Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 afseende på sättet att bibringa Arméens befäl den bildning, som för en Officer är lika vigtig som för hvarje annan Statens embetsman, har Hr Gr:n meddelat hvarjehanda åsigter, såsom: att Krigs-skolan på Carlberg bibringar en ensidig upfostran, oförenlig med allmän beväringspligt; alt krigsvrket icke fordrar någon särskild läroanstalt, dä de behöilige delarne af krigsvetenskaperne lika väl och med stor besparing kunna läras vid universiteterne; att skolan på Carlberg blott lemnar en ringa del af det för Arméen behölliga befälet; att landt- och sjö-kadetter ej böra erhålla undervisning vid ett gemensamt läroverk, utan de sednare förflyttas till Carlskrona; alt Svenska Arméen hade mycket kunnigare officerare innan någon krigsskola fanns; att vid krigsskolan på Carlberg språkundervisningen äsidosättes; m. m.
Att underkasta, alla dessa åsigter en utförlig granskning, till ådagaläggande af deras värde, skulle fordra vida längre tid än deråt vid detta tillfälle kan egnas.
— Frågorna om Officerarens bildning i allmänhet, hvilka äro af stor vigt, hafva under det sednaste århundradet i de flesta länder varit föremål för en uplyst och allvarlig pröfning utur såväl den allmänna, som den rent militära bildningens synpunkt, och utmärkte män med kunskaper och krigserfarenhet hafva deröfver mycket tänkt, talat och skrifvit.
Resultaterna äro kände.
I nästan alla Europeiska länder — och till och med i Amerikanska Fristaterne — bildas nu för tiden allt eller en del af Arméens befäl vid af Staterna helt och hållet eller till en del nnderhållne krigsskolor.
Ingenstädes har mig veterligen, någon sådan skola deri sednare tiden blifvit upphäfd, men flere deremot utvidgade och förbättrade.
Så är förhållandet i Preussen, Tyska Staterna, England, Frankrike, Sardinien m. fl. länder, för att icke tala om Ryssland, och i en främmande stat Bayern har nyligen en större sådan läro-inrättning blifvit ombildad till ungefärlig likhet 158 Den 28 Januari f. ra. med den i vårt land befintliga.
1 Österrike hafva det sednaste krigets erfarenheter förauledt dessa krigsskolors utsträckning till ett system, sorn nu är under genomförande och hvartill man aldrig förr sett motstycke; man följer der gossens militära uppfostran genom lieie olika militär-skolor från 7:de till 23:je året. livad bevisar allt detta?
Skola vi ensamt stå efter alla andra nationers framsteg äfven i krigskonsten och har llr Gr:n rätt i det påstående att Carlberg är obehöfligt derföre att högre militära läro-anstalter finnas?
Dessa afse ju special-vapnen.
Anckarsvärd anser krigsskolan på Carlberg bibringa ensidig uppfostran.
— Del torde med anlening häraf kunna frågas, om hvarje slag af bildning, som, bygd på förut lagd humanistisk grund, åsyftar att meddela grundliga insigter i något visst yrke och kärlek för dess utöfning, icke alltid måste, genom sin speciella riktning, vara till en viss grad ensidig, och om icke så måste vara fallet med hvarje yrke, såvida nemligen någonting med besked en gång skall deruti uträttas.
Att ynglingarne, under vistelsen vid krigsskolan, bibringas vana vid ordning, upmärksamhet och lydnad — så nyttigt vid all upfostran — lärer väl cj få namn af ensidighet.
Om talaren med denna sednare åter alsett den kastanda och de ståndsfördomar, som kunna anses vid en krigsskola möjligen finna näring, så har det numera ingen fara att ju icke tidens uplysniug och hela vårt samhällslif fullkomligt motarbetar och tillintetgör den.
— Det förefaller mig derföre nästan, som om den befarade ensidigheten slutligen helt enkelt reducerar sig till den uteslutande liäg och kärlek för yrket och dess pligler, som man anser en krigsskola företrädesvis böra grundlägga.
