Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När den mening, jag nu yttrat, under en föregående discussion blifvit här framställd, har, till vederläggning deraf, blifvit anfördt, att, enligt 8 §. utaf AnsvarighetsLagen för Riksens Ständers Fullmägtige i Banken, af dea 1 Maj i8lo, flere af Fullmägtige öfver båda Varken i förevarande fall icke behöft vara tillstädes, än som utgjort f:delar af deras fulla antal.
Jag kan icke gilla den mening, att en Lag, som är gifven enskildt för Fullmägtige i Banken, eller en annan, som är gifven endast för Fullmägtige i RiksgäldsContoret, skulle aQ« ses gällande för båda Verkens ,Fulimägtige, der de handla samfäldt j men om än så vore, skulle åtminstone dessa båda Lagar anses lika gällande.
Nu är händelsen med dessa AnsvarighetsLagar, att, efter den för BancoFullmägtige utfärdade, kunna beslut af dem fattas, då två tredjedelar af deras antal, ntan afseende på Stånd, äro närvarande, men, efter AnsvarighetsLagen, för RiksgäldsContorets Fullmägtige, kunna icke Sessioner hållas, eller beslut fattas, då endera af d?
Ståndens Den 30 September /.m.
Ig3 Bilaga till Pleni-Prolocollet för den 3o Sep. terribel', förmiddagen* N:o 1.
Grefve Hård, Carl GuJlaJ:
Då au fråga förekommit om den af ett del Herrar Fullmägtige öfver Banco- och Rika. gäldsVerken vidisgne åtgärd, att genom utfärdadt ProtocollsUtdrag i Embetet insätta den person, som Riksens Ständer till Justitieombudsmannens efterträdare utsatt; såsom grund för hvilken åtgärd blifvit åberopad a6 §.
JustitieOmbudsmansInstructionen af den 27 Februarii 1810, lärer först böra undersökas^ huruvida desse Herrar
Fullmägtige handlat i enlighet med samma paragrafs ordalydelse.
Deruti stadgas: ”Dör Justitieombudsman, samman* träde genast Fullmägtige öfver Banco- och RiksglldsVerken”, utan serskildt bestämmande, hvilka eller huru många.
Då nu , enligt det inkomne Pro - fil/. till Ridd. o. Ad.
Band* J3 194 Der* 30 September /. m. tocollsUtdrgget, endast 21 Fullmägtige deltagit i öfverläggningen och beslutet, anser jag det vara gifvet, att den åtgärd, de i detta afseende vidtagit, icke skett i öfverensstämmelse med Lagen och således är en nullitet, likasom det beslut skulle vara, som af Konungen kunde fatta# i mål, hvaröfver StatsRådet bör höras, om endast två SfatsRåder voro närvarande.
När den mening, jag nu yttrat, under en föregående discussion blifvit här framställd, har, till vederläggning deraf, blifvit anfördt, att ,' enligt 8 §. utaf AnsvarighetsLagen för Riksens Ständers Fullmägtige i Banken, afden 1 Maj 18 lo, flere af Fullmägtige öfver båda Vsrken i förevarande fall icke behöft vara tillstädes, än som utgjort -|:de!ar af deras fulla antal.
Jag kan icke gilla den mening, att en Lag, som är gifven enskildt för Fullmägtige i Banken, eller en annan, som är gifven endast för Fullmägtige i RiksgäldsContoret, skulle aa^ ses gällande för båda Verkens Fullmägtige , der de handla samfäldtj rhen om än så vore, Skulle åtminstone dessa båda Lagar anses lika gällande.
