Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtminstone skulle jag anse det vara nödvändigt att säga, att dessa verk skola uppskattas lill deras med hvarandra jemförliga värde; ty om man, pä sätt jag tyckt mig finna alt en talare önskat, skulle utesluta dessa ord, så kan jag icke finna hvad man skulle jemföra dem med, då meningen väl icke kan vara, alt de skola jemföras med jordegendomar.
Derföre skulle jag tillstyrka antagande af Frih.
Jag ber att få erinra den siste värde talaren, alt jag aldrig talat om uteslutande af något annat än ordet ”rättmätig.”
Allt det andra må stå qvar och endast ordet ”jemförlig” införas i stället.
Gr, Posse, Fredr.
Utan att vilja göra något
45 bestämdt yrkande, ber jag alt få upptaga det förslag, som vid ett annat tillfälle gjordes af en annan värd talare, och hemställer om vi icke skulle kunna på ett lämpligt sätt komma ifrån saken, genom att insätta ordet tillbörliga i st. f. rättmätiga.
K x. Hr Gr. o.
Landtm, yttrade, att lian, då bifall lill Ulsk:s förslag icke blifvit vrkadt, saknade anledn. att derå framställa propos. och således endast de nu yrkade förändringarne kommo alt blifva föremål för propos., samt hemställde derefter, om R. o. Ad. ansäge, att, på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, ur 76 § borde uteslutas orden: ”till deras rättmätiga värden upplagas, samt”.
Ex. förklarade sig hafva uppfattat detta svar såsom bifall till den gjorda propos.
Det af Utsk. framställde förslag till förändring i 108 § blef nu till pröfning företaget.
Ilr Printzenskjöld begärde uppläsning af sin vid Ulsk:s betänk, fogade reservation i hvad den 108 § angick, och sedan denna uppläsning för sig gått, yttrade Ilr Printzenskjöld:
Under åberopande af den upplästa reservationen, får jag vördsamt anhålla om afslag pä den af Utsk. föreslagna redaction.
Hvad taxeringsvärdet på faslighet inom stad beträffar, så har man icke någon minimitariff, som förhindrar, ali icke husens värde nedsältes så lågt som helst.
Innan man beträder denna bana, torde det derföre vara nödigt att, genom en minimitariff för taxeringsvärdet af fastighet äfven inom städerna, tillse alt Kronan får, om icke fullt ut, åtminstone till någon del sin rätt.
Efter min tanka står denna 108 § i full öfverensstämmelse med R. o. Ad:s beslut om 68 §, hvilket, om jag icke missminner mig, biträddes af Ilr Printzenskjöld.
Om vi nu skulle insätta gångbara värdet till norm för stadsegendom, så blefve det alldeles i strid med hvad vi beslutit om landtegendom.
Jag tillstyrker bifall till denna §.
Mitt förslag står så mycket mindre i strid med den 6S §, som jag har föreslagit att utbyta ordet gungbara emot rätta.
Då jag tillstyrkte bifall till den 68 §, förutsåg jag sannerligen icke, att R. o. Ad. skulle utesluta ordet rulta ur de §§, der grunden skulle läggas för tillämpningen af 68 §.
Detta afstyrkte jag och gick deruti ända derhän, att jag vågade besvära R. o. Ad. med en votering.
Hvad taxeringsvärdet i städerna beträffar, får jag ånyo fästa uppmärksamheten derpå, att för städerna finues icke någon minimitariff, och att således någon annan bestämdare grund måste läggas, än hvad som skett för landlegendomar.
Mitt förslag står således hvarken i strid med sjelfva saken, eller med den princip, som jag yrkat för taxering af fastigheter på landet. 46 Den 2 December.
Det enda skäl Hr Printzenskjöld anfört, som kan äga någon skenbar gilltighet, är att städerna icke hafva någon minimitariff, men deremot tager jag mig friheten erinra om föreskriften i denna §, att brandförsäkringssnmman får på intet villkor understigas, och att laxeringsmänncn äga att på verkliga skäl höja husens värde utöfver denna summa.