Om så skulle vara, anser jag ensidigheten, från yrkets synpunkt betraktad, för en fördel, långt mer att värdera än klandra.
— Huru bildning vid en krigsskola skulle vara oförenligt med allmän beväringspligt, är svårt att inse.
Beväringen behöfver ju, mer än stamtrupperna, dugligt och öfvadt befäl.
Conscriptions-syslem och krigsskolor förekomma i nästan alla länder.
Hr Grins påstående, att krigsvrket icke fordrar någon särskild läro-anstalt. då de behöfliga delarne af krigsvetenskaperne, lika väl och med stor besparing, kunna läras vid universiteterne, borde vä! vara grundad dels på noggrannt inhemtad kännedom om hvaruti bildningen vid Statens krigsskola nu består och huru den der meddelas, dels och på erforderliga beräkningar öfver kostnaden för en militär-bildnings-afdelnings förläggande lill unniversitel.et.
Ty utan att vara stödt på sådan grund, förlorar ju llr Grins påstående allt sitt värde.
— Vid en krigsskola mäste icke blott den theoretiska, utan äfven den praktiska skickligheten främjas.
Den sednare fordrar ändamålsenligt anordnade öfningar af åtskilliga slag.
Flera af dessa (t. ex. artilleri- och broslagnings-öfningar) blifva, under nuvarande förhållanden, billigare genom hufvudstadens granskap, än om de skulle utöfvas längre derifrån.
Skulle nu erforderligt antal lärare, jemte den för ölningarne nödiga attiraljen, förläggas till en af universitets-städerne, eller kanske till begge, samt den Den 28 Januari f. m. theoretiska och praktiska undervisningen der meddelas lika fullständigt, sorn vid Statens nuvarande officers-bildnings—anstalt, sä betviflar jag, af flera skäl, den deraf följande »stora besparingen.»
Att skolan vid Carlberg ej kan lemna allt det befäl, som Arméen behöfver, är visserligen enligt förhållandet och har aldrig kunnat påräknas med hittills beviljade anslag.
Att 'den blott lemnar »en ringa del» af detta befäl, är likväl sä ali förstå, att frän denna skola årligen utgå alla för flottan behöllige
Officerare och något mera än | af det vid Arméen erforderliga befälet.
Orsakerne härtill äro naturligtvis utrymmet och. såsom jag nyss sagt, det till skolans underhåll nu anvisade anslaget.
Viii bedömande af detta sednare bör tagas i betraktande, att läroverket derför är skyldigt att underhålla 20 frikadetter och att, med den återstående delen af anslaget, bestrida kostnaden för de vid samma undervisningsverk förenade landt- och sjökrigsskolornc, hvarföre äfven vårt land icke, så som folket är med andra Stater, bekostar underhållet af någon särskild sjökadcllskola Hr Gr:n tilIkännagifver ytterligare sin åsigt vara, att landtoch sjökadetter ej höra erhålla undervisning vid ett gemensamt läroverk, utan de sednare böra flyttas till Carlskrona.
— Med anledning häraf, tillåter jag mig uplysa, hvad Hr Gr:n sjelf förmodligen har sig bekant, att denna fråga länge varit föremål för olika tankar bland Officerare inom sjövapnet; att K.
M. för 3 är sedan updrog åt en af sjö-officerare sammansatt Komité alt företaga en närmare granskning af de för sjö-krigsundervisningen i vårt land gällande föreskrifter; att denna Komité, efter en noggrann pröfning af frågan rörande landt och sjökrigsskolornas förening, ansåg fördelarne af en sådan förening vara så öfvervägande, att de enhälligt tillstyrkte »sjö- och landkadetternas upfottran vid Krigsskolan på Carlberg».
Denna, af uplyste och sakkunnige män enstämmigt yttrade åsigt visar således, att Hr Gr.
