Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. af samma skäl skulle vilja falla enahanda beslut.
Då dessutom, efter hvad jag tror mig veta, K.
M. fått mottaga flere underd. petitioner i samma syftning, hvilka ännu icke lära vara pröfvade, samt således icke hinder möter, att, vare sig Betänk. återremitteras eller ej, taga det förslag jag afgifvit i öfvervägande, så får jag äfven på denna grund förnya min anhållan om Betänkandets återremitterande, i fall det icke, såsom jag helst önskar, blifver bifallet, då jag ingenting har alt deremot erinra.
De betänkligheter, som Hr Silf verstolpe mot Utsk:s Betänk, andragit, hafva icke kunnat öfvertyga mig derom, att detta Betänk, icke innehåller en särdeles förtjenstfull syftning.
Hr Silfverstolpe har trott det innebära en inskränkning i nu medgifna rättigheter; men jag vågar bestrida denna hans åsigt, ty jag kan ej finna, det de medgifna rältigheterne lida någon förminskning, derföre att man föreslagit kontroller mot deras missbruk.
Om BondeSt., såsom här blifvit upgifvit, återremitterat Betänk, på den grund, alt man trott det motionen endast åsyftade förhållandernes jemkning inom någon viss ort, så förefaller det mig, som om man deruti begått ett misstag.
Man kan nemi. mycket väl skildra förhållanderna inom sin hemort så, att de kunna tjena till en utgångspunkt att derifrån leda sig till en hemställan om förhållandernas ordnande i allmänhet.
Sä måtte här vara förhållandet.
Jag tror icke heller, att någon svårighet i praktiskt hänseende bör möta mot förslagets tillämpning, i thy att det omöjligen kan för en sockennämnd vara svårt att veta, hvilka tillverkningar, som inom orten äro de allmännast förekommande.
Mörner har redan på eli öfverlygande sätt framställt de verkliga olägenheter, som vidlåda nuvande förhållanden, och det synes mig otvifvelaktig!, att rättelse och förbättring derutinnan skola i någon mån kunna tillvägbringas genom de föreslagna kontrollerna.
Jag hemställer slutligen till det höglofl.
Ståndet, att det måtte gilla ifrågavande Betänk., hvilket äfven Gr.
Mörner förmält sig helst önska; och då jag för öfrigt icke inser återremiss vara i detta mål erforderlig, får jag således vördsamt anhålla om propos. på bifall.
Mig synes det som om Ekon.Utsk. något öfverskrida sin befogenhet, när det, med anledn. af en motion, som blifvit väckt för att förekomma ett ondt, som man ansett vara gängse i Sunnerbo härad af Kronobergs län, funnit sig föranlåtet att föreslå ett geuerelt stadgande för hela Riket.
Hvad sjelfva saken beträffar, så skulle, genom bifall lill detta Betänk.
, inskränkningar lätteligen kunna komma att äga rum i de rättigheter, som f. n. äro allmogen tillförsäkrade.
Det angifves såsom skäl för det föreslagna stadgandet, alt derigenom skulle före^- kommas att kringvandrande försäljningsman drifva handel med ut - 320
Den 25 Februari f. m. ländska kramvaror.
Men denna handel är ju genom författningar förut förbjuden; och om de icke efterföljas, blir det de myndigheters fel som skola vaka öfver författningarnes efterlefnad att så sker; och något nytt stadgande i den vägen behöfves ej.
Hr Silfverstolpe har redan anfört, huru förhållandet är med en stor del af innebyggarne i Dalarne.
Vi veta nogsamt, alt Dalarne är en bland de fattigaste provinser i Riket, och som i förhållande till sina näringstillgångar har den största befolkningen.
Innebyggarne drifva handel dels med sina egna produkter dels med alster från närbelägna orter, hvilka de under vandringar kringföra till afsalu.
Dessa kringvandrande dalkarlar och kullor äro sådane, som vanligtvis försörja sig väl och föra en nykter och ordentlig lefnad.
Man ser sålunda dalkullor vandra omkring med Eskilstnnavaror eller messingsarbeten från Skultuna; man vet att dessa kullor äro länge ute på sina vandringar, och skulle de då vara tvungna att hvarje gång upgifva precist till stycketal oell persedlar hvad de under dessa vandringar ämna försälja, (och utan att de göra della, kunna de icke erhålla sockennämndens intyg) så skulle ett sådant stadgande olvifvelaktigt lägga hinder i vägen för utöfningen af deras fria handelsrörelse.
