Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Hjerta, hvilken synes hufvudsakligen uppträda som det i hans tanka förtryckta folkets försvarare, omtalar vidare de ökade bevillningar, hvilka ytterligare skola utarma folket, till följd af de anslag Rikets Ständers tjenstfcirdighet beviljat.
Mine Herrar! så vida Herr Hjertås afsigt varit att anklaga den beskattningsprincip, som livälfver största tyngden af beskattningen på jordbrukaren eller jordägaren, så skulle jag må hända icke bestrida denna dess mening, men så mycket mera bestrider jag dess användande vid detta tillfälle; det är icke en Regeringens omsorg att afväga skatternes fördelning.
Den tillhörer folkrepresentationen, och det är Rikets Ständer förbehållit, att sig sjelfva beskatta.
Det möjligen felaktiga uti sjelfva beskattningen kan sålunda aldrig läggas Regeringen till last.
Det kan lika litet läggas Regeringen till last, att hafva affordrat ökade bevillningar, då tvärtom, och Herr Hjerta kan ej vara okunnig derom, allmänna bevillningen blifvit sedan år 1810 minskad med 33o,ooo
R:dr årligen, förutan den nedsatta saltpetergärden (och hvad som torde äga anspråk på än mera tacksamhet), samt den tryckande utrikes skulden, hvilken afbetalts utan att folkets skatter derigenom blifvit ökade, och förutan det att tvenne lika nyttiga som ärorika krig blifvit förda, utan att Riket deraf behöft skuld - ai8 Den 4 October e. m. sättas.
Må det förlutas mig af Herr Hjerta, att återkomma med desse, i hans ögon måhända redan föråldrade, välgerningar, för hvilka Svenska folket har att tacka samme ädle Konung, hvars regering nu framställs så begifven på ökade skattebidrag, så misshushållande dermed, och så planlös uti ledningen af folkets angelägenheter.
Hjerta har sjelf återfört sina anklagelser ända till i4 år tillhaka; må han då finna billigt, att försvaret följer enahanda chronologie.
Visserligen synes Herr Hjerta befara, att de anslag, hvilka af Rikets Ständers tjenstfärdigliet (ett ord, som hvarje rättsinnig
Svensk man skall utbyta till fosterlandskänsla) blifvit beviljade, nödvändigt måste medföra en ökad beskattning, som folket icke skulle magta bära; men må Herr Hjerta tillåta mig förklara, att, enligt min och deras åsigter, hvilka beviljat dessa anslag, de kunna och böra fyllas, utan att skatterna behöfva ökas, enligt hvad som blifvit inom Riddarhuset redan af flere talare anfördt.
Herr Hjerta sjelf har ifrat för ett högst betydligt anslag till Canalbyggnaden, att uttagas af Svenska folkets tillgångar — äfven jag ifra»' för detta arbetes fortgång, men nog måste Herr Hjerta erkänna, att detta visserligen nyttiga företag är, ifråga om dess värde, underordnad det vida vigtiga af Rikets försvar.
Det beror således af Rikets Ständer, att på annan väg fylla canalens behofver, i hvilket fall intet behof är tänkbart af Den October e. m. 219 bevillningens ökande.
Jag frågar nu, på hvilka grunder således Herr Hjerta anticiperar så ensidigt uppå framtiden, utan afvagtande af den slutliga statsreglering, som skall omfatta så väl Rikets tillgångar, sorn.
Rikets behofver, att den värde Reservanten på förhand utkastar dessa nödrop om ett armod, som icke finnes, och en ökad beskattning, som icke ökas?
Utaf hela detta Herr Hjertås anförande ser jag endast ett enda resultat qvarstå; det att fortfara med evigt samma obevisade och outredda anklagelse uti ämnen, som röra samhällets vigtigaste interessen, hvilket ock alltifrån Riksdagens början varit dess favorit-thema.
