Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I dessa ämnen hafva, hos Högloflige Ridder skåpet och Adeln, Herr C. af Stenhoff; hos F alloff ge Borgare-Siandet, l6 LagFtsioltets Betiinkande No 8/j. Riksdags-Fullmägtige Herrar P. Winbladh , J, Cronius, A. landegren och J, Wallström, samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet, Riksdags-Full rnägtige Nils Insulin frit?
Län , Eric Svensson från Bolins Län, Petter Andersson från Hallands Län,’ Eils Pehrsson från Malmöhus Län , och Chri Gustaf Fahlander från Stora Kopparbergs
Län , väckt nedan omförmälde, till Lag-Utskottets handläggning hänvisade Motioner. 1:0 Herr Landegren har anfört, att, i den moa folkmängdens tillväxt, nya näringars uppkomst och de förut varande® förkofran förändrat förhållandet emellan samhällets medlemmar och satt dern i närmare beröring med hvarandra, hafva ock de olägenheter af tidsutdrägt och kostnad, som både för Staten och för enskilde uppkomma dels genom de, tid efter annan, utan fullkomligt samband emelian sig eller med allmänna lagen , inrättade serskilda Domstolar, och dels genom
Rättegångs-instantiernes öfverflöd diga antal , i betydlig måtto tilltagit samt i följd deraf ökat Nationens grundade klagan öfver nämnde olägenheter och dess anspråk på deras afhjelpande.
Fran det af Lag-Co^ HH - LagUtskottets
Betänkande Nio 89, ij milén utarbetade och till allmänhetens kännedom komna förslag till allmän Civil-lag; med dertill hörande Rättegings-ordning, liade Nationen hemtat förhoppning, att lag-* skipningen skulle erhålla en länge önskad enhet, säkerhet och skyndsamhet; men dl detta förslag, af gällande orsaker, ej lomme att under innevarande Riksdag underställas Rikets Ständers pröfning ; då , om än det väntade förslaget till både Civil- och Criminal-Lag kunde vid nästa Riksdag, fullbordadt, till Rikets Ständer öfverlemnas, det likväl vore tvifvelaktigt , huruvida den nog. granna och omständeliga granskning, som borde föregå förslagets antagande, kan under ett Riksmöte medhinnas; då följden af ett befaradt längre uppehåll skulle blifva, att de anmärkta olägenheterne komrne att ännu i flere §r fortvara , om de ej genom någon serskild åtgärd afhjelpas ; och då upphäfvandet af de serskilda
Dorastolarne och öfverflödiga Rättegångs-instantierne öfverensstämmer med nya Lagförslaget och bereder dess antagande ; ansåge Motionairen frågan om domstols-organisationen böra serskildt behandlas och afgöras 5 till hvilken ända Motionairen , under åberopande af de skäl, hvilka i Lag-Comiténs den 31 Mars 1815 afgifne och , vid nämnde års Riksdag, Rikets Bih, till Rilt-St.
Ig2g och 1819, 7 Sami, I Afi, a rj-. de H.t. a ulra B:det. i8 LagTJtskötteu Betänkande Nio 8g'.
Ständer meddelade Betänkande samt i Comiténs motiver till i Cap. Rättegångs-Balken finnas upptagne , föresloge , att alla serskilda
Domstolar md upphof vas och de i to Cap.
Rättegångs-Balken af nu gällande
Lag stadgade allmänna grunder för bestämmande af rätter domstol, sä i trott- som tvistemål , till alla samhällsmedlemmar och alla yrken och näringar lämpas, samt att Lagmansrätteme ä landet och Kämnersrätterne i Städerne matte indragas; hvarjemte Motionairen yttrat, att om Ridderskapet och Adeln ville , i sammanhang dermed , afsäga sig sin rättighet att i vissa mai hafva Hofrätt till första Domstol , samt de tvister, sorn röra Banken och Riksgälds-Contoiret äfven komme att i vanlig ordning behandlas; sä blefve enhetsprincipert i lagskipningen derigenom ytterligare befordrad. 2.0 Af Nils Insulin äro i förevarande ämnen två serskilde Memorial afgifne.
