Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle Banken utlåna dessa medel emot ränta, så borde Banken naturligtvis gifva ränta åt de myndigheter eller enskilde personer, som penningarne ega.
Då blir frågan, vinner Banken på denna rörelse?
Får han högre ränta än han gifvet'?
Skulle nu så hända att de som i Banken insatt sina medel helt hasleligen vilja åter uttaga dem innan Banken hunnit indraga de utlånade penningarne, hvad blir då följden?
Jo att Banken måste gifva nya sedlar till dem, hvilkas penningar han utlånat men icke återfått.
Det vore att öka sedelskulden och möjligen öfverskrida hennes bestämda belopp.
Jag hoppas väl alt
Hr Nordenfells förslag, såsom försent väckt, icke må vinna något afseende, men jag har dock ansett mig böra yttra detta, såsom genmäle på den värde talarens anförande.
Jag borde visserligen vara den siste talaren förbunden, för den lektion jag fått emottaga, men bekänner, att jag icke är så hemmastadd uti grundlagarne och Riksd.Ordms stadga, att jag vunnit full öfvertygelse om dess behörighet, då jag icke tror mig hafva öfverskrida gränsen för min yttranderätt.
Hvad jag anfört, står uti fullkomligt sammanhang nied de många till Utsk. inkomne motioner, hvilka blifvit behandlade gemensamt med frågan om Privat-bankers ersättande.
När jag icke gillar det sätt, som blifvit af Utsk. föreslagit, må jag vara lika oförhindrad att deremot göra anmärkmr, som att afgifva förslag till afvärjande af de olägenheter, som, efter mitt förmenande, dervid förekomma.
Det synes mig innefatta en oformlighet, om man ville stifta olika lagar för 166 Den !M I un i.
Banker, som ersätta Privat-banker och sådane, som bildas för atl öka rörelse-kapitalet, der låneinrätlningar förut ej funnits, således torde desse frågors gemensamma behandling af Utsk. vara behörig, och mitt intagande af de båda ärenderne uti ett förslag ej anses anmärkn:svärd, då jag härigenom hvarken trädt Utsk:s eller någon annans rätt för nära.
Skulle sä emellertid vara, att jag brutit i formen, måste jag söka min ursäkt derföre uti ovanan vid riksdagsärendernes behandling, då jag nu för första gången dermed lagt mig ombord, men får tillika försäkra Hr von Hartmansdorff, ali den af Hr von Hartmansdorff gifne tillrättavisning skall öka min upmärksamhet lill vinnande af noggrannare kännedom af formalitéterne, och skall jag i sådant fall taga lärdomen i akt.
För Riks-bankens framtid hyser jag icke någon fruktan derföre att något af deposilionsmedlen nu skulle användas, då Riks-banken alllid kan, vid anfordran, tillhandahålla deponenterne motsvarande belopp om sä tarfvas, och hvad Hr von Hartmansdorff anmärker att Riks-banken ej kan vara berättigad att draga fördel af andras kapitaler, ulan all redovisa vinsten till deponenterne, så finner jag denna förmodan sakna all grund, då Bankens förbindelse blott inskränker sig att, vid anfordran, tillhandahålla deponerade summan.
Jag kan icke inse, huru mankan förvägra den siste talaren att yttra sig så som han gjort derföre, att motionstiden är tilländalupen, dä i 37 § 2 mom.
RiksdOrdn. uttryckligen undantages BankoUlsk. från det allmänna förbudet alt väcka motioner.
Hr Norden fells förslag står i fullkomligt sammanhang med det under öfverläggning varande ämne.
Hvad åsyfta väl Hr Nordenfelt och Hr von Hartmansdorff?
Jo! att man icke oförberedd må nalkas året 1857.
Det vill hvar och en, men huru skola deras (ankar komma till Utsk., såvida de icke framställas under Ståndets öfverläggning uti ämnet.
Hvad sjelfva saken angår har jag visserligen intet emot, att, såsom Hr Nordenfelt önskat, R. o. Ad. uttrycker sina tankar i ämnet, men någon gemensam tanka kan icke nu komma i fråga.
Då erfarenheten visat att stora kapitaler alltid är innestående på deposilions-räkning, synes väl icke några faror vara för handen, att anslå någon mindre del af detta belopp men huru långt man i detta fall bör sträcka sig, derom lärer väl i första hand BankoUsk. böra yttra sig.
Jag skall icke gå det i förväg och förnyar derföre min anhållan om återremiss.
