Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Posse anfört, som isynnerhet derföre, att om nu summa appellabilis skulle komma att upphöra, så blefve det i betänk. jV:o 56 af LagUtsk. föreslagna upphäfvande af lagmansrätterna nästan omöjligt, emedan jag icke kan föreställa mig, att K.
M. kunde bifalla lagmansrätternas upphäfvande, så framt icke garantier funnos, att öfverrätterne icke sedermera skulle blifva öfverhopade af göromål, eller belastade med ett betydligt större antal mål än förut.
Det har vid början af riksdagen visat sig, att R.
St. åtminstone icke då hade någon benägenhet att, genom förstärkning af hofrätternas embetsmannapersonal, göra det möjligt för dem att sköta sina åligganden med större drift, än hittills; och om göromålen blifva förökade, ulan att tjenstepersonalen i proportion derefter äfven ökas, så skulle följden naturligtvis blifva, alt det ej kunde beräknas vid hvad tid ärendena derstädes kunde afgöras.
Jag får på sådan grund anhålla om återremiss.
Jag har redan för min del vid riksdagens början yttrat den allmänna åsigt, att man borde vid denna riksdag, så litet som möjligt, göra partiella förändringar i civil-lagen.
Jag yttrade tillika den förhoppning, grundad på några bär lemnade uppgifter, att vi möjligen kunde få liela nya lagförslaget framstäldt en bloc, och erhålla LagUtsk:s yttrande deröfver; men sedan nu LagUtsk. genom sina speciella förslag visat, alt vi icke lära kunna få en sådan förhoppning realiserad, så måste jag ur samma synpunkt för min del anhålla, att R. o. Ad. ville blankt afslå detta betänk, såsom det enklaste sättet att komma ifrån detsamma och slippa ett förnyadt förslag.
Jag inser icke hvartill det skulle tjena alt återremittera detta betänk, och få det tillbaka; ty något annat slut lärer det ej kunna få än att a I slas.
Äfven jag instämmer i det yttrande Gr.
Jag har under den tid jag varit tjenstgörande i åtskilliga rättegångsverk, erfarit, huruledes, der ingen summa appellabilis varit stadgad, man af trätlystnad tvistat oin icke mer än 12 sk:s värde, och med sådana tvister gått ända till K. M. Något annat resultat än De 11 ii Juli. 397 afslag på detta betänk, lärer icke vid sådant förhållande böra följa, och detta afslag synes ju förr desto hellre böra meddelas.
Då jag begärde återremiss, härrörde sådant verkligen deraf, att jag trodde det vara allt hvad jag med hopp om framgång kunde begära; men sedan nu andie ledamöter begärt afslag, så förenar jag mig med dem i anhållan örn afslag å detta betänkande. fl.
Då jag äfven förutser, att detta betänk., sedan det blifvit återremitteradt, ej kan få annat öde än att afslås; så förenar jag mig med dem, som yrkat ett sådant beslut genast.
N:o 55 blef af R. o. Ad. nfslaget.
Till pröfning företogs LagUtsk:s den 4 och 8 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 56, öfver väckta motioner om upphäfvande af kämnersrätter, lagmansrätter och riddaresynerätter samt ändring eller upphäfvande af åtskilliga lagens rum, rör:de rättegångs-ordningen.
Jag gör mig inga illusioner om min förmåga att motverka ifrågavar. beslut, eller att vinna någonting i min afsigt att motsätta mig detta betänkande.
Populariteten har vid 2:ne riksdagar fordrat, att lagmansrätterna skola bort, och popularitetens makt har vuxit sedan dess.
Men jag fullgör mitt samvetes pligt, min skyldighet mot fäderneslandet, då jag ber R. o. Ad., något närmare än Utsk. gjort, besinna frågan.
Må det tillåtas mig att, såsom en inledning för R. o. Ad. att uppfatta de särskildta skäl jag går att framställa, här lemna en upplysning om ämnets historik.
Vid i8i5 års riksdag hade dåvar.
