Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att lösa det vigtiga Problem: huru en Bevillning bör fördelas, har man föreslagit två olika vägar, nemligen, att, såsom Utskottet gjort, beräkna afgitten i förhållande till den synbara Förmögenheten; eller ock, med Herr von Törne, i förhållande till den behållna Inkomsten.
Att lägga endast den behållra Inkomsten till grund för Beskattningen, är utan tvifvel med Rätts- principe mäst öfverensstämmande , och skulle i tankeverlden och i en IdéeStat vara det rätta.
Men oanvändbar synes denna princip vara i den materiel a och verkliga Verlden, hvarest Lagstiftaren måste betragta menniskorna sådana de äro, och ej sådana de kunde och borde vara.
Om Taxerings-männcn voro allseende och kunde genomskåda hvarje
Medborgares enskilta tillstånd samt voro tillika fullkomligt oväldiga och samvetsgranna; då, säger jag, skulle ett slikt BevillningsSysteme kanhända vara det bästa.
Men då Taxeringen måste bero på uppgifter af Skattskyldiga, som på allt sätt skulla söka för sig lätta Skatt-bördan; och på omdömen af Taxerings-män, som ej heller äro från menskliga svagheter fritagne; skulle ett slikt Beskattningssätt föranleda till allt för stora missbruk , underslef och mannamån.
Om hvarje Skattskyldig finge uppgifva och afdraga skul - Den 24 Martu, f. m. der, utan att behöfva uppgifva Fördrings-ägar* ne3 skulle tilläfventyrs större delen af Sven* ges förmögenhet ur Skattlängderna försvinna, och endast skulder finnas i stället.
Det enda möjliga sätt att erhålla en tillförlitelig kunskap om skulder och fordringar, vore kan hända att omstöpa alla de Lagar, som anga Skuldsedlar 3 och t. ex- stadga:
Att alla forskrifoingar borda, för att anses lagligen gällande, vara ställda på viss man, och ej på Innehafvare; samt dessutom vara vid vederbörlig
Men afsigten att åtkomma Capitalisten, skulle derigenom likväl ej vinnas: den förlägne LinSökanden skulle alltid nödgas ingå i de vilkor, som Långifvaren täcktes föreskrifva.
Hvad den klagan beträffar , att skuldsatta Egendo ms Innehafvare i 5 dr nödgats skatta får en förmögenhet som tillhör Capitalisten; så finner jag den i högsta grad obillig.
Jag för min del finner nemligen, att Capitalisten under denna tid liw dit så ofantligt genom myntets försämring, och den Gälaskyldige deremot vunnit , att högsta billigheten ålagt den sednare åtminstone att skatta för denna vinst.
Eller skulle Capitalisten, under det han blifvit af Gäldenären plun-j drad på mer än hälften af sin förmögenhet, hafva bort skatta för den förlust, som han li: dit?
Den, som finner sig för hardt drabbad af att skatta för mer, än han verkeligen äger, kan ju dessutom afhända sig det, som ej tillhör honom, och blott behålla hvad som är hans e* get 3 och jag skulle anse för en lycka för Fäderneslandet , om dess jord aldrig varit eller Den 2 4 Martil, f. m. 365 någonsin blefve brukad af andra armar, än deras, som verkligen ägde den.
En annan omständighet, hvari Herr von Törnes Förslag skiljer sig från Utskottets, är Bevillnings-procentens progressiva förhöjning i förhållande till den behållne Inkomstens storlek.
Detta låter kan hända billigt, och skulle tilläfventyrs äfven vara det, om alla Skattskyldigas behof vore lika, och ej, såsom nu är tillfället, växte i jemt förhållande med till: gångårne.
Detta Beskattnings-sätt skulle hårdast drabba de redan förut genom Beskattning gen mäst tryckta Embets- och Tjenstemännen, hvilkas Inkomst är säkrast bekant.
För att visa obilligheten af den progressiva förhöjningen* torde jag derföre få äran göra en jemförelse emellan högre och lägre Embetsman^ tillgångar och behof.