Orsaken hvarför jag begärt
Ståndets yttrande öfver mitt förslag har varit deraf beroende, att jag trott lid skulle kunna besparas, om, under diskussionen, Ståndet tillkännagaf alt den uti mitt förslag antagne princip af enskildte aktie-egares förening med Riksbanken, vid bedrifvande af lånerörelsen, ej gillades, hvaremot jag ansåg att förslaget skulle vinna synnerlig styrka inför BankoUtsk., om en gemensam tanke, hvarom så ofta förut varit ordadt, under diskussionen uttalades för principens erkännande, såsom riktig.
Då Ståndet ej gillar detta sätt för behandlingen, afstår jag gerna från mitt yrkande och får, uti Utsk. göra min åsigt om möjligt gällande.
Den 21 Ju ni. 1(37 Frih.
Då flere talare som yttrat sig i denna fråga begärt återremiss af betänk, i dess helhet, vill jag icke fortsätta min begäran om afslag på ena delen och återremiss af den andra, utan förenar jag mig med dem som begärt återremiss af bela betänk.
Uppå härefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot BankoUtsk:s förevar, betänk, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande.
O /-lin
Ånyo föredrogs BankoUtsk:s d. 14 och 18 dennes pa bordet lagda utlåt.
N:o 44, öfver väckta förslag, angule ändrade föreskrifter med afseende å assigneringen på Banken.
Enl. min åsigt är 4:de moni, alldeles för strängt.
Det lyder sålunda: ”Räkningshafvare, tillhörande 5:te klassen, får hädanefter icke å Banken utställa andra än handskrifna invisningar å ett belopp af minst 200 r:dr b:co”.
Invisningar å Banken för mindre belopp än 200 r:dr, få således icke ulgifvas.
När nu enskilde få insätta penningar i Banken, å ringare summor hvarföre må de icke få uttaga dem genom invisningar å motsvarande belopp.
Hvarföre skall man, om jag så må uttrycka mig, gå den enskilde mannen på lifvet, så alt han icke får efter behag disponera sina i Banken innestående medel.
Deremot synes mig föreskriften, att invisningarne skola vara handskrifne, ganska riktig, emedan de hittintills utöfvade missbruken derigenom försvåras.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle vilja bifalla betänk, med den förändring, att i st. f. 200 beloppet nedsättes i 4:de mörn. till 100 r:dr. Frih.
Det förslag till 3 morn., som Utsk. här afgifvit skall göra assignationsrällen på Banken nästan omöjlig, ty hvem vill insätta penningar i Banken och betala de dermed förenade konslnader, med mindre än att han kan påräkna att få assignera å Banken mera, än som vore i Banken innestående, samma dag assignationen utfärdas.
Den, som bor i Skåne eller Norrland eller hvar som helst aflägse från hufvudstaden, beräknar alltid, att någon tid skall förlöpa innan assignationen inlemnas i Banken.
Någon tid erfordras ock för att få den möjligen bristande summan i Banken insatt.
Fastän hans afsigt icke är att öfverassignera pä Banken, kan det likväl hända, att för dagen hans räkning i Banken icke stått så högt, att ju icke hans utställda anvisningar öfverstiga, hvad han i Banken insatt.
Emedlertid, om en sålunda utgifven invisning inkommer lill Banken och af nummerföljden visar sig, att invisningens belopp öfversteg utgifvarens i Banken utgifningsdagen innestående behållning, kunna Banko-fullmäktige förklara honom förlustig rättigheten alt utgifva assignationer, hvarigenom hans kredit kan ganska mycket lida.
Jag tror, att under sådana förhållanden någon icke vill underkasta sig de med assignationsräkningen förenade kostnader eller ett sådant äfventyr, som jag nu nämnt.
Så godt vore det då, att all assignasionsräkning på Banken uphörde. 168 Den 21 Juni.
Jag kan icke inse, det någon eger anspråk, all på Banken utgifva invisningar å högre belopp, än han å sin räkning i Banken har innestående, hvarföre jag anser Utsk:s förslag i 3 morn. vara välgrundad!.
Missbruken att öfverassignera på Banken hafva föranledt BankoUtsk., alt föreslå ifrågavar. stadgande.
Afsigten med invisningsrälten är, att utgifvaren alltid skall hafva en viss behållning i Banken, motsvarande de utfärdade invisningarne, men alldeles icke att han skall hafva en fond i Banken, hvarå lian sedermera kan utgifva löpande sedlar och bedrifva en slags bankrörelse.
