Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror ej, att det är genom förändringar af ord och stadganden i grundlagstexten, utan geT nom utbildning af folkets politiska begrepp, genom en ändamålseniigare organisation af folkombudens rådplägningsformer, med ett ord, genom den parlementariska maktens kraftfulla och sansade utöfning, sorn konungamakten kominer att hållas inom de gränser grundlagen utstakat.
Jag är således af den Öfvertygelse, att ifrågavar.
, grund lagsför - 7o Den 5 Augusti f. m. ändring icke är så högst nödig, att Utsk. dertill haft den anledn. att föreslå densamma hos Ständerna, som 81 §:n Reg.Fm förutsätter.
Min afsigt är likväl icke nu att tala om Const.Utsk:s förslag, utan endast att protestera mot hvad Hr Lefren synes förmena, att nemi. ordet ”allena” i 4 §:n Reg.Fm skulle lägga hinder i vägen för införandet hos oss □ f en minister-styrelse sådan som i Frankrike eller England, samt att, för att erhålla minister-styrelse, det skulle vara af nöden att först hos Const.Ulsk. derom föreslå en grundlagsförändring, och icke fortfarande kringgå grundlagen genom innötningen af dessa för vårt statsskick främmande begrepp.
Denna sats är af samma värda talare så ofta upprepad, att det väl må tillåtas fråga, hvaruti Frankrikes eller Englands grundlagar det stadgande finnes, som åt ministrarna i dessa länder inrymmer en större makt, än den vår grundlag inrymmer åt vår Konungs rådgifvare.
För mig är åtminstone detta stadgande helt och hållet obekant.
Konungen, eller den regerande i dessa länder, har visserligen genom ett tyst bifall medgifvit, att ministrarne få vidtaga åtskilliga mer eller mindre vigtiga åtgärder och meddela vissa befallningar, för verkställighet eller tillämpning af redan befintliga stadgar och författningar, utan att i detalj underställa deni Konungens pröfning; men det är alltid under förutsättning af Konungens bifall och i stöd af hans makt, som ministrarne handla.
Jag medger, att vår grundlag lägger hinder i vägen för ministrarna, att äfven i mer minutiösa detaljer utfärda befallningar utan föregången anmälan i Statsrådet (ty efteråt får Conseljen äfven i andra länder communication af hvad ministern enskildt befallt, hvilket då kan gillas eller ogillas); men denna formel har icke något inflytande på statsskickets egentliga natur, hvilket är lika mycket ministerielt eller constitutionelt i Sverige som annorstädes.
Grundlagen bjuder nemi., att Konungens beslut, för att vara gällande, skall contrasigneras af en ansvarig föredragande; och jag hemställer till Hr Lefre'n, huruvida det då kan vara möjligt, att Konungen, utan biträde af sina ministrar, må kunna regera, eller huruvida ett stadgande i grundlagen, som således gör Konungens vilja kraftlös, såvida den icke gillas af hans ministrar, må kunna innefatta, att det är ministrarne och icke Konungen, som regera.
Jag är på sätt och vis förekommen i hufvudsaken både af Frih. Hamilton och Hr
Dalman; men efter jag nu anmält mig och trott mig få ordet något förut, d. v. s. att jag ej märkte då de 2:ne föregrde talurne anmälte sig; så får jag nu säga några ord till hvad som redan blifvit taladt.
Först och främst torde någon upp - märksamhet lemnäs åt den af Gr.
Spens afgifna reservation, i följd hvaraf detta memor. bör återremitteras, så framt Den 5 Augusti f. m. 7i nemi. R. o.
Ad. vill fästa något afseende vid Const.Utsk:s förslag 1 den sednare delen af 4 §:n Reg.Frn.
— I afseende på den förra delen af detta förslag eller hvad som angår ordet allena, så måste jag för min del säga, att jag anser tillkomsten af detta förslag från Const.Utsk. vara snarare en följd deraf, att Utsk. funnit hos ItiksStm en allmän obelåtenhet med det sätt, hvarpå Regeringen fortgått under de sista decennierna, och synnerligen de sista 5 åren från föregtde riksdag, eller att närma sig till hvad man skulle kunna kalla a 11 e n a-s t y ra 11 de, d. v. s. ett förbiseende af 9 §:n Reg.Ftns stadgande.
Delta förslag anser jag således innefatta ett försök att verkligen protestera å Ständernes vägnar mot ett sådant allena-styrandc.
