter, att bancocassan nedsjönk betydligt på samma tid.
Det lärer väl icke vara Ståndets afsigt med denna realisation, att förvandla Svenska sedelmyntet inom några få år till valutor, utgifna af enskilda corporationer, och att det riktiga statsmyntet skall nära nog försvinna.
Således måste vi väl beräkna Bankens functioner så, att Bankens sedelmynt blir i all framtid hufvudmyntet, och dertill fordras, att dess sedelmynt ökas och att, såsom jag nyss yttrade, Bankens minimicassa i en oupphörlig series Ökas; ty i samma mån sorn den ökas, stiger Bankens förmåga att understödja näringarna.
Jag har icke uppgifvit någon siffra i detta fall, emedan jag an - Den 24 Juli f. m. anser ämnet tillhöra lagstiftningen för Banken; nion skulle It. o. Ad. vilja discutera den frågan nu för att sedermera bestämma, hvarest stadgandet derom bör införas, får jag yttra, att detta, efter min tanke, nödvändiga stigande af minimi-cassan skulle jag tro böra bestämmas till minst 100,000 r:dr om året.
Denna summa är så obetydlig i en bancorörelse, att den utan ringaste svårighet kan anskaffas.
Det är, efter min öfvertygelse, af stor vigt, att vi få detta beslut så fattadt, att icke i följd af cassans för ringa belopp oro uppkommer i landet genom tvifvelsmål 0111 Bankens förmåga att oafbrutet kunna fullgöra sina functioner.
Det är möjligt, att cassan icke kommer att sjunka till ifråga var. lägst tillåtna belopp; det är t. o. m. troligt, om
Bancostyrelsen lan verksamt deltaga uti verldshandelns transactioner; men just derföre är det angeläget, att fonden ej är för liten.
Jag förnyar min begäran, att ifrågavar. minimum ej må bestämmas under 2,5oo,ooo r:dr specie.
Jag fann mig uppkallad att begära ordet, dä en värd ledamot på andra sidan yttrade ett slags klandrande förundran deröfver, att ingen ledamot af BancoUtsk. hade uppträd t för att tala i denna sak.
Jag är väl icke numera ledamot i BancoUtsk.; men som jugvardtt, då detta betänk, förbereddes, vill jag gå den värde ledamotens önskan till mötes, så mycket hellre, som han yttrade, att han ej kunde komma fram med sina cardinalskäl, innan någon Utsk:s ledamot yttrat sig.
Likväl får jag nämna, att då han yttrade en sådan förundran, måtte han hafva drömt, att han var i någon annan nationalförsamling, der bruken äro olika med våra, och hvarest de särskilda committeerna utse någon, som muntligen inför kammaren föredrager målen.
Der är det lämpligt, att committeens ledamöter först uppträda för att utveckla frågan; men helt annorlunda är förhållandet hos oss, hvarest Utsk. afgifva vidlyftiga betänk:n, som innehålla förslag och motiverna derför.
Jag kan således icke linna skal för Utsk:s ledamöter att uppträda, förr än anmärkningar emot deras betänk, blifvit anförda.
Har hafva visserligen åtskilliga ledamöter upptradt, som ogillat, hvad Utsk. föreslagit i den förevar, atilia punkten, och de hafva framställt ett annat förslag, innefattande, att, i stället för en viss proportion emellan sedelstock och metallisk cassa, en till sitt minimibelopp bestämd cassa skall finnas.
Jag tror dock, att skillnaden emellau dessa båda förslag i afseende på de beräknade olägenheterna ej är så stor, som de värda talarne föreställt sig.
Den förste talaren, som yrkade ett sådant stadgande, sade, att vår Bank icke behöfde andra säkerheter än andra banker.
Säkerheterna måste likväl lämpas efter olika localförhållanden.
Det yttrades sedermera, att förnämsta säkerheten för vår
Bank består deri, att dess sedlar äro enda rörelseraedlen.