Anckarsvärds bestämdt tillkännagifna förmening åtminstone icke delas af alla.
Den värde talaren har yttrat, att »Svenska
Arméen egde mycket kunniga Officerare innan någon Krigs-Akademi fanns».
Kan det verkeligen vara hans mening att begagna denna reflexion såsom ett bevis för en krigsskolas obehöflighet?
På grund af detta argument, kunde man ju såsom lyx-artikel betrakta hvarje bildningsanstalt, ty under alla tider och i alla länder hafva itpträdt kunnige individer, oberoende af lärdomsskolornas antal och skick.
Men jemförelsen emellan desse »mycket kunnige» Officerares antal inom Svenska Arméen, före Krigs-Akademiens tillvaro och nu, gifver vid handen ett förhållande, som jag är öfvertygad att sjelfva talaren måste kallas lyckligt.
Och dessutom, hvarifrån härledde sig desse omnämnde, fåtalige men kunnige Officerares vetande?
Jo, dels från en upfostran i sjelfva kriget, dels från resor i främmande länder och begagnandet af dervarande militära läro-anstalter.
Talaren tyckes för dessa tider hysa en viss förkärlek då han föreslår, att, i stället för vår krigsskolas bevarande inomlands, använda dess anslag till 160 Den 28 Januari f. m. rese-stipendier utomlands.
Utan någon skola i Riket, der de militära elementerna theoretiskt och praktiskt kunde inhemtas, skulle de få ynglingar, som kunde komma i åtnjutande af nämnde rese-understöd, framstå för utlänningen, föga underbygde, och blotta en brist i våra militära bildnings-ansfalter, som jag befarar att talarens ekonomiska välmening icke förmådde skyla.
Tiden, som erfordras för den utländska militär-bildningen blef alltså temmeligen lång och den ekonomiska vinsten temmeligen obetydlig.
— Jag kan derföre icke dela talarens missnöje öfver möjligheten att kunna erhålla militärisk bildning inom vårt eget land, och jag har svårt att förklara hans ovilja emot Krigs-Akaderaien, om icke skälen äro likartade med dem, på grund af hvilka han missbilligar skjutskolors införande, eller derföre a att skjutkonsten är så ringar.
Den råa styrkans öfverlägsenhet i kriget hör, sedan länge, till det förflutna, och krigskonsten i vår tid kräfver ett studium, hvars ensidighet — talaren måste förlåta är en verklighet.
Vi kunna numera icke vända våra vapen mot någon Europeisk nation, hvars krigsbefäl icke, till större delen, förvärfvat denna »ensidiga,n men för yrket nödvändiga bildning.
Att kunna upkasta ett fältverk, slå en brygga, handtera en kanon, affatta och taktiskt bedöma en position o. s. v. är i vår tid af oeftergiflig vigt.
Inhemtandet af såväl theoretisk som praktisk kännedom om militäryrkets många olika delar fordrar en lärare-personal och en materiel, som gifver åt krigsskolor i alla länder det ohjelpliga felet att vara något dyra.
Dyrbarare är dock förlusten af en Armée till följe af befälets oskicklighet.
Så tänker man åtminstone i andra länder, der särskilda krigsskolors nödvändighet ännu icke af någon klandersjuka blifvit satt i tvifvel.
Ett af de biskal till Krigs-Akademiens indragning, hvarvid talaren synts fästa mycket afseende är — såsom han uttrycker sig — detta läroverks »åsidosättande» af de lefvande språkens inlärande.
Det är förvånande, att en af Svenska folkets representanter, på ett afstånd af ^ mil från det läroverk, hvars alla lektions-tabeller äro tillgänglige och hvars alla examina äro offentlige, icke aktar nödigt att personligen förvissa sig om förhållanderne, innan han offentligen och »utan rädsla för misstaga vågar förevita nämnde läroverk åsidosättandet af ett, för militär-yrket i synnerhet oumbärlig ämne.