Jag kan icke finna, hvilken förmån för Banken det kan vara, att en sådan assignationsräkning, som i detta mom. är i fråga, skall i Banken finnas.
För den enskilde kan det icke eller vara någon fördel.
Vi hafva sett många missbruk utaf den hitintills varande tillåtelsen, som icke gagnat allmänheten med undantag af några få personer, och då, såsom jag nämnt, det icke är någon fördel för Banken, kan jag icke inse något ändamål dermed, att den fortfarande bibehålles, hvarföre jag anhåller om afslag ä detta mom.
Alströmer, Carl Jonas Oskar:
Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff och Frih.
Detta stadgande har tillkommit för att förhindra det vingleri, som hitintills egt rum.
Ofverassigneringen har kunnat gagna en eller annan men alltid med stora vådor för andra, hvilka derpå mången gång verkligen blifvit lidande.
Jag anhåller således om bifall till Ulsk:s förslag.
Då olika meningar om de serskildta momme i Utsk:s förslag blifvit yttrade, anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, behagade punktvis framställa betänk, till afgörande.
Uppå härefter serskildt framställde propos:r blefvo de af Utsk. föreslagne 1, 2 och 3 momme af Banko-reglementets 143 § bifallne.
Då sedermera H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. lill bifall å det af Utsk. föreslagna 4:de mom. af samma §, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Som ingen har, såvidt jag fattat, yrkat godkännande af detta mom. anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, behagade göra framställning om bifall lill det förslag, jag tagit mig friheten afgifva.
I sådant fall får jag anhålla om bifall å Utsk:s förslag.
Jag anser det af ingen vigt, om beloppet bestämmes till 2 eller 100 r:dr, men jag tror likväl, alt den summa Utsk. föreslagit bör bibehållas, och att den, som vill utställa invisningar å endast 100 r:dr kan för sådant ändamål vända sig till andra än Banken.
Sedan härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., i anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärkn. erinrat, alt uti förut afgifna yttranden Den 21 Ju ni. 109 såväl Frih.
Stjernstedt som Frih.
Alströmer yrkat bifall till Ulsk:s förslag i dess helhet, så vida deras mening icke af H. Ex. blifvit missförstådd, yttrade Frih.
Jag afstår från mitt yrkande och förenar mig med Hr von Hartmansdorff.
Propos. till bifall å det af Utsk. föreslagna 4:de mom. af Bankoreglementets 143 § biel'härefter framställd, men besvarad med starka nej, blandade med ja; hvarefter samma mom. af R. o. Ad. bifölls med den förändring att de deri nämnde assignationers minimi-belopp bestämdes till 100 ndr b:co.
Jag anser assignationsrätten på Banken öfverflödig och reserverar mig emot Ståndets fattade beslut.
Ånyo föredrogs BankoUtsk:s d. 14 och 18 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 45, ifråga om bildande af en komité för att upgöra förslag till ordnande af Rikets finans- och penninge-väsende.
Utslcs förevar, förslag är oskadligt, men föranleder dock tidsspillan för dem sorn skulle blifva med arbetet sysselsatte.
Så länge riket saknar klingande mynt i allmänna rörelsen, och Bankens sedlar äro ett tvunget betalningsmedel, är det förgäfves att i afseende å rikets penningeväsende göra några förslag, ty de hafva ingen utsigt att blifva beståndande. R.
St. äro enväldige ifråga om lagstiftningen för Banken.
Om de utgifva för många sedlar så äro alla vackra förslag i andra hänseenden fruktlösa.
Om Ständerna, för Bankens lånerörelse, utfärda författningar, som rubba de upgjorda beräkningarne, så är äfven slut med dessas bestånd.
Om förlägenhet i allmänna rörelsen upstår, och något vådligt förslag till hennes afhjelpande tillfälligtvis får öfverhanden, hvad kan då, så länge Konungen icke har del i Banko-lagstiftningen hindra det att gå i fullbordan?
Första åtgärden, till rättelse, består deri, att man ändrar 72 § R.
F. och tillerkänner
Konungen för bankoväsendet lika andel i lagstiftningen som för andra fall.
Den andra åtgärden är, att man, icke blott för skiljemynt sätter silfver i omlopp.
Utan dessa mått och steg kan, enl. min tanke den af Utsk. förordade fmance-komitéen i sjelfva verket intet uträtta.
Vi hafva tillförene sett sådana förberedelser, utan att någon annan väsendtlig åtgärd än silfverutvexlingen egt rum.