Lagcomite' till K. M. i underd. inkommit med förslag till förändring i domstolsinrättningen, och der fanns förslaget om lagmansrätternas afskaffande, men der fanns också ett annat förslag, som man nu icke talar om, men som står i oskiljaktigt sammanhang med det förra.
Der föreslogs nemi. att flofrätternas divisioner skulle åtskiljas, så att en öfverrätt blefve i hvarje provins, måhända icke i de smärre, men i proportion till folkmängden, så att dessa öfverrätter skulle blifva ungefärligen lika många sorn lagmansrätterna nu äro.
När man såg dessa förslag i deras sammanhang, så fann man att
Lagcomite'en hade sjelf uppfattat sanningen deraf, att i den mån lagmansrätterna försvunno, skulle öfverrätterna anlitas uti så mycket flera mål, och behof uppstå af flera domare och domstolar.
Nu har man klippt af sammanhanget emellan dessa båda förslag, och man begär lagmansrätternas afskaffande, ehuru genom ordentligen anställd undersökning, efter Lagmans-och Hofrätternas hörande, det är evident bevisadt, att för det närvar, af de mål, Den ii Juli. som från häradsrätterna gå till lagmansrälterna, undanfalla vanligen y5 proc., som icke gå lill Hofrätterna.
Tager man nu bort lagmansrälterna, så gå alla dessa utan förminskning fram till Hofrätterna, oell ovillkorliga följden blir det beslut , som Lagcomiteen föreslagit , nemi. att en Hofrätt för hvarje provins skall inrättas.
Vill man det ena, så måste man vilja det andra; men i alla fall måste behandlingssättet vara felaktigt, då man antager det ena utan att på samma gång granska och pröfva det andra förslaget.
Jag tror man ej heller skäligen kan glömma hvilka följderna i annat afseende skulle blifva.
Omöjligen kan man säga, alt lagmännen, hvilkas egentliga inkomster bestå i lösen för domarna, skola sakna dessa inkomster.
Första påföljden för statsverket blir således, att godtgöra lagmännen hvad de förlora i inkomster.
Men denna omständighet är visserligen minutiös och ett lappri, emot den påföljden, att K.
M. nödgades begära ökade och måhända fördubblade löneanslag för Hofrällernas ledamöter, ehvad divisionerna förblifva oafskiljda eller flyttas till provinserna.
Jag tillstyrker afslag å detta betänkande.
Om detta betänk, skulle, sådant det nu inkommit, gå igenom, så skulle jag instämma med Frih. Boye deruti, att Hofrätterna blefvo för mycket öfverhopade med göromål; men om förslaget lomme att uppställas på samma sätt, som det vid de 2,'ne sisth riksdagarna varit styliseradt och i sådant skick oförändradt biefve anlaget, så tror jag, alt alla de omnämnda vådorna skulle upphöra.
Af nuvar.
LagUtsk. är föreslaget, att så väl summa appellabilis, som doms fullgörande skall upphöra, äfvensom vadeskillingen blifvit nedsatt till 3 daler.
Om det icke föreskrifves, alt domen ovillkorligen bör fullgöras, så är det klart, att alla de mål, som gått från häradsrätterna lill lagmansrätterna, skola gå till Hofrätterna.
Det skulle blifva nästan värre än förut, ty Hofrätterna skulle då blifva så öfverhopade af mål, att de ej på flera år hunno afgöra de inkomna ärendena; och följaktligen skulle hvar och en part, som funne sin fördel vid att hindra målets slutliga afgörande, vädja till Hofrätten, der han i detta fall väl visste, att saken skulle draga ut på liden.
Finnas lagmansrälterna qvar, så kan parten åtminstone icke beräkna mer än ett års uppskof med fullgörande af den skyldighet, sorn honom af häradsrätten blifvit ålagd.