Jag ser äfven ett fruktlöst försök, att framställa Regeringen såsom minneslös af sina pligter och känslolös för folkets väl, under det å en annan sida sjelfva representationen nedsättes af honom till värdet af passiva tjenstfärdighetsorganer.
Vöre jag ej säker, att Svenska folket skulle allmänt förkasta en så förvillande framställning, skulle jag djupt beklaga, att den värde talaren af gårdagens votering kunnat hämta sig anledningar, så främmande för dess föremål.
Visserligen framstår Herr Hjerta som en ifrig försvarare af folkets skattebidrag.
Jag nekar det ej; men må han lemna oss den tillfredsställelsen, att uppstå som försvarare af folkets sjelfständighet, ära och förkofran. *20 Den i4 October e. m.
Ulan att misstyda andras afsigter, utan att vanställa deras gerningar, utan att angripa deras motiver, skola vi gå fram på vår bana, och på den väg, som utstakas af vår tro, vår öfvertygelse 0111 folkets väl, nöjde med våra egne samvetens bifall, äfven då vi skulle nödgas sakna den värde talarens Herr Hjertås.
Jag bar nu uppfyllt den obehagliga pligten att tala öfver ett obehagligt ämne; och får, så vida Herr Hjertås reservation afgår till de öfrige RiksStånden, vördsamt anhålla, att dessa mina yttranden likaledes måtte lä densamma åtfölja.
Grefve Brake,, Magnusuppläste följande:
Ej närvarande, då Herr Hjerta i gårdagens Plenum afgaf dess ifrågavarande reservation, anhåller jag nu, att deröfver få yttra min tanka, likväl icke för att ingå i vederläggning af anförandet i hvad som angår den militaira administrationen.
Jag anser det så mycket öfverflörligare, som jag flere gångor förut inom detta rum, och sednast då Utskottets Utlåtande angående Tredje HufvudTiteln discuterades, sökt göra mine åsigter i den vägen gällande.
En livar, sora vill taga kännedom af saken, kan lätt finna, om och huruvida Regeringen sökt att genom calculer och detaille-uppgifter gifva tillräcklig ledning åt Representationens öfverläggningar och beslut.
Utskottets Betan - Den 14 October e. in. 221 ikanclen bevittna, att så varit förhållandet, och från Revisorernes Berättelser samt RiksStåndens beslut, stödjande sig på de granskande Verkens yttranden, må den Ingne tänkaren hämta rättelse beträffande den misshushållning å Styrelsens sida, som Herr Hjerta så öfverdrifvet sökt densamma påbörda.
Det är således icke i afsiet att tala hvarken såsom Militaire, eller ansvarig Rådgifvare hos Konungen, som jag nu begärt ordet, men deremot för att såsom Svensk och Riddersman utan omsvep framställa, att jag anser Herr Hjertås anförande innebära så många för Ridderskapets och Adelns värdighet och rättskänsla sårande tillmålen, att jag skulle göra mig den största förebråelse, om, särdeles när anförandet skall meddelas de andra RiksStånden, jag ej för min enskildta del till Protorollet yttrade min ledsnad deröfver, att t. ex. Herr Hjerta anser sig behöfva yrka hejd i de anslag
Ståndet biträdt; att det ej besinnat folkets redan alltför stora skattebördor; att han hoppas de andra Stånden mera måtte afse de skattdragandes fördel, än den Statsluxe, som behagar magtcn, förbländar okunnigheten och. beviljas af tjenstfärdigheten; att det varit mera voteringsmassorna, än skaij som tagits till grund för öfverläggningarne inom detta rum; att vi anslå medel utan plan; att våra beslut varit stridande emot landels väl, emot vårt försvarsverks behof, och mot den princip, sora bör ligga till grund för en 222 Den 14 October e. m. vis Representations handlingssätt, och mera dylik t.
