Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Endera bör det bestå uti blott Örlogsflotta, Linieskepp och Fregatter; uti blott Skärgårds-Fiotta, Gallerer och Canon-Slupar—< eller uti begge dessa Vapen förenade.
I det förra fallet svaras
Nej! ty dylika Fartyg kunna dels på många ställen i Skärgårdarne ej framkomma för grundt vatten; dels äro de mindre handterliga och rörliga uti trånga och krokiga inomskärs-leder, endast passande derstädes, att förläggas såsom Batterier och Repliering för mindre bevarade Fartyg.
I det andra fallet svaras äfven Nej! ty som ÅlandsHaf och Bottniska
Viken lära hädanefter komma att anses, sorn den enda Krigs-Thealer, uppå hvilken en Fiendtlig Skärgårds-Fiotta bör kunna mötas, så vida den skall kunna hindras 90 Den ig Januarii, att landsätta Troupper p5 Svensta Kusten, —• så kan ej dertill roende Fartyg begagnas •—• utan måste dessa Fartyg vara seglande, däckadc och väl armerade.
Galerer, öppna Canonslupar och Jollar äro icke skapade med de egenskaper, som erfordras för att kryssa i dessa Farvatten, eller att ligga ankrade för öppen Sjö utanför Fiendtliga kuster, de kunna ej i öppen Sjö nyttja sina Vapen, utom i fullkomligt lugna väder; och då det ej är troligt, att
Fienden med annan lägenhet, än en öppen gynnande och frisk blåsande
Vind skulle låta sin SkärgårdsFlotta, medLandstignings-Troupper försöka öfverfarten å Svenska kusten, så inser jag ingen möjlighet att med öppna Roddfartyg alldeles hindra detta företag.
Att med flytande Sjöförsvar freda Svenska Kusten från Fiendtliga Landstigningar, genom andra än seglande Fartyg, anser jag än vidare så mycket mindre verkställbar^ sorn. det icke lärer blifva möjligt att på hvarje dess Landstigning i vår Skärgård eller i våra Hamnar kunna verkställas, stationera så tillräckelig
Styrka af öppna bevarade Roddfartyg, som erfordras att hindra dem — ty dertill skulle åtgå tusentals — utan skulle dessa från ett ställe till ett annat förflyttas, allt efter Fiendtliga Flottans synliga Rörelser, hvilket ej vore verkställbart, då Fiendens Fartyg vore Seglande och våra Roende.
Man kan dessutom ej förmoda, att Fienden om han än ämnade ett dylikt företag, skulle underlåta söka att förskaffa sig underrättelser om våra Försvarsanstalter; ulan synnerlig möda skulle han åtminstone kunna inhämta på hvilken eller hvilka puncter i Skären Den 7 g Januarii. var Skärgårds-Flotta vore samlad, och då valet Liand en mängd för Landstigning tjenliga Ställen vore honom öppet, Lör ej förmodas, att lian skulle söka dem, som voro försvarade.
Ett Sjö-krigs Esprit fordrar att skaffa sig noga kännedom om sin Fiendes styrka och dess olika använda vapen, att följa Fiendens Rörelser; sysselsätta honom genom ett beständigt oroande, söka göra hans planer om intet genom Altaquer på dess Försvars-flolta eller Transport-flotta, med ett öfverdådigt och ihärdigt försvar mota vägen för hans tillämnade Landning och att genom det samband, som alltid bör vara mellan Landt- och Sjömagten, bibringa all den kraft man förmår, det andra lill slöd, så väl vid lidna förluster, som vundna fördelar.
Eli svag
Stats bestånd, består i egen concentrerad Styrka och mägtiga Alliancer.
