Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölich deri, att någon ovilkorlig förpligtelse att underhålla personer utan försvar och arbete icke bör finnas; men sådant är ej heller af Utsk.‘n tillstyrkt, enär det skulle bero af församlingarnas pröfning, huruvida någon kunde dertill vara förtjent.
Är han det verkligen, så är han ock af mensklighetens lag berättigad till hjelp.
Pröfningsrätten i nämnde hänseende innefattar dock ett tillräckligt correctiv mot församlingarnas öfverhopande af fattiga.
Jag har icke hört
Hr Cederschjölds föreslagna tillägg; men då jag hoppas, att det är i enlighet med principen och förbättrar redactionen, blir jag troligen bland dem, som förena sig derom.
Hvad Hr v. Troils förslag beträffar, synes det mig komma att alltid leda till processer församlingarna emellan om underhållsskyldigheten.
Fattigvården i landet halföre derom nu gällande författningar bestridts af allm. liospilalsmedel; men sedan Seraphimer-Ordensgillet erkänt localernas rätt att sjelfva bestrida fattigvården, uppkom af sådan anledning 1788 det missbruk, att församlingarna kunna vägra personer att dit inflytta.
Alt klagomål häröfver ofta skulle uppkomma är tydligt; och nyare författningar hafva Iemnat åt landshöfdingeembetena samt KammarColkm att i besvärsväg pröfva dessa mål.
Då det i andra rummet kom till frågan, huru skyldigheten att underhålla borde fördelas, fanns sista skaltskrifningen derför vara den enda antagliga norm.
Då uppkom det förhållande, att åtskilliga socknar 21 II. 3i D £ n aä A p r 11 f. rö. väl önskade intaga arbetare, men icke ville låta skattskrifva dem.
De förblefvo skattskrifna på sin gamla bostad, under det att deras arbetsföra tid tilländalöpte i annan församling.
Då vill den församling, der de arbetat, skjuta ifrån sig dea orkeslöse.
Sådana frågor förekomma ständigt i KammarCollmi.
Undersökning erfordras då, hvarföre personen icke varit skattskrifven, och den sista församling, der han vistats och arbetat samt bort vara skattskrifven, får sig ålagd underhållsskyldigheten.
Rätteligen hafva Utskm nu anmärkt svårigheten att fördela underhållsskyldigheten.
Jag skulle tro, att
Utskrn hade bort fästa afseende vid min anmärkn., att sockenstämmoprotocoll, hvari det blifvit någon vägradt att inflytta i en församling, ovilkorligen bör underställas landshöfdingen; ty blir detta vilkor infördt i författningen, så kan hvad Utsk. pag. 7 föreslagit verkligen blifva ändamålsenligt, men dessförinnan är det icke verkställbar! utan orättvisa.
Om Hr Landtm, anser något särskildt yttrande erfordras öfver Utsk:ns raisonnement pag. 5, så har jag icke något emot bifall dertill; men då deri icke innefattas någo* förslag till författning, anser jag öfverläggningen lämpeligen böra öfvergå till pag. 7, och då anhåller jag att få yttra mig öfver usta punkten.
Hr von Troil: Gr.
Horns vederläggning emot mig har af flera blifvit gillad.
Jag instämmer deri så vida, att Hr Gr. fullständigt vederlagt den sats, han uppgifvit till vederläggning.
Men denna är ingalunda min sats; ty att fördela underhållsskyldigheten på alla församlingar, der den behöfvande vistats, är visserligen overkställbart, men att ålägga den församling underhållet, der han sin största arbetstid tillbragt, låter sig lätt göra.
Om han nemi. 3 år arbetat i en församling, så åligger det denna att visa, det han arbetat längre tid i en annan o. s. v. Om denna grund medför större omgång i tillämpningen än Utsktns summariska procedur, så innefattar den dock en högre coösideration; ty följden af den förra blir antingen, att det beror af hemmansägare att emottaga folk af högre ålder samt dermed belasta församlingen, eller ock vill man betaga en Svensk medborgare rättighet att vistas, hvar han finner det för sig förmånligast.
Man har redan sett flera exempel, huru församlingarna lagt hinder i vägen för obemedlade personers inflyttning, och säkert skola dessa exempel hädanefter ökas, tilldess de omsider närma arbetarens ställning till lifegenskap derigenom, att honom ej tillätes bosätta sig i någon annan församling än den, hvaruti han är född.
Skillnaden blefve endast, att här vöre fl^t vid en socken, då det på andra ställen är vid ett gods, sorn trälen är fästad.
Jag tycker mig finna, att R. o. Ad. vill bifalla förslaget; men jag reserverar mig deremot.
Jag har verkligen begått ett misstag i Den u5 April f. m. □43 det jag förbisett 1788 års författning.
