Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag lemnar till R. o. Ad:s pröfning, huruvida det kan vara klokt och välbetänkt att vidtaga en förändring, som komme att medföra en så beskaffad nedsättning i de embetsmäns ställning, hvilka man fortfarande ville bibehålla vid det högst inagtpåliggande och vidt omfattande förtroendet att vårda alla rikets uti banken befintliga tillhörigheter.
Dessutom vill jag fästa uppmärksamheten på ett annat ganska vigtigt förhållande.
Hvarken hos Hrr fullmägtige, som kunna ombytas hvart 3:dje år, eller hos en verkställande direktör, som kunde ombytas hvarje år, kan man påräkna att finna den för bankens säkerhet och bestånd utomordentligt vigtiga kontinuiteten i kännedomen om bankens inre förhållanden.
Denna vigtiga kännedom kan deremot icke saknas hos understyrelsen, så länge den är sammansatt af personer, hvilka genomgått alla tjenstegraderne, och således genom en långvarig praktisk verksamhet hafva erhållit kunskap om alla detaljer.
Uti en så beskaffad understyrelse bör uti alla frågor kunna erhållas en fullt tillförlitlig utredning.
Derföre stadgar ock 5:te §:n af ansvarighetslagen för fullm:ge såsom ett oeftergifligt åliggande att i hvarje vigtig fråga infordra utlåtande från understyrelsen, samt att bifoga detta utlåtande sitt protokoll.
Dessutom hafva så väl de kommitterade, hvilka varit utsedde till att afgifva förslag till en omorganisation af vår bank, som äfven 1854 års BankoUtsk. uti Betänk:t N:o 61, hvilket R.
St:r i den delen godkänt, förklarat understyrelsen fortfarande vara af oundgängligt behof för mångfaldiga verkets angelägenheter.
Om nu, sådant oaktadt, R.
St:r bifölle den föreslagna förändringen, blefve alldeles nödvändigt att upphäfva förutnämnda 5:te § af ansva - Den 12 Augusti f, m. 29 righetslagen.
Men det finnes äfven en annan § i nyss nämnda ansvarighetslag, hvilken h. o. h. tycks hafva undgått Utsk:ts uppmärksamhet; jag menar den 4:de.
Enligt denna § vill det synas, som om ingen främmande person finge vara närvarande under fullmäktiges öfverläggningar, ty der stadgas nemi. att banko-fullm:ge skola förlora R.
St:rs förtroende, om de tillåta något ombud från Konungen eller Regeringen vara tillstädes.
Det låter dock tänka sig att någon af de föreslagna verkställande direktörerne kunde blifva ett så beskalVadt K. ombud.
På grund af hvad nu anlördt blifvit och då förslaget om verkställande direktörers utväljande bland andra än Hrr fullnr.ge sjelfva dessutom står i strid med 72:dra §:n R. F., hvari löreskrifves, att banken ostörd skall förvaltas af R.
St:rs fullm:ge, får jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad., med ogillande af förslaget, så vidt det afser rättigheten för fullm:ge att utse verkställande direktörer äfven utom sig, måtte återremittera detsamma, för att i öfverensstämmelse härmed förändras.
För öfrigt och då jag af detta Betänk, inhemtat upplysning om det högst anmärkningsvärda och särdeles eftertänkliga förhållande, att någon inventering af bankens stora generalkassa icke egt rum under en längre tid, anhåller jag att R. o. Ad. i sin återremiss måtte uppfordra Banko-Utsk:t att lemna upplysning om tiden när sådan inventering af bankens samtlige kassor sednast egt rum, samt att, i händelse den icke skett under loppet af nästlidne år, Utsk:t måtte till R.
St:r inkomma med vederb:des utlåt, och förklaring öfver orsaken dertill att stadgandet i 6:te §:n af banko-reglementet icke blifvit iakttaget.
Den siste värde talaren har fästat sär deles vigt vid den nu föreslagna förändringen i banko-reglementet.
Han har icke gjort det utan skäl, ty det är det vigtigaste af de förändringar, Utsk:t i detta Betänk, ansett sig böra föreslå.
Såväl Utsk:t som ful!m:ge hafva likväl haft ganska goda och väl grundade skäl att tillstyrka denna förändring.
Med R.
Bank är det egna förhållande, som jag tror att man skall få söka efter, att densamma, såsom varande en institution, der verkställighet är hufvudsak, saknar en verkställande chef.