Det är dessutom ganska väl kändt, isynnerhet inom detta tius, att åtskillige tolkare framträdt, som af ordet allena hafva velat draga den slutsats, att verkliga effecten af 9 §:n Reg.Ftn skulle bortfalla.
Jag har aldrig fästat särdeles vigt dervid; och jag minnes mycket väl, att första gången, som en numera afliden Konungens rådgifvare företog sig att tolka 4 §:n på det sättet, så fick han genast ett svar af en nu för tillfället icke närvar, ledamot, på ett sätt, att jag åtminstone och många med mig icke kunde anse hela försöket till tolkning annorlunda, än som en löjlighet.
För min del har jag också alltid ansett dessa tolkningsförsök mera löjliga än farliga; men då sådana försök förnyats af personer med erkänd fosterländsk syftning, och tyckas tillkännagifva, att vårt constitutionella systeme här i Sverige så betydligen differerar från andra constitutionella länders, att Konungens makt och myndighet är vida upphöjd öfver hvad den bör vara inom constitutionella samhällen , så har jag deruti funnit en anledn. för Const.- Utsk. att framkomma med sitt förslag, men ingalunda i afsigt att inskränka konungamakten.
Det är verkligen olvifvelaktigt, att ju Const.Utskrs förslag i detta fall skulle kunna anses innebära den syftning, som Gr. Löwenhjelm gifvit deråt; och det är således ett skäl till, om man så behagar, att icke samtycka till denna förändring.
— Hr Lefre'n har mot sin vana, som, så vidt jag kunnat fatta den, alltid är att gå öppet tillväga, på ett för mig oförklarligt sätt, börjat med alt framställa anroärkncr mot Utsk:s betänk, i den syftning, som skulle det varit Utskts mening att framställa gåtor.
Det är ej min skyldighet att försvara Ulsk:s framställningssätt; men för mig är det uppenbart, att sådan har icke varit Utsk:s mening, som skulle man för oss velat framställa gåtor.
På sin höjd skulle man kunna säga, att Utsk. förutsatt en större kunskap om fordna constitutionella förhållanden än som möjligen kan vara allmänt spridd, — det ar allt hvad man kan säga; men åtminstone trodde jag ej, att Hr Lefren skulle vara bland dem, som saknade denna kunskap om fordna förhållanden, aldraminst sedan han läst Hr Geijers reservation, och att han icke på denna väg
Den 5 Augusti t", tu. skolat attackera Utskottet.
I hufvudsak en har jag ingenting annat att tillägga, un det, att jag alltid ansett ord i cn gammal lag, som varit tillämpad och förstådd, vara mindre riktigt att fästa sig vid, oansedt den 83 §:ns stadgande.
Vore åter frågan att stifta en ny lag, då är det ganska vigtigt alt väga orden och att tillse att uttrycken säga just det som man vill uttrycka, men i en gammal lag, så länge tillämpad sorn denna, är det ofta mera vådligt än nyttigt att för ett ords skull göra mycket väsende.
För öfrigt hemställer jag, om ej Ii. o. Åd. som sin gemensamma tanke må besluta, att ordet allena skall qvarstå, men att meinor. måtte återremitteras i afseende på den andra föreslagna förändringen, på det att Ständerne, vid förnyadt yttrande af Const.Utsk., må derom kunna särskildt besluta.
Man kan säga med en ryktbar författare: ”det går en oro genom tiden,” ett begär att omstörta och förändra allt bestående.
Jag skulle tro, att en hvar, som älskar lag och ordning, bör söka motverka detta onda.
Visserligen kunna, till följd af en fortskridande upplysning, en förändring i den gamla sakernas ordning vara af belmfvet påkallad, men denna förändring bör gå med varsamhet.
Detta gäller i allmänhet, men ännu mer då fråga är om förändring i ett folks grundlagar, och särskildt hvad angår dem som Svenska folket besvurit.
Om också deruti skulle finnas ord, som mången tycker ej borde stå derstädes, så må de dock stå der, så länge de ej åstadkomma sådana olägenheter, som djupt ingripa i samhällsskicket.
Jag finner i afseende på det nu föredragna memor., att Ulsk. saknat alla skäl att föreslå Ständerna förändring i 4 §:n Reg.F:n om borttagande af ordet allena.
Jag säger saknat skäl, ty Utsk. har ej framkommit med ett enda.
