Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste välde talaren har bland annat sagt, att om man öpnade vägen med att ålägga den priviligerade jorden, detta onus, så vore att förvänta, att den beträdda vägen måhända skulle föra längre än man önskade.
Jag delar visserligen med honom den öfvertygelse, alt vägen icke bör beträdas hvarken nu eller framdeles på ett sätt sora kan anses förnärmande för äganderätten, men deremot tror jag alt frågan i delta fall varit, och ännu i denna stund är mycket omtvistad.
Det var t. ex. ända till 1830 ganska bestämdt gifvet, att frälsehemman icke skulle deltaga i utgörandet af fjerdingsmannabeslyret, men genom Kongl. Förordn. af år 1830, ålades frälsehemmanen helt kort och godt detta onus.
Vid sisth riksdag beslöto irenne
Stånd alt den priviligerade jorden äfven skulle deltaga i detta bestyr, men Adeln bestridde delta såsom icke öfverensstämmande med dess privilegier.
För min del delar jag helt och hållet denna Adelns öfvertygelse, att så länge säterier, rå- och rörshemmanen finnas i Adelns händer så är denna jord från detta onus befriad, men öfvertygelsen är mycket delad i detta afseende, och att de förvaltande verken icke delat den åsigt som Adeln hyser, det måtte vara hvar och en nogsamt bekant, åtminstone för dem som tagit kännedom af Karnmar-collegii yttrande i ämnet.
Men alla dessa skäl oansedt finnas ännu ett ganska vigtig!, och det är den egna ställning hvaruti frågan f. n. sig befinner.
På grund af K. o.
Ad:ns protest vid förlid ne riksdag, biet icke något definitift beslut fattadt, men K. M. förklarade alt K. M. fann, att frågan, i det skick, hvari Gi Den 14 Juni. dea kommit, icke kunna lill någon ålgärd föranleda.
Någon visshet örn livad åsigt Regeringen hyste i frågan, liar man således icke, men deremot liar raan full visshet derom, att fjerdingsmanssladgan, hvilken utgafs samma dag som den Kongl.
Förklaringen afgafs, innehåller att fjerdingsmannahestyret är ett menighetsbebeslyr.
Frågan tyckes mig i följd af alla dessa omständigheter befinna sig i ett ganska inveckladl skick och jag hyser den öfvertygelse, alt Ståndet borde begagna detta tillfälle alt komma frän denna trassliga fråga.
Dessutom är det kändt, alt på mänga ställen deltaga säteriägare frivilligt i fjerdingsmännens aflöning, der dessa tjenstemän erhålla sin aflöning i kontant.
Upoffringen är icke stor och då bestyret på grund af författningen anses som ett menighetsbeslyr, så kan det synas billigt alt säterierna äfven deltaga deruti.
Alt, pä sätt Gr.
Mörner omnämnt, det måste anses vara en förlust för de hemman, som åtaga sig detta bestyr, det bestrider jag icke, men den förlusten är så obetydlig, att den icke förtjenar att tagas i beräkning med det förbehåll som Utsk. gjort för säteriers deltagande i detta bestyr, det nemi., att fjerdingsmännen ovillkorligen skola vara aflönade.
Vore icke detta vilkor belinsadi, så skulle jag vara af Gr.
Mörners tanke och aldrig lemna min löst för förslagets genomdiifvande, ty då skulle det kunna blifva ganska betungande.
Pä dessa skäl och mänga flera, hvilka, om jag ej fruktade att allt för länge uplaga R. o. Ad:s tid, jag för bifall till betänk, skulle kunna anföra, tillstyrker jag vördsamt att R. o. Ad. måtte bifalla detta Utsk:s betänk.
Skulle man godkänna de grundsatser, Frih.
Palmstjerna anfört för sitt tillstyrkande af bifall lill (Jtsk:s betänk., sä vet jag icke huru långt man borde gå, då fråga är om sådana saker, som skola gifvas utseende af att vara allmänt nyttiga för landet.
Del skulle då I.
ex. vara allmänt nyttigt, om R. o. Ad. åloge sig samma beskattning för den priviligierade jorden, som finnes ålagd krono-skatte och krono-jorden.
Jag tror icke att Frih.
Palmstjerna vill gå så långt med den sats han f. n. drifver.
Det faller mig besynnerligt före, alt en talare förklarar som ett giltigt skäl, hvarför icke boställen skulle deltaga i fjerdingsmannabestyret, att dessas innehafvare skulle få minskad afkastning af sina boställen.
