Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det låter visserligen säga sig på papperet i en grundlagsparagraf, att alla de angelägenheter, som kunna förekomma på en riksdag, ovilkorligen skola låta sammanpressa sig inom en viss begränsad tidrymd, som icke får öfverskridas, men den stela verkligheten har icke samma elasticitet, som de fromma önskningarne.
Täger man i betraktande allt som ovilkorligen måste genomgås på hvarje riksdag, och dertill den mängd af olika ämnen, som utöfver dc vanliga kunna förekomma till afgörande, så lärer det väl knappt vara att hoppas, det allt detta skulle, utan förfång för ärendenas grundliga behandling, kunna låta sammantvinga sig inom den korta tidrymden af fyra månader eller nogare räknadt tre och cn half månad; ty cn half månad Afgår till förberedelser innan riksdagsarbetet kommer i riktig gång.
Eöljden skulle utan tvifvel blifva den, att man skulle nödgas afbryta måhända högst vigtiga ärender midt under deras behandling, som således skulle vara alldeles förspild möda.
Det enda korrektivet häremot vore, att Regeringen komine Ständerna till hjelp med utlysandet af en urtima riksdag att vidtaga när den lagtima måsto afbrytas, för att få dessa vigtiga ärender afgjorda; men hvad hade man då vunnit i riksdagstidens förkortande?
Då Konungen, oaktadt lagtima riksdag skulle förekomma hvarje år, bade rättighet att utlysa urtima riksdag, hvilket ock torde vara behöfligt, så kunde vi lätt få permanenta riksdagar, enär de urtima och de lagtima kunde sammanflyta.
För det närvarande är detta icke möjligt, emedan nästa lagtima riksdags början räknas, i fall urtima riksdag mcllankommit, ifrån den sednares början och icke ifrån den näst förekommande lagtima, Förslaget innebär ock, att urtima riksdag upphör, når tiden för den lagtima är inne.
Om då vigtiga frågor på den urtima riksdagen äro oafgjorda, måste Regeringen naturligtvis framlägga dem för den lagtima.
Sker detta vid cn sådan lagtima riksdag, då nya Ständer blifvit utvalde, så kan det inträffa, att helt andra personer komma att i Utskotten fortsätta, hvad de gamle Riksdagsmännen begynt, hvilket icke kan annat än vålla tidsutdrägt, trassel och oreda.
Så tätt återkommande riksdagar hafva också med sig en fara, som icke får förbises, jag menar faran för regerande Ständer.
Redan vid 1840 års riksdag, då ett dylikt förslag till årliga riksdagar var å bane, men föll för det kloka och välberäknade medelförslaget af riksdagar hvart tredje år, yttrade vår store häfda - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 53. 27 tecknare Goijer, som då var ledamot af Konstitutions-Utskottet, till protokollet derstädes följande ord: ”Sverige bär inom sig allt för många söndringsämnen, att icke införandet af så täta riksdagar skulle, nästan med säkerhet, alstra Regerande Ständer, ett ondt, som Sverige redan, till sin olycka, fått vidkännas, och hvarifrån Försynen för framtiden måtte det bevara.”
Utskottet anser, att det för Riksdagsmännerno sjelfve skulle vara fördelaktigare och således önskvärdare, att få tillbringa 4 månader hvarje år vid riksdagen, än att ligga der ett helt år hvart tredje år.
Ganska många, både embetsman och andra medborgare, torde finna det vida lättare att ordna sina angelägenheter så, att de kunna vara en längre tid från hemmet hvart tredje år, än att nödgas lemna det 4 månader hvarje år.
Åtminstone skulle de ledamöter af Preste-Ståndct, som äro Pastorer, ega ganska grundade skäl att beklaga sig öfver ett grundlagsstadgande, hvarigenom de skulle kunna åläggas att hvart enda år lemna sitt vigtiga kall just under den tiden då en af de vigtigaste af deras embetsåligganden, ungdomens nattvardsberedning, som bäst pågår.
Resorna till riksdagsorten midt i vintern skulle också för många blifva ganska besvärliga och för somliga, t. ex. riksdagsmännerne från Gottland, stundom alldeles omöjliga.
Enligt förslaget, såsom det bär är uppstäldt, skulle ock en allt för kort mellantid kunna komma att ega rum mellan ett grundlagsförslags förklarande för hvilande och dess antagande eller förkastande.