Om någon af oss eller af allmänheten går upp i riksbanken en Fredag och äskar någon åtgärds vidtagande, som påkallar ett beslut, får han det svar, att detta ej kan ega rum förr än fullmige haft sammanträde; och skulle en mängd ärenden äfven hafva alstannat, om icke banko-sekreteraren, utöfver sin rättighet, hade tagit sig före att, i stället för en verkställande chef, afhjelpa bristen i detta afseende.
Man har nu icke kunnat finna något annat medel att afhjelpa ett sådant förhållande än att lemna åt en person eller en laglig myndighet rättigheten att utöfva Bankofullmäktiges befattning i de fall, der skyndsamhet vore af nöden.
Detta är 30 Den 12 Augusti f. m. hufvudorsaken till förslaget om direktörer.
Dernäst kommer att man omöjligen kan antaga, att de fullnuge, som af R.
St:r väljas att intaga dessa platser, icke äro på ett eller annat sätt så fästade vid andra sysselsättningar i samhället, att de icke kunna uppoffra sin tid h. o. h. åt banken.
De skulle på så sätt icke kunna tillräckligt sätta sig in i de många förhållanden, som vid en banks förvaltning måste uppmärksammas, och följden blefve naturligtvis den, att banken ej förvaltades på ett fullt tillfredsställande sätt.
Den siste värde talaren har tält om, att banko-kommissarierne ej borde stå under några andras befäl än banko-fullm:ges.
Detta har Utsk:t icke förbisett, ty förslaget till reglemente innehåller icke annat än att direktören är berättigad att besluta åtgärder, som äro af behofvet påkallade för allmänhetens betjenande och lättnad, med bestämdt uteslutande af allt som rörer kontrollerna.
Då den verkställande direktörens befallningar ej gälla längre än till nästa sammanträde af fullm:ge, hvilka skola antaga eller förkasta desamma, äro således dessa befallningar blott under en kort tid beståndande, och banko-kommissarierne kunna således ej med fog sägas stå under direktörernes befäl.
Vidare har den siste talaren satt i fråga, huruvida denna föreskrift vore förenlig med 72:dra §-n R. F.
Denna innehåller endast att banken skall stå under R.
St:rs garanti och vård samt förvaltas af deras fullm:ge i öfverensstämmelse med gällande stadganden.
När nu åt dessa fullm:ge öfverlemnas rättighet att utse direktörer, hvilka äro ställda under fullm:ges befäl, kan jag icke finna annat än att banken fortfarande är under fullm:ges styrelse.
Dessa direktörer äro ställda såsom biträden, hvilka skola befordra verkställigheten af fullm:ges beslut.
Deras nödvändighet har i fordna tider icke varit särdeles kännbar, ty banken stod då ensam mot allmänheten, och allmänheten fick ställa sig alla dess obehagliga föreskrifter till efterrättelse.
Då emellertid under sednare tider andra penningeverk uppstått, som icke äro bundna af så stränga reglementen, uppkommer naturligtvis en jemförelse mellan huru det tillgår der och i riksbanken.
Af aldra största vigt är det derföre, att en förändring vidtages, såvida icke riksbanken i allmänna opinionen och i sin verksamhet skall komma att stå efter de enskilda bankerna.
Den siste talaren har äfven vidrört det nya förhållande, som skulle uppstå derigenom att bankens tjenstemän ej skulle behöfva genomgå en akademisk kurs.
Detta står i en särskild §, med hvilken R. o. Ad. kan göra huru som R. o. Ad. bäst tyckes, ty de båda §§:na stå ej i något sammanhang med hvarandra.
Hvad ansvarighetslagen beträffar, så är det ju klart att förändringar i denna lag ej kunna till II.
St:rs pröfning framställas förr än man har reglementet bestämdt.
Sedermera lärer väl ej Utsk:t underlåta att föreslå ändringar i lagen i öfverensstämmelse med R.
Att föreskrifva fullm:ge att i alla Den 12 Augusti f. m. 31 vigtigare frågor inhemta understyrelsens yttrande, har Utsk:t funnit onödigt, derföre att man erfarit att utlåten från understyrelsen vanligen hvilat på och stundom varit en afskrift af de utlåten, som understyrelsen infordrat från bankens lägre tjenstemän.
Man kan dessutom icke förutsätta annat än att fullmege skola anse såsom en samvetssak att sköta banken väl och att inhemta i hvarje fall erforderliga upplysningar, Dessa hafva de lika lätt för att få, då kommissarierne qvarstå såsom kontorschefer, fastän de icke sammanträda såsom i ett collegium.