I det ena yrkas, såsom ett bidrag till penningeförlägenhetens afhjelpande och lindring för den skattdragande, att Lagmansrätteme, hvilkas obehöflighet länge varit insedd, mätte blifva indragne, och de anslagne lönerne Staten besparas; uti hvilket yrkande Pål Jonsson från Christianstads Län, Olof Persson och Gustaf Persson från Stockholms Län , Lars Larsson från Skaraborgs Län , Borje Börjesson från Halland* Län , m.
LagUiskottets Betänkande N:o 8<j. 15 fl. instämt; äfvensom Nils Mansson från Malmöhus
Län tillstyrkt bifall till Motionen , pl den grund , att han nnsåge
Lagmansrätterne vara en tillflykt för den, som icke vill ordentligt betala sin skuld , och att dessa Domstolar derföre snarare gifva anledning eller tillfälle till skälmstycken , än de i det hela gagna; hvarjemte Casper Wiik. man från Upsala Län och Anders Danielsson från Elisborgs Län , af anförde ytterligare skäl, Motionen understödt.
I det andra åter har Insulin, med anmärkning, att alla hastiga omstöpningar af allmänna lagar böra undvikas, och deras i det enskilda lifvets förhållanden skarpt ingripande verkningar genom tjenliga förberedande åtgärder lindras, helst sjelfva förbättringen eljest kunde medföra ett för det goda ändamålet skadligt missnöje, tillstyrkt, att Lagstiftande Magten må bana
Väg för det nya Lagförslagets antagande , dels genom en småningom verkställd reformation af Dorastolarne, och dels genom en successiv öfvergång till det nya systemets grundsattser, så vidt dessa är o af andre civiliserade nationers erfarenhet godkände och med svenska folklynnet förenlige.
I denna mening äro af Motionairen de förslag framställde : A) I afseende på Domstnlarnes organisation : 3o LagUtskottets Betänkande N:o 89. a) Att Fora privilegiata lora af staff as eller åtminstone till antalet minstas.
Behofvet af denna förändring vöre allmänt erkändt samt både af Lag-Gomitén, i dess år 3815 afgifna Betänkande , och af Rikets Stan-; ders Justitise-Ombudsman ådagalagd.
Regerin* gen hade ock redan , i öfverensstämmelse dermed , öfverflyttat största delen af Bergsoch Commerce-Collegiernes domsrätt till Svea Hofrätt.
Med ännu mindre våda för följderne af en förändring kunde SlottsPost-, Halt- och Tullräiterne, samt troligen äfven Öfre och Nedre Borgrätterne, jemte Bergs— tingsräuerne , afskaffas.
Inka tryggt kunde Ständerne , med Ridderskapets och Adelns begifvande , till Kongl. Majit öfverlemna proposition om upphäfvande af 8-de och 9:de Morn. i 2 §. 8 Cap. Rättegångs - Balken, samt motsvarande ställen i adeliga privilegierna och dermed öfverensstämmande författningar.
Denna förändring , ett ringa offer åt tidens fordringar, skulle medbringa en hittills saknad enhet i lagskipningen , besparing af tid och kostnader vid utredning 3? adeliga sterbhus, lätthet att anskaffa vissa förmyndersfcaps-bevis, och möjlighet för öfverförmyndare att hafva tillsyn och vård öfver adliga myndlingar. b) Au Lagmansrätterne , i händelse dea af Motionairen serskildt väckta frågan om deJ LagUtskottets Betänkande N.o 89. 31 ras indragning ej skulle vinna bifall, ma fårpligtas att sammanträda lika mänga gånger, som Häradsrätterne i hvarje ort; sä ock att de må erhålla en förändrad or•> ganisation.