Det synes sorn Utsk. tagit sig anledn. till sitt förslag från vissa idisslade talesätt, som man ofta finner i tid ningarna, enär Utsk. börjar sitt betänk, med orden: ”Hos ”Const.Utsk. hafva i öfvervägande kommit dels de missförstånd om Konungens rådgifvares skyldigheter, hvilka, i an”ledn. af det i Reg.Ftns 4 §• förekommande uttryck, att ”Konungen äger att allena styra Riket, både inom och utom ”national-representationen etc.”
Jag är af den tro, att de män, sorn stiftade 1809 års grundlag, voro väl betänkte på hvad de skrefvo; ty de hade exempel på huru farligt det är att icke åt Konungen öfverlemna Rikets styrande, och jag tror att Svenska folket icke skulle vara belåtet med alt vi nu togo första steget för att framdeles komma till grundlagen af 1720.
Jag protesterar således mot borttagandet af ordet allena, anhållandes att vid återremissen af detta betänk. R. o. Ad. ville förklara som sin gemensamma tanke, att ordet allena måtte qvarstå.
Hvad åter den andra frågan angår, eller huruvida Konungen må till sina rådgifvare välja frälse-eller ofrälse män, så anser jag, att Utsk. orätt förfarit, som sammanblandat den fråga, hvarom jag redan talat, eller Konungens rätt att styra Riket, med den, att Han må till sin conselj kalla frälse eller ofrälse personer.
Jag anhåller om återremiss, på det att i det sednare förslaget af Utsk:s betänk, det må heta Svenske män helt enkelt.
Om fråga vore att stif'a en ny grundlag-s-§., i händelse den 4:(le icke fanns; så skulle jag otvifvelaktig! yrka, att ordet allena icke komme alt inflyta i lagen, emedan, efter min tanke, ordet allena är alldeles obehöfligt och för den mindre upplyste måhända missledande; men då nu deremot denna lag är gammal, och, efter min tanke, orden ”allena styra Riket” på intet vis innebära en rättighet för Konungen, eller medgifva Konungen någon makt utöfver de grundlagsenliga praerogativer, som äro honom gifna; så anser jag det vara obetänkt, att man sätter i fråga, att delta ord må äga någon annan betydelse, än det kan gifvas enligt språkbrukets reglor, då man nemi., som en talare för mig yttrat, läser lill punkt och icke afbryter läsningen dessförinnan.
Jag anser, att i en constitutionel monarki konungamakten bör vara så långt sträckt som möjligt, och att denna makt icke bör hafva någon annan gräns i execuliva mål, än den moraliska motvigt, som mäste finnas hos de män, sorn ställas vid Konungens sida att honom råd gifva, men icke att jemte honom regera, Att sådant tillförene i Sverige ägt rum, det känna vi; — men orätt nog har man kallat detta medregentskap ett rådsvälde, enär det är ett complett democratiskt. eller ståndsvälde och de s. k. medregenterne under frihetstiden icke voro annat än tillsatta organer af Ständerna, med fullkomlig makt och myndighet att jemte Konungen regera.
Huruledes någon menniska, med begrepp om våra grundlagars anda eller det constitutionelt monarkiska systemet, kan sälta i fråga ett rådsvälde eller en sådan ministeriel makt, att den, oberoende af Konungens bestämda vilja eller bestämda beslut, skulle kunna regera, det begriper jag icke, lika litet som jag kan förstå, huru en constitutionel Konung skulle kunna, oberoende af sinn ministrar, regera.
Båda delarna är lika omöjligt.
Vår grundlag förutsätter, alt Konungen i Sverige ovillkorligen måste finna en ministere, sorn med sin ära, med sitt lif ansvarar för Konungens handlingar; erhåller Konungen icke en sådan, så kan han icke heller någon regeringsmakt utöfva; men det står tydligen bestämdt, att Konungen äger att allena besluta, och att hans allena-beslutande makt således är oförkränkt att antaga och afsätta sina ansvariga ministrar; — de tillsättas icke numera II II. 10 Den 5 Augusti f. m som förr af Ständerna.
Jag anser således, att borttagandet af ordet allena skulle kunna innebära en bestämd misstydning, ty man skulle måhända deraf kunna draga den slutsats, att Konungen verkligen hittills ägt någon makt utöfver grundlagen; och som jag aldrig medgifvit oell aldrig kommer att medgifva detta, så anser jag betänkligt och vådligt att i något fall sätta meningen och vigten af denna § i fråga; och ännu besynnerligare förefaller det mig, att Coust.Utsk. kunnat af egen böjelse framställa förslag derom till Ständerna, då Utsk. uttryckligen säger, att läsare med vanlig uppmärksamhet och utan fördom kunna inse meningen af denna §.