Jag vill här icke trötta det Högloft.
Ståndet med redogörande för lärotimmar och examens fordringar, utan blott i förbigående nämna, att till och med i de tvenne högsta klasserne — den egentliga afdelningen för militärämnen — åt fransyska språkets fortsatta lärande är lika lång tid anslagen, som åt Taktik, Reglementen och Krigsartiklar tillsammanstagne, åt Tyska språket lika lång tid, som till Artilleri, artilleri-ritning och handgevärs-lära. samt åt Engelska språket, hälften af den för Befästningskonst och Topografi bestämda lektionstiden; och jag är öfvertygad, att ingen, som besinnar det förhållande, i hvilket ämnena vid en krigssko - Den 28 Januari f. m. 161 ia måste stå till hvarandra, skall anse språkstudiet vid krigsskolan å Carlberg styfmoderligt behandladt.
— Till det antal kadetter, sorn under de sednare åren utgjort omkring 200, består Staten, för Fransyska språket 2 lärare, för Tyska 1 och för Engelska 1, och till följd af detta förhållande kan icke af utgående kadetter skäligen fordras, alt de skola hafva hunnit inhemta en fullkomlig språkskicklighet.
Dock har det de sednare åren visat sig, att icke ringa antal har vid utgångsexamen erhållit ett betyg, som berättigar att, utan förnyad språk-examen ingå i Generalstaben, och såsom ett exempel på examensfordringarne vid Krigs-Akademien må blott nämnas, att examinerade Studenter någon gång, då de sökt blifva antagne som kadetter, vid inträdesexamen lill i:sla klassen blifvit differerad i språken.
Jag är således i detta afseende af fullkomligt motsatt tanke med Hr Gr:n och jag har bevis för min åsigt.
— Hr Gr:n anför Sprengtporten omsorger för sin brigads utbildande.
De äro obestridliga; också räknas bland dessa förnämligast grundandet af Hapaniemi kadett-skola i Finland.
Vi hafva nu haft en långvarig fred och under tiden har krigskonsten vunnit ett försprång, som det sannerligen behöfves alla våra militär-inrättningars versamhet för att uphinna.
Angtde General-Stabens föreslagna organisation yttrar
Hr Grtn endast helt lakoniskt: att detta förslag är inveckladt och opraktiskt, samt nyttan deraf tvifvelaktig.
Mot sådane exclusiva kraftord, har jag ingenting annat att invända, än att jag önskade se detta bevisadl.
Om behofvet af en dylik organisation* är så mycket både här i Sverige och i främmande länder taladt, att derom föga återstår att tillägga, helst det aldrig egentligen synes bestridt.
Hvartill gagnar då anmärkntn?
Sakkunnige män hafva uprättat hufvudgrunderna för mitt förslag, och mot dessa grunder har ingenting blifvit invändt.
Jag hoppas således att intet afseende må fästas vid den af Hr Gr:n framkastade fras, hvars rätta mening jag sannerligen icke förmår rätt upfatta.
Jag förmodar dock, att
Hr Gr:ns uttryck om det opartiska och invecklade uti ifrågavande organisations-förslag måste röra sjelfva aflönings förhållandena.
Sedan jag likväl, i oftanämttde vidlyftiga StatsRåds-prot. sökt motivera anledningen, hvarföre jag icke ansett General-Staben i Sverige kunna blifva, liksom i flere andra länder, en fristående institution, utan till följd af omständigheter, som i prot. äfven äro teinligen utvecklade, mäst betrakta densamma såsom tillhörande vissa rege:ten och corpser, så upstår ovilkorligen det förhållande, att när General-Stabs-offlcerare kommenderas till tjenstgöring vare sig i Stockholm eller å andra orter, blifva icke allenast de för tillfället befriade från deltagande i den tjenstgöring, som, lika med andra officerare, tillkommer dem vid det respektiva rege:tet eller corpsen, utan dessa sednare pålägges äfven derigenom ökad tjenstgöring i deras ställe.