Den siste värde talaren synes hafva förgätit, att många egendomar icke äro brandförsäkrade, och att således taxeringsvärdet å alla sådana fastigheter kan af taxeringsmännen helt och hållet godtyckligt nedsättas.
Det är erkändt, alt brandförsäkringssumman ligger lill grund för taxeringen af de stadsegendomar, som äro brandförsäkrade.
Hvad de öfriga beträffar, så har jag såsom ägare af fastighet i stad mig väl bekant, att icke eller de få något annat värde sig åsatt, utan tvertom jemför man dessa gårdars värde så nära som möjligt med de brandförsäkrades, och bestämmer derefter taxeringssumman.
För min del ser jag derföre icke, att någon minimitabell för städerna är så särdeles behöflig; hvarföre jag tillstyrker bifall ä Utsk:s förslag.
Jag finnér visserligen öfverensstämmande med de beslut, som förut äro fattade, att man äfven här lemnar spelrum åt ett godtycke, hvilket i detta fall kan blifva så mycket större, som ingen minimitariff för städerna finnes.
Jag ser emedlertid häruti ett ytterligare stöd för den tanke jag i början yttrade, att R. o.
Ad. aldrig bort ur 68 § borttaga de ordalag, hvilkas bibehållande jag förgäfves sökte försvara.
Den af Utsk. föreslagna redaction af 108 § blef härefter af R. o. Ad. bifallen. 45:te punkten, ang:de Hr Fr.
Sundfors motion om bestämmande af värdet å hus i städerne utan afseende pä. brandförsäkringssumman.
Ulsk:s i denna punkt afgifne yttrande blef af R. o. Ad. bifallet. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 12 på aftonen.
Den 4 December f. m. 47 Onsdagen den 4 December 1844.
Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s ncdannämnde förslag till R.
N:o 40, ang:de inköp och utdelning af ett antal exemplar utaf Svenska Fornskrift-sällskapets handlingar; N:o 41, ang:de upphäfvande af 3 § i 2 cap.
Giftermålsb:n; N:o 42, ang:de kungörandet af handlingar, som af utländska sjöfarande böra vid hitkomsten till Riket medföras, till bestyrkande af fartygets nationalitet.
N:o 44, ang:de upphörande af den nedsatta tullen å från Finland inkommande varor.
Äfvenledes upplästes lill justering och godkändes Const.Utsk:s under N:o 8 afgifna förslag lill § i riksdagsbeslutet, ang:de Ulldisconlcredilivet.
Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter N:o 2283.
Hr Akrell, Carl; och befans vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd: N:o 360.
Frih. Trolle, Nils. Upplästes ett från Hederv.
BondeSt. ankommet prot.utdr. af d. 30 sisll.
Nov., innehållande inbjudning till de öfriga RiksStm att i BondeSt:s beslut sig förena, dels om antagande af 11 § i Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms betänk.
N:o 1, ang:de grunderne och villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, dels ang:de upphörande af bränvinsbrännings-redskapens försegling, och dels beträffande bränvinsbrännings-rättighetcn efter den tariff å jordvärdet Ståndet fastställt.
Hr von Hartmansdorff, Au g., anhöll alt denna inbjud ning måtte få hvila på bordet.
I fall denna inbjudning skall hvila på bordet, så har jag icke något anspråk att mitt yttrande för närvar, skall till någon verkan föranleda; men jag får äran nämna, att denna inbjudning, daterad någon dag i förra veckan, redan är af 2 Stånd afgjord och afslageri, hvarföre jag vördsamt hemställer, alt den äfven måtte af R. o. Ad. afslås.
Efter den upplysning, som nu blifvit meddelad, afstår jag från yrkande på inbjudningens bordläggande. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., enär de frågor, hvarpå BondeSt:s inbjudning hade afseende, redan 48 Den 4 December f. m. blifvit genom 3 Stånds sammanstämmande beslut afgjorde, ansåge denna inbjudning icke kunna antagas.
Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utsk:s d. 23 och 27 sistl.
N:o 11, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterne för tillämpningen deraf. 46:tc punkten, nng:de Hrr Lager hjut ms och Geijers motioner i fråga om bevillningen af bruk och bergverk.
Ilr af Harmens, Henrik Otto:
Efter min förmening tror jag, att Bevilln.Utsk. icke fästat tillräckligt afseende vid de förhållanden, som af molionärerne blifvit uppgifne, och detta synes af den vederläggning, som Utsk. velat göra.
Då man följer de uppgifter i den medlersta delen af Utsk:s resonnement i detta ämne, som börjas med orden: ”under öfverläggningen i detta ämne har Utsk. inhemtat” etc., måste man gå tillbaka till tiden före 1S03 års författning.
Man vet, att ali beskattning då i Sverige nästan uteslutande utgjordes af grundskatt, och att de nyare bcskattningsmethoder, som redan då gjorde sig gällande i andra länder, ännu icke hunnit hit.
Hela första delen af ötsk:s betänk, i detta ämne upptager blott en recit om förhållandet med denna grundskatt under benämning af hammarskattsjern.
Denna afgift utgick endast för rättigheten att få tillverka stångjern till visst belopp.
Vidare åberopas de nedsättningar, som äro gjorda för manufactursmidet, allt å grundskatt, och slutligen har man som skäl mot beviljande af hvad molionärerne begärt, uppgjort en calcul, eller jemförelse mellan den bevillning, som bruksrörelsen betalar och den som utgår af jordbruket.
Siffran ^'0- måtte vara ett tryckfel, eljest kan jag ej förstå denna sista del af den s. k. vederläggningen.
I slutet af resonnementet i denna punkt kommer Utsk. till det resultat, att ingenting kan beviljas, på den grund, att alla medborgare i Riket då skulle åläggas den bevillning, hvarifrån bruksägarne skulle befrias.
Jag har några handlingar här, som utvisa de inkomster, hvilka Staten haft under de förflutna 5 åren af bergverken, hvaribland äfven afgifterne från koppar- och alunverken finnas intagne; men då de äro sammanlagde med stångjernshandteringen, så kan man finna, att denna missräkning i calculen icke kan blifva betydlig, emedan kopparoch aluntillverkningen är så ringa, i jemförelse med stångjernstillverkningen.
Det befinnes efter denna uppgift, som är ett utdrag af i Riksg.cont. upprättadt sammandrag öfver allmänna bcvilln. i fråga om bergverk för åren 1838—1842, att bevillningen utgjort från 57,425 r:dr till 64,421 r:dr.
Det sista året eller 1842 var exporten af stångjern 424,538 Skf?, utgörande efter pris af 16 r:dr per Skfå 6,892,508 r:dr.
Utaf detta försäljningsbelopp har Staten erhållit i Be - Den 4 Decemijer f. m. 49 Bevillning 04,421: 27. 1.
Tiondelaekjern 80,000: — — Ilammarskatlsjeni v . . . . 70,000: — — Tull oell tolag ii 8 sk. lier Skit 70,750: — — 201,177: 27. 1. och vill man se huru förstörande verkan är af denna beskattning, så må man fördela ofvaunämnde 201,177 r:dr på exporterade 424,538 Skit, så finner man, att afgiften belöper sig till 34 sk. per
Sk/t, och man kan deraf sluta till huru tryckande denna afgift mäste vara, dä producenten tillika skall täfla på främmande platser med främmande nationer.
Jag får nu upptaga slutet af Utsk:s yttrande, att lindringen för jernhandlci ingen skulle blifva en börda för öfrige medborgare.