Må för Sunnerbo härad, om det anses bchöfligt, gerna ett sådant stadgande, som det nu föreslagna, blifva gällande; men må det åtminstone icke utsträckas för hela Riket.
Det var icke utan stora svårigheter, som delta Betänk, gick igenom i Ulsk., och det var egentligen derföre, alt de ledamöter af BondeSt., som äro från den ifrågavar:de orten, påyrkade dess antagande, som det blef sådant det nu är.
Tersmedens anmärkn. om Ekon.Utsk:s behörighet att föreslå hvad som nu blifvit föreslaget, tar jag mig friheten erinra om innehållet af 53 § Reg.F. hvars slut lyder sålunda: ”samt Ett Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., att, i anledn. af i Stånden väckta frågor, anmärka brister i de Allmänna Hushållningsanstalterna och förändringar deruti föreslå”, äfvensom om 34 § Riksd.Ordn., der det står: ”anmärka brister i de allmänna Hushållningsanstalterna och förändringar deruti föreslå, samt uptaga alla hos R.
St. upkomna frågor om förändring, förklaring och uphäfvande af lagar och författningar, som Rikets allmänna hushållning röra.”
I anledn. af dessa stadganden tror jag att Utsk. haft full befogenhet att framställa hvad ?som här blifvit föreslaget.
Sjelf har jag rest genom den ort, der ifrågavande oskick eger rum, och jag hörde det der allmänt öfverklagas.
I den ort, der jag bor, har man ofta varit besvärad af kringstrykande inländska krämare, som drifva omkring och ligga.
Jag tror icke ali det befordrar moraliteten eller är nyttigt för ett land att upmnntra ett dylikt lefnadssätt, men jag tror, alt det är betänkligt att tillåta någonting sådant och skall alltid ifra för erhållande af korrektiv deremot.
Jag anhåller att Ekon.Utsk:s Betänk, måtte bifallas.
Hr Den 25 Februari f. m. 321 Hr Silfverstolpe: Hvad Frih.
Tersmedens yttrande beträffar, att Utsk. skulle vara obefogadt att uptaga denna fråga i dess allmänlighet, kan jag deruti icke instämma.
Visserligen bar motionären i sin promemoria anfört Sunnerbo härad, såsom varande den ort, hvilken företrädesvis skulle vara besvärad af de olägenheter, lian ville undanrödja.
Men då lian sammanfattat sitt förslag, liar han gjort det i allmänhet.
Han har nemi. föreslagit ”att K. M:s Beflude icke måtte ega rätt att, utan vederbör.-de sockennämnders medgifvande, utfärda pass åt personer, som idka en dylik gårdfarihandel.
Det synes mig således, som om han i sjelfva förslaget generaliserat sin framställning, oaktadt han till stöd för denna framställning såsom exempel framdragit ett enstaka förhållande inom en viss ort.
Deremot instämmer jag i Frih.
Tersmedens anhållan om afslag å Betänk.; ty om en framställning af K.
Beflude i ofvannämnde ort blifvit till K. M. i ämnet gjord, och i'fall'denna' framställning ännu är lill nådig pröfning hvilande, så är detta ett ytterligare skäl för mig att tillstyrka, det icke någon underd. hemställan må af R.
St. göras, då K. M. i alla händelser är oförhindrad, att i följd af vederbör:de embetsmyndigheters framställningar fatta sitt beslut.
Jag tror det dessutom icke vara rätt att, derföre alt några missbruk inom en ort kunna existera, för hela riket utfärda en författning, som hindrar en sådan rörelse som den ifrågavar:de.
Hvad för öfrigt dessa missbruk angår, så böra i allmänhet missbruk icke hindra det rälta bruket.
Om från den omnämnda trakten personer utvandra, .hvilka kringstryka landet och sysselsätta sig med handel samt icke på flere år återkomma, så är detta blott ett bevis på ali de icke på lämpligt sätt kunna finna sin föda inom hemorten, utan måste söka den inom andra trakter af riket; och deruti måtte icke ligga någonting ondt.
För öfrigt skulle jag tro, att om man vill förekomma missbruk genom lagstadganden, så bör man tillse att dessa äro så beskaffade att det med dem åsyftade ändamålet vinnes.
Jag kan icke se, att något ändamål vinnes genom en sådan förteckning, som här säges skola åtfölja passet.
Om man ej håller kontroller öfver att en handel icke sker utöfver den lagliga eller om detta ej kan kontrolleras, oaktadt de många redan befintliga föreskrifter, som bestämma hvad som är lagligt eller olagligt i en dylik handel, så lärer ej heller detta förslag kunna det och då hjelper ingen föreskrift.