Jemte Ingman och Nämnd borde alltid minst en lagfaren man sitta i Hatten och ega rösträttighet, så att Rättens beJ slut lomme att bero af tre röster, nemligen Ordförandens , Bisittarens och Nämndens ; hvars röst skulle fortfara att vara collectiv och mera gällande än Ordförandens, hvilken åter skulle vara afgörande, i händelse Nämnden , genom inbördes skiljaktighet , blefve inactiv, c) Alt, om ej Lag-Comiténi förslag till NotariatS'inrättning pä landet genast kan ariA tagas, det åtminstone mä stadgas, att allmänna Sak-protocollet vid Häradsrätterne skall, under sakens handläggning, ordentligt och fullständigt föras■ d) Ätt Stadsrätterne mä j med bibthällanJ de af Borgerskapets valrättighet, varda organiserade på det sätt Lag-Comitén föreslagit. e) Att, i fall tvenne Domstols-instantier i Städerne skola bibehållas, omröstningssättet mä förändras sålunda, att illitterate Rådman,' der endast sådane tillsättas, samt Bisittare i Kämnersrätt , om de icke undergått vederbörligt förhör i lagfarerihetep, skola, lika äi LägUlskottets Uttänkande N:o 89, sorn Nämndemän, ega collectiv röst, mer gällande än Ordförandens, och alt i alla större Ställer, sorn kunna aflöna tvä eller flere Rådmän, ej andre än såäane, som aflagt godkända hunskapsprof i lagfarenheten, nia dertill väljas, B) X afseende pi den successiva öfvergången till de af I.,ag-Comi!én föreslagne nya grundsattser och stadganden: \ a) Att Lag-Utskottet matte, efter eget urval, uppgifva ella de stadganden i Lag - Cornilia* förslag, hvilka redan kunna, med båtnad för lugskipningen , antagas, b) Att Utskottet matte serskildt yttra sig, huruvida ej Comiténs förslag till 6.te, g:de , litte, i5:de och fleste Cap. i Jorda- och Handels - Balkurne , jemförde med serskilda texten i afseende pä arfvejords disposition,samt T-de, 8-de, 10:de n.-te, 12:te , i5:de, 14:de, Rättegångs-Balken' kunna, såsom Motionairen förmenar, med få ändringar införas i 1754 års Lag. c) Att 17 Cap. Rättegångs - Balken mä tompletteras med alla de lämplige stadganden jorn Comitén i fjerde stycket af nämnde Balk föreslagit.
LogUtskottets Betänkande N:o 89. s3 A) Att den af Lag-(Jtskottet vid sistlitlne Riksdag föreslagna redaction af 21 Cap. Rättegångs- Balken nu må antagas, med hänvisning i 7 §. ej till Gode Män , utan till Serskild Nämnd, om hvars organisation LagCornitin uppgjort ett förslag , hvilket genast borde, såsom en senare afdelning, i nyssnämnde Cupitel införas och blifva gällande, 5:o Af Petter Andersson är yrkadt , att Lagmansrätterne matte indragas, helst erfarenheten redan länge vitsordat skadligheten af denna domstols-inrättning , hvilken endast bereder långsamhet och ökade rättegångsomkostnader, serdeles i skuldfordringsmål oell jurdatvister; men, i händelse Lagmansrätterne, det oaktadt, ansåges böra bibehållas, föresloge Mottonairen , såsom alternativ, den förändring i rättegångs-ordningen, att skuld fordningsmål må genom besvär fullföljas i Hofrätt, eller, om detta ej kunde ske, åtminstone doms fullgörande stadgas såsom vilkor för vads fullföljande hos Lagmansrätt, i skuldfordningsmål och jordatvister.
Och har Motionairen tillika fästat uppmärksamhet på olägenheterna af vad till Lagmansrätt i frågor om husesynen å boställen, enär under den längre tid , sorn ej sällan förflyter, innan vadet fullföljes, de besigtigade husen kunna betydligen försämras och tvisten derigenom få ett föiändradt skick, 94 LagUtskottets Betänkande N:o 89. 4:0.