Jag hade icke trott det vara så lil H. II 162 Den 28 Januari f. m. oegentligt eller så inveckladt att föreslå, det ett särskildt, tillräckligt stort arfvode eller traktamente borde anslås åt en sådan General-Stabs-offlcer, i och för hans tjenstgöring vid Staben, hvaremot det vore billigt att han vid regertet afstode ett belopp, motsvarande hvad nu iir föreslaget för första officers-graden eller 500 li:dr rmt, samt dessutom, om han vore Kompanieller Sqvadrons-Chef, ett visst stadgadt belojjp.
Jag anser ingenting vara lättare, än att detta afdrag skedde vid atlöningsregleringen inom regertet.
Derigenom skulle alltid en surnumerär-offlcer derstädes blifva i tillfälle att få lön. samt sålunda ersättning tillkomma den, som får sköta General-Stabs-officerens tjenst vid regertet.
Finnas inga Surnumerärer. så tillfölle afdraget regertets Lönings-direktion, som, när den öfriga behållningen utdelades, lätteligen kunde tillse, att den som haft ökad tjenstgöring derföre klefve godtgjord.
— Jag kan icke finna att denna föreskrift är så invecklad som Hr Grrn och åtskilliga andra påstått.
Jag önskar och hoppas, att vederb. måtte behjerta hvilken brist hittills varit inom Svenska Arméen på en verklig och behörigen organiserad General-Stab.
Rörde skjulskolorna yttrat Gr.
Anckarsvärd att vi skola hushålla med våra små tillgångar och att goda gevär framför allt böra anskaffas.
Det första är en lika rigtig aumärkn. som det andra.
Men hvartill gagnar det bästa gevär i en oöfvad hand?
Ar icke tvertom det sämsta i så måtto bättre, att dess förstörande eller ersättande ej orsakar lika stor kostnad, som det dyrare vapnet ?
— Hr Gr:ns sats att skjutskolor äro obehöfliga, stöder sig icke på sednare tiders erfarenhet.
Nu. då man öfverallt annorstädes fäster så stor vigt vid skjutkonsten och bildandet af skicklige undervisare deruti; då central-skolor för sådant, ändamål öfverallt uprättas; då sjelfva England och Englands liberalaste press räknar såsom den aflidne Armc-öfverbefälhafvarens största förtjenst att han grundat skjutskolan i Hythe; då, med ökadt behof deraf, antalet af utmärkte skyttar alltmera börjar saknas inom vår Aimée, då deremot de nya förbättrade handgevären fordra ej blott större praktisk färdighet, utan äfven större theoretisk insigt o. s. v., — nu skulle ej inrättandet af en dylik skola blifva en nödvändighetssak?
Detta kan svårligen vara den värde Grrns allvar.
Att skjutkonsten bör inläras vid regeUenas mölen är äfven min åsigt. nemi. då, när våra vapenöfningar blifva så utsträckta att vi få lid dertill och då nödige undervisare blifvit bildade.
— Att åter införa skjutöfningar på landsbygden vore visserligen nyttigt, om det blott kunde praktiskt genomföras och ordnas, men kan svårligen på mycket lång tid leda till nöjaktigt resultat, enär sjelfva skjutkonstens hemland Schweitz, der sådane öfningar vunnit sd stor utsträckning, allt ifrån manskapets barnår, som i intet annat land är möjligt införa, likväl bland hela sin vapenföra härsmakt af 300,000 man, ej upställer mer än 8,000 skyttar, åt hvilka man anförtror det nya geväret, utan Den 28 Januari f. m. 163 allt annat manskap anses bättre verka genom att skjuta salfvor med de äldre gevären.
Saknaden af skjutskolor, såsom jemväl bibringande enhet i instruktion och kännedom af de olika skjutgevärens konstruktion m. in., har, enl. min åsigt, utgjort en med rätta öfverklagad brist inom vår Armée.