Jag hyser det förtroende till de 3:ne Med Ståndens upplysning, att de veta rätt bedöma, huruvida Herr Hjerta ägt skäl yttra : ”att man gör föga eller intet för folkets ”hildning, trefnad och frihet;” samt hvilket anförande är mest fosterländskt, antingen Herr Crusenstolpes motion angående den nu mera beslutade inbjudningen , eller Herr Hjertås ifrågavarande reservation.
I dessa delar, äfvensom i allt hvad sorn rörer sjelfva ämnet, är jag lugn, och vare långt ifrån mig att vilja söka inverka på någons öfvertygelse; men samma aktning, hvarmed Ridderskapet och Adeln under loppet af Riksmötet bemött Herr Hjertås opinion, synes mig Ståndet ägt rätt att förvänta, då, såsom nu är fallet, han ansett sig pligtig bestrida dess vidtagne beslut.
I enskildta lifvet är ett af hufvudvilkoren för förtroendet åt ens egna åsigter, det, att bära aktning för andras; huru mycket mera bör ej sådant utgöra grunden för Representantens yttranderätt?
Ehuru mycket man skulle kunna ytterligare anföra i detta ämne, vill jag blott inskränka mig att till protocollet förklara, det jag finnér Herr Hjertås anförande sakna den värdighet, grundlighet och rättvisa jag skulle önska utmärkte representantens yttranden, och jag kan således ej annat än detsamma
Den 14 O c t o b e r e. nf. 223 ogilla, hysande den öfvertygelse, att de tänkesätt jag nu tillkännagifvit, delas afde liesta Ståndets värde Ledamöter.
Herr Nordenfalk, Johan, anförde skrifteligen: Beskaffenheten af Herr Hjertås ifrågavarande reservation, hvilken omfattar föremål, fremmande för, eller åtminstone alltför vida sträckta utöfver det ämne, som afgjordes, ålägger mig den föga behagliga nödvändighet att förlänga, dock endast för några ögonblick, discussionen genom upptagande af den andel, som synes tillhöra mig serskildt, i de osparda invecliverne emot håde Regering och Representation; en nödvändighet, hvilken, som jag hoppas, torde finnas förklarlig af hvar och en bland Ridderskapet och Adeln, som med känsla af rättvisa vill inse det sårande i dessa tillmålen och den möjliga påföljd af förvillande intryck, som man skulle kunna äfventyra derigenom, att man lät en så beskaffad reservation öfvergå till andra Stånd med oemotsagd syftning att der sprida missförstånd i stället för upplysning, ovilja i stället för välvilja.
Jag skall förbigå att yttra mig Öfver hvad Herr Hjerta anfört om den tjenstfärdighet, hvarmed voteringsmassorna bidraga till ökade skattebördor; öfvertygad att Ståndet, som icke genom votering utan i det närmaste enhälligt afgjorde frågan om anslag till Armeens materiel, skall hålla Herr 324 ®en *4 October e. in.
Hjerta räkning för den missagtning emot Ståndet, som hans yttrande innebär.
Jag skall äfven förbigå de väl kända declamationerna om Regeringens bristande nit för folkets bildning, trefnad och frihet; öfvertygad att Regeringen, å sin sida, lugn och ostörd af illviljan, framgår i fortsatt verksamhet för sin alltid erkända, aldrig åsidosatta bestämmelse — allmänt väl; och öfvertygad att Svenska folket, å sin sida med sin rigtiga och rättvisa omdömesförmåga, tacksamt erkänner hvad som är gjordt, och rigtigt bedömer hindren för hvad som icke är gjordt.
Jag skall icke eller ingå i den på detta rum mångfaldiga gånger, men utan verkan som det synes, förnyade bevisning om det falska i framställningen om ökade skattebidrag.
