Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser således tillräck - Den 9 Julli e. m. 163 ligt, att Banken får ett Creditiv, alltför gerna på obegränsadt belopp, hvaraf BancoStyrelsen, enligt gifne föreskrifter, och emot stadgade controller, må vid förutsatte tillfällen lyfta erforderliga medel, Vidkommande anslaget af i Million till låneunderstöd för torkad säd, vet jag ganska väl, att det får ett stort antal af opinioner bland Jordbrukare för sig, men jag är likväl öfvertygad, att alla monopolier gro skadliga; och stödja sig på obilliga grunder, om de ej med samma rätt, som -de erhållits af Jernhandteringen, och nu skulle bekommas af Jordbruket, äfven utsträckas till alla näringar, så att slutligen Skräddaren och Skomakaren erhöllo låneunderstöd på sina productioner emot låg ränta.
Eljest skall principen medföra ett ondt, som det blir obeskrifligen svårt att sedermera afhjelpa.
Om återremiss, och att dessa anmärkningar må åtfölja, anhålles vördsammast.
Grefve •von Schwerin:
Det ar i anledning af en åsigt den siste Talaren framställt, sorn jag begärt ordet.
Jag måste anhålla, att Friherre Anckarsvärd, hvilket han säkert beviljar mig, ville fästa uppmärksamhet vid den del af upplysningarne om andra Banker, hvilka af BancoUtskottet blifvit från trycket ulgifne, som angår de 3a H. n* iG4 Den 9 Julii e. m.
Engelska och Skottska Bankerna.
Han finnér der uppgifven skillnaden emellan privilegierade eller actiebanker, och Joint-StocksBanker; lagstiftaren fordrar vid bildandet af actiebanker ett på förhand insatt capital, såsom utgörande garantie för allmänheten, då actionairen är till namn okänd, kan sälja sin actie eller sönderrifva den, då det liknar sig till deficit i Baneoröi elsen.
Åf Joint-Stocks-Bankerne, eller af creditföreningarj byggde på peronlig och so•lidarisk ansvarighet, fordrar Lagstiftaren intet förskottscapital.
Credit och garantie beredes derigenom, att föreningens medlemmar äro till namn uppgifne, i offentliga längder antecknade, egande hvar för sig personlig ansvarighet för föreningens trnnsactioner, som räcker 3 år efter hans från* träde ur föreningen.
Till hvilkendera klass’kan Rikets Sländers Bank hänföras?
Icke till klassen af Actiebanker, hvilka genom gjorda insatser erbjuda garantie åt allmänheten.
Ej heller till klassen af Banker, grundade på solidarisk ansvarighet.
Hvem är här till namn uppgifven, såsom ansvarig?
Någon borgen mäste likväl gifvas allmänheten mot följderne af en oklok administration, när allmänheten inbjudes, och på visst sättär salt i nödvändighet, att för - Den 9 Jul ii e. m. i65 tro sig tili Rikets Ständers Bank.
Den eger en garantie i beloppet af Bankens fordringar lios enskille; hvarföre undanrycka allmänheten den garantie, som den kan ega i Bankens fordringar hos Staten, när desse fordringar äro rigtiga, när de icke utan våld kunna undanhållas Banken, och när en Bank, som icke äger något, men ändå vill drifva äfventyrlig lånerörelse, icke kan göra anspråk på förtroende.
För öfrigt instämmer jag fullkomligen i den sista anmärkningen Herr Friherren gjort, att nemligen det ej går an, alt bereda den ena klassen medborgare förmåner framför den andra, aldraminst när man ej vill vidkännas solidarisk ansvarighet.
I anledning af den siste värde Talarens anmärkning får jag blott åter upprepa, att jag tror^att ali den säkerhet, som erfordras, ligger i Ständernes garanti.
Jag hade trott, att Rikets Ständers garanti, åtföljd af ett creditiv, vore tillräckligt, och lika verksamt, som de ifrågavarande Obligationerne.
