Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMarskalken gjord proposition, blef StatsUtskottets berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet. 86
Föredrogs ånjm StatsUtskottets den y sist!.
Mars under N:o po afgifne, samt den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver ExpeditionsUtskottets Memorial N:o 22, angående tillökadt biträde vid Correctur-läsning.
Friherre Palmstjerna, Carl Otto: ExpeditionsUtskottets Memorial, som gifvitänledning till StatsUtskottets förevarande Utlåtande, har endast från PresteStåndet blifvit lill StatsUtskottet remitteradt.
De öfrige 3:ne Stånden biföllo genast ExpeditionsUtskottets begäran om visst anslag till Correctur-läsning, Som nu således trenne Stånd bifallit ExpeditionsUtskottets memorial tvärtemot hvad StatsUtskottet tillstyrkt, hemställer jag, om någon annan åtgärd kan vidtagas, än att StatsUtskottets Utlåtande blifver lagdt till handlingarne.
Werr Tham , Wollrath:
Efter den upplysning Friherre Palmstjerna afgifvit, torde något yttrande af mig vara öfverflödigt; jag ville annars blott upplysa, att det af StatsUtskottets föreslagne sätt för Correcturläsningen, åtminstone inom BevillningsUtskottet, ej är verkslällbart, emedan dervarande Extra Cancellister hafva förut fullt att göra.
Jag finner visserligen, lika med Friherre Palmstjerna, alt 3:ne
Stånd redan bifallit Expeditions - Den i April e. m. 87 Utskottets Memorial, som var alldeles motsatt mot StatsUtskottets förevarande Utlåtande.
Men vi måtte väl bora hämta någon erfarenhet af våra Riksdagar, och om vi nu funnit, att
Expeditionsutskott ej verkställer tryckningen af Bihanget på ett lämpligt sätt, om vi finna, att tryckningen derigenom snarare fördröjes än fortskyndas, så tror jag vi ha oss öppet att fatta ett annat beslut.
Jag vill visserligen icke betvifla, hvad Herr Tham uppgifvit, att nemligen Extra Cancellisterne inom Bevillnings-Utskottet hafva fullt att göra; men jag tror, att de andra Utskotten skulle vara mera belåtna, om de sjelfva fingo besörja Correcturläsningen.
I anledning häraf anhåller jag få väcka den fråga, om icke, då 3 Stånd fattat ett beslut, som är i strid mot StatsUtskottets nu afgifne Utlåtande, detta Utlåtande kuride återremitteras med begäran, att StatsUtskottet måtte föreslå Rikets Ständer ett nytt beslut af innehåll, att hvarje
Utskott borde sjelf besörja tryckningen af sine Betänkanden.
Jag får desto heldre förena mig uti Herr Hjertås yttrande, som erfarenheten visat, att bästa sättet är, att hvarje Utskott får sjelf besörja tryckningen.
StatsUtskottet har förut med ExpeditionsUtskottets begifvan - 88 Den t April e. m. de vidtagit denna åtgärd.
Derigenom hafva StalsUlskoltets Betänkanden, som äro så många, blifvit hastigare färdige än andra.
Hvad Lagutskottet angår, kan det ganska väl medhinna denna sak och är äfven villigt att åtaga sig den.
Jag förenar mig till alla delar uti den af Herr Hjerta gjorde framställning; men kan derföre ej återtaga, att Extra Canzlisterne i BevillningsUtskottet ej hafva tid att sköta den sak, som nu är i fråga, och jag hoppas att man icke nu, som vid förra Riksdagen, skall behöfva antaga flere.
Deremot, om Utskottet får besörja tryckningen, kunna de Ordinarie Notarierne besörja Correclurläsningen, ty en del af dem har tid öfrig.
Nyttan af hvad Herr Hjerta föreslagit medgifver jag, men så länge 59 §.
Riksdagsordningen är gällande, kan det icke ske.