Om åter doms fullgörande, hvilket är det hufvudsakligaste correctivet, skall följa genast på häradsrätts dom ; så tror jag, att icke blott de 75 proc. af ändringssöknnde, som icke fullfölja sin talan från laginansrätterna, utan äfven ett ännu större antal af dem, hvilka, nu finna sin fördel vid att fortsätta rättegången i lagmansrälten, och af hvilka en stor del blott söker undvika domens fullgörande, skola finna sig nödsakade att af - Den ii Juli. ^99 stå frun rättegångens fortsättande, och att Hofrätterna i följd deraf skulle få vida mindre att göra än nu, då lagmansrätterna qvarstå.
På denna grund får jag anhålla om återremiss af detta betänk., och att detsamma må rättas lill likhet med hvad vid sista riksdag af dåvar.
LagUtsk. föreslogs, eller att 25 cap. i och 16 §§:na, sista mom. af 17 §:n i samma cap. och 2.6 cap. 2 §:n Rälteg.-b:n samt 3 cap. 5 §:n Utsökn.-b:n må erhålla den vid sista riksdagen föreslagna lydelse.
För vinnande af sådan ändring måste jag yrka nterremiss, men jag kan ingalunda instämma i Frih.
Boyes begäran om afslag.
Posse, A rvid:
Det är efter mitt omdöme alldeles ostridigt, att det är orätt och skadligt för de rättsökande, att vi i Sverige hafva 4 instanser i civila mål.
Vår nitvar. lag känner ej heller dessa många instanser, ty der återfinner man endast 3:ne sådana och en Revision.
Det är genom i sednare tider tillkomna förhållanden, som Högsta
Domstolen blifvit godkänd såsom en vanlig domstol.
Jag hoppas derföre, att den tid må komma, då lagmansrätterna skola upphöra; och jag inser icke några svårigheter att kunna tillvägabringa denna förändring, dock endast i sammanhang med förändring af domstolarnas organisation i allmänhet.
Att nu, innan vi hafva vidtagit den allmänna förändringen, förklara, att nämnda domstol skall afskaffas, tror jag bestämdt skulle leda till större olägenheter, än man derigenom velat undvika; ty den största olägenhet, som de många instanserna förorsaka, är den tidsutdrägt, hvilken derigenom vid rättegångarna måste uppkomma; och den minskas icke, om målen komma att ligga i Hofrätterna 1 å 2 år, i stället för att uppehållas i lagmansrätterna under samma tid.
Då derjemte förekommer, att vi hafva ett nytt lagförslag utarbetadt, och det undergått den föreg:de granskning, som för Statsmakternas pröfning erfordras, samt då K. M. gifvit R.
St. tillkänna, alt K.
M. hoppas vid nästa riksdag kunna för R.
St. framlägga detta förslag, som i Rätteg.-b:n omfattar en förändrad organisation af domstolarna i allmänhet; så synes mig att, då vi så länge bibehållit lagmansrätterna, kunna vi äfven bibehålla dem tills vi få se utslaget af K. M:s och R.
St:s beslut angtde detta förslag.
Mig synes, som LagUtsk. icke tillräckligt tagit denna omständighet i öfvervägande, och på denna grund instämmer jag i begäran om återremiss. Hr Lefre'n, Joli.
Att jag såsom militär begär ordet i en fråga af denna beskaffenhet, derför anhåller jag om ursägt; men som jag vid alla riksdagar, så väl jag förmått, och med synnerlig uppmärksamhet, följt detta mål; så ber jag alt äfven nu få uttrycka min mening.
Jag tror nemi. att, sedan Hofrätterna, hvilka inrättades för att dömma Konungens dom, hafva upphört alt vara högsta instan - Den ii Juli. sen, oell då det är en bestämd och gifven sak, att rättsökande både böra och verkligen ej kunna annat än önska att hafva begge de första instanserna hemma i sin ort, och detta är en billighet, som lagstiftaren ej bör förbise; så är det långt ifrån rätt att afskaffa lagmansrätterna, utan är det deremot Hofrätterna, som böra afskaffas, d. v. s. fördelas så, alt lagmansrätterna completteras lill det antal ledamöter (jurister nemi.) som erfordras för att domina i andra instansen, der äfven den gamla lagmans-nämnden bör vara förenad med examinerade delen af rättens ledamöter, hvilken jag anser böra utgöras af minst 3:ne personer.