Jag instämmer deruti så till vi1 o II. 11 D e 11 ?-4 Juli f. m da, att om man antager, alt enda rörelsemedlen skola komma att bestå af Bankens sedlar, kan visserligen den föreslagna proportionen vara mindre nödvändig; men Utsk. har deremot föreställt sig, att Banken icke allenast borde upprätthålla värdet af sina sedlar, utan äfven borde lemna ökade utvägar till industriens understöd i den mån, näringarna visa sig deraf hafva behof.
Skall detta kunna ske, så måste någon beräkningsgrund uppgöras, hvarefter rörelsecapitalet skall kunna ökas, och på samma sätt, om man vill tillåta privatbanker att uppstå för att med sina papper ersätta Bankens sedel valutor, mäste man hafva uppgjort någon plan, hvarefter Banken skall kunna draga sig tillbaka.
På dessa grunder har Utsk. uppställt sitt förslag.
De talare, sorn yttrat motsatta åsigter, äro ganska conseqventa, då de säga, att Bankens sedlar skola utgöra det enda rörelsemedlet inom landet, och då de säga, att Banken ej bör utgifva nya sedlar utöfver det belopp, som redan finnes, utan att erhålla fullt motsvarande valuta i silfver.
Jag tvekar icke att uttala min öfvertygelse, att i fall dessa tvenne satser antagas, att nemi.
Bankens sedlar skola blifva de enda gångbara och att inga nya sedlar skola få utgifvas utan motsvarande silfvervaluta, har Banken nödig säkerhet, utan att någon proportion fastställes.
Men den andra frågan är, huruvida industrien dermed skall finna sig belåten.
Tvenne olika opinioner hafva i detta afseende inom Representationen låtit höra sig.
Den ena är den, som ej gjort afseende på indus Irgens behof, och det är denna, som här i dag uttalat sig.
Den andra opinionen är den, som arbetar på en nästan obegränsad utsläppni ng af sedlar och derföre vill hafva ifrågavar. proportion försämrad till förhållandet af i till 4 eller i till 5.
Den sednare åsigten har ej i dag blifvit yttrad, men den finnes inom Representationen; man har hört dessa rop på rörelsecapitalets ökande, och Utsk. har trott, att det varit dess pligt att så mycket som möjligt gå bådas önskningar till mötes, så mycket mera, som Utsk. ansett sig kunna göra det med noggrann! iakttagande af landets sannskyldiga bästa och Bankens säkerhet.
Hvad angår den oro, som man här ansett skola uppstå, då operationer börjas till förstärkande af silfverfonden, får jag nämna, att denna oro måste blifva lika stor, om Banken började operera för att återställa ett visst förhållande eller en viss minimisumma.
Men jag skulle tro, att icke någon oro derigenom skulle uppkomma, utan att tvärtom, då Banken måste vara underkastad publicitet, det skulle väcka oro inom landet, om man såg, att Bankens silfverfond nedsattes, utan att Styrelsen gjorde något för att att åter sätta den i jemnvigt med sedelstocken.
Man har sagt, at åtgärder för detta ändamål borde vidtagas så sent som möjligt.
Jag tror deremot af nyss anförda skäl, att de böra vidtagas så tidigt som möjligt.
Man har derjemte sagt, att det vore dyrt att förstärka sillvercassan.
Jag D c ii 74 Juli f. m. 83 medger visserligen, att det kostade mindre, om Banken ej behÖfde hafva någon metallisk cassa; men då Banken har betydlig vinst af sin rörelse, torde det ej vara obilligt, att den vidkännes några kostnader för allmänhetens säkerhet.
Man har vidare sagt, att det vore en skam för Jandet att behöfva vända sig till främmande nationer för att trygga sin Banks säkerhet.
Detta är en skam, som de rikaste nationer hafva måst underkasta sig.
Vidare har en talare sagt, att det vore fördelaktigare för Banken att vara lugn med en liten cassa, än orolig med en större; men detta lugn beror icke af Banken, utan på dess borgenärer, och om de ej vilja lemna den i fred, kan den med större lugn möta dem, då den har en större cassa.