En ändring deruti har väl blifvit föreslagen, och, om jag ej bedrager mig, godkänd af de 4 RiksStånden, men så länge den ännu ej är af Konungen antagen, kan den ej gälla till efterföljd. §:n innehåller; Desse Handlingar tryckas särskildt * såsom ett Bihang till samtliga RiksStåndens Protocollj och ut gifvas under ExpeditionsUts kottets uppsigt.
Det lär således ej gå an, att tillvägabringa hvad Herr Hjerta yrkat på annat Den i April e. m. 89 sätt, än att Utskotten Konstituera sigltill en art correcturläsare åt ExpeditionsUtskottet.
Så är det i StatsUtskoltet, sora i detta afseende ej är annat, än Commissionaire för ExpeditionsUtskottet.
I fall Grundlagen bestämdt ålägger ExpeditionsUtskottet dessa bekymmer, vill jag ej i detta, mera än i annat, fall föreslå något Grundlagsvidrigt; men då dertill fordras så litet som att hvarje Utskott visar ExpeditionsUtskottet, att det man åtagit sig trycka, är rikligt tryckt; finnér jag ej någon svårighet uppkomma för beslutet.
Jag öfverlemnar dock till Herr Grefvens och LandtMarskalkens bedömmande, om saken är grundlagsvidrig, då proposition derå ej kan göras.
I anledning af den fråga, som Herr Hjerta väckt, angående förändring af nuvarande sättet för Utskottens Betänkandens tryckning, hvilken nu verkställes under Expeditions-Utskottets inseende, får jag taga mig friheten anmärka, att förevarande Utlåtande af StatsUtskottet icke handlar om tryckningen, utan blott om arfvode för Correcturs-läsningen; således tror jag ej, alt det ändamål Herr Hjerta åsyftar, kan vinnas genom återremiss lill Stats-Utskoltet, utan lämpligare genom serskilt remiss till ExpeditionsUtskottet, sorn i hvarje fråga om tryckning 9°
Den i April e. m. af Bihanget till RiksStåndens protocoll blifvit hördt och inkommit med serskilt yttrande.
Det har icke ålegat Stats-Utskottet, att derom yttra sig, utan frågorne hafva blifvit remitterade till detta Utskott endast för att bestämma medlen.
Således tror jag ej, att nu ifrågavarande Utlåtande bör återremitteras, med afseende på hvad i dag blifvit yttradt.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då 59 §.
Riksdagsordningen stadgade, att Bihanget till RiksStåndens Protocoll skulle utgifvas under ExpeditionsUtskottets uppsigt, ansåg Hans Excellence Herr Hjertås förslag, att låta hvarje Utskott sjelf besörja tryckningen af sina Betänkanden, icke stå tillsammans med innehållet af berörde §., hvilken, så länge den icke i behörig ordning undergått förändring, måste lända till efterrättelse.
I öfrigt hemställde Hans Excellence, om icke, då Ridderskapet och Adeln redan bifallit ExpeditionsUtskottets under N:o 22 aflåtne Memorial, StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne.
Då Herr Grefven och LandtMarskalken ansett sig hindrad, att göra framställning om sättet att påskynda tryckningen af Bihanget, så anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln måtte instäm - Den i April e. m. ma i StatsUtskottels Utlåtande.
Derigenom uppkomme ett likartadt beslut med det, som år fattadt i PresteStåndet, och man kunde då komma derhän, att, om ett Stånd gick ifrån sitt beslut, Extra Canzlisterne i Utskotten fingo hjelpa till vid Correctursläsningen.
Man hade derigenom vunnit detsamma, som jag åsyftat, att man skulle använda sådana personer, hvilka kunde påskynda Correctursläsningen.
Jag skulle äfven vilja främja det ändamål Herr Hjerta åsyftat, men icke på det sättf han föreslagit.
Ridderskapet och Adeln skulle, om de gingo in derpå, stadna uti ett afgörande, som stridde tvärt emot det beslut de redan fattat; det nemligen som Herr Grefven och LandtMarskalken nyss omnämnt.