Gäller icke detta skäl äfven för de säteriägare, som nu äro befriade från detta onus, eller är det rättvisare att minska deras inkomst af jorden, än alt göra del för boställsinnehafvare.
Ar tjenslemannen berättigad lill befrielser från detta onus för sitt boställe, så bör man ihågkomma att säleriägarens rättighet härtill är lika helig, enär den sednare lika ärligt förvärfvat sin egendom som den förre sin tjenst, och således icke är mer än tjenstemannen pligtig att vidkännas en minskad afkomst af den jord han besitter.
Liljencrantz har förklarat, att man aldrig bör beträda en väg, som är förnärmande för äganderätten.
Just på denna grund är det som jag bestrider bifall till Utsk:s betänk., ty huru man må betrakta saken, så är det ett ingrepp i denna Den 14 Juni. 65 denna egande rätt. att Ålägga ett heraman ett onus, hvarifrån det hittills |iä grund af lag varit befriad!.
Derföre alt 1830 års Sladder biföllo, alt frälsehemmanen jemväl skulle deltaga i fjerdingsmanna-beslyret, kan det, enl. min lanka, icke blifva någon skyldighet för
Adeln att nu utsträcka detta åtagande lill det ypperligare frälsel; tverlom vill jag från denna omständighet snarare hämta ett skäl för motsatsen, ly vi hafva sett, att sedan Ståndet vid 1830 års riksdag gjorde omförmäldte medgifvande för frälsehemmanen, så har man häraf under den påföljande tiden tagit sig anledning att yrka öfverflyttning på den öfriga priviligierade jorden af ifrågavar. onus; och om nu detta bifalles sä komma nog motioner vid en påföljande riksdag alt väckas derom, att många andra utskylder jemväl skola på den priviligerade jorden öfverflylias, så att den slutligen blir stäld i lika kategori med den nuvar. skatte- och krono-jorden utan att den förres innehafvare, för den känbara förlust honom derigenom tillskyndas, får åtnjuta den ringaste ersättning.
Del torde derlör vara bättre att i tid hämma så beskaffade påståenden, ån att genom jemna bifall lill desamma komma derhän som Gr.
Mörner förespeglat.
Alt de förvaltande verken varit af annan tanke det vet jag ganska väl och jag har med förundran läst Kammar-collegi i ämnet afgifna utlåt:, ty det vittnar om så liten förmåga och vilja alt utreda saken, alt, när man såsom händelsen är med mig, varit tjensteman inom delta embetsverk och känner huru der fordom tillgått, man icke annat kan än beklaga, den löslighet hvarmed frågan af collegium nu blifvit behandlad.
Det må vara Gr.
Liljencrantz förbehållet, att förklara, del R. o. Ad. bör med tillfredsställelse begagna tillfället alt komma ifrån denna intrasslade fråga derigenom att Adeln bifölle betänk.; jag delar ingalunda denna tillfredsställelse, och Gr.
Mörner har så tydligt ådagalagt oriktigheten af ett sådant förfarande alt bans framställning af ingen skall kunna vederläggas.
Jag vet nogsamt, det mångå säteriegare nu frivilligt deltaga i aflöningen till Fjerdingsman, men det blir icke något skäl ali förvandla sådant lill en skyldighet.
Hvad man frivilligt gör, är en sak för sig, och deremot är ingenting att invända, men all ålägga mig ett bestyr derföre alt jag af god vilja bidrar till aflöningen åt den som utöfvar detsamma, delar och blir orättvist och kan af ingen, som har full aktning för eganderätlens helgd, gillas.
Jag vidblifver min begäran om afslag på betänk.
Mörner har frågat om en skyldighets åläggande icke är ett onus lika väl för säterier samt rå- och rörs-hemman, som för boställen.
Så förhåller det sig visserligen, men om R. o.
Ad. icke vill tillåta att en dylik tunga lägges pä säterier , rå- och rörs- eller insockne frälse-hemman, så är det Ståndet öppet att säga nej.
Under den lid man yrkade att tre
Stånd kunde afgöra denna fråga emot Adeln och sålunda förnärmade hans rätt, bestred jag denna pålagas beviljande, men nu, när de öfriga Stånden hafva erkänt att Adelns samtycke erfordras, och ali Siandet kan handla alldeles fritt och sjelfständigt, då tillstyrker jag alt Adeln 8 H. 5 66 Den 14 Juni. matte dertill lemna sitt bifall.
Är det nu någon af Adelns ledamöter, såsom t. ex. Gr.