Sverige, som numera ej äger mer än en Fiende att fästa sin uppmärksamhet uppå, skall ändå aldrig undvika kanske, att, som vanligt vid ett sådant tillfälle, få sin andra mindre Granne på hälarne påsig, och som detta, sedan Norriges frånfälle, aldrig af denna Magt kan ske annat än genom Sjöstyrka; och att de vilja hafva delta inflytande, bevises genom deras återuppbyggande af sin Flotta, samt alt de alltid genom dess Sjömagts läge, äro i tillfälle, att långt förr än Fartyg utur Finska Viken kunna utkomma, hafva sin Flolla ute; så skola vi alltid vara instängde i våra egna Hamnar, aldrig kunna undsätta eller öfverföra egna behofver från en Province till en annan, aldrig observera vår starka Fiendes Arrueringar och Rörelser.
Så vida vi ej 92 Den ig Januarii. är i Sjöförsvaret af Seglande Fartyg, nemligen Linieskepp och Fregatter, öfverlägsen denne så hjelpsamma Granne, och således sätta honom ur stånd att till en början skada oss och freda våra Kuster fullkomligen, intilldess de Flottor kunna utkomma, med hvilka vi kunde vara Allierade.
När man af dessa Raisonnementer inhämtar verkliga omöjligheten att med något af dessa Vapen ensamt Agerande försvara våra Kuster; finner man att de måste vara förenade, och således vårt Sjö-försvar bestå utaf så väl Linieskepp och Fregatter, som större och mindre SkärgårdsFavtyg, grundgående, väl Armerade, och till det mästa antalet Seglande.
Ett sådant Sjö-försvar anser jag det lämpeligaste, så vida Sverige äger förmåga till dettas frambringande och underhållande; och jag vågar tro det.
Detta försvar bör så mycket möjligt concentreras på en punct och sällan utläggas i serskildte Stationer, hvilka dels kosta mycket vid anläggningen , och ännu mera genom den mängd obehölliga Personer, som sedermera användas på dessa Stationer, till Bevakning, Uppbördsman och Redogörare, då samma arbeten kunde med de redan ansatte Personer vid Ilufvud-stalion utföras.
Allt utgjordt från en Hufvud-Station skall alltid medföra mera Kraft, mera Enighet och samma Drift, än när dessa bemödanden serskilt afdelas.
Hufvud-materialerne till denna Flottas fram - Den i g Januarii. 93 bringande, äro:
Eke- och Furu-Virkej Hampa, Jern och Koppar.
Sverige har ej förr än på' sednare halfva Seculura varit i behof af utländska Skogar och Ekes anskaffande; detta likväl mycket i brist på kännedom om egna tillgångar, och hade äldre Författningar hållits i helgd, som påbjudit Eke-planteringar, skulle vi alldeles varit oberoende af Utlänningen.
Ekeskogens historia och handhafning i Sverige är ryslig, och skall jag framvisa några drag derutur.
År 1789, då Skatteköps rättighet kom i gång, har Skogarne på Krono- och Krono Skatte-hemman alldeles förstörts.
Den på 1790:talet Allmänna Skogs-inventering, verkställd af mindre kunnige Personer, gaf troligen anledning till Jord-ägarnes håg att förstöra Skogen, då alla Ekar, som ej då stämplades, ägdes att fritt disponeras af Ägaren, då dess intresse var, att, så mycket görligt inskränka anteckningarne och sedermera att hugga så fort han hant, för att få betalning för en sak, han förut ej rådde om, och gjorde dess Egendom mera värd, samt innan Kongl. Maj:t kunde få underrättelse om detta missbruk, och göra Författningar att hämma det.
Delta var ytterligheten från stränghet, då det var Lifs-straff på att hugga en Ek, till hög grad eftergift, och hvilket menniskan ej tål.
Derpå kom i8o5 års Skogs-Förordning, som åter insatte Jägeri-Betjeningen i sin förra befattning; denna Författning kan ej annat än godkännas med några undantag, blott den efterlefdes.
Uti ett Land, som Sverige, der SkogS-Yettenskapen endast är känd till namnet, och der, så väl 94 Den 19 Janiiarii. högre, som lägre Skogsbetjening, oaktadt snart sagt ingen lön, ändå äga endrägtiga Sysslor, NB. på det Allmännas bekostnad och den Enskiltas harm — kan man ej
Vänta sig en bättre behandling af detta dyra och rara trädslag — Eken.
