Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min anmärkning är ej föranledd af misstroende till Konungens vishet, eller till Hans Rådgifvares redliga afsigter, utan af den öfvertygelse, att Styrelsen, huru den än härutinnan besluter, alltid skall stöta något enskildt intresse för hufvudet.
Om deremot Rikets Ständer blefvo hörda öfver hvarje till plantering utsedd local, innan den för ändamålet användes, skulle antingen tadlet uteblifva, eller åtminstone Regeringen ej blifva dess föremål.
Herr Hjerta anser BispMotala vara den lämpligaste platsen för Ekeplanteringar, hvilket omdöme i så måtto jemväl är Hans Excellence Grefve von Plåtens och Landshöfdingen Grefve Hamiltons, som de förklarat sådant vara förhållandet inom Östergöthland.
Men deraf följer icke, att Östergöthland är den lämpligaste Provinsen för ändamålet inom Sverige.
Det torde kunna tagas för gifvet, att Skåne, Blekingen och sydligaste delen af Småland äro det ännu mera och egentligen.
Förslaget är emed - 186 Den i5 Junii e. m. lertid grundadt på en så kallad Öfverjägmästare Eberts utlåtande: en person, om hvilken man aldrig förr liört talas.
I stället har man förbigått att höra tjenstgörande Öfver Jägmästaren i Länet, på hvars vitsord mera horde litas.
Det kan icke annat än både förundra och förtryta en hvar, att i ett land, der man har en VetenskapsAcademie och tvenne Universiteter, der allmänt kände Vetenskapsmän finnas i Naturalhistorien, att säger jag, i Linnés och Retzii fädernesland, man, med förbigående af dessa, åberopar ett Tyskt arbete af en Doctor Pfeil, hvars rykte är så långt underlägset våra egnas, och hvars kännedom om våra localförhållanden måste vara vida ringare än deras.
Friherre Sprengtporteny Jacob Wilhelm:
Jag bekänner mig ej så noga hafva uppfattat de förnyade förslag till underdåniga framställningar, som Herr Hjerta uppgifvit; men om jag ej misstagit mig på deras syftning, gå de egenteligen derpå ut, att det lär vara ovisst, huruvida Ekeplanteringarne få den åsyftade framgången, och att om Kongl. Maj:t lemnades för stor latitud i detta fall, det vore att befara fortsättningen af en misslyckad åtgärd, äfven sedan den såsom sådan vore erkänd och ådagalagd!
Jag delar i intet af dessa afseenden Herr Hjertås farhågor, och kan således ej gilla hans förslag.
Den i5 Jun i i e. m. 187 Herr Hjerta begär äfven, att den föreslagna 24 s^:s lösen ej skulle utsträckas längre, än till de 17 Län, der Ek växer.
Jag vill blott dervid anmärka, att då lösningsskyldigheten ej är ovilkorlig, lärer det ankomma på hvar och en, som ej finner sin räkning att lösa, att låta bli.
Att Krono, som löses till Skatte, skulle erhålla sin Ek till skänks, strider, efter min tanka, mot all rättvisa.
Beträffande premierne, så är detta egentligen en afskrift af Ständernes önskan vid förra Riksdagen; skulle härigenom ej så stora resultater till vägabringas, sker åtminstone ingen skada.
Fastän Stateu befattar sig directe med en sak, kan äfven den enskilda omtankan förtjena uppmuntran.
En annan talare har önskat göra bekantskap med Herr Ebert; jag får då nämna att det är en Tysk forstman af skicklighet, som här blifvit begagnad; och ehuru jag visserligen ej bestrider värdet af våra stora Botanister, nödgas jag likväl bekänna, att vi i skogshushållningen, hvari Botaniken blott sora en beståndsdel ingår, hitintill stått långt bakom Tyskarne, Herr Hjerta bar äfven uppställt en calcul, hvars resultat synes något förskräckande. —«
Det är mig ej eller obekant, till hvilken summa i millioner man skall komma, då man endast vill beräkna ränta på i88 Den l5 Jun i i e. m. ränta å några runstycken i en serie af år; men jag bestrider liktigheten af en sådan uppställning vid beräkning af Statens utgifter, och tror det vara sannare, att säga:
Staten använder 25,ooo R:dr och 125 tunneland om året för att göra sig oberoende af utlänningen i en vigtig del af sitt försvar, och för att i en angelägen hushållsgren gifva ett föredöme åt den enskilda.
Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet.
I anledning af Friherre Sprengtporten yttrande, huruvida lösningsrätten borde utsträckas utom de 17 Län, hvilka af Utskottet omförmälas, får jag blott nämna att i Utlåtandet föreslås: ”Att Ri”kets Ständer skola i underdånighet anhålla, att i händelse, inom Rikets öfrige här ”ofvan icke uppräknade
Län, hvarest, i anseende till Ekarnes fåtalighet, serskild undersökning och besigtning ansetts Öfverflö”diga, hemman och lägenheter skulle fin”nas, der en eller annan Ek växer, åtgärder torde i nåder blifna vidtagne, hvarigenom egare af sådane hemman må korndia i åtnjutande af samma fria dispositions”rätt till Ekeskogen, som nu blifvit i allmänhet föreslagen.”
Ergo, för alt dessa Län må vara säkra, att Ekarne tillhöra egarne, skola dessa nådiga åtgärder föregå.
Jag frågar, om det ej är gifvit, att de då heldre afhugga Ekeplantan, så snart den Den i5 Jn ni i e. ra. 189 blir synlig.
Hvad åter beträffar att Friherre Sprengtporten ej skulle hafva uppfattat min mening, får jag förklara, att, efter hvad jag funnit, bar han alldeles rätt uppfattat den; men det är den skillnad emellan honom och mig, att jag icke antagit det för ett gifvit axiom, att Regeringen alltid väl verkställer hvad Ständerne besluta, i synnerhet då resultatet beror på sekler.
Om Ständernes pluralitet nu beviljar de ?.5,ooo Tunneland jord, blir följden, att, i fall vi efter i5 å 90 år finna hela förslaget vara odugligt, äro vi ej i tillfälle att ändra oss.
Dessutom har jag funnit ett yttrande, som icke bör lemnäs oanmärkt, det nemligen att man skulle kunna afhända oss vår dispositionsrätt öfver Kronans jord.
Det förundrar mig verkeligen.
Folkets dispositionsrätt bör väl ej vidare sättas i fråga; om Folket säger, vi skatta med penningar i stället för Eke, så är det
Regeringens ovilkorliga skyldighet att antaga det.
Hvad angår de Tyska beräkningarne, så har man tillräckligen sett dem , för att känna deras halt.
Vanligen är det någon liten Ober-Forst-Meister, eller Ober-HofForst-Meister, som vill göra sig märkvärdig hos de skatter behöfvande små Tyska Furstarne, och som då lagar så, att han får någon Professor, som skrifver Förslaget åt sig, och visar beräkningen så mycket förmonlig som är möjligt.
Om han ej räknat i t go D e n 15 J u n i i e. m. rätt, kommer det sig ej så noga; ingen annan tror i alla fall på dessa räkningar.
Så synes det nu vara hos oss.
Alltihop är stäldt på så låga värden som möjligt, och Utskottens ändamål synes hafva varit, att
Ständerne skulle hjelpa sig fram i beräkningarne, så godt de kunde.
Herr Crusenstolpe har sagt, det jag yttrat, att BispMotala vore den bästa localen; jag har ej sagt det, ty jag vet, att i de södra Provincerne finnas tjenligare ställen.
Mitt ändamål har för öfrigt endast varit att försöka, det vi så snart sorn möjligt måtte komma ifrån hela den stora planen för Ekeplantering på Statens bekostnad och för dess räkning.
Friherre Jnckarswärd} Carl Henrik:
Det är utan tvifvel ett bland de vigtigaste föremål för den Ekonomiska Lagstiftningen, det ämne, som afhandlas uti förevarande Utlåtande.
