Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stms upmärksamhet på nödvändigheten af ett, såsom nämndt »är, äfven dessutom i alla afseenden önskvärdt, ordnande af de unio»nella förhållandena, på ett sätt, som betryggar de begge rikenas »politiska ställning.» — Jag har temligen upmärksamt följt debat» 428 D en 28 Mars f. m. terna så viii i det offentliga som inom ItiksStånden i denna fråga, samt äfven med noggranhet genomläst Utsk:ts Bet:de i ämnet, men ingenstädes funnit nyssberörde motiv ens antydt; och jag tror att det både i allmänhet och särskildt hvad denna skrifvelse beträffar, är ganska vådligt att uti B.
St:rs skrifvelser inlägga helt andra motiver, än som verkligen föranledt deras beslut.
För egen del bekänner jag åtminstone att det af Hr Gr:n omnämnde motiv icke på det aflägsnaste inverkat på min öfvertygelse.
På grund afhvad jag nu anfört, anser jag således att detta motiv bör helt och hållet utgå, hvilket icke heller stör skrifvelsen i dess helhet.
Vidare och ehuru
Hr Gr:n i allmänhet söker att vara så grannlaga som möjligt, förekommer likväl i skrifvelseförslaget ett uttryck, hvilket jag tror bör utgå, emedan det lätt kan misstydas.
Het heter der: »Det misstroende eller de missförstånd på Noriges »sida, som vid föreningens grundande angåfvos såsom hinder för de »begge folkens närmande till hvarandra, hafva, oaktadt de från »Sveriges sida gifva bevis på redlighet i afsigler och eftergifvenhet »för framställda fordringar» etc.
— Det är visserligen en sanning, att
Sverige gifvit några prof på dess redlighet i afsigter.
Jag vill icke eller påstå, att ju möjligen vid något tillfälle motsatsen kunnat vara händelsen å andra sidan; men om man vill iakttaga skyldig grannlagenhet, så är det, enligt min tanke, icke rätt att begagna ett uttryck, som möjligtvis skulle kunna tydas så, att man förutsatte att oredlighet i afsigter egt rum å Noriges sida.
Jag hemställer således att dessa ord »redlighet i afsigter» måtte borttagas.
Ett alldeles nytt ämne, som icke innefattas i R.
St:rs beslut, förekommer äfven i Gr.
Det är en antydning om förändringen af unionsflaggan.
Och om än förhållandet härmed åtskilliga gånger under SiksStåndens debatter varit vidrördt, så har dock något beslut om dess inblandning i denna fråga icke blifvit fattadt.
Dessa äro de anmärkningar, jag hufvudsakligen har att göra vid den del af Gr.
Sparres förslag, som afser motiverna till B.
St:rs önskan om en revision af Föreningsfördraget
Deremot saknar jag till min stora förvåning all slags motivering för den andra frågan, den, som likväl väckt de hetaste striderna och som i närvarande stund är af den största vigt, nemi. frågan om Ståthållareskapet.
I afseende derå har Hr Gr:n icke anfört ett enda särskildt motiv.
Ty sedan, hvad angår revisionen samt de ömsesidiga handels-förhållandena, Hr Gr:n framställt åtskilliga motiver samt derifrån ledt sig till en framställning af E.
St:rs önskningar i dessa hänseenden, har Hr Gr:n först, om jag så får uttrycka mig, i skrifvelsens svans låtit inflyta B.
St:s hemställan rörande Ståthållarefrågan samt affärdat denna endast med följande ord: »hvarjemte B.
St:r i und. hemställa, att den af Noriges Stor»thing för dess del beslutade ändring i Noriges grundlag, hvarige»nom det i samma grundlag intagna unionella stadgande att till »Ståthållare i Norige kan utnämnas antingen en Norrman eller en »Svensk, skulle komma att uphäfvas, icke måtte af E. K.