Hvad åter angår den ifrågasatta beräkningen af den silfverfond, som man till visst belopp ansett böra bestämmas, och huruvida den borde räknas i b:co i stället för silfverspecie till följd af gårdagens beslut, torde man böra erinra sig, att vi i går endast beslöto, huru skatterna skola utgå.
En r:dr specie lärer likväl fortfara, tills Konung och Ständer annat besluta.
Detta beslut är dessutom icke R.
Strs, utan R. o. Ad:s beslut; men vore det äfven Ständernas beslut, hade de icke ensamma kunnat afskaffa ett i landet gällande mynt.
HrNordenanckar:
En värd ledamot, Hr Cederschjöld, har ansett, att det vore endast säkerhet för vexlingens bestånd, som med den ifrågavar. proportionen åsyftades.
Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att det är en annan omständighet, som jag anser lika mycket böra afses, nemi. lugnet i landet i afseende på penningerörelsen, ty ingenting är mera farligt för industrien, än hastiga fluctuationer i myntvärdet; och jag tror, att det är ett förbiseende af detta förhållande, som vållat, att BancoUtsk. på ena sidan godkänt ett strypsystem och å den andra sidan godkänt lånesystemet eller sedelemissioner, så snart metalliska cassans förhållande till sedelstocken förbättras.
Det måste finnas en latitud emellan dessa system, som bereder lugn.
Samma värde talare har yttrat, att jag önskade mera frihet för Bancofullmägtige i detta afseende; men jag tager mig friheten att fästa uppmärksamhet på de väsendlliga tillägg, jag dervid gjort, nemi. i händelse medlen till proportionens bibehållande blefve lätt tillgängliga, ty i annat fall vill jag icke tillstyrka, att Fullmägtige »nå få agera efter godtfinnande.
Stadgandet om en viss proportion härleder sig, såsom jag vågar tro, från ett fullkomligt missförstånd om förhållandet med banker i allmänhet.
I alla väl organiserade banker är det nödigt, att den styrande personalen sinsemellan öfverensk orri mer om det medelförhållande, som bör bibehållas emellan metallisk cassa och sedlar.
Detta stadgas vanligen såsom 1 till 3, och dermed menas, att då banken är så försedd och hvarken någon särdeles uttagning eller insättning af silfver äger rum, förhåller sig Styrelsen passivt eller lugnt.
Är Banken 84 Den 34 Juli f. m. stark, så förhåller sig styrelsen passivt äfven sedan detta förhållande blifvit stördt, och något bestämdt minimum, då Bancostyrelsen skall börja starka operationer, finnes, mig veterligen, icke för någon bank stadgadt.
För min del anser jag ganska farligt att inkasta sig på en annan väg genom antagandet af ett bestämdt minimum.
Jag bar redan förut sökt visa, att undantag från regeln måste få äga rum.
Man kunde uppgifva tusende exempel, då det vore oriktigt och för Bankens lugna rörelse vådligt.
Om t. ex. cassan nedsjönke till 3 millioner och ett accord om en silfverleverans af 1 million vore uppgjordt hemställer jag, huruvida det kunde vara lämpligt att iakttaga det stränga stadgande, sorn finnes j io.:de punkten, att nemi. sedelstocken då i intet fall linge ökas.
Sådant skulle skada Bankens credit och förorsaka oro i allmänna rörelsen, utan att vara af behofvet påkalladt.
Vore här fråga om att med Fullmägtige samråda om det medelförhållande, som bör sökas, skulle jag tillstyrka iakttagandet af proportionen 1 till 3 och kanske t. o. m. något derutöfver, då jag betänker Svenska Bankens närvarande svaga ställning; men här tror jag, att, med iakttagande af riktig princip, ett partielt stadgande af detta förhållande aldrig lan gifvas, då det ej lärer kunna åsyftas, att
Banken skall inställa sin vexling, så länge den har något silfver.