Att jag nu sökt bereda utsigt äfven för oss, att härutinnan följa krigskonstens framsteg, hade jag icke trott böra räknas mig till last.
Man ropar ständigt på reformer och förbättringar; men när förslag dertill upgöras och framstäl» las, så förklaras de onyttige, olämplige, eller för dyra o. s. v.
Kan sådant upmuntra till nya bemödanden och ytterligare nedlagdt arbete?
Nyttan af utsträckta vapenöfning ar erkännes visserligen till en del af Hr Grin, men bestridvs dock i andra afseenden, och detta på ett. efter mitt förmenande, temmeligen ytligt sätt.
Det är förträffligt och vigt, att blott behöfva säga ”nej», eller att nyttan icke svarar emot kostnaden o. s. v.
Derigenom slipper man att pröfva eller upgifva skäl.
— Rehofvet af dessa öfningars förlängande har dock vid flere föregående Riksdagar och äfven i nu atlemnade StatsRåds-prot. blifvit på det, som jag vågar hoppas, tydligaste sätt visadt och ej heller någonsin förnekadt.
.Jag får således, till bemötande af möjliga inkast, hänvisa till mitt tryckta, ganska vidlyftiga anförande derom.
— Ått efter Hr Gr:ns förslag låta indelta Arméen undergå 6 veckors krigs-tjenstgöring, såsom det heter, förmodligen slraxt före eller jusi vid inbrytande krig, är en idé, om hvars praktiska värde jag förmodar icke mången bör komma att stanna i villrådighet.
Det vore sannerligen att allt för länge upskjuta hvad jag för min del anser oundgängligt att hafva undangjordt, innan Arméen utsattes för ett sammanträffande med fienden.
1 anseende till asvårigheten att hålla de värfvade rege:tena kompletta» påyrkar Hr Gr:n kommenderingar itr indelta Arméen, hvarigenom en lärorikare öfning kunde vinnas än i allmänhet vid rege:tenas korporals-skolor.
Men dessa sednare kosta intet, eller snart sagdt intet, då deremot de nu förespeglade blifva jemförelsevis ganska dyra.
Jag är långt ifrån att bestrida nyttan, tvertom inser och erkänner jag den, men detta skulle föranleda en så hetydligt ökad kostnad, att jag icke vågat begära något dylikt.
Kanske skola medel härtill under Hr Grins auspicier, kunna beredas och då vore jag ganska tacksam.
Emellertid och då jag nu hör, att jag i flere fall — till och med i Hr Grins tanke — kunnat och bordt begära större anslag och sålunda, snart sagdt, klandras för att hafva äskat för litel, så hoppas jag att ett motsatt förhållande för framtiden icke måtte komma att falla dåvande DepitsChef till last, utan den hittills vanliga beskyllningen att hafva begärt för mycket då måtte uteblifva, och vederb. hafva att påräkna samma erkännande, som jag nu till en del, midt ibland allt klander, fått glädja mig åt 164 Den 28 Januari f. m.
För Hr Gr:ns medgifvande alt större öfningsläger anågon gång" böra bållås, stannar jag i förbindelse: men anhåller att få flista upmärksamheten derpå, att just den nyare tidens krigskonst framkallat behofvet af större corpsers sammandragande ända derhän, att man i de flesta länder måst besluta sig för uprättandet af s. k. stående läger för en betydlig truppstyrka, exempelvis Engelsmännen vid Aldersbott och Shornclitf, Belgierna vid Beveiloo.
Fransmännen vid Boulogne och Lyon. t. o. m. Schweitzarne vid Thun o. s. v. Dessutom torde det hafva undfallit
Hr Gr:ns upmärksamhet att uti den Kongl. Propos:n finnes uttryckt, pag. 106, att "något särskildt anslag för de till öfningslägren kommenderade regeitens och rorpsers underhåll erfordras icke, om lägret ej varar längre tid, än hvad för rege:tsmötet blifver bestämdt", o. s. v. Med hållandet af större öfningsläger är jemväl den fördel afsedd, som också af Gr.
