Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan att vilja yrka afskaffandet af dessa disputationer, hvilka möjligen i en framtid kunna pånyttfödäs, torde det likväl icke vara för mycket sagdt, att de nu både vid universitetet och vid elementar-läroverken äro föga bevisande, eller svarande mot sitt ändamål.
Den som åhört och med noggrannhet öfvervarit en mängd sådana, skulle åtminstone hafva svårt att påstå motsatsen.
Ett föreläsningsprof af några timmar borde sålunda gifva den egentliga ledningen för hedömmandetafden sökandes skicklighet.
Jag vill visst ej förneka det all gill— tighet, tverlom är det säkert bättre än intet profs anläggande, hvartill moderna skolor gjort sig skyldiga.
Men den opartiske pröfvaren finner lätt, huruvida ett dylikt prof i allmänhet kan vara tillfyllest.
Ofta utan all erfarenhet vid ungdoms handledning, skall den unge man, sorn söker en läraresyssla, genast visa sig skicklig dertill, eller ock borde han enl. lagen ej kunna komma i betraktande vid denna sysslas tillsättande.
Har han då från academien medfört goda betyg om kunskaper och fräjd, så skulle det synas hårdtatt, för hans ovana vid undervisning, utestänga honom från en bana, den han valt för sin lefnads utkomst.
Hvad rår han för, att han icke haft tillfälle att utveckla sina anlag för undervisning, säger man, och det med rätta; ty om han ock velat, skulle detta ofta för honom varit en omöjlighet.
Emedlertid anses anlagen vara gifna, och den sökta sysslan tillerkännes honom på grund af lösa förhoppningar, som en kommande tjenstgöring sedan ingalunda realiserar.
Med måttliga anlag förenande okunnighet i det praktiska af sitt yrke, blir han nu sin egen herre, lemnad utan all ledning vid utförandet, då han läser i sin class, och hvar och en af de öfriga på samma sätt, den ene vanligen ej särdeles bekymrande sig om den andre.
Förkofringen blir ej stor; men sysslan är hans egendom, och från den skiljes man ej I lo Den 4 Mars c. ra. så lätt.
— En annan framkommer tili dessa profs afläggande, också med goda vitsord örn kunskaper och lefverne, ägande en brinnande håg för undervisningskallet, men ock kännande sin oförmåga, sin ovana vid dess praktiska behandling; lian skulle så gerna önskat att få öfva sig, trader förlägen och blyg inför sina domare , blir just genom känslan, alt han icke är hvad han en gång kunde blifva, ännu mer förvirrad, misslyckas och får ett underhaltigt betyg.
Han öfverger nu en liana, hvars heder han en gång kanske skulle blifvit, men som redan vid dess första, början erbjöd så liten rättvisa, så föga sann både skonsamhet och strängbet.
Man kunde härom vara både vidlyftigare och mera granskande; men jag undviker båda delarna, öfvertygad att saken talar för sig sjelf, öfvertygad ock, att om denna brist på förberedande öfning verkar menligt för neder-skolorna och apologistierna, verkar den icke mindre förderfligt på gymnasialbildningen.
Det correcliv, som häremot skulle vara i docenternes fria ansökningsratt, är mera sken än verklighet, ity alt desse unge män, med undantag af de i mathematik eller latin, sällan eller aldrig befatta sig med yngre kamraters ledning, och äfven de sistnämnde under helt andra förmer och villkor, än sorn vid gymnasium äro gällande.
I följe häraf synas botemedel böra sökas, och får jag till den ändan vördsamligen föreslå: 1:0 inrättandet af seminarier att bilda skicklige lärare till så väl högre och lägre Jardoinsskolor, som apologislier och gymnasier; 2:0 fastställande af prof, som grundliga och tillfyllestgörande, i afseende på utforskandet af de sökandes kunskaper och praktiska skicklighet, äfven genom domrarnes erfarenhet och öfverlagsna bildning, kunde göras så betydelsefulla och för samhället tillfredsställande, som af menskliga inrättningar i allmänhet fordras kan ; 3:o upphäfvandet af indigenatsrätten för sökande, som med goda betyg styrka sig genomgått ett lärare-seminarium eller med loford tjenstgjort ett sådant profår, hvarom nedanföre handlas skall.
Då jag har haft äran föreslå de 3:ne åtgärder, hvilka jag ansett förnämligast ledande till våra läroverks ändamålsenliga förbättring, torde det ock vara min skyldighet att antyda, huru de möjligen kunde sättas i verket både med minsta kostnad och minsta rubbning af det redan bestående.
