Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mången bland er, M. Hrr! känner denna njutning och tillfredsställelse, — men hvad helst än edra förfäder åt fosterlandet offrat, det vare sig i krigisk mandom eller fredlig idrott — huru stora förbindelser än fäderneslandet till dem eger — sannerligen, ert offer vore ändå större, läderneslandets tacksamhet till er blefve vida högre, edra ättlingar skulle till er blicka upp med ännu mera vördnad och stolthet än ni till edra förfader — om ni, till biläggande af ett halft århundrades borgerligt split, om ni, till förekommande af kanske än ytterligare ett hallt sekels inbördes fejder, i dag på Sveriges altar frivilligt och storsint nedladen sjelfskrifvenhetens arf, och i utbyte deremot prydde edra sköldar med medborgerlighetens krona.
208 Den 4 December.
Hr Roos af Hjelmsäter, Axel Augnst:
Jag får förklara, att jag af själ och hjerta tillhör det parti, som önskar det nu hvilande förslagets antagande, och att jag dertill röstar bifall.
Hr Stjerngranat, Gustaf Georg Henrik, anförde skriftligen: 1 en fråga af för fäderneslandet så vigtig beskaffenhet, som den förevarande, har jag ej velat afgifva mitt votum, utan att förut hafva tillkännagifvit några af de skäl, hvarpå jag stödjer det.
K. M:ts Nåd.
Propos. begynner med dessa ord: »Svenska folket har, med Försynens bistånd, så bevarat sin frihet och främjat sin utveckling, att det med ära intager en plats bland de folk, som gå framåt på civilisationens bana.
Hetta skulle det icke förmått utan en representation, som uppvuxet ur nationel grund och utbildats efter hvarje tids fordringar.» — I)et kan ej då förefalla annat än besynnerligt, att ur H.
Exc. Hr Just.-Stats-Ministerns anförande till Statsråds-prot:t erfara, att denna institution numera saknar underlag; och att finna den bortblåsas för att lemna rum för en ny skapelse, der, säge hvad man vill, den nyckel, som upplåter, och den, som igenlåter, är endast beroende af ålder och förmögenhet, och utan att man antager huruvida icke den närv:de representationen älven skulle, i någon mån, kunna för den nya skapelsen lemna nödigt material.
Hr Just.-Stats-Ministern anser såsom »ett särskildt tecken på tidens mognad för Ståndens politiska upplösning, stiftandet genom Stånden sjelfva af en provincial-representation, grundad på samfälta val, utan att dervid någon enda röst blifvit höjd till förmån för Ståndens rätt.»
Jag får då erinra, att kommunalförfattningarne, stiftade med afseende endast å länens och kommunernas ekonomiska angelägenheter, uppväxt ur sockenstämmorna, i hvilka ingen indelning efter stånd gjort sig, eller behöft göra sig gällande, eller förefunnits.
Jag har dock ingenting emot, att dessa inrättningar äro lagda till grund för det hvilande förslaget, endast deri jemväl funnes något af den nuvarande representationens historiska och nationela grunder, och jag kan ej fatta, hvarföre de skolat uteslutas, då den derpå hvilande institutionen mäktat så ärofullt framföra samhället på utvecklingens och civilisationens bana.
Hr Just.-Stats-Ministern yttrar, att »utan starka meningsstrider kan visserlieen icke en representationsform någonsin ombytas; men om Ståndens upphäfvande icke är annat än en tidsfråga, så bör den oundvikliga brytningen, så vidt möjligt är, påskyndas, ty den måste blifva svårare i samma mån som
Stånden blifva mera stridande mot tidsandan.»
— I detta fall hyser jag motsatta åsigter mot Hr Just.-Stats-Ministern.
I stället att blifva svårare, synes mig skiljsmessan böra blifva lättare, i samma mån Stånden blifva af tidsandan utdömda; och hvad de starka Den 4 December.
209 starka meningsstriderna angår, så får jag anmärka, att troligen icke någon på detta rum motsätter sig, eller icke önskar en representationsreform; att säkerligen ingen här påyrkar ståndsrepresentationens bibehållande; och att, hvad mig särskildt angår, jag redan för mer än 20 år sedan, då jag hade äran vara ledamot afj Konst.-Utsk:t och deltogj i uppgörandet af ett förslag till representationens ombildande, gjort mig fri från en sådan föreställning.
