Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. i öfrigt tilltro sig kunna på föreslaget sätt inskränka riksdagsmannapersonalen, så tror jag, att de af mig uppgifna förändringarna lättast kunna utföras och minst förorsaka rubbning i våra antagna regeringslagar, och jag önskar ytterst, att ett hvar af Rikförsamlingens Stånd, vid pröfningen af detta högst vigtiga ärende, hvarpå fäderneslandets framtida öden komma att bero, fattar ett sådant beslut, så att Ståndens ledamöter, vid återkomsten till sina hembygder, sköl da tacksamhet af sina hemmavarande medbroder, som med spänd uppmärksamhet följa deras förhandlingar.
Anhållande vördsamt att Coust.- Utsk:s betänk, måtte återremitteras.
Afven jag vågar inom detta
Hus uppträda för att yttra några ord ronde denna vigtiga fråga; jag kan omöjligen afse att med mitt yttrande leda någon anuans öfvertygelse eller verka på någon annans opinion ; men jag begär här att på förhand få reservera mig emot det betänk., som Const.Utsk. i denna fråga afgifvit.
Jag äger en röst här och skall afgifva den, afven örn den omsider stannar i en sluten voteringssedel.
Jag anhåller derföre nu att reservationsvis få yttra mig.
Const.Utskis betänk, innehåller ett förslag, som icke är enligt med mina begrepp, som ej öfverensstämmer nied min öfvertygelse och med den kärlek jag äger för det urgamla, lagbundna, ärorika och i så många andra afseenden lyckliga Sverige.
Jag inskränker mig till att yttra mig om Otsk:s betänk., d. v. s. allman valrätt och enkammar-systeme.
Jag har sökt göra mig sjelf reda för hvad sorn egentligen kail menas med allmän valrätt.
Skådar jag omkring mig, så ser jag ej ett Den ai Octo b er f. m. enda land, der en sådan valrätt existerar.
De första stater hafva nödsakats, såsom en värd talare yttrat, hvilken för några dagar sedan uppträdde på detta rum, draga ett streck genom nationerna.
Detta streck hvilar på Statens idde; det måste ovillkorligen qvarstå i hvarje bildadt och hvfsadt samhälle.
Den värde talare, som nämnde detta ord, har yttrat sig mera conseqvent än Utsk., men han har likväl varit tvungen att gifva vika för den abstracta hild han gjorde sig om hela menskligheten.
Jag hänvisar lill häfderna och till vårt nuvar. samhällsskick.
Jag finner, att om jag droge detta streck omkring nationen, så skulle en stor del deraf sjelf kasta sig utom detsamma.
Jag kan ej föreställa mig Staten annorlunda än såsom en bildningsanstalt och en hushållningsanstalt.
På dessa grunder mäste ovillkorligen, så länge menniskorna äro mcnniskor, så länge brister finnas, hvilka alltid mäste finnas, — så länge detta förhållande, säger jag, finnes, så skall ovillkorligen en del individer genom bristande bildning, bristande hushållning, kasta sig öfver detta streck.
Jag tror således, att allmän valrätt är en fiction, en illusion, som aldrig i verkligheten kan finnas.
Detta har Utsk. erkänt, då det föreslagit en census för valrätt och valbarhet; men Utsk. har vid detta tillfälle förgätit, att just genom denna census har valrätten och valbarheten i Sverige minskats emot hvad den nu är och i sekler varit.
En stor del af dem, som nu kunna välja representanter, skola derigenom uteslutas.
Jag kan således ej inse, alt Utsk. genom detta förslag hunnit det mål, som Utsk. i sina premisser sagt sig åsyfta.
Man har velat borttaga ståndsfördelningen!
Nå väl, den kan möjligen de jure borttagas, men de facto står den qvar.
Den tinnes i våra sociala förhållanden, den finnes i vårt land, inom hvarje familj, i hvarje hus.
Ståndsskilnaden finnes och kan ej genom ett penndrag utplånas.
Man vill taga bort Stånden och låta privilegierna stå qvar.
Jag frågar, hvad vill detta säga?
Jag har sökt uppgöra för mig sjelf hvad Stånd vill säga.
Jag följer en annan talares tanke i detta fall: det är yrke.
Finnes något land, (jag känner det ej,) der yrkena i allmänhet äro så vidsträckt representerade som i Sverige?
Kan jag få en tillrättavisning härutinnan, så skall jag gerna mottaga den.