Nu är händelsen med dessa AnsvarighetsLagar, att, efter den för BancoFullmägtige utfärdade, kunna beslut af dem fattas, då två tredjedelar af deras antal, ntan afseende på Stånd, äro närvarande, men, efter AnsvarighetsLagen, för RiksgäldsContorets Fullmägtige, kunna icke Sessioner hållas, eller beslut fattas, då endera af d; Respective Ståndens Den 30 September f. m. 195 Ledamöter ej äro tillstädes, så att, efter den förra, är ett beslut giltigt, som fsttas af 8.’ BancoFullmägtige , om än alla Ledamöter af ett Stånd äro frånvarande, men, efter den senare, är ett beslut ogiltigt, som i sådant fall fattas af 9 närvarande Fuilmägtige i RiksgäldsContoret.
Då det icke lärer få antagas, att det skulle bero af Herrar Fuilmägtige, att, såsom gällande för deras gemensamma åtgärder, »nse hvilkendera AnsvarighetsLagen, som för tillfället kan passa, och dessutom deras så väsendteliga skiljaktighet utesluter bådas tillämplighet till andra än hvartdera Verkets Fullmägtiges enskilda befattningar, så förfaller allt deraf hämtadt stöd för en del Herrar Fullmägtiges åtgärd, att här handla i någres frånvaro.
Lika litet kan ock det af BancoUtskottet vid förra Riksdagen utfärdade Reglemente anses, i förevarande fall, lända till efterrättelse, enär det samma tillkommit utan Riksens Ständers kunskap och medverkan och dessutom icke kunde vara af RiksgäldsContorets Fullmägtige officielt kändt.
Om det således år bevisadt, att den vidtagne åtgärden icke i behörig ordning tillkom* mit återstår att undersöka, huruvida, i det fall, sorn nu inträffat, att Justitieombudsmannen med döden afgått under loppet sr den Riksdag. då han blifvit vald, Riksens Ständer sjelf, ve äga vidtaga de åtgärder, som för elen upp* komne ledighetens fyllande erfordras, eller om 196 Den 5o September J. m. de skola anses för sådant fall vara rättigheten dertill betagne.
Härvid förekommer, att RegeringsFormen i dess 96, 97 och 98 §.
§. ovedersägeligen stadgar, att en Riksens Ständers Justitieombudsman och dess efterträdare skola vid Riksdag förordnas, samt att valrätten tillhör Riksens Ständer, som skola den genom serskildt valde Elecforer utöfva.
Denna mening är med ordalydelsen alldeles öfverensstämmande; och om, under loppet afår 1809, efter RegeringsFormens antagande, den händelse inträffat, att dan utsedde Justitieombudsmannen eller dess Suppleant med döden afgått, kan väl icke betviflas, att ju Riksens Ständer, med stöd af RegeringsFormens föreskrift, gått i Författning om den uppkomne ledighetens ersättande.
Hvad Born då var Grundlagsenlig!, måste äfven nu vara det, ty Grundlagen kan icke anses vara hvarken ändrad eller i någon mon modifierad genom JustitiasOmbudsmans Instructionen, utan måste hvad i denna senare Författning, i afseende på förevarande fråga innehålles, endast kunna gälla i de fall, då Grundlagens föreskrift, i anseende till Ständernes frånvaro, icke kan efterlefvas.
Om en annan mening antoges, nemligen den, att Riksens Ständers i RegeringsFormen medgifne rättighet blifvit, för annat, än nyssnämnde tall, genom Justitieombudsmannens instruction åt Herrar Fullmägtige uppdragen, och att således hvad Ständerne år 1809, utan hinder af Grundlagen, kunnat Den 30 September f.m. 195 Ledamöter ej aro tillstädes, så att, efter den förra, är ett beslut giltigt, som fattas af K.
Den 5 Januarii. 301 inflyttande Tjenstehjon håde få inbärga, aftröska och utfordra Grodan.
Den nu gällande TjenstehjonsStadgan torde ock behöfva någon granskning och förbättring, hvarefter den, medelst flere Exemplars kringspridande, borde för Legohjon göras mera kunnig, hvilket ändamål äfven skulle befrämjas, om den årligen på Husförhören blef uppläst och förklarad.
Ridderskapets och Adelns bepröfvande får jag vördnadsfullt underställa delta ämne, med anhållan, att det till Lag- och OeconomieUtskotten må blifva remitteradt, samt med de öfrige Respeclive RiksStånden cornmuniceradt.