Hufvudsakligaste hindret för våra Ekeskogars tilltagande har otvifvelaktigt legat i författningarne, som frånkänt Skattemannen äganderätt öfver den på hans eget hemman växande Eken.
Man behöfver blott att genomresa de orter, der
Ek växer på Skattejord för att se, huru vanvårdad, qvistad och stympad den är; ett ganska naturligt förhållande, då Jordegaren ej har lof att nedhugga hvad som finnes å hans egen jord, utan tvingas att hata Den i5 Junii e. m. sjelfva den späda Ekeplantan, sorn liotar alt blifva till förargelse, om ej för egaren sjelf, åtminstone för hans efterkommande.
Jag tror derföre, att tidpunkten är inne att frigifva dispositionsrätten öfver Ekeskogarne, såsom enda medlet för att i framtiden erhålla duglig Ekeskog, men nödgas derjemte erkänna, att jag betviflar, det målet kan vinnas genom de af Utskotten föreslagne mått och steg, ehuru jag medgifver det goda sjTte, som otvifvelaktigt legat till grund för Utskottens förslag.
Jag hetviflar det liushållningssystem vara enligt med naturlig ordning, som först beräknar afkastning om ioo:de år; och tror det ej vara förenligt med annat än ett Statslånesystem, hvarmed det äfven synes ganska nära förknippadt då tillgångarne skola tagas från RiksgäldsContoret, som vi veta icke kan anskaffa penningar utan genom n}ra lån.
Planen torde alltså vara allt för vidtomfattande, att kunna antagas; serdeles innan de angelägnaste Statsbehofven ännu blifvit fylda.
Dessutom tror jag ej, mine Herrar, att vi stå på den punkt, att vi kunna bortskänka revenuen af 25,ooo Tunneland jord, och afbida ersättningen derföre i 200 år.
Hvar tid har sin omsorg, och vi torde hafva tillräckligt för oss, utan att behöfva inkasta oss i hushållsplaner för kommande Sekler.
Emot detaljerne i Utskottens förslag i afseende å Ekens friköpande, får jag an - Den i5 Junii e. m. märta, att jag ej med en värd Ledamot kan finna detta friköpande villkorligt, då det heter: ”Utskotten få alltså vördsamt ”tillstyrka, att egare af Kronoskattehemman inom nedannämnde, af Herr Öfversten af Borneman åren 1819—1822, i afseende å Ekeskogen, besigtigade Län, och ”hvilka skola omfatta den del af Sveriges ”område, hvarest Eketrädet i allmänhet trif”ves, nemligen Blekinge, Christianstads, ”Malmöhus, Calmare, f. d. Ölands, Kronobergs, Jönköpings, Linköpings, Nyköpings, ”Westerås och Örebro Län, äfvensom inom ”Stockholms, Skaraborgs, Elfsborgs, Götheborgs och Bohus, Hallands och Gottlands ”Län, hvilka sistnämnde, med undantag af ”Stockholms
Län, sedan år i8a3, under”gått en lika beskaffad, men till sina när”mare detailler Utskotten icke meddelad ”undersökning, skola, för hvarje helt Kro”noskattehemman, och i proportion för de ”mindre, deribland inberäknade så dane Kro”noskattelägenheter, som ehuru lill hemmantal icke uppskattade, likväl kunna alices motsvarande -j%:del, erlägga tjugofyra ”skillingar Banko, såsom ärsättning till Sta”ten, för det den afstår dess nu gällande ”oinskränkta anspråk å den Ekeskog, som ”framdeles kan af sig sjelf, eller som följd ”af verkställde planteringar, å Kronoskatte”jord uppväxa.”
För min del kan jag ej finna något mera positift uttryck för skyldig - Den i5 Junii e. tn« digheten att betala blott för möjligheten, att jorden kan bära Ek.