Att nu afskaffa det element, som bör stå qvar, och deremot hålla sig till det element, som bör sprängas, anser jag vara alldeles oriktigt.
Jag instämmer således, och äfven på grund af de skäl, Gr.
Boye anfört, i begäran om afslag å detta betänk., såsom efter min åsigt af saken saknande all egentlig grund, och för tidigt att komma fram med nu, då vi hafva att förvänta en allmän reglering af doms tols-inrätt ningen.
Jag får anhålla om R. o. Ad:s ursägt för det jag uppträdt att yttra mig i ett ämne af så svår och grannlaga beskaffenhet, som det nu förevar.
LagUtslits betänk, afhandla)-; men jag anser såsom representant min pligt fordra, att jag äfven i detta ämne uttalar min mening, och får jag först förklara, det jag, lika med en föregtde talare här straxt bredvid mig, yrkar återremiss af detta betänk.
, af skäl, att det synes mig böra förändras till samma form med det vid sista riksdagen af LagUtsk. afgifna förslag angtde lagmansrätternas afskaffande; men jag kan icke undgå att tillika uttala den öfvertygelse, att jag för min del destomindre finner någon våda vid lagmansrätternas afskaffande, som, ifall det blefve stadgadt, på sätt en talare framställt, dels att summa appel labilis bibehölles, och dels att doms fullgörande erfordrades för vads fullföljande, jag med skäl tror att Frih.
Boyes uppgift derom, att af de mål, mot hvilka vad vid häradsrätt anmäles och fullföljes vid lagmansrätt, endast en fjerdedel fullföljes från lagmansrätterna till Hofrätterna, och att således antalet af de till Hofrätten inkomna vädjade mål, genom lagmansrätternas bibehållande, minskas med y5 proc., nästan helt och hållet komme att förfalla, enär, enligt milt förmenande, antalet af till Hofrätten inkommande vädjade mål icke i betydlig mån komme att ökas, om lagmansrätterna borttagas under iakttagande af ofvanangifna grunder.
Men jag tror deremot, att det vore af högsta besvärlighet för rättsökande parter, om lagmansrätterna bibehöllos, då de äro så organiserade, att ting derstädes icke hålles oftare än en gång om året.
Det händer nemi. nu icke sällan, att en person, som får sitt Den n Juli. mål afdömdt vid häradsrättens »ommarting, icke kan få detsamma under pröfning vid det årets lagmansting, och således måste vänta till nästa års lagmansting.
Vill då olyckan, att han får målet uppskjutet, hvilket latt kan hända, antingen deiföre att vittnen skola höras, eller i anseende till andra omständigheter, så ålgar ytterligare ett år.
Sedan målet sålunda efter 2tne års hvila blifvit afgjordt i lagmansrätten, kan det dock hända, att målet blir återförvist af Hofrätten, och då återgår det icke lill lagmans- utan till häradsrätten, hvaraf följer, att samma omgång börjas ånyo.
Ett sådant rättegångssätt medför ofta, att rättegångarna blifva 10 år gamla, innan de med slut afhjelpas; och jag skulle tro, att det är det största mehn en rättsökande kan lida, att han behöfver vänta i 10 ål' på sakens afgörande, äfvensom jag förmenar, att dylika långa uppskof för processlystna personer och deras sakförare utgöra den största lockelse till rättegångarnas fortsättande.
I öfrigt får jag nämna, alt ej allenast R.
St. vid 2:ne föregtde riksdagar på så grundade skäl beslutat lagmansrätternns upphörande, att jag för min del icke finnér någon betänklighet dervid, utan äfven R.