Men deremot vill jag uppehålla mig vid de ställen af Herr Hjertås reservation, hvaruti angifves: ”att Regeringen icke värdigats ”till Rikets
Ständers pröfning framlägga fullständiga kostnadsförslager för de materiela ”behofvens anskaffande, måhända ej en gång ”underskrifna allegater vid de uppgifter* som ”till StatsUtskottet blifvit lemnade; och att "Rikets Ständer ansetts icke böra erhålla en ”fullständig uppgift på det användbara, som ”i förråden finnes.” Sedan Regeringen vid början af innevarande Riksdag och vid Rikets Ständers för - Den 14 October e. ro. 225 första sammanträde på RiksSalen till Rikets Ständer framlagt ett fullständigt förslag öfver StatsVerkets alla delar, så till utgifter, som inkomster, hvilket förut aldrig ägt rum; sedan Regeringen dervid bemödat sig om iagttagande af den möjligaste noggrannhet, och den mest detaillerade utredning af alla uppgifne behof; sedan delta bemödande af representationen i allmänhet och serskildt på detta rum vid llere tillfällen och sednast för några dagar sedan blifvit erkändt; så är det i sanning lika oväntadt, att höra Herr Hjertås alldeles motsatta tillvitelse, sorn det vore nedslående, om densamma af flere delades.
Om förebråelsen för ofullständig framställning i frågan om Armeens Materiel vore grundad, så skulle den till hufvudsakeligaste delen drabba mig i och för den tjenstebefattning, som mig i detta ämne ålegat.
Jag tilltror mig likväl alt ådagalägga orättvisan af detta klander; och då mina egna uppgifter i ensak, der jag är part, möjligen skulle kunna betviflas, åtminstone af den, som i förnekandet ville söka räddning från uppdagad osannfärdighet; så finner jag mig icke kunna åberopa något mera öfvertygande bevis derom, att fullständiga utredningar i berörde hänseende äro lemnade, än StatsUtskottets Utlåtande N:o i32 sid. 216, der följande mening finnes: ”Utskottet har väl fått emottaga speciela ”utredningar öfver dessa summor (de för raa45 H. i 15 226 Den 14 Octo ber e. m. ”terieln begärdte) men då Utskottet ej kim* ”nät ingå i någon närmare pröfning af alla ”de mångfaldiga till detta ämne hörande de”tailler” etc. etc. — — — — — ■«*. hvilket Utskottets yttrande jemväl är i dess sednare Betänkande angående 3:dje Hufvud* titeln, med obetydlig förändring i ordalag, åter upprepad t.
Vid jemförelse emellan dessa Utskottets yttranden och Herr
Hjertås nu gjorde anklagelse för ofullständighet torde man finna, alt det innebär ett sällsamt missöde, att man å ena sidan tillvites ofullständighet, under det man å den andra mötes med vägrad pröfning af de framlagda detaillerna, för deras vidlyftighets skull.
Herr Hjerta har äfven omtalat allega* ter, som måhända ej ens äro underskrifne. l)å jag öppet går så väl Herr Hjerta sorn Ridderskapet och Adeln tillhanda med den upplysning, alt alla de mångfaldiga spe* ciela utredningar, hvilka såsom bilagor åtföljt Kongl. Majrts Proposition, och blifvit till StatsUtskottet aflemnade, ej varit underskrifne, måste jag tillika förklara, att jag ej förmår inse, hvilken vigt kan på detta förhållande läggas.
På hvilken handling, sorn helst, äfven om man skulle betrakta den utur synpunkten af juridisk bevisning, fordrar man ej underskrift i annat afseende, än för att vara försäkrad, det den ut* gifne handlingen erkännes af utgifvaren, och Den 14 October e. ra. vid detta Förhållande, som icke lärer kunna nekas, frågar jag, om någon den minsta vigt kan läggas derpå, att allegater till en underskrifven proposition, med hvilken de instämma, och hvilka framläggas i StatsUtskottet af en Tjensteman, som dertill har uppdrag, finnas ounderskrifne?