Detta synes ännu mera af den i Utlåtandet uppgjorde calcul, enligt hvilken de 17 Län, inom hvilka Eketrädet anses äga växtlighet och trefnad, innehålla a6,o3i Mantal Kronoskatte, för hvars disposition äfven öfver Ekeskogen, skulle erläggas, å 24 sk. för hvarje hemman, tillsammaustague i3,oi5 R:dr 24 sk.
I öfrigt får jag angående frilösningen anmärka, att det synes obilligt, att alla hemman i ett och samma
Län skola erlägga lösen, för det Länet i allmänhet har växtlighet för Ekeskog, fastän flera hemman, ja Härader derinom kunna finnas, som icke haft eller kunna få någon Ek.
Så är förhållandet i det Härad jag bebor eller Örebro Härad, af Örebro Län.
Deremot har jag ingenting att invända emot BispMotala Kungsgårds öfverlemnande åt Styrelsen i ändamål som Utskotten föreslagit, på det Styrelsen måtte komma i öfvertygelse om de enorma kostnader utöfver calculen, som komma att erfordras.
Det må förlåtas, om jag har misstroende till calculer uppgjorda af Styrelsen, enär vi ännu aldrig sett någon sådan, hvilken icke slagit fel på ioo:de procent.
Då resultatet af denna plantering likväl ej skall visa sig förr än om 200 år, tycker jag, att man gerna kan till kostnadens besparande fördröja det i 20 år till; och hemställer der28 H. i3 ig4 Den i5 Junii e. in. före, att Utskotten ville, med uppmärksamhet härå, föreslå, att BispMotala Kungsgård öfverlemnas till Styrelsens disposition på 20 års tid, och att anslaget pu desse åren fördelas; hvarefter Rikets Ständer blifva i tillfälle att se, om företaget bär sig, och om ej Styrelsen dessförinnan funnit, att calculen icke slår in.
All anvisning på RiksgäldsContoret afstyrker jag dock på det högsta, emedan jag aldrig medgifver något, som har minsta skymt af Stats-lånesystem.
Då må medlen häldre uttagas genom bevillning, om de vanliga Statsbidragen icke förslå.
Jag anhåller om återremiss, och att dessa anmärkningar måtte få åtfölja.
Hans Excellence Herr Grefve De Ja Gardiej Jacob:
Den mening, som den siste värde Talaren uttryckt, eller alt Eken icke får värde för Jordegaren förr än han äger dispositionsrätt deröfver, delar äfven jag, och önskar derföre, att den föreslagne frilösningen måtte beviljas, men jag är långt ifrån att dela de åsigter, som han och de tvänne föregående Talarne yttrat om den inkräktning å andras rätt de velat finna i Utskottens Utlåtande.
En tjugoårig erfarenhet af Skogsplantering är detsamma, som ingen.
Utskottens förslag om BispMotala Kungsgårds öfverlemnande, så framt, hvil— * ket jag ej känner, denna ort är så fördelaktig till Ekeväxt, som i yttrandet säges, måste i sin helhet antagas, om deraf skall Den i5 Junii e. m. väntas något nöjaktigt resultat, och följaktligen (le föreslagne 25,ooo R:dr äfven tillhandahållas i mån af behofvet.
Jag vet ganska väl, att det säges, att man får utländskt
Ekevirke för bättre köp än det inländska, men om äfven så är, kan ju under krigstider inträffa, att vi icke kunna erhålla något utländskt
Ekevirke utan måste skaffa oss inom Landet.
Derföre tror jag, att Ekeplanteringen bör uppmuntras, synnerligen i de södra orterne såsom Skåne och Blekinge, hvilka, så till sin jordmån som närbelägenhet till Flottans hufvudstalion Carlskrona, dertill äro särdeles tjenliga.
Den föreslagne 24-sk:s-afgiften finner jag i jemnförelse till den större frihet, som derigenom vinnes, så obetydelig, att den ingalunda bör kunna anses hinderlig för planens utförande.
Af dessa skäl önskar jag proposition till bifall på Utlåtandet.
Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm.* Jag kan ej neka mig att yttra några ord i ett så vigtigt ämne som detta.