Nils Persson har jemväl yrkat, atti utan vidare afbidan på det nya Lagförslagets gillande och stadfästelse, Lagmansrätttrne mätte, såsom icke medförande ringaste fördel, men deremot mycken skada för verklige rättsökande, så fort möjligtvis ske kan, in dragas, och] de derstädes hvilande oafgjord? mål till Hofrätternes handläggning försändas, i enlighet med hvad vid reducerandet, af Bergs- och Commerce-Collegierncs
Justitise-fördelningar blifvit iakttaget. 5:0.
Likaså har Carl Gustaf Fahlander, yttrat sig anse Lagmansrätterne ej para behofi ge, och derföre så mycket heldre böra indragas, som löntagande Embetsmanna-per» son alen borde minskas. 6:or Erie Svensson, hvilken förmält^ att de fleste mål, som från Häradsrätt genom vad dragas under LagrnansRätt och der se-i dan nedläggas, bestå af skuldfordringsmål, samt att, enär Lagmansiing hålles allenast en gång om året, gäldenärer ofta dit vädja Mott för att bereda sig ett års anstånd med betalningen, har föreslagit den ändring i rättegångs-ordningen, att skuldfordrings-mäl må genom vad gå ifrån Häradsrätt till Hofrättj samt att föreskriften derom må blifva lika med hvad i j5 Cap. 5 Rättegångs - LagUtskottets Betänkande N:o 89. a5 Balken är stadgadt, hvilket lagrum alltså skulle till dylika mål lämpas. 7:0 Herr af Stenhoff har ock anmärkt, att tidsutdrägt ofta är egentliga ändamålet med vad , sora hos Häradsrätt erläggas i skulufordringsmål, hvilka derefter sällan hos X«ag« mansrätten fullföljas, om de ej äro af betydligare beskaffenhet.
Uti så väl dessa senare, som i tvister angående arf , börd, förmyndare * redogörelse , m. fl. åstadkommer ett eller trefjerdedels års uppskof, innan målen kunna vid ordinarie Lagmanstingen fullföljas, ganska många svårigheter i bevisningsvägen, synnerligen emedan vittnen under tiden kunna med döden afgå, hvilken olägenhet nu ej annorledes kan förebyggas, än genom urtima Ting, __ en utväg den mindre förmögne ej äro i tillfälle att begagna.
Till afhjelpande af denna svårighet samt befordran af rättegångs-ärendenas skyndsammare gång vid Lagraansrätter , har Herr af Stenhoff föreslagit , att Lasmansting ma. hällas iva gänger om äret, det ena vårtiden,’ innan jordbruket begynnes, och del andra i September eller October månad. 81o.
Af Hr J.
Cronius är föreslaget, att ej mindre alla serskilda
Domstolar eller sä kallade fora privilegiata , Krigsrätter för alla •piil, som röra personer utom krigs-standel *6 LagUtskotiets Betänkande N:o 89. derunder inbegripne, mone upphäfvas, än ock nila privilegierade Executionsverk , såsom Rectors-Bmbetet vid Universiteten och Riksniar* skalks-F.rnbetet , sa vidt detta har befattning med utsöknings- och verkställighetsärenden , afskaf as.
Skälen till detta förslag kunde af hvar och en inses.
Det vore orimligt, att medborgare, sorn åro lika inför Lagen, skola pä olika vägar söka den rättvisa, hvilken genom samhälls-inrättningen är St dem alla försäkrad ; — att ett vid Bruk begänget brott icke får bedömas af Häradsrätt , utan af Bergstingsrätt; — att Soldat i en garnisons-ort , anklagad för brott, som han begått ensam eller i samband med andra personer utom krigs-ståndet ej får dömas af Stadens ordinarie domstol , utan af Krigsrätt ; — att man , innan man åt någon gifver credit, skall behöfva göra sig underrättad, huruvida den, med hvilken man arnar afhandla, lyder under vanlig
Execuliongrätt eller under en privilegierad o. s. v. Men sk ulle ändock Lagstiftande
Magten ännu finna de juridiska och executiva privilegierne så heliga och oåtkomliga, att samhället än längre mäste dermed bes varas, och olika former i lagskipningen för serskilde medborgare ega rum; så yrkade dock Motionairen: 1:0.