För egen del är jag således fri från känslan af några särskilda stånds-intressen.
Hvad åter beträffar yttrandet, att den oundvikliga brytningen måste påskyndas, så har uttalandet af denna tanke varit olyckligt, och den har blifvit missförstådd, hvilket visar sig äfven i en till mig enskildt ställd adress rörande det nu förevarande representationsförslaget, der den, som å ortens vägnar förer ordet, yttrar:
Hrrl denna kärlek till Konungen—detta troskap mot Kung, land och folk vill jag bevisa, och jag tror, alt vi alla vilja och skola bäst bevisa ett sådant troskap genom att grundligt undersöka förslaget, derefter stadga vår öfvertygelse, och slutligen samvi tsenligt afgifva våra röster, de må nu blifva för eller emot detta förslag.
Hvad detta förslag angår, så har jag ej något emot, att till dess grund lägga kommunalförfatlningarne; men jag önskade endast, att deri äfven inginge något af den historiska grunden.
Betraktar jag åter de båda kamrarne, så, hvad angår den andra, finner jag deri nationen delad i 2:ne klasser — den ena utgöres af dem, som bo på landet, den andra af dem, som bo i städerna.
Det säges oss visserligen, att »detta åtskiljande icke bör motiveras af stridiga intressen emellan land och stad.» — Jag har likväl svårt att göra för mig klart, att dessa intressen ej skola komma att göra sig gällande, och då, hvad jag antager, motivet är, att hos representanterna från städerna söka högre kunskaper och det konserverande element, jag i 2:dra kammaren saknar, så kan jag dock ej finna annat, än att detta konserverande element är ensamt nog sväfgt, om det ej i detta hänseende finnér stöd genom den lista kammarens sammansättning.
Dessutom är inträdet i 2:dra kammaren bestämdt af en census, som från valrätt och valbarhet utesluter flera, som nu ega dessa berättiganden.
Hvad angår l:sta kammaren, som tillsättes af landstingen, så har man der sökt att »bereda ett i sann mening aristokratiskt element»; och man har sökt ytterligare möjliggöra sådant derigenom, att ledamöterna kunna väljas öfver hela riket.
Jag befarar, att om landstingen skulle vilja häraf begagna sig, valen skulle komma att ske efter peksticka — något, som är mig lika litet kärt, den må föras uppifrån eller nedifrån; — och betraktar jag de egenskaper hos ledamöterna, hvartill vi hänvisas, så utgöras de af förmögenhet, af förmögenhet i förening med nit för det allmänna, eller af, åtminstone, ett af ärelvstnad H. I.
" 14 210 Den i December. lifvadt sinne — något, som synes mig ligga mycket nära hvad man i allmänhet kallar lycksökeri.
Slutligen är att anmärka den lätthet, hvarmed grundlagsförändringar tillvägabringas.
Dertill fordras en tid af till och med endast ett år, och skulle det lyckas att få ett grundlagsförslag hvilanda och den 2:dra kammaren derefter upplöses, och om nya val till densamma förordnas, så kan grundlagsförändringen åvägabringas efter en tid af endast några månader.
Då jag sålunda anser förslaget farligt, kan jag ej annat än gifva ett afslående votum beträffande förslagets antagande.
I det stadium, hvari representations-frågan nu inträdt, då på Ständernas bord till slutligt afgörande hvilar ett förslag, som lyckats tillvinna sig landets sympatier och hvars antagande Svenska folket med liflig, ja man kan säga, med brinnande oro påyrkar, under sådana omständigheter tror jag, att R. o. Ad. allt för mycket skulle misskänna ögonblickets betydelse och hvad de intressen, som betingat denna betydelse, fordra, om R. o.
Ad. å de anmärkningar, som mot detta förslags detaljer blifvit framställda, skulle fästa det afseende, att R. o. Ad. deraf funne sig föranledd att förkasta förslaget sjelft.
De hufvudsynpunkter, ur hvilka denna fråga bör betraktas, och som böra blifva bestämmande för R. o. Ad:ns beslut i denna vigtiga angelägenhet, äro enligt mitt förmenande, om det hvilande förslaget utan våda kan antagas, om det hvilar på sådana grunder, att fosterlandets lugna utveckling och förkofran dermed kunna befordras, om en bättre sammansättning af den första kammaren kan med de elementer, vårt land i detta afseende lemnar, erhållas, om den politiska ställningen här i landet medger, att reform-lrågans lösning kastas tillbaka inom de fromma önskningarnes område, samt slutligen om konungamakten genom förslagets antagande utsattes för faran att derigenom lida någon inskränkning i den makt, som ur dess eget och landets verkliga §ch välförstådda intresse bör densamma tillkomma.