— Denna framställning skall dock blifva ganska kort, då troligen, ifall åsigten vinner framgång, mycket derom både kommer vidare att skrifvas och lalas.
Seminarier för bildande af lärare behöfvas i Sverige ej många, kanhända arne för gymnasialbildningen och 4 ä 5 för skolor och apologistier.
Till vinnande af sitt ändamål skulle de naturligtvis förenas med de läroverk, dit de förlädes.
Det första att iakttaga vore sålunda, att dessa läro - Den 4 M an e ra.
111 veik förseddes med lärare, sorn, i afseende på bildning och kunskaper, fördomsfrihet och erfarenhet, kunde tjena till föresyn för yngre, åt undervisningsyrket sig egnande män.
Annars skulle inrättningen redan i sin början förstöras, dess ändamål förintas.
Blefve åter män sammansökle, som med lärdom förenade menniskokännedom , med skicklighet i lärostolen lätthet i umgänget och mildhet i hjerfat; blefve desse män sedan af samhället satte i sådana omständigheter, alt de cj nedtyngdes af brödbekymmer, när de skulle utveckla anlag, som, en gång utbildade, i sin ordning borde fostra växande slägten till kunskap och dygd; blefve, sager jag, dylika män till dessa seminarier förflyttade: då skulle verkningarna af dem ock blifva oberäkneliga, ity att den andliga kraften ej kan beräknas efter mått.
Den närmare organisationen af seminarii-functioncr är ej tid att här utföra; att öfningarna skulle vara så väl theoretiska som praktiska, förstås af sig sjelf; att de, som der söktesinbildning, borde genom viss bestämd undervisning för läroverkets elever flera timmar i veckan förvärfva sig en erfarenhet, den inga föreläsningar kunna gifva, men genom bevistande af aldre lärares leclioner alltid hemta ledning för vinnande af denna erfarenhet; att de, genom öfvervaron af de mognade lärarnes conferencer och öfverläggningar, skulle erhålla en praktisk undervisning i den högre pedagogiken och sålunda förberedas, att en gång sjelfve bära lärarekallets ansvar, behöfver ock mera antydas än utvecklas.
Tiden för vistelsen vid seminarium bör ej i ett förslag uppgifvas ; i Preussen har man 3 ä 4 år.
Troligen skulle dock den kunna förkortas.
Kostnaden torde ej blifva betydlig, i jemförelse med den vissa nyttan.
De barn, hvilka som ynglingar kornme att njuta frukten deraf, skulle sedan som män välsigna sina i grafven hvilande fäder, att de en gång tagit ett verksamt steg till den allmänna uppfostrans befrämjande.
Hvilken kostnad borde derföre hellre bestridas än denna?
I oskiljaktigt sammanhang med bestridandet af lärareseminarierna är ock en förändring af våra prof.
Bedan vid intagandet i seminarium borde mera ändamålsenliga prof så skriftligen som muntligen afläggas, än som nu behöfves för rättigheten till sjelfva skolsysslornas erhållande.
Anlagen skulle, så vidt möjligt vore, undersökas, på det ej seminarium måtte öfverlastas med dem, som äfven under bästa ledning troligen aldrig kunde uppfylla de dermed åsyftade ändamål.
Men, när så dessa anlag blifvit utvecklade , när de vunnit den mognad, upplyste ledare anse nödig för hedömmandet af deras kommande verksamhet; då både kan och bör man, vid prof för rättighet till så väl skole- som gymnasii-sysslor, gå tillväga med ett allvar, det ej tillåter oskiekligheten någon undflykt, men deremot alltid lemnar den sanna förtjensten sin rätt.
Önskligt vore, om till detta ändamål särskilda examens-commissioner inrättades, som ställ - 112 Den 4 Mars c. m. des i det sammanhang, att de inför dem aflagda prof alltid kunde anses såsom aflagda inför en oell samma auetoritet.
Då kunde enhet med säkerhet väntas vid behandlingen af så vigtiga »render.
Obilligt skulle det dock vara att uteslutande fästa ansökningsrätten till läraresysslor vid genomgåendet af ett dylikt seminarium, helst flere säkerligen dem förutan kunde förskaffa sig erforderlig skicklighet.