Den, som är bekant med värdet af Ekskog, skall säkert villigt medgifva, att Ekeplantering, der den lyckas, medförer stora ocb nyttiga resultater.
Jag är sjelf ägare till betydliga Ekeskogar, och anser dem hafva så stort värde, att jag gerna skulle önska, att all min jord vore bevuxen med Ek.
Jag tror att jag deraf skulle skörda större fördel, Den i5 Junii e. rn. än då den är besådd med hvilket sädesslag som helst, om det äfven vore med Majs.
Jag måste bestrida påståendet alt Ekeplantering blir skadlig derföre, att Styrelsen befattar sig dermed, då min egen erfarenhet säger mig att de skogsplanteringar, som bäst lyckats i den Province jag bebor, antingen varit ombesöjda af Regeringen eller af någon Possessionat.
Man får ej börja i alltför liten scala, om man vill vänta ett stort resultat; och då jag erindrav mig med tacksamhet, hvad en omsorgsfull Regering gjort i min hemort, som säkerligen varit öfversvämmad af flygsand, om ej Styrelsen för 80 år sedan der föranstaltat nödig skogsplantering, på icke mindre än 600 Tunneland; så kan jag ej qväfva den öfvertygelse jag eger, att man för sådana företag bor vara Regeringen högst tacksam, och för befrämjandet gå hennes Önskningar så vidt möjligt är till mötes.
Jag kan icke heller underlåta den erindran, att då man så ofta och högt talar om folkets rätt, bör man äfven låta folkets röst gälla; — när den uttrycker sig sjelf — och sådant är förhållandet här, der just BondeStåndet sjelf begärt att få lösa Eken.
Motivet för denna önskan är, att Bönderne genom lösen vilja försäkra sig om en mera orubbelig dispositionsrätt, än de tro följa af ett enkelt öfverlemnande af Ekeskogen, sorn de frugta lika enkelt kan återtagas.
Jag befarar visst icke, att sådant inträffar, under den Den i5 Junii e. m. »97 styrelseform vi nu ega, men måhända vore det icke omöjligt, att sådant kan ske uti en aflägsen framtid, och jag tror, att den ringa afgift, som nu är i fråga för fri dispositionsrätt af Ekeskogen å Skattejord, skall af Skattemanuen betragtas såsom en ren vinst.
Sjelf äger jag icke något enda Skattehemman, så att för mig enskilt är frågan alldeles likgiltig; men jag har sett, huru högst besvärligt mina grannar af Skatte-allmogen finna deras ovilkorliga besittningsrätt, och huru gerna de med stor uppoffring skulle villa vinna eganderätt lill den Ekeskog, som växer på deras egor.
Beträffande den af en värd Ledamot föreslagna inskränkning i upplåtandet af BispMotala Kungsgård på endast 20 år, tror jag det vara så mvcket olämpeligare, som något resultat af en skogsplantering icke rimligen kan begäras på 20 år, och allt hvad Utskotten föreslagit, utom de 25,000
R:dr, sorn skulle förskottvis genast erläggas, icke utgör någon stor uppoffring för vinnandet af ett så stort resultat.
Ehuru jag anser många anmärkningar kunna göras mot detaljerne af Utskottens Utlåtande, tillstyrker jag ändå bifall dertill, enär deri föreslås, att öfverlemna utförandet åt Styrelsen, som har erfarenhet af, huru sådana företag, såsom i Skåne och flera Provincer skett, skola lyckas, och som sålunda bättre än både Utskotten och Rikets Ständer, efter min mening, blir i tillfälle att ordna utförandet till ett ändamålsenligt resultat.
Den i5 Junii e. m, Friherre
För att bibringa Friherre Anckarswärd min öfvertygelse, att den föreslagne inlösningen af Eke icke är ovilkorlig, får ]ng fasta hans uppmärksamhet på sid, 23 i Utlåtandet, hvarest tydligen omtalas, huru förfaras skall med SockneComitens beslut
Öfver afslutade köp, ochk Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes skyldighet att å bestämda tider till KammarCollegium insända uppgift å de hemman och lägenheter, hvilkas Ekeskog blifvit försåld.