Jag kan ej fatta, hvarföre lån, upptagne af Banken under Rikets Ständers garanti, skulle vara mindre säkre, än då de upptagas af RiksgäldsContoret; och det är af så många Talare erkändt, att Banken ej, för att börja sin rörelse, är i behof af dessa medel, utan att de erfordras blott såsom säkerhet emot *66 Den g Juli i e, m, eventuella händelser.
Det är då jag tror att det vore väl, om man kunde undvika att för detta ögonblick i och för Bankens Utredande göra lån, Herr Tham:
Man har klandrat Stats* och BancoUlskottens förslag, att förvandla Statens skuld till Banken sedan år 1808, uti Obligationer, som skulle till Banken öfverlemnas.
Man har sagt, att det ej be* höfdes, emedan Ständernes garanti vore nog.
Andra hafva påstått, alt kommande Ständer kunna upphäfva hvad de föregående Beslutit; deraf har man haft erfarenhet uti ett pär hundrade år.
Då frågar jag hvad Ständernes garanti betyder.
Visserligen är det anfördtafen Talare, att Banken skulle förstärkas genom ett Creditif, för att göra utländska lån; men då man hehöfver det, vet jag ej, hvarföre man har farhåga att lemna förskrifningar på Statens skuld lill Banken, såsom Creditif.
Det är ej sagdt, att del skall blifva Stats-papper, blott att det skall blifva en reserv-fond att begagnas, då Banken skulle komma i behof, och att först och främst begagnas som hypothek att belåna, för att inom 1831 års slut äga den föreskrifna Silfver-fonden, om man ej genom en lycklig conjunctur under tiden får köpa eller invexla tillräckligt Silfver.
Det är ej mera fara med detta, än att gifva ett Creditif.
Att gifva Banken ett Creditif på 5oo,ooq R:dr, är ej tillräckligt, ty då Den 9 Ju I i i e. m. jag ej kan vara försäkrad, att Banken får upphandla Silfver till år 183i till belopp af 600,000 R:dr, så kunde det hända, att Creditivet ej fyllde behofvet; men om
Banken får förskrifningar för dessa 4 millioner, och tillåtelse att hypoticera dem emot lån, om det behöfves, så biifver behofvet ovilkorligen uppfyldt.
Sålunda finnér jag i denna anstalt fullkomlig säkerhet för BancoStyrelsen, att kunna vara beredd på att företaga realisationen efter i83i, och måhända förr.
Hvarföre skall man lemna ett Greditif att låna, då man har en verklig skuld att betala.
Det stärker mera crediten, tror jag, om man visar sig vilja betala den skuld man härj om man pantsätter förbindelserna för att återställa ordningén, hvilken man bröt genom tillgrepp i nödens stund, utan alt anvisa ersättning på annat vis än genom en Bevillning, som ej kunde gå ut, och som således måste inställas.
Jag tror, att skulden kan betalas på ett sätt, som ej fordrar Bevillning, eller särskilda tillgångar, ty jag tror ej, att dessa \ millioner behöfva anlitas, åtminstone ej mera än Creditivet, och således uppkomma inga vådor.
Garantier i ord tror jag ej garantera Banken.
Skillnaden emellan Stats-och PrivatBanker är den, att PrivatBanker stå under lagen; de äro grundade på penningar eller egendom; men Ständer eller de styrande i StatsBauken kunna ändra sin mening, emedan de ej stå under lagen, utan i68 Doft g Juli! e. m. sjelfve stifta den.
Kunna de förändra Bankens stadganden, som här påstås, så tror jag att det bör förändras; men i alla fall anser jag, att en sådan fond, som nu är fråga om, bör gifva förtroende åt Banken.
Den, som af misstroende mot låne-systemet, ej bifaller denna åtgärd, lär ej bifalla åtgärden med Creditiver.
Jag anser mig böra upptaga en del af hvad Friherre Anckarswärd anfört.