Men då borde en sökande, innan han lill det egentliga profvets afläggande adinitteras, åtminstone anses skyldig att vid ett sådant slags läroverk, der han syssla söker, under elt års tid vissa timmar föreläsa och deltaga i läroverkets alla öfningar, samt derom fullständigt godt betyg medhafva.
Detta vore ett villkor, som ej må anses för strängt, och som äfven har sin motsvarighet i andra länder.
Funne dessa åsigter gensvar hos R.
St., ville de till deras realiserande förklara sig redobogne att anordna erforderliga medel, synes det som K.
M. gerna häruti skulle gå l R.
St:s Önskningar till möte, då i den K. propostn just för lärares bildande m. m. blifvit begärda 10,000 r:dr, hvilka, något ytterligare förökade, säkert blefve tillräckliga för alla dessa inrättningars tillvägabringande.
Elt helt och hållet för dagen gällande exempel på behofvet af lärare-seminarier lemnar ock den organisation, som nyligen blifvit gjord i afseende på läroverken.
Den anbefaller inrättandet af flera högre apologistskolor; men skola dessa skolor i framliden blifva något annat, än hvad de hittills varit; livar finner man ännu lärare till sysslornas bestridande, då man, bunden inom stiftens barn och inskränkt genom sådana prof, som nu afläggas, liksom påtvingas den mindre förmögne, i det den större och mera utvecklade utestänges?
Slutligen må mig tillåtas att säga, det en af fördelarna af ofvannämnda åtgärder skulle blifva upphörandet af denna olyckliga partistrid, som, utan högre afsigter om lärokallels värde, sätter allt i metoder och dermed sammanhängande reglementariska anordnanden, mest genom brist på erfarenhet af hvad läraren både är och kan vara, i fall han blifvit så utbildad, som tid och omständigheter nii kräfva, och hvilka äro helt andra än de fordom voro.
Då jag här utvecklat mina ideel-, såsom de, tänkta i elt större sammanhang, borde utföras, men jag ej vågar påx-äkna contanta bidrag af vidsträcktare omfattning, förrän erfarenheten åtminstone visat någon nytta af deras partiella utförande, har jag velat inskränka mig att hos R.
St. vördsamt föreslå, det blott ett seminarium för hvardera arten af läroverk inrättades, hvaraf de för gymnasium och trivialskolan kunde förläggas till Stockholm och sättas i samband med hufvudstadens gymnasium och elementarskola samt en af dess trivialskolor, och det för apologistier förläggas till Gefle Den 4 Mari c. m.
Gefle och sammanbindas med det högre real-gymnasium, som det, enl frami.
Erkebiskop Wallins plan, organiseras.
Det härför erforderliga ärliga bidrag skulle då kanske komma att utgöra: förhöjning af gymnasii - lärarnes löner i och för ökadt arbete ridr 1000. förhöjning af trivialskol-lärarnes löner för samma ändamål „ 5oo. diverse utgifter i och för begge verken ...,,, 5oo. Summa b:co r:dr 2000.
För seminarium i Gefle behöfdes ej några särskilda utgifter, då dess lärare blefve, genom de dem redan tillerkända löner, fullkomligen ersatte för detta ökade arbete.—
När nu det icke antagas kan, att dessa seminarier genast komme till stånd; icke helier med deras inrättning så skyndas borde, att ej alla förberedande åtgärder hunne vidtagas: får jag ytterligare vördsamligen föreslå , det första årets inkomst kunde användas till understöd för den eller dem, som till sakens närmare utredande af K.
M. ansåges skicklige att i främmande länder, synnerligast Preussen, derom taga fullständig kännedom.
Jag anhåller vördsamt, att denna min motion måtte till Stats- samt Besvärs- och Ekon.Utskm remitteras. 2.
Ingen lärer neka, det de naturhistoriska veltenskaperna nu mera intaga en sådan plats i fordringarna af allmän bildning, att deras studium borde vara ett oeftergifligt villkor för afgångsexamen från våra offentliga läroverk.
Likväl är intet tillfälle beredt för trivial- och apologist-skolornas elever att härutinnan inhemta någon undervisning; ja, till och med de flesta af våra gymnasier hafva hittills alldeles saknat lärare i nämnda vettenskaper.
Äfven der sådana hädanefter komma att finnas , blifva de merendels försedde med så knappa löner, att ingen egentlig vettenskapsman kan påräknas dertill, eller åtminstone derpå använda den tid och möda, saken fordrar.