Af flere skäl tror jag denna sats icke vara riktig: först har SlaisUtsk. gifvit Ständerne tillkänna, i det betänk., som upptog Riksg.cont:s behållningar, alt ulgifterne skulle ärligen kunna ökas till ett belopp af 150,000 r:dr, utan all stalsbristsumman deraf skulle behöfva förändras; men, mine Hrr, vill man icke fästa sig dervid, och vill man försäkra Staten om större inkomster än möjligen kunna behöfvas, sä finnas dertill andra utvägar.
Jag nämner detta, icke för att yrka att den bevillning, sorn erlägges af jordbruket, skall höjas, men för att visa alt utvägar finnas för Utsk. att gå billiga önskningar till mötes.
Först vill jag nämna, att det vore väl om Utsk. behagade jemföra de längder, som från liäradsrättcrne årligen ingifvas på köp af fastigheter, och jemföra dem med fastighetsvärdena i de orter, der försäljningarne ägt rum.
Någon ledning mätte man åtminstone hafva af dessa uppgifter, och jag är öfvertygad, alt om en sådan granskning anses behöflig, så lärer minimitariffen på många ställen komma att förändras; men jag förnyar hvad jag började med alt säga: jag yrkar icke delta, jag ville blott visa möjligheten för nedsättning af bevill ningen för bergverken, ulan alt begå någon orättvisa mot andra medborgare.
Vill man nu icke fästa sig vid jordbeskattningen, så mäste man taga i betraktande andra näringar, som äro jemförlige med jernhandteringen, d. v. s. fabriksinrättningar.
Den förnämsta är klädestillverkningen, hvaraf värdet är 1839 uppgick lill 3,803,439 r:dr, men 1843 ända till 5,090,626 r:dr, hvaraf man finner ett förökadt tillverkningsvärde ifrån 3 lill 5 millioner.
Under denna tid har denna näringsgrens afgifter lill Staten varit i jemnt fallande, allt som lillverkningsbeloppet stigit, så att 1839, då tillverkningen var lägst, var skatten högst, nemi. 3,285 r:dr 39 sk., men dä tillverkningsvärdet var högst, eller 5,090,626, utgjorde skatten endast 3,078 r:dr.
Man finner af den uppgift jag här äger, att Norrköpings stad för hela sitt tillverkningsvärde under dessa 5 år betalt högst 1,812 r:dr 24 sk. och lägst 1,780 r:dr.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om bifall till Hr Geijers motion och afslag å Ulsk:s betänk.
Det är visserligen 5 H. 7 50 Den 4 December f. m. icke med någon angenäm känsla, som jag, till försvar för Ulskts betänk., nödgas uppträda mot intresset för en näring, som utgör den andra i Riket, och hvilken förtjenar allt del skydd samhället kan lemna, utan allt för stor obillighet mot öfriga samhällsintressen, helst denna näring till stor del lemnar tillgångar till betäckande af Rikets stora import.
Delta ämne har inoln Bevilln.- Ulsk. utgjort föremål för långvariga och sorgfälliga undersökningar.
Utsk. hade, under samtliga näringarnes nuvar. betrykta belägenhet, gerna önskat att kunna föreslå beskattningslindring för dem alla; men då detta troligen icke låtit sig göra, i anseende till den förväntade statsbristsummans belopp, och då det problem Utsk. haft alt lösa endast bestått deruti, att föreslå relativa beskallningsgrunder mellan de olika näringarne, emedan de absoluta afgiflerne eller sjelfva sifferbeloppen icke kunna föreslås förrän statsbristsumman bl ifver känd, sä följer deraf, alt frågan huruvida lindring kunde föreslås för någon särskild näring, nödvändigt mäste föregås utaf en undersökning, huruvida denna näring befinner sig i mera missgynnande förhållande än de öfrige.
Vid en sådan undersökning har Utsk. visserligen icke förbisett, alt bruksägare, särdeles under de sista åren, lidit af en svår conjuuclur, som bidragit till betydlig nedsättning i jernprisen; men det har icke eller undgått Ulsk:s uppmärksamhet, att en stor del af denna förlust delats af tackjernstillverkarne, utan alt desse å sin sida baft tillfälle att dela förlusten med någon annan.