Mörner eller andra, som tänka eller säga: detta är en sak, som angår oss, hvilka ega säterier, rå- och rörseller insockne frälse-hemman, men J öfriga embetsman håfven ingen rösträtt i denna fråga; så svarar jag, att dylik skillnad i rösträtten mellan detta Stånds ledamöter, dä de äro embetsman eller jordegare, har Sveriges grundlag icke gjort: fordra godsegarne att embetsmännen icke böra yttra sig i frågor, rörande jorden, då böra jordegarne icke yttra sig i frågor som röra embetsmännen.
Funnes sådant i någon författning stadgadt, då skulle man visserligen rälta sig derefter, men någon dylik föreskrift är ännu icke gifven.
Emellertid lärer man få yttra sig i enlighet med grundlagarne och Ridd.- Ordn.
Jag tillåter mig för den skuld, fastän jag icke är jordegare, tillstyrka R. o. Ad. att bifalla betänk, sådant det är.
På hvad den siste värde talaren yttrat om rättighet att i denna fråga uttala sin åsigt öfver densamma, såsom jordegare eller icke, ämnar jag icke inlåta mig i något svar.
Jag tror mig icke genom mina föreg:de yttranden hafva framkallat en sådan framställning från hans sida.
Hans och hvarje annans af Ståndets ledamöter rättighet att fritt uttala sig hoppas jag blifva den sista som ifrågasätter.
Vare detta nog i afseende på den an märkmn.
En annan talare har omnämnt förhållandet med frälse hemmanen och sagt, alt det skedde kort och godt genom en K. förordning.
Mig må det tillåtas fästa upmärksamheten derpå, alt denna förordning grundade sig på Ständernas beslut och på detta Stånds medgifvande.
Den K. förord:n var således i vederbörlig ordning tillkommen.
Då man talat för afslag på Utsk:s ifrågavar. betänk., kan man hafva gjort och göra det utan afseende pä egna fördelar, man kan nemi. göra det utaf grannlagenhet äfven för deras rätt, som hvarken inom denna eller någon annan af representationens fördelningar f. n. åtnjuta någon rösträtt, men hvilkas rättigheter såsom innehafvare af sådan jord eller lägenhet, hvarom i detta betänk, är fråga, likväl äro af ärendets afgörande beroende.
Det är en sådan talan, som jag trott mig här hafva rättighet att föra och utan att missförstås kunna uttala.
Att deremot ifrågavar. betänk, vunnit bifall inom ett annat Stånd, sedan ecklesiastika boställen blifvit undantagne, det är ett förhållande, hvaröfver jag icke vill göra någon anmärkning, emedan till äfventyrs det torde ändå ådraga sig någon upmärksamhet.
Skulle en förändring komma i fråga, så skulle jag med min röst snarare komma att biträda Utsk:s äldre än dess sednare förslag, emedan det förra gick ut från en mera generel och allmän grund än det sednare, hvilket tyckes vara beräknadt uppå att, som man säger, klämma efter dem, som man tror tillhöra det färre antalet och derföre lättare kunna komma att slå i minoriteten.
Jag tror ett sådant förfarande icke vara representationen rätt värdigt, om det också skedde för att bespara Statsverket en utgift för bestridandet af tjensteåligganden, som af Statens tjenstemän i allmänhet utgöras.
Jag förnyar min anhållan om afslag å betänk.
Man har anfört såsom skäl hvarföre bo - Den 14 Juni. 67 ställen borde befrias från detta tjenslebestyr att deras innehafvare, i egenskap af Statens tjenstemän, redan hafva andra bestämda skyldigheter alt till det allmännas gagn fullgöra, hvilkas npfyllande laga deras verksamhet i anspråk.
Men då man vill påslå, hvad som äfven Kammar-colkm har beslutat, att nemi. fjerdingsmanna-befattningen vore ett komunal-bestyr, kan jag icke inse hvarföre boställen skulle vara befriade från en tunga, som de hafva i alla andra komunala angelägenheter.
Då boställen af krono-natur äfven deltaga i denna befattning, så ser jag icke hvarföre man icke då bör vara konseqvent och utsträcka denna tunga till alla slags boställen, när det finnes boställen, som redan äro dermed betungade.
Utsk:s förslag medgifver jag är högst otydligt.
Iliand annat vet jag icke om man af detsamma kan draga den slutsats, att de boställen, som äro Utarrenderade, skola vara befriade frän deltagande i detta bestyr, eller om det endast är sådana boställen, som disponeras af någon Statens tjensteman, hvilka derifrån äro befriade.