En af Statens högste Embetsmin har t, ex. 5000
Tjenstemännen kunna deremot genom loflig industri förtjena mycket iner an sjelfva lönen, så att de, i förhållande till behofven, hafva bättre vilkor, än de högre.
Sålunda torde till och med en Vaktmästare kunna uppdrifva sin Inkomst till 500 R:dr.
Så länge Bevillningen erlägges, som nu, med 5 procent af all Inkomst, är afgiften lika känbar för Vaktmästaren oth Rikets Högste
Embets: män:
Skulle deremot Bevillningsprocenten beräknas i progressiv förhöjning efter InkomstSuraraans storlek, 366
Den 2 4 Martti,”/. jk. och den med 5000 R:dr Inkomst betala t ex. fyradubbelt högre procent, än deri med 500; sä skulle den förre få skatta 4 gånger mer än den senare, i förhållande till deras ömsesidiga hushyror och öfriga behof.
Slufeligen utbeder jag mig att få förnya den förklaring, att jag i detta ämne ej vågar fälla något bestämdt omdöme; utan att jag blott velat till Protocollet anföra några af de skäl, enligt hvilka jag för min enskildta del tyckt mig finna Högloflige Utskottets Bevillnings-grunder antagligare, än dem, som Herr von Törne år 1815 föreslagit.
Herr Spaldencreutz, Arvid Johan , uppläste följande : Sedan jag vid 1815 års Riksdag, så väl inför BevillningsUtskottet, såsom dess Ledamot, som inför Högloflige Ridderskapet och Adeln, så fullständigt yttrade min öfvertygelse om orättvisan af de vid 1812 års
Riksdag antagna Bevillnings-grunder, hade jag vidden, na Riksdag ämnat iagttaga den största tystnad i detta ämne, hellst jag i början af Riksdagen tydligt såg , att samma fördomar och misstag i detta vigtiga fall ännu voro allmänt gängse
Men sedan jag blifvit underrättad, att det Hedervärda BondeStåndet afslagit nu gällande
Bevillnings-grunder och deremot äskat återupplifvandet af 1810 års grunder, så anser jag mig skyldig rättvisan af den sak jag hittills förfäktat och alltid skall förfäkta, att Den 24 Martil, /. m. 367 å nyo fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de i högsta grad vigtiga skäl, som påkalla dessa sednare grunders antagande , och hvilka jag vid 1815 års Riksdag, ehuru iörgäfves , framställde.
Denna principe är den enda sanna , och gäller för all slags förmögenhet; den må bestå i Fastighet, Rörelse eller Capital.
Billigheten af en Bevillning är den , att den mindre bemedlade skonas så mycket möjligt är, och att den mera förmögne tinderhjelper eller bidrager till denna förskoning.
Till följe af de nu af Utskottet föreslågne Bevillnings-grunder frågar jag derföre: är det råttvist, att en Person , som af ett Capital äger i Räntor lika mycken Inkomst, sorn en an.J nan af sin Rörelse eller Egendom , skall helt och hållet slippa all afgift, eller ock endast, genom Gäldenärens ömma begäran, återbetala till honom en afgift, hvartill ingen Lag bestämdt förbundit den förre ?
Capitalisten använda någon möda eller arbete för att erhålla Inkomst af sitt Capital.
Deremot skall den , som äger Rörelse eller Egendom och med arbete och möda måste förskaffa sig inkomst deraf, genom en bestämd Lag 368 Den 24 Martn, }. m. vara förbunden, att ej allenast betala för siar sjelf, utan äfven för den förenämnde.
Den idoge skall således betala för den overksamme*
Ar detta rattvist ?
Ännu mera : år det rättvist att tvänne grannar, som äga lika stora och lika goda Hemman, men hvarpå den ena Grannen är skyldig den andra sitt Hemmans halfva värde eller mera, skola betala lika Bevillning ?