Orsaken ligger deri, ntt jag fått fatt på andra författningar, som hänvisa till kyrkolagen.
Jag kan citera åtskilliga sådana.
Då man stiftar lag, måste man komma ihåg, att den bör vara tillämplig pä alla fall.
Hr v. Troil har trott, att jag missförstått honom, och har derföre ånyo Upprepat sin sats.
Jag hemställer, om det likväl icke kan inträffa, att man varit lika länge, och till en 6ådan tid som utgör den längsta man på något ställe varit, på flera.
Om man t. ex. varit 3 år på åtta, tio ställen, huru skall underhållet då fördelas?
Äfven händer det ofta, att man tillbringat sin mesta tid, der barnaåren tilländalupit.
Vöre det väl billigt att hänvisa den orkeslöse dit, der församlingen måhända, i stället för att hafva haft nytta af personens vistande der, nödgats bidraga till hans uppfostran?
Jag har icke något emot Hr Cederschjölds tillägg; men jag hade förutsatt, att hvar och en är skattskrifven, der han bör vara det, då det finnes författningar, som ovilkorligen föreskrifva det.
Orsaken hvarföre skyldigheten, för församlingarna att underställa landshöfdingen sina protester emot personers intagande i församlingen icke blef af Utskln föreslagen, härleder sig från en votering, deri Preste- och BondeSt:ns mening segrade emot min och deras, som delade densamma.
Då jag förra gången gjorde den anmärkn., som Utsk:n upptagit i i:sta punkten, hör jag förklara, hvarföre jag ej nu sökt göra densamma gällande.
Jag hade nemi. trott, att opinionen derför ännu ej vore mogen; men jag betygar min fägnad såväl deröfver, att Utsk:n pag. 5 erkänt billigheten af ide'en, som deröfver, att Hr v. Troil behagat försvara den.
Jag är altsä nöjd att hafva utkastat detta frö, som framdeles kan komma att gro, då i förening dermed medel kunna utfinnas att göra ideen tillämplig.
Jag har icke uppgifvit någon fullständig redaction.
Detta till svar på Gr.
Horns första anmärkning.
Men att det icke blefve svårt att i en sådan undanrödja Hr Gr:s invändn. tror jag mig kunna påstå.
Ilvad hans anmärkn. om barndomstiden beträffar, så måste Grefven förlåta, att jag upprepar, det han vederlagt något, som jag icke sagt; ty jag har tqlat om den arbetsföra åldern, och det är icke barndomens.
Jag begärde ordet, för att hos Hr Landtm, anhålla, det discussionen må blifva så kort som möjligt, d. v. s. icke utsträckas till onödiga ämnen, såsom anmärknrr, hvilka icke någon tänker fullfölja.
Jag ansel- öfverläggningen böra inskränkas till de föreslagna punkterna, och att vi således böra öfvergå till pag. 7. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att lian, i den Den a5 April f. m. tanke att frågans föredragning derigenom skulle blifva redigare, låtit uppläsa usta punkten af Utskins svar på anmärkningarna, men ville nu, då öfverläggningen tagit en annan vändning, hemställa, om R. o. Ad. tillät, att man finge till öfverläggning företaga i Ista punkten af Utskins pag. 7 förekommande tillstyrkanden.
Då anhåller jag, att 3idje punkten må först afgöras, emedan derpå beror antagligheten af de förra.
Jag föreslår den ändring i nämnde punkt, hvilken nu står i strid med författningarna om afskedade krigsmän, att vid slutet af punkten må tillsättasI då församling vägrat någon dit inflytta, skall beslutet derom alltid underställas K. jMls Befihldes pröfning.
Jag kan icke instämma i Frih. Cederströms åsigt.
Man mäste först bestämma, huru man kan komma till förslagets bedömande, innan man kommer till frågan om ändring deri.
Jag anser Utskins följda ordning vara den naturliga, och kan icke finna någon annan grund för Frih.
Cederströms förslag, än att få afla beslut, sorn socknarna taga, underställda K. Mis Befihldes pröfning.
Det är orimligt att begära, att församlingarna skola passa på vid skattskrifningarna och fullfölja proteste" mot inflyttningar.
Mig synes det vara nog, att den missnöjde får anföra besvär.
Jag begär yttrande öfver punkterna i den ordning, Utskln uppfattat dem.
Jag hade i sanning icke väntat mig Frih. Boyes anmärkn., ty en person, som vistats på landet, bör veta, huru det tillgår vid inflyttningar, att nemi. långt före skattskrifningen försemlingarna på sockenstämmor redan beslutat hvilka som få inflytta eller icke; och sådant bör likväl icke bero på sockenstämmopluraliteten.