De vådor, som förslagets motståndare deri velat finna, torde, om man ser dem i ögat, icke vara af beskaffenhet, att böra ingifva några för den sanna fosterlandsvännen grundade farhågor; det hvilande förslaget innehåller nemi., enligt mitt förmenande, restriktioner nog kraftiga att förebygga demokratien i den mening att den stora, hufvudsakligen af stundens ingifvelser beroende massan derigenom skulle undfå makt att förfoga öfver landets och folkets öden.
Och hvad åter demokratien angår, i detta ords ädla och upphöjda bemärkelse, eller att folket med de inom detsamma lefvande, i civilisationens tjenst arbetande krafter skulle blifva herrskande och styrande, deri föreställer jag mig, att R. o. Ad. destoinindre skulle finna något lyte hos sagde förslag, som R. o. Ad., med aristokratien på sin fana, alltid förfäktat, att det bästa inom samhället skulle vara herrskande, och någonting bättre, än folkväldet i nyss angifven mening, torde svårligen kunna uppställas; hvartill kommer det Ben 4 December.
211 på en gång lifvande och stärkande och med klokhetens fordringar öfverensstämmande i att omfatta de intressen och tendenser, som ega en framtid, och folkväldet är ett intresse och en tendens, som eger en framtid.
I afseende å det hvilande förslagets relativa värde, så tror jag, att det lemnar alla de garantier, som, med de elementer, hvilka äro att tillgå i vårt land för bildandet af en nationalrepresentation, genom en valordning, och så vidt på denna beror, kunna erhållas.
Att andra kammaren grundar sig på allmänna val, har af ingen ogillats, liksom man icke funnit valrätten till densamma vara för långt utsträckt; deremot har från deras sida, som ifra för upprätthållande af det bestående, bittra anmärkningar blifvit framställda mot den census, som blifvit faststäld för valrätt till denna kammare.
Man har nemi. sagt, att antagandet af census innebure ett underkännande af menniskorätt och menniskovärde, att man dermed skapade en fraktion af »uteslutna», som skulle blifva vådlig för samhällsordningen.
Dessa påståenden kunna möjligen låta ganska väl, men i tilllä mpningen på våra förhållanden tror jag dem icke vara af något synnerligt värde.
Dessa »uteslutna» tror jag ej för närvarande hysa någon synnerlig åhåga efter politiska rättigheter i nu afsedd mening, men skulle förhållandet i detta afseende förändras, så qvarstår ju alltid möjligheten att nedsätta eller ock alldeles borttaga denna census, en åtgärd, som jag för min ringa del och från min ståndpunkt skulle med glädje helsa.
Att dessa census-bestämmelser intagits i det hvilande förslaget, tror jag vara ganska välbetänkt, för att icke säga nödvändigt, om man önskade, att förslaget skulle antagas äfven i Borgare-St., der i annat fall ganska stora betänkligheter skulle hafva uppstått, emedan, i händelse sådane bestämmelser saknats, valmännens antal i städerna allt för mycket skulle ökats.
Hvad den första kammaren åter beträffar, så äro valrättsqvalifikationerna der så skärpta, att de borde tillfredsställa äfven dem, som hysa en ytterlig fruktan för demokratiens öfvervälde; valmännen till denna kammare utgöras nemi. uteslutande af män, åt hvilka det hedrande förtroendet blifvit lemnadt, att handhafva länets ekonomiska angelägenheter och utöfva en ganska vidsträckt beskattningsrätt.
Medlemmarne af dessa länsrepresentationer, landsting och stadsfullmägtige, tillsättas åter efter en röstskala, som måste anses fullt betryggande i så måtto, att den åt förmögenheten inrymmer allt inflytande på valen genom bestämmelsen, att hvar och en medlem af kammaren eger en röst för hvarje rdrs bevillning efter 2:dra art.
För min ringa del ogillar jag på det högsta denna röstskala, som åt ett fåtal bereder möjlighet att genom sina röster bestämma valens utgång, men mot den stora mängdens öfvervigt måste den dock anses erbjuda garantier, då denna stora mängds inflytande på valen faktiskt är tillintetgjord.