Aldrig kan en författning, sorn leder till dylika resultater, anses god och antaglig.
Man förebär svårigheten att taxera Capitalisten och osäkerheten! om BevillningsSummans erhållande.
Men jag frågar förut; äro dessa föreburna skäl så öfvervägande, att de kunna försvara en grym orättvisa?
Om än Capitalistens afgift blir aldrig så liten, så är det redan en lättnad för den arbetande , som dessutom betungas med aila möjliga besvär Och kostnader.
Jag kan derjemte omöjligen föreställa mig, att moraliteten skulle vara till den grad döfvad, att man skulle kunna bifara, att mängden af Capit lister skulle vilja, genom origtiga uppgifter eller ock genom rent nekande af förmögenhet, undandraga sig att efter rättvisans grunder underhjelpa Staten och den behöfvande.
Mot ett sådant förhållande finnes äfven medel, och dessa bestå uti friheten för de Taxerande att calculera Capitalistens förmögenhet, dels efter hvad man derom kan äga kännedom, dels efter dess lefnads-kostnad, sorn till det hufvudsakligaste lätt kan uppgö ras.
Den 24 Martti, f. m. 369 ras.
Man skulle kunna säga, att detta vöre ett våld j men detta våld vore ej större än dt t, som nu sker, att uppskatta ett Hem-t mans värde, amingen efter godtycko, eller efter den ännu felagtigare grunden:
Köp, som årligen undirgår förändringar och föijagteligen lätt kan åstadkomma brist i den påräknade BeviliningsSumman.
Vi kunna så'edes , genom ett länere antagande af hittills följda Beviilnings-principe , lätt komma till samma resultat, som vi just genom antagandet veiat undviKa, och exempel härpå hämtas af de si*i sta årens erfarenhet.
Billigheten fordrar, att den mera förmögne underhjeiper den mindre förmögne.
En billig och proportionerad Progressions-afgift är dertill det bästa medlet.
Ty kan någon finna det obilligt, att då tvänne Personer, som behöfva samma lefnadskostnad, men äga dertill olika, eller den ena kanske dubbelt större Inkomst än den andra, äfven betala olika , pä det sätt, att den, som har minst och dermed bärgar sig fullkomligt, men ej mera, skall be* tala blott hälften mindre än den andra, som har dubbelt och kan till öfverflöd eller större vinst använda den öfverskjutande hälften?
Vore det ej billigt och äfven patriotiskt, om den sednare för den öfverskjutande hälften erlade en liten Progressions-afgift, som minskade tyngden för den behöfvande, men orsakar de
Progressions - betalaren ringa eller ingea skada ?
Ridd, 9, Ad.
Prof. IV- B. II.
Afd. 47, 48. 37° Den 24 Martil, f m.
Jag tror niig nu hafva tillräckligt upplyst hvad rättvisa och billighet i en Bevillning påfordra, och dä till den förras ernående fordras Capitalistens medverkan och till de.1 sednare en ringa progressionsafgift , men bägge dessa medel saknas i nu föreslagna Bevillningsgfunder och deraf uppkommande B villningsFörslag , så måste man , vid nogare eftersinnande , finna rättvisan och billigheten deraf, att jag helt och hållit ogillar Utskottets Betänkande.
Ännu en anmärkning miste jag tillägga, och hvilken jag önskar måite af alla tänkan-' de Medlemmar af detta Stånd behjertas och stadga deras rättvisa beslut.
Genom Capitalistens medverkan till Bevillningen och genom Progressionsafgiften , inflyter en högst betydlig Summa, som annars måste fördelas på dtn arbetande delen af Medborgare.
Dessa Medborgare böra framför allt lindras och underhjelpas om Samhället skall kunna äga bestånd , och rättvisa och billighet vara något mera än blott tomma ord, hvarmed felagtiga grundsatser ofta prydas, och det inskränktare begrepp-1 förvillas.