Detta torde tillräckligen utvisa, att skatteköpet icke är någon HemmansEgaren ovilkorligen ålagd skyldighet.
Beträffande Herr Hjertås anmärkning om de i mitt yttrande, efter hans mening, förekommande betänkligheter, så hänvisar jag endast till i3Cap.
ByggningaBalken, hvilket om jag rätt minnes afhnndlar ämnet.
Nödvändigheten af Kongl.
Majrts sanction till afskaffande af denna inskränkning i Skaltemans dispositionsrätt, lärer således ej kunna ifrågasättas.
I öfrigt får jag blott tillägga den upplysning, att uti de sammansatte Utskotten var det i synnerhet Ledamöterne af hedervärda BondeStåndet, som ifrade för skatteköp.
En värd Talare har klagat öfver, att Inländske Vetenskapsmän icke blifvit rådfrågade, utan endast en Utländning.
Men då man besinnar, att denne utländning endast uppgifvit 3ooo cubikfots afkastning såsom möjlig af Den i5 Junii e. ra. »99 étt tunland efter 160 å 200 år, och Utskotten deremot calculerat på 5ooo cubikfot; så vore det verkligen interessant att veta, hvarpå Utskotten egenteligen grundat denna sin beräkning, hvilken nu synes hafva tillkommit blott för att stämma sinnena till större benägenhet för förslagets antagande.
Hvad sjelfva skatteköpsfrågan beträffar, får jag förklara, att jag ej är deremot, men endast tror, att Utskotten kunnat föreskrifva mindre ovilkorlig skyldighet dertill.
Jag är ej emot, att den betalar, å hvars hemman Ek växer, för fri disposition deraf, men finner det orimligt, att erlägga lösen för den ännu ofödda Eken, och för rättigheten att plantera Ek.
Beträffande anmärkningen, att planleringsförsöket på 20 år ej skulle visa något resultat, så är jag fullkomligen öfvertygad, att det efter denna tid skall helt och hållet frånträdas af Styrelsen med ledsnad öfver felslagna förhoppningar; och det är just derföre som jag önskar, att denna 'tid derföre måtte utsättas.
Jag vet ej, huru skogsplanteringarne i Skåne lyckats, men här uppe i Landet hafva de ej visat något gynsamt resultat, hvilket bland annat kan ses af de vid Hjelmare Slussverk planterade 100 stycken Ekar, hvilka efter 5o års förlopp ej ännu fått serdeles trefnad.
Att planteringsförsöket helt och hållet skall misslyckas för Styrelsen, synes aoo Den i5 Junii e. m. mig klart blott af svårigheten att på en så vidsträckt local sora 25,ooo Tunneland erhålla tillräckligt antal nitisk Skogsbetjening.
Det af mig föreslagna 20-åriga dröjsmålet måste alltid vara af ringa belydeidiet, då resultatet är 200-årigt.
Angående BispMotala Kungsgårds upplåtande, och möjligheten af tjenligare local närmare Flottans liufvudstation, så har jag ej emot, att en sådan utses till ett försök på 20 år, men tror likväl, att den af Utskotten föreslagne är lika lämplig, emedan det är ganska ovisst, hvad behof Flottan om 200 år härefter har af Ek, då deremot det torde vara säkert, att Götha Canal alltid får behof deraf; och då har jag, som aldrig röstat för anslag till Götha Canal, den glädjen att ändock på något sätt hafva fått bidraga till detta storverk.
Jag ber Ridderskapet och Adeln om ursäkt, att jag nödgas ytterligare upptaga tiden för att vederlägga Friherre Ehrenborghs sats, att detaljerne skulle vara af föga vigt.
Jag kan åtminstone ej se saken från en sådan synpunkt.