På dessa skäl vågar jag anhålla om bifall till den föredragna gen.
Jag vill visst icke bestrida den siste talarens uppgift att en förändring kan vara af behofvet påkallad.
Tvertom är jag liktänkande med honom härutinnan; men en sådan förändring kan mycket väl tillvägabringas utan att ingå på det vådliga förslaget, som Utsket framställt, att fullmäktige skulle ega alt utse verkställande direktör utom sig.
Jag skulle, i likhet med en af reservanterne, Hr Riksarchivarien Nordström, ingått på förslaget, om fullmeges rätt att utse direktör blifvit inskränkt till att utse sådan bland dem sjelfva.
Den siste värde talaren har uppgifvit, att fullmege icke skola kunna egna sin tid uteslutande åt bankgöromål.
Detta tror jag fullkomligen och finner också billigheten deraf, så länge arfvodena äro så ringa, som förhållandet nu är.
Om deremot en verkställande direktör, utsedd bland fullmege sjelfve, finge en lika stor lön, som meningen varit att gifva honom, om han ej varit fullm., skulle ändamålet med förordningen måhända kunna vinnas, utan att bankens säkerhet äfventyrades.
Den siste talaren har vidare sagt, att det går raskt till inom de enskilda bankerne och att han hoppades att ett lika förhållande måtte komma att ega rum inom riksbanken.
Jag är ej af samma mening, ty, om det inom de enskilta bankerna kan gå raskt framåt, kan det äfven gå raskt tillbaka.
Jag önskar icke att det sednare må kunna blifva fallet med Riksbanken.
Jag läster nemi. mindre vigt vid storleken af dess vinst än vid säkerheten i afseende på dess bestånd, och kan derföre icke med min röst understödja ett förslag, sådant som detta.
Den siste talaren har vidare sagt, att det är gifvet, att ändringar i ansvarighetslagen skola blifva en följd af det ifrågavede förslagets antagande.
Jag hemställer dock, huruvida det kan vara lämpligt och nyttigt att vidtaga sådana ändringar i ansvarighetslagen som den jag påpekat.
Att det icke alltid borde vara för fullmege föreskrifvet att i vigtiga frågor inhemta understyrelsens utlåt., har, enligt den siste talarens uppgift, Utsk:t ansett sig böra tillstyrka derföre, att mången gång understyrelsens utlåt, befunnits vara en afskrift af underordnade tjenstemäns utlåten.
Då den underordnade tjenstemannens utlåt, pröfvats vara fullständigt och öfverensstäm - 32 Den 12 Augusti f. in. mande med verkliga förhållandet, finnér jag ett sådant förfarande å understyrelsens sida ganska riktigt.
Skulle Utsk:ts förslag gå igenom, försvunne ju kommissariernes rätt att yttra sig, hvarigenom den säkerhet förlorades, som nu vinnes genom deras erfarna granskning af underordnades utredningar och utlåtm.
Jag vill fråga Hr Nordenfelt, om ansvarighetslagen skulle blifva gällande för den verkställande direktören, eller hvad R, St:r kunde få med denne att skaffa?
Står för öfrigt detta förslag i öfverensstämmelse med 72:dra §:n R.
F.?
Jag kan för min del icke finna det.
Slutligen förekommer det högst egna förhållande, att den verkställande direktören skulle meddela utslag, utan att protokollsföring komme att ega rum.
Något sådant har jag aldrig förr hört talas om.
Jag fortfar i mitt yrkande på återremiss.
Jag erkänner mer än villigt att en omorganisation af Bankens styrelse är af behofvet påkallad, likasom jag finner de skäl, som af Banko-Utsk:t blifvit framställda, ganska tänkvärda; men å andra sidan kan jag icke neka till att jag, vid betraktande af de omständigheter, som den siste talaren påpekat, och af det besynnerliga förhållande, hvari bankens chef eller den verkställande direktören skulle komma att stå till It.
St:r, har svårt att finna att, genom antagande af Utskds förslag, någon förbättring vore vunnen.
Fullrmge äro ansvarige inför R.
St:r, men den verkställande direktören är det icke, och då det egentligen blir han, som skulle komma att sköta bankens affärer, förefaller det mig ganska besynnerligt, att han ej skall vara ansvarig inför R.
Jag ber dessutom alt få hemställa, i hvilket förhållande fullrmge sjelfve skola komma att stå till denna person?
Denna skillnad mellan ansvarig och oansvarig gör att jag för min del icke kan ingå på Utsk:ts förslag.