Man kan visst ej fråntaga Kronan all rätt till Eke-Skogen å Krono och Skatte, samt å Frälse-erbudning till Kronan först, innan den afyltras till Private män, efter Kongl.
Placatet af lG65; men sedan så mycket missbruk redan skedt, torde ingenting näst
KronoEke-planters-hagars anläggande (hvilket efter min tanka i närvarande tillstånd vore det rättaste och för framtiden lämpeligaste och säkraste) kunna hjelpa det, annat än — rigtig betalning, skärpta och verkställda straff, samt Premier gifvas för rara Piecer, som Költrän, Stäfva!' m. m.
Till sådana Planters-hagars anläggande borde utses ställen i de Provincer, der som Ekar trifvas bäst.
I Blekinge gifves eLt District af omkring 8 Hemman, alla af Kronoskatte natur i Bräkne
Härad, det yppersta tillfälle till fortplantning af dessa rara förråder Eke- och Stor-verks Furu-Trän, hvars Jordmån dertill alldeles är passande, ännu bärande vackra Skogar.
Tidens liberala anda tyckes icke vilja medgifva någon enskildt uppoffring af rättigheter och friheter till det allmännas sammanhållighet; allt skall vara fritt, och egna interesset säger nog till.
— Med dessa principer blifva vi alltså utan Skog — och Eken växer ej straxt opp, när man olyckligtvis saknar honom.
Blott från 1806, eller inom loppet af 10 år, har genom LandshöfdingeEmbe - Den 19 Januarii.
95 ten blifvit bevilljadt fällning å Skalle- och Kronojord till elt belopp af 629,980 st.
Ekar, 00b man kan med visshet
Säga, att elt lika antal blifvit olofligen fällde; således 1,259,860 st.
Ekar, förlorade för Skogarne, utan att kanske knappt eli enda blifvit åter planterad.
Åf allt detta bar Kronan ej begagnat en enda Cubikfot.
Efter denna tafla vid bandkafningen af Ekeskogen kan man invända, att igen mera finnes — men det blott suppositionsvis; äfven om denna underrättelse skulle komma ifrån SkogsBeljeningen, hvilket nyligen blifvit bevisadt vara motsatsen utaf i Blekinge Län, deiman påstod icke fanns någon rar Ekepiece, ingen Mastspira, och man likväl anskaffat derifrån flere af förra slaget och hundradetals af sednare.
Det fattas oss blott kännedom af vårt eget Land, för att rigtigt bedomina våra tillgångar och krafter, och vi få verkeligen bly-- gas för oss sjelfva, att icke äga dessa Statistiska underrättelser.
Man nöjer sig vanligtvis vid inhämtandet af utseendet vid landsvägen, och bemödar sig ej att intränga innom våra Berg, Måssar och Skogar.
Med ett årligt biträde från utländsk botten af de aldrahögst raraste Ekepiecer, tror jag således att vi innom Sverige kunna erhålla det öfriga behöflig» Qvantum, och, fullkomligen öfvertygad om alt vi äger Mastspiror till all den storlek, sorn behöfves, saknas oss således ej denna hufvudartikel.
Hampa, för hvars odling, utom Tobak, Städeme blifvit tillagd Stadsjord, har blifvit all - 96
Den 19 3annar ii. deles förgäten, och hade denna Förordning ägt helgd, skulle Sverige haft Hampa tillräckligt till alla sina förnödenheter.
Då Städer, somt Upsala äger 1908, Enköping i353, Hedemora 2720 och alla andra i mer och mindre Proportion Tunneland Stadsjord, hvilken icke är begagnad på de flesta ställen till Landtmannaproductionen; hevisar att man påtänkt denna Artikel, och att vi kunnat hafvit den; således ingen omöjlighet att ännu framdeles producera densamma, och tills vidare inskränka våra behofver genom sträng hushållning och användandet af Jern, der det möjligen kan användas i stället för Hampa.
Jern och Koppar, äro våra GrundMaterialer.