M:t till »pröfning företagas förrän i sammanhang med de förändringar af Den 28 Mars f. m. 42!» »eller tillägg till föreningsbestämroelserna, som af den begärda revisionen kunna föranledas».
Detta framstår i sanning alltför naket och indifferent i en fråga, sorn väckt så mycken agitation.
Då dessutom adressen är ställd till K. M., synes det mig vara både en skyldighet å 11.
St:rs sida och ett billigt anspråk å Konungens, att de motiver må klart och tydligt framställas, hvarpå en sådan begäran är grundad, hvilken man nogsamt vet att K.
M. har många betänkligheter att bifalla.
Jag anser derföre de motiver, hvilka uti Hr Nordenfelth förslag äro anförda för hemställan ang.
Ståthållareskapet, böra uti förslaget till den und. skrifvelsen intagas.
Denna motivering är af följande lydelse: »Sedan frågan om revi»sioti af föreningsfördragen mellan Sverige och Norige blifvit hos »R.
St:r väckt, hafva R.
St:r inherotat, att Noriges nu församlade »Storthing lör dess del'beslutat uphäfvande af Ståthållare-Embetet, »till hvilket, enligt 14:de §:n af Noriges grundlag, E. K.
M. eger »att utnämna antingen en Norrman eller en Svensk.
Detta stad»gande har af Noriges förening med Sverige betingats och, till följd »af densamma, medelst underhandlingar mellan Sverige och Norige, »i sistnämnde lands grundlag influtit och såväl härigenom som med »afseende på dess innehåll, är det otvifvelaktig! en bestämmelse rö»rande föreningen mellan Sverige och Norige, hvilken icke, med bi»behållen helgd åt båda rikenas vid föreningen stadgade rättigheter, »kan af Norige ensamt ändras eller uphäfvas, utan hvilken bör be»handlas i den ordning, som för handläggning af unionella ärerider »blifvit bestämd.
St:r emellertid funnit sig böra hos E. »K. M. i und. anhålla» etc.
— I denna motivering talas hvarken om den högre principala ställningen, ej heller vidrör den några andra förhållanden, som kunna såra Norrmännen; men den ger i öfrigt giltiga skäl för R.
St;rs önskan, att med frågans pröfning måtte få upskjutas intill dess en allmän revision af löreningsfördraget kommer till stånd.
Jag hemställer alltså att de af mig nu upliiste motiver må i förslaget införas i stället för Gr.
Sparres helt och hållet omotiverade framställning ang:de Ståthållareskapet.
Sedan jag vid förra plenum afgaf mitt förslag till underd. skrifvelse i ämnet och vid samma tillfälle hörde de båda öfriga förslagen till enahanda skrifvelser upläsas, hafva sammanträden egt rum, der jemväl flere af de andra Ståndens ledamöter varit närvarande.
Sådana rättelser hafva dervid blifvit vidtagne uti Grefve Sparres förslag, att det nu är, åtminstone för mig, i hufvudsaken nöjaktigt.
Jag erkänner gerna de fördelar, det obestridligen har, nemi. att vara mera concist och, i följd deraf, lättare sammanhållet än mitt förslag.
Anledningen, hvarföre det af mig nu afgifna försteg erhållit den längd och vidlyftigare form, det innehar, har varit den, att jag ansåg mig, såsom en enskild representant och tillika Ordförande i det Utskott, på hvars Betänk, skrifvelsen grundade sig, skyldig att hålla mig närmare efter Utsk:s tankegång och framställningssätt, — en skyldighet, som Gr.
Sparre icke haft.
Derföre har han ock haft friare händer för upställniu - Den 28 Mars f. m. gen af sitt förslag uti en sådan ('orra, sora, — jag tror det — för de fleste faller sig behagligare än den tunga form, som det andra förslaget, i följd af omnämnde orsaker, erhållit.