Det kan nemligen blifva förklaradt för hvilande i Maj det ena året, och redan i Februari det andra året af de nya Ständerna blifva antaget eller förkastadt.
Visligen har man hittills undvikit ett så brådstörtadt förfaringssätt i så vigtiga frågor.
Det anmärkes att andra länder hafva årliga riksdagar och deraf befinna sig väl.
Men förhållandena der äro också i många andra hänseenden högst olika.
I stora stater, t. ex. England och Frankrike, sorn äro mycket invecklade i den yttre verldspolitiken, der sakerna äro underkastade snabba och täta vexlingar, behöfvas just med afseende härpå årliga riksdagar.
I mindre länder, såsom Danmark och de tyska stater, sorn blifvit anförda, der afstånden från riksdagsorten äro kortare och ärendena i allmänhet färre och enklare, hafva årliga riksdagar icke så många olägenheter, som förhållandet skulle blifva i vårt glest bebodda land, med sina stora afstånd, sin mångfald af de mest heterogena ärenden och sitt invecklade riksdags-machineri.
Jag inser icke, hvarföre vi Svenskar alltid skola härma utländska mönster: det kan väl finnas något, som är passande och egendomligt för oss, och som icke bör föraktas och förkastas, derföre att det icke är utländskt, utan svenskt.
Behofvet af årliga riksdagar, om något sådant finnes, blifvcr betydligen förminskadt, om, såsom är att förmoda, förslaget om länsnämnder blifver antaget.
Många ärender kunna der utredas och förberedas under mellantiderna, så att hela Riksförsamlingen icke så ofta behöfver sammanträda och sammanträdet icke behöfver blifva så långvarigt.
För min del tror jag icke, att detta behof är så allmänt erkändt, som man velat förespegla; tvertom torde den allmänna tanken vara den, att vi hafva mer än tillräckligt af de riksdagar, vi hafva.
Många flera och säkert äfven bättre skäl torde kunna anföras emot förslaget till årliga riksdagar, men redan dessa hafva för mig varit tillräckliga, för att motivera mitt afstyrkande af dess antagande att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag”.
I denna reservation hafva Herrar G. W von Francken, G. II.
Ehrenhoff och D. Hadorph samt Herr Doktor C. II. llundgren och Herr Kyrkoherden E.
Bergman instämt. 28 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 53. af Herr Professor N. IL Selander. af Herr Kontrakts-Prosten E. M. Tegnér: ”Ehuru jag i allmänhet biträd*; det nu framlagda förslaget, har jag likväl i en punkt, eller den sorn angär den slutliga behandlingen af en väckt, och säsom hvilande förklarad fråga om ändring i Grundlag, och hvarom förinäles i 81 § It.
F. och 29 § Ii. O., varit af en från Utskottets pluralitet skiljaktig mening.
Denna skiljaktighet rörer dock icke hufvudsaken; fastmer delar jag helt och hållet den åsigten, att samma Ständer, — och doras uppdrag gäller för tre år, — hvilka förklarat ett förslag till ändring i Grundlag såsom hvilande, icke må blifva berättigade att öfver detta förslag besluta, utan beslutet blifva öfverlåtet åt de nästföljande Ständerna, sedan nya val för sig gått.
Min olika mening afser endast ordningen, i hvilken frågorna skulle, för fattandet af beslut, ånyo upptagas, och hvilken ordning jag ansett borde blifva enahanda med den i hvilken de blifvit förklarade såsom hvilande.
Om man nu antager, och man torde kunna göra det utan fara för misstag, att Grundlagsändringsförslag blifva förklarade såsom hvilande både under det första, det andra och det tredje året, som befullmäktigandet till representant-kallet för hvarje gång gäller, så synes mig sorn borde, sedan nya val allmänt för sig gått, och nya bemyndiganden utfärdade blifvit, de från förra riksdagsperioden såsom hvilande förklarade grundlagsändrings-förs 1 ag blifva till afgörande af de nya Ständerna åter upptagna i samma ordning som de af näst föregående Ständer blifvit bordlagda, eller under det första, det andra eller det tredje året.
Fördelarne, hvilka af ett sådant stadgande och förfarande vore att motse och förvänta, klefve säkerligen flera.