Öfriga länder hafva ej della förhållande sådant som i Sverige, just derföre, att hvarje yrke hos oss har sina rättigheter bevarade, utan afseende hvarken på förmögenhet eller andra förhållanden.
Den fattigaste bonde, den fattigaste handtverkare i städerna har sin representationsrätt. flan väljer och kan väljas.
Jag ser således i j, att vi kunna utsträcka valrätten, genom antagandet af det förslag, som Utsk. här afgifvit.
Våra
Stånd här i Sverige hafva bildat sig sjelfva, just derigenom att yrkena hafva legat till grund för desamma.
Så har åtminstone jag upplättat Sveriges häfder. R. o. x\d:s representationsrätt är en ärf<J rättighet.
Man har •
4 Den 2i October i. in. velat kasta skugga pä denna rättighet, derföre att den endast livilar på börden.
Jag frågar: med hvad större rättighet bör jag representera, på grund af en ärfd cassakisla, än på grund af ett ärfdt namn?
För mig är det ej begripligt, att det egentligen bör uppkomma någon större rättighet genom det ena än genom det andra af dessa al f.
Jag finnér visserligen, att om en reform inom något Stånd lior ske i afseende på representationsrätten, så är det hos R. o. Ad.
Jag vill ej åberopa min erfarenhet, men jag följer häfderna, jag följer tidsförhållandena och de fordringar, som rättvisa anspråk här kunna göra gällande, och då tror jag mig finna, att hufvudfelet uti vår närvar, representation ligger i Riddarhusets bildning.
Jag tror att det beror på R. o. Ad. sjelft att jemka detta efter tidens kraf och efter egen öfvertygelse.
Jag skulle tro, alt om R. o.
Ad. derpå ginge in, så gjordes just derigenom det vigtigaste steg till en förbättring inom vår representation.
Hvad som sker inom de öfriga Stånden, lät det ske äfven här.
Derigenom uteslutes ingen från representationen, som nu äger denna rättighet.
Jag medger väl, att capita derigenom blefve ovissa om att blifva valda, men de qvarstodo deremot såsom väljande, och mera finner jag ej alt de böra begära.
Jag vill ej ingå uti några detaljer härom; derpå är jag ej nu beredd och kunde kanske aldrig blifva det.
Det fordras en kännedom af statistiken, som jag ej tilltror mig att äga, att afgöra om valen böra ske districtvis eller på ett ställe.
Jag öfverlemna!- denna fråga till Coust.Utsk.; men jag tror, att en modification i valrätten inom R. o. Ad. äfven borde framställas; nemi. för det första, att en viss ålder borde bestämmas, och fördel andra, att den individ, som äger ett namn, äfven måste äga ett yrke.
Då stöde detta
Stånd i jemnvigt med de öfriga RiksStånden, med bibehållande af bördsrätten.
Jag tror att denna eftergift bör göras, men alt man ej bör gå längre.
Man har sagt, att om ett val skedde inom R. o. Ad., så skulle möjligen ett intresse göra sig gällande, som en värd talare nämnde la haute polise.
Jag sätter för mycket värde pä individerna af detta Stånd för att kunna tro delta.
Om den makt, som han gaf detta namn, då skulle göra sig gällande, så kunde den äfven göra sig gällande nu.
Jag befarar intet af denna valbarhet inom R. o Ad.
Sjelfständigheten hos delta Stånd har i alla tider visat sig lika stor som i något annat.
Jag tror för öfrigt, att om sjelfständigheten rätt betraktas, så måste den utgå från en rationel grund, d. v. s. jag kan vara opponent, utan alt derföre vara sjelfständig; jag kan gilla Styrelsens systeme och likväl vara sjelfständig.
Jag tror, alt i delta fall R. o. Ad. ål ömse sidor utvecklat en tendens alt i båda fallen vara sjelfständigt.
Sedan representationen inom detta
Hus förändras i den syftning, som jag tagit mig friheten att framställa ; så återstår frågar om det s. k. femte Stan - Den 21 October f. m. det.
Jag erkänner , att jag ej kan inse hvad dermed egentligen menas.
Ett sådant
Stånd blefve individuel och ej grundadt på något allmänt yrke.
Jag känner icke något yrke, som är uteslutet ifrån vår representation; men min rättskänsla säger mig, alt jag äfven i detta fall måste taga Statens rätt i öfvervägande, och då finner jag en mängd individer i vårt land, som genom sitt kunskapsmått, sin hildning, sin fosterlandskänsla och sin ställning i samhället, borde kunna välja och väljas till representanter, och jag tror, alt den öfriga representationen deraf skulle hafva nytta.