Undervisningen måste derföre troligen blifva inskränkt, såsom den ock för närvar, är, endast till botaniken, och uti den sällan öfverstiga meddelande af några latinska namn på Svenska vexter, och de classer i sexualsystemet, hvartill samma vexter höra.
Utan att misskänna värdet af denna undervisning, som, der den funnits, tvifvelsutan varit bättre än ingen, torde det ej anses förmätet att påstå, det undervisningen bör omfatta det elementära så väl af chemi som botanik och zoologi.
Eleven, han må blifva hvad han vill efter genomgånget läroverk, borgare eller prest, embetsman eller bonde m. m.; af dessa kunskaper skall han alltid hemta odling för sin själ, nytta för sitt lif. 3 11. i5 Den 4 Mai s c. ra.
På det att detta ändamål måtte vinnas oell sålunda åt våra gymnasier med tiden beredas tillfälle att, utan statscassaus vidare betungande, erhålla grundligt bildade lärare i dessa vettenskaper, då man kunde bjuda dem full lectorslön, får jag vördsamt föreslå: 1:0 att de läraretjenster i naturhistorien, som, enl.
K. circuläret af den 11 sisth November, vid gymnasierna skola inrättas, ej må som ordinarie tjenster anses, utan blott tills vidare förestås af dem, som vederbör, auetoritet piöfvar skickligast; 2:0 att, i den mån de philosophiska lectorsplatserna vid'
Rikets gymnasier blifva lediga, de ej vidare återbesättas, utan den sålunda tillgängliga lönen anslås för en lector i chemi, botanik och zoologi; 3:o att den philosophiska föreläsningsskyldigheten sammanslås med den tlieologiska , hvarpå jag tror att båda vettenskaperna skola mera vinna än förlora.
Skälen härföre må tillåtas mig att med några ord antyda.
Den tlieologiska leetionen har hittilldags gått nog långt i afseende på den speciella prestbildningen.
Någon inskränkning torde derföre här vara på sin plats.
Den philosophiska åter har borttagit hälften af sin tid med inplantandet af en moral, den, rätt förstådd, ej kunnat vara någon annan, än som inheintas genom sann christendomskunskap och allmänna tlieologiska insigter; men oftast, missförstådd eller oförstådd, förvandlats till ett agregai af tomma definitioner, de der vanligen glömts efter lexans uppläsande, och äfven, i bästa händelse, vid universitets-examen burit ringa eller ingen frukt.
Gåfve nu hvardera af de håda leetionerna med sig hvad öfverflödigt är, kunde den korta logik och psychologi, som till gymnasialbildningen hör, gerna af den theologiska lectorn föredragas, ity man aldrig rimligen kan förutsätta, att en bildad theolog skall brista i vederbörlig kunskap i dessa ämnen, men så ej alltid kan förmodas om phi— losophen i afseende på theologien.
Genom detta sammanslående skulle ock den möjliga fara undvikas, att den philosophiske lectorn föredroge satser, som den theologiske måste neka; och hvilken motsägelse vid ett elementar-Iäroverk aldrig kan åstadkomma annat än oro och förargelse.
Jag anhåller, att denna min motion måtte till Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskm remitteras. o.
Då kunskapen i moderna språk blifver allt mer och mer oundviklig för hvarje bildad man, kan det ej nekas, att bristen af en sann ändamålsenlig undervisning härutinnan vid våra gymnasier verkar menligt tillbaka på dessa läroverks anseende och nytta.
Den organisation af undervisningsverken, som genom circuläret af den 1 Nov. 1809 bestämmes, tillerkänner visserligen hvarje gymnasium, der ännu lärare i Den 4 Mars c. m. moderna språk ej ur anställd, rättighet att erhålla cn sådan, men lemnar, genom inskränkning af lönen till 3oo r:dr broo, föga förhoppning att få en man , som med nit och personligt anseende förenar en mot sitt vigtiga kall svarande skicklighet.
Detta ligger för öppen dag för hvar och en, som vet hvad modern språkkunskap, förenad med lärareskicklighet, nu kan inbringa.
För att kunna förmå unga magistrar med lofvande anlag, som i undervisningsväg, ehuru i andra ämnen, genast vid början af sin bana kuuna erhålla samma löneförmåner, och under framtiden vida större; för att förmå dem att dels genom resor, dels genom umgänge med i landet vistande utländningar, vinna den färdighet i dessa språk, som af en fullt försvarlig lärare erfordras, måsteman förespegla dem hoppet att i en framtid vinna ersättning för sin nerlagda möda och kostnad; och får jag till den ändan vördsamligen föreslå: 1:0 att de läraretjenster i moderna språk, som enl.