1 detta afseende har jag hört olika meningar yttras; och ger del mig ytterligare anlcdn. alt, på grund af hvad under diskussionen blifvit anfördi fortfarande yrka att detta betänk, måtte af R. o. Ad. afslås.
Jag är icke i tillfälle att bestrida den af Hr Printzensköld och Gr.
Mörner åberopade upgifl alt 1830 års författning skulle vara tillkommen på grund af Ständernas beslut, men om jag icke för mycket missminner mig, så står det åtminstone icke bestämdt antydl alt del var på grund af Ständernas beslut.
Men hvad jag tror mig deremot kunna erinra, är att i 1723 års privilegier icke finnes undantag för hemmanen å de Adeliga sätesgårdarna från kronobeslyrs utgörande.
Mörner anspcglat, att nemi.
Ulsk:s sednaste betänk, skulle vara tillkommit för alt vinna flere personer och således göra den möjligen förväntade minoriteten så myckel mindre, har visserligen icke varit Ulsk:s beräkningsgrund, men det år ganska naturligt, alt när eli betänk, återremitteras från Stånden, sä böra väl de öfvervägande skälen, som föranledt återremissen, tagas i betraktande.
Bland dessa skäl voro visserligen icke llr Gr:ns, hvilka voro precist desamma som nu, nemi., att han icke ville medgifva någon upoffring, men deremot var en stor del af talarne inom Riddarhuset af den åsigten alt boställen icke borde deltaga i detta bestyr.
Deremot har Utsk. infört en stor del afjorden lill delaktighet i detta bestyr, som förra gången icke uptogs, nemi. kronohemman, akademihemman m. fl., under en kategori, nemi. alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande.
Jag tror således ali Gr.
Mörner orättvist påbördat
Utsk. en sådan beräkningsgrund, enär det väl mäste vara en skyldighet att rätta sig efter de äsigter som uttalats.
Den mest hufvudsakliga anlednm måhända, hvarför denna fråga afslogs då den förra gången förevar, var att del framställdes som en ovilkorlig skyldighet ä Adelns sida att medgifva denna upoffring.
Hr von Hartmansdorff har gjort en utredning af frågan, som befriar mig från alt göra något vidare tillägg, men deremot tillåter jag mig fästa upmärksamheten pä hvad som skulle inträffa om detta betänk, äfven nu skulle afslås.
Det är 5 * 08
Den 14 J uni. kändt, att liorgare- och BondeStm redan bifallit della betänk.
, om nu PresteSt., såsom' jag hoppas, äfven bifaller betänk., sii afgår en underd. skrifvelse till K.
M. med förslag till författning i detta hänseende.
Skulle det nu hända att K.
M. fann för godt att bifalla Ständernas förnyade anhållan i denna fråga, så vöre det dessa talare, som motsatt sig ett frivilligt åtagande af detta bestyr, man hade att tacka för att R. o. Ad. mot sin vilja får ett åliggande, som enl. min tanka, svårligen kunde frän R. o.
Adis sida bestridas.
Om man kan undandraga sig att biträda vid ett komuualbestyr, så kan man äfven undandraga sig att göra det vid eli annat, och sålunda icke deltaga i fattigvården eller något dylikt.
Jag förnyar min anhållan att Ståndet mätte bifalla Utskis betänk., enär den upoffring, som här är ifråga, är så obetydlig, alt jag tror densamma ganska saklöst kunna medgifvas, utan att ett sådant medgifvande kan leda till de vådor, som Gr.
Mörner förespeglar.
Den fruktan man hyser, att bifall lill detta betänk, skulle medföra vådliga följder för R. o. Ad., synes mig vara öfverflödig, ty det skiljes ganska bestämdt emellan en rätt, som är sväfvande och obestämd, som kan ses på olika sätt af den ena eller andra talaren, och den rätt, som är bestämd.
Den rätt, sorn Adeln skulle hafva, att vara befriad från detta åliggande, är ganska stridig.
Jag anser det vara Adelns åliggande, en annan hyser motsatt åsigt, hvar och en mäste respektera den andres åsigter.
Emedlertid skiljer denna fråga sig på det viset bestämdt derutinnan, att den rätt, som här är ifråga är ganska tvistig.
Den ena anser den klar, den andra anser motsatsen, och derföre synes mig som man icke behöfde hysa betänkligheter i afseende på följderna af ett bifall.