Såvida lian med Creditif, som han föreslagit i stället för Obligationer, menar rättighet för BankoStyrelsen att upptaga lån, förvandlas genom en sådan rättighet ingalunda dess deficit till tillgång, ty för den nya tillgång, som erhålles för de upptagna lånen, finnes full motsvarande ny skuld i dessas belopp.
Från det ögonblick
Banken upphör att äga jernbref till skydd mot borgenärers lagliga kraf, mäste den lika som enskilte näringsidkare äga hvad som ensamt kan gifva anspråk på credit, nemligen en egen behållning, någorlunda motsvarande dess rörelse, ty när man öppet visar sig äga större skuld än tillg är det ej nog för crediten, att möta sina borgenärers anspråk med anvisning på den framtida vinst, man hoppas skörda.
Är åter Friherrens mening, att de upptagna Creditiven icke skola falla Banken, utan t. ex. RiksgäldsContoiret till last, så om någon fond finnes anvisad för deras betalning, Den g Julix e. m. 169 och eljest lärer man ej på sådane Creditif få några lån—- ser jag ingen annan skillnad emot Utskottens förslag, än ändrade namn och minskad ordning.
För öfrigt får jag erindra, att Utskotten icke föreslagit någon, ny skuldsättning, endast att öfvergå från ett dåligt till ett bättre system för den redan befintliga Statsskulden, Utan att räkna krigsåren 1808 och 1809, har Staten af Banken upptagit omkring 26 millioner R:dr, hvaraf 10 blifvit afbetaldte, och resten till en stor del betäckt genom Sedel-emissioner,, Af den nu befintliga Statens skuld till Banken (utom fonden för Riksgälds-sedlarnes som redan i8a3 anvistes utan återbetalning, och den särskilt uppförda skulden i Silfver") i rund summa R;dr 14,984,000, kunna 10,582,000 R;dr betäckas genom anordning å Bankens icke behöfliga behållning, men resten måste ovillkorligt betalas, om ej Banken äfven efter de val vationen af dess sedlar skall befinna sig i bankerutt-tillstånd.
Jag tror, alt således både är bäst, ärligast ocb lämpligast, att rent uttala, att af Statens redan befintliga skuld till Banken endast så ock så mycket kan afskrifvas, men att det öfriga måste förvandlas från skuld i mynt till skuld i Obligationer, om man vill åtskilja Statens skuld-och myntväsenden j men att ehuru sålunda Obligationer kommo att utställas å denna Stats-skuld, de troligen icke behöfde komma utom Banken.
I afseende på hvad Friherre Anckarswärd ytt - Den 9 Jul i i e. m. rat om afstyrfeande af belåningar af nya varu panter mot nedsatt ränta, instämmer jag med Friherren tili alla delar.
Hans ExceJlence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde., om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Stats- och BankoUtskoltens förevarande
Ja, Föredrogs ånyo Stats- och BancoUtskottens den to sistlidne Junii, under N:o 4 afgifne, och den 26 i samma månad e. rn. på bordet lagde, Utlåtande, angående nödvändigheten af ej mindre åtskilliga Grundlagsförändringar, än ock en förbättrad Lagstiftning för Banken.
Grefve von Schwerin_, Fredrik Bogislaus: Ehuru Ledamot i Utskotten måste jag anmäla, alt detta Utlåtande icke ager den form ett Utlåtande bör hafva., för att framställas lill bifall eller afslag.
Skulle Ridderskapet och Adeln bifalla Utlåtandet, är intet gjordt, och icke eller något, om det afslås.
Jag utber mig derföre alt få göra detta Utlåtandes korta historia.
Någre Ledamöter yttrade den önskan, alt man borde serskildt lill Rikets Ständer inkomma med Utlåtanderne N:o 1 och 2, motiverande grundérne för myntbestämningen, samt Den 9 Julii e. ra.
I7I de åtgärder, som fordrades för silfverutvexlingen, hvarjemte anmälas borde att Utskotten senare skulle inkomma med Utlåtanden angående liqvidationen emellan Staten och Banken; angående nödige lagstiftningsåtgärder; samt angående förändring i myntfoten.