Denna var dock så hufvudsaklig, att penningeväsendet i det hela sedermera rättat sig derefter.
Vore vi så lyckliga, att de af mig nu förordade åtgärderna vidtoges, så blefve något betydligt uträttadt.
Jag instämmer med den siste talaren derutinnan, att förslaget är oskadligt, och min öfvertygelse är, att det icke leder till något stort ändamål.
Men för dessa mina åsigter har jag helt andra grunder än den värde talaren.
Visserligen medgifver jag, att det vore väl, om Konungen hade del i Banko-lagstiftningen, men deremot kan jag icke erkänna, att Sverige saknar ett klingande mynt.
Jag har här i min ego 2:ne sådane, och jag kan få så många jag behagar, om det roar mig, att 170 Den 21 Juni. bära dem på mig.
Man kan väl icke rimligtvis påstå, att i Sverige icke finnes ett klingande mynt, ty om den värde talaren går till Hanken, kan lian erhålla så mycket klingande mynt, som han åslundar, och det beror således af hvars och ens tycke antingen han vill hafva sedlar eller klingande mynt.
Om således detta sednare myntet icke begagnas, beror det väl icke af finance-lagsiiftningen utan af hvars och ens beqvämlighet, och i öfrigt känner jag intet land, hvarest sedlar icke finnas, men ännu har jag icke hört någon påstå att derföre, att sedlar finnas, klingande mynt saknas.
Vid ett föreg:de tillfälle, då jag yttrat mig öfver olägenheterna i bankoväsendet, har jag tillkännagifvil min åsigt, alt den tid vi gå emot troligen blir för Sverige i financielt hänseende af annan beskaffenhet än den närvar, och den förflutna.
Jag har äfven tyckt mig finna, att begreppen i dessa ämnen ganska väl behöfva en bearbetning.
Mig synes, som Utsk. ganska väl och fullständigt framställt detta ämne, och denna bearbetning af de allmänna åsigterne, hvilka inom Sverige börja göra sig gällande, är enl. min åsigt ett af de mest talande skälen, som Utsk. för sitt ifrågavar. förslag framställt.
Den ena kan anse förslaget oskadligt och den andra åter nyttigt, och då synes mig den gemensam ma tankan böra vara för bifall till Ulsk:s förslag, och af sådan anledn. tager jag mig friheten tillstyrka antagandet af detsamma.
Jag glädjes lika mycket som någon annan öfver det silfver vi hafva i skiljemyntet, men är ledsen att vi icke hafva något derutöfver.
Undanrödjes tvånget att såsom god betalning mottaga Bankens sedlar så nödgas man anskaffa silfver i allmänna rörelsen.
Hvad nu komiten beträffar, så vill jag icke bestrida, hans tillställande om man tror sig kunna något dermed uträtta.
Jag har redan förklarat mig anse honom oskadlig, men funnit mig skyldig säga min mening, att han icke leder till något ändamål.
Uppå härefter framställd propos. blef BankoUlskis förevar, utlåt, bifallet.
Föredrogos men bordlädes ånyo, uppå derom af Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr., Gr.
Lagerbjelke, Gust., m. 11. ledamöter gjord begäran SlatsUisk:s nedannämnde d. 18 dennes f. m. första gången bordlagde utlåtm.
N:o 160, ifråga om ytterligare anslag till upförande af cellfängelser ; N:o 161, ang:de extra Statsanslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-departitets handläggning; N:o 162, ang:de extra Statsanslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-depart:tets handläggning; N:o 163, ang:de ifrågaställde extra Statsanslag till föremål, tillhörande Civil-depart:tets handläggning; Den 21 Juni. 171 N:o 164, i ariledn. dels af K.
M;s nåd. propos., ang:de låneunderstöd för anläggning af jernväg emellan städerne Orebro och Nora, dels af väckt motion i samma ämne; N:o 165, ang:de extra anslag lill föremål, tillhörande Finansdepart:tets handläggning; och N:o 166, ang:de extra anslag till föremål, til'hörande Eeklesiastik-depart:tets handläggning.
Anmäldes till bordläggning StatsUtsk:s mern.
N:o 196, ang:de liden för nästa revisioner af Stats-, Banko- och Riksgälds-verkens förvaltning och räkenskaper.
Då detta StatsUtsk:s mern. angår tiden för Statsrevisionens sammanträdande, är det angeläget, att detta betänk, snart afgöres, och jag anhåller derföre, att detsamma mätte till nästa plenum upföras först ä föredragningslistan.