Friherre Cederström, Jacob: Bland de frågor, hvilka tillhöra Riksens Ständers öfverlägga zrngar, är Bevillningen en af de vigtigaste.
Enligt nu varande Bevillningsgrunw der, är massan af Nationen mycket tryckt och Den 24 Martil, /. nu jag anser för min del 1810 års Bevillningsgntnder åstadkomma en j-mnare fördelning, da de af Herr von Törne dervid föreslagna rättelser iagttagas.
Jag kan icke ins amma med de Ledamöter, hvilka yttrat, att allmänna OpiJ nionen skall för närvarande gilla 1812 års grunder.
Jag tror för min del, att om Riddc-rJ skåpet och Adeln nu m: d lugn pröfvar båda BevillningsSystemerne, skall det afår 1810 befinnas äga ett stort företräde framför det af år 1S12; och om några rättelser uti det förra skulle anses nödige, gifveg dertill ännu till-i räckeligt rådrum; men i händelse de nu gällande Bevillnings-grunderne skulle å nyo antagas, instämmer jag uti den reservation Herr Uggla afgifvit.
Jag kan för ingen del vitsorda det dröjsmål med Förslaget på Bevillnings-grunderna , som velat Be-< villningsUtskottet tillvitas.
Januarii , och blott 4 dagar föra det nu upplästa Utlåtande, fick Utskottet del af de innom Höglofl Ridderskapet och Adeln sednast skedde Anmärkningar.
Icke eller kan jag medgifva, att Bevillningsutskottet, i dess första Betänkande, tillegna!
Herr von Törnes project ett afgjordt företräde , hvilket skulle hafva innefattat en uppenbar motsägelse emot Utsi ottets egen tanka, utan endast under förutsättande, att berörde project rätteligen kunde tillämpas, ansett det möjeligen kunna leda till jemnhet i beskattningen och en enkel redovisning.
Men det 372 Dén 24 Martii, /. mi är just denna tillämpning eller verkställighes ten deraf, som gör hela Forslaget mindre användbart, i synnerhet för nu varande tidepunct betänkeligt , till och med äfventyrligt, om eljest angelägenheten att Staten må erhålla dess påräknade behof, såsom den verkeligen bör, föitjenar ett vigtigt afseende.
Då detta Förslag, sorn i öfrigt utgår från samma Rättsgrunder , sorn de senare Bevillnings.
Förordningar, och äfven så vida öfverensstämma dermed, att den behållne Inkomsten icke bör beräknas under 5 procent af Fastighetsvärdet, ej mindre å Landet än i Städerne, för hvilka sednare Brandförsäkringen älven bör komma i beräkning; likväl skiljer sig derifrån i den hufvudsakliga omständighet, att Räntor för Skulder få afräknas; så förstår jag sannerlign icke, huru en sådan afräkning må äga rum och BevillningsSumman likafullt utgå.
Det torde icke vara något tvifvelsmål underkastadt , att. en betydlig del af Landets Fastigheter, till och med i bela Provincer, häfta för skulder i Disconterne.
Dessa skulder till flere millioner komma sannolikt att öfvertagas af Banqueo, u an att de, som i Disconterne äga fordringar, derföre erhålla Ränta för hela denna summa kan följagteligen ingen Bevillning åläggas.
En icke eller ringa del af Contantes penningar måste vara nedlagd pä nybyggnad eller förbättringar å hus i Städerne, efter som deras värde ifrån 1803 till >8(6 o« agtadt Handels-iörelsen de sednare åren årsen - Den 24 Martti) f m. 373 ligt minskats, stigit utöfver 3 Millioner; och om man undantager de 19 Millioner, som utgöra Fastighetsvärdet i Hulvucjstaden , hvaraf hushyra till största delen vöre1 att påräkna, skulle deremot af de 28 Millioner, som belöpa 6ig för de öfrige Städerne, visst icke tredjedelen kunna, i brist af en sådan inkomst, påtöras Bevillning ; och det ändå i intetdera >al-i let till husens fulla värde:
Och de mångfaldiga kostbara byggnader på Lägenheter, som icke gifva afkastning, äfven försvinna ifrån all beräkning.