Men pluraliteten var för, att allt skulle gå på en gång.
Tiden tillät ej, att utveckla de åsigter, som borde föreläggas Rikets Ständer, i afseende på hvad som förstås med Banco lagar.
Jag har i min reservation yttrat, att jag anser det vara olämpligt, att i en grundlag söka lagbestämnielser af civil natur.
Grundlagen kan blott indiquera de förhållanden, som behöfva bli föremål för lagstiftning.
Uti BancaOrdningen af år 1668 ligga lagstadganden, ämnade till garantie åt allmänheten; men dels har en del af desse lagstadganden, i följd af speciella Instructioner, upphört att vara gällande, dels finnas de sammanblandade med reglementariska föreskrifter, sorn icke röra allmänheten.
Hvad som kan komma under cathegorie af lag, bör skiljas från reglementariska föreskrifter.
De egentliga lagstadganden, utgörande garantier för allmänheten, och således begränsande förvaltningen, böra, på sätt med annan civil-lag sker, stiftas af Konung och Ständer gemensamt; hvaremot allt sådant, som kan komma under namn af OrdniugsStadga och reglementariska föreskrifter, enligt RegeringsFormens 72 §. kommer att utfärdas af Rikets Ständer allena, 172 Den 9 Julii e. m.
Jag anhåller, att utlåtandet må återremitteras.
Jag ber, att först få upptaga en värd Ledamots yttrande, som ansett orätt att återhålla de missbruk, hvilka ägde rum efter år 172a, Jag får då nämna, att ehuru lyckligtvis Commjssionernas inverkan på lifvet, om jag så får säga, upphört, äro vi likväl icke frikallade från godtycket i afseende på egendom, genom den rätt Rikets Ständer tagit sig, att den ena Riksdagen ingå skuld på Bankens räkning, och den andra Riksdagen förklara, att de icke afbetala den, och på dylika sätt i egenskap af Lagstiftare hindra Bankens Borgenärer, att få deras fordringar godkända; en godtycklighet, som ingalunda öfverensstämmer med 16 §.
Stats- och BancoUlskolten, troende sig vara värdiga — Ombud för Svenska folket — Ombud för Svenska folket, hafva ansett nödvändigt att detta tillstånd af olag upphör, att en lag stiftas med den helgd Sveriges RegeringsForm i dess 87 §, lemnar Civil-lag, för att förekomma en sådan godtycklighet i framtiden.
Jag instämmer väl med Utskottens Ordförande deri, att det kunde vara nog med en Civil-lag; men då man har 20 års erfarenhet, att en Civil-lag icke varit tillräcklig, emedan den kan vid samma Riksdag ändras, så kan jag ej fördömma det allmänna misstroende, som Den g J u 1 i i e. m. i73 fordrar, att, på sått Utskotten föreslagit, och jag äfven godkänner, genom tilläggs beredande i 72 §.
RegeringsFormen ytterligare helgden af grundlagsbud sättes emot hvarje förnyande af dylikartade våldsamma åtgärder.
Med åberopande af hvad vid sista Riksdag i likartadt fall ägde rum, i afseende på de af Serskilta Utskottet tillstyrkte Grundlagsförändringar, får jag tillstyrka bifall å Utlåtandet.
Friherre Cederströmy Jacob: Till hvad jag i sista Plenum yttrade i detta ämne, får jag såsom erindran i auledning af tvänne värde Ledamöters nu gjorde anföranden tilllägga.
Först har en Ledamot ansett, att BancoOrdningen icke skulle äga kraft af Civil-lag, och således genom en författning i den ordning, hvaruti Civil-lag är stiftad, en garanti kunna beredas.
Dervid har den värde Ledamoten förbisett, att BancoOrdningen redan genom 72 §.
RegeringsFormen äger den helgd, som Civil-lagen har efter 87:de.
Hvad åter frågan om förslag till Grundlagsändring angår, för att, på sätt den siste Ledamoten uttryckt sig, hindra Rikets Ständer anvisa medel på Banken, så skulle jag tro Rikets Ständer, äfven efter närvarande författningar, aldrig äga rätt till sådane anvisningar annorlunda än i låneväg.