Då dertill kommer, att de jordbruksalster, som vid bruken behöfvas för alt hållas arbetarena lill handa, äfven i betydlig mån till priset fallit, så att man, utan att för myckel misstaga sig, kan påslå, att det förhållande, som för närvar, äger rum mellan spanmålspris och jern pris, i det närmaste är orubbadt mot hvad det förr varit, och vidare betraktas, alt grundskatten för stångjern 1843 blifvit nedsatt till 1 proc., då deremot laekjernstillverkningen ännu utgör ungefärligen 4 proc. grundskatt, samt att genom K. kungörelsen d. 8 April 1S43 nedsättning i, dels befrielse frän export-tull för åtskillige jerndimensioner blifvit medgifven, så har Utsk. icke ansett sig kunna föreslå någon lindring för bruksägare i bevillningsväg, pä det ej öfrige näringar skulle för mycket betungas.
Vid en billig jemförelse näringarne emellan, har Utsk. funnit, ali de alla lida af en mindre god conjunctur, och derföre icke kunnat undgå att stanna vid del resultat, som betänk, företer, hvarföre jag nödgas anhålla om propos. till bifall derå.
O Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Frånvar. då delta ämne inom Bevillu.Ulsk. handlades, var jag ej i tillfälle att framställa de skäl, som efter min (anka tala för en förändring af 73 och 74 §§ i nu gällande bevilln.förordn. och får derföre nu anhålla, alt i korthet redogöra för mina äsigter i ämnet.
Dessa §§ stadga nemi. först, att behållna vinsten af stångjernssmidet skall läggas till grund för bevillningens utgående; men ytterligare stadga dessa §§ äfven, att denna behållna vinst skall beräknas till högst | och minst l af hammarskattspriset och alt sedermera den på Den 4 December f. m. 51 hvarje Sk(£ sålunda uppkommande behållning skall cåpitaliseras efter 5 för hundrade.
Uti dessa stadganden ligga, efter min tanka, tvenne orättvisor, den ena bestående deruti, alt jag skall förvandla behållningen lill capital, med beräkning af 5 för hundrade, dä det är nogsamt bekant, att, i köp man och man emellan, köparen vanligen beräknar att erhålla minst 8 proc. af ett capital, nedlagdt i en så precaire rörelse som denna.
Den andra orättvisan ligger deruti, att bevilln.förordn. sladgar, alt bruksägaren ovillkorligen skall äga en behållning å hvarje
Sk^ smide af minst l af hammarskaltsjernpriset, hvilken behållning är vida för högt tilllagen, dä det torde vara allmänt kändt, att de flesta bruksägare under de sednare arens dåliga jerncoujunelurer haft måhända ingen behållning, om de beräkna i penningar värdet af effecter och prodncter, som deras egna skogar lemna lill handteringens bedrifvande.
Hvad äler beträffar tillämpningen af dessa stadganden, så erfår man, alt en härd med 450 Sit smide, då priset är 13 r:dr 24 sk. per Sk2?, uppgår till minst 13,500 r:drs värde och efter enahanda beräkningsgrund högst till 40,500 r:drs värde.
Afven torde det vara bekant, att smidesrätlighelen under de sednare åren ägt ett högst ringa värde, och att bruk blifvit försålda vida under dessa pris.
Såsom elt skäl all icke bevilja någon nedsättning, har Utsk. anfört, alt, vid jemförelse mellan bruk och landlegendomar, bevillningen för de förre utgör men å de sednare, efter vanlig beräkning af 4 proc., omkring af inkomslbeloppet.
Huru Bevilln.Ulsk. kunnat uppgöra denna beräkning, derpå har jag ej kunnat fä någon reda.