Jag beklagar att detta förslag kommit så sent, ty en återremiss af denna punkt, hvarpå jag yrkar, förutsätter en omarbetning af många andra delar.
Hr af Donner, Gustaf Wilhelm:
Då jag icke funnit mig öfvertygad af de skäl, som Hr Nordenfelt anfört för antagande af Utsk:ts förslag, utan h. o. h. biträder de reservationer, som blifvit afgifna, får jag endast inskränka mig till begäran om propos. på afslag å förev:de punkt af Utsk:ts Betänk.
Den talare, som yrkat på återremiss, har hufvudsakligen fäst sig vid den omständigheten i §:n, att fullrmge skulle hafva rättighet att äfven utom sig utse en verkställande direktör.
Detta medgifvande har Utsk:t ansett sig böra göra just derföre, att man lätteligen kan tänka sig, hurusom bland fullm:ge icke skulle finnas 3 personer med så beskaffade egen - Den 12 Augusti f. m. 33 egenskaper och med den ledighet från andra göromål, att de kunde egna sin odelade tid åt banken och således icke åstadkomma den nytta, som med direktörernes anställande är afsedd.
Om deremot t. ex. bland de 14 banko-kommissarierna, som nu finnas, och hvilka genom en längre tids tjenstgöring i banken böra anses hafva fullständig kännedom derom, det finnes någon med hufvud och kunskaper, vore det enligt min tanke hardt, om fullmige icke skulle kunna begagna sig af en sådan person för att han skulle påtaga sig detta ifrågavide vigtiga bestyr.
Ugglas har förfrågat sig ang:de den ställning, som den verkställande direktören komme att intaga i förhållande till fullmige.
Det är ju klart att direktören skall inför fullmige redogöra för de åtgärder, han mellan sammanträdena vidtagit, och att han endast i tvingande fall skall få handla på egen hand.
Då man nu ej gerna kan hos R.
St:rs fullmige förutsätta ett sådant lättsinne, att de skulle frånsäga sig den makt de hafva och afkasta sig sitt ansvar, blir det ju således icke direktören som styr banken, utan fullmige.
Ett blindt förtroende till den utsedde direktören kan jag icke förutsätta, utan tvertom förmodar jag att fullmige komma att noga se sig före.
Jag fortfar att yrka bifall till punkten.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels af Hr Nordenfelt, att Utskits förslag måtte bifallas, dels af Hr Cederschjöld, med hvilken Frih. af Ugglas sig förenat, att R. o. Ad., med afslag å Utsklts förslag, för så vidt dermed afsågs, att fullmige skulle ega att utom sig utse verkställande direktörer, skulle återremittera förslaget i öfriga delar, och dels slutligen utaf Hr af Donner, att hela förslaget måtte förkastas.
Landtm, först propos. på bifall till Utskits förslag, hvartill Svarades många nej jemte några ja, sedermera propos. på antagande af Hr Cedersclijölds ofvanomförmälda yrkande, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, och vidare propos. på afslag å hela förslaget, hvilken propos. med nej besvarades; hvarefter propos. på antagande af Hr Cedersclijölds yrkande förnyades samt besvarades med många ja tillika med åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr Cederschjöld: Sedan R. o. Ad. i lista punkten ogillat Utskits förslag, så vidt detsamma afser rättigheten för
Hrr fullmige att utse verkställande direktör utom sig, torde äfven denna punkt böra återremitteras. H. Vi. 3 u
Den 12 Augusti f. m.
, blef denna punkt till Utsk:t återremitterad.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 3:dje och 4:de punkterna.
Biföllos. 5:te punkten.
I öfverensstämmelse med hvad som i afseende på lista punkten blifvit beslutadt, torde det vara nödvändigt alt äfven vid denna punkt yrka en återremiss.
Jag vill tillika fästa uppmärksamheten derpå, att i 4:de mom:t står, att verkställande direktör är berättigad att göra inventering, men det står ej att han dertill är pligtig.
Ofverläggningen ansågs härmed slutad och punkten återremitterades.
Då något beslut ej blifvit fattadt ane:de tillvaron af verkställande direktörer, torde R. o. Ad. finna att en återremiss äfven här är af nöden.
Efter härmed slutad öfverläggning blef punkten, uppå framställd propos., till Utsk:t återremitterad. 7:de punkten.
Bifölls. 8:de punkten.
Advokatfiskal anser jag vara en af de vigtigare belättningarne inom banken.