St:s Just.ombudsman gjort framställning om nödvändigheten af lagmansrätternas afskaffande, och jag vet specielt — ty jag har haft tillfälle att muntligen inhemta hans tankar i detta ämne — att han ytterst noga och grundligt ölvervägt betänkligheterna, innan han afgaf sin hemställan i detta ämne.
Jag tror tillika att, ifall göromålen i Hofrätterna
Lo mino att ökas, i följd af lagmansrätternas upphörande, det vore vida mer båtande både för Hofrätterna och allmänheten, att Hofrätterna förstärktes, om det också vore med en helt ny division, hvarigenom balancerna kunde förekommas.
Jag skulle visserligen icke hafva yrkat något sådant, om förslaget till civillag blifvit af K.
M. med propos. aflemnad till R.
; men ehuru jag för min del icke betviflar, att sådant kommer att ske vid nästa riksdag, så fruktar jag dock, att det kan draga alltför länge ut med förslagets antagande, emedan granskningen af detsamma kan blifva så långvarig, alt dertill 2 å 3 riksdagar kan åtgå, då fullbordandet deraf är omöjligt att bestämma, och vid sådant förhållande vågar jag icke tillstyrka att, i afvaktande derpå, dröja med lagmansrätternas afskaffande, hvaraf, såsom jag haft äran yttra, inga menliga följder enligt min tanke kunna uppkomma.
Hvad beträffar den af en värd ledamot, Frih.
Boye, gjorda erinran, att, ifall lagmansrätterna indragas, lagmännen, hvilkas hufvudsakliga inkomster bestå af domslösen, borde erhålla ersättning af statsverket; så tror jag verkligen att förlusten derigenom blefve så ringa för hvarje skattdragande, alt en hvar i sin mån ville bidraga dertill, helst jag skulle förmoda, att afgiften ej blefve beständig, emedan lagmännen kunde användas på an9 H. 5, Deli ii Juli. nät håll, såsom ledamöter i Hofrättcrnn, eller lill andra ernbetsbefaltningar; och hvad åter angår auniärkntn att ett ökadl antal Hofrättsledamöter skulle hehöfvas, så medger jag visserligen, att denna anmärkn. kan vara ganska riktig; men jag tror deremot, att då lagmännens antal är ganska slolt och de äfven hafva löner, så skall det behöfliga anslaget för Hofrutternas förstärkning icke i betydlig mån öfverstiga hvad lagmännen sammanräknadt såsom lön oell boställen åtnjuta.
På deisa grunder och i öfrigt i öfverensstämmelse med de skal, sorn R.
St. rid 2tne föregtde riksdagar fiarnstadt, samt R.
St:s Just.ombudsman ytterligare utvecklat, anhåller jag 0111 återremiss af delta betänk., för att det må få samma form som LagUlskts betänk, i detta ämne vid föregtde riksdag.
På sätt bär redan är vordet anmärkt, hafva visserligen R.
St. vid två föregtde riksdagar ingått till K.
M med und. anhållan om laginansrälternas upphäfvande; och denna omständighet skulle äfven — jag medgifver det — kunna synas höra afskräcka en så ung och ovan talare, som mig, från att yttra mig i en syftning, motsatt det nu ifrågavar. förslaget.
Men dels är detta förslag väsendtligt olika med det vid de två föregtde riksdagarna afgifna, dels ock har jag uti Just.Statsministerns embets-berättelser om rättegångs-ärendena i Riket funnit åtskilliga factiska förhållanden utredda, uppå hvilka jag anhåller att få fästa R o. Adts uppmärksamhet.
Af de mot lagmansrätlerna framställda anmärkntr är den första och, enl. min tanke, vigligaste, den som angår dessa domstolars sammansättning.
Den i afseende häruppå gjorda anmärkn. finner jag för min del grundad, och derföre hvarken vill eller kan jag bestrida riktigheten derutaf.
Vidare är emot lagmansrätlerna anmärkt, att de vålla uppehåll och hinder i lagsk ipningen, dervid särdeles vigt blifvit lagd uppå det dröjsmål, som skall uppkomma genom ärendens uppskjutande från eit lagmansting till ett annat.