Jag förenar mig så mycket häldre med Herr Ribbing, som det Utlåtande Stats-Utskottet nu afgifvit, skulle ålägga Extra Canzlisterne att läsa Correcturen.
Då jag vet, att det ej låter sig göra, <lå jag känner, att BevillningsUtskottet i sådant fall blef nÖdsakadt att Öka sin betjening, hvilket det vid denna Riksdag hoppats att kunna undvika, anhåller jag om afslag å Utlåtandet.
Hade det blifvit öfverlemnadt till Utskotten, att välja, hvilka embetsman de ville till det ifrågavarande ändamålet, hade de kunnat utse nå - 92 Den i April e. m. gon mindre sysselsatt, men det står bestämdt Extra Canzlisterne, och de äro mera än mycket sysselsatte.
De måste ofta skrifva om nätterne, och mera kan man väl ej begära.
Hans Excellence Herr Grefven och Lan AtMar skalken förklarade, att då bifall till StatsUtskottets Utlåtande skulle innefatta förändring eller upprifvande af Ridderskapets och Adelns, i anledning af ExpeditionsUtskottets förut aflåtne Memorial, i ämnet meddelte beslut, ansåg Hans Excellence sig endast böra förnya sin förut gjorde hemställan, att StatsUtskottets Utlåtande måtte läggas till Handlingarne.
Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 7 sistlidne Mars under N:o 91 afgifne, samt den 23 derpå följde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående Statens Ordinarie Räntors utgörande i Skåne, Blekinge samt Bohus Län.
Herr Hjerta, Gustaf: Detta Utlåtande är af enahanda lydelse, med det som StatsUtskottet vid 1823 års Riksdag afgifvit, och hvarom två Stånd då stannade emot två.
För min del anhåller jag, att det måtte förkastas.
Den princip, som i delta Utlåtande erkännes, och som af StatsUtskottet i8a3 antogs, är af en farlig beskaf - Den i April e. m. 95 fenhet, 5g §.
RegeringsForraen hade för afsigt att trygga en hvar egendomsägare dervid , att det värde, som hans egendom ägde, skulle blifva så till vida orubbadt, att aldrig partiel höjning i grundskatten skulle förändra det, utan att ökade skatter endast skulle kunna utgå genom Bevillning, som Rikets Ständer sig åtaga.
I §:n står uttryckeligen: hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie Inkomster „ och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas.
Det är denna satts, som är hufvudgrunden för nu varande beskattning och det är af största vigt, att icke rubba den.
Jag frågar, hvad conseqvens det är att begära en undersökning om dessa räntor, då man ej tillika begär en undersökning om de äldre skatterne öfver hela Riket, hvilka utan förvandling utgå.
Yi äga ju flere rubriker i Hemantals-räntan, som äro af enahanda beskaffenhet: 1Skjutsfärds-penningarnej som sattes uti blott penningar, ifrån att förut vara en natural-praestation; den innehöll nemligen skyldighet att skjutsa alla dem, sorn reste uti Stateus ärender.
Den sattes 1642 till penningar, nemligen 3 Daler silfvermynt; Boskapspenningarne j som beviljades 1620, till Riksgäldens betalning och Försvarsverkets underhåll, och sedan 1642 sattes till 2 Daler i penningar; Saltpetterhjelperij som uppkom deraf, att hvart hemman, till Saltpetternäringens befordrande, borde framskaffa ved till Kronans Sjudare 94 Den i April e. m. och förse deni med husrum, mat och dricka.
Den satles i penningar i644> och utgår efter en Daler och 17 öre.
Hvarföre skola ej alla dessa förändras efter myntvärdet, eller utgå efter markegång, om man skall förändra räntorne i de eröfrade Provincerne, hvilka, genom vid förenandet med Sverige gifne Försäkringar, derifrån befriats.