Då hos bankens tjenstemän i allmänhet icke kan förutsättas juridiska kunskaper, är det naturligt att allt, som derunder kan rubriceras, skall bero på honom.
Det är vidare klart att, då i vår tid den juridiska banan erbjuder så betydliga förmåner, det torde blifva svårt att till Advokatfiskal lå en fullt kompetent person, om han sättes i en lägre tjenstegrad än den han nu har.
Jag måste bekänna, att jag, vid genomläsandet af Utsk:ts motiver, icke förmår inse deras giltighet.
Pag. 20 står: »Nämnda tjenst tillhörde före år 1830 kamereraregraden; och då densammas hänförande till sistnämnda grad öfverensstämmer med den fördelning af tjenstebefattningar, som i andra verk är antagen, Den 12 Augusti f. m. 35 samt Ådvokatfiskalen, om han tillhör en lägre tjenstegrad, derigenom, i motsats till nnv:de förhållande, skulle föranledas eftersträfva befordran till tjenst i högsta graden, anser Utsk:t härutinnan tillräckliga skäl förefinnas för Advokatfiskals-tjenstens förflyttning till den tjenstegrad, deri Ombudsmannen vid Banko-diskont-verket alltid varit och fortfarande är upptagen.»
Detta förefaller mig mer än besynnerligt, då Advokatfiskalen icke är så subordinerad i förhållande till kommissarierne som i andra verk, och då man går ytterst noga tillväga vid valet af en sådan tjensteman.
Enligt Utsk:ts motiv skulle för öfrigt, då Ådvokatfiskalen står i 3:dje tjenstegraden, han söka komma in i den 4:de.
Med den skicklighet och med de insigter, som äro nödvändige för honom, bör han icke eftersträfva att komma i den grad, som har nyckelvården, en befattning, som erfordrar redlighet, men ej juridisk kunskap.
Jag får derföre anhålla, att R. o.
Ad. behagade besluta att, med ändring af 3:dje och 4:de punkterna af l:sta mom:t, det må i stället heta »3:dje graden: kamererare; 4:de graden: kommissarier, banko-sekreteraren, samt ådvokatfiskalen och ombudsmannen.
» Frih. Gederström, Thure, anförde skriftligen:
Uti 8:de mom:t af nu föredragna Banko-Utsk:ts Mern.
N:o 44 är bland annat föreslaget, att bankens Advokatfiskal, som för närvaie tillhör högsta eller fjerde tjenstegraden, och åtnjuter lika löne-inkomster med de yngre Kommissarierna, måtte nedflyttas till tredje, eller s. k.
Kamereraregraden; varande uti ingressen till samma morn., såsom skäl för en så beskaffad åtgärd, anfördt, att Advokatfiskalstjenstens hänförande till sistnämnde grad skulle vara öfverensstämmande med den fördelning af tjenstebefattningarne, som är i andra verk antagen, samt att Ådvokatfiskalen, om han tillhörde en lägre tjenstegrad, derigenom skulle föranledas eftersträfva befordran till tjenst i högsta craden.
Emot detta förslag förekommer: att Ådvokatfiskalen är
Chef för sin afdelning och för sina åtgärder redovisande direkte inför R.
St:rs Banko-Utsk. och Revisorer; att
Ådvokatfiskalen följaktligen eger lika sjelfverksamhet med Cheferna lör öfriga afdelningarne inom bankpverket; att bankens Under-styrelse, såsom sorterande under Ofver-styrelsen, eller R.
St:rs Hrr Fullmäktige, åt hvilka beslutanderätten hufvudsakligen är förbehållen, icke egentligen kan med rikets embetsverk jemföras; men om än bankens afdelnings-chefer, såsom ledamöter i Under-styrelsen, hittills kunnat i vissa delar anses lika med ledamöterna inom andra embetsverk, är dock sådant ingalunda förhållandet med de biträdande Kommissarierne, som icke dess mindre tillhöra högsta tjenstegraden, och hvilkas åligganden säkerligen icke äro mera maktpåliggande eller erfordra större skicklighet, än de göromål, som skola af Ådvokatfiskalen handläggas; att Advokat - 36 Den 12 Augusti f. ta. fiskalen, ehuru han för närv:de uppbär lön till enahanda belopp med de yngre Kommissarierne, icke dess mindre är, i afseende å inkomsterna, sämre lottad än dessa hans vederlikar, enär Advokatfiskalen hvarken åtnjuter Chefs arfvode eller lår med sedelskrifning sig befatta; att derest, i strid med de åsigter, som hos R.