Jag tilltror hvar och en, som läser denna 4 §., det begrepp, att rätt fatta dess innehåll, och kan omöjligen förstå, huru det skulle vara möjligt att majoriteten af Representationen skulle kunna missledas, i fråga om grundlagens bestämda ordalydelse.
På grund deraf alt denna §. icke innehåller någon annan betydelse än en rent monarkiskt constitutione! grundsats, så motsätter jag mig all förändring deri.
Man har sagt, att sednare mom. borde skiljas från det första, och någon vigt vara lagd vid det stadgande, att Konungen kunde lill sina Statsråder nämna frälse- eller ofrälsemän af utmärkta förtjensler.
Jag kan icke fatta af hvad vigt det är alt göra ändring i detta stadgande; ty det är åt Konungen bestämdt öfverlåtet att välja mellan Svenske män, vare sig frälse eller ofrälse, ty sådane finnas i Sverige, som vi väl veta, af båda slagen; och således finner jag ingen våda uti alt de nämnas i denna §.
Då ändringar i grundlagarna, enl. min tanke, endast böra ske då de äro af yttersta behof påkallade, kan jag ej annat, hvad förslaget i afseende på 4 §-n Reg.F:n angår, än helt och hållet afstyrka bifall till detsamma.
Dessutom skulle jag tro, att sådana partiella förändringar i Reg.F:n, då de icke i ett systeme uppgöras, i afseende på en bättre utveckling af reger sättet äro mindre väl betänkta; och jag önskar således för min del, att R. o. Ad:s gemensamma tanke mätte blifva den, ätt R. o. Ad. anser den ifrågavar. ändringen af 4 §ä) obehöflig.
Jag anser, att Coust.Utsk. icke haft fullt skäl till det förslag, sorn i första afdelningen af Utsk:s belänk. förekommer, och lika med en af reservanterna anser jag Ut<k. icke hafva bort i ett memor. sammanföra 2:ne olika ämnen, hvilket nu skett.
Jag skall först yttra mig öfver det första förslaget.
Jag anser den 4 §:n Reg.Ftn, sådan den finnes, vara tydlig och klar samt fullt öfverensstämmande, icke blott med andan i vår grundlag, utan äfven med den anda, som lefver hos Svenska folket och under flera århundraden gjort sig gällande.
Svenska folket vill hafva en kraftig Konung; men huru kan dess Konung styra, utan all tillika allena styra Riket?
Man Den 5 Augusti f. m. säger, atl Const.Utsk. icke vill hafva Hera än en Konung: skulle Const.Utsk. vilja, att Konungen äger förmåga och kialt att allena styra Riket, — hvad vill då Utsk. med sin förändring?
Enligt 8i §:n har det ålegat Const.Utsk. att icke föreslå något annat, än hvad sorn för Räkel är högst nyttigt eller nödvändigt: kan ett sådant borttagande af ordet allena, med bibehållande af samma mening, vara högst nödigt eller nyttigt?
Jag hemställer detta till en hvar.
Om åter någon annan tanke legat bakom Utsk:s förslag, derom äger jag icke rätt att dämma; men om den varit af den art, sorn en talare föreställt sig, att nemi. tillkomsten af förslaget skulle snarare vara en följd deraf, att Utsk. funnit hos RiksSt:n en allmän obelåtenhet med närmandet till allena-styrandet, om en sådan politisk betraktelse ägt rum,— då får jag för min del förklara, att den kommit på orätt ställe och i det hela alldeles oegentligt, ty jag vet ingen, som klandrat att Konungen allena styr Riket.
Hvad det andra förslaget vidkommer, har jag deremot ingenting att invända; det må gerna vidtagas, men då är det nödigt att mern. återremitteras, på det
Utsk. må komma i tillfälle att alldeles frångå sitt första förslag och endast fästa sig vid det sednare; hvarföre jag, under åberopande af hvad flere talare och isynnerhet
Hr Lefreäi yttrat, anhåller om propus, till återrerniss å mern.
Om jag är närvar, vid nästa riksdag, så skall jag, lika med dem som nu talat emot borttagandet af ordet allena, äfven yttra mig deremot; men nu är jag oberättigad dertill, emedan grundlagen tydligen gifver Coust.Utsk. rättighet att framställa hvilka förslag till ändring i grundlagarna det pröfvar nyttiga och nödiga, och att dessa förslag skola hvila intill nästa riksdag, samt ali Ständerne icke må vid den riksdag, då de förekomma, öfver desamma besluta, kan inhemtas af 81 §:n R.eg.F:ns första mom.