Den skulle inplanta inom sig den förmögenhet, den intellectuella bildning, sora desse individer tili stort mått äga.
Man talar 0111 privilegierade Stånd.
JNå väl! hvilka äro de egentligen.
Jag tror alt hvarje Stånd i detta fall har fått sitt mått, och anser det Svenska BondeSt. vara det Stånd, som för närvar, äger de största privilegierna, åtminstone i afseende på valrätt och valbarhet.
Och 0111 jag ej vore adelsman och ägde den största bildning, den största jordegendom i Sverige, så ägde jag likväl ej rätt att inträda i BondeSt.; det skulle förskjuta mig, och jag vore utesluten.
Det är i min tanke ett stort fel uti vår nuvar.
Reg.Form, alt så uteslutande hafva gifvit
Ståndet representationsrätt och nekat hvar och en, som förut tillhört annat Stånd, men ingått i bondens yrke, att der äga representationsrätt.
Deruti ligger, enligt min lanke, den egentliga roten till det missförhållande, som finnes inom vårt representationssätt.
Jag antager således, att desse individer måste inympas på de nuvar.
Stånden, eller ock utgöra ett särskildt
Stånd för sig, Jag öfverlåter åt ett blifvande Const.Utsk. att utreda della ämne.
Jag tillåter mig ej att försöka det.
Om således dessa individer skulle få representationsrätt, d. v. s. rättighet att välja och kunna väljas; så stöde ändock fyra Stånd med dessa individer inblandade inom sig eller också derjemte ett femte
Stånd, såsom grund för vår blifvande representation.
Om då R. o. Ad. väljer inom sig, så återstår att utreda huru stort deras antal borde blifva.
Jag har föresatt mig här att ej antaga någon siffra, utan blott tala om grundsatsen.
Jag tror således att härvid bör betraktas, att antalet af detta Stånds ledamöter borde stå i jemnvigt med de öfriga Ståndens.
Skälet dertill skall jag längre fram närmare angifva.
Sedan dessa fyra eller fem
Stånd stöde i lika antal emot hvarandra, så återstår det att undersöka, huru dessa skola verka lill det allmännas bästa.
Vi äga nu fyra
Stånd på fyra särskildta rum, d. v. s. ungefärligen detsamma, som en kammare.
Det är åtminstone, efter mitt begrepp, ej något annat, fastän vi äro skiljde på fyra rum.
Jag skulle kunna föreställa mig dessa fyra Stånd i ett rum, i hvar sitt hörn, och detta skulle vara ungefärligen detsamma, som om de vore tillsammans.
Delta har likväl det emot sig, att uti vissa frågor kan ett intresse öfverflygla trenne, hvilket i min i6
Den 21 October f. m. öfvertygelse är orättvist; ty det allmännaste intresset borde väl gälla.
Jag tror äfven, att det split, sorn under några riksdagar uppkommit mellan dessa Stånd, härrört deraf, att de hvart för sig arbeta och besluta.
Detta har gifvit en offentlig stämpel åt dessa Stånds särskildta intressen.
Om de enskildla intressena sammansmältas under en öfverläggning, genom ett samfäldt beslut, så skall majoriteten, såsom jag föreställer mig, besluta uti det allmännas intresse.
Jag har yttrat, att jag anser vår nuvar. representation för ett enkammar-systeme.
Följderna deraf hafva vi sett.
Jag önskar således, att representationen måtte fördelas på 2 kammare.
Jag följer i detta fall — jag erkänner det öppet —- mindre min egen förmåga att inse nyttan deraf, än andras erfarenhet.
Jag tror således, alt den andra kammaren kunde väljas af den samfällda representationen, om jag så får kalla den.
Jag tior, att denna kammares egentliga karakter skulle vara alt pröfva de vigtigaste frågor, de frågor, som gälla för framtiden, och att derom besluta, så att surpriser, såsom man kallar det, ej måtte uppstå i den stora kammaren.
Jag tror således, att denna kammare borde sammansättas af sådana personer, som något pröfvat liden i dess längd, och icke allenast våra behof för dagen.
Man har i andra länder dels gjort denna kammare ärftlig, dels sammansatt den genom val.