Främst bland dem ville jag sätta, och hvad äfven vore af högsta vigt, att tid och rådrum sålunda bereddes och lemnades för hvarje mera genomgripande grundlags-ändringsförslag både att blifva kändt och i det allmänna afhaudladt och pröfvadt; dernäst att det nya stadgandet bragtes i närmaste öfverensstämmelse med det nu gällande, eller att en tid af omkring 3 år eger rum mellan det preliminära och det definitiva antagandet af ett grundlags-ändringsförslag, då Riksens Ständer skola hvart tredje år sammankomma; och slutligen att göromålen för Konstitutions-Utskottet härigenom klefve, i sin mån, mera jemnt fördelade.
Äfven en sådan omständighet torde hädanefter mera än hittills behöfva att afses, särdeles då, med afseende på den för Riksens Ständers sammanvaro hvarje år föreslagna tid af 4 månader, det torde blifva af nöden för en hvar att noga akta uppå och med omsorg och urskiljning både indela och använda tiden, på det hon må finnas tillräcklig lör ärendenas önskvärda och ändamålsenliga beredning och afgörande”. 0 o o Herr N. P. Lindeström har instämt i denna reservation.
Herrar Doktorer J.
Collén och D. Söderberg samt Herr C. M. O.
Schenström. och f. vice Talmannen Per Eriksson hafva anmält, att do icke varit i Utskottet tillstädes då ärendet afgjordes. STOCKHOLM, tryckt hos Isaae Marcus, 1860.
Konstitutiom-Utskottets Memorial N:o 54. t Ank. till Exp.-Ut8k. den 30 .Juli 1860, kl. 7 e. m. Memorial till Rikets Ständer, angående en af Rrksdags-fullmägtigen Ola Jönsson från Malmöhus län anmäld anledning till anmärkning.
Bonde-Ståndet har, under den 13 nästlidne Juni. behagat till Konstitutionsutskottet remittera en, i loreskrifven form, af Riksdags-fullmägtigsn Ola Jönsson från Malmöhus län anmäld anmärknings-anledning, hvilken, uppgifven i ett remissen bifogadt memorial, funnits vara hemtad från Kongl Maj:ts den 4 förutgångne
Maj fattade beslut, att i adeligt ständ upphöja åtskilige personer: förmälande motionären, bland annat, att en fullständig ombildning af national-represcntationen vore af största behofvet påkallad; att en sådan icke kunde genomföras utan upphäfvande af Ridderskapet och Adelns sjelfskrifvenhet, hvartill erfordrades medgifvande af detta Stånd; att det motstånd, som i detta hänseende vore att förvänta, komme att vinna i styrka, om uti Ridderskapet och Adeln ytterligare upptoges flere förmögne och inflytelserika personer; att, genom upphöjande i adeligt stånd, man underhölle fördomar och konstlade samhällsbegrepp, som motverkade nationens lyftning i högre sedlig mening; samt att den eller de Stats-Råds ledamöter, som underlåtit att afstyrka ofvanberörda beslut, eller som samma beslut kontrasignera! visat sig icke inse och iakttaga Rikets sannskyldiga nytta; hvadan motionären hemställde, att Konstitutions-Utskottet mätte, i enlighet med 29 § Riksdags-Ordningen, äska StatsRåds-protokollet, angående ifrågavarande ärende, för att pröfva huruvida icke rådgifvare-åtgärden påkallade tillämpning af 107 § Regerings-Formen.
Sedan Konstitutions-Utskottet äskat och fått emottaga det inför Konungen i Stats-Rådet ofvannämnde dag förda protokoll, har Utskottet tagit förevarande ärende i öfvervägande; och som Utskottet vid innevarande riksdag redan verkställt den Utskottet åliggande granskning af de i Stats-Rådet under de löre riksdagens början närmast förflutna tre åren förda protokoll och deröfver afgifvit utlåtande till Rikets Ständer, hvilka i anledning deraf fattat sina beslut, och den nu anmärkta rådgifvare-åtgärden icke är af sådan beskaffenhet, att å densamma, betraktad ensam för sig, kan grundas ett omdöme, huruvida Stats-Rädets ledamöter uti deras rådslag Bih. till B.
Prot. 185.9 & 1860. 3 Sami. 13 Haft. 1 2 Konstitutions-TJtskottets Memorial N:o 54. om allmänna mått och steg, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller om någon Föredragande icke med oväld, nit. skicklighet och drift sitt förtroende-embete utofvat: anser Utskottet sig böra. utan att inga i närmare bedömande af sjelfva saken, hemställa, att Ola Jönssons ifrågavarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservation: af Riksdags-fullmägtigen Ola Jönsson från Malmöhus län: ”Genom det af Utskottet äskade Stats-Råds-protokoll, angående den anmärkta rädgifvare-åtgärden, har den upplysning vunnits, att de närvarande Konungens rådgifvare underlåtit att någon särskild mening till protokollet anföra, såsom i 9 § Regerings-Formen uttryckligen föreskrifves.