Men utom rättsgrunden, och den i Grundlagen förvarade rätt, som dessa orter äga, att
Staten ej skall pålägga dem andra skatter än bevillningar gemensamt med det öfriga landet, finnes ännu en annan åsigt af stor vigt.
Månne ej^ denna sak står tillsammans så mycket med frågan ora all jords lika beskattning, att frälserätten och andra privilegier på jorden i sammanhang med den borde komma i fråga?
Om det ena kan ändras, kan äfven det andra.
Månne ej dermed sammanhänger frågan om vårt mynts värde?
Jag kan och bör ej neka, att sådane enskille fall uppstått, att efter år 1809 augmentshemman hafva skattat mindre än de eljest gjort, och att löntagare fått mindre, än de före 1809 hade.
Men om förluster ägt rum på denna sida, hvad hafva icke på den andra räntegifvarne förlorat.
Det är en gifven sak, att det är i följd af vårt vacklande myntvärde, som spannmålspriserne äro så låga och ingen Spannmålshandel kan arrangeras inom Riket.
Våra priser äro mindre, än i de mest fruktbara Länder i Europa.
Skall man ej afse detta, 1 Den i April e. m. 95 utan under ett sådant olyckligt tillstånd göra undersökningar, hvilka åsyfta förökning af jordbrukarens skatter.
Jag kan ej förena mig om en sådan undersökning.
Den skulle sprida stor oro i afseende på egendomsvärdet.
Den skulle hindra köp, arfskiften och andra afhandiingar, samt försätta de ifrågavarande orterne i en beklagansvärd belägenhet.
Jag vill söka visa till siffran de stora resultaten, som skulle uppkomma; men innan jag går dertill, bör jag, hvad Skåne angår, erinra, att det i Malmö Recess har en laglig rätt, att ej få sina räntor förändrade.
Således är det en rättsfråga för den provincen.
Hvad de öfrige angår, finnes väl ej någon sådan handling; men Presterskapets och öfrige löner äro i dessa provincer i samma förhållande som i Skåne, af det skäl att de ansetts höra förblifva i samma tillstånd, som då provincerne eröfrades och, genom serskilte så kallade föreningar, blifvit stadfästade.
Allt detta skulle förändras; och frågan derom synes mig så vigtig och så obesinnad, att jag ej kan annat än på det högsta afstyrka, att man skulle fatta ett sådant beslut, som Stats-Utskottet föreslagit.
Skulle en sådan undersökning vålla ett slutligt beslut att hemmanen efter markegång skulle erlägga dessa räntor, blefve resultatet öfverdrifvet.
Jag har sett efter dessa förhållanden, och för att gifva begrepp om vigten af denna sak, vill jag blott upptaga de räntor, som Den i April e. m; till Staten oell dess Embetsman utgå, samt visa, hvad ökning i Skatter, som blott derigenom vållas.
De utgöra för Skåne ej mindre än ett belopp af 25o,ooo Rdr efter närvarande beräkningsgrunder. 1823 års Statsutskott förändrade beräkningen af Kronans ordinarie räntor, förut beräknade efter Kronovärdij på så sätt, att de upptogos efter femdubbel beräkning mot förut.
Denna höjning har visat sig icke vara öfverdrifven.
Den ordinarie räntan har gifvit öfverskott åt Staten, oaktadt den femdubbla beräkningsgrunden.
Nu uppstår det förhållande, att dessa 25o,ooo R:dr, om de utgingo efter samma grund, skulle utgöra ett femdubbelt belopp eller i,25o,ooo R:dr.
Blekinge utgör 32,000 R:dr; det komme att betala 160,000 R:dr.
Län skulle efter samma beräkning betala 25o,ooo R:dr.
Men hvad blefve första följden?
Jo, en nedsättning i hemmansvärdet, hvilken väsentligen drabbade Krono- och Kronoskatte-hemman.
Jag frågar, om de skulle tåla det?