Hvad åter angår den uppgiften, att Rikets
Ständer ansetts icke höra erhålla en fullständig uppgift på det användbara, som i Förråden finnes, så får jag vördsamt och till rättelse äfven i denna origtiga framställning upplysa, att Kongl. Maj:t, uppå hemställan af StatsUtskottet, anbefallt den Tjensteman, som med KrigsCollegii Förråder har närmaste befattning, att gå StatsUtskottet tillhanda med alla de möjliga upplysningar, hvaraf StatsUtskottet, i och för ifrågavarande ämne, kunde vara i behof, hvilket ock skett.
Härigenom lärer Ridderskapet och Adeln finna all den upplysning äfven i detta afseende vara åstadkommen, som möjligtvis kunnat önskas.
För öfrigt förväntar jag, att äfven någon af StatsUtskottets härvarande Ledamöter sjelfve, i öfverensstämmelse med verkliga förhållandet, vitsordar motsatsen af Herr Hjertås uppgifter, till den del, som de nu äro af mig upptagne och besvarade.
Derest, såsom jag vägar hoppas, det lyckats mig att öfvertyga Ridderskapet och 45 H. i5* aa8 Den k4 O c t ober e. m.
Adeln, att den skugga, Herr Hjerta velat kasta på sättet för framställningen, i frågan om anslaget till materieln, är oförtjent, så skall ock orättvisan i beskyllningen både bos Ridderskapet och Adeln och de Stånd, dit den velat fortplantas, återfalla på sitt upphof.
Sluteligen må det tillåtas mig att tilllägga endast ett förklarande, föranledt af Herr Hjertås yttrande om den ovilja, hvarmed vid denna tid hela Sverige skall se sine Ombud under denna Riksdag öka skattebidragen.
Om det ock skulle lyckas en och annan vän af förvillelsen, att dels åt en lättrogen omgifning, dels genom tidningsblad, åt en större allmänhet bibringa en sådan mot sanna förhållandet stridande öfvertygelse, och om man än skulle lyckas, att derigenom för någon tid åstadkomma åsyftadt missnöje; så skall dock, om ej förr, efter Riksdagens slut, sanningen uttaga sin rätt, det missledda omdömet rättas; men då skall ock, i följd deraf, samma Sverige vända sin ovilja emot dem, som velat utså frön till missförstånd emellan en välviljande Styrelse och ett välviljande Folk.
Då, genom det egna i föredragningssättet, vi blifvit uppehållna vid ett ämne, som icke mera bordt kunna blifva föremål för discussion, inskränker jag mig nu endast till att fråga Herr Grefven och LandtMarskalken, huruvida det kan vara lagligt att, i anledning af min re - Den 14 October e. m. servation, de Herrar, som nu yttrat sig, fått afgifva sine anföranden, och, i fall det så anses, huruvida de kunna vara berättigade, att låta desse anföranden åtfölja min reservation till de öfrige RiksStånden.
Hans LancltMarskalken yttrade, att då 5o §.
Riksdagsordningen berättigade hvarje Stånds Ledamot , att till Protoeollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma, ansåg Hans Excellence de Ledamöter, hvilka besvarat Herr Hjertås reservation, på grund af berörde stadgande, dertill äga ostridig rättighet.
I frågan åter, huruvida desse Ledamöters svar äfven borde få åtfölja Herr Hjertås reservation till de Öfrige RiksStånden, så enär §.