Jag fortfar således i milt yrkande om afslag å Betänk.
Jag kan för min del icke godkänna Ekon.Utsk:s förslag i denna del.
Genom 5:te § i Handels-Ordn. är stadgadt hvad handelsrätt landtmän ega.
Genom samma författnings 30 § stadgas det ansvar, som följer på missbruken deraf.
Meningen.är nu hvarken att minska eller öka denna rätt, utan frågan är blott om en materiel kontroll.
Denna kontroll skulle bestå i den förteckning, sorn efter skedd granskning skall åtfölja passet.
Jag kan icke förmoda, att meningen är att Landshöfdinge-embetena, som utfärda passen, skola inventera denna 4 H. 21 322 Den 25 Februari f. tn. samling af trädskedar och andra varor, för att tillse att förteckningen är riktig.
Men antag att så är meningen, så kan det ju lätt inträffa, att en förpassad, kort efter sedan han lemnat orten, får i updrag af en annan landtman att medtaga några af dennes produkter, och då skulle delta vara honom förmenadt, oaktadt Handels-Ordn. dertill ger full rättighet.
Jag kan åtminstone icke finna att denna författning lägger något hinder i vägen derför, lika litet som jag tror att den förpassade kan undgå ansvar, i fall han ertappas med andra än tillåtna varor.
Nu antager jag, att en kringresande landtman behörigen försett sig med pass och har förteckning pä sina varor, men att han, såsom det påpekas i motionen, missbrukat rättigheten och medtagit äfven utländskt kram, eller sådana inhemska varor, hvilka han icke eger rätt att försälja, då skulle naturligtvis blott kunna inträffa antingen att han blir uptäckt af vederbör:de fiskal, i hvilket fall kronobetjeningen icke lärer fråga efter den förteckning, som är passet bilagd, utan rätta sig efter Hand.Ordn., der ansvaret är bestämdt, eller också att han icke blir iipluckt, och då kan jag ej inse hvartill denna kontroll tjenar.
Jag vill derjemte erinra, att i samma § af Hand.Ordn., hvarigenom landtmannén tillförsäkrats rättighet att försälja- landtmanna-produkter, det äfven medgifvits fabriks- och handtverksidkare att på landet afyttra sina tillverkningar.
Jag skulle icke tro, att faran för missbruk är mindre vid denna slags försäljning, än vid den af landtmanna-varor.
Och skulle således en kontroll anses erforderlig, så synes det mig ligga i sakens natur, att denna äfven bör utsträckas lill handeln med fabriksvaror.
Då det fördenskull synes vara ådagalagt, att ifrågavande stadgande endast skulle blifva besvärande för den rörliga handeln, samt icke upfylla det dermed åsyftade ändamålet att utgöra ett korrektiv mot missbruken af nämnde handel, så kan jag icke annat än yrka afslag å Utsk:s Betänk.
Anledn. till ifrågavar:de Betänk, är en motion af en BondeSt:s ledamot från Sunnerbo härad.
I motionen säges att en del af allmogen derstädes går omkring i landet och försäljer produkter och att det är brist på arbetsfolk i Sunnerbo härad, att man under sommaren icke kan få nödiga arbetare för jordbruket.
I detta förklarande ligger otvifvelaktigt en syftning, hvarigenom den förmögnare jordbrukaren vill tvinga den mindre förmögne, sorn lefver af sin arbetslön, att arbeta för nedsatt dagspenning, en mindre dagspenning, än hvad han genom vandringar kan förtjena; och häruti ligger naturligtvis icke någon fördel folden fattige.
Tankarne hafva varit mycket delade om sättet, på hvilket Utsk. bordt gå tillväga.
Tersmeden har sagt, att (Jtsk. gått öfver sin befogenhet, då det förordat ett så beskaffad! korrektiv, som här är föreslaget.
Han skulle onekligen hafva rätt i detta påstående, så framt förslaget åsyftade någon förändring i den af den siste värde talaren åberopade 30 § Hand.Ordn.
Men här är icke fråga om någon ändring i fabrikidkarens rätt att sälja sina varor, Den 2ä Februari f. m. 323 och således icke heller om någon förändring af nyssnämnde §, utan endast om en polisförordning, som skulle tvinga hvar och en, som försäljer sina produkter, att på samma gång han anträder en sådan resa och uttager vederbörligt pass, äfven af sockennämnden uttaga en förteckning på de varor han upgifver sig vilja medföra; och detta ligger obestridligen inom Ekon.Utsk:s område.