K. brefvet af den i sisth Nov. vid gymnasierna skola inrättas, ej må sorn ordinarie tjenster anses, utan blott tills vidare förestås af dem, som skickligast sig visa; 2:0 alt, i mån af gymnasii-adjuncternes och philosophie lectorernes afgång, de förstnämndes loner och naturhistorielärarnes arfvoden af i5o r:dr b:co må med moderna språklönen förenas.
Härigenom uppkommer en summa, tillräcklig för en ytterligare leetors aflöning, hvilken, liksom gymnasiiadjuncten, vore skyldig att vid sjukdoms- eller andra förfall, så vidt möjligt, för andra lectorn- vieariera.
Då ännu kanske icke ett tillräckligt antal fullt skicklige möderne språklärare finnes, så anser jng denna utväg så mycket mer ledande till det vid hvarje förändring åsyftade mål, sakens tillf redsställande utförande, under ständig hänsigt till den största möjliga sparsamhet.
Jag anhåller vördsammast om remiss af denna min motion till Besvärs- och Ekon.Utskottet.
Dessa tre molioner lades på bordet.
Man är numera temmeligen ense om den sats, att ju mindre Staten lägger sig uti och söker mästra de företag, som egentligen tillhöra den enskilda omtankan, desto bättre sörjer han för dessa företags framgång; ju mindre man slyrer i de flesta ekonomiska angelägenheter, desto bättre styrer man.
Likasom den moraliska bildningen går bäst, då hon sker af egen kraft och i fullkomlig frihet, utan impulser och försök att peka för menn.iskan , huru hon bör tänka oeh studera, likaså går den ekonomiska utvecklingen ojemförligt bäst, om hon får framgå af egen kraft och utan mästrande.
Det enda, som Staten mäste göra, är, i förra ii6 D c 11 4 Mar » e. m. fallet, att bereda tillfällen till undervisning, i det sednare bereda comnninicationsmedel.
Men det sker både i den moraliska och fysiska verlden, att man oftast förbiser det enkla , som ligger framför fotterna, och deremot företager sig jättearbeten, som först borde komma i fråga då, när allt förberedande, allt smått och enkelt är undangjordt, och icke mera lemuar “något att önska.
Af denna svaghet att vilja rita ut i colossahi företag, innan det enkla och, om jag får säga, primära är undangjordt, hafva vi i vårt kära fädernesland sett lysande exempel i mång ting.
Sålunda hafva t. ex. stora, rikt doterade universitet, med tillfällen till inhemtande af den djupaste lärdom, uppkommit, långt innan man fästade en tanke vid den primära undervisningen, som dock är basen för all kunskap, och ulan hvilken de stora lärda etablissementerna likasom sväfva i luften, utan något sammanhang med jorden eller någon bas att hvila på.
Sålunda har man äfven märkt eh bakvändhet i åtgärderna för commnnicationsmede! äfven i den fysiska verlden; stora, kostbara canaler hafva blifvit företagna, innan vi påtänkt ett förbättradt skick af lands, vägarna i Riket.
De lemnäs i hela sitt gamla bristfälliga skick, krokiga, backiga och i allo svåra , medan jätteverk i canalväg företagas med oerhörda ansträngningar.
De små communicationslinierna, som dagligen måste begagnas af alla innevånare i landet, och för dem äro absolut nödvändiga, lemnäs å sido, lika ofullkomliga som alltid, ehuru deras upphjelpande vore ett barnarbete och kostade en spottstyfver emot de colossa/a företagen att bana vattenvägar, hvilka ännu icke äro nödvändiga, eller hvilkas riktning ännu icke ens är antydd af någon deråt sig dragande rörelse.
De skola göras färdiga för att afvakta, om någon rörelse händelsevis kan vilja draga sig åt den linien, under det de linier försummas, der rörelsen i sekler redan visat sig.
De elfva millioner t. ex., som Götha canal kostat landet, skulle, om de användts på förbättrande af våra stora stråkvägar, hafva förslagit att bringa de flesta betydligare vägsträckorna i sådant skick, att tusentals dagsresor och dragare varit insparade, och den, utan all jemförelse, största folkmassan, som icke har nog stora varumängder att transportera, för att behöfva begagna canaler, kunnat med lätthet afsätta sina producter och hemta sina behof.