I afseende pd Milit aire Domstol arne , att
Municipalstyrelserne i garnisonsorter må befrias från ali befattning med och. omsorg för vården och bestraffningen af de LagUiskottrts Betänkande N-.o 8g. 37 delinquenter, som vid nämnde Domstolar dömas ; så att Regementen sjelfve , eller Kronan , hädanefter rnä bekosta attirailerne för militaira brottslingars afstraffande och den persons aflöning, som straffet verkställer; och 2to Att, med upphäfvande af alla Sjåtulls-Rälter, utom tilläfventyrs i Stockholm, der målens mängd torde fordra en serskild
Do mstol, alla lurendrägeri- och tullförsnillnings-mal, må upptagas och behandlas af Städernes Rådhusrätter , utan association af Tulltjensteman; att Städerne, som skola hålla förvarings-rnm åt i beslag tagne varor, och hvilkas Embets- och Tjenstemän äro med vården deraf besvärade , må åter insättas uti sin i Stadsprivilegierne grundade rättighet att, genom sina Auctionsverk , få, med beräknande af laglig provision, försälja förbrutne dömde varor samt sådane, som för Dykeriinrättningens räkning skola offentligen föryttras, eller ock att, i vidrigt fall, Tullverket må åligga att i sine egna bodar och magasin förvara confiscjuerade varor, och Städernes Embetsmän befrias från den lönlösa befattaingen med sådana ärendens ofta vidlyftiga undersökning och afdömande.
Dessutom har Motionairen uppgifvit följande
Domstolar, såsom ej blott umbärli, e» utan ock för allmänna rättvisans skir a8 LagUtskottets Betänkande N’.o 89. pande hinderlige , nemligen Grufverätter, Bergsrätter , Hallrätter, blandade och enkla Posträtter , Academiska Domstolar, ga vidt deras jurisdiction sträcker sig till annat, än disciplins-mål, som röra den studer rande ungdomen, Slottsrätter, Cancelliet rätter och Borgrätter, bade i hagre och lägre instantie, samt Riks marskalks-Embelet, så vidt det har befattning med executionsmål. 9:0 Herr Winbladh har förnyat sin vid 1826 års Biksdag väckta, men då ej gillade motion, att Öfre och Nedre Borgrätterne md upphöra och de rättegångs-ärenden, som röra ej mindre de under dessa Domstolar lydande Embets- och Tjenstemän , än äfven andre personer, så ock bouppteckningar och arfskiften efter dem, enligt den i allmänna Tagen stadgade ordning, behandlas af Hofrätterne eller de vanliga Stadsdomstolarne; äfvensom : att Riksmarskalks-Embetets befattning med skuld/ordringsmål, som angå. personer, hvilka hora till Kongl. Maj\ts Hofstat , eller dertill räknas, ma försvinna, och dessa mål, lika med andra af enahanda beskaffenhet, af Öfverståthållare-Embetet handläggas ; i sammanhang hvarmed Motionairen hemställt , om icke
Slottsrätternes befattning med de till dem hörande ärenden md till allmänna Domstolarna öfvergå.
LagUtskottets Betänkande N:o 89. 29 10:0.
Hr Wallström har framställt det förslag , att den Domstol, som under namn af Sjötullsrätt är privilegierad och i de mindre Städerne bestar af Tullförvaltaren , såsom Ordförande , samt t venne illitterate Rådmän må i dessa Städer afskaffas och Rådstufvurätt autoriseras att, såsom första instantie ransaka och afdöma alla de mål och ärenden, hvilka Sjötullsrätt hittills handlagt.
Efter att salunda hafva gjort redo för Idet hufvudsakliga af motionernes innehall , får Utskottet nu öfver de i dem framställda frågor till Rikets Ständer vördsamt afgifva sitt svar och utlåtaude, i följande ord-; ning: 1:0
Om indragning af Lagmansrätter ocH Kämner srätter.