Hvaröfver jag ödmjukast utbeder
Hög väl borne Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
Herr af Stenliof, Christianj hade inlemnät följande, som upplästes:
Jag har tagit mig frihet till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln öfverlemna mitt nästledne Riksdag afgifne Yttrande angående verkställighet af 1812 års RiksdagsBeslut.
Detta mitt Yttrande blef, efter en nog lång hvila på Bordet, vid föredragningen, enligt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Beslut, remitteradt till ConstitutionsUtskottet, som i medlet af Julii Månad afgaf dess Betänkande, hufvudsakligen innehållande, att felande Statistiska upplysningar hindrade Utskottet lemna Förslag till en 3ö2 Ben 5 Jami ar ii. nv Representation.
Endast i afsigt att befordra verkställigheten af både 1812 och i8i5 årens RiksdagsBeslut, anhåller jag vördsammast, det täckes Höglofl.
Ridderskapet och Adeln anmoda ConstitutionsUtskottet, så fort sig göra låter, till Riksens Ständer aflemna Utskottets Betänkande i detta ämne.
Jag har till Höglofl.
ConstitutionsUtskottet aflemnat förslag till en ny Representation, hvilket' ej föranleder till behof af vidsträcktare upplysning i Svenska Statistiken, än dem Mantalslängderne lemna.
Hvarvid var bifogadt ett tryckt Exemplar af Herr Stenhofs anförande till Ridderskapets och Adelns Protocoll den 19 April t8i5, angående verkställighet af r8i2 års RiksdagsBeslut om en ny Representation.
Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Då, enligt Herr af Stenhofs Memorial, frågan angående en förändrad Representation icke vid sista Riksdag sluteligen prÖfvades, ar deraf klart, att samma fråga bör vid innevarande Riksdag hos Riksens Ständer förekomma till afgörande, på samma gång, då öfrige från sista Riksdag hvilande och beredda Grundlagsfrågor varda till Riksens Ständer, från ConstilutionsUtskottet vid denna Riksdag, i vanlig ordning öfverlemnade.
Det är således, i min tanka, icke nödigt att, genom någon särskilt anmaning eller påminnelse i förtid, erindra ConstitutionsUtskottet att till Riksens Ständer inkomma med Den 5 Januarii.
Förslag till en förändrad NationalRepresentation, innan det ännu visat sig, om Utskottet verkeligen försummat denna, enligt Grundlagen, Utskottet åliggande skyldighet.
Jag tager mig den friheten att bestrida hvad Friherre af Wetterstedt anfört.
Ehuru visserligen all beredande åtgärd till förändring i våra Grundlagar, och således äfven utvecklingen af Representations-frågan, tillhör ConstitutionsUtskottet, kan jag dock icke såsom obehörig anse ett RiksStånds anmaning till ConstitutionsUtskottet, att icke längre fördröja sitt yttrande öfver en fråga, som redan är väckt, som så högt intresserar hela Nationen och af hvars afgörande efter billiga och riktiga grunder, efter min öfvertygelse, dess framtida öde helt och hållet beror.
Jag anser att en och hvar, sorn räknar sig till ära att håfva medverkat till i8oq års Revolution, bör finna sig hafva contraherat den heliga förbindelsen mot Fäderneslandet, att styrka grundvalen för den byggnad, som då upprestes, och denna grundval är ej säker och blir ej säker förr än Nationen har en Representation, som sammanbinder alla dess Medlemmar och förenar dem alla kring Fäderneslandets Altare.
Kan Nationen sägas vara tillbörligen representerad, när rättigheten att inför Thronen 304 Den 5 Januarii. framlägga Nationens önskningar och när Beskattnings-rättigheten utöfvas af x5oo Personer, försedde med Sköldemärken, af en isolerad Tjenstemanna-class, af ett inskränkt antal Deputerade Borgmästare, Handlande, Handtverkare och Krono-SkatteBönder, med uteslutande af alla andra Jordägare och Näringsidkande Medborgare, som ej till någon af dessa Classer kunna hänföras?