Men jag återupprepar, att det är svårt att fatta ett bestämdt omdöme härom, innan de öfriga punkterna blifvit afgjorda, hvilka angå de medel, som skola lemnäs i Bancostyrelsens händer för att återställa det förhållande, som man kan anse nödigt.
Det skall, såsom jag hoppas och på sätt en värd ledamot yttrat, icke leda till någon oenighet, att jag för tydlighets skull framställt, det vi borde tala om r:dr b:eo i stället för r:dr silfver.
Om jag misstagit mig derföre , att jag först nyligen kommit lill riksdagen,. och ett annat språkbruk varit antaget derförinnan, har jag blott att bedja 0111 ursägt för det jag ej underrättat mig.
Likväl skulle jag tro, att här icke är fråga om alt bestämma någon definitiv kungörelse, som skulle till allmänheten utgå, och att någon sådan icke kominer i fråga, förrän det är bestämdt hvilka myntsorter vi skola begagna, eller huruvida myntcnhctcu bli Iver 1 rtdr h:co eller r:dr courant,, hvaremot frågan nu är att bestämma grunderna för Bankens reglering; och då vi hafva ett betänk, från BancoUtsk., hvars ifrågavar. punkt börjar sålunda: ”att Bankens metalliska cassa, evalverad ehster myntbestämningsgrund till r:dr h:co”, trodde jag, att för dagen det var lämpligt att nyttja samma språk eller föreslå ett sådant beslut, som kunde till vägabringas med minsta rubbning i ordalagen af BancoUtskts punkt.
Detta har varit anledningen till min framställning; men jag skall alltför gerna antaga beräkningen i r:dr silfver.
Dernäst får jag anhålla, att icke ordet förundran, ifall Den 24 Juli f. m. 85 det förra gängen blifvit yttradt af mig i anseende dertill, att ingen af BancoUtskts ledamöter hade uppträdt, måtte stå qvar i prot.
Jag är icke i medvetande af att hafva yttrat en sådan förundran, allraminst en klandrande förundran.
Jag anmärkte blott, att det var ett factum, att ingen af dessa ledamöter hade uppträdt, och att detta factum föranledde mig att tillsvidare inskränka mig till yttrandet af blott en del af mina åsigter i ämnet.
Jag önskade verkligen, att en sådan person skulle uppträda.
Detta har nu skett, och att han står på en annan sida torde vara mindre väsendtligt.
Då jag hört så mycket talas om lugn i denna stora fråga, hoppas jag, att lugnet ej skall blifva stoldt derföre, att vi stå på olika sidor.
Jag vill blott, i anledning af yttrandet, att jag kunde drömma mig vara i en annan representantkammare, tillägga, att jag skulle önska, det jag vore på ett sådant rum, der det vore fråga om en så vigtig sak som denna, och der det vore möjligt att på en gång explicera allt, hvad man har i saken att säga.
Kanhända skulle det vara nyttigt, i fall formerna sådant medgåfve, att personer vore hindrade genom lag alt icke tala mer än vissa gånger; men här tror jag, att sådant vore omöjligt, och nödgas man bittals expectorera sig, emedan man eljest blefve långtrådig och uppmärksamheten skulle försvinna.
Samma värde talare har sagt, att säkerheten bör lämpas efter localförhållanden.
Det är en allmän sats, som icke kan bestridas; men frågan är nu om dess tillämpning.
Den tror jag oss kunna erhålla; men dervid måste man också fästa sig, i fall öfverläggningarna skola leda till något resultat.
Det har blifvit sagdt, att karaktersskillnaden emellan de åsigter, som här blifvit yttrade, egentligen vore, att den ena fordrade, att
Banken borde upprätthålla sitt myntvärde, och den andra ville, att Banken borde åstadkomma en successiv ökning af sitt rörelsecapital i och för näringarnas skull.
Om den första frågan hoppas jag, att ej mer än en mening kan finnas; åtminstone har, på sätt redan blifvit anmärkt, någon motsatt mening här icke i dag blifvit yttrad, örn den också skulle finnas.
