Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingalunda var meningen, hos dem, som yttrade denna förhoppning, att bankovinsten skulle komma att användas till ordinarie utgifter förStatens räkning; ty dertill måste andra medel böra användas.
Jag tror verkligen att i fall II.
St. besluta att knappa af så nyttiga anslag som de ifrågavar., alt det då kommer att blifva svårt nog vid en kommande riksdag, att drifva igenom beslutet om bankovinstens öfverlemnande till statsverkets behof.
Jag yrkar sålunda återremiss.
Jag nödgas, (och jag begagnar med flit detta ord) jag nödgas erkänna riktigheten af StatsUlsk:s förfarande uti förevar, fall.
I fråga om anslag till sådana ändamål, som odlingsföretag, förslå ingalunda några och 30,000 r:dr, om man dermed vill något för riket i det hela uträtta.
Vi påminna oss mycket väl de betydliga summor, som härför utgifvits såväl till de norra orterna som till de södra, och särskilt till Gottland som specielt blef hugnad! till myrors utdikning och aftappning med ett anslag af 50,000 r:dr.
Dessa anslag förslogo dock på långt när icke mot behofven; ty skall man i denna sak något af större nytta uträtta, så behöfvas derlill högst betydliga bidrag.
När nu sådana ej af slatsmedlen kunna lemnäs, ej heller anskaffas, med afsende å hvad som erfordras för att afsätta och med full säkerhet anvisa lätt tillgängeliga medel för båda kreditiven; så fruktar jag för att StatsUtsk. ej varit i tillfälle att kunna göra något nöjaktigt i denna väg.
Hade Utsk. föreslagit en mindre summa, till understöd åt ifrågavar. odlingsföretag som Frih.
Cederström här yrkat, så hade det varit nära gagnlöst; ty huru skulle väl en sådan summa kunna rättvisligen utdelas i vårt stora, från Torneå till Sundet utsträckta rike ?
Mängden af i delta hänseende understöd behöfvande trakter är så stor, att, exempelvis, oaktadt Gottland fått ett, i hänseende till provinsens storlek jemförd med de öfrigas i riket, betydligt anslag, där likväl behöfdes vida mera, för att uttappa och lill odling bereda de der befintliga stora myrorna.
— Jcmför man nu detta förhållande med den öfriga delen i riket, så ser man att med småsummor kan i detta fall för hela riket intet uträttas.
Det är af sådan orsak jag nödgas erkänna giltigheten af StatsUtsk:s afstyrkande i detta fall.
Lika med Hr von Hohenhausen erkänner jag visserligen, att små summor ej stort förslå till ändamål af förevar, beskaffenhet; men jag anser i allmänhet för oriktigt att, antingen det sker genom enskilde eller Staten, afbryta en påliörjad verksamhet, som befinnes gagnelig och älskad af allmänheten.
Likväl har StatsUtsk. så förfarit i detta hänseende.
Den 14 Juni f. m. 67 M. äskat ett årligt anslag af 33,333 r:dr 16 sk. att fortfarande utgå för ifrågavar. ändamål; dä något dermed har kunnat uträttas under den föreg:de tiden, och dä anslaget varit högst begärligt och, såsom jag tror, i allmänhet väl användt; sä önskar jag att det måtte få fortfara, åtminstone till så stort belopp som hittills, samt, att R. o. Ad. fördenskuld måtte återremittera denna punkt, hvarom jag vördsamligen anhåller.
Med äfventyr att röna lika liten framgång för hvad jag i denna fråga går att säga, som i den föreg:de, känner jag mig likväl af pligten uppmanad att härom yttra några ord.
Den som sett allmogens belåtenhet med dessa anslag, såsom jag ägt tillfälle se den i det aflägsna Jemtland, i Helsingland och Gestrikland, kan ej undgå att med tillfredsställelse förnimma den kärlek för Konung och lagstiftande makten som dessa anslag väcka, och kan sålunda ej annat än med bedröfvelse erfara, att deras välgörande spridande i aflägsna landsorter skulle helt och hållet upphöra, och dermed äfven det åsyftade vigtiga ändamålet, att öka odlingarnes antal och såmedelst göra eröfringar inom vårt eget land, hvilka eröfringar alltid äro de tacksammaste och de som alldrig blifva begråtna.
Medel för det årliga anslag, som af K.