Hvem inser icke bristerna utaf en sådan Representation?
Hvem inser icke obilligheten utaf att så talrika MedborgareClasser, som lika med oss draga Skatternas tyngd, äro utestängde från rättigheten att sjelfve eller genom Ombud deltaga i deras bestämmande; hvem kan våga smickra sig med det hopp, i synnerhet sedan det nu synes hafva blifvit Riksens Ständers hufvudsakeliga bestämmelse alt rätta de misstag, som af förra Ständer blifvit begångne, att förtroendet och hoppet må kunna uppehållas?
Det länder Ridderskapet och Adeln till ära och beröm, att alla anmaningar till en mera rättvis och lämpelig
Representation äro från detta
Stånd utgångna, då det likväl är detta Stånd, som vid en förändring kommer att göra den största personella uppoffring.
Efter min öfvertygelse, borde detta mål räknas ibland Regeringens angelägnaste omsorger.
För RegentHuset och i synnerhet för en ny Dynastie är det af högsta vigt, att Representationen, enär Constitulionen medgifver dess tillvarelse, må hvila på Den 5 Januarii. 305 på rigtiga grunder och att de Representanter, med hvilka Konungen öfverlägger, ock verkeligen måtte representera Nationen.
Men mig veterligen har sedan 1809 icke ett steg i detta afseende blifvit gjordt.
Förglömmom ej de varnande exempel, som Historien åt oss förvarar.
År 1602 förenades England och Skottland under en Spira.
Man försummade att sammansmälta båda Nationernas Parlamenter, och följden blef, att 5o år efter den verkställde Föreningen måste Scottland med Svärdet eröfras.
När omsider Wilhelm af Oranien, såsom Stiftare af ett nytt Regenthus, besteg den Brittiska Thronen, blef det hans förnämsta omsorg att förebygga de olyckor, som dessa förenade Riken, i följd af hans Företrädares försummelser, fått vidkännas.
Hans sista ord på dödssängen var en anmaning till Ministrarne, att, så fort som möjligt, bereda sammansmältningen af båda Nationernas Parlamenter, Den verkställdes 6 år efter den stora mannens död.
Men beklagligen finna vi varnande exempel inom vår egen Historia.
Förr en gång liar vår Konung burit Titeln af Sveriges och Norriges Konung; Magnus Ericson nemligen, en ädel och upplyst
Man, men som genom sin eftergifvenhet för den tidens Aristocrater, åt sig sjelf beredde tillnamn af Smek:
En Konung öfver de förenade Rikena Ridd. o. Ad.
Prot. H. B. 39, 40 306
Den 5 Januarii. hade blifvit Aristocralien för mäktig.
Föreningen upplöstes under Magni lifstid.
Håkan, Magni femåriga Son, med Tittel af MedRegent, skickades till Norrige; Eric, 3 år gammal, upphöjdes till Konungens MedRegent i Sverige.
Missämja Bröderne emellan, missämja emellan Sönerna och Fadren förbittrade den sednares lif:
Den ädle Håkan försmådde FäderneThronen, som han ansåg för en börda och ingen hugnad att innehafva, och Folket lick med halftannat
Sekels olyckor umgälla några regeringslystna Individuers brott emot Fäderneslandet.
Jag hemställer till en hvars bepröfvande, som har känsla för något mera än honom enskilt rörer, som känner Fäderneslandets mörka Historia, och som önskar att, hvad söm under dessa sednare åren blifvit gjordt till beredande af en ljusare tid, icke åter må gå fruktlöst förloradt, huruvida, enär frågan om en bättre Representation — så allmänt yrkad, så högtidligen lofvad, när Revolutionen gjordes — gång efter annan lemnäs ovidrörd, det kan finnas grund för det hopp, att BrödraRikenas
Föreningsband redan kan anses vara nog fast knutet, för att aldrig mera kunna upplösas?