Af ofvananförde skäl torde billigtvis inses, att det bör lemnäs taxeringsmäunen öppet, när de anse behofvet sådant påkalla, alt få anlaga en lägre beräkningsgrund än nu är stadgadt, lill hvilket ändamåls vinnande jag föreslår, i likhet med motionärerne, alt i 73 § ^ förändras lill
Tff och i 74 § -pä utbytes emot 2'ff, hvarå jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos.
Jag var icke rätt island att falla hvad IIr af Harmens framställt i afseende på den bevillning, som utgår af klädestillverkningen; men jag hörde några siffror nämnas, hvilkas riktighet jag icke kan erkänna.
Jag är ej för ögonblicket försedd med handlingar, för att kunna upplysa om beloppet af den bevillning, som för klädestillverkningen utgår ifrån Norrköping, men till elt helt annat belopp än det Hr af Harmens uppgifvit, kommer man om allt sammanräknas, det kan jag försäkra.
Jag har ej med stillatigande kunnat afhöra den uppgjorda caleulen, hvarföre jag tagit mig friheten yttra dessa ord.
Jag hade visserligen icke ämnat att tilllägga något till hvad jag förut yttrat, om jag ej dertill blifvit uppmanad af en värd ledamot, för att förklara den calcul han sagt sig icke förstå.
Enligt de §§, som ålägga bevillning, är det bekant, att sedan brutto-inkomsten blifvit besiämd och alla afdrag derifrån gjorda, så att netto-inkomsten blifver deraf gifven, så skall den anses som 5 proc. af ett capital, som deraf uträknas, och för 52 D eii 4 December f. m. detta capital skall lika bevillning utgifvas, sora af jordbruk, nemi. 2 per mille.
Ett exempel torde bäst utreda frågan: om jag antager'ett bruk, sora renderar 500 r:dr bruttobebållning, ocb jag skulle eapitalisera denna summa såsom utgörande 5 proc. af ett capital, så måste detta capital uppgå lill 10,000 r:dr, hvaraf skall betalas 2 per mille, d. v. s. 20 r;dr eller ,,‘5.
Om man deremot antager en landtegendom, som renderar samma summa och anser den som 4 proc. af eli capital, emedan man i allmänhet torde kunna anse, att jordegendom icke afkaslar mera, sä blifver detta capital gifvet, och dä man efter detsamma beräknar bevillningen, sä kommer den att uppstiga lill 2'6 af afkaslningen.
Gr. P osse, Erik Arvidsson:
Vid jemförelse af detta och StatsUtsk:s betänk.
C. finnér man den princip hafva gjort sig gällande, att minska grundskatter på bekostnad af ökad bevillning.
SlalsUtsk. har efterskänkt 40,000 r:dr eller halfva grundskatten af lackjernstillverkningen; och en gång bortgifne, torde de bli svåra att äler bekomma.
Jag skulle icke motsätta mig om alla skatter af hvad namn som helst kunna efterskänkas oell försvinna ; men då detta icke låter sig göra, tror jag, att dä behofvel sä fordrar, bör man hellre minska bevillningen, som kan förändras, emedan den är tillfällig, än göra partiella presenter af grundskatter, som troligen för alltid gä förlorade.
Alla de skäl, som Bevilln.Utsk. framdragit ronde beviljade förmåner för stångjernslillverkningen, äro icke lillräcklige för att öfvertyga mig, att ju ej samma tillverkning för närvar, behöfver stöd och lättnad.
Det är sant, att i sednare tider tillkomne smiden äfven under sisll. riksdag fått ganska betydliga förmåner, ocb detta är billigt, men de gamla smidena hafva emedlertid icke erhållit någon betydlig nedsättning, i synnerhet om grundskatten eller hammarskatten skall utgå till visst belopp, utan afseende på årets tillverkningar.
I närvar, stund påkallar både jordbruket och alla bruksnäringar nedsättning, men tillgängarne medgifva det icke; man måste således inskränka sig till behjertande af den rörelse, som mest inverkar på det allmänna, och i sådant fall måste jernhandteringen komma i första rummet, såsom den hvilken kan och bör skaffa de mesta penningarne ifrån utlandet, och derföre tillstyrker jag bifall till Hrr Lagerhjelms och Geijers motioner.