Till Kronans Förråder hör indragas dessa behof af Tionde- och Hammarskattsjernet samt Kopparräntan och Slagskatten af Koppar; då den stora misshushållning äger rum, att Kronan säljer detta sitt Jern till 5f R:dr, sin Koppar till 66f R:dr Skeppunden och återköper oftast en sämre vara till mer äij dubbelt och Kopparen nära tvådubbel! dyrare.
Härtill hörer äfven att utaf Jern, som är vår egenProduct, en vara som är stark och varaktig, tillverka och använda så mångå arbeten och så mycket af allt, som möjeligen kan verkställas, som tilt exempel:
En del Tåg af Jern, Vattukäril; FästningsKanonLavetter med flere dylika, helst kostsamma tillverkningar, hvarigenom alla underhållskostnader upphörer.
Man skulle äfven kunna invända, att det fattas oss Folk, att bemanna - Den 19 Januarii. 97 manna både en Örlogs-och en SkärgårdsFlotta; men deremot får jag blott nämna, att vårt U11- derhålls-manskap bestående af SjöArtillerister, och alla slags Båtsmän, utgör en Summa af något öfver 1 i.ooo man, att efter uppgifter Sjömanshusens Rullor innehålla nära 8000, samt ett antal af 5oo Skeppare, som kunna begagnas dels som Officerare, för det mästa sorn Underofficerare.
— När härtill lägges den tiel af Beväringen, som valt Sjön och en vida större del al’ Fiskare och ungt folk vid Kusterne, som vid infallande krig gerna låta förhyra sig, skall man få en Summa af öfver 20,000 man; hvilket blir fullkomlig Bemanning för våra Flottor.
— Dessutom kunde Öland genom en slags Enrollering, med ett årligt Gage till detta Folket, lemna Staten, utom de tvenne BåtsmansCompagnier det nu uppsätter och den vanliga Beväringen, ändå derutöfver ganska säkert 800 å 1000 man, rätt dugligt Folk.
Sedan en Flotta är befunnen nödig; sedan jag visat att vi inom Sverige äga Grundämnena att uppehålla den, torde jag få framgifva några Grundideer vid dess Styrelse, för att genom sträng hushållning, indragning på Personalen och derigenom tillökning på Materiellen, visa att vi äga förmåga åstadkomma ett tillräckeligt Sjöförsvar. 1:0
För alt med Syslemer och således med minsta möjeliga kostnad, utan onödiga utgifter grundade på tillfälliga behofver och ej på reRidd. 0.
Prot. II B. 2 Afd. 1 •< > i4 98 Den 19 Januarii. dan bestämda och beräknade tillgångar, frambringa ett så vidt omfattande och med så många Militaira och Oeconomiska Grenar inblandadt Verk, som en Flottas underhåll, Reparation och Nybyggnad, Förråders successiva anskaffning, så väl till sjelfva Fartygs-stomarnes fullbordan, som deras ytterligare tjenstfärdigliet, är högst nödigt:
Att en viss ärlig oafkortad.
Summa, oåterkalleligen utgår till alla dessa åtskilliga Materialers anskaffande.
En Arbetsplan uti detta Verk är så sammanhängande, att det minsta uppehåll vid anskaffning, den minsta uraktlåtenhet vid gången af verkställigheten, förorsakar det helas upphörande, alldeles som vid en länks bortryckning ur en kedja. 2:0
Nödig tillgång på Ekevirke och StorverksTrän, alltid ordentligt sorterade i sina serskilt täckte Skjul, bevarade från väderlekens åverkan, och med nog antal förråd, att det långsamt får torka, samt de raraste Pjecer nedsänkte inom korgar i vattnet, som erfarenheten visat ar bästa bevaringssättet emot all förändring. 3:o Ärlig och successiv Nybyggnad.
Genom flere arbetens bedrifvande på en gång och på samma ställe, vinner man alltid mera färdighet hos Arbetarne, ty de sysselsättas då vanligtvis endast med samma slags arbete hvar och en.