Jag vill icke neka, att jag skulle ansett det vara ganska smickrande för mig, om mitt förslag vunne företräde framför de andra; men då ingen representant, som har någon känsla för vigten af det kall, för hvilket han finnes här, bör kunna låta sådana småaktiga motiver i någon man inverka på sitt handlingssätt och jag i öfrigt anser af största vigt att R. o. Ad. icke tvistar om de ord, hvilka skola finnas i denna K. 8t:rs skrifvelse, utan enigt samt utan ^votering derom öfverenskornmer, så är det också klart, att då man i en smakfråga, som denna till tn viss grad iir, hellre upoffrar sin egen smak för att få ett enigt slut, än håller på att tvista om företräde af ett eller annat ord, ett eller annat uttryck, — så söker man afven att blifva öfverens om framställningssättet, då man iir ense om sjelfva saken.
Jag ser för öfrigt uti en sådan skrifvelse till K.
M:t egentligen icke annat än ett slags missiv till R.
Det är visserligen en sanning, att Utsk:ts Betänk, icke åtföljer denna skrifvelse, samt att sålunda skrifvelse!), stride taget, icke kan kallas ett missiv.
Den är, från denna synpunkt sedd, en i och för sig sjelfständig handling; men jag kan dock icke föreställa mig att hvarken K. M:t eller den Komité, som framdeles kommer att behandla frågan, kan förbise sjelfva grundhandlingen eller R.
Stms på Utskits Betänk, grundade beslut.
I följd af min öfvertygelse att så är förhållandet, anser jag ock att man bör göra allt hvad man kan, för att få orden i denna skrifvelse, eller, efter min upfattning, »missiv», så litet stötande, så behagliga sorn möjligt.
När nu ytterligare härtill kominer, att icke sjelfva saken är på något sätt åsidosatt samt ordalagen i Gr.
Sparres förslag till skrifvelse derjemte, hvad sjelfva slutpunkten vidkommer, äro öfverensstämmande ined Utskits Betänk., så vill jag icke så serdeles mycket fästa mig vid en, allt efter hvars och ens särskilda subjectiva upfattning eller åsigt, bättre eller sämre motivering.
Derföre håller jag icke så strängt uppå att yrka bifall till mitt förslag, utan vill söka medverka för antagandet af det förslag, som kan vinna för sig majoritet, icke allenast här, utan jemväl hos de öfriga Stånden.
Hvad särskildt 2:ne af de andra Stånden beträffar, har jag af de yttranden, hvilka i går vid sammankomsten algåfvos, anledning att förmoda, det Gr.
Sparres förslag derstädes har mera utsigt för sig att vinna framgång.
Posse, Knut; Jemte det jag yrkar bifall till den af Gr.
Sparre föreslagna skrifvelse, anhåller jag dock att dertill få foga ett tillägg, hvad de punkter beträffar, som upräknats såsom utgörande föremål för revisionens upmärksainhet.
Denna period skulle alltså lå följande lydelse:
Bland de ämnen, sorn vid den af R.
St. sålunda nödig ansedda revision af föreningsfördråget synas förtjenta af synnerlig upmiirksamhet, tillåta R.
St. sig att upgifva:
D en 28 Mars f. m. »Konunga-, Thronföljare- och Förmyndarevals anställande; Inte»rimsregeringens sammansättning och verksamhet; UniousKonungens »dispositionsrätt öfver Arméen och Flottan, samt Försvarsverkets »skyndsamma ordnande efter gemensam plan; nödvändigheten af en »för båda rikena gemensam örlogsflagg; grunderna lör utgörandet »af bidrag till gemensamma kostnader; inrättandet af och formen »för en på rättvisa grunder bygd uriionell representation för vissa »ärendens behandling; etc.» Såsom bevis derpå, att äfven inom Norige tanken på en förändrings nödvändighet, hvad unionsrepresentationen i flaggan beträffar, förefinnes, ber jag att få uplfisa några rader ur Morgenbladet för den 16 Mars.