Om tiotusen personer af allmogen kunna med lätthet och tidsbesparing, hela året igenom, forsla hvar sitt kärrlass emellan två orter, är kanske vida vigtigare, än att en skuta kan komma fram med last under halfva året.
Hvad blifver den stora rörelsen, om den icke förut har en mindre rörelse, en liflig trafik bland massan att combinera sig med och stödja sig på?
Jag värderar denna rörelse i stort, likasom jag värderar de höga universitetsinrättningarna, båda såsom den högsta expressionen af lifvet i hvar sin väg; men jag anser dem båda såsom, om De ii 4 Mars c- m' 117 ej skadliga, åtminstone icke rätt lefvande, om de ej hafva utgreningen af sina finaste rötter kraftig och spridd ned uti sjelfva den stora menniskomassan, uti dess sträfvande och rörelse.
De stora handelsvägarna blifva tomma pulsådror, om icke blodet rörer sig friskt i den stora mängden af de oändligt fina små-ådrorna, hvilka från dem sprida till de yttersta delarna det lif, som de ständigt än taga utur, än återföra in uti de stora hufvudådrorna.
Kanske kan dock en eller annan af dem få en klarare åskådning af saken, en impuls att närmare tänka sig in uti det ämne, som jag här vill framställa, och som, jag tillstår det, interesserar mig oandligt.
Hvem har med uppmärksamhet rest genom Sverige, utan att nästan oupphörligt, förarga sig öfver hela vägsystemet?
Vägarna äro väl i allmänhet, hvad man kallar, goda, d. v. s. hårda, väl grusade, o. s. v. Men detta är. ock allt, hvad tiil deras beröm kan sägas.
Öfverallt möter man branta backar, der ögat vid första blick ser, att nästan jemn väg kunnat vinnas, om man besvärat sig med alt vända den något åt sidan.
Jag påstår bestämdt, att ganska få ställen finnas, der en väglinea går fram, som icke äro så belägna, att man skulle komma fram på en sakta sluttande plan.
Den namnkunnige Telford har sagt, att han icke i Sverige sett något ställe, der han icke skulle leda fram vägen med en ganska liten lutning af 2 på ioo, om jag ej missminner mig, eller mindre än hvad man beqvämt kör uppför med ångvagn.
Mången gång, då man reser och kommer fram ur en bergs- eller skogstrakt, ser man framför sig en slätt, på hvars andra sida man urskiljer en punkt, dit man ämnar sig, men som man mäste nalkas med de mest förargliga omvägar.
Med slätten bredvid sig reser man öfver de kullar, hvaraf han begränsas, oupphörligt nedför och uppför till höger och venster i tusentals bugter.
På ett verkligt slättland ser man landsvägen äfven slingra sig som en orm och utgöra dubbelt längre sträcka, än den skulle utgöra, om den vore anlagdi rak linea.
Med ett ord: öfverallt nästan är landsvägen så anlagd, att den icke kan vara det sämre, om man ock med flit skulle hafva sökt att göra den så lång som möjligt och så backig som möjligt.
Jag yrkar visst icke, att den bör i hast omläggas, som den kunde och borde vara; men något borde man dock vänta att se gjordt af en nation, som kunnat anlägga Götha canal och andra storverk.
En n8 Den 4 Mars e. m. oell annan gång har man ufven sett enskilde personer i Sverige göra något i denna väg; men dels äro de enskildes bemödanden icke tillräckliga att uträtta något i stort, dels uppslår icke derigenom något combineradt och helt systeme.
Enski
Idte vägstyckens förbättring är visserligen redan en välgerning, men kan dock mångengång göra en högst obetydlig nytta, emot hvad den skulle göra, om den varit combinerad med ett för en större landsträcka uppgjordt helt systeme.
Innan jag går att framställa mitt egentliga förslag om hvad jag anser böra i det liela och för framtiden göras, vill jag nämna, hvad jag för närvar, och till en början anser kunna ske.
Jag föreslår, det II.
M. anhålla, alt en undersökning företogs, som jag vill närmare detaljera.
Årligen äro många af Rikets geni-officerare spridda olver landet för mätningars anställande och kartritning.
Utan betydlig kostnad kunde de anställa de nödiga mätningarna oell afvägningarna.