M. blifvit hegardt, synes visserligen vara svårt att bereda, då StatsUtsk. nu förklarar, att inga tillgångar finnas; men min öfvertygelse är, att StatsUtsk. redan från början bort för sig utsätta såsom ett oafvisligt ögonmärke, att ovilkorligen bereda medel till sådana ändamål som det ifrågavar., äfvensom till vägars förbättring; föremål hvarigenom man gör både sin Konung, och Dess regering älskade af menige allmogen uti alla landsorter.
Föremål af sådan vigt, att man i min tanka under hvilka omständigheter som helst hade bordt utfinna möjlighet att bevilja de af K.
M. dertill äskade medel.
Jag får således anhålla om återremiss, på det att StatsUtsk. måtte taga i öfvervägande vigten och behofvet att företrädesvis utväg mäste beredas för beviljandet af hvad K. M. i detta fall föreslagit.
Om R. o. Ad. vid de här nu afgifna yttranden fäster den vigt, att R. o. Ad. återremitterar denna punkt; så anhåller jag för sådan händelse, att StatsUtsk. behagade fästa sin uppmärksamhet dervid, att sådana anslag eller understöd af statsverket, som de ifrågavar., från början icke hafva varit afsedda till förmän för andra än menigheter, eller flere hemmansägare eller större mängd af delägare af en sank mark eller en sjö, som skulle aftappas, eller en å som skulle upprensas; och att dessa anslag alldeles ej varit afsedda till att understödja enskilda ägares fördelar vid företag, der det blott varit fråga om deras fördel enskildt.
Emedlertid har det dock inträffat, att en hel hop dylika företag hafva fått del af ifrågavar. anslag, ehuru dervid endast ensamme personer varit ägare och således ensamme deraf dragit nyttan.
Om medlen endast användas till att för menigheterna underlätta företag 5* 08 Den 14 Juni f. m. uti ifrågavar. syfte, då äro de väl och ändamålsenligt använda; men om de användas på så sätt, att en och annan ensam ägare af mark får sig deraf begagna, sä blifva de först och främst mera otillräckliga än eljest, och sedermera öppnas lättare tillfälle till missbruk, — missbruk, som vi sett sedan den tid, då ifrån II.
St:s Bank odliugslån kunna utfalla.
— Sådana anslag, som de förevar., anser jag böra blolt beviljas och anslås för något gemensamt, större och allmännare företag; men alldeles ej för alt en och annan enskild person derpå skall göra någon vinst.
Vinsten för dem skulle egentligen bestå deruti, att de erhöllo något lägre ränta pä sina lån; men då de företag, som af ensame personer sålunda göras, medföra vinsten åt dem ensamme, och de mycket väl kunna upplåna penningar på annat häll (fastän för något högre ränta), sä vore dessa anslags beviljande till dem blott ett sätt, att för enskilda fördelar använda de ringa tillgångar, som statsverket kan bestå för allmänna större företags bedrifvande.
Jag ber att få förklara, att jag till alla delar instämmer i hvad Frih.
Palmstjerna nu anfört.
Man har sett dessa medel hitlils, åtminstone lill någon del, användas lill enskilda personers fördel, dels såsom lån och dels såsom anslag; hvarigenom de naturligtvis, synnerligast dä sjelfva anslaget är högst litet, hafva blifvit än mera otillräckliga för det egentligen dermed afsedda ändamålet, som i främsta rummet varit, att sprida välstånd och belåtenhet i olika direktioner af landet.
Jag anser således, lika med hvad Frih.
Palmstjerna anfört, att, om något sådant anslag beviljas, det bör ske med den föreskrift, att bidrag af dessa anslag endast lemnäs till menigheter eller större antal personer, som gemensamt företaga några betydligare aftappningar eller odlingar.
Derjemte skulle jag tro att, om återremiss blifver besluten, man äfven borde säga, att dessa understöd böra utgå endast i form af län; emedan sådana aftappningar och uldikningar, hvarom här är fråga, icke för det allmänna medföra någon nytta, så framt de ej i framtiden lemna vinstgifvande inkomst.
Sådana odlingsföretag äter, som ej i framtiden lemna någon vinst, äro ej värda de uppoffringar man gör derpå; hvarföre jag anser, atl endast sådana böra uppmuntras, sorn äro af den beskaffenhet, att de som företaga dem äro fullt öfvertygade om, alt i famtiden deraf komma att skörda frukt, och att således kunna återbetala de derför gjorda omkostnader; och det är med fästadt afseende härpå, som jag anser, att några anslag af de medel, som R.
St. finna sig böra anslå till detta ändamål, ej böra beviljas annorlunda än såsom lån.