Hvarest ersättning för alla dessa ofantliga brister skulle tagas, öfvetgär sannerligen min fattningsgåfva, och jag tror knappt, att något påliteligt Surrogat derföre kan uppgifvas.
Man talar om orättvisa i nuvarande Bevill-J ning , för det att den träffar Fastighetsägare, utan afdrag för skulder; men Staten harju oStridig rätt , att för dess behof hålla sig till dessa Fastigheter, utan sammanhang med ägarens serskildta omständigheter.
Och skulle väl alls ingen orättvisa vara att befara af det nu ifrågaställde nya Btskattningssätt?
Är det väl sannolikt, att de, som böra besörja Taxeringar, ne, i samma stund de öfvergå ifrån en under längre tid vunnen erfarenhet , tillika skulle äga den, för en alldeles ny methode, oumbärliga skarpsinnighet, att intränga i hvarje enskilt mans invecklade eller undandöljde tillgångar ; den oväldighet, att utan missledning af tvetydigheten eller listen, af afvunden eller fördomen, bestämma hvars och ens rätta skattskyl - 374 Den 24 Martil, j. m. dig hot; och skulle icke, i motsatt fall, den oränvisa alif för lätt inträffa, att den idoge och trefne Medhoi ga ren fick gälda lättingens ellet slösaren* skuld till Staten?
Skulle icke denna orättvisa vara mera hård och tryckande , än den, sorn nu är blott tillfällig i för hallande till Borgenär. ns egen nytta?
Och oin man vill tillägga dessa den vanheder, att oaktadt tydelig • författning icke godtgöra Bevillningen för de-, ras fordringar, en beskyllning, som för de fleste torde van oförtjent; så vore väl icke eller med det motsatta BevillningsSy,temet dem betagit , att genom tillställningar , som Lagen aldrig kunde åtkomma, bereda sig enahanda fördel.
Jag tycker m'g dessutom finna, att den värde TaLren , som sä ifrigt yrkat förändring i Bevillningsgrunderne, sjelf tviflat om en redJ bär verkställighet deraf, då han föreslagit, att Fudnägtige i Bmquen och RiksgäldsContoiret, med utöfvande af Riksens Ständers och Svenska Folkets hela Beskattnings-rätt, skulle äga att stadga Bevillning* afgiften till det belopp, som för Stat ns behof erfordrades; och hvem förutser icke deraf samma belägenhet, som 18'2 inträffade, då Fullmägtige hos Konungen föreslogo att låta i blåder kungöra, det Bevillningen för förra året med 30 procent för hvar och en borde förhöjas ?
En belägenhet, som ofelbart kommer Brandskattning närmare än den nuvarande, hvars vidriga intryck »onu äro i friskt minne , och hvars återinlö - Den 24 Martil, / m. 375 rande otifvelagtigt skulle nödga äfven den redlige att undanhålla sina tillgångar.
Jag tror mig således äga fullt skäl, att an3 se de af BevillmngsUtskotret uppgifna BeviH-i ringsgrunder såsom de säkraste och till tidens skick lämpligaste; utan att i minsta måtto dela deri farhåga för en deraf uppkommande grundskatt, som blifvit framställd; enär Riksens Ständers räst att beska t > sig sjefve aldrig kan förminskas af de grunder, som för en sådan Beskattning antagas, hvilka i en eller annan form allod måste blifva nödvändigt, så länge Bevillning skall utgöras.
Och lika så litet kan jag inse någon vådlig het i Bevillningsutskottets försök, att bestämma en viss Minimi-afgift å Landets Fastigheter, till förekommande af osäkerhet i B^villningsSumman, med alla deraf följande olägenheten hvilket dessutom, så väl sorn hela Bevillningsstadgan, kommer ati Riksens Ständers pröfning underställas.