Riksdagsordningen, som tillåter Ledamot, hvilken icke i Ståndets fattade beslut instämt, att sin särskilta tanka bos de öfrige Stånden anmäla, genom serskildt Memorial eller dictamen till Protoeollet, som må Ståndets beslut åtfölja, icke tillika innefattade något förbud för en annan Ledamot att få sitt svar eller vederläggning af nyssnämde serskilta tanka till de öfrige RiksStånden afsänd; alltså och då det tycktes icke kunna förmenas de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka tilläfventyrs kunna sådant önska att få vid Herr Hjertås reservation bifoga deras deröfver meddelte yttranden och omdömen, och härtill korarae, att i fråga af dylik be - a3o Den i4 October c. m. skaffenhet Ridderskapet och Adeln tillförene vid en annan Riksdag tillåtit en Ledamot att få dess svar å en annan Ledamots serskilta tanka till de öfrige RiksStånden afsändt, ansåg, på dessa grunder, Hans Excellence sig hvarken kunna vägra de Ledamöter, hvilka afgifvit svar å Herr Hjertås reservation, proposition derå, att deras yttranden äfven må till de öfrige RiksStånden åtfölja Ridderskapets och Adelns beslut i ämnet, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle behaga dertill lemna dess bifall eller äga rätt förklara, att berörde svar borde ovillkorligen bifogas Ridderskapets och Adelns beslut; utan komme det att helt och hållit bero af Ridderskapets och Adelns egit bepröfvande och afgörande.
Herr Hjerta: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken nu förklarat sig anse dem, som instämt i ett af Ståndet fatladt beslut, äfven äga rätt, att låta sine enskildte yttranden åtfölja till MedStånden, när Ledamot af minoriteten begagnar sig af dess i RiksdagsOrdningeus 57 §. tillerkända rättighet, att, då han
xxej i Ståndets fattade beslut instämt, sin serskildta tanka hos de öfriga ”Stånden anmäla;” finnér jag visserligen, att samma majoritet, hvars skadliga beslut vållat min reservation, äfven lärer bifalla remiss till MedStånden af de yttranden, hvilka nu komma att afgifvas emot densamma.
Men då en sådan procedure nödvändigt skall
Den i-4 Octo ber e. m. ändamålslöst uttänja Riksdagsförhandlingarne, och tvärtemot föreskriften i nämnde 5^ §. medföra uppehåll i Ståndsbesllitens cotnmunicerande, måste jag på det högsta bestrida den.
I Utskott, der fråga om dylika remisser uppsLått, har det aldrig varit tillåtit, att till Stånden ingå med serskildta anföranden, då man ej mot heslutet reserverat sig; och hela den discussion, som nu pågår, är i min tanka olaglig och formlös; olaglig, emedan en enskild reservation icke står nämnd bland Föredraga in gsämnen
,■ och således icke eller kan blifva föremål för Ståndets öfverläggning; formlös, emedan dea blott har lill föremål: ord — ordtydning—? ord vridning — men ej sak.
Saken är: att jag bestrider anslaget, och delta kan majoriteten ej hindra mig att meddela de öfrige Stånden.
Orden äro: mina; blott mina, yttrade till de tre andre Stånden, och blott till dem.
Att nu upptaga dem till öfverläggningsämne här, skall blott leda till villervalla.
Då jag likväl nu inser, att man skall besluta remiss af sådane anföranden, enär Herr Grefven och LandtMarskalken proponerar det, vill jag försöka att upptaga och vederlägga hvad man anfört emot mig, och tillika försvara mig för de oblida beskyllningar min reservation fått vederfaras.
Som man omflyttat och vrängt mina ord, utber jag mig, att heldre än att enskildt upptaga de granna fraser, hvarmed Grefve Löwenhjelm trott sig kunna förnöja Ridderskapefc 232 Den i4 Octo ber e. m. och Adeln, samt de enskildta ogillanden, hvarmed några andre Talare, såsom mig synes, onödigtvis besvärat Ridderskapet och Adeln, få förklara mina ord på det sätt, att hvarje del af mitt anförande af mig genomgås och nogare bestämmes.
Jag har yttrat: att jag förgäfves yrkat hejel i anslag och besinning af folkets redan allt för stora skattebördor.
Om man ock skulle linna detta ordet hejd innebära en förebråelse, så frågar jag, om ejden, som är Öfvertygad om sanningen af denna strofs hufvudmening, bör ursägtas, derest han skulle använda något uttryck, som vore för häftigt, helst då striden börjat föras med sådan bitterhet å den beskattande majoritetens sida.