Jag känner lika lifligt, som någon annan, att ett så vigtigt steg, som förändring i Representationen, fordrar stor betänksamhet.
Men jag tror ock, att, för att en gång kunna reali - Den 5 Januarii. 307 sera Ide'en af en för håda Rikena gemensam Representation, så måste Ideen lefva, ieke hos de Styrande allena, utan äfven hos Folket; jag tror att innan en Representation kan bli möjlig, så måste bristerna i vår Representation vara, om icke afhulpne, dock åtminstone uppdagade och medgifne.
ConstitutionsUtskottet vid sista Riksdag anmälte, att saknaden af Statistiska uppgifter hindrade Utskottet, att inkomma med Förslag till en förbättrad Representation.
Jag inser ej huru den möjligaste noggranhet i uppgift på Hemmantal, Lägenheter, Fabriker och Verkstäder, förhållanden, hvilka årligen förändras, kan vara behöflig för att finna och stadga riktiga Principer för NationalRepresentationen.
Det närvarande
ConsritutionsUtskottet har må hända erhållit de Statistiska upplysningar, hvilkas saknad hindrade 1815 års ConstitutionsUtskott, att fullgöra sina åligganden, eller ock torde det icke anse sig i behof deraf.
Huru som helst förhållandet må vara, anser jag det icke kunna förmenas en Riksdagsman, att inom sitt Ständ yttra den önskan, att
ConstitutionsUtskottet måtte skynda att afgifva sitt betänkande öfver en i behörig ordning väckt fråga: och ej eller Ståndet, att till ConstitutionsUtskottet remittera sådan önskan, i händelse Pluraliteten af dess Medlemmar uti densamma instämma.
Många yttrade härtill deras bifall. gog Den 5 Januarii.
Friherre Wrangel, Henning, förenade sig till alla delar med Grefve von Schwerin.
Jag väntade mig icke, att en så enkel anmärkning, som den jag gjort vid Herr af Stenhofs Memorial, skulle ge anledning till en så vidlyftig Historisk utveckling af Herr Grefve von Schwerin, och att frågan, från nyttan och nödvändigheten af en påminnelse till ConstitutionsUtskottet, skulle förbytas till en vida vigtigare
Afhandling om nödvändigheten och beskaffenheten af en förändrad NationalRepresentation.
Jag bör således tro, att jag antingen illa uttryckt min mening, eller att Herr Grefve von Schwerin misstagit sig om densamma.
Mig torde således tillåtas, att åter upprepa hvad jag sagt, och derigenom lennia både Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ett tillfälle, att bedomina min verkliga afsigt, och Herr Grefve von Schwerin, att ur en annan åsigt än den han uppfattat, granska den egentliga frågan.
Herr af Stenhofs Motion innefattar endast en anhållan om påminnelse till ConstitutionsUM skottet, att med första afgifva Förslag till en ny Representation:
Jag gjorde dervid den erindran, alt ConstitutionsUtskottet, redan af Grundlagen, äger sig den förbindelsen ålagd, att vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer inkomma med de Lagligen beredda Grundlagsfrågor, som till öfverläggning och afgörande i RiksStånden böra upptagas; att
Representations-frågan utgör en af dem, och att således ConstitutionsUtskottet, opåmint, endast till följe Den 5 Januarii. 309 af Grundlagens Föreskrift, som i alla afseenden bör anses kraftigare än en enskilt Riksdagsmans anmaning, är ovilkorligen förbundet, att vid denna Riksdag anmäla denna, jemte de öfriga hvilande Grundlags-frågorna.
Jag har äfven trott att Rikets Ständer kunna äga nog förtroende till Ledamöterne i deras ConstitutionsUtskott, att icke hos dem förutsätta någon högre vigt, lemnad åt en enskild Påminnelse, än åt de Föreskrifter Grundlagen sjelfmant erbjuder.