De äro således för beslutet ansvarige, såsom hade de styrkt Konungen att det beslut lätta.
Då Utskottet ansett sig böra, utan att ingå i närmare bedömande af sjelfva saken, hemställa, att min framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, har det såsom grunder för denna åsigt anfört: l:o att det redan granskat Stats-Råds-protokollerna för de närmast före riksdagens början förflutna tre åren; 2:o att Ständerna öfver utlåtandet om denna granskning fattat sitt beslut; och 3:o att den nu anmärkta rädgifvare-åtgärden icke är af sådan beskaffenhet, att ä densamma, betraktad ensam för sig, kan grundas ett omdöme, huruvida StatsRädets ledamöter, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller om någon Föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat.
För den otroliga händelse, att Utskottet med den i viss män tvetydiga redaktionen af tredje motivet velat antyda, att anmärkta rädgifvare-åtgärden, derföre att den är en enda och ensam, är af sådan beskaffenhet, att å densamma icke kan grundas ett omdöme, huruvida Stats-Rådets ledamöter uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, så reserverar jag mig emot en sådan grundlags-tillämpning.
Hvad nu vidare angar motiverna, sådana jag, oafsedd nyss anförda reservations-anmälan, antager att de efter deras rätta ordaförstånd böra tolkas, lärer väl, med afseende på de begge första, den omständigheten, att Stats-Råds-ledamöternas åtgärder under någon tid före den, då anmärkta rädgifvare-ätgärd blifvit vidtagen, redan äro granskade och bedömda, icke kunna vara giltigt hinder lör granskning och bedömande af den sedermera vidtagna och anmärkta rädgifvare-åtgärden.
Detta synes ock Utskottet^ hafva sjelf funnit, då det ingått i granskning och bedömande af den meranämnda åtgärden så tillvida, att det förklarat, att ä densamma, betraktad ensam för sig, icke kan grundas ett omdöme, huruvida Statsråds-ledamöterna icke iakttagit
Det motiv, som bestämt Utskottets åsigt, att det bort, utan att ingå i närmare bedömande af sjelfva saken, hemställa, att framställningen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, måste således, huru otroligt det än kan synas, vara det tredje af de anförda, eller det, att rådgifvare-åtgärden, ensam för sig betraktad, icke har den beskaffenhet, att å densamma kan grundas ett omdöme om Rikets sannskyldiga nytta blifvit iakttagen, hvilket Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 54. 3 dock förutsätter möjligheten, att den betraktad i sammanhang med annat, kan erbjuda giltiga grunder för ett sådant omdöme, tillföljd hvaraf detta Utskottets utlåtande, äfven om det nu blifver af Riksens Ständer gilladt, icke kan tilläggas kraften af ett afgörande omdöme öfver rådgifvare-åtgärden, så vidt. den kan tagas i betraktande i sammanhang med annat, som under en blifvande granskning af StatsRåds-protokollerna för tiden efter början af denna riksdag kan förekomma.
Att sålunda dela frågan om bedömandet af en politisk handling i två delar, nemligen: om den är felaktig ensam för sig, och om den är felaktig i sammanhang med annat, torde måhända sakna skäl för sig; och då ett utlåtande i första delen icke hindrar en granskning framdeles af åtgärden i sammanhang med andra af Konungens nuvarande rådgifvare vidtagna, så uppstår icke heller, enligt mitt förmenande, något som hindrar granskningens verkställande af åtgärden ensam för sig.
Det svar pä första delen af frågan, som utgör Utskottets egentliga utlåtande, liar icke på ringaste sätt blifvit motiveradt, utan har såsom ett blott kategoriskt omdöme sjelf blifvit inflickadt bland motiverna för Utskottets slutliga hemställan.
Det är ett sådant, förfaringssätt, som jag i allmänhet anser obehörigt utaf Rikets Ständers Utskott i fråga om framställningar, gjorda af folkets representanter, men synnerligen icke kan gilla i en så högst vigtig fråga, som den, om Konungens rådgifvare iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, vid hvilken frågas besvarande det synes såsom hade Utskottet bort åtminstone i någon mån upptaga till granskning och motiveradt bedömande de skäl, som för den anföras.