Visserligen har man sagt att landstingsmannen komma att tillsättas uteslutande med hänsyn till. deras egenskap att vara en valnämnd till törsta kammaren.
Ar väl 212 Den 4 December. detta möjligt?
Det måste fastheldre ligga i valmännens intresse att till landstingsman, dessa för länets förkofran så vigtiga platser, och med särskildt fästadt afseende å deras speciella och närmast liggande intressen, utse endast redbara, förfarna och kloka män.
Erkännes detta, eller att landstingen komma att bestå af hvad länen hafva mest framstående i förmåga, bildning och bepröfvad skicklighet i det allmännas tjenst, så måste äfven medgifvas, att med sådana kommittenter förste kammaren icke gerna kan komma att utgöras af andra personer, än de som måste känna sig uppmanade att motverka, icke allenast alla omstörtningar, utan äfven- allt, som kan inverka störande på det lugna framåtskridandet.
Beträffande valbarhets-qvalifikationerna till första kammaren, så har man mot dem anmärkt, att de troligen i tillämpningen skulle blifva utan särdeles betydelse, emedan man kunde hafva en egendom uppskattad till 80,000 rdr, men intecknad till 79,000 rdr, och att denna föreskrift således vore af föga värde.
Dessa anmärkningar tror jag dock sakna all vigt, likasom jag fäster ringa afseende på valbarhets-qvalifikationer i allmänhet.
Hvad man har att tillse är att finna goda och betryggande valnämnder; äro dessa faktorer goda, så blir produkten god.
Man har äfven talat om en annan förste kammare, som skulle bildas af representanter, utsedde af R. o. Ad., Presterskapet, de högst beskattade i länen och städerne, samt landstingen.
Att de här uppräknade valnämnderne skulle, säkrare än landstingen, skänka oss pålitliga målsmän för samhällets i sann mening berättigade konservativa intressen, tror jag vara mera än tvifvelaktigt; jag tror ej heller, attj omförmälde kategorier kunna i högre grad än landstingens personal hafva intresse al, att samhällets lugn icke störes eller rubbas.
Man har äfven framhållit
Adeln såsom den klass, hvilken löreträdesvis vore kallad att inom representationen vara de konservativa intressenas målsmän.
Men månne icke den s. k. medelklassen, köpmannen, industri-idkaren, jordbrukaren, har lika vigtiga intressen af att samhällets utveckling icke störes genom inre skakningar.
För män del tror jag förslagets förnämsta förtjenst just vara den, att samhällets alla bättre och ädlare krafter genom detsamma uppkallas till endrägtig samverkan för befordrande af fosterlandets andliga och materiella förkofran, och till motverkande af de elementer, som möjligen deri skulle vilja störande ingripa.
Denna endrägtiga samverkan skulle lätteligen kunna störas och möjligen aldrig uppkomma, om vid tillsättandet af den första kammaren något afseende komme, såsom här angifvits, att fästas å stånds- och klass-intressen.
Man har mycket talat om den politiska situationen och ur dess närv:de beskaffenhet velat hemta stöd för åsigten om nödvändigheten af förslagets antagande.
Denna situation har alstrats af den tänkande majoritetens inom nationen fasta öfvertygelse, att det hvilande förslaget på ett fullt betryggande sätt tillgodoser alla berättigade samhällsintressen, och situationen har blifvit
I 213 befallande genom samma majoritets allt mer och mer ökade visshet, att förslagets motståndare äro oförmögna att framställa ett bättre förslag.
Situationen är enligt mitt ringa förmenande sådan, att den med nödvändighet framtvingar samma förslag ånyo, om det nu skulle falla, och för att det då skall förklaras hvilande, behöfves endast 2 Stånds beslut, om det framkommer i forin af Kongl. Propos.; den framtvingar ock utan tvifvel en urtima Riksdag för beslutande öfver denna vigtiga angelägenhet, och situationen å Riddarhuset är slutligen sådan, att ingen med visshet kan förutsäga förslagets utgång.
För min del är jag öfvertvgad och jag hemtar stöd derföre genom temligen noggranna beräkningar, att förslaget har en mer eller mindre stark majoritet för sig, men om det ock folie med 10, 5 röster eller kanske på den förseglade sedeln, så vore segern endast ögonblicklig, ty R. o. Ad:ns ställning inom nationen är icke så sjelfständig, att den kan tillåta R. o. Ad. alt 2 gånger förkasta delta förslag.