Hvad dernäst angår förslagets ofullkomligheler, så äro de erkända; men mig synes dock, ali då det är en underd. hemställan till K. M., och följaktligen K.
M. ovillkorligen skall komma att se det Adeln icke motsätter sig den förändring, som var ifråga vid sisth riksdag, så återstår ju alltid för K.
M. att till nästa riksdag anbefalla utarbetandet af en författning i della hänseende.
Om det vore omöjligt att på det sätt, här. föreslås utfärda en författning, som upfyller billighetens fordringar, så återstår ju alltid för K.
M. alt lill nästa riksdag aflåta till Ständerna nåd. propos. innehållande ett praktiskt utförbart förslag.
Hvad har man deruppå förlorat?
— Afslår man äter betänk., så har man förgätit att gå Medslåndens önskningar till mötes.
Posse, Erik Arvidson:
Afven jag delar den åsiglen att R. o. Ad. bör medgifva att den privilegierade jorden ålager sig fjerdingsmauna-bestyret, men jag kan icke fatta, hvarföre någon annan jord i det stället skall undantagas.
Jag vägar derföre vördsamt framställa den anhållan att R. o. Ad. behagade bifalla Utskis betänk, med uteslutande af de orden: ”med undantag af de hemman och lägenheter, hvilka äro anslagna såsom boställen åt civile, militäre eller ecklesiastike embetsman”, samt att det villkor skulle Den 14 Juni 69 iakttagas, som Utsk. föreslagit, att Fjerdingsmännen skulle upbära bestämda löner, och tjensten förrättas omgångsvis.
Med denna förändring får jag vördsamt tillstyrka bifall lill Utsk:s ifrågavar. betänk.
Det har blifvit anmärkt, att det skulle vara en så obetydlig afgift, som till följd af förslaget skulle komma att drabba de nu undantagna hemmanen, och att man derföre borde bifalla förändringen.
I denna del skall jag bemöta den talaren, som framställde denna åsigt, och skulle nästan villa vara af motsatt tanka.
Om det vore fråga om någonting hvaruppå hela landets välfärd berodde, om en upolfring som för det allmänna bästa vore påkallad, då skulle jag tro del vara R. o. Ad. värdigt, och äfven dess plikt att icke beräkna uppoffringen, att icke sky för densamma, men alt deremot gifva vika för alla möjliga små pretentioner, obilliga till sin grund och utan väsendtlig nytta till sina följder, det tror jag deremot är en väg den vi icke böra beträda.
Det är icke skäl att för delta idkeliga naggande, hvarpå vi i detta betänk, hafva ett exempel, men hvarpå denna riksdags förhandlingar lemna många andra prof, som icke kunna vara för herrarne fremmande, beständigt gifva vika.
Det är icke på det sätt man sätter en gräns derför, att man idkeligen upmuntrar detta förföljande, utan det är derigenom, att man säger: nu är det slut, som man kan få ett slut derpå.
Jag får således förnya min anhållan om afslag på betänk.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad framställde II.
Ex. Ilr Frih. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt dels bifall dels afslag å Utsk:s utlåt, samt att dessutom en talare Gr.
Posse yrkat bifall derå med uteslutande af de i Utsk:s hemställan förekommande orden: ”med undantag af de hemman och lägenheter, hvilka äro anslagna såsom boställen åt civile, militäre eller ecklesiastike embetsman; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förevar, utlåt, samt då denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Jag anhåller om votering och att kontrapropos. mätte blifva afslag.
IJplästes till justering samt godkändes följande förslag lill voterings-propos.
Besv. o. Ekon.Utsk:s utlåt.
N:o 102, i anledn. af återremiss utaf betänk.
N:o 39, ang:de Fjerdipgsmansbefattningen, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; ; vinner nej, varder förenämnde utlät, af R. o. Ad. afslaget.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sorn följer Ja 25.
Nej 14. 70 Den 14 Juni.
Emot 11. o. Ad:s nu fattade beslut, all befria en samhällsklass från en densamma åliggande skyldighet, och ålägga densamma en annan, får jag anhålla att (ill prot. fä nedlägga min reservation.
Hr Printzensköld.
Föredrogs ånyo och bifölls Alim.
Besv. o. Ekon.Ulsk:s d. 28 nasti.
Maj och d. 13 dennes. på bordet lagda utlåt.
N:o 103, i anledn. af väckt motion om bestämmande af Magislralspersoners åligganden i afseende på inventeringar uti Landtränlcrierne.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 9, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel till ersättning för under gängse smittosamma boskapssjukdomar nedsinglade kreatur.