Det är bekant, att den äldre domstolsinrattningen i Sverige hade endast tre in~ stantier.
Afven 1704 års
Lag synes haf-< va åsyftat bibehållande af samma antal, enär den benämner såsom allmänna Rätter och Domstolar blott Häradsrätt och Lagmanhrätt på Landet, samt Kämnersrätt och Rådstufvurätt i staden, och öfver dessa Hofrätt, som var Konungens Högsta Nämnd , mot hvars dora ingen egde att vädja.
Men 5o LagUtskottets Betänkande A:o 89. den Revision, hvilken, i följd af tillåtelsen att anhålla orra Konungens profning af Hofrätts dom eller utslag, blef inrättad och tiel efter annan på olika sätt organiserad, iklädde sig likväl efter hand egenskapen af en allmän domstol och var i sjelfva verket att anse som en fjerde insfantie , redan innan den , såsom sidan , i nu gällande Grundlag formligen erkändes och stadgades,under namn af Konungens Högsta Domstol.
Att den tillökning i instantiernes antal, som sålunda tillkommit, långt ifrån att i och för sig sjelf gagna de rättsökande, fastmer endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång, utan att öka dess säkerhet, derom är allmänna öfvertygelsen så gifven och befästad, att Utskottet, som delar denna öfvertygelse, anser några bevis för dess rigtighet ej behöfva framläggas.
Fråga är derföre blott, huru en instantie lämpligast må kunna åter borttagas och skyndsamhet i lagskipningen , utan säkerhetens förnärmande, derigenom befordras.
Men äfven härutinnan har allmänna meningen uttalat sig i den , med ringa undantag, enhälliga önskan, att Uagmansrätterne och Kämnersrätterne måtte, såsom begge öfverflödige och derjemte j isynnerhet de förre, för lagskipningen Ilin; derlige, alskaffas.
Lag Vt skottets Betänkande N:o 8 g.
Grunden till denna mening är, hvad Lagmansrätterne angar , dels att, då i Lagmansrätt , likasom i Häradsrätt . endast Ordföranden är lagfaren , och hos Lagmansrältens Ordförande ej kan, i allmänhet , presumera* en större grad af kunskap, skicklighet, erfarenhet eller oväld, än hos Häradsrättens, parterne sakna anledning att satta större förtroende till lagrnansrättens domslut, än till Häradsrättens, och dels, samt förnämligast, att, enar Lagtima Lagmansting hålles endast en gång om året , ett helt år ifrån den dag, då Häradsrättens beslut meddelas, stundom förbigår, innan målet kan, utan bekostande af urtima Ting, hos Lagniansrätten fullföljas, och, i fall målet då måste uppskjutas till nästa Lagtima ting, åter ett helt år, innan Lagrnansrättens dom eller utslag erhålles.
— Hvad åter Kämnersrätterne beträffar; så bestyrkes deras umbärlighet tillräckligen af det förhållande, afl bland de Städer, der Kämnersrätt ej är , någre hafva dubbelt större folkmängd, än en del af dem i hvilka Kämnersrätter finnas, utan att rättvisans skipande eftersattes mera i de förre, än i de senare.
Af de få, sorn ännu ifra för Lagmansätter o,es bibehållande , eller endast äro tveksamme om gagneligheteu af deras upphäfvande, anföres vanligen, såsom deras enda eller åt - LagUtskottets Betänkande N:o 8g; minstone förnämsta skäl, att just den långsamhet i rättegången som förorsakas af Lagman s-Rätternes tillvaro 1 deras nu varande skick, har den helsosamma verkan, att minga obefogade eller mindre vigtiga^ tvister, ani tingen afstanna eller biläggas; och att, om vad från Härads-Rätt omedelbarligen till Hof-Rätt kotntne att i allmänhet ega rum , Hof-Rätterne skulle blifva öfverhopade med vädjade mål, af hvilka ett större antal, än nu, skulle dragas under Högsta Domstolens pröfning, hvaraf åter följden blefve den, att antalet af Ledamöter så väl i Hof-Rätterne som i Högsta Domstolen måste ökas och Högsta
Domstolen till äfventyrs nödgas dela sig i två eller flera divisioner, till mehn för den enhet i lagtolkning, hvilken isynnerhet i sista instantien bör, så vidt ske kan, bibehållas.