Hr Lagerheim: Hvad Frih.
Palmstjerna här anfört är visserligen ett ganska förkastligt missbruk; men att sådant, kunnat inträffa, synes i sanning böra tillskrifvas K. bef:de, i den ort sådant skett, då, det alltid berott af honom att afstyrka en sådan framställning.
Flertaliga större och mindre sjöaftappningar hafva gjorts, såväl i Jemtlands, som Gefleborgs län, der styrelsen varit mig anförtrodd, men vid icke ett enda tillfälle har det inlräffat, att någon ensam ägare dervid fått något statsanslag, utan sådana anslag hafva Den 14 Juni f. m. 69 alltid beviljats, såsom G v. Ridderstolpe nyligen yttrat, kommunalt, sä att ett större antal personer deraf dragit nytta; och de omnämnda missbruken torde sålunda vara något, sorn det tillkommer embetsmyndigheterne att förekomma genom afstyrkande.
Att dessa anslag icke borde beviljas annorlunda än såsom lån, kan visserligen ega en fördel ur den synpunkten, att inga andra större odlingsföretag dä företogos än de som med bestämdhet kunde förutses komma att gifva framtida vinst, — och så tillvida biträder jag fullkomligt Frih.
Tersmedcns yttrande; men dä ganska mänga fattiga församlingar finnas, hvilkas innevånare af allmogen (ehuru de klart inse att företaget skulle i framtiden gifva tillräcklig vinst, och sådant äfven af sakkunnige landtmätare vore upplyst) likväl ej äro mäktige att sjelfve bekosta företaget, och ej heller kunna prestera erforderlig säkerhet för låns erhållande, sä anser jag det lämpligt och ändamålsenligt, att R.
St. åt K. M. öfverlemna, att, der behofvet så klafver, bevilja sådane anslag utan äterbetalningsskyldighet.
Med anledn. af hvad i frågan blifvit ytlradt anhåller jag om återremiss.
För min del vill jag gerna instämma med Frih.
Tersmeden, i afs. på de af dem yrkade vilkoren för medlens beviljande.
Jag tror att då summan är sä liten som den här ifrågaställda, eller 33,333 r:dr 16 sk.
B:co om äret, lion ej kommer alt räcka till mera än de län, sorn möjligen begäras.
— I afs. pä återbetalningen finnes ingen svårighet, sedan 1845 års författning stadgar, att skulden skall införas i jordeboken och årligen med kronouppbörden afbetalas.
— Om R. o. Ad. skulle behaga återremittera denna punkt (och derom anhåller jag vördsamligen), så kan StatsUtsk. i sitt svar föreslå de nyssnämnda vilkoren, eller II. o. Ad. sjelft bestämma sådana, som Ståndet anser tillfredsställande.
Då jag ser att de fleste, som här yttrat sig, önska återremiss, sä får jag, i händelse densamma hlifver beviljad och Utsk. emot min förmodan kan utfinna tillgång på erforderliga medel, helt och hållet förena mig med Frih. Palmstjerna, i afs. på vilkoren för beviljande af anslag utaf de medel, som för ifrågavar. ändamål möjligen kunna sammanskrapas; men att dessa medel ej komma att räcka till hvad som kommer att begäras, det anser jag sä gifvet, att jag är säker om, att, äfven med de gjorda inskränkningarne, det blifver 100:de ansökningar att afslå emot en som kan möjligen beviljas.
Dä jag har ordet, ber jag att få nämna några ord, med afs. på hvad Hr Lagerheim anfört derom, att det skulle varit ett fel hos K. bef:de, att tillåta enskilde att få del af ifrågavar. lån.
Jag får i detta hans. bedja den värde ledamoten litet närmare genomläsa R.
St:s beslut i ämnet, hvaraf finnes, att ät K. bef:de i den delen icke alls något fadersvälde är öfverlåtet utan äro de inskränkte i sina betänk:n, att tillse om saken är nyttig och att formen iakttages, och att de hafva ingen rätt att förorda den ene framför den andre.
Så 70 Den 14 Ju n i f. m. liar del hittills tillgått, och mäste så tillgå efter nu gällande författning.
Att i Jemtland och äfven andra af de norra länen inga större possessionater finnas, som kunna enskildt begagna sig af dessa anslag och deni sålunda mot hvad i allmänhet dermed afsedts missbruka, är kanhända kändt; men hvad sorn troligen ej är kändt, är alt på Gottland icke heller många sådana finnas, och att endast några af dem (likväl i förening med flere af socknens innevånare) inkommit med begäran om att erhålla del af ifrågavar. anslag.