Uppå af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, i anledn. häraf framställd propos. beslöts alt SlatsUtsk:s nu bordlagda mera.
N:o 196 skulle upföias främst å föredragms-listan för nästa plenum.
Som jag nödgas företaga en utrikes resa lill att söka bot för mina ögons svaghet föranlåtes jag afsäga mig befattningen att vara Bänkman.
Slutligen anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne mern., betänkm och ullåtrn nemi. från Bevillnings-Utskottet: N:o 11, i anledn. af serskildta utaf Hög,v.
PresteSl. fattade beslut med handläggningen af Utsk:s betänk.
N:o 5, ang;de tullbevillningen; N:o 12, angide väckt förslag om inrättande af ett så kalladt transit-uplag; N:o 13, i anledn. af väckt motion om nedsättning af tullen å varor, som landvågen från Norrige lill Herjeådalen införas; Banko-Utskottet:
N:o 46, i anledn. af väckt fråga om ett förändradt sätt för inlösen af Riksg:s-kont:s kopparskiljemynts poletter; N:o 47, med förslag till åtskilliga förändringar i sättet för beräknande af Bankens sedelstock; N:o 48, i anledn. af väckt förslag om förändrad organisation af Bankoverket samt reglering af dess tjenstemanna-personal; Lag-Utskottet:
N:o 27, i anledn. af motion, ang:de jäf emot domare och landtmätare; samt m
Den 26 Juni.
N:o 28, i anledn. af väckt motion om uphörande af skriftliga berättelser i mål, som från Hofrätt hos K. M. fullföljas. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 9 e. m.
J/bert Munck.
Thorsdagcn elen 26 Juni 1851.
Justerades 4 prot.-utdr. för d. 21 dennes samt pleni prot. för d. 27 sistl.
Hr Riben, Carl Wilhelm:
Af enskilda angelägenheter nödsakad att lemna riksdagsorten, får jag härmed afsäga mig att vara Elektor, under anhållan alt vid min riksdagsmanna-rält varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., som härefter tillkännagaf att Hr von Holst, Hans Gram, i anseende till förestående bortresa afsagt sig att vara Elektor samt inlemnat sin riksdagsmanna-pollet, anmodade derjemte Hrr Bänkman att sammanträda till val af 2:ne Elektorer, i st. f. Hr Riben och Hr von Holst.
Föredrogs och bifölls StalsUtsk:s d. 21 dennes på bordet lagda mern.
N:o 196, ang:de tiden för nästa revisioner af Stats-, Bankooch Riksgrs-verkens förvaltning och räkenskaper.
Föredrogs ånyo StalsUtsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 160, i fråga om ytterligare anslag till upförande af Cellfängelser.
Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, innefattande hemställan alt lill upförande af Länsfängelser efter cellsystem måtte anvisas en summa af 300,000 r:dr, att med ^idel årligen under hvartdera af åren 1832, 1833 och ISSi af Riksg:s-kont. utbetalas.
Den 26 Juni f. m. 173 H. Ex. Hr Gr. Sparre, Gust.
Till en början anhåller jag att Hr Fåhraei reservation må varda upläst och mig sedan lemnäs tillfälle yttra mig.
Sedan denna upläsning skett, anförde. H. Ex. Hr Gr.
Till alla delar ber jag att få instämma i den nu uplästa reservationen.
Som skäl för nedsättningen under det belopp K. M. äskat anförer Utsk. endast, att sådant utan olägenhet kan ske.
För min del tror jag deremot alt olägenheter af flere slag blefve följden af en sådan nedsättning.
Om beloppet bestämdes till endast 300,000 r:dr, så afginge på sätt K.
M:s propos. uplyser och Utsk. äfven anmält, nära 103,000 r:dr deraf lill fulländande af redan företagna Fängeselbyggnader, vidare minst 80,000 r:dr till Fängelsebyggnaden i Malmö, för hvars behof ett betydligt qvantum maierialier redan är framskaffadt, då återstoden blefve vid pass 117,000 r:dr af det anslag som SlatsUtsk. nu föreslår måtte beviljas.
För närvar, åro i 3:ne län Fängelsebyggnader af största behof att böra .upföras nemi. i Westerås, Götheborgs och Norrbottens, hvilka i Konungens propos. äro heräknade att kosta 210,000 r:dr, således då 7000 r:dr för oförutsedde utgifter tilläggas, tillsammans 100,000 r:dr mera än hvartill finnes tillgång enl. det förslag Utsk. afgifvit.