Dessa lyda som följer: »Om man har vaeret heldig i valget af en Ministerflag, skal vi lade vaere usagt, maaske Brag af begge Kigers Flag; hvart med Unionsmaerket, havde vaeret mere passende, og mot en saadan Förändring vilde jo intet vaere tilli inder, om Kongen maatte findé den beföiet.»
Jag får vidare anföra FJygeblad lör den 23 Mars N:o 5 pag. 23: »Navnlig er det klart, att Kongen ogsaa da havde havt det i sin Magt at beskikke en Svensk til Statholder efter Grundlovens g 14, og at han havde kunnet, ja vel endog maattet lade vort Orlogsflag blive et Unionsflag, medens vi deiimod aldeles ingen Fördring kunde havé, ligesaalidt som vi nu kunne havé det efter Grundlovens g lil, paa at Sverige skal före Unionsflag eller optage vore Farver i si t Unionsflag, dersom ikke dette ansees at vaere begrundet i Bigsactens nödvéndige Conseqvense», samt slutligen samma Flygeblad pag. 24: »Det er imedlertid ikke Grundlovens gill, men Bigsactens Forskrifter om Bigernes Eenhed mod Fienden, som lör Sverige medförer nödvendighetCn af at taale, at baade Sveriges och Norges Orlogsflag er et Uniomflag».
Med stöd af nu upläste citater, tror jag mig kunna påstå, att nödvändigheten af en förändring uti detta fall är insedd afven i Norige, att det tillhör Sverige, såsom den äldre brödren, att visa den takt och delikatess, att åtminstone väcka denna fråga om en förändring i flaggan; ty icke kan man begära att.
Norige, som en gång anhållit att få utbyta sin nya koopvaerdi-flagga mot vår flagga, skal) kunna nu komma fram med en förnyad hemställan, att få begagna Svensk örlogsflagg.
På sä tt jag förut nämnt, anhåller jag derföre om bifall till Gr.
Sparres skrifvelse, med dertill nu föreslagna tillägg.
Ilr Bibbing, Arvid:
En gång tala och dervid blifva, är bättre än mång ord skrifva.
Hvad kan man säga att 11.
St:r i detta hänseende talat?
Svaret härå lemnar Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts Betänk, i frågan, hvilket de bifallit.
Huru hafva de vidblifvit det?
Genom att (fe remitterat detta Betänk, till expedition af det B.
Stms Utsk., som enl.
Grundlagen skall upsätta B.
Hvarföre nu icke låta denna expedition afgå?
Om man såsom skäl härför anför, att uti sista plenum anm:r framställdes , häremot, så vill jag i afs:de härå förklara, dels att dessa iaum:r syntes mig vara af mindre betydenhet, dels att de derjemte icke 432 Den 28 Mars f. m. voro flere än dera vi i dag här afhört, afgifne icke allenast i form af anm:r utan äfven som tillägg vid de nya förslag, som man i st. f. Exped.Utsk:ts velat framhafva.
Således, och i öfverensstämmelse med hvad en föreg:de talare yttrat såsom skäl för bifall till ett af desse, att nemi. man bör söka enhällighet, hemställer jag, att man icke må frångå den form, som hittills, såvidt jag kan erinra mig, alltid varit öflig vid expedition af R.
För öfrigt hyser jag den öfvertygelse, att, då det Svenska folket skrifver till sin Konung, som. — man måste antaga det —, uti detta fall redan förut vet hvad det åstundar, det icke är så särdeles vigtigt om man uttrycker sig på ena eller andra sättet, då ändock saken är enahanda.
Jag för min del får således, i likhet med den framställning i ämnet, som af en gammal man uti förra plenum gjordes, hos Hr Gr:n o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till Exped.- Utsk:ts föreslagna underd. skrifvelse, samt i sammanhang dermed hemställa, att densamma måtte, så fort ske kan, få afgå, då det kommit derhän att ärendet är afgjordt utan hinder af handlingars tryckning, hvilka för en nogare och mera allmänt épridd kännedom af våra förhållanden till Norige kunnat vara nödig, och det icke ligger så synnerlig stor vigt uppå några ord mer eller mindre, blott dessa ord äro i enlighet med det förut fattade beslutet.
