Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex:s sednastc promemoria följande: ”I hvad mån straff kunna lämpligen verkställas i de mindre fängelserna på landet, är en särskild fråga, som må få af erfarenheten besvaras.
För min del anser jag emellertid på förhand särdeles betänklighet icke möta emot nämnde fängelsers användande till verkställighet af någon viss kort lids förvandlingsstraff, derunder fångbehandlingen bör blifva mera allvarsam; men icke derföre mera konstig, än under ransakningstiden”.
Det är således utur promemorians egna ord som jag hemtat anledn. till hvad jag yttrat, om häradsfängelsernas användande.
De af II.
Ex. upplästa anföranden af flera fångpredikanter äro visserligen mycket vackra.
De tyckas endast måla den fida sidan af gemensamhetsfängelserna och den vackra sidan af cellfängelserna; men andra uppgifter omtala äfven ransakningsfångar, på hvilka den med cellfängelset åsyftade verkan ingalunda vunnits.
Att BondeSt. vill hafva större anslag till häradshäklena är ganska naturligt; ty förslaget i detta ämne innehåller en ganska stor lindring för hvarje landtman, en lindring som faller i ögonen på hvar och en som ej eftersinnar det han sjelf slutligen mäste betala hvad kronan alltid dyrare än häraderna kommer att bygga, att underhålla och att bekosta för häradsfängelserne.
Om BondeSt. haft ett sådant yrkande, är det att beklaga såsom varande emot dess verkliga nytta; och det är, enligt hvad jag förklarat, dess verkliga gagn som föranledt mig att uppträda emot häradsfangelsernas bekostande af staten.
Hvad åter angår att anslag förut varit beviljadt till häradsfängelsers byggande, hafva R.
St., genom öfverlåtelse till Den 23 Februari f. ni. 039 K.
M. att efter
Dess välbehag disponera återstoden af förra beloppet, alldeles frånträtt denna fördelning.
Här är således fråga om ett helt nytt anslag, hvilket R.
St. kunna anordna som dem lämpligast synes, och hvarutinnan intet löfte återkallas.
Hvad åter beträffar, att det af just.-stats-ministern afgifna lind. förslag, ej egentligen vore ämnadt till någon definitiv ledning vid regleringen af domsagorna, så ber jag att få fästa uppmärksamheten hiöl t derpå, att detta förslag är af K. M. i Dess nåd. propos. åberopadt, och att det blifvit till R.
St. öfverlemnadt; men man åberopar ej ett förslag, ej heller utdelar man ett sådant som ej skall tjena till ledning.
Det är visserligen sannt att det aldrig kan komma i fråga att på en gång tillämpa allt hvad förslaget i den vägen innehåller ; men likväl har H. Ex. nu behagat yttra att det skulle med ringa förändring komma att användas redan på en eller två domsagor af de nu ledigvarande 6.
Man ser sålunda att förslaget ej är så blott och bart förslag eller projekt, som nyss nämndes, utan att det likväl skulle komma att utföras, fastän de nuvar. penningetillgångarne omöjligen tillåta att göra det på en gång, hvilket jag ej heller ansett vara meningen.
I den K. proposm nämndes, om jag ej täger fel, att några rätter redan hafva blifvit hörda öfver förslaget men att en ännu ej inkommit med utlåt, deröfver, med hvilken domstol Svea hofrätt lärer menas.
Skulle nu denna hofrätt afstyrka förslaget — och jag tror mig böra på välgrundade skäl fästa uppmärksamheten på sådan möjlighet, kanske verklighet, — så skulle det vara oangenämt, att hafva grundlagt och afgifvit ett förslag, som icke af rikets första hofrätt blefve gilladt.
Hvad beträffar häradshäktenas uppbyggande af träd, med dubbla väggar, sä är den utvägen ganska väl beräknad, och jag medgifvcr alt sandfyllningen emellan dem båda, kan hindra sådant ofog af fängarne som eljest i ett trädhus lätteligen bedrifves; men då torde ock blifva nödvändigt att upptaga en dubbel kostnad, ty dubbla väggar uppföras ej med det nu begärda anslaget, och då förökas de redan ofantliga summor, som R.
St. aldrig lära kunna bevilja, hvarken för sig eller efterkommande.
Hvad straff-cellfängelserna kunna åstadkomma på Tångarne, har jag ingen bekantskap med; men att häradsfängelserne äro en stor olägenhet för orten, det vet jag, och alla som bo på landet hafva observerat, att der häradsfängelser nu finnas, är alltid mycket folk dåligt, hvilket kommer sig af fängarne, ehuru de nu blott äro der 2 till 4 dagar.