Alt hos oss göra rättigheten att sitta i denna öfre kammare ärftlig, kan jag ej tillstyrka, derföre att jag ej finner några egentliga elementer i vårt land, genom hvilka en sådan ärftlig kammare bär skulle kunna hildas på ett sätt, alt den uppfyllde det ändamål, som med densamma åsyftades.
Åtminstone anser jag de personer vara få, hvilka äro i den belägenhet, att de dertill borde vara sjelfskrifne.
Jag anser derföre, att då den öfre kammaren valdes genom valdislriclena, så vore ändamålet uppfyldt, helst 0111 den valdes för en längre tid.
Här ur yttradt inom detta Hus, för några dagar sedan, att åldern boide bestämma rättigheten alt vara medlem i öfre kammaren.
Jag tillstår, att ide'en är vacker, men jag tror den ej vara alldeles tillämplig för vår tid och vårt land.
Man skulle måhända just derigenom förfela hvad man egentligen dermed åsyftar, nemi. att de personer, som inkomlno uti denna kammare, skulle sitta der en längre tid.
Afgången blefve alltför obestämd och tillkomsten följaktligen likaledes.
Om således den öfre kammaren bildades endast på grund af förtroende, endast genom deras urskiljning, som utgjorde den af nationen valda kammaren och som således borde förutsättas äga det största måttet af kunskaper, redbarhet och fosterlandskänsla, och om densamma sedermera vid hvarje riksdag förnyades, genom en viss dels afgång och en annan dels ingående deri; så tror jag, att detta vore det mest lämpliga för vårt land.
Deremot anser j!,S Den a i October f. m. »7 jng, att uti denna kammare ingen bör vara sjelfskrifven.
Så snart vi äro nödsakade alt insätta någon del deraf genom val, så borde endast val utgöra grunden för dess bildande.
Alt sammansätta denna kammare, såsom det är föreskrifvet, af till en del valda och till en del sjelfskrifna ledamöter, tror jag ej skulle vara lämpligt.
Jag tror tvertom, att den bör vara sammansatt af elt enda element och icke af flera, d. v. s. af dem, som hafva mesta intresse uti att lugnt granska, utan att vara ledde af sin enskilda ställning i samhället, utan att derpå behöfva bygga sina omdömen och derefter välja sina voteringssedlar.
Uti denna kammare bör ej något enskildt intresse, ej en gång något intresse för dagen vara gällande.
Det bör endast vara det allmännas intresse, som der åsyftas.
Man skulle visserligen häremot möjligen kunna invända, att den första uppsatsen — om jag så får Vttrycka mig — af denna kammare, kanske skulle blifva en följd af de intressen, som rådde för den dag då valet verkställdes; men jag kan icke inse, huru den skulle kunna ti 11— vägabringas på något annat sätt, än på det vis jag uppgifvit.
Jag tror emedlertid att vådan ej vore så stor, då vid följande riksdag någon del af den först valda uppsättningen ombyttes med J, -j^ eller något sådant.
Då tror jag, att så snart dessa fyra eller fem Stånd arbetade på ett rum, och deras beslut justerades, — om jag så må kalla det — i vissa fall af den öfi e kammaren, så vore denna form enligast med hvad man i allmänhet med en iepresentation åsyftar.
Jag vill ej uppehålla R. o. Ad. med att utveckla detaljerna häraf.
Jag begär återremiss på Utsk:s betänk., och är öfvertygad, att hvad form vår representation än kommer att äga för framtiden, så skall Svenska folket aldrig glömma, att det är ett folk, att det har fordringar af sin representation , och om vi skapa den annor. lunda, än som kan vara förenligt med folkets lycka, med folkets önskningar, så skall denna representation, om den än är aldrig så väl sammansatt och byggd på theoretiska rättsgrunder, likväl slutligen af sig sjelf ramla; och jag får i detta afseende endast tillägga, att jag förtröstar på den Försyn, som hittills vakat öfver Svea land, och hoppas, att hon skall göra det för framtiden och bevara så väl vår Konung, som vårt folk.
Klingspor, Mauritz Philip Staffan, anförde skriftligen:
Sedan nationerna länge med ett slags blindt förtroende nästan uteslutande öfverlemnat vården af sina allmänna angelägenheter i regenternes händer, hafva de ändtligen uppvaknat ur den långa dvalan; de söka nu att återtaga de rättigheter de fordom ägt, men icke förstått behålla.