Anckarsvärd påpekas, eller att bereda nödig erfarenhet i sättet för truppernas underhåll och vård i fält.
Men då Hr Gr:n klandrar att manskapets fortskaffning sker å ångbåtar eller sjöledes, i st. att det borde öfvas genom längre marscher till fots, så drabbar denna tillvitelse helt och hållet li. St., och icke Chefen för LandförsvtsDep:tet.
Redan vid 1834 års Riksdag afgåfvo nemi.
Ständerna en underd. skrifvelse, hvaruti anhålles om "transport sjöledes ej mindre af båtsmän, än af kronans manskap i allmänhet" samt att en sådan fortskaffning "från en ort till annan inom Riket hädanefter alltid måtte verkställas sjövägen, antingen på kronans egna eller på hyrde fartyg, då ett sådant transportsätt kan begagnas.
" Sedermera ingingo R.
St. vid 1841 års Riksdag med förnyad underd. skrifvelse till K. M., då frågan förekom om utfärdandet af ny tågordning, för hvilken det upgjorda förslaget innefattade att "fortskaffning landvägen af trupper, tillhörande landt-arméen, skall i allmänhet ske medelst tågande."
Men 11.
St., som funnit sin "öfvertygelse om lämpligheten" af transporter sjöledes ytterligare stadgad, anhöllo då enl. ordalydelsen »om ett tillägg i berörde stadgande, så att fortskaffning af trupper, tillhörande landt-arméen, äfven måtte komma att ske sjöledes, då E. K.
M. finner sådant tjenlig! och med för handen var.-de omständigheter öfverensstämmande "
Strå egna beslut npsattes den g i nu gällande tågordning, som föreskrifver det oftare användandet af just samma fortskaffningssätt, hvilket af Gr.
Anckarsvärd här blifvit tadladt, och som jag för min del icke heller finner ändamålsenligt, hvarföre jag också hemställt, att fortskaffning medelst tågande åtminstone en gång, antingen till eller från öfningslägret, måtte få ega ruin.
Beväring s-manskapets öfningar äro af Hr Gr:n ännu lösligare vidrörde.
Utan att kunna bestrida deras nödvändighet, finner Gr:n detta manskaps öfning blott för en gång endast leda till den fördel att folkets militära håg och känsla derigenom väckes och underhålles.
Redan detta är mycket vunnet; men Den 24 Januari f. m. 165 långt ifrån att förneka, har jag tvertoin i milt anförande till StatsRåds-prot. tydligen framställt vigten och den stora fördelen deraf, att samma Bevärings-manskap under 2:ne år vapenöfvades.
St. finnas benägne att härtill lemna bifall, så vore sannerligen ett stort steg uttaget till våra försvarsk^afters lyftande; men så länge man med skäl kan frukta afslag till en sådan framställning, har jag ansett nödvändigt att åtminstone den årsklass, som vid fiendtligt inbrott först bör vara redo att utgå, erhåller så pass mycken vapen-färdighet, att det ej måste undergå en rekrytskola i soldatens enklaste bildningsgrunder, och delta på samma gång sorn det skall träda under fiendens ögon.
Efter en någorlunda inhemtad rekrythildning kunna visserligen de kyrkoparader, som äfven af mig blifvit föreslagnc, lända till ganska god nytta, såsom underhållande det en gång lärda, men utan densamma, skola alla dylika parader endast urarta till en fåfäng och tidsödande barnlek.
Hr Gr:n (adlar att dessa kyrkoparader blifvit så lösligt omnämnde uti den Kongl. Propos:n, men Ilr Gr:n torde tillåta mig erinra, att ordnandet deraf tillkommer K. M. i kommandoväg och torde näppeligen blifva föremål för Stiindernes afgörande.