Skulle deremot fångarne komma att uppehålla sig der under hela ransakningstiden, som ofta emellanåt varar ett helt år, så tror jag att det skulle gä ganska illa.
Jag tror icke heller att man utan stora kostnader kan anskaffa Ijenliga sådana häkten.
Jag har sjelf haft erfarenhet af dessa saker.
I Götheborg är den ordning, eller var det förut åtminstone, att fångtransporter afgå en gång i veckan norrut.
Denna fångtransport aflemnade alla dem som tillhöra Carlstens fästning och södra delen af Bohus län i ett häkte omkring 5 mil från Götheborg, der de få sitta till dess fång-gevaldigern återkommer från norra delen af 640 Den 23 Februari f. m. länet hvartill åtgår en tiel af 3 å 4 tlagar, under bevakning, sorn består blott af en simpel karl.
Sedan denna inrättning gjordes, har en myckenhet af folket i trakten blifvit helt och hållet förändrad; ty det är sällan någon dag som den lägre eller sämre klas sen ej har umgänge med fängarne, och sålunda dagligen försämras.
Man har talat om kostnaderna af fångtransporter.
Jag medgifver att de äro ganska höga, men jag tror dock att man kan genom entreprenad göra dem mycket billigare.
Jag har i många län sett alt gevaldigerna skjutsa tångarne med egna hästar; och jag har deraf ej sett någon olägenhet uppkomma, utan fångarna hafva ganska väl kommit fram.
Jag skulle äfveii tro alt gevaldigerne kunna ganska lätt åtaga sig en sådan entreprenad för billigt pris.
Man kunde ju utsätta t. ex. visst för hvar fånge och visst för hvar mil.
Hvad jag dock först önskar, är att de summor, som nu anslås, mätte användas till länshäkten; ty det är en skandal att se våra nuvar. länshäkten.
De äro riktiga pensionsinrättningar för brottslingar.
På min lid fanns i Götheborg omkring 150 fångar, som man ej kunde skilja ät i brist på tillräckligt utrymme.
Delta ansåg jag högst oriktigt, och anmälte det ej en gång endast, utan flera, till dåvar. fångstyrelsen, och jag fick det svar: att ”herrn kan hyra rum i staden åt fångarna”.
Jag var likväl icke i stånd att få ett anslag dertill.
Hvad bevakningen beträffar, så vill jag säga, att icke allenast jag såsom landsh., utan äfven landssekreteraren, fångvaktmästaren m. fl. försökte att få ordning inom häktet, men omöjligt! vi lingö det aldrig sä som man skulle önska det.
Jag anhåller om återremiss af betänk, och önskar att mitt yttrande måtte få åtfölja återremissen; emedan jag är öfvertygad att, om än StatsUtsk:s öfrige ledamöter ej känna sanningen af hvad jag sagt, så skola allt BondeSt:s ledamöter åtminstone känna den.
En ledamot har gjort sig särdeles mycken möda för att utverka afslag eller, som provisoriskt är detsamma, en återremiss af StatsUtsk:s betänk.
Han har sökt sina skäl temligen aflägse, ända derhän, att han åberopat det ordf. i socknenämderna skulle varit ålagde att taga tro- och huldhetseden vid nuvar.
Konungens tronbestigning; och att häradshme skola skrifva sina prot. på ett visst slags papper.
Att börja med torde man få antaga, att den, som går att söka sina motskäl så långt utom ämnet, torde finna någon brist på sådana der de borde verkligen tagas.
Jag skall söka att hålla mig litet mera till saken, och får att börja med föra R. o. Ad. till minnes, att hvad som här blifvit anfört om det nya strafflags-systernet, icke egentligen hörer hit, enär här i sjelfva verket icke är fråga om uppförande af straffängelse!’, utan om ransakningsfängelsetinom länen och häraderna, hvilka otvifvelaktigt äro fullt ut lika nödvändiga, om det också skulle komma att inträffa, hvad jag önskar Gud måtte förbjuda, att vår nuvar. strafflag förblifver oförändrad under en lång följd af år.