Den politiska lagstiftningen har nu blifvit ett föremål för allas be i5 H. 3 uS Den 21 O c t o b e r f. m. grundande, för allas intressen.
Då det så länge endast varit vissa privilegierade förbehållet att intränga i dess otaliga irrgångar, må man icke förundra sig om nationerne någon gång förirra sig på en för dem nyss öppnad och således ännu obekant eller obanad väg.
— Samtidens constitulionelJa annaler utvisa äfven, att nationerne ännu icke äro ratt hemmastadde på det fält de bearbeta, att de, hänförde af ungdomens hetta, ofta skada sin egen sak och lemna allenastyrandets apostlar vapen i händerna.
Med en blind förstörelses anda har man hastat alt nedrifva allt det gamla, innan ännu materialier hunnit blifva samlade till det nya; man har velat så och skörda på en dag.
Med förakt för all historisk erfarenhet, med förbiseende af folkens olika individualitet, fördomar och vanor, hafva verldens skägglöse lagstiftare, förledde af kosmopolitiska drömbilder, föreställt sig kunna stöpa alla nationer i samma form.
På delta sätt hafva de politiska emancipationsförsöken endast öppnat revolutionernes bana.
Då ropen om representationsförändring ständigt blifva allmännare och högljuddare, bör man icke förakta dessa varnande exempel; man skall icke förbise att man beträder en väg, uppfylld af klippor och skär, alt ordet reform är lätt alt uttala, saken svår att verkställa.
En slags allmän föl kastelsedom är decreterad öfver den 4-delta ståndsrepresentationen.
En politisk institution, som är upprunnen ur Svenska förhållanden, fastväxt vid vår historia, utbildad med våra minnen, som uträttat ganska mycket godt och nyttigt, som underhållit frihetsbegreppens lifs— låga under en period, då den i nästan i alla länder var utslocknad, förtjena!- dock ihågkommas med någon tacksamhet; man borde åtminstone icke så der snöpligen med ett maktspråk affärda densamma, innan man gjort sig besvär med att undersöka och bevisa, att dess oduglighet och olämplighet är så bestämd — äfvensom att förträffligheten och företrädet af andia representationsformer är så obestridlig.
En sådan öfverdrifven föreställning om andra representationsformers undergörande förmåga har i allmänhet gjort sig gällande, att man lätteligen kunde falla på den misstanken, att mången af de inflytelserika inom Stånden icke #gjort sig så noga underrättade om deras historia, att hela deras kunskap derom består i hvad de så der ryklevis kunnat snappat upp, än här, än der.
Vid närmare bekantskap skulle dessa illusioner försvinna; man skulle då finna, alt utom England det monarkiskt constitutionella statsskicket är en ännu nyare tidens producl, hvars annaler knappt utgöra en generation, att de flesta representativa länder ännu knappt upphunnit sitt fö ista constitutionella stadium, att nationernas fria rättigheter hittills meia bestått i ordet än verkligheten.
Det är temmeligen bekant, att furstarne hittills varit
Den 11 Octo b er f. m. >9 föga generade af de s. k. rationellare formerna, att de oföränderliga viljorna liksom förut kunnat göra sig gällande.
Med olika styrelsegrundsatser fann Ludvig XVIII under liela sin regeringstid, Carl X den längre tidpunkten af sin regering, liksom nu Ludvig Philip i vår tid, ja sjelfva Cail X alltid samma lydiga och frikostiga, för att icke säga slösande kammare.
Det förefaller liksom furstarne hufvudsak ligast begagnade sig af de modei na representalionsformerna som af ett slags budget-voteringsmachiner, hvilkas bestämmelse endast är att på ett mera beqvämt sätt med mindre olåt utpressa af folket så mycket penningar som möjligt.
På detta sätt kan en Konung i det föga folkrika Bajern årligen med millioner tillfredsställa sina fantasier och sitt konstsinne — åtskilliga andra exempel att förtiga.
Ståndsrepresentationerna hafva deremot på ett högst fördelaktigt sätt i alla tider utmärkt sig genom sin sparsamhetsnnda.
Hvilka svåra och ständiga strider hade icke i detta afseende den mäktige Carl V att uthärda af de honom föröfrigt så tillgifna Flanderska Ständerna.
Fransyska Konungarne voro till den grad besvärade af sparsamhetsandan hos deras general-ständer, att de slutligen icke mera sammankallade dem.