Af alla dessa förenade anledningar ansåg jag således den i frågavarande Påminnelsen öfverflödig.
Fråga var således icke om Förslaget till en ny Representation.
Den kan ej heller inom RiksStånden väckas, såsom med förändring i nu gällande Grundlagar förbunden.
Allt hvad jag anfört, inskränkte sig endast till pröfning af Herr af Stenhofs anmaning till ConstitutionsUtskottet, och huruvida dea är behöflig.
Vid sista Riksdag anmälte ConstitutionsUt. skoltet, att det, till afgifvande af ett Förslag till en förändrad Representation, ännu saknade Statistiska upplysningar, hvarföre Förslaget uppsköts till nästa Riksdag.
Om Utskottet nu, vid frågans anmälande hos Rikets Ständer, förebär samma ursägt och, i följd deraf, samma anledning till förnyadt uppskof, så beror det alltid af Rikets Ständers egen pröfning, antingen att gilla uppskofvet, eller att fordra ett Förslag, och då framställer sig naturligen tillfällen för Anmärkningar och Ledning. 5io Den 5 Januari i.
Jag har således icke bestridt Saken, endast Formen.
Då en förändrad Representation Lagligen kommer under Rikets Ständers pröfning, skall jag icke blifva den sista, att, om så påfordras, göra en uppoffring af enskild rätt, till förmån af hvad allmänt väl må anses kräfva.
Våra Grundlagar tillerkänna Regeringen ingen rätt att inblanda sig i Rikets Ständers åligganden och åtgärder, innan de, bringade till Beslut, underställas Konungens pröfning och antagande.
Ej heller kan Regeringen, i något fall, anmana ConstitutionsUtskottet att uppfylla sina skyldigheter.
Ingen skilnad kan jag i detta afseende upptäcka för nya Dynastier.
För att i afseende på den vi äga, och åt hvilken vårt Fädernesland äger så stora och heliga förbindelser, hämta en jemnförelse ur det Lands Historia, som Herr Grefve von Schwerin nu åberopat, torde mig tillåtas anmärka, att jag anser den Dynastie, som nu innehar Scandinaviens Thron, alldeles ur samma synpunct, sorn den af Wilhelm 3:dje grundade KonungaStam, hvilken efter 1688 års Revolution uppträdde på StorBrittanniens Thron.
Likasom denna, är vår Dynastie samtida med en fri Constitution, som af Dynastien hämtar sitt stöd, och, genom sin fortfarande helgd, ger stöd åt
Dynastien:
En ny Epogue af ära och anseende var, i båda Länderna, en följd af detta lyckliga Samband emellan Regentens storhet och Nationens lagliga rätt.
Långt ifrån att påyrka en förändring i de Grundlagar den nya Dyna - Den 5 Januarii. 511 stien emottagit och besvurit, och som den alltid kan framvisa såsom en betydlig skillnad emot förflutna tider, såsom en kraftig varning emot deras minnen, skulle det snarare synas, som denna D3rnastie med sorgfällighet borde vaka att, i ali deras obrottsliga helgd, bevara dessa Lagar, såsom ett Palladium för egna och Folkets rättigheter, samt i en lugn förväntan möta den tidpunct, då Nationens allmänna Röst, då Representationens af erfarenheten ledda Beslut, lagligen påkallade en ändring deruti.
Vid sista Riksdag hade jag den äran att hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln erindra om Ständernas skuld till Nationen, härrörande från deras år 1809 gifna, och derefter vid hvarje Riksdag förnyade löfte, att gifva eli förbättring i Representationssättet; och jag delar således gerna värman af Herr Grefve von Schwerins yttrande för saken; men då annat är hufvudsaklig fråga, och annat behandlingssätt, samt här, i anledning af Herr af Stenhols Memorial, nu endast bör öfverläggas om behandlingssättet, det vill säga, om Påminnelsen till ConstitutionsUtskottet, så kan jag för det närvarande ej ingå i annat yttrande, än att Herr Friherre af Wetterstedt har rätt deri, att Påminnelsen icke är af nöden, så vida ConstitutionsUtskottet i alla fall och utur dubbla skäl är pligtigt, att vid denna Riksdag inkomma med hufvudsakligt Utlåtande, och jag icke 312 'Den 5 Januarii. tror mig böra brista i förtroende, att ju Utskottet samma pligt uppfyller.