Frågan är således här icke någon annan, än huruvida Ekon.- Utsk:s förslag tjenar till något.
För min del tror jag det icke upfylla hvad det åsyftar och anser det vara onödigt och obehöflig!.
Jag protesterar deremot, derföre att det leder till trassel; långt ifrån att utgöra något korrektiv, åstadkommer det snarare onödiga omgångar och tilläfventyrs jemväl förluster.
Man vet, nemi.: att hvar och en af allmogen, som beträdes med att sälja andra varor än sådana, som blifvit tillverkade inom landet, är underkastad konfiskation af samma varor.
Om en sådan varuförsäljare har ett sådant pass, som här är föreslaget, eller icke, skulle, efter min öfvertygelse, göra ingenting.
Han skulle derigenom blott trakasseras, hvadan jag omöjligen kan inse nyttan deraf.
På denna grund har jag varit bland dem, som protesterat mot Betänk, och yrkar således om afslag derå.
DA man i allmänhet betraktar folket och dess näringar i vårt land, dess belägenhet i olika orter och skiljaktiga förhållanden under vexlande tider af året, så finnér man mer än väl, att man icke bör lägga något tungt band på dess bemödande att genom eget förvärf ersätta hvad en karg natur förvägrar det.
Man skulle således äfven här derifrån lätteligen leda sig till den naturliga och allmänna grundsats, som nu så ofta omordas, att ingen må förvägras försörja sig på det sätt han för godt finner.
Men likväl hafva inom alla samhällen, under tidernas längd, lagen, trots sitt bemödande att förena allas rättigheter, dock gjort stora ingrepp i denna grundsats, och man har funnit att den icke allenast gjort rätt i sådana fall, utan att den ovilkorligen måste göra så, för att icke störta den del af befolkningen, som tillhör de mindre uplyste, i ett virrvarr af origtiga lefnadsförhållanden lill obotlig nationel skada för framtiden.
Då det visa sig att yrken icke allenast inskränkta på hvarandras område utan äfven skada derigenom att de, dragande allmogen från sina naturliga sysselsättningar, föra dem på långväga vandringar för att derifrån låta dem hemföra i sina fordom fridfulla och flärdtösa hem, dåliga seder och vanarter, hvilka förut der icke funnos.
Det gifvetsåledes i detta fall, liksom i andra, en viss gräns för lagen, utom hvilken den icke kan ga, utan att missbruk upstå.
Till premiss för de få ord jag har att andraga, har jag tagit dessa allmänna anmärkmr, och har dermed antydt, att jag är af samma tanke som Ekon.Utsk., hvilket jag anser hafva haft full befogenhet att förorda den underd. skrifvelse man föreslagit.
För oss landtman, hvilkas lagliga rättigheter i allmänhet mera värnas genom folkets naturliga pligtkänsla och aktning för lagen, än af de yttre skyddsmedel vi 21* 324 Den 23 Februari f. m. hafva, finnes ofta anledn. till klander öfver vissa lagöfverträdelser, begångna med eller utan vilja, och deribland räknar jag i främsta rummet följderna af den nästan laglöst tilltagande gårdfarihandeln.
Om man också måste tillerkänna vissa inbyggare i våra aflägsna och fattiga provinser rättighet att genom arbete försörja sig vissa tider af året på annat håll, hvarigenom de kunna till sitt hem medföra en behållen inkomst, som sätter dem i tillfälle att underhålla en talrik familj, hvilken icke ensam skulle kunna lifnära sig med husslöjd och jordbrukets afkastning, tror jag likvisst, alt det icke går an att utsträcka denna rättighet alltför långt, enär det otvifvelaktig! skulle befordra det öfver hand tagande begäret att bedrifva handel med, husslöjden ej tillhörande varor, som nu är rådande bland nästan hela svenska allmogen.
Jag kan icke inse, hvarföre man här påstått att exempel blott blifvit hemtat från Sunnerbo härad, då den, som framställt denna motion blifvit understödd af så många andra representanter i BondeSt., hvaribland 7 eller 8 från Skåne och Gottland m. fl. provinser.
Delta visar ju tydligen att Utsk:s Betänk, varit en följd af ett allmänt inom landet uttryckt behof och ej ett till följd af en ensidig åsigt af saken.
Och jag vädjar ytterligare till eder, Mine Hrr, om icke bland Eder, som här äro närvande, en mängd finner, som intyga detta förhållande och de menliga följder som en dylik handel öfverallt medför.