Af allt detta drager jag den slutsats, att om också det nya Systemet möjeligen kan bringas till verkställighet, då Rikets Penningeverk en gång hunnit till stadgad säkerhet och jemte förökning i konstflit och pioduction förmått bereda en mera allmän välmåga och en mea beJ stämd Opinion, är det åimitmtone i närvarande period alldeles olämpeligt i jemförelse till det af BevillningrUiskottet föreslagna , hvars antagande jag vördsammeligen tillstyrker. 376 Dea 24 Martil, f. m. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig med Herr af Brinckman.
Jag har icke ämnat tal,i om grunderne för Bevillningen, hvarom man visserligen kan hysa skiljagtiga tankar, och hvilket ämnes utredande i min när* varande ställning jag tror icke lil höra min ber fattning.
Jag anhåller blott, att få tillkännagifva min förundran öfver några idéer, jag hort yttras, hvilka förekommit mig särdeles oväntade, samt att få b svara några anmärk-: ringar, hvilka blifvit fr anställde.
En Ledamot har påstått, art om
Bt villning af synbar förmögenhet antogs såsom Bevilltiingsgtund, Bevdlningen lätteligen skulle kunna till Grundskatt lörvancilas.
Detta förefaller mig så mycket mera besynnerligt, som, enbgt vår nu varande RegeringsForm, Riksens Ständer äga fullkomlig rättighet att vid hvarje Riksdag pröfva och antaga de Bevillningsgrunder, hvilka de anse vara de lämpligaste, och som Riksens Ständers Sammankomster äio för vissa tidskifä ten bestämda, oberoende af Bevillningens beskaffenhet.
Man har vidare anmärkt såsom ett ingrepp uti Lagstiftande Magtens rättigheter, att R geringen år 1813 tilföännagaf, det värderingarne af Fastigheterna på Landet uppgått till ett högre belopp, än hvartill de varit beräknade, samt att, i anledning deraf, Pröfnings?
Comitécn kunde Egendomsvärdet till vissa procent nedsätta.
Denna åtgärd, hvilken jag, på nådig befallning, såsom StafsSecreterare vidtog och hvilken var ibland de uppdrag, som jag med Den 24 Martii, f. m. 377 största nöje uppfyllt, trodde jag skulle vittna om afsigten, att icke onödigtvis öka Bevillmngssumman.
Regeringen i sådant afseende och för att derigenom bidraga till en jemn Beskattning, lemnade Prötr ingsComitéerne ifrågavarande upplysning, hvilken Comitéerne äga begagna eller icke begagna, förmodade jag icke skulle kunna af någon mtsstydas såsom ett ingrepp i Na ionens Beskattnings-rätt, då verk^ ställigheten berodde af Nationens Ombud och afsigten var att lindra Nationens bötdor.
Innan jag ingari hufvudsakliga ämnet, torde jag böra yttra mig angående den betänklighet, som
Hirra!
Brinckman framställt, hänrad ifrån beskaffenheten af vår tidpunct, hvilken han anser o jenlig för ett ombyte i Bevillningsgrunder.
Vore denna betänklighet grundad, så vore ingen ting onödigare, än hela den öfverläggning vi nu förehafva; men jag tror den icke vara sådanJag tror, tvärtom, att i samma mohn, som bela Folkmassan har känning af Penninge-förläg. mheten, i samma mohn, som största delen af Jordägare äro skuldsatte; är det också angeläget att öfvergå till mera skonsamhet för den fattige, till en större rätivisa i Beskattningen; och jag tror följagteligen att ingen tidepuncts al männa ställning har mera fördrat en förändring, än den, hvari vi nu befinna 06S.
I hufvudsakliga ämnet uppehälles icke heller m;tt omdöme al något afseende på Opinionen, hurudan den är eller icke är.
Efter nain 378 Den 24 Martil, f. m. tanka, tillhör Rikets Ständer blott, att sjelfva bjuda Opuiionen; men ick att antaga, icke att böja s g iör någon annans, än deras egen.