Om denna åsigt är riktig, så borde ock de grunder, sorn anfördes i anmärknings-memorialet, hafva blifvit bemötta med annat, än ett naket kategoriskt omdöme.
Dä emellertid
Utskottet nu icke andragit något skäl för sitt egentliga utlåtande, att den anmärkta åtgärden icke är af sådan beskaffenhet, att ä densamma, betraktad ensam för sig, kan grundas ett omdöme, huruvida Stats-Rädets ledamöter uti deras rådslag icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, så kan jag icke heller biträda den pä detta utlåtande grundade hemställan, att ifrågavarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, utan anser, att de skäl, som i det vid remissen fogade anmärknings-memorialet anfördes, och hvilka qvarstå ovcderlagda, gifva fullgiltig anledning att för Rikets Ständer, enligt Riksdags-Ordningen § 29 mom. 2, tillkännagifva, det Konungens rådgifvare hafva icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, dä de den 4 sistlidne
Maj underlåtit att afstyrka Hans Maj:t Konungens nådiga beslut att i adligt ständ upphöja åtskilliga personer; hemställande, pä denna grund, att Rikets Ständer måtte pröfva, huruvida rikets val kan kräfva, att de hos Konungen anmäla sin önskan, att han ville utur Stats-Rådet och från embetet skilja den eller dem, som uti ifrågavarande regerings-beslut deltagit, och mot hvilka anmärkning blifvit gjord.” 1 denna reservation har Riksdags-fullmägtigen Carl Casper Nettelbladt från Stockholms län instämt. 4 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 55.
,M 55.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Juli 1860, kl. T e. m.
Memorial lill Rikets Ständer, med voterings-propositioner, rörande del uti Konstitutions-Utskottets Memorial iY:o 38 framställda förslag till ändring i Riksdags-Ordmingens föreskrifter om.
Preste-Ståndels representations-rätt.
Sedan Konstitutions-Utskottets, uti Memorialet N:o 38 framställda, förslag till ändring i Riksdags-Ordningens föreskrifter om Preste-Ståndets representations-rätt, blifvit af Borgare- och Bonde-Stånden antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men af Ridderskapet och Adeln samt Pr este-Stånd et till Konstitutions-Utskottet åter hänvisadt med särskilda anmärkningar emot förslaget, hvilka förklarats utgöra hvartdera Ståndets gemensamma tanke; och Utskottet, som ansett någon sammanjemkning emellan dessa skiljaktiga meningar icke kunna ega rum, uti Memorialet N:o 19. dels detta förhållande hos Rikets Ständer anmält, med inbjudning till Eidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att sig efter de öfriga Stånden foga, dels ock, lör den händelsen, att inbjudningen icke antoges, och frågan således koinme i det skick, att dess afgörande blefve beroende på omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott, hemställt till Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet om icke de, hvar för sig, täcktes verkställa en sådan redaktion af sina särskilda meningar, att dessa kunde oförändrade intagas uti de blifvande voteringspropositionerna: sä hafva, enligt hvad till Utskottet ankomna utdrag af samtliga Riks-Ståndens Protokoll för den 18, 20 och 21 innevarande månad utvisa, Borgareoch Bonde-Ståndet lagt Memorialet N:o 49 till handlingarne, samt Ridderskapet och Adelil äfvensom Preste-Ståndet, med afsjag ä den gjorda inbjudningen, att sig efter de öfriga Stånden foga, upprättat följande förslag till redaktions-iorändringar i öfverensstämmelse med sina förut uttalade gemensamma tankar, nemligen:
Ridderskapet och Adeln: att 13 och 16 §§.
Riksdagsordningen böra erhålla denna lydelse: Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 55. 5 § 13. !'!; l:o Jemte Erke-Biskopen, Biskoparne och Pastor Primarius i Stockholm, hvilka af Konungen till riksdagen kallas, välje hvarje Stifts Kyrkoherdar samt de ordinarie Lärare vid Stiftets Elementar-låroverk, hvilka för sina befattningar ega presterlig befordringsrätt, gemensamt och inom sig, på sätt de öfverenskomma, följande antal Ledamöter i Preste-S tande t, nemligen för:
Upsala stift Sex, Stockholms stad Lyra, Linköpings stift Sex, Skara Fem, Strengnäs
Fem, Westerås Fem, Wexiö Fyra, Lunds Sex, Göteborgs Fyra, Calmar Tvä, Carlstads Två, Hernösands
Lyra och Gottlands Två.