Jag kan dessutom icke godkänna ett försök till Grundlagsändrning, som icke i ordentlig väg blifvit ingifvit.
Här linnes icke nå - 174 Den g Julii e. tr). got sådant; men om det ock funnits, vo^e det olagligt, ty det bade skolat enskildt inlämnas till ConstitutiousUtskottet.
Om man vid sista Riksdagen till ConstitutiortsUtskottet inlemmat serskilta Utskottets Betänkande, för att bereda ändringar i Grundlagen, så bade det varit olagligt, och derföre af ingen påföljd, ty man kan icke besluta, att
ConstilutionsUtskottet skall inkomma med ett förslag lill ändring i Grundlagen, hälst det efter Grundlagen beror på detta Utskotts pröfning, om någon sådan är nödig.
Jag tillstyrker derföre, att Utlåtandet måtte återremitteras, såsom alldeles öfverflödigt.
Herr Brimcrona , Gustaf Adolph.» anförde skrifteligen; Jag gillar så mjrnket häldre, hvad Utskotten hemställt i afseende å en efter nuvarande tidsförhållanden och allmänna principer lämpad lagstiftning äfven för Banken, som min af i8a3 års BancoUtskott gillade Motion om en ny redaction af BäncoFörfattningarne hade samma syftning.
Jag har äfven länge insett nödvändigheten, att i grundlagsenlig ordning tillvägabringa en lämpelig ändring i 72 §.
RegeringsFormen, ty dessförinnan lära svårligen Bankens förhållanden blifva oberoende af kommande Ständers beslut i de fall, der de borde vara det.
Val raedgifver jag, att, på sätt Herr Grefve von Schwerin yttrat, en Civii-lag bör bestämma Bankens och dess Credito* Den 9 Ju Ii i e. m. rers eller Gäldenärers inbördes skyldigheter och rättigheter; men det är ej nog, att Banken af Domstol, enligt orubblig lag, kan dömmas, och åläggas uppfylla sina förbindelser.
Banken skall ock kunna uppfylla dem, ty eljest blifva Gred i förer ne med domslutet föga belåtne.
Men så länge kommande Ständer med ett penndrag kunna försätta Bänken i det skick, att den blifver urståndsatt att fullgöra hvad densamma älig— -ger, så är den säkerhet, hvilken bör ufcgo-ra en Banks grundval, icke fullkomligen tryggad.
Också ingick jag till iS23 års ConstilutionsUtskott med förslag i detta ämne, hvilket jag dock underkastade all den modification, som kunde pröfvas behörig.
Men -sedan sammansatte Stats-och BanooUtskotten på min begäran deröfver blifvit hörde, -och dé afstyrkt bifall lill Motionen, instämde ConstitutionsUtskottet i deras tanka, och Motionen afslogs.
Det hade dock iéke varit så olämpeligt, om vid förestående realisation den nu såsom nödige erkände grundlagsförändringen hade varit verkställd.
Mångens tvekan bade då varit håfven, och en saknad garanlie för fasthet i beslut vunnen.
Det fägnar mig emedlertid, att Herr Professor Cederschjöld, Ledamot 1823 liksom nu af ConstitutionsUtskottet, vid denna Riksdag sjelf gjort en Motion i samma anda, och hoppas jag nu bättre framgång.
Hvad Utskottens förslag i denna del beträffar, så kunde må hända någon anmärkning göras 176 Den 9 J111 i i e. ro. mot uppställningen deraf.
Utskotten hafva nemligen yttrat, att den ändring borde beredas i 72 §., som för framtiden kunde afböja all inställelse af Bankens åligganden mot egne Credilorer.
Denna inställelse synes, såsom Grefve von Schwerin yttrat, genom Civil-lag kunna förebyggas.