Hvad Den 23 Februari f. m. 64 i Hvad den värde talaren yttrat derom, att ensamhelssystemet ej ännu i något enda land blifvit godkändt, är ett misstag, om man får antaga att talaren menar det enda som här bör afses, nemi. ransakningshäklen, för hvilka detta system redan flere år varit godkändt i England och Frankrike, ehuru man fortfarit att tvista om dess användbarhet såsom straffmedel.
Huruvida ensamhetsfängelser äro tjenliga för ransakningsfångär eller icke, derom skulle man i sanning nu kunnat anse striden utkämpad, om ej tvifvelsmål derom varit väckt af den talare, som 2 gånger här uppträdt i denna fråga.
Då lian likväl fäster så stort afseende på prestmans omdöme, att han önskat det äfven sädane fått i lagberedningens arbeten deltaga, ehuru mycket som der förekommit synes för dessa
Hrr temligen främmande; så måtte han väl tilltro eller tillerkänna de ledamöter af samma Stånd, som dagligen hafva fångarne under sina ögon, nemi. fångpredikanterne, något vitsord i den delen.
Från alla fångpredikanter i riket inkomma årligen embels-berältelser.
Dessa innehålla alla, från de orter der cellfängelser äro inrättade, tillfredsställelse deröfver samt goda förhoppningar och från dem, der fångelserne än ej blifvit förändrade, yttras ofta önskningar att sådant snart måtte ske.
Att naturligtvis mycken osedlighet och mycket förderf i alla fall skall finnas qvar, lärer en hvar lätt begripa; men den fångpredikant, som känner förhållandet under den förra tiden, äfvensom det förhållande hvilket inträdt under den sednare tiden, han bör väl vara bäst i tillfälle att bedöma förändringen.
Det är några prof af dessa embetsskrifvelscr som H. Ex. just.stats-ministern nyligen uppläst för R. o. Ad.
Huruvida åter häradsfängelserna böra inrättas efter cellsystemet, är, jag medgifver det, en särskild del af frågan.
Vid densammas behandlande har likväl, som jag tror, en ledamot begått några misstag, i det han sagt det vara en alldeles ny sak, att staten skulle underhålla dessa fängelser, emedan i sjelfva verket der redan finnas åtskilliga häkten i landsorterna, sorn äro af denna beskaffenhet, det är nemi. kronohäktena, ett slags underafdelningar af länshäktena.
Sådana finnas t. ex. i Nora, i Alingsås, i Sundsvall och på några andra ställen.
De hafva blifvit inrättade redan för längre tid tillbaka, dels för att minska trängseln i länshäktena, dels för att minska fångtransporterne.
De häradsfängelser, sorn till en början komma att inrättas medelst det anslag som återstår af hvad vid en föreg:de riksdag är till detta ändamål beviljadt, de komma att blifva i det närmaste af samma natur som dessa kronohäkten.
Man kan visserligen säga att då nya länsfängelset- i allmänhet äro mest af behofvet påkallade, så skedde ingen synnerlig skada om alla tillgångar, att börja med, på sådana användes; men det gifves orter der behofvet af nya kronohäkten eller häradsfängelser är nästan än större.
Det är i sådana härader der brottsligheten vanligen är ganska stor och afståndet från länsresidenset ganska långt.
Så t. ex. förekommer Marks härad i Westergöthland, som har öfver 30,000 menniskor, och som således är tillräckligt stort för att utgöra en särskild domsaga.
Denna folkmängd är troligen större än den som de fleste domsagor haft då de först inrättats.
Detta härad är belä2 II.
41 042 Den 23 Februari f. m. get 17 mil frän residenset och der förekomma ganska ofta undersökningar om brottmål.
Domaren i orten har ock derföre särskildt uttryckt en önskan att få ett häkte inom häradet.
Man måste finna de olägenheter och kostnader, som uppstå om en fånge, som gripes, skall skickas ej allenast först de 17 milen in till länsresidenset, utan sedermera för hvarje ransakning skickas den långa vägen fram och tillbaka, ty det är en känd sak att gröfre brottmål sällan hinna afdömas på ett enda ting, hvarigenom ett flerfalldigt förnyande af den långväga transporten förorsakas.
Samma förhållande är det i norra delen af Norrbottens län med Haparanda, som ligger 23 mil från landsh.residenset.
Samma förhållande är det ock i norra delen af Kalmar län med Tjust härader och Waldemarsvik, äfven beläget om jag minnes rätt 17 mil frän länshäktet.
I Sunnerbo härad är äfvenledes häradsfängelset långt från länsresidenset.