Delta är icke ett förslag, väckt af enskild riksdagsman, som efter Reg.F:ns 56 §:s 2 mom. behandlas, eller hvari redaclions-förändringar kunna göras, ehuru man icke äger rättighet att öfver sjelfva frågan besluta.
Öfverläggningen 0111 antagligheten elier icke antagligheten för närvar, af Const.Utsk:s förslag, är så tillvida för tidig, som
Jag anhåller, alt man ej längre måtte förnöta tiden med en onödig discussion, utan att förslaget må få hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, då det troligtvis blir afslaget.
Jag har tagit mig friheten att ånyo uppträda, endast för att rätta några förmodanden, som en talare tyckes hafva velat haft lagda i mitt sista yttrande.
— Ur Dalman har t. ex. hemställt till mig, huruvida jag tror 76 Den 5 Augusti f. m. att Konungen kan utan sina ministrar, d. v. s. rådgifvare, beslut fatta.
Detta inläggande i min tanke utaf något annat än densamma uttryckt, är af det vanliga slaget.
Jag har icke någon gång i hela min lifstid hvarken tänkt eller uttryckt en så förvänd tanke om Svenska reger.sättetj som den, att
Konungen skulle kunna styra och fatta beslut i vigtigare frågor, utan att rådföra sig med sina ministrar, på sätt grundlagen föreskrifter; och blotta förmodandet, som skulle föranledt en sådan hemställan till ”Hr Lefre'n,” som talaren gjort, förutsätter redan saker, hvarom jag ej vill erinra.
Det är något helt annat, mine herrar! att yrka att Ständerne måtte styras af en Konung med råds råde, än att säga att Ständerne styras af en Konung utan råds råde; man kan ifra mot en styrelse, der Konungen är noll och Rådet styr ensamt, utan att derföre frånkänna behofvet af en rådgifvande personal hos den allena-styrande Konungen.
Jag tror, att Hr
Dalman nogsamt inser på hvilken punkt jag står i frågan, och att han är öfverens med mig derom att i tidens bemödanden verkligen ligger någonting, som heter att vilja innöta ett annat reger.sätt, än det grundlagen beskrifver och anbefaller, — att passa på och, genom ords användande i den meningen, likasom utså på förhand de frön, som skola uppväxa för att bilda den nya constitution, som man icke vågar eller vill framställa på ett öppet sätt till öfverläggning.
Så ser man i offentliga handlingar vid denna riksdag ordadt om Kronans ministrar, om K. M:s regering m. m.
Allt det der är små vackra flön, som, om de efter behag få uppväxa, snart nog skola leda derhän, att folket skall tro sig äga ett annat reger.sätt, än det för närvar, verkligen har.
Det är mot detta omoraliska kringgående (jag ber om förlåtelse, att jag så ofta talar derom) af den beskrifna lagen, som jag ifrar.
Äfven i de fall, då jag skulle önska en förändring i den skrifna lagen, måste jag försvara den, så länge den är gällande.
Detta är min lära, och med denna lära står och faller jag, och det bör hvar man göra, som har gjort för sig klart hvad samhälle och lagligt samhälle har att betyda.
Frölich h ar sagt, som jag förmodar med hänseende till hvad jag yttrat, att personer, hvilkas tänkesätt han eljest lofordade, funnos, som tro, att vårt reger.sätt betydligt skiljer sig från hvad i andra constitutionella länder äger rum.
Ja, Hr Grefve! min bestämda öfvertygelse är, att Svenska reger.sättet så betydligen skiljer sig från det reger.sätt, (jag har icke sagt att det finnes enl. beskrifven lag), som finnes i Frankrike och England,— ja! så vidt skiljer det sig, Hr Grefve, säger jag, att der regerar icke Konungen, utan Kronans ministrar, Hans eller Hennes M:s regering.
Hos oss är det Konungen, som regerar, och ansvarige rådgifvare meddela honom råd, och ibland dem är contrasignanten den positivast ansvarige; och deri ligger sjelfva föreningspunk - Den 5 Augusti f. m. 77 ten mellan allena-styrandet och nationens rättigheters och och lagarnes helgd, som Reg.F:n föreskrifver.
Längre har icke Svenska grundlagen gått i frågan om att klippa konungamakten, och jag önskar, att vi måtte väl betänka oss, innan vi framskrida på den bana, som man så beställsamt inbjuder oss att beträda.
Hr Mon t gom merie, Gustaf Adolph:
Ehuru jag till större delen är förekommen af Gr.