Jag finner tvärtom de detaljer Utlåtandet innehåller af största vigt, då här är i fråga, att ytterligare fördyra kostnaden för Staten genom premier för planteringar, och gratificationer för utmärktare Ekepjecer; då jag ser en afsigt att fordra skattelösen, äf - Den i5 Junii e. m. 201 ven der Eken ej växer eller man ens kan ana, att flen någonsin skall växa.
Jag tror att sådane omständigheter fordra närmare öfvervägande, äfvensom det torde böra tagas i betraktande, huruvida RiksgäldsContoret skall beräkna ränta på ränta för de inflytande medlen, som der skola deponeras.
Dessutom har Friherre Sprengtporten nu gjort mig uppmärksam derpå, att allmänna Lagen innehåller ett stadgande i ämnet, och detta gör äfven en återremiss nödvändig, på det Lagutskottet må sättas i tillfälle, att i sammanhang med denna fråga inkomma med förslag till ny redaction af i3 Cap. ByggningaBalken, som måste ändras.
Hvad BondeStåndet beträffar, har det ingalunda ingått på Utskottens förslag; ty BondeStåndet har väl förklarat sig heldre vilja lösa sina Ekar, än betagas fri dispositionsrätt öfver dem, men Ståndet återremitterade likväl sistlidne Fredag Utlåtandet, i anseende till åtskilige brister i detaljerne.
Jag får på grund häraf förnya min anhållan om återremiss, helst jag med Friherre Anckarswärd tror, att man till en början borde inskränka sig till försök på 20 år, emedan jag är öfvertygad, att dessa skola vara ti 11 räck lige att tillintetgöra bela förslaget.
Tjugu år, mine Herrar, äro ej i detta afseende så ringa, som man kanske föreställer sig.
Ekeplantorne efter denna tid ännu äro obetydlige; men man skall likväl då kunna sluta 203 Den i5 Junii e. m. till kostnaden under de återstående 180 åren, som i vårt climat erfordras, innan Eken blir fullmogen.
Om det efter dessa 30 år visar sig, att inkomsterne af slöjdevirke, af den åker-och ängsskötsel samt af det mulbete, hvartill Ekeplanteririgarne kunna lemna tillfälle, netto blifva tillräcklige till aflöningar och uppsyningskostnaden, så skall det ock visa sig, att hela förslaget kommer, efter min calcul, att på 200 år kosta 52 millioner i förlorade capitaler och räntor.
Då jag sednast hade ordet, trodde jag i sanning icke, att beviset för deri sats jag framställde skulle ligga så nära till hands, som det sedermera visat sig genom de olika åsigterne, i afseende på lämpligheten af den tili Ekeplantering utsedda Kungsgården BispMutala.
Herr Hjerta har bestridt, men Friherre Anckarswärd vitsordat denna lämplighet, hvilket tillräckligen bevisar, huru olika meningarne i denna sak ännu äro, och torde vara en spegel, huru det skulle komma att se ut, om Ständerne nu berama saken utan att tillika bestämma, hvilken local skall begagnas.
Jag har derföre begärt ett uppskof af 5 år, som jag anser obetydligt, då det är fråga om att besluta en sak, hvars nytta först efter 200 år kan visa sig.
Friherre Anckarswärd har yrkat ett uppskof af 20 år; miu fordran är således vida min - Den t5 Jun i i e. ra. 203 dre. —i En annan värd Talare har besvarat min anmärkning rörande den Tyska Jägmästaren, dermed, att han sagt det våra Landsmän stå så långt efter Tyskarne i skicklighet och kännedom af skogsväsendet, att de ej tåla någon jemförelse.
Jag bestrider ej detta förhållande, men jag beklagar det, och jag väntar af den värde
Talarens kända och af mig aldrig betviflade nit för den sak han förestår, alt de personer, sorn nu mera befordras till Jägeribefattningar, måtte vara så qvalificerade, att de kunna jemföras med utlänningen» Friherre Ehrenborgh:
I anledning af det ytterligare stöd, som Herr
Hjerta velat hämta forsin mening från den anmärkning, att Lagutskottet behöfde höras i ämnet, får jag erindra, att Ständerne vid alla förflutne