Det här föreslagna anslag till uppbyggande af häradsfängelser kommer dessutom visst icke att användas annat än till de mest trängande be hof, och der antingen ett härad redan utgör en domsaga eller der den blifvande domsageregleringen är af vissa förhållanden så bestämd, att någon tvekan derom ej kan på förhand uppstå.
Hvad för öfrigt blifvit sagdt om kronans belastande med onödiga utgifter, kan jag visserligen ej neka till, att uppförandet af häradsfängelser kommer att medföra icke så obetydliga kostnader och att underhållet af tjenlig bevakning der kommer att erfordra icke obetydliga summor; men deremot kommer en besparing att uppstå genom undvikandet af det beständiga skjutsandet läns- och häradshäktena emellan under pågående ransakning.
Det har visserligen blifvit sagdt, att i de härader, som lingö gemensamt häkte, skulle fångarna komma att skjutsas dit, från det ställe der de grepos; men att börja med är afståndet från detta ställe mycket kortare till häradsfängelset än till länsresidenset, hvartill kom mer att i ena händelsen behöfver det korta afståndet befaras blott en gång, då i den andra det större afståndet måste skjutsas fram och åter för hvarje ting, så länge rättegången pågår.
Huruvida häradsfängelserna komma att användas till bestraffning för vissa mindre förseelser i vissa lägre straffgrader, det lärer komma att bero på särskilda beslut för hvarje sådant fängelse.
Der ransakningen försiggår på icke allt för stort afstånd från länshäktet, torde det blifva förmånligare att föra fångarne till länshäktet sedan dom blifvit fälld.
Der återigen afståndet är ganska betydligt, såsom t. ex. i Haparanda, torde det vara mera med hushållning förenligt att bekosta en något pålitligare bevakning vid häradsfängelset för att der kunna verkställa mindre bestraffningar.
Det har t. ex. i Haparanda inträffat åtskilliga gånger, alt en person, som varit dömd till böter af några fä r:dr, har måst skjutsas med 2 hästar den långa vägen till länshäktet, och sedermera, efter undergånget straff, tilldelas tärepenningar tillbaka till hemorten, d. v. s. att staten har måst utbetala en ganska betydlig summa i st. f. att erhålla den lilla bötessumman, som i brist pä tillgäng blifvit afsutten.
Att kostnaden för häradsfängelser af träd skulle blifva alltför stor derföre, att fördubbling af vissa väggar komme i fråga, har äf - Den 23 Februari f. m. 643 ven blifvit uppgifvet.
Huruvida träd eller sten kommer att såsom byggnadsmaterialier begagnas, lärer komma att bero af prisförhållanden inom särskilda orter; men i alla fall är det ej fråga om en fullkomlig fördubbling af huset, ulan det är blott mellanväggarna sorn skulle fördubblas; ty för ytterväggarna är det ej till samtals förekommande nödvändigt, emedan det är ett gifvet vilkor för hvarje sådant fängelse, att det kan vara omgifvet af en fånggård med högt plank.
Det är just till betydlig del bristen på sådana, som gör våra nuvar. häradsfängelser så osäkra.
De ligga nemi. alldeles utan stängsel; så är åtminstone i allmänhet förhållandet, och jag tror att jag har sett de flesta.
Der kan hvem som helst stå utanför och tala med fångarne.
Sådant upphör naturligtvis då fängelset kommer att omgifvas af ett högt plank.
Jag tror mig härmed äfven hafva besvarat
Hr Edenhjelms sednaste anförande mot de nya häradsfängelsernas uppförande.
Om i öfrigt R. o. Ad. återremitterar detta betänk., så lärer derigenom endast en förlust af tid föranledas; ty att cellfängelser inom länen och inom vissa härader komma att uppföras, det bekänner jag mig anse vara så af både sunda förnuftet och erfarenheten visat nödvändigt, att jag ej kan förutsätta en annan utgång; men jag får fösta uppmärksamheten derpå, att det vore önskligt att R. o. Ad. icke vidtogo åtgärden af återremiss, emedan de arbeten, sorn under innevald är skola göras, måste, om ej större kostnad skall föranledas, påbörjas inom icke så särdeles lång tid.
En återremiss torde fördröja anslagets slutliga beviljande flere mannder, och innan sedermera K.
M. hinner fatta
Sitt beslut, blifva under tiden upphandlingar och åtskilliga andra åtgärder fördröjda och en förlust kommer måhända att drabba staten härigenom.