De skulle, efter 5 procent, i Skåne, nedsättas med 20 millioner i Bevillningsvärde; Blekinge med 3 millioner och Bobus Län med 5 millioner.
Hvilka enskilta olyckor skulle icke deraf uppkomma, och man skulle ändå ej kunna utpressa summorne; hvilket inflytande skulle det icke hafva på de öfriga delarne af Riket genom behofvet af Bevillning?
På denna grund får jag
Den i April e. la. 97 jag afstyrka all fråga om att undersöka dessa förhållanden; och jag hoppas att 5g RegeringsFormen måtte blifva ansedd som ett tillräckligt skäl, att ingen partiel ökning för viss ort eller hemmantal må förekomma hos Rikets Ständer.
Jag anhåller om proposition till förkastande af Utlåtandet.
Herr Hallenborg > Carl Johan j förenade sig med Herr Hjerta.
Herr Ribbingj yirvict:
Hvad först betra
Här den af Herr Hjerta citerade Grundlags §;n, vill jag göra Ridderskapet och Adelil uppmärksamme' derpå, att i samma §. afhandlas om hvad Staten skulle tarfva, och att detta skall utgöras genom Bevillning.
Derom är nu ej fråga, utan om en ordinarie ränta skall utgå efter ena eller andra beräkningsgrunden, Herr Hjerta har anfört, att Malmö Recess bestämmer, att icke någon de utgående Räntornes förvandling skall äga rum, och han har påyrkat iakttagande af denna föreskrift; den äf Utskottet tillstyrkte undersökning leder just till detta mål, emedan, genom densamma skall uppdagas, om Räntorne böra utgå förvandlade, eller sådane de voro, innan förvandling ägde rum.
Hvad vi emedlertid på förhand veta, är att våra penningar blifvit förvandlade från ett högre värde till ett.
19 fr 7 g8 Den i April e. m. ringare, I alla fall tror jag, att, om sälten förhåller sig så, som Herr Hjerta anfört, och det sålunda vore ostridigt, att räntan borde nu oförändrad utgå, skulle man ej förlora på en undersökning.
Vi veta, att det nu är för andra gången som vi ventilera, om denna undersökning skall äga rum eller ej.
Tankarne vid sista Riksdagen voro i ämnet så delade, att två Ständ då stannade emot två.
Om man än antager, att Ridderskapet och Adeln vore upplyst, genom den undersökning Herr Hjerta inför dem nu anställt, så har dock icke denna upplysning spridt sig till de andra Stånden, eller gifvit saken en allmännelig til
I för litel ig utredning.
Det är sannt, att frågan inverkar på äganderätten; men monne hon derföre bor nedtystas.
Det hjelper till intet att begrafva elden under askan, emedan det rätta väl ändå sluteligen gör sig gällande, och forskningen derefter är det ändå, sora leder till en slutelig visshet och säkerhet äfven i äganderätten.
Om också vi nu afgöra saken pä samma sätt sorn vid sista Rikdagen, kommer den ändå troligen att ånyo väckas vid den nästa.
Herr Hjerta har sagt, att flere skatter, såsom bland andra Saltpettergärden, utgått iu! natura, men sedan blifvit bestämde i penningar, hvarmed oförändrat fått fortfara.
Det är sanni; men, det är att märka, att för de skatter Herr Hjerta citerat, som exempel, är bestämmelsen att utgå i penningar gif - Den i April e, m. 99 vell, och den har Sgt rurn genast efter desse skatters åläggande.
Det är nu fråga om, till hvilken natur Räntorne i Skåne, Blekinge och Bohus Län skola hänföras.— Herr Hjerta har sjelf förmält sig deruti vära tvifvelaktig.
Således skulle en undersökning äfxen för honom vara upplysande.
Emedlertid innan jag vidare yttrar mig, anhåller jag få veta, huru frågan är afgjord inom de andra Stånden, Kanske det är utan ändamål att med densamma här upptaga tiden, Undertecknad RiddarhusSecreterare :
Jag får deri äran vördsamt tillkännagifva, att det icke är mig bekant, huru denna fråga i de andra Stånden är afgjord.