Det till och med gifves ibland dem, de, som med nöje arbeta vissa delar, men emottar annat med motvilja och uti alla Blancher ifrån den befallande till den mäst lydande, Den ig Januarii. 99 måtte Hufvud-driffjädren, till Individers verksamhet, vara dess egen håg och lnst, och ej tvånget, ty med det uträttas föga.
Sedan uti Materialérnes användande, kan ofta en sak, synnerligen med Ekevirkes-pjecer, begagnas samfält till ett större och ett mindre arbete; då denna öfverlopps-del annars kunde förskingras, så vida den ej genast begagnas i ett mindre Fartygs byggande. 4:o Alltid väl försedde
Förråder:
Delta är s'å högst nödigt, aldrahelst allt som begagnas på Sjön kan i sådana förråder länge bevaras.
Kronan skall alltid genom det stora Parlie af Articlar hon npphandlar, få ålla sina Effecter för bättre pris än någon enskildt, ännu mer om hon är precis uti sina Betaloings-terminers uppfyllanden.
Vid alla inträffande oförmodade händelser då behofver tarfvas, har hon endast sitt förråd alt gå till; och slipper att kasta, jag må säga vräka ut penningar, på det viset, som dessa sednare 20 åren varit en nödvändighet att göra vid Flotlornes Stationer, att vid aldraminsta Rustning, vid behofvet af rooo spik, har man gått i Köpmans-boden och på Credit än mera ökat dess vinst; då alltid Kronans Elfecter på detta viset anskaffade, skola borttaga mer än 2 gånger den Summa, det gjorde om Principer varit följde. 5:o
Ett till ändamålet passande Redovisningssätt:
Ordning och redlighet i Arbeten och Methoder, Redlighet i deras utförande är hvad 100 Den 19 Januarii. alltid åsyftats — men sällan ernåtts.
— Det förra vinnes ej med inkrånglade RedogörelseArbeten och Controller, hvarest redan fordras ett fullt Studium, att taga reda på saken, och hvarest efter allt arbete, ett må hända mindre fel i åtgärd kan uppfinnas, men högst sällan verkeliga försnillningar.
Det sednare vinnes endast med få, väl lönade, då för heder kände, allmänt aktade Embets- och Tjenstemän.
Ju mera enkelt Redovisnings-verket är sammanfattadt, grundadt på förtroende till den Redovisande och ej på Mängden af Controllerande; skall ett sådant
Verk kunna handhafvas genom en ordentlig tillsyn, vida bättre och mera executift, än det nu möjligen kan ske.
Jag anser samma Principe i RedovisningsControllen eller Revision, böra följas^ som vid all Garnizons-troupp borde iakttagas, nemligen Ambulante Garnizon, på det att Trouppen ej skulle bli för van och bekant med stället och derigenom ej med den noggrannhet iakttaga sina skyldigheter (af Consideration eller andra giltiga skäl), emot ställets Innevånare.
Som all Revision eller Controll endast består i Quatuor Species och MultiplicationsTaflans rigtiga användande, jemte några Författningars iakttagande; så synes mig dessa Platser aldrig böra vara Fixa, utan med desto mer skäl ombytliga. 6:0
Ett lagom antal afpassadt Befäl och UnderBefäl anslagne denna Flotta:
Detta bör aldrig vara för stort, aldrig med Personalen uppfylla halfva behöfliga antalet.
Intet Land äger förmåga att i Fred underhålla dess fulla Krigiska Den 19 Januarii. 101 Försvars-beliof.
Dessutom är Naturen af det Militaira en jemn öfning i sitt yrke, synnerligen hvad Sjömetien vidkommer, och ännu mindre äga vi förmåga att på Sjön öfva ett stort antal Befäl; men skulle kunna åstadkomma det för ett mindre.
Ty Sjöyrket fordrar en jemn uppmärksamhet, ett jemnt fortfarande forskande öga, för att inge den köld, den Presence d’Esprit, den säkerhet och det djerfva i företagen, som Caracteriserar den rätt duglige Sjömannen.