K. bef:de äger ingen rätt att efter sitt omdöme föreslå den ene framför den andre, utan han måste helt enkelt följa de gifna föreskrifterna och embetsåtgärden åt hvar och en i sin tur expediera; hvarföre jag anser de af Frih.
Palmstjerna förordade inskränkningarne vara verkligen af behofvet påkallade.
Jag vill ej vidare upptaga R. o. Ad:s tid, ulan blott i korthet nämna, att K. bef:de måtte vara, ej blott oförhindrad, utan äfven moraliskt förpligtad all yttra sig öfver sådana omständigheter, som kunna verka förmånligt eller oförmånligt till bifall hos K.
M. af sökta anslag.
I öfrigt förenar jag mig visserligen med hvad af Frih.
Palmstjerna blifvit såsom en ytterligare garanti föreslaget, och som väl må vara nyttigt för vissa orter.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den förevarande 13:de punkten, ropades starka nej jemte åtskilliga ja, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansågo de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda lill äterremiss samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna, att härvid ja varit öfvervägande.
14:de punkten, ang:de åtskilliga motioner, ifråga om anslag för befrämjande af utdikningar och aftappningur af sanka trakter och sjöar till beredande af odlings företag-, 15:de punkten, ang:de anslagen till rese- och undersökningskostnader samt expenser för allmänna arbeten, samt till aflöning för styrelsen öfver allm. väg- och vattenbyggnader; 16:de punkten, ang:de anslagen till arfvode för lärare vid Mariebergs läroverk i de kunskapsämnen, sorn tillhöra civilingenieurer, samt till stipendier för elever, sorn vid nämnde läroverk genomgå den för civil-ingenieur er bestämda kurs; och 17:de punkten, ang:de af K.
M. äskade anslag, dels för anskaffande till Strömsholms och Ottenby stuterier af utländska hingstar till åstadkommande af en ädlare och starkare hästras, företrädesvis tjenlig till begagnande äfven vid. jordbruket, dels till slöjdexpositioners befrämjande, och dels till utdelning vid Landtbruksmöten af premier åt egare af kreatur utaf utmärktare slag. R. o.
Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt och tillstyrkt.
Då härefter börjades uppläsning af den i slutet af förevarande
Den 14 Juni 1'. m. 71 utlät, framställda jemförelse emellan de i samma utlåt, tillstyrkte statsbidrag och de dertill beräkneliga tillgångarne, anmälde sig och yttrade:
Jag hemställer till Hr Gr. o. Landtm., huruvida någon uppläsning af denna del utaf betänk, är nödvändig?
Den angår endast beräkningarne af här förekommande summor, och torde derför böra återgå till StatsUtsk. i sammanhang med den dermed gemenskap ägande ingressen af betänk., hvilken R. o. Ad. redan har återremitterat.
Sedan R. o. Ad., uppå härefter framställd propos. förklarat sig icke anse nödigt, att uppläsningen af denna del utaf Utsk:s utlåt, fortsattes yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han, då Utsk:s ifrågavar. framställning icke innehöll någon hemställan lill RiksStm, hade ämnat föreslå, att densamma mätte läggas till handlingarne, men nu, i öfverensstämmelse med Frih.
Palmstjernas förslag, finge hemställa om R. o. Ad. ansåge denna del af Utsk:s utlät, böra åtfölja den redan beslutade återremissen af den i början af utlåt, förekommande beräkning af riksg:s-kont:s ställning, inkomster och utgifter.
Härvid ropades ja, hvarjemte Frih.
Tersmeden anmälde sig och yttrade:
Något ouppmärksam vid början af föredragningen af detta betänk. observerade jag ej, att serskild propos. skedde pä afgörande af ingressen deruti, eller den anslagsberäkning som Ulsk. uppgjort med häns. på riksg:s-kont:s tillstånd och behof. Jag trodde nemi. att Hr Gr. o. Landtm, dä, liksom nu, hade ämnat framställa propos. på att lägga densamma till handlingarne; emedan den endast är i hetänk. införd för att visa den ledning Utsk. haft för sitt bedömande.
Här gjordes visserligen af Hr
Rääf åtskilliga anmärkmr dervid, i det han uppgjorde beräkningarne på helt annat sätt, synnerligen i hvad angår statsfyllnadssumman; men det verkar naturligtvis ej på sjelfva saken, ty statsfyllnadssumman kommer att bero på inkomsterna emedan utgifterna äro redan någorlunda kända.