Jag får blott i detta afseende nämna, att om en sådan åsigt linnes efter den upplysning, som man kan förmoda vara vunnen genom så många discussioner om Bancoväsendet, som vid denna och föregående riksdagar förefallit, så är det så mycket bättre.
Jag tror, att man sålunda måste komma derhän, att man, på sätt här i går framställdes, skall fatta, att det endast är med lixt myntvärde, som någonsin den andra åsigten eller näringarnas framgång kan vinnas.
Vi äro således derom fullkomligen derom ense.
Men det är fråga om sättet att bereda näringarnas framgång, och i det fallet får jag förklara, att jag icke tror, att BancoUtsk. träffat det rätta.
Med all aktning för BancoUtskts ledamölcr och deras kända insigter, kan jag dock ej annat än öppet förklara, alt jag hyser denna öfvertygelse.
Jag inser också, 86 Den 24 Juli f. m. hvad svårigheter Utsk. haft vid målets utarbetande.
Utskls ledamöter hafva nödgats modifiera sina egna, vid deras inträde i Utsk. kanske fullkomligt conseqventa åsigter efter alla de motioner och anmärkningar, som deras principaler tid efter annan skickat till dem.
Under sådant förhållande är det icke underligt, om de så mycket modifierat sina egna åsigter, att de kommit på villovägar.
Frågan är nu att afgöra, hvad som är det rätta, och jag anhåller, att ingen afBancoUtsk:s ledamöter måtte upptaga den critik, jag går att framställa, såsom en critik på deras kunskaper, utan endast såsom en critik på det opus, som i deras namn framkommit.
Att, sedan inom BancoUtsk. fråga har varit om att, i stället för en fixation af ett förhållande emellan silfver och sedlar, antaga en fixation till siffran af silfverfonden, en proportions bestämmande blifvit föreslaget anser jag såsom högst felaktigt af Utsk., och detta torde ej behöfva någon vidare utveckling, du sådant redan af så många talare blifvit bevisadt.
Men här är likväl fråga, om saken är hjelpt dermed, att man antager en annan grund, nemi. ett minimum.
I parenthes må jag bekänna, att det i det hela är mig likgiltigt, om detta minimum utsattes till 2J eller 2 millioner r:dr silfver, emedan jag anser, att den blifvande Bancostyrelsen icke genom denna fixation skall komma i någon förlägenhet vid dess beslut.
Hellre skulle jag dock önska, att 2jj eller t. o. m. 3 millioner stadgades såsom minimum, än att det blefve utsatt till 2 millioner.
Likvist är det icke derpå ensamt, som man kan grunda undanrödjandet af alla farhågor mot Bankens möjliga misscredit.
Jag anser en vigtig omständighet vara uteglömd, den nemi. att styrelsen för B.
St:s Bank ej kan, på samma sätt som alla andra bankers styrelse, då den kommer i förlägenhet, vända sig till sina principaler och bedja dem hjelpa sig.
St:s Banks principaler äro R. St., men Bancostyrelsen äger icke någon rättighet att sammankalla dem.
Jag tror derföre, att om en utländning skulle bedöma Bankens ställning, posito att han för sin egen rörelse behöfde kiinna den, skulle han fråga: hvad följer derpå, att Banken råkar i förlägenhet; hvad gör Bancostyrelsen då?
Detta är icke här besvaradt, och det måste besvaras.
Enligt min tanke kan det ej besvaras på annat sätt, än att Bancostyrelsen måste åläggas att i underd. anmäla ett sådant förhållande hos K. M., på det R.
St. måtte sammankallas.
Jag tror, att detta är en alldeles nödvändig åtgärd för att man skall kunna säga sig hafva slutat detta capitel, som rörer att etablera en opinion derom, att
Bankens utvexling ej skall kunna afstadna af sig sjelf.
Det har blifvit sagdt, att Banken har creditiver att tillgå.