Jag tror en stor misshushållning ligga deruti, att dessa byggnader icke med all möjlig skyndsamhet varda upförde; och på grund af så väl hvad jag nu i korthet haft äran anföra, som med anledn. af hvad reservanten yttrat, anhåller jag om återremiss af nu föredragna punkt, på det StatsUtsk. måtte laga i närmare öfvervägande om ej den summa, som Konungen för behofvet äskat, skulle kunna beviljas.
Jag vill icke bestrida angelägenheten af ökadt anslag i detta afseende: men tror ej att sådant kan beviljas, med hänsigt till de många andra föremål, som taga upmärksamheteu i anspråk, derest ej ytterligare tillskott af Bankovinsten lemnäs att dertill användas; ty med nu disponible tillgångar kan Utsk. ej höja här upgifna summa.
Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, punkt af Utsk:s utlät, gjorda anmärkmr föranleda till densammas återremitterande, ropades ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig finna, att ja varit öfvervägande.
2:dra punkten, inne hållande tillstyrkande, att R.
St. jemte öfverlemnande af ifrågavar. anslag, måtte underdånigst anmäla sig vara förvissade, att K.
M. vid up förandet af de nya lunsfängelserne luter fästa mera afseende på deras varaktighet och säkerheten för fungarnes förvarande, än på byggnadens prydliga utseende.
Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Utsk:s framställning, i denna punkt måste förutsätta antagandet deraf, att vid de Cellfängelser som hitintills blifvit upbyggde, afseende mera fästats vid byggnadernes 174 Den 26 Juni f. m. yttre än på deras varaktighet och säkra beskaffenhet mot möjligheten af rymning.
Ett sådant omdöme vore orättvist; man bör härvid icke afse den Cellfängelsebyggnad, sorn är under upförande här i Stockholm, som med hänsigt till det yttre skiljer sig från den modell, efter hvilken sådane byggnader i orterne tipföras.
Som bekant är, anslogo Sländerne till denna byggnad en bestämd summa, och Staden, som tillsköt hvad derutöfver erfordrades, var således oförhindrad att verkställa byggnaden efter den plan, som befanns, utom den afsedda nyttan, medföra ett prydligare yttre.
Hvad öfrige i riket anlagde Cellfängelser beträffar, äro de upförde efter en i allmänhet fastställd modell, och det lärer väl svårligen kunna sägas alt man dervid afsett någon yttre prydlighet, framför varaktigheten.
Hvad säkerheten beträffar, så är ostridigt alt rymningar egt ram; men med undantag af ett par, är det notoriskt, alt de öfrige tillkommit genom betjeningens opålitlighet.
Sådant kan hända i alla Fäugelsebyggnader, och detta förhållande kan ej läggas byggnadssättet lill last.
Till följd häraf hemställer jag, om ej H. o. Ad. skulle behaga lemna Ulsk:s framställning i denna del utan afseende.
Jag vill visserligen icke påyrka ifrågaställda skrifvelses aflåtande lill K. M., men kan ej underlåta att uttala den allmänna öfvertygelse, som jemväl är min enskilda, att hvad angår varaktigheten och säkerheten af nu befintliga Cellfängelser, är icke allt, hvad i dessa hänseenden vore behöflig!, fullkomligen iakttaget.
Misstag, och dessa icke så obetydliga, hafva, enl. min tanka i dessa fall egt rum såväl i fråga om fönster, som taktäckning.
Här kan icke vara stället att inlåta sig i något ordande och vidare utredande af dessa små omständigheter, men alt fel i nyssberörda hänseenden blifvit begångna, lärer icke kunna förnekas.
II. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter framställda propos. lill bifall å förevar, sednare punkt af Utsk:s utlåt, besvarades med ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva öfverröslat nej.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 161, ang:de extra Statsanslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-depart:tets handläggning.
Då härvid H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, hemställde att detta utlåt, måtte punktvis företagas till afgörande, anmälde sig och yttrade Hr Stiernsvärd, Gustaf Mauritz:
Jag anhåller att få fästa såväl Hr Frih. och Landtnäs som R. o. Ad:s upmärksamhet derå, att i händelse 3:dje punkten bifalles, så komma mina yrkanden att blifva undertryckte i 7:de och 13:de punkterne; hvarföre jag anhåller att 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 12 och 13 punkterne finge diskuteras på engång, och detta hindrar icke att diskussion punktvis i alla fall kan ega rum.
Den 26 Juni f. m 175 Frih.