Det är sålunda inkomsterna, som deruti äro i fråga, och dem har Utsk. heräknat, hvad tullen beträffar, i öfverensstämmelse med hvad de utgjort under de sednare åren; och hvad bränvinsbevillningen beträffar, i enlighet med K. M:s propos. till 800,000 r:dr.
Dessa äro de båda hufvudsakligaste artiklar, hvaruti Hr Rääf ansåg nedsättning komma i fråga; men en sådan kalkyl kan till ingen upplysning leda förr, än R.
St. fattat beslut i ämnet och Bevilln.Utsk., med ani. deraf, inkommit med sina beräkningar deröfver.
Detta skulle jag egentligen hafva yttrat i början, för alt visa, att en återremiss var alldeles öfverflödig och till intet resultat ledande.
Då den nu likväl är beslutad, så torde äfven vara lämpligast att, som Frih.
Palmstjerna yrkat, denna slutmening af betänk, äfven åtföljer till Utsk.
Jag förutser dock, att StatsUtsk. har dervid ingenting att göra. 72 Den 14 Juni f. m.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit den nyss framställda propos:n till återremiss besvarad med ja.
Upplästes ett af Ilr Munck af Rosenschöld, Thomas, inlemnadt sålydande mern.:
Sedan jag erhållit nådigt förordnande att under 2:ne månader förestå ett revisions-secreterare-embete, och då de härmed förenade trägna embetsgöromål icke tillåta mig, att under nämnde tid deltaga i LagUtsk:s öfverläggningar, får jag vördsamt hos H. R. o. Ad. anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, varda entledigad från den plats jag i berörde Utsk. innehar. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, anmodade Hr Electorer, att ulse en ledamot i LagUtsk. efter Hr Munck af Rosenschöld samt en ledamot i Allm. Besv.-o. Ekon.Ulsk. efter Hr Lagerheim, Lars Magnus, som förut i detta plenum afsagl sig uppdraget att vara Utsk:s-ledamot. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. -f till 3 e. m.
Onsdagen den 14 Juni 1848.
Upplästes till justering Exp.Utsk:s under N:o 110 afgifna förslag till R.
St:s underd. skrifvelse till K. M., ang:de iståndsättande af publika byggnader å ön St.
Barthelemy samt förhöjning i dervarande tjenstemäns aflöningsstat.
Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, att detta förslag förmodligen innehölle en misskrifning, då deri influtit, att guvernören föreslagit aflöningsstatens förhöjning ”med 5,282 spanska daler eller till 12,798 spanska daler;” hvilken sistnämnde summa torde utgöra värdet i svenska r:dr.
Den 14 Juni e. m. 73 Hr Prim zensköld, Carl; Jag skulle icke tro, att det är någon misskrifning uti Utsk:s betänk.; ty, så vidt mig är bekant, beräknas dessa aflöningar i Spanska daler.
Pä gouvernörens serskildta begäran har en tillökning i den nuvande aflöningen blifvit beviljad med 400 daler och hela afiöningsbeloppet skulle sålunda utgöra 12,000 och några hundra spanska daler.
Exp.Utsk:s ifrågavar. skrifvelseförslag blef, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., och Frih. Cederström, Claes Rud., lagdt pä bordet.
Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s nedannämnde förslag till R.
N:o lil, ang:de ersättning till handels- och sjöfarts-fonden för förskjutna medel till slafvarnes friköpande å St.
Barthelemy; N:o 112, ang:de upplåtelse af en bostället Fridened Brogården tillhörande jordrymd; N:o 113, ang:de Båtsmansbeklädnadens öfvertagande af Kronan emot viss afgift af rust- och rotehållare: och N:o 114, ang:de folkskoleafgiftens fortsatta utgörande samt om närmare bestämmelser dervid.
Då härefter till justering anmäldes Exp.Utsk:s under N:o 115 afgifna förslag till R.
St:s underd. skrifvelse till K. M., med förslag till ny författning, ang:de stämplade pappersafgiften, samt Exp.- Utsk:s derjemte under N:o 9 afgifna förslag till § i riksdagsbeslutet, rörande samma ämne, blefvo dessa förslag bordlagde pä begäran af Frib.
Vidare upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 116 afgifna förslag till R.
St:s underd. skrifvelse till K. M., angrde ändring af 2 Cap. 5 § Utsökms-balken samt om K. förordningen den 28 Juni 1798.