I afseende på Kämners-Rätterne , till hvilka detta skäl ej är lika lämpligt, plägar man inskränka sig till den allmänna anmärkning, att rätfegångs-målens antal aftager och blifvei mindre för hvarje instantie.
Dessa inkast mot upphäfvandet af ifrå-j gavarande Domstolar har Utskottet , för sin del, ej funnit gilltige.
Af alla upptänkliga medel till Rättegångars afböjande eller min-, skande i ett samhälle; som styres efter Lagar, anser Utskottet knappast något sämrq och 'LcigTJtskoltcts Betänkande N:o 89, 3'j1 oiik för rättskänslan vidrigare kunna använ-» das, än det att, genom tillskapande af svårig^ heter att vinna rättvisa, afskräcka den för* orättade ifrän att söka den; och ett sådant medel är, utan tvifvel, införande eller bibe-1 hållande af öfverflödiga instantier samt till onyttiga kostnader och onödig tidsutdrägt föranledande rättegångsformer.
När man, med ledning af erfarenheten, söker orsakeU till det förhållande , att af den. stora mängd tvistemål, som från Härads» och Kämnersrätter genom vad fullföljas i Lag* mans- och Rådstufvurätter, ett jemförelsevis ganska ringa antal fortsattes i Hofrätteme , kan man ej undgå att finna den förnämligast deri, att, utom i Vexel- och Sjörättssaker, samt de mål, hvilka tillhöra Rådstufvurätt i de städer, der Kämnersrätt är , eller Hof» rätt, såsom första Domstol, den tappande partén ej är skyldig att, då saken drageS under en högre instantie, utgifva hvad honom blif— vit ådömdt, innan han genom tvenne domstolars sammanstämmande beslut är dertill förpligtad-
Om denna orsak undanrödjes och, till den ändan , domsfullgörande stadgas såsom vilkor för vads fullföljande från Häradsrätt och Rådstufvurätt till Hofrätt ; synes anledningen till farhågan att Hofrätten Bi k, till Rikl-St.
Pret. tgrg och 1829, f Sami, I Afi, 3* 7\de H:t 2;dra Edvis 3,^ LagXJtskottels Betänkande N:o 89. ne skola, om X/agmans- och Kämnersrätterne afskaffas, blifva besvärade med flere vädjade tvistemål , än nu dit inkomma, i och med detsamma vara undanröjd, helst om vadeskillingen i Häradsrätt derjemte bestämmes till lika belopp med den, som nu i Lagmansrätt erlägges, och Domstolarne för öfrigt använda de medel till obefogade rättegångars hämmande, som Lagen gifvit dem i händer, I betraktande häraf, och då Utskottet, utan afseende derå, huruvida det af LagComitén författade förslag till ny allmän Civillag en gång må varda till större eller mindre del antaget eller ej , hyser den öfvertygelse, att den yrkade indragningen af Lagmansrätter och Kämnersrätter både bör, utan uppskof, för sig gå, och jemväl b cm , genom några mindre betydliga ändringar i nu gällande Lag, till vägabringas, får Utskottet , sorn anser Lagmansrätternes upphörande af sig sjelft leda till den följd, att den serskilda Öfverrätt för vissa ego- och ragångstvister, hvilken i Lagen benämnes Riddare Synerätt, bör i sammanhang dermed afskaffas, till Rikets Ständers pröfning vördsamt framställa följande FÖRSLAG till Kungörelse och Förordning om upphäf vande af Kämnersrätter , LagUtsioltets Betänkande N:o 8g. 35 Lagmansrätter och Riddare Synerätt , samt om ändring af ätskillige Lagens rum} rörande rättegångs- ordningen, 1:0.