I anledning af hvad Herr Hjerta yttrat, vill jag uppläsa den af Herr Hjerta citerade §, ända ifrån början.
Den lyder sålunda: Efter Rikets och StatsVerkets tillstånd och behof läte Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie Inkomster, och hvilka behof genom Revillningar böra fyllas.
Efter denria §. finnes intet hinder för en undersökning, huruvida en eller annan räntepersedel utgår, såsom, den bör, eller om den genom missbruk kommit att utgå annorlunda.
De uppgifter Herr Hjerta gjort om de många millioner, som genom denna T OO Den i April e. m. undersökning skulle komma i fråga, måste jag betvifla, tills det styrkes, på hvilka undersökningar de sig grunda.
Kan det ske, så blefve den ifrågasatte undersökningen öfverflödig, hvarföre jag kunde tillstyrka återremiss till StatsUtskottet, som komme i tillfälle att genom upplysningar ifrån KammarCollegium se, om uppgiflerne äro enlige med förhållandet; men då det icke är troligt, att man utan föregången undersökning kan få så bestämda uppgifter, sorn Herr Hjerta framställt, skall jag ej tveka att bifalla StatsUtskollets Utlåtande, hvarigenom undersökning kommer att äga rum, emedan en sådan ej binder till något resultat, förr an man är i tillfälle att stödja det på genom sakkännedom grundade, och ej på lösa, uppgifter.
Utom det åliggande StatsUtskottet ägde att upptaga Herr af Sillens gjorde motion, föranleddes Utskottet dertill genom flere från PresteStåndet InkomstBetänkan» det åtföljande anmärkningar.
Flere ledamöter inom detta Stånd bade uttryckeligen fordrat upplysning, huru det förhåller sig med ränlorne i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, som uti InkomslBetänkandet äro upptagne till qo,ooo R;dr.
I det svar på desse anmärkningar, hvilket redan är författadt, ehuru ännu ej tryckt, har Utskottet ingått i utredning af frågan och
Dpn i April e. pi - lot tillika åberopat det serskildta öfver frågan nu afgifne Utlåtande.
Af detta Utlåtande synes, att en praelirninaire undersökning blifvit företagen af tvänne Collegier, hvilka haft olika åsigter af saken.
Det ena har satt i fråga, att räntorne skulle sättas i persedlar, och sedan utgå efter markegång.
Det andra har blott fästat uppmärksamheten å den vinst, som nu tillflyter ränter gifvaren, och den förlust, som tillflyter räntetagaren genom förändringen i myntvärdet.
Det förhållande, som nu äger rum, har förut två gånger existerat.
Från 1716 till 1720 liqviderade x-äntegifvarne deras skatt med 2 daler silfvermynt som, betalt med koppar, utgjorde 2 runstycken.
Detta varade till 1720, då det måste återgå till det förra.
Hvad verkan det haft på deras välstånd, känner jag ey, men så var det; de fingo betala som förut, Samma förhållande var på 1760-talet, då en dylik myntoreda uppstod.
Då betalte de blott en tredjedel af det rätta värdet.
Vid myntregleringen 1776, som hade en reglering af Kronoräntorne till följd, stadgades, att alla räntor, som efter 1719 blifvit stadfästade, skulle betalas efter 6 daler silfvermynt, och de, som före denna tid ägt rum, hvaribland dessa voro, efter 3 daler silfvermynt.
Således betalades efter 1776 6 gånger så mycket, som under myntoredan.
Vi stå nu åter på samma punkt; huru långt försämringen kommer att gå, och om det TO* Den t April e. m. slutligen kommer att förhålla sig med vårt mynt, som emellan 1716 och 1720, kan ingen förutse, Emedlertid är endel af desse räntegifvare äfven Riksdagsmän, och domare i sin egen sak; skulle än hela nationen yrka slut på myntoredan, så äga de intresse att drifva den till en sådan grad, som i slutet af Carl XIl:s regering.