Hvad jag sagt, har utgått af den innerligaste öfvertygelse om sanningen deraf, att våra skatter äro vida större, än man tror eller vill veta.
Jag har sagt detta 20 kanske 3o gånger förut, utan att anmärkningarne deremot ledt till andra resultnter, än att man allt mera måst medgifva högre zilfror på skattebeloppet, och jag kan ej återtaga dessa ord.
Jag har vidare sagt: alt jag hoppades dc andre Stånden skulle mera afse de skattdragandes fördel, än den stats lyx, som behagar makten, förbländar okunnigheten, och beviljas af tjenstfärdigheten.
Härutaf hafva Grefvarne Löwenhjelm och Brahe tagit sig anledning, att beskylla mig för hädelse mot Den i4 October e. m. a33 Regering, Representation och mine medbroder i detta Stånd.
Jag lemnar dock åt hvarje opartisk granskare af tidens händelser, om ej dessa uttryck äro naturliga och påtagligen framkallade af de moderna constitutionella formerna.
Hela Europa skall snart erkänna sanningen af denna i några ord af slutmeningen framställda målning af den Ministérieltrepresentativa Statsförfattningen; och huru man kan deraf vilja göra någon syftning till personlighet, begriper jag ej.
Jag har vidare nämnt: resultaten af vära, som mig sjnes, icke så mycket på skaij som på Voteringsmassornaj grundade öfverläggningar.
Ja, mine Herrar!
Er, huru ofta vi ej hört dessa högljudda rop på votering nedtysta minoritetens skäl, och jag vädjar till hvarje upplyst man, om ej skäl blifvit af mig fruktlöst använda, bland andra tillfällen, i frågan om anslaget till Försvarsverkets iståndsättande, hvilket anslag man nu ytterligare vill öka.
Jag har yttrat, att man äfven på denna väg söker att öka skattebidragen af ett folk, för hvars bildning, trefnad och frihet man deremot, som mig synes, gör föga eller intet.
Denna mellanmening har man anfallit, såsom riktad mot Regeringen.
Jag har likväl ej nämnt dess namn.
Men om jag menat den; om jag nu ock skulle säga, att jag menat den; hvad är väl hela yttrandet annat, än en enskild tanka, eli motif 234 D,e 11 14 October e. ni. föl* mig allena.
Det är ju ej cn juridisk beskyllning; det är en moralisk-tro; och i sanning» den kail ej undertvingas deraf, altman vid en Riksdag, då man hegart millioner till obehöflig^ ting, föreslagit 60,000 R:dr till Läroverken..
Om den är origtig, är det blott illa för mig; men den är och blir en bisak, som af dem, hvilka ej tycka om dera, tilt och med kail anses som en brist i min framställning.
Vidare har jag yttrat: då man genom ett dylikt inflytande, som en Stånds inbjudning , vill lemna ökade skattebidrag till en Styrelses disposition, som pä i/f års tid låtit våra dyrbara och fullständiga Förråder oupphörligt förskingras, oagtadt de betydlige anslag för 3:dje Titeln, hvilka på alla upptänkliga sätt blifvit anslagne till personalen; och det är troligen denna punkt sorn gifvit anledning till det häftiga anfall, hyarmed man tyckes vilja qväfva min reservation.
Orden äro emedlertid sagde.
De stå der; odi de stå der för min räkning.
Ehuru jag, nu oberedd, ej kan framställa de zifferbevis, som utvisa, huru våra Förråder sammansmultit under freden, och huru deremot personalen alltjemnt förbi i fvi t sig lika, samt upptagit allt högre Statsbidrag, kan sådant ske inom 14 dagar, 0111 det behöfves, och om ej efter någon lugnare besinning, en sådan bevisning är öfverflödig, enär måhända i denna sak snart finnes blott en öfvertygelse inom våra bröst.