Man känner i våra dagar hvilken skicklighet den Österrikiska Reger:n behöfver utveckla lör att i Ungern få något bidrag till upphjelpande af Kejsardömets ständigt klena financer.
I intet land torde skatterna vara lägre än i Ungern.
Genom exempel både från delta land och från andra kan ytterligare bevisas, att ett ungdomsfriskt frihetssinne ganska väl trifves och frodas inom skötet af ståndsrepresentationer.
Hvar finnes det representativa land, som utvecklat den varma foslerlandsanda, som utmärker i834 års riksdags äfvensom den innevarandes Ständer.
Det borde således icke vara så otacksamt, som det i sjelfva verket är att uppträda till försvar för våra former; men å andra sidan vore det en oförlåtlig feghet att förneka den öfvertygelse, man en gång yttrat i denna fråga och till en del ännu vidhåller.
Det vore en servilism under allmänna opinionen, föga mer hedrande än hvarje annan slags underdånighet för ögonblickets dictatur.
Frågan vinner dessutom på att betraktas från olika synpunkter, att bedömmas af olika opinioner.
Hvad som ökar svårigheterna vid ett försvar är det argumentationssält, som begagnas.
Då representationsfrågan vid förra riksdagen discuterades, fann styrelsesystemet inom oppositionens leder sina verksammaste förfäktare.
Med en rastlös ifver gjordes representationsformen till en syndabock för så väl representationens som styrelsens felsteg.
Ingen må då förundra sig att ett register kan uppdragas, jemförIjgt med det Leporello framtager i Don Juan.
Vid bedömmandet af olika representationers ömsesidiga - Den 21 October f. m. värde hör man mindre se på huru de taga sig ut i theorien och på papperet, än hvad de uträtta i verkligheten, således mera fästa sig vid anden än formen.
Ingen kan nemi. uppträda till försvar för det orättvisa i vårt representationssätt, då man bedömmer det ur en rationel synpunkt.
En class, ständigt mera utmärkt för sin upplysning, rikedom och betydenhet, är derifrån utesluten; personer deremot inrymde, hvilkas behörighet dertill på ingen rättsgrund kan motiveras.
Man bör dock icke förbise att England, med former, vida obilligare, rättsvidrigare och orimligare än våra, ständigt framgått i frihet och storhet.
För att bevisa olämpligheten af vårt representationssätt hemtas exemplen hufvudsakligast från en period, då konungaväldet usurpera! alla nationernas fria rättigheter.
Delta sätt att bedömma frågan är i yttersta grad ensidigt.
Under en period, då den rojalistiska hänförelsen utträngde all sjelfständig anda hos folken, kunde hvilka representationer som helst ingenting uträtta.
Oaktadt alla frihetstidens skuggsidor, står man hos våra Svenska Ständer i stor förbindelse derföre att de under en sådan period förmått bevara den frihetsgnista, sorn sedan utvecklat sig lill en friskare låga.
Bland bevisen på huru litet vår nuvar. ståndsrepresentation förmått försvara nationens frihet anföras 1772 och 89 års statskupper.
Med Guslaf
III:s snille bade under samma förhållanden saken fått samma utgång, huru än representationen varit organiserad; han understöddes mäktigt af den allmänna tröttheten vid Ständernes regering och af de uppvaknande och lifliga rojalistiska sympathierna.
Hvad 1789 års statskupp beträffar, var den en frukt af det så val motiverade missnöjet mot Adeln för dess delaktighet i Anjalaförbundet, samt Gustaf 111:s skicklighet att begagna sig deraf.
Det torde vid detta tillfälle icke vara ur vägen att anmärka, att de splittringar emellan Ständerna, hvilka af många anses som en oundviklig följd af vär ståndsrepresentation, endast uppkommit genom Regenlernes oförtrutna omsorg att så väl upptända som underhålla elden.
Då man förflyttar sig så långt tillbaka för att visa våra formers oduglighet, torde det vara t il låt lig t att begagna samma argumentationssätt och således kasta en blick tillbaka på det land, hvars representationslorm blifvit ett slags stereotyp för så många andra länders.
Detta lands s. k. rationella former förhindrade icke en Henrik Villes blodsdomar, icke många af hans oduglige efterträdares despotism, icke en Carl II, att för penningar uppoffra landets nationalitet, att sälja dess ära och intressen.
Engelska parlamentets sjelfständiga annaler datera sig långt sednare än våra riksdagars; de börja först med den äldre Pitt.