Då i alla fall frågan om häradshäktenas sammanförande till ett fångställe och frågan om den nya strafflagen återstå i sin helhet ovidrörda, samt då dessa frågor framdeles komma att grundligt och allvarligt här behandlas, sä tror jag att R. o. Ad. ej bör hafva någon betänklighet vid att bifalla detta betänk., enär Ståndets ledamöter i de andra frågorna hafva sin talan öppen.
Då jag nu anhåller att få laga R. o. Ad:s tid i anspråk, så är det för att på en kort stund redogöra för de motiver, som föranleda mig alt rösta för betänk.
Det är hufvudsakligen i afseende på häradshäktena, eller kanske de rätteligen borde kallas kronohäkten, som äro en afd. inom hvarje härad af de s. k. länshäktena.
Jag får påminna eder, mine Hrr! att vi hafva en författning, som till en stor del förändrat våra krigslagar, det är det K. circuläret af 1812, som egentligen bestämmer till efterlefnad hvad som skall iakttagas vid sådana förseelser, som af soldaten af indelta arméen begås, hvilka kunna genom extra judiciell bestraffning godtgöras.
Detta K. circulär upptager sådana förseelser egentligen till 4 grader.
De första 2: ne graderna upptaga sådana förseelser, som skola bestraffas med arrest; men arrester för soldater finnas ej vid indelta arméen.
Derföre har ock detta stadgande se 41* - 644 Den 23 Februari f. m. dan 1812, i nära 36 år, mine Hrr! varit utan all kraft och verkan.
Man har nödgats i stället vidtaga andra åtgärder, ofta godtyckliga; man har, (jag har sjelf exempel derpå,) nödgats vidtaga ett slags straff af varning, så att när en soldat förut aldrig varit tilltalad och för l:sta gången begär någon mindre förseelse, så varnas han, och det tillkännagifves honom tillika, att han är nedsatt till en klass, der kroppslig bestraffning skall ifrågakomma, och att, då han nästa gång begår någon förseelse, så kommer han att undergå sådan bestraffning.
Vidare har man någon gång äfven i st. f. dessa 2 grader af extra judiciel bestraffning, som egentligen skulle innefatta arrest, nödgats taga lill käppen.
J veten alla mine Hrr, huru nödvändigt det är att upprätthålla disciplinen på roten, ty det är denna disciplin som upprätthåller hela den Svenska arméens.
Det vore eljest ogörligt, att under de korta mötestiderna inplanta hos soldaten den egentliga disciplin, som lägges till grund för hans förhållande till sine förmän och dess pligter som soldat.
Det har sålunda, som jag förut sagt, varit omöjligt att verkställa det straff som i dessa första 2 grader är åsyftadt.
Det har varit omöjligt i de härader t. o. m. der häkten finnas; ty dit inkomma förbrytare från ena häradet lill det andra, från den ena landsorten till den andra och sammanföras der oftast utan åtskilnad, äfven i kön.
Jag hemställer till hvar och en af eder, mine Hrr! huruvida det vore lämpligt alt, för en liten försummelse pä roten, oordentlighet med persedlar eller dylikt, inkasta en soldat bland dessa förbrytare, som kanske oftast för hela lifstiden äro förfallna att uteslutas från samhällslifvet; men då enskildta celler finnas i häradshäktena, kunde extra judiciel bestraffning der verkställas, äfvensom af domstol ådömd arrest der äga rum.
Det var väl för 8 eller 10 år sedan, om jag rätt minnes, fråga om huruvida arrester skulle kunna inrättas inom reg:tena, häradseller kompanivis.
Förslag deröfver inkommo i detalj så väl i afseende på ritning till dessa arrester som äfven kostnaden, från alla reg:ten; men ännu sedan denna tid har intet resultat deraf försports.
Och hvad är orsaken dertill, mine Hrr! jo det är bristen på medel.
Följden deraf har varit omöjligheten att verkställa föreskrifna bestraffningar; och det har i sanning fordrats den hos befälet befintliga stora omtanka och ovanliga förmåga att hålla truppen i ordning, för att göra det möjligt att upprätthålla disciplinen inom arméen.
Jag skulle derföre tro, att, om det vore möjligt att å kronohäktena eller etablissementerna i häraderna anbringa celler, det vore nödvändigt alt anbringa celler der äfven för indelta arméen till bestraffning för sådana förseelser, som med arrest skola bestraffas.