Hufvudsakliga ämnet omfattar fvänne puncter, den ena, principen; den andra, verk* stallbarheten.
I Lågan om principen har någon sä/dele* ski jagth-hef icke varit; fy sjelfva de Herrar, hvilka talat em t 1810 års Bevillningsgrunder. hafva iner eller mindre medgifvit deras löiefiäde i särtvisa.
1 Irågan åter oin verkställbar heten, har skälet för dess bestridande egentligen legat i en aberopad erfarenhet.
Jag tror mig derföre böra erindra, att erfarenheten både af >810 och 1812 årens Bevillntngsgrunder har varit ganska liten.
Om de sednare i erfarenheten utfallit lyckligare, än de förra, så torde orsaken hafva legat deri, att 1810 å'S Bevillnings-grunder åtföljdes af felagtighefer, som s eli va erfarenheten upptäckt; men hvilkas rättelse nu mera blifvit af Herr von Tö-ne uppgifne.
Flere upplysa Ledamöter af detta Stånd hafva ansett rättelserne så goda, att de tillstyrkt deras antagande, jemte 1810 års Bevillnmgs grunder; och Bond' S.åndet har antagit dem.
För min del iö jer jag likväl m ra min kansli*., än förbtandet till min upplysning i ämnet, då jag härmed har den äran votera för ett likt beslut.
Slutligen torde tillåtas mig att få, om möjligt är, undanrödja ett omdöme, som undfallit en agtningsvärd Ledamot, men synts mig både ojättvist och hardt.
Cederskjöld Den 2 4 Martil, f. m. 379 har nyss sagt, att Cipitalisterne skola, på desJ sa sednare tern åren , bhtvit plundr de af ds skuldsatte Jordägarne; och att det alltså icke vore orättvist, om, de skuldsatte Jordägarne till straff, dem drabbade det öde, att tå, jemte deras egen böida af Beviilningen, äfven bära Capitalisternfg.
Jag tror icke att förhållandet är sådant. jag tior deremot, att .de fleste Capitalister hafva blifvit Copitalister derigenom att de försäilt sina Egendomar för öfverdrifna priser; och om detta står iar-t, så öiverlemnar jag åt hvarje man af urskilning, att afgöra, hvem sorn varit plundrare, antingen dtn , som tagit för mycket, elier den, sorn gifvit förmycket ; äfvensom, i händelse alla skulder hädanefter skola betalas i ett bättre mynt, än som var öfverenskommit, då Egendomen såldes, eller Länet gjordes, den allmänna rättskänslan icke länge lärer misstaga sig om hvem som är plundraren; den, sorn utprässar easådan betalning; eller den, som tvingas att utgöra den.
Man torde invända, ait fastän u'gången hvälft till motsats af uppsåtet; så har dock de skuldsatte Jordägarnes uppsåt varit att plundra; och de böra då straffas för uppsåtet.
Jag tror likväl icke att denna invändning är vigtig ; ty jag kan aldrig öfvertyga mig att tro, det pluraliteten af de skuldsatte Jordägare verkeiigen hyst ett sådant uppsåt
Sedligheten förbjuder att nämna det; men jag har den äran försäkra, att det är ganska vida 3So Den 24 Martil, /. tn. t afskiljdt ifrån det nya brott, att betala för myc* ket för Egendomar, och tvingas hetala i bättre Mynt , än man förskrilvit sig till.
I min tanka står alltid fast, att i beräkningen af skäl till Bevillningsgrunders antagande, bör för ingen del ingå någon afsigt att straffa, emedan annan är omsorgen att stifta Lagar för Beskattningen; och helt annan att stifta Lagar i Brottmål.
Herr Munch af Rosenschöld: Några varda Ledamöter hafva yttrat den farhåga, att Opinionen skulle vara stadgad emot 1810 års Bevillnings-grunder, och lör de närvarande.
Jag kan icke tro att Opinionen hos Ridderskapet och Adeln är bestämd för en orättvis principe.