Jag anser således af högsta vigt för Staten att med största omtanka sörja för det Folk, som öfverlåtit sin verknings-förmäga åt detta Vapen, och noga söka deras bevarandenär de erhållits, samt med största om vårdnad uppmuntra med alla medel, som kunna bidraga till deras danande.
Det behöfves troligen ej omtalas, att för att fullborda en god Matros, fordras så många år, som det åtgår månader vid en Soldats tilldaning; och man behöfver ej mer än nämna Elementets hårdhet, alltid sig likt antingen Fred eller Krig, Individens beständiga med egen kännedom ansvarsfulla arbetsförmåga, för att icke finna att denna Varelse är den mäst sjelfberoende, således till Sjellförsvar mäst passande; men fordrar derföre all den uppmärksamhet och omvårdnad, man är hans duglighet och ryda omhvälfvande Existence skyldig.
För alt än mera styrka sanningen af dessa mina tankar om en Flottas möjeliga frambringande samt de förbättringar vid hushållningen, som dervid kunna vara af nöden, får jag anmäla det StatsUtskottet måtte i Underdånighet begära, att få meddelat lea Den 19 Janttaru. det utarbetade Project för Rikets Flottor, söm är ingifvit af deri Comité, som förlidne Vinter bär i Stockholm satt, samt serskildt få inge till StalsIItskottet, elt enskilt Betänkande af mig och ÖfversteLiéutenanten Nordenskjöld uti den Comité, som i Carlskrona var i och för RedogörelseVerket sammansatt, hvarest vi äro Ledamöter.
Jag får be Ridderskapet och Adeln om ursägl, alt så länge hafva uppehållit med dessa framställningar, af mig, blott ännu en Lärling af det Vapen jag valt; men full af mitt ämne, då det ankommit att mäja, som Taflan för mig synes, bar jag ej kunnat gjordt det kortare och får endast sluta med att göra oss uppmärksamme på hvad vi varit och hvad vi böra blifva.
Låtorn oss ihågkomma vår härkomst från Wikingarne, deras sätt att föra krig och bibehålla sin Sjelfständighet.
Låt oss ihågkomma, att vi i Secler haft väldet i östersjön, äfven då vår Kust ej var längre än från Stockholm förbi Calmar; och låt oss af den långvariga erfarenheten aLt aflägsna oss från våra natur-förmåner, blifva rättade, lockade härtill af en apningslystnad, som ej tillät oss se allt hvad, som kunde passa för alla andra Stater, men i synnerhet för de stora och folkrikare, alldeles intet i något hänseende passade oss, för annat än, för att fåfängt blänka i främmande göromål, på främmande botten, som nästan aldrig» hade något sannt interesse för oss.
Dessa utvandringar från Fosterjorden, dessa stående stora Aromer, aflägshade oss ifrån vårt urgamla Den i g Januarii. 103 bruk, förstörde Nationens allmänna Militairiska Lynne, som nu somnade i förlitan på en stående
Här, och tryckte oss i tålmodighet och modfälldhet till nära vår fullkomliga undergång.
Nationen har åter vaknadt och hulpit det genom Beväringen; denna undervisad, lifvad och fogligt handterad skall återge Sverige sin fulla kraft, skall med tankan på Man ur hus, gifva 400,000 stridbaree
Män, hvilka rätt använde så på Flottorne, som i Lederne, skola bergfast försäkra vår Sjelfständighet, och aldrig låta träldomen få fotfäste på Svensk J ord.
Herr Ehrenström > Carl Arvidj uppläste följande:
Ovan att höja min röst vid Öfverläggningar om allmänna Ärender; öfvertygad att man i denna vördnadsvärda Samling icke bör uppstå för att tala, då man ej dertill känner sig beredd genom kunskaper och mogen erfarenhet, qväfde jag inom mitt eget bröst den känsla, hvaraf jag plågades då jag hörde yttras den nedtryckande och jag vågar säga, oriktiga tanka, att Sverige icke kan bygga sin Trygghet, sitt Försvar, sin Sjelfständighet, på medvetandet af egna krafter.