Det har gått så långt att i vissa trakter inga egna alster säljas af dessa kringvandrande personer, utan de gå ut sedan landtbruket uphört och bedrifva handel kring riket med främmande i städerna upköpta varor.
Detta har på senare tider så utvidgat sig, att jag tror den handel, som derigenom utbildats hos vår allmoge måste erkännas vara ganska farlig för våra landsorter, om man också icke vill anse den vara det för våra städer.
Det är nemi. den mängd af lyxartiklar af dålig halt, som öfverallt säljes och hvilken endast tjenar till alt upmuntra fåfängan och granlåtsbegäret så öfverflödiga för våra enkla bygder.
Dessa kringvandrande dalkullor och andra personer innehafva nu vanligen till försäljning en mängd sådana småsaker, hvilka landtfolket säkert icke hade tänkt på att köpa, om de icke blifvit dem så att säga påtrugade i deras hem.
Bland de varor, som dessutom, af farligare art och ofta hos dessa handlande förekomma, är arsenik; och då man känner det bruk, sorn vår allmoge gör af denna farliga vara, hvars beskaffenhet är oss nogsamt bekant, samt sammanställer dermed dennes allmoges, på många ställen, vilda sinnelag med dess oförmåga att dämpa sina passioner, så torde det vara lätt att inse att ifrågavar:de artikel lemnar ett medel i händerna på densamma så väl för att åstadkomma en hämnd, hvilken icke så lätt uppenbaras, som att tillintetgöra ett lättsinnigare lefnadssätts naturliga följder.
Således anser jag att i alla hänseenden det inflytande, som allmogen i landsorterna genom detta försaljningssätt erfår är ganska skadligt, och skulle någon vilja påstå att hvad Ekon.Utsk. föreslagit, och hvilket jag anser vara både juridiskt och moraliskt rätt tänkt, icke tjenar till någonting, så frågar jag: hvartill tjenar då pass i allmänhet?
Ar det någon, som hos den mängd personer, Den 25 Februari f. m.
325 sorn nu stryker omkring utan sysselsättning, blott af benägenhet för lättja och för att vädja till den gamla Svenska gästfriheten, frågar efter eller vill se deras pass?
Det händer ofta att de komma med pass, utfärdade på viss tid, men som redan äro ett år för gamla.
Om man således icke vill erkänna att det är en möjtighet att vid passets utfärdande granska de varor, som medfölja, om dessa också bestodo blott af ”trädskedar”, så lärer detta enl. min tanke bevisa att man ej vill inse nyttan deraf; ty lätt är det att förstå det meningen icke kan vara att en myndighet skall granska trädsked efter trädsked, hvilket ju föga tjenar till något och således blott blifvit af en föreg:de talare framstäldt för att förlöjliga en sak hvilken, om den ej kan lända till något stort resultat dock leder oss in på en lagstiftningsväg, för landet både önskvärd och nödvändig.
Jag som bor på en ort, der det kringstrykande försäljningssättet gått alltför mycket till öfverdrift, har t. ex.
2 å 3 gånger årligen besök af en fullt arbetsför karl, omkring 40 år, hvars enda försäljningsvara är danska karameller.
Ar detta nu rätt att sådant tillätes?
Och hvad blir följden af ett sådant förhållande?
Följden blir en alltmer tilltagande benägenhet för att icke hålla sig till något visst, att icke vilja hafva någon säkerhet för framtiden tillskapad genom egen kraft, utan blott ett förökadt begär att hoppas på hvad det osäkra, ödets slump, utan arbete och egen omtanka kan gifva.
De urgamla Svenska dygderna, arbetsamhet, enkelhet och kärlek till hemmet skola ju pä detta vis snart totalt försvinna !
Jag yrkar bifall till Betänk, och anser alt man visst icke föreslagit för mycket, utan snarare för litet i sitt lofvärda försök i att stäfja vår försämrade nations allt mer och mer tilltagande begär fölen kringstrykande lefnad.
Jag hade visserligen önskat och hoppats att denna fråga, som torde kunna synas vara af mindre vigt, icke skulle framkallat en så vidlyftig discussion, och jag hade derföre icke ämnat vidare yttra mig; men jag har begärt ordet egentligen för att vederlägga de påståenden, som här blifvit' gjorda, att man generaliserat frågor på grund af en upgift af en enda motionär.