Deremot torde en sådan ändring böra beredas i anförde §., som för framtiden kan förekomma vidtagande af beslut ledande till fö rsämring af Bankens ställning, och derigenom menligt inverkande på Bankens Creditorers rätt.
Att i 72 §. nu icke ligger den helgd Friherre Cederström åberopat, vittna äfven sjelfva ordalagen i denna §.
Den lyder så: ”Bikets Ständers Bank ”förblifver hädanefter, som den hittills va”rit, under Rikets Ständers egen garantie ”och vård, så att den ostörd må förvaltas af ”de Fullmäktige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och ”reglementen, hvilka redan gjorde äro, el”ler vidare af Rikets Ständer göras kunna ”&c.”
Då dessa reglementen och stadganden sålunda kunna af Rikets Ständer omgöras, ligger icke i denna §. den önskade helgden; och vi, Gudnås, äga alltför många exempel, alt man omgjort Bankens stadgar, ordningar och reglementen, på ett sätt, ingalunda öfverensstämmande hvarken med Sve - Den 9 Julii e. m. 177 Sveriges Lag eller med Sveriges Invånares anspråk på skydd af denna Lag.
Hvarje discussion öfver detta ämne visar ännu spår dertill, att man icke är rätt ense om ordalagen i Grundlagen.
Den siste värde Talaren hade bordt erinra sig, att då frågan var om Tullmedlens ingående till RiksgäldsContoret, tolkade man RegeringsFormens 66 §:s föreskrift, ”att
RiksgäldsContoret för”blifver såsom hittills under Rikets Stän”ders Styrelse,” på det vis, att Tullmedlen icke borde dit ingå, efter de icke hittills gjort det.
Nu innehåller 72 §., ”att Ban”ken hädanefter som hittills förblifver un”der Rikets Ständers egen garantie och vård.” Om Herr Rosenblad nu tolkar 72 §. likasom den 66:te, det vill säga, för det att man innan 1809 aldrig trodde, att Rikets Ständer kunde göra någon disposition på Bankens Sedelstock, borde Rikets Ständer efter 1809 icke eller hafva gjort det genom ordningar, stadganden och reglementen.
Man vet således icke, när Herr Rosenblad för sin tillfredsställelse finner nödigt anse §. tydlig eller otydlig.
För min del tror jag, att §. är tillräcklig både hvad angår lagenlighet och tydlighet, om Rikets
Ständer sätta sig i samma ställning tillbaka som år 1809, då de begingo misstaget, och om de förklarade, att de frånkände sig rättigheten, 32 H. 12 Den 9 Julii e. m. att disponera något annat än Bankens be* hållna vinst* ty Banken står under Svea IIofRätt, och kan der dötmnas att fullgöra sina förbindelser.
Jag kan icke begripa, att större säkerhet för Banken vinnes genom grundlagsstadganden, än genom en Civillag, emedan utan lagförändring kunna icke Rikets Ständer anbefalla BancoStyrel•sen, att utgifva sedlar.
Det generella stadgandet härom i grundlagen kan icke rubba Banken, att fullgöra sina förbindelser; ly då Rikets Ständer allena äga rätt, att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas; så vill delta säga ingenting annat, än att allenast Banken får utge sedlar, som blifva ett i Kronans Upphörd antagit mynt.
Detta lagbuds afsigt är att trygga den enskildta säkerheten.
Det har icke skett för att betrygga Banken åt Rikets Ständers godtyckliga förvaltning, ulan att sätta en bom för, att hvarken Konungen eller Ständer skulle tillåta någon enskild Corporation, att utgifva Sedlar, hvilka såsom mynt i Riket kunde erkännas.
Mig sjmes, att det i framtiden icke kan komma i fråga, att beröfva Bankens Creditorer sin rätt, utom i det fall, att Konung och Ständer slå sig tillsammans, för att gilla ett beslut att fråntaga Banken sin förmögenhet.
Då medger jag, att om ett stadgande finnes i grundlagen, det fordras fyra Stånds sammanstämmande beslut, i stället ijtfe annars 3 Stånds är tillräckligt.