Med aid. af de föreg:de talarnes yttranden får jag förklara, att jag, för min del, visserligen icke skulle upställa så stora svårigheter mot en ändring uti eller ett tillägg till mitt förslag, — äfven om detta tillägg skulle vara af den icke så oväsendtliga art, som det af Gr.
Posse nyss här framställda, — såvida icke nämnde förslag uti en samling af ett icke ringa antal af RiksSt:ns ledamöter utgjort föremål för pröfning samt dervid blifvit godkändt i dess nu befintliga skick.
Med hänsigt härtill anser jag mig hafva allt skäl att befara, det ifrågaställda förändringar och tillägg möjligen skulle möta motstånd hos de ledamöter af öfriga KiksStånden, som deltogo i granskningen, och såmedelst lända till tidsutdrägt, diskussion o. s. v.; men icke hafva något annat resultat till påföljd.
Jag tror således att 0111 det ifrågavide förslaget kan, utan några betydliga förändringar, här antagas, så vore det för saken nyttigast.
Härefter ber jag att få till besvarande uptaga några af de utaf
Hr Dalman gjorde anm:r.
Till en början har Hr Dalman yttrat, att den i sanning ganska korta meningen af endast 8 rader, som afhandla de politiska förvecklingarne i Europa, hvilka jemväl berört hallon och fästat upmärksamheten på ett i alla fall nödvändigt ordnande af de inre förhållanderna, borde utgå.
Det synes mig, att R.
St:r, med alside på hvad som under sednare tider och synnerligast sedan år 1854 inträffat, i sanning icke böra med liknöjdhet åskåda de politiska förhållanderna, utan derpå häntyda, då en handling af den vigt, som denna, till Konungen framlemnas; samt att så mycket mer skäl härtill förefinnes, som icke någon hufvudsaklig vigt är lagd uppå denna omständighet, utan densamma allenast Den 28 Mars f. m. 438 allenast är anförd såsom ett biskal, ett skäl jemte de öfriga, som blifvit nämnde.
Den andra anm:n af Hr
Dalman var mot de derpåföljande orden: »Det misstroende elier det missförstånd å Noriges sida, som vid föreningens grundande angåfvos såsom binder för de begge folkens närmande till hvarandra, hafva, oaktadt de från Sveriges sida gifna bevis på redlighet i afsigter och eftergifvenhet för framställda fordringar etc.» Hr Dalman har i afs:de härå yttrat, att det skulle vara oriktigt att här tala om »redlighet i afsigter», emedan, —- så anser Hr Dalman —, detta skulle möjligen kunna häntyda på någon mindre redlighet å den andra sidan.- Jag tror sannerligen icke att någon supponerar det K.
St:r till den grad fara fram med förtäckta ord eller understuckna meningar uti en skrifvelse, som de aflåta till sin Konung; dessa ord måste naturligtvis betraktas i sammanhang med den öfriga meningen.
Man finner då att orden: »redlighet i afsigter och eftergifvenhet för framställda fordringar» äro uti detta förslag till underd. skrifvelse angifna såsom motstycke till »misstroende och missförstånd å Noriges sida» och således äro ganska väl på sin plats.
Det har vidare blifvit sagdt, att den också särdeles korta antydningen om flaggan, som i mitt förslag förekommer, icke vore motiverad.
Med afs:de härå anförde jag uti R. o. Åd:s senaste sammankomst, att jag ansåg olämpligt att utförligt uti ifrågavide skrifvelse afhandla allt, hvad som finnes uti Utsk:ts Betänk, omforma Idt, men derjemte oriktigt att helt och hållet utesluta en uti nämnde Betänk, åberopad omständighet.