Huru verkliga förhållandet i denna omständighet är, inhemtas tillförlitligast af de förromnämnda embelsberättelserna.
Jag har väl ej haft tillfälle fullständigt samla alla nämnda berättelser, men får dock meddela hvad som inliemtas af dem, till hvilka jag ägt tillgång.
De utvisa att antalet af uppskjutna mål från det föregåend året. utgjort , och att de från häradsrätterna vädjade mål uppgått till . a att sammanräknade summan af vademål för hvarje af förenämnda år stigit till i83o.|i83:i 1834.IiS3G |iö37 |iS38. 223 4,548 166 5,910 >74 4,901 129 4,846 140 4,995 ■48 4,939 4.77' 6,076 5,07514,975 5,135;5,o87 Den ii Juli 4o3 Utaf dessa mai hafva före inställelsen vid lagmansrälten blifvil b i I a g d a och vid liigmansrätlcr f ö r
I i k l a hvaremot utaf de afgjorda målen de, uti hvilka det omtvistade ej uppgått till summa appel labilis och der det således mäst bero vid lag »länsrätternas dom, endast hafva utgjort och får jag härvid anmärka, att berättelsen för år iS3o ej utvisar huru många mål under summa ap pel la bi 1 is, sorn nämnda år blifvit vid lagmansrätterna afdömda, ulan att nämnda berättelse endast i en summa upptager de afgjorda målen till
För de andra åren utgör beloppet af återstående vid lagmansrätterna afgjorda mål , deruti vad kunnat tillåtas Såsom uppskjutna till det följande året upptages .
Summa Vill man nti efterse, huru len, sorn blifvit dragna linder ,738 174 2,63o 229 2,439 98 375 1,846 120 382 [,838 70 419 >899 i ,649 302 338 3,ooo 2,o53 2,008 182J 174! <4° 2,673 ■ 48 3o4 2,695 137 (innes: 4'771 |6,o76|5,o7öj4,975|5, i35|5,o87 slör del utaf de afgjorda måll ö gre rätts pröfning, så be - iS3o |<83-j 11834 1836 1837 11838 860 IMÖ7 1 ,°4 7 i,o45 1, io3 >,099 1,076 93o 1,076 1,081 9^ 1 nti antalet af vädjade mål från lagmansrätt till Hofrätt ulgjorf . men att icke ens detta antal blifvit bos Hofrätterna fullföljdt, utan att heta summan af till Hofrältcrna inkomna tvistemål, oberäknad! concurser, belöper sig ifrån Rikets samtliga lagmans- och rädstufvurätler samt med tillägg af de mål, deruti vad går dirccte från härads lätt till Hofrätt, lili så all lololbeloppet af de hos Hofrätterna fullföljda tviste mål, för hvarje af dessa lein år, understiger antalet af de mål, deruti vad emot lagmansrätternas beslut blifvit samma år erlagdl, med undantag endast för ett år eller år iH56.
Huru stör del af de lins Hofrätterna fullföljda tvistemålen, som kommit från lagmansrätterna, oell huru många, som härleda sig från de andra omnämnda domstolarna, har jag ej kunnat utreda, emedan tabellerna ej härom lemna upplysning ; och för år i8io äro ej vädjade oell instämda tviste mål och concurser 1 088 mål. åtskiljda, utan i en summa upptagna till siffrorna blir Resultatet af de anförda utaf vädjade målen vid tredjedel bortfallit före inställelsen hos således inom året blifvit definitivt afgjorda; att lagmansrätterna något emedlertid, att mera än en och utaf de åter - lagmansräl ten 4°4 Den ii Juli. slående tvåtredjedelarna något utöfver |f:delar iiro vordna hvarje år vid lagmansrätterna med slut afhulpna, oell knappt en nittondedel årligen lill det följande året uppskjuten ; att antalet utaf dessa uppskjutna mål vid Ingmansrätlerna förhåller sig till hela beloppet af dit vädjade mål , sorn i till 3o ; och alt de mål, deruti från lagmansrätterna blifvit till Hofrätt vädjadt, utgöra ungefär en femtedel af samtliga vademålen och en tredjedel af de vid lagmansrätterna afgjorda och föll i k ta.