Reformens vedersakare hafva äfven visat en synnerligen örn omvårdnad om konungamakten och yttrat mycken farhåga, att den genom förslagets antagande skulle försvagas, att Konungen skulle blifva en lekboll för partierna och neddragas till en blott namnstämpel m. m. dylikt.
Med denna befarade svaghet mena väl de, som derom orda, ett försvagande af konungamaktens inflytelse vid att verka, hvad för landet kan vara godt och nyttigt.
Nåväl, är konungamaktens inflytande i denna rigtning nu så särdeles stort?
Har den för närvrde någon så synnerlig stor förmåga att genomdrifva för fosterlandet gagneliga reformer?
Den sednare tidens historia, eller den från 1809, torde i delta hänseende kunna vitsorda, att konungamaktens strälvanden att åvägabringa val behöfliga reformer, ofta, om icke alltid, strandat mot Stånden och deras särskilda intressen.
Under denna tid tror jag, att konungamaktens styrka visat sig vida mer i kraften att återhålla än att framdrifva.
Deremot tror jag att regeringsmakten skall med den föreslagna representationen, utan att förlora något af hvad den bör ega af återhållande kraft, genom en innerligare anslutning till folkviljan, vinna i förmåga att föra landet framåt.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra och lifligt genomträngd af öfvertygelse!), att under nuv:de förhållanden och på det sätt situationen nu gestaltat sig, ett antagande af det hvilande förslaget bjudes af klokheten, och kan betraktas snart sagdt såsom en nödvändighet, finnér jag mig uppmanad att afstå från sjelfskrifvenhetens ärfda företrädesrätt och lägga min röst för förslaget.
Posse, Gösta:
Då jag nu börjar med den förklaring, att jag ernar rösta mot det hvilande förslaget, så är det icke något trots mot den allmänna opinionen, utan det är en med ödmjukhet, men ock med bestämdhet och lugnt mod afgifven förklaring af en man, som i detta allvarliga ögonblick är djupt 214 Den 4 December. genomträngd af tacksamhet mot den Högste, derföre att han i en sådan stund som denna icke är beroende af något annat än sin Gud och sitt lands lagar och derföre kan, då det är fråga om att ändra dessa lagar, yttra sig utan alla konsiderationer.
Anledningen, hvarföre jag med min röst kommer att bidraga till förkastande af detta förslag, har jag redan till en del förut tillkännagifvit på det enskildta sammanträdet på Börsen.
Jag vill derföre ej nu ingå i några detaljer, utan helt enkelt förklara orsakerna dertill vara, att jag icke i första kammaren finnér några garantier för ett konservativt element, och att jag anser förslagets anda i dess helhet vara förderflig för konungamakten.
Dessa två skäl borde jag närmare utveckla, meri de hafva blifvit så utförligt behandlade af utmärkte talare, att jag afstår derifrån.
En talare, som i dag yttrat sig, har ogillat förslaget, men dock ansett ställningen för dagen vara sådan, att det till och med vore en oafvislig nödvändighet att antaga detsamma.
Det är denna »ställningen för dagen», som jag vill med några ord behandla, och jag ber eder dervid ursäkta, Mina Hrr! om jag kommer att tala sanningens osminkade språk, samt vara öfvertygade, att om äfven bitterhet ligger i orden, finnes den dock icke i hjertat.
Man har sagt, att om detta förslag icke antages nu, så måste det oförändradt antagas inom kort, emedan allmänna opinionen ovilkorligen bjuder detta.
Detta uttryck har blifvit en trosartikel; men, Mina Hrr! det är endast en sorts trosartikel, och derföre vågar jag granska densamma.
För min del tror jag icke att så är förhållandet, och detta af två anledningar.
För det första är jag öfvertygad om, att vår närvarande Regering menar allvarligt med den förklaring, den så ofta afgifvit och ännu afgifver, att det är endast på ölvertygelsens lugna väg den vill hafva förslaget antaget.