Horn, tror jag mig dock böra upplysa, att det är en väsendtlig skilnad, isynnerhet i etymologiskt hänseende, emellan allena styra och allena regera.
Dessa båda uttryck uro icke synonyma.
Allena styra kan nian en Corporation, en inrättning af hvad beskaffenhet som helst; allena styra kan man äfven ett skepp.
Staten vara ett riks-skepp och det måste allena styras af Konungen; i samma bemärkelse är det som Konungen håller allena i regerings-tömmarna.
Helt annat vore det, om i grundlagen stöde allena regera, ty det hade bestämdt varit stridande mot ett constitutionelt samhälles afsigt och ändamål.
Man har här sagt, att Const.- Utsk. saknat all anledn. till det förslag det afgifvit: så är likväl icke alldeles förhållandet.
Ehuru njycket jag ifrar för bibehållande af uttrycket ”allena styra," så erinrar jag mig dock med smärta, alt jag hört inom detta Hus och, om jag ej missminner mig, från denna bänk, en Konungens rådgifvare, som verkligen läste den ifrågavar. 4 §:n så, alt ”Konungen äger allena styra Riket.”
Vid ordet ”Riket” finnes icke punkt, och läsningen hade bort fortsättas, hvarom denne rådgifvare äfven erinrades; men han gjorde det icke, och vid flera andra tillfällen har enahanda tolkningsförsök blifvit gjordt.
Det vore således icke ur vägen, om lagstiftaren för framtiden sökte förekomma sådant.
Emedlertid tror jag ej, att det sätt, hvarpå Utsk. sökt förekomma detta, är det rättaste; tvertom tror jag, lika med reservanten Hr Geijer, att ett slikt uteslutande af ordet allena skulle i framtiden möjligen åstadkomma oredor och kanske äfven vådor.
Om en ändring af §:n skall ske, tror jag den kunna åvägabringas mycket ändamålsenligare, derigenom att man väl bibehöll samma ordalydelse, men blott flyttade orden "allena styra” litet längre fram, hvarigenom en förkortad och stympad läsning icke kunde äga rum. §:n blir mycket tydlig, om man blott säger: "Konungen äger, på sätt denna Reg.F. föreskrifver, att allena styra Riket.”
Då blir det ingen möjlighet att förkorta och förstympa läsningen; och på denna grund anhåller jag om återremiss af betänkandet.
Då frågan om delta grundlags-förslag förevar i Coust.Utsk., ansåg jag densamma vara ganska öfverflödig och följaktligen icke böra 78 D e n 5 Augusti f. m. framställas.
Jag trodde nemi., att ordet allena, sorn förekommer uti 4 §:n Reg.Ftn, icke bort uti detta grundlagsstadgande inflyta, då grundlagen stiftades; men sedan delta ord en gång kommit dit, ansåg jag betänkligt att föreslå dess borttagande, emedan sådant bos mången kunde föranleda den tro, att
Konungens makt och myndighet derigenom på något sätt rubbades.
Snart erfor jag bekräftelse på min förmodan, att allmänna opinionen fästade sig vid detta ord, och alt det blifvit liksom ett slags fältrop på båda sidorna.
Man trodde nemi. på ena sidan, att Konungens hela makt och myndighet var bevarad uti detta ord, och på den andra att möjligheten af någon förändring uti minister-styrelsen berodde på detsämmas borttagande.
Då jag sålunda märkte, huru meningarna voro ställda på båda sidorna i och för detta ord, som jag för min del ansåg af ingen betydenhet; så trodde jag att saken lättast kunde hjelpas genom delsammas borttagande, hvarigenom det ena partiet skulle linna sig till fredsstä lii t af den stora seger det inbillade sig hafva vunnit, och det andra partiet få tillfälle att göra sig populärt för godt pris, genom uppoffring af detta alldeles öfverflödiga ord; ty så länge uti g §:n Reg.Fm linnes stadgadt, att Konungen äger allena besluta, så länge betyder ordet allena uti 4 §:n ingenting.
Mot Ulskts andra förslag, nemi. att ur 4 §:n Reg.Frii borttaga orden ”frälse eller ofrälse” hade jag ingenting att erinra, emedan jag ansåg äfven dem alldeles öfverflödiga.
Ty jag känner icke flera folkclasser i Sverige, än frälse och ofrälse.
Men det finnes ännu en tredje öfverflödighet i denna §., nemi. att Konungens rådgifvare skola vara ”af den rena Evangeliska läran.”