Det är redan uplyst af Hr Adelborg hvad uti Betänk, äfven uplyses att flere ledamöter af BondeSt. från Skåne och Gottland m. fl. provinser förenat sig med motionären, hvadan man således icke kan anse motionen såsom uttryck af en en enskilds önskan.
För öfrigt beklagar jag att jag har tvenne Landsh:r emot mig i denna fråga.
Jag hade visserligen icke skolat fästat så stor upmärksamhet vid densamma, om icke frågan hade rört den ort jag bebor, och om jag icke på en allmänhets begäran hos K.
M. gjort en underd. framställning i ämnet.
Jag har visserligen hört yttras att kontroller vore snart sagdt omöjliga att iakttaga, och jag medgifver att det är svårt att föreslå sådane, som äro fullt ändamålsenliga.
Jag har likväl i min underd. framställning till K.
M. föreslagit åtskillige kontroller, hvilka jag tror väl skola hindra mängden af personer att gifva sig ut på vandringar utan att vara försedde med ortens produkter.
Man 326
Den 25 Februari f. m. säger, alt de sorn stryka omkring med handelsvaror äro underkastade ansvar, enl. gällande författningar.
Det är sannt; men jag hemställer (ill Eder, Mina Hrr, om det är en lätt sak eller ens möjligt att få reda på dessa utvandrare som slryka landet omkring, kanske till ett antal af 70 å 80 personer i månaden?
Jag glömde nämna, att bland de hufvudsakligaste skälen till detta förslag, är verkligen svårigheten alt inom orten finna dugligt arbetsfolk; der man får betala 100 R:dr och derutöfver till en dräng, just derföre att en stor mängd sådane begifva sig ut med handel och föredraga ett liderligt och lättjefullt lif.
Olägenheterna äro allmänt kända, och jag kan fullkomligt vitsorda dem.
Jag begär visserligen icke att R. o. Ad. skulle derföre göra några utsträckningar i sin anhållan till K. M. Men dä, såsom jag uplyst, BondeSt. återremitterat denna fråga, anhåller jag att R. o. Ad. måtte vilja återremittera densamma, hvarigenom K. M. i alla fall är oförhindrad att till följd af de framställningar, som blifvit gjorda, taga frågan i öfvervägande och vidtaga den åtgärd
Han finner vara af behofvet påkallad.
Jag tager för gifvet, att man icke skall motsätta sig de önskningar, som från en ort blifvit framstälda om åtgärders vidtagande för att uppehålla ordningen och förekomma missbruk.
Fullkomligt instämmande i hvad Hr Adelborg med utmärkt sakkännedom och en ädel värme för folkets sanna bästa anfört, får jag äran, till stöd för vår åsyftan, härmed uplysa, hvad mig blifvit på enskild väg nu under pågående plenum tillkännagifvet, nemi. att ett annat
RiksStånd redan lärer bifallit ifrågavande hemställan, hvilket således, jemte hvad som i ämnet allaredan blifvit anfördt, torde vara en ytterligare anledn. för R. o. Ad. att fatta enahanda beslut.
Hr Silfverstolpe har visserligen nämnt, att om man nu afslår detta Betänk., vore K. M. dock oförhindrad att, på grund af Gr.
Mörners hemställan i ämnet, vidtaga erforderliga åtgärder.
Men jag hemställer, om icke en anhållan af R.
St. skulle utgöra ett mycket starkare stöd för framgången af denna angelägenhet, än hvad en enskild, äfven den mest aktade embetsman, kan på högsta ort påräkna?
Man har tydligen ådagalagt,1 att den förmenta inskränkta syftningen hos motionären blifvit missförstådd, helst det dessutom icke torde kunna antagas, att äfven Riksdagsmän från Skåne och Gottland lära så synnerligen, som motionären sjelf, intressera sig just för Sunnerbo härad?
För öfrigt är det ju tydligt att, då motionären föreslagit, att Landshöfd:ne icke mätte ega rättighet att utan vederbör:de sockennämnds medgifvande utfärda pass åt de personer, som idka ifrågavar:de handel, men han icke uttryckligen inskränkt delta stadgande alt gälla blott inom Kronobergs län, så har motionären tillräckligt motiverat och till erforderlig omfattning stiäckt sin hemställan i detta afseende.
Hr Fåhreeus har mot Utsk:s hemställan invändt, alt den granskning, som här nämnes, skulle vara overkställbar, enär den skulle innebära ett räknande af trädsked efter trädsked o. s; v.
Men att delta icke är Ulsk:s mening, synes mig tydligt.
Kronobetjeningen