Men Den 9 J u 1 i i e. m. 170 icke kan någon inbilla mig, att om 4 Stånd besluta, att Banken skall utgifva Sedlar utan valuta, och Konungen sanctionerar beslutet, en sådan åtgärd icke skulle kunna vid samma Riksdag ske, blott för det bokstafven finnes i Grundlagen.
Ty om Riket kommer i våda, så är det omöjligt, att med några bokstäfver förekomma ett sådant tillgrepp.
En allmännare upplysning och en. mera stadgad rättskänsla äro de enda krafter, som motverka sådant.
För min del betviflar jag icke, att man i framtiden kommer att förstå saken.
Mitt enda syftemål är, att nu få Rikets Ständer att erkänna, att de icke äga annan dispositionsrätt af Bankens medel, än dess behållna vinst.
Jag medger, att jag vid förra Riksdagen hyste uen tanka, att 72 §. kunde förtydligas, men jag gjorde detta icke förr, än det var gifvit, att man icke då kunde komma ifrån myntoredan.
Jag vill likväl, då Utlåtandet icke innefattar någon vidlyftig expedition, ej hindra återremissen, ehuru jag annars skulle tillstyrka afslag.
Jag kan icke dela Friherre Cederströms mening, att detta Utlåtande är alldeles obehöfligt.
Tvärtom förenar jag mig med Grefve von Schwerin och Herr Rosenblad, att förslaget är ganska nödvändigt, åtminstone efter min öfvertygelse.
Jag 32 H. /> 12* i8o Den 9 Julii e. m. tror, att om man vill bereda någon säkerhet för det närvarande, och en lika säkerhet för framtiden, bör man icke underlåta att vidtaga någon åtgärd, som kan leda till detta ändamål.
Jag tillstyrker derföre en BankLag, sådan som Grefve von Schwerin föreslagit, hvarom beslut vid denna Riksdag kan piöfvas, fattas och underställas Konungens sanction.
Men till beredande af en ytterligare säkerhet anser jag äfven en Grundlagsändring i 73 §.
RegeringsFormen böra till vägabringas; och då detta icke här kan ske, bör det tminstone befordras på den väg GrundDagen gifver vid handen, för att nästkommande Riksdag afgöras.
Jag tror åtminstone, att ooinionen om behofvet deraf nu må kunna yttras.
Det är denna opinion Utskotten framställt, och som jag biträder.
Jag har för öfrigt icke rätt kunnat fatta, hvad Herr Hjerta menat i sitt yttrande med de tvänne uttrycken hittills i 66 och 73 §§.; och det sätt, på hvilket de blifvit tolkade» Jag vill blott, hvad Tullmedlen angår, anmärka, att dessa aldrig ingått till RiksgäldsContoiret, men att flere dispositioner på Banken blifvit gjorda före 1809.
Jag tror således, att man, utan ali slags motstridighet, kan önska sig, i förra fallet, ett bibehållande af hvad förut öfligt varit, och som icke medfört någon olägenhet, och deremot en förändring i det senare, som afen dyrköpt erfarenhet är oss föreskrifven.
Jag tror icke, alt blott ett
Riksdagsbeslut
Den 9 J u 1 i i e. fia*. tan omgöra ett Grundlagens stadgande härutinnan, och ju mera man kan bereda medel att skingra allmänhetens farhågor, desto mindre finner jag något ondt deruti, utan anser det tvärtom både nyttigt, och af en ovilkorlig plikt påkalladt.
I Plenum sistlidne
Måndag yttrade jag mig icke anse Regeringsformens 72 §. stridande mot den 16.
Men detta var min enskildta mening.
Erfarenheten nar bevisat, att det icke är den, som Rikets Sänder i allmänhet hyllat, och åtskillige Ledamöter hafva dessutom bestridt, att denna mening skulle kunna dragas af 72 §.
När således ett tvifvel uppstått om rätta innehållet, synes det icke onödigt, att gifva §. en sådan tydlighet, att detta tvifvel må upphöra.