Den vid delta betänk, fogade af Gr.
Mörner afgifna reservation uplästes på begäran af Gr.
Liljencrantz, hvarefter Hr von Hartmansdorff, Aug., yttrade:
Jag anhåller att fä instämma i Gr.
Mörners reservation samt att K. o. Ad. ville antaga henne såsom sitt beslut.
Mjö mer:
Afdelms förslag, som jag uplagil i min reservation, innefattade både hvad i Utskms betänk, förekommer, och sedan det tillägg, som i reservationen förefinnes. 11.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om B. o. Ad. bifölle ifrågavar. betänk.
Jag anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, all nästa propos. må fä blifva på bifall lill Ulsk:s betänk., med del tillägg som i min reservation förekommer.
Uppå härefter framsläld propos. biföll B. o. Ad. förevar, betänk.
, med det tillägg, sorn förekommer i Gr.
Mörners dervid fogade reservation.
Föredrogs ånyo och bifölls Stals- samt Allm.
Besv. o. Ekon.- Ulsk:s d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes pä bordel lagda betänk.
N:o 10, i anledn. af väckt fråga om någon billig ersättning ät dem, som göra förluster i anledn. af tillämpningen af K.
Förordmn d. 23 Januari 1828, rörande smittosamma sjukdomar hos djuren, samt serskildt åt hemmansbrukaren Petter Svensson den yngre i Mjärdevid för 3:ne af rotz angripne och enl. författningens föreskrift dödade hästkreatur.
INäst på föredragms-lislan slående mål är Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 6, ang:de stämplade pappers-afgiften.
Då detta betänk, är af någon större vidlyftighet, och Den 14 Juni. 71 då de angelägna ärenden, som de föreg:de dagarne varit föremål för R. o.
Ad:s pröfning, förmodligen hindrat de flesta af Ståndets ledamöter från alt taga den närmare kännedom af Bevilln.Utsk:s förenämnde betänk, som erfordras, för att på sätt som vederbör deröfver fatta beslut, så hemställer jag huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att hos Hr Frih. o.
Landm. anhålla att föredragnin gen af detta Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 6 upskjutes, och alt betänk, finge sättas främst pä föredragnrs-listan till nästa Onsdag.
Då i anledn. häraf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade besluta, att Bevilln.Utsk:s betänkt.
N:o 6 ang:de stämplade pappers-afgiften icke nu företoges till pröfning, ulan upföres främst å föredragn:s-listan för nästa Onsdag, ropades ja, blandade med nej, hvarpå IL Ex förklarade det han funnit ja öfver vägande.
Föredrogs ånyo ock bifölls Bevilln.Utsk:s d. 31 sisth Maj och den 13 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 8, ang:de stämpling af spelkort oell algi flen derför.
Ånyo föredrogs Bevilln.Ulsk-.s d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 8, ang:de städernes salu-accis.
Jag får hemställa huruvida icke Bevil!n:sUtsk:s förslag, att en summa af 2000 r:dr må vid Stalsregleringen uptagas såsom städernas salu-accis-afgift, är en sak, som tål någon närmare pröfning.
Den upgjorda, och Utsk:s betänk, vidfogade, tariffen uptager en summa af 2^530 r:dr, då deremot Utsk. i förslaget endast uptagit 2000 r:dr.
Dessa båda sifferbelopp öfverensstämma icke fullt med hvarandra; hvarför jag får hemställa om icke R. o. Ad. skulle vilja återremittera detta betänk.
Om genom den fördelning, som här är gjord, och som är densamma, som förut varit gillad, summan upgår till 2,530 r:dr, och den egentligen icke år beräknad till mer än 2000 r:dr, så kan det ju icke skada att få ett sådant öfverskott.
Jag kan icke finna det vara skäl att återremittera frågan, utan får anhålla om bifall lill Utsk:s förslag.
Jag tager för gifvet att den summa, som står i Utsk:s betänk., måtte öfverensstämma med den, som står i tabellen.
I annat fall skulle man tveka om författningens rätta tillämpning.
När Bevillms-stadgan tryckes, så tryckes jemväl efter henne tabellen öfver salu-accisen, till efterrättelse för Kammarrätten och en hvar.
Om tabellen uploge en oriktig siffra, så skulle hon kunna föranleda mycket missförstånd.
Jag anser följaktligen betänk. böra återremittaras på det att summorna må blifva öfverensstämmande.
De ifrågavar.