Soldaten skulle derigenom blifva ensam till eftersinnande af sitt brott, och ej få vara tillsammans med andra fångar, genom hvilkas umgänge han kanske oftast skulle få större retelse till brott.
Han skulle sålunda bättre straffas och ej förledas att förnya det blott en gång begångna brottet.
Jag tager mig friheten vitsorda hvad en föregide talare anfört rö:rde Marks härad.
Det har 30,000 innevånare, och der begås Gudnås flera och gröfre brott än i hela Elfsborgs län.
Der torde Den 23 Februari f. m. 045 sålunda i alla fall fängelse böra i främsta rummet uppföras, som då borde förses med celler för soldater, hvilket vore det enda möjliga sätt för soldatens bestraffning med arrest.
Jag kan således icke annat än önska, att R. o. Ad. måtte bifalla ifrågavar. betänk., på det att man åtminstone ej af brist på penningar måtte hindras att för af mig nämnda förseelser straffa den indelta soldaten som vederbör.
Jag röstar för bifall af betänk.
Då jag äfven i dag finner mig föranlåten att uppträda i strid med åsigter, som jag vet delas af många inom huset, skall jag måhända blottställas för enahanda oväntade förfarande, som under sista Lördagens plenum ägde rum, eller alt blifva erinrad derom, att jag har min plats på denna församlings sista bänk.
För sådan händelse bör jag på förhand förklara, att en dylik erinran är alldeles ändamålslös; ty lika litet som jag anser den heder, som vederfors mig genom milt insättande i detta hus, minskad derigenom alt R. o. Ad:s öfrige ledamöter hafva deras platser framför mig, lika litet skall jag, af min plats på sista bänken, anse mig förhindrad att, så långt min ringa förmåga räcker, hädanefter som hitintills sträfva för hvad jag anser rätt och för fäderneslandet nyttigt.
I afseende på det anförande, som vid början af detta plenum afgifvits, är redan af flere föreg:de talare hänvisadt derpå, att hvarken i den K. propos:n eller uti StatsUtsk:s utlåt, några andra än länsfängelser afses i vidsträcktare måtto, än hvad som är en följd af R.
St:s beslut vid 1840—41 årens riksdag.
Dä anslogs som kändt
,är 300,000 r:dr till stadsfängelser samt 100,000 r:dr till häradsfängelser.
St:s förut vid denna riksdag fattade beslut är det åt Regeringen medgifvet, att återstoden af förut beviljade anslag finge utan afseende på den till 1840 — 41 års riksdag bestämda fördelningen avändas till fullbordande eller fortsättning af redan påbörjade läns-fängelser.
Nu har StatsUtsk. icke nämnt häradsfängelser annorledes, än att nyssnämnde vid 1840 års riksdag till dem beviljade 100,000 r:dr skulle återgäldas af ifrågavar. nu begärda anslag.
Behofvet af delta anslag, för att uppföra eller fullborda länsfängelser med celler är af alla talare medgifvet, äfven af personer som i afseende på straffsystemet hysa med mig olika åsigter.
Hr Edenlijelm har vitsordat förhållandet i Götheborg under den lid, då han der var landsh.
Jag skall bedja om att få nämna ett annat exempel, hemtadt från hvad jag erfarit under den tid, jag i början af sommaren förvaltade landsh.-embetet i Carlskrona.
Der är det gamla länsfängelset i en så bedröflig belägenhet och så trångt, att i ett rum, som var blott 8 alnar bredt och 17 långt, således ej större än en vanlig matsal i ett privathus, voro på en gång ej mindre än 90 fångar förvarade; hvaraf den oundvikliga följden var, att alla ej på en gång kunde ligga och ej eller på en gång stå i rummet.
I samma häkte voro, i det rum, der vatten och brödstraff verkställdes, inrättadt på det i de gamla fängelserna vanliga viset med britser för fångarna att sofva på om nätterna, 33 fångar på en gång insatte på vatten och bröd, oaktadt de knappt tilltagna ligg - 046
Den 23 F e b r u a r i f. m. platserne icke voro beräknade för flere än 13 fångar.
Nu är visserligen i Carlskrona grund lagd till ett cellfängelse; men om anslag till dess fortsättande vägras, så kommer det beklagansvärda förhållandet att fortfara, hvilket jag har påpekat och om hvars fasaväckande beskaffenhet intet tvifvel gerna lärer kunna uppstå.
Man har sagt, att det kunde vara tillräckligt att experimentera med de fängelser, som redan äro uppbyggda.