Detta torde bäst bevisa, huruvida lagmansrätterna i någon betydlig mån bidraga att minska Hofrätternas göromål eller icke, och om lagmansrätterna kunna anses hafva gifvit skälig anledn. till klagan deröfver, att de vålla uppehåll i lagskipningen.
För vidare jeniförelses skull, torde jag med några ord fä nämna , huru förhållandet med afbörda mål och balancer visar sig vid andra domstolar i Riket.
På det jag dock ej härvid måtte vara onödigt vidlyftig, vill jag inskränka mig att, hvad Hofrälterna beträffar, endast redogöra för ställningen de två sista åren, för hvilka berättelser äro utkomna, eller för åren 1837 och 1838.
Det förstnämnda året utgjorde ingående balancen af vädjade tvistemål, oberäknadt con curser, vid Rikets samtliga Hofrätten 621, och under året tillkommo 1,081, Summa 1,702.
Härutaf blefvo under året afgjorda eller afskrifna . 998, så att till följande året återstode såsom balance . . 704, Och år i838 tillkom till den nyssnämnda balancen från så alt beloppet utgjorde tillsammas i,645.
"Utaf detta antal afgjordes eller afskrefvos ....
1,007, och såsom balance till följande året återstod . , . 638, Hvad Just.revisionen beträffar, så utvisar Just.Statsministerns berättelse för år 18 iy, der en tabell öfver målen för de 10 sistförflutna åren finnes, att balancerna af revisionssaker varit i ett nästan beständigt stigande, så att, då ingående balancen år 1828 utgjorde 192 dylika saker, hade desamma år i83a stigit till 214, och år 1837 till 32g, äfvensom utgående balancen för sistnämnda år upptog ett antal af 354 revisionssaker; och utaf de revisionssaker, som år 1837 blifvit i Högsta Domstolen afgjorda , befinnas en hafva inkommit till Just.revisionen år 1812, en år i8r4, 2 år 1828, 3 år 1831, 5 år 1833 , i 3 år 1833, 18 år 1834, 24 år i835 eeh återstoden åren i836 och 1837.
Summa 1,702.
1837 af tvistemål ytterligare under året mål, 7°4. 94 '> Summa 1,645.
D c ii ii Juli. 4o5 Att större skyndsamhet vid rättegångs-ärendenas behandling skall vinnas derigenom, att, med antagande afLagUlskts nu ifråga var. förslag, målen komma att fullföljas från häradsrätt directe hos Hofrätt, utan alt först pröfvas af lagmansrätlen, kan jag för min del, så länge närvar, domstols organisation i öfrigt blifver oförändrad, ej föreställa mig; utan tror jag att målens antal hos Hofratlerna, och i sammanhang dermed balancerna skola högst betydligt ökas; ty att vadeskillingens förhöjning från 12 sk. till 1 r:dr b:co och föreskriften om borgens ställande för kostnad och skada ej kommer att afskräcka många från rättegångars fullföljande, derom är åtminstone jag för min del öfvertygad.
Vid sista riksdag var föreslaget, att doms fullgörande skulle föreskrifvas såsom villkor för rättigheten att hos Hofrätt söka ändring i häradsrättens dom, och åtskillige talare hafva nu härstädes ånyo upptagit detta förslag.
För min del kan jag ej annat än afstyrka bifall härtill.
Detta alett sätt att i många, kanske till och med de flesta fall, göra ändringssökandet för den fattiga omöjligt; och detta skall åtminstone jag ej någonsin med min röst understödja.
Att endast helt enkelt borttaga lagmansrätterna, anser jag äfven, med afseende på landets geographiska beskaffenhet, olämpligt och innefattande en obillighet.