Föredrogs StafsUtsk:s d. 7 och 9 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 196, i fråga om sättet och vilkoren för utbetalning af anslagsoch länehidrag till befrämjande af allmänna arbeten.
Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten.
Det skulle i sanning rätt mycket smärta mig, om detta ärende skulle så lösligen blifva behandladt, som, efter hvad det vill synas, Utsk. funnit för godt anse tjenligast.
Lyckligtvis har Utsk. behagat lemna obestridd lämpligheten af det med motionen åsyftade ändamål, ehuruväl Utsk. har funnit betänkligheter möta vid, att lemna förslaget det effectiva afseende, som blifvit begärdt.
Det torde af sådan anledn. tillåtas mig att få i korthet pröfva och framställa halten af dessa betänklig - 74 Dea 14 Jnni e. m. heter.
I förstone har Utsk. icke ansett de af mig föreslagne bestämmelser kunna tillämpas pä de företag, hvartill bidrag af allmänna medel redan blifvit beviljade.
Denna förklaring bestrides visst icke af mig; men ingalunda kan sådant hindra, att det ju vore fullt skäl att göra denna tillämpning på företag, hvartill understöd af allmänna medel hädanefter lemnäs.
Jag hade verkligen icke väntat att nyssberörde motif skulle framdragas, ty när har jag i min motion någonsin begärt det förslaget skulle retroaclift kunna verka?
Den som gör sig mödan att se efter, skulle kanske af Utsk:s framställning kunna vilseledas i detta hänseende; och äger jag alltså skäl att häröfver beklaga mig.
Vidare har Utsk. sagt ”att, med hänsigt till befintliga tillgångars otillräcklighet, endast ett mindre betydligt belopp kunnat af Utsk. föreslås till användande för arbetsföretag af den uti motionen omförmälda beskaffenhet och deribland icke något bidrag för vatten-aftappningar och utdikningar till beredande af odlingsföretag.”
Hvad beträffar den punkt, som rörer befrämjandet af sådane odlingsföretag, har R. o. Ad. på f. m. allaredan återremitterat Utsk:s hemställan.
Göres härvid slutligen en af billigheten påkallad förändring, så försvinner det egentliga kardinalhindret för framgången af min motion.
Ty min öfvertygelse är, att när Utsk. blifver i tillfälle närmare öfverväga, huruvida icke något anslag bör i detta hänseende lemnäs, Utsk. äfven skall finna tillgångar till detta anslag.
Då förfaller med detsamma den undflykt nyss är åberopad ur betänk.
Utsk. fortfar: ”att hvad vägunderhållsskyldighen angår, föreskrift härom redan uti allmänna lagen blifvit meddelad.”
Jag hade upprigtigt trott, att tillvaron af detta stadgande icke kunnat undfalla någon: hvadan det således varit i hög grad obehöfligt, att å Utsk:s sida ifrågasätta, det jag med min motion åsyftat nya vilkor för dylika arbetens understödjande.
En sådan vilseledande framställning hade efter min tanke Utsk. bordt bespara sig och R.
St., för att icke nämna motionären, hvilken väl också har någon rätt att undgå se ett i bästa afsigt gjordt förslag pä sådant, örn än ofrivilligt tillkommit, sätt vanställas, blott pä det man måtte komma behändigt ifrån allt verkligt svaromål.
Slutligen har Utsk. yttrat: ”att, beträffande de hamnbyggnader, för hvika låneunderstöd blifvit af Utsk. tillstyrkte, det torde kunna antagas, att städerne sjelfve, hvilka af berörda anläggningar i första rummet hemta fördel, efter bästa förmåga bidraga till anläggningarnas framtida underhåll.”
Detta antagande är visserligen mycket välmenande och mycket sanguiniskt, men jag är af den tankan, att, om det än så förhåller sig, som Utsk. här uppgifvit, det måtte vara så mycket mindre för städerne förenadt med svårigheter, att underkasta sig den kontroll som jag anser öfver dylika arbetens bestånd böra å Statens sida utöfvas.
Jag tror mig således hafva visat, att de af Utsk. anförda betänkligheter icke lägga verkligt hinder i vägen för tillstyrkande af bifall åt min motion.
Jag vill härförutan, hvad hufvudsaken beträffar, fästa uppmärksamheten pä det angelägna deraf, att afsyningen icke bör vara den sista åtgärden, som å det allmännas vägnar vidtages med ett arbete, hvartill Staten bidragit med penningeunderstöd, till direkta anslag eller lån.
Aterbetalningsskyldig
- Den 14 Juni e. m.