Man har slutligen anmärkt att jag icke uti skrifvelse!) andragit några motiver för framställningen i afs:de å Ståthållare-frågan.
Jag får likväl erinra att, då R.
St:r uti en skrifvelse, af den vigt som förev:de, framlägga för Konungen resultatet af sina debatter och till Honom frambära sina önskningar, så torde det vara lämpligast att i korthet omnämna ett förhållande, hvilket måste antagas vara fullkomligt lika väl bekant för Konungen och Hans rådgifvare som för representationen, om icke genom annat dock genom de diskussioner, hvilka uti representant-församlingen förekommit ronde denna fråga, hvilka dessa rådgifvare, efter hvad vi känna, antingen deltagit i eller afhört.
På grund häraf kan icke vara lämpligt att anföra någon ytterligare bevisning i en fråga, hvilken sedan flere månader tillbaka blifvit diskuterad uti båda rikenas press.
Huru man än upställer denna bevisning, kommer man dock alltid att ge motsidan ani. till anfall.
I följd häraf synes mig, — jag uprepar det —, i sanning olämpligt att uti en skrifvelse, som aflåtes till Konungen, intaga ett vidlyftigt ordande om en sak, hvilken redan är inom representationen bevisad oell för hvilken representationen, vid framställning till Konungen af dess underd. önskan, således icke behöfver anföra vidlyftiga bevis, men at.t grunderna för R.
St:rs skrifvelse böra i korthet angifvas.
Detta är gjordt i mitt förslag.
Der säges nemi.: »Under sådana förhållanden, som gifva ani. förmoda, att åt de vid Unionens grundläggande bestämda vilH.
IV. 28 434 Den 28 Mars f. In. kor icke gifvits den form, som kunde underlätta möjligheten af dess framtida utveckling, hafva R.
St:r icke kunnat lemna obemärkta de från Noriges sida tid efter annan framställda anspråk på förändringar i dessa vilkor, bland hvilka E.
St.r tillåta sig att särskildt anföra: dels frågan om ett annat sätt för behandlingen af diplomatiska ärenden; dels förändring af Konunga-titeln och namn-chiffern; dels slutligen det af nuv:de
Storthing för dess del beslutade uphäfvandet af det vid Unionens stiftande betingade stadgande i Noriges & ömse sidor antagne grundlag, enl. hvilket Konungen eger att i spetsen för den i Kristiania residerande regering, der han så skäligt finner, i Unionens intresse insätta en Svensk man; hvilka förändringar etc.
Om R. o. Ad. tillåter mig att med dessa ord jemföra de ord i Hr Nordenfelth förslag, som afhandla samma ämne, och hvilka Hr
Dalman yrkat skola uti den underd. skrifveisen intagas i st. f. de af mig föreslagna, så tror jag, att det Högd.
Ståndet skall finna dessa mina ord, ehuru i korthet affattade, dock mer lämpliga.
Det heter nemi. uti Hr Nordenfelts förslag: »Detta stadgande har af Noriges förening med Sverige betingats».
Det är ju alldeles samma ord, som i mitt förslag förekommer.
Fortsättningen af nyss påbörjade mening är följande: »och, till följd af densamma, medelst underhandlingar mellan Sverige och Norige, i sistnämnde lands grundlag influtit».
Afven dessa ord innefattas uti den af mig föreslagne mening.
Båda förslagen äro sålunda hittills likstämmande; — men en skillnad dem emellan visar sig deruti, att jag tillagt orden: »i Noriges & ömse sidor antagna grundlag»; och har jag med omnämnde ord velat antyda, att dessa bestämmelser träffats mellan Storthinget och de Svenska Kommissarierne.
Derom finnes ingenting nämndt i Hr Nordenfelts förslag.