Vidkommande skillnaden mellan köpt och eget ämnesjern, sä fruktar jag, att Utsk. icke tagit i beräkning den ränta, som försvinner för ämnesjernliliverkaren af hans eget capital, vida öfverstigande transportkostnaderna för det kopia jernet.
Dessutom händer ganska ofta, att det egna ämnesjernet får transporteras lika läng väg, som det köpta.
Af denna anledn. tillstyrker jag upphäfvande af skillnaden emellan eget och köpt ämnesjern i fi äga om beskattningen.
Då jag vördsamt åberopar hvad Hr af Harmens, Frih.
Åkerhjelm och Gr.
Posse anfört, utber jag mig att få framställa några anmärkmr vid Usk:s förslag; men vill dessförinnan fästa uppmärksamheten derpå, att under discussionen man sammanblandat
Hr Geijers och min motion, som sinsemellan Den 4 D e c e ni Ij e r f. m. 53 hafva en väsendtlig skillnad, derutinnan nemi. att den förra afser nedsättning håde i maximi- och minimibeloppet, inom hvilket en laxeringscomité skulle äga alt bestämma hevillningen, då deremot min motion bibehåller maximum sådant det är, men endast åsyftar rättigheten att kunna nedsätta minimibeloppet.
Det är nödigt alt observera denna skillnad, emedan jag icke yrkar nedsättning i allmänhet, ulan blott att åt laxeringscomiléen måtte öfverlennäs alt förfara i full conseqvens efter bevilln.förordms egna principer.
Detta är hvad jag påyrkar, således icke någon absolut nedsättning, endast alt göra möjligt för laxeringscomiléen att rätta sig efter de grundsatser, som Bevilln.Utsk. sjelf nedlagt i sitt arbete.
Ulsk. har med mycken sorgfällighet utvecklat historiken af della ämne, men efter densammas slut kommit till åtskilliga framställningar, vid hvilka jag ber att fä nedlägga några anmärkn:r.
Utsk. säger pag. 21: ”att då hammarskatten utgår med 1 proc. af slångjernslillverkningen, utgör deremot grundskatten å tackjernstillverkningen 4 proc.” Sländerne hafva likväl beslutit att nedsätta tackjernsskatten , ehuru detta ännu icke då var afgjordt, när Utsk. fattade sitt beslut i denna fråga.
Denna skatt är nu nedsatt lill hälften emot hvad den förut varit.
Dernäst har Utsk. gjort en jemförelse mellan bruk och landtegendoinar, och säger, att jordbruksnäringen får vidkännas en jemförelsevis högre bevilln. beskattning än bruksrörelsen; men då bruksvärdet skall rälta sig efter inkomsten af näringen, och man kan visa, att jernsmide! är sådant alt det ger ingen inkomst, då är ju skillnaden mellan bruk och landtegendomar, som dock gifva någon afkastning, enorm.
Likaledes säger Disk., alt jernhandteringen fått åtnjuta vissa fördelar.
Det är sant, men flere torde dock återslå, hvaraf den bör komma i åtnjutande, beroende af den ekonomiska lagstiftningen.
Taxeringscomileerna åter böra kunna rätta sig efter existerande förhållanden, hvartill fordras att nedsätta minimum, men ej maximum.
Vidare förekommer i Utsk:s betänk., alt bruksrörelsen åtnjuter lindring i hevillningen, genom betydligt nedsatta hammarska ttspr is.
Delta är en fördel, som atnjutes då prisen på varan äro låga.
Likaså kan man kalla det en fördel för räntegifvaren, att priset på spanmålen är lågt.
Utsk. säger vidare, att om någon lättnad borde beredas, sådant lämpligast lillvägabragtes genom ytterligare minskning af hammarskalten.