Men det torde vara äfven min pligt, åt - 104 Den 19 Januani. minstone är det ett behof för mitt hjerta, att få offentligen förklara, det jag icke delar samma tanka, och jag vågar försäkra, att alla mina Vapenbröder äro af samma tanka med mig.
Sverige har varit Sjelfständigt frän urminnes tider, och skall förblifva det, genom det Mod och elen Kraft, dess Folk alltid ägt.
Då först skulle det qväfvas, pär det börjar att misströsta 0111 sin egen styrka.
Svenska Folket har icke nedsjunkit till en sådan svaghet, och med trygghet vågar jag försäkra att vår Armee icke fruktar någon främmande Magt och aldrig vid sitt hopp om Landets Försvar och vårt Samhälles Sjelfbestånd, sätter dessa heliga föremål i fråga, då Nationen äger en god och rättvis Konung; samt en vördad och älskad KronPrins, hvars outtrötteliga omsorger 0111 sitt Fäderneslands sanna Ära, djupt uti våra hjertan inplantat den gärd af tacksamhet, Armeen är denna stora Hjelte skyldig, sorn fördt oss på de Fält, der vi återvunnit Svenska Vapnens gamla ära.
Historien lemnar mångfaldiga bevis derpå, att Staters verkeliga Styrka, icke beror endast af deras Folkmängd eller Rikedomar.
Dessa bevis torde kunna anses öfverflödiga för hvar och en, som, sjelf färdig att uppoffra Krafter, Lif och Blod, endast rådfrågar sitt eget bjerta vid Fäderneslandets vådor.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma
Den ig Januarii. 105 Yttrande, mätte i Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoller blifva intagit, såsom uttrycket af min öfvertygelse orri en tanka, hvilken tyckes mig såra Svenska Krigsmagtens och hela Nationens Heder.
Herr Flachj Carl Fredric> anförde skrifteligen:
Ehuru väl öfvertj^gad derom, alt utan äfventyrande af Statens Säkerhet, i dess närvarande behof, betyd eliga besparingar, äfven med FörsvarsYerken kunna företagas, likväl föreställer jag mig icke att sättet och Normen med säkerhet kan bedömmas af någon annan, än den, som känner Statsförhållandet i hela dess vidd, hvarföre jag för min del önskade och vågar föreslå, att sådant på Hans Kongl. Höghet Kronprinsens afgörande må ankomma.
— Det har icke undfallit min uppmärksamhet, att föremål af denna beskaffenhet, hos Krigarens Skötebarn och Tactikens Konstmästare, har fördomen emot sig, men vi äga lyckan att känna denna Furste derjemte för Mennisko- och Fosterlandets ;Vän.
Han skall visserligen göra ett billigt afseende på Landets tarfvor och våra önskningar.
Med Ridderskapets och Adelns ädelmodiga tillåtelse begagnar jag detta tillfälle, för att motiverad af bindande pligtkänsla mot Sanning oell med mensklighet söka, så godt jag förmår, utveckla ett härmed analogt ämne, som, ehuru af högsta vigt, likväl efter min tanka 6kymmes af de vådeligaste fördomar. 106 Den ig Jannar ii.
Så angeläget det är för en Stat, att vårda och söka försäkra sig Freden, så vådeligt är alt misstaga sig om sättet dertill.
Systemet för ett rigtigt Sjelfförsvar skiljer sig, då NB. man åsyftar endast Fred, naturligtvis i tvenne delar, nemligen:
Det blott Militairiska och det stride Politiska.
Bägge vigtige, böra visserligen understödja hvarandra; men fördomen vill att hufvud-effecten skall ligga i den förra, då likväl Historiska erfarenheten visar, att den bör sökas, i den sednare delen af Systemet; och att Fredens bestånd vinnes, vida mindre genom anlitandet af den positiva Kraften, som bildar motvärnet, än genom den negativa, som genom väl begagnade klokhets-maximer förekommer striderne.