Komministrarne — Fullmägtig. 2:o Universiteten — riksdagsmanna-underhåll. § 16.
Underlåter något Stift, Universitet, Stad — den omkostnad, som ett annat och jemlikt Stift, Universitet, Stad Ståndets kassa.
Pr este-Ståndet har sammanfattat sin gemensamma tanke uti följande förslag till ändring uti Riksdags-Ordningen. § 13. l:o Jemte Erke-Biskopen — och Gottlands Två.
Öfrige Prester uti hvarje Stift, äfvensom i Stockholm, så vidt de ordinarie beställning innehafva, vare berättigade, om de det åstunda, att, inom sig, välja en Fullmägtig. 2:o Universiteten — riksdagsmanna-underhåll. 3:o
De vid rikets allmänna Elementar-låroverk på ordinarie Stat anställde Lärare, som i och för sina befattningar ega presterlig befordring s-rått, men icke innehafva pastorat, skola utse Fem Riksdagsmän i Preste-Ståndet, sålunda, att Lårarne inom hvarje af här nedan bestämda valdistrikt ibland sig, på sätt de inom distriktet öfverenskomma, välja en Fullmägtig.
Valdistrikten är o, det första:
Stockholms stad och Westerås stift; det tredje: Linköpings, Strengnäs och Gottlands stift; det fjerde:
Skara, Göteborgs och Carlstads stift; det femte: Wexiö, Lunds och Calmar stift.
Valens verkställande ombesörjes inom hvarje distrikt skiftesvis af ett af dess Konsistorier, i den följd stiften här ofvan nämnas. 4:o Läkare, hvilka, genom a,flagd licentiat-examen, blifvit till läkarekonstens utöfvande behörigen legitimerade, skola inom sig utse till Riksdagsmän i Preste-Ståndet Fyra Fullmäktige, hvilka ej till annat Riks-Stånd höra, och med iakttagande föröfrigt af hvad 17 och 18 §§ innehålla.
Med valen förhålles sålunda, att Sundhets-Kollegium kallar, inom den tid, som fastställd år för Riksdagsmannavals förrättande, vederbörande Läkare inom Riket att, på utsatt dag, till vals anställande inför Kollegium sammanträda, hvarvid en hvar, antingen personligen eller genom befullmägtigadt ombud, men alltid med slutna sedlar, så beskaffade, som i 71 § innehålles, väljer inom Korpsen Fyra medlemmar till Fullmågtige i Preste-Ståndet. § 13.
Underlåter Valfördelning att Riksdagsman ställa, vare förfallen till det vite.
Ståndet pröfvar skäligt utsätta; skolande — — — Ståndets kassa.
6 Konstitutions-Utskottéts Memorial N:o 55. § 19.
Förmenar någon väljande, eller som under omröstning kommit, olagligheter vid ett riksdagsmannaval vara begångna, och vill deröfver klagomål anföra, aske dä af V alfor rättaren behörigt Protokolls-utdrag, hvilket sist inom nästa dags förlopp bör till klaganden utleinnas.
Den klagande blifvit förrättadt.
Kla gomål öfver val till Riksdagsmän af Preste-Ståndet ingifves för Stiften och Elementar-läroverken hos det Consistorium, som valet förrättat, för Läkare-korpsen hos Sund hets-kollegium, samt för Universiteten och Yetenskaps-akademien — — finnas utstakade.
Si 22.
Fullmagterna böra, tor att vara gällande, lyda sålunda: ”Till den lagtima (urtima) Riksdag, som i — — skall hållas beful]mägtigas härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för Preste-Ståndet ifrån N. N. Stift, Universitet, Akademi, allmänna Elementar-läroverken inom IV. N.
Valdistrikt, eller Läkare-korpsen): för Borgare-Ståndet — — — grundlagar.” Fullmagterna underskrifvas:
PresteStåndets, för Stiften, Universiteten och allmänna Elementar-läroverken, af de Konsistorier, som valen förrättat, för Läkare-korpsen af Sundhets-Kollegium och för Veten skaps-Akademien af dess Preses, — — — — — — förrättnings-stället. utlemna.
Dä Riks-Ständen sålunda stadnat uti frenne frän hvarandra skiljaktiga beslut, får Utskottet till skiljaktigheternas förening och beredande af slutligt utlåtande, genom omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott, vördsamligen för Rikets Ständers ompröfvande öfverlemna följande Voterings-propositioner. 1.