Det behöfves ej mera än detta, för att visa nödvändigheten af en undersökning.
Denna undersökning är föreslagen att af Konungen i underdånighet begäras, Jag gör mig försäkrad om Styrelsens vishet, att den så anställes, att den ej sprider den oro, som Herr Hjerta befarar.
Jag måste säga, att när bär ej är fråga om annat, än undersökning, och man vill vägra den, så vittnar det, att saken är sjuk.
Jag vet ej, hvarföre den, som har rätt, skulle frukta en undersökning; pröfningen sker sedan, och sker med lika lugn i denna fråga, sorn i alla andra, Ulskottet har fullgjort sin pligt, då det, på samma sätt som StatsUtskottetiSaö, redtsaken, och uppgifvit skälen för den tillstyrkte undersökningen.
Må bända har Utskottet ej känt saken så väl, som anmärkaren tyckes känna den; det hade då ej ådragit sig den tillvitelse, som det nu fått, att hafva handlat obesinnadt.
I brist af denna kännedom har det tillstyrkt undersökning.
För min del, såsom ledamot af StatsUtskottet, yrkar jag hvarken bifall eller afslag; jag har fyllt min pligt.
Den i April e. m. io3 då jag redogjort målet.
Men jag får tillägga att, om, såsom vid sista Uiksdagen, frågan nu skall afgöras genom votering, kan man säga, att den är tämmeligen beslägtad med den fråga, om hvilken för en tid sedan yttrades i BondeStåndet, att den, som älskar ljus, hör votera Ja, och den, som skyr det, hör votera Nej, Herr Hjerta:
Jag är skyldig hesvara de anmärkningar, som blifvit gjorde emot mitt anförande, och det så mycket mera, som man tillika vidrört så många principfrågor, att jag ej med tystnad hör förbigå dem, utan söka utreda de följder, hvilka af sådane grundsatser kunde uppkomma för landet.
Jag får anmärka att jag tror det vara en ovilkorlig pligt, att, på samma grund som för Skånes och Blekinges samt Bohusläns grundräntor, begära undersökning, om icke de flera i Hemmantalsräntan inberäknade, utan förvandling utgående, äldre Skatter, såsom:
Boskapspenningarnej skjutsfcirdspenningarne m. m. skulle förvandlas efter Markegång eller myntförliållandet förr och nu.
Grefve von Schwerin har visat det sammanhang, som detta ämne har med myntväsendet; men han har uraktlåtit nämna, att Skåne, Bohus Län, m. fl. ej måtte rå för, att Konung och Ständer allt ifrån i8o<) lemnat landet utan stadgadt mynt till förskrifningar och liqvider.
Lika litet rådde de för det, på i^öo- och pen « April e. m, 1760-talet.
Det är lika säkert, att genom jj65 års Riksdags beslut, att Skånska räntorne borde undersökas och förändras, en rubbning föresågs uti ägande-rätten, som ianhända hade sin kraftiga del uti upptågen 1772.
Då man begynner att sprida ängslan i dylika saker, kunna resultaten blifva sådane, som man icke förväntat sig.
På denna grund har jag vid förra Riksdagen, äfvensom vid denna, bestridt förslaget, icke af någon mörksens anda, icke för enskilt eller andra enskiltes intresse, utan af den orsak, att det vigtigaste i Samfjället är egendoms-säkerhet.
Men jag säger ock, att i 59 §.
RegeringsFormen finnes en tillräcklig motvigt emot ett sådant project-makeri i vår beskattning, emedan der står, att brislerne i Skattemedlen skola fyllas genom Bevillning.
Det finnes ingen laglig rätt för Rikets Ständer att påbjuda skatter, utan genom Bevillning, och Ben kan ej läggas på något visst hemman; till den måste alla innevånare, alla orter, alla classer bidraga i mohn af förmögenhet eller inkomst.