Jag har visserligen tyckt mig höra, alt förslaget skulle, i händelse det nu faller, ånyo framläggas; men, Mina Hrr! att framlägga ett förslag, och att enständigt yrka på dess antagande är dock något annat, ty den method, som jag hört uppgifvas, nemi. att detta förslag skall ånyo och sedermera oupphörligen framläggas oförändradt, tills det punkt för punkt blifvit antaget, vore, Mina Hrr! en tanke, som står så nära revolutionens brant, att jag icke ens vill låta den instiga i min själ.
Vidare har man sagt, att Borgare- och Bonde-St:n icke skulle antaga något annat förslag än detta, hvilket för dem hlifvit en verklig trosartikel; men, Mina Hrr! jag tror icke heller detta, ty man har tillagt, att äfven om vi få ett bättre, skulle dessa Stånd icke antaga detsamma, och denna tanke, Mina Hrr! är det nu hvilande förslagets dödsdom, såvida det nu förkastas.
Borgare och Bönder sända hit till Riksdagen hvad de hafva bäst och ypperst; deras ombud beherrskas icke af några passioner eller fantasier, de äro landets klokaste män, hilsända från orterna för att pröfva hvad som är för landet bäst.
Om man nu säger, att de endast vilja hafva detta förslag, och icke mågot annat, som vöre fritt från de brister detta Den 4 December.
215 eger, så innebär ett sådant språk en beskyllning mot Borgareoch Bonde-St:n, som jag åtminstone icke vill göra dem.
Vi hafva i en nyss utkommen statshandling fått se, att förslaget skulle vara inskrifvet i Svenska folkets hjerta.
Jag bekänner att jag genast, när jag läste detta uttryck, blef förvånad, ty jag visste verkligen ej, att det gick så lätt att skrifva in en sak i Svenska folkets hjerta, detta besinningsfulla folk, som gerna pröfvar en sak, innan det antager densamma; men ännu mera förvånad blef jag, då jag i samma tidning, som meddelade denna handling, fann en annons, af innehåll att tidningens redaktion, för att göra det Kongl, representations-förslaget allmännare kändt bland folket, deraf föranstaltat en godtköps-upplaga för 10 öre.
Jag kan för min del icke anse en sak vara inskrifven i Svenska folkets hjerta, som icke ens är af detsamma kändt.
Vidare, Mina Hrr! vill jag förklara, —■ och jag bekänner det nu upprigtig! —, att i mitt hjerta har delta förslag varit inskrifvet.
Det fanns der för Irenne år sedan, och jag omfattade det med hela mitt hjerta; men, Mina Hrrl jag har blifvit omvänd af mitt förstånd.
Mitt hjerta fann detta förslag vara afgifvet med de aldra bästa tendenser, men mitt förstånd visade mig, att det ej innebar tillräckliga garantier.
Mitt förstånd förde mig öfver till ett annat land, till Danmark; der såg jag en författning, som var byggd på lika bred demokratisk basis, som den nu hos oss föreslagna, der såg jag en konungamakt släpad i smutsen af partier, som rasade emot hvarandra med ok liflig ilska, endast öfverensstämmande uti dess gemensamma anlopp mot konungamakten.
Således, Mina Hrr! tror jag verkligen, att denna tanke, nemi. att förslaget är inskrifvet i Svenska folkets hjerta och derföre olörändradt måste antagas, som nu tycks röra sig hos så många och som, snart sagdt, vill löpa bort med deras öfvertygelse, hvilar på falsk grund och är inpreglad på ett konstladt sätt.
Men, Mina Hrr! det finnes en annan tanke, en annan sak, som är djupt inskrifven i Svenska folkets hjerta, och det är representations-reformens nödvändighet; den står der och den kan icke ryckas upp med rötterna; derföre är representations-reformens nödvändighet för mig klar, för den vill jag kämpa, för den vill jag olira mina krafter, men det nir hvilande representations-förslaget vill jag bekämpa.
Man säger, att om Adeln framlägger ett förslag till representationens ombildning, så är det ej allvar dermed, utan man åsyftar endast att nu, som flere gånger förut, undanskjuta hela frågan.
Jag ber eder härvid, Mina Hrr! besinna, hviken stor inkonseqvens man begår, när man, på samma gång man är på väg att fråntaga oss de rättigheter, våra fäder förvärfvat, och fordrar, alt vi skola lemna dessa, lägger oss till last hvad våra fäder gjort, ty, Mina Hrr! det är icke detta Riddarhus, som har förkastat framlagda representations-förslag, utan de föregående, och icke kunna vi bära skulden derför.