Jag bar förtroende till alla, så länge det är fråga blott om vilja och afsigter.
Jag har förtroende till ingen, då fråga är om handlingar.
Ett sådant förtroende vore enfald och mer än enfald i Mål, som röra Fäderneslandet; jag vill se och handla sjelf och begagna mina rättigheter, så långt som de sträcka sig.
För öfrigt är jag öfvertygad, att, hvad frågan om den olika säkerheten beträffar, som RegentDynastierne äga uti en mer eller mindre rigtig organiserad NationalRepresentation, Friherre af Wetterstedt och jag ej kunnat se saken ur en olika synpunct.
Lika så högt som jag värderar Wilhelm af Oranien, som stridde för Europas frihet, som gjorde slut på Englands Olycks-period och lade grunden till Englands frihet och ära, lika så högt vördar jag den Man, som ett och ett halft
Sede sednare fyllde Wilhelms plats i Europa, och som genom de Scandinaviska Rikenas förening beredt möjligheten af en ljusare tid för dess Innebyggare.
Wilhelm njöt ej tillfredsställelsen, att se grundvalen lill
Englands storhet försäkrad mot alla framdeles möjligen inträffande händelser.
Hans lif var ett lif af strid och försakelser.
Men sisla ordet af hans läppar var en anma - Den 5 Januarii. 313 ning till Ministrarne, att realisera Idéen af en för båda Nationerna gemensam Representation.
Måtte den store
Man, som förenat de Scandinaviska Rikena, njuta den tillfredsställelsen, att se det påbegynta verket försäkradt mot alla framdeles uppstigande stormar.
Han kan icke ogilla, att det finnes Män inom Fäderneslandet, som se dess behof och yrka alt hvad som behöfs ock måtte ske.
Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig , förenade sig med Grefve von Schwerin, och ansåg en Påminnelse till ConstitutionsUtskottet, uti ifrågavarande ämne, ganska nödvändig, helst en Månad af Riksdagen redan förflutit, utan att ConstitutionsUtskottet härutinnan lemnat någon underrättelse.
Herr Påhlman, Otto Fredric, förklarade, att då, enligt Grundlagen, inga Frågor om Förändringar deruti finge uti Riksens Ständers Plena väckas, borde heller icke nu i sjelfva saken något discuteras, ehuru Herr Påhlman för öfrigt hufvudsakligen instämde uti hvad Grefve von Schwerin derom yttrat; fråga vore 1111 endast om Remiss af Herr af Stenhofs Memorial, angående en Påminnelse till ConstitutionsUtskottet om ämnets skyndsamma handläggning; men som Herr af Stenhofs Motion redan blifvit begärd på bordet, hemställde Herr Påhlman, att all vidare öfverläggning derom måtte tills vidare hvila. 314 Den 5 Januarii.
Grefve von Schwarin förenade sig med Herr Påhlman.
Grefve Löwenhjelm_, Gustafj förklarade, att som all Påminnelse förutsatte någon verkligen inträffad försummelse, ansåge han den i närvarande fall föreslagne Påminnelse till ConstitutionsUtskottet icke vara lämplig förr, än sig visat att försummelse hos Utskottet verkligen ägt rum.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning _, anhöll, att inför Ridderskapet och Adeln få framställa fyra Motioner, samt anförde: i':o Vid 1812 års Riksdag hlef af Riksens Ständer beslutadt, att, efter vissa års förlopp, skulle en SalpetterGärd af Hemmanen i Riket ovilkorligen in Natura årligen utgöras:
Ett stadgande, det första, oell som jag förmodar det sista, som ifrån Riksens