St:r gjort sig gällande icke allenast år 1830, utan ock vid de åren 1841 och 1854 beslutade reorganisationer af bankoverket, Advokatfiskalstjensten nu varder till tredje tjenstegraden nedflyttad, en sådan åtgärd säkerligen skall föranleda dertill, att, vid inträffande ledighet, skicklige och lämplige sökander komma att saknas till ifrågav:de befattning, hvilken, enligt hvad organisationsförslaget antyder, kommer att omfatta de göromål, som för närvrde äro på 3:ne personer, eller Advokatfiskalen, jemte de 2:ne Ombudsmännen, fördelade, och följaktligen måste i hög grad blifva både ansvarsfull och trägen, samt slutligen att en Kommissariebeställning i banken, helst sådan den blifver efter den nu föreslagna organisationen, svårligen kan anses vara något mål att eftersträfva för personer med den juridiska bildning och de öfriga egenskaper, som böra hos Advokatfiskalen förefinnas.
Då sålunda Advokatfiskalstjenstens nedflyttande till tredje tjenstegraden hvarken är lämpligt eller kan för bankoverket medföra någon nylla, yrkas att Advokatfiskalen eller Ombudsmannen målte hänföras till fjerde graden, lika med Kommissarier, samt att, för vinnande af detta ändamål, nu föredragna 8:de punkten måtte till Banko-Utsk:t återremitteras.
Jag kan icke förneka att Banko-Utsk:t, i fråga om tjenstemännens gradering, hufvudsakligen hafva litat på fullmäktiges derom gjorda framställning, enär Utsk:t ansåg dem derom ega största kännedomen.
Utsk:t förbisåg icke att den ifrågav:de tjenstemannen tillhör juristerna, hvilka alltid böra hafva ett mycket stort anseende; men Utsk:t ansåg tillika att, då Advokatfiskalen likväl komme i samma lönegrad, som yngste Kommissarien, denna nedflyttning icke vore så särdeles vådlig.
Utsk:t ansåg dessutom detta så mycket mera befogadt, som, enligt hvad fullmäktige upplyst, man inom banken alltid bibehållit en viss vana att rätta sig efter tjenste-ålder.
Då följden, om nuv:de gradering fortfore, skulle blifva att jurister ej finge Advokatfiskalstjensten förr än vid en högre ålder, så ansåg Utsk:t att det vore lämpligare för banken, om de finge dessa tjenster såsom yngre.
Emellertid, då så mycket annat blifvit återremitteradt, vill jag visst ej sätta mig emot en återremiss äfven i denna punkt, derest någon skulle yrka derpå.
Jag ber att få förena mig med Gr.
Den 13 Augusti f. m. 37 Gr.
Jag har icke fästat mig vid rangen, då jag satt mig emot Advokatfiskalens nedflyttning till 3:dje graden, utan vid hufvudsaken, nemligen lönevilkoren.
Bet är nemligen uppenbart, att under nuv:de förhållanden och med de anspråk på duglighet, som göras på en person, hvilken skall inträda i en så ansvarsfull befattning, som Advokatfiskalens, 3,000 rdr äro för litet.
Då man, i fråga om domarekorpsens aflöning, funnit att en lön af 3,000 rdr är alldeles otillräklig, har man också derföre ökat denna korps’aflöning, hvarföre, om Utsk:ts förslag antoges, det vore att befara att till ifrågav:de vigtiga plats man finge åtnöja sig med mindre dugliga personer.
Jag har endast velat fästa uppmärksamheten på att någon förändring i lönevilkor för nuv:de tjensteinnehafvare ej är i fråga, likasom att pag. 30 i Betänk:t förekommer att 3:dje gradens tjenstemän hafva 500 rdr lönetillökning att räkna på.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att under densamma icke afgifvits något annat bestämdt yrkande, än det af Gr.
Sparre framställda, att R. o. Ad. skulle bifalla Utsk:ts förslag, med den förändring att sednare delen af mom:t 1 erhöll följande lydelse: »3:dje graden:
Kamererare; 4:de graden:
Kommissarier, Bankosekreteraren och Advokatfiskalen eller Ombudsmannen»; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till punkten utan förändring, hvartill svarades flere nej, jemte några ja, och sedermera propos. på punktens antagande med ofvanberörde förändring, då svaren utföllo med flere ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr Nordenfelt begärde votering.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den, som bifaller 8:de punkten i Banko-Utsk:ls Mern.
N:o 44, röstar Ja; den det ej vill, röstar