Ytterligare heter det uti sistnämnde förslag: »och såväl härigenom, som med afs:de på dess innehåll är det otvifvelaktigt en bestämmelse ronde föreningen mellan Sverige och Norige, hvilken icke, med bibehållen helgd åt båda rikenas vid föreningen stadgade rättigheter, kan af Norige ensamt ändras eller uphäfvas, utan hvilken bör behandlas i den ordning, som för handläggning af unionella ärenden blifvit bestämd».
Nu hemställer jag till Eder, Mine Hrr!
Då man antyder dessa båda grunder för R.
St:rs skrifvelse, att nemi. frågan dels är betingad vid unionens ingående, dels intagen i Noriges å ömse sidor antagne Grundlag, erfordras det då, att man skall likasom söka hjelpa Konungen att deraf draga den slutsats, att den icke ensidigt kan uphäfvas?
Anför man åter, i enlighet med mitt förslag, att detta är en fråga, som rör unionen, ett stadgande, som vid unionens ingående blifvit betingadt i Noriges grundlag, så synes mig detta framställningssätt till Konungen både vara lämpligare och mera innehållsrikt än det förslag i ämnet, Hr Dalman nu påyrkar.
Då jag icke eger förutsätta, att icke K.
M. af dessa påpekade ord täckes göra den slutledning, sam sannerligen gör sig sjelf, så utesluter jag dessa deduktioner, hvilka jag af nyss anlörde skäl anser fullkomligt öfverflödiga.
Jag har varit och är af den åsigt att en handling af den betydenhet, som denna, icke bör genom vidlyftig
Den 28
Mars f. in 435 motivering antyda att den behöfver några bevis; utan det är, enl. min öfvertygelse, alldeles tillräckligt att R.
St:r uttala de grunder, hvarpå de stödja sin anhållan.
Hr Cederschiöld, Bob. Teofr.:
Efter min åsigt ligger det synnerlig vigt deruppå, att en underd. skrifvelse, i ett ämne af denna beskaffenhet, icke ingår uti vidlyftiga detaljer, ty i sådant fall blir säkerligen följden att man å andra sidan kommer att haka sig fäst vid en eller annan af dessa detaljer, den nemi., för hvilken skälen anses svagast och att man uteslutande håller sig vid att söka vederlägga den samt dermed anser sig hafva veder lagt alltsammans.
Det är af detta skäl jag lemnar företräde åt Gr.
Sparres förslag, hvilket minst ingår i detaljer, men som dock, efter de förändringar uti nämnde förslag, Gr:n i går medgifvit, är af den omfattning, saken kräfver.
De anmtr, som Hr Dalman framställt mot Gr.
Sparres förslag, synas mig redan vara af Qr:ti vederlagda.
Om ock, vid första påseendet, kan tyckas att Hr Dalman icke utan skäl anmärkt att Gr.
Sparres framställning ronde Ståthållarefrågan saknade motivering, så finner man dock, vid en närmare granskning, att de uti Hr Nordenfelts förslag angifne motiver verkligen finnas jemväl uti Gr.
Sparres förslag, fastän på annat sätt framställda.
På de nu af mig aulörde skäl får jag således tillstyrka bifall till Gr.
Sparres förslag samt, i sammanhang dermed, hemställa att jemväl MedStånden måtte inbjudas att detsamma antaga.
Hr Ehrenhoff, Gust. Herm.:
Som Regeringen redan —- vi kunna med temlig säkerhet antaga det — till alla delar full komligt känner R.
St:rs tanke i denna fråga, så anser jag, att den underd. skrifvelse!) till K.
M:t i ämnet bör innehålla så litet vidlyftiga motiver om möjligt.
Det är på denna grund som jag ger Gr.
Sparres förslag företräde framför de öfriga, med dervid likväl fogadt förbehåll, att Gr.
Posses hemställan rörande flaggan kommer att uti nyss omförmäldte förslag intagas.
Jag skulle visserligen hafva önskat, att Gr.
Posses första förslag, hvilket, om jag minnes rätt, afsåg att Sverige skulle återfå sin gamla flagga, blifvit uti Gr.