Om altså en vägran beslutas, så har jag ansett nyttigt och nödigt, att ett sådant beslut undersiälles landshöldingens pröfning, och det är ej detsamma som att underställa alla beslut, utan blott det i ifrågavar. fall.
Börjar man nu med afgörande af ila punkten, så måste jag afstyrka den, i fall icke förändring vinnes i den 3ldje.
Då nemi. usta punkten säger: att underhållsskyldigheten alltid tillhör den församling, der personen varit sist skattskrifven, och 3:dje punkten säger, att sockenstämmas beslutade vägran skall lända till efterrättelse, så är sockenstämmas beslut lagligt, och sistberörde församling måste nödvändigt vidkännas underhållet.
Det tillhör kronobetjeningen att hos landshöfdingen anmäla, då någon undanhållit sig från skattskrifning; men att stadga föreskrifter, hvarigenom man skall inleda folk att undanhålla sig från mantalsskrifning, är detsamma som att öka lösdrifvarnes antal, hvilket då kommer att drabba fångvården.
Jag förnyar min begäran, att 3:dje punkten må först förekomma.
Den q5 April f. ra.
Ehuru jag icke varit lycklig uppfatta Frih.
Cederströras mening i detta fall, synes det mig klart, alt han vill införa oss på en alldeles ny bana, och jag förbehåller mig, att den icke må betrådas i afseende å fattigvården.
Jag kan icke neka, att den missnöjde må äga rätt att klaga, då någon församling vägrar honom inflyttning; men jag måste motsätta mig all underställning i annan väg.
Jag yrkar, att vi må förblifva vid den af Utsk:n följda ordning, och tror, att Frih.
Cederström lika väl kan komma till sitt mål.
Ehuru det för mig är likgiltigt, hvilken ordning man härvid följer, vill jag likväl ej motsätta mig den af Frih.
Cederström föreslagna, och anser det för min del omöjligt att bifalla 3:dje punkten, sådan den nu är.
Cederströms förslag går endast ut på hvad som nu äger rum, ty förhållandet är enligt gällande författningar sådant, att församlingarna verkligen kunna neka gammalt och orkeslöst folk att till sig inflytta; men nu är händelsen ibland den, att mantalsskrifvaren det oaktadt anser sig böra skattskrifva de gamla och mindre arbetsföra.
Till förekommande häraf är ändring behöflig.
Men man har i Utsk:ns förslag gått längre, då man sagt, att vederbörande vid mantalsskrifning skola ställa sig till efterrättelse socknarnas beslut; ty vederbörande är här landshöfdingen, och han skulle altså icke i besvärs väg kunna ändra berörde beslut.
Jag instämmer i den af Frih.
Cederström föreslagna ordning för öfverläggningen.
Jag skulle dock tro, att i:a punkten innehåller just detsamma som 1788 års författning, endast med en närmare förklaring af ordet hemman, hvilket blifvit missförstådt.
Boye har yttrat sig på ett sätt, som jag icke kunnat fatta, då han bestridt mantalsskrifningens vitsord mot socknarnas beslut.
Skattskrifning verkställes ovilkorligen, om K. M:s Bef:h:des ombud på stället så resolverar, oaktadt församlingens protest, som i detta fall lagligen pröfvas, då socknen naturligtvis äger rätt att klaga öfver åtgärden, likasom den enskilde äger föra klagan, om honom blifvit vägrad mantalsskrifning.
Att så skall tillgå är naturligt; men jag anser tillika nyttigt, att underställningen föreskrifves såsom en skyldighet förförsamlingarna.
I dess närvar, skick är 3:dje punkten alldeles oantaglig.
Det förundrar mig att mig blifva tillagda meningar, som jag icke tänkt.
Jag har blott bestridt, att församlingarna må åläggas ett nytt onus.
Jag bestrider icke, att klagan kan ske öfver hvad sorn beslutas; men Frih.
Cederström är dermed icke nöjd.
Han fordrar icke blott, att alla sockenstämmobeslut skola underställas landshöfdingen, utan äfven att församlingarna skola klaga öfver mantalsskrifningarna.
Detta bestrider jag.
2j6 D e 11 a5 April f. m.
Jag anhåller att få erinra om skillnaden emellan rättigheten att besvära sig och skyldigheten för de beslutande att underställa beslutet.
Man måste ihågkomma, att den person, som är i fråga, ofta är i okunrnighet om socknarnas beslut. II.
Hr Gr, o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Frih.
Cederström yrkat, behagade tillåta, att 3:dje punkten af Utsk:ns förslag först finge föredragas.
I anledn. häraf upplästes nämnde 3;dje punkt.
Då 3:dje punkten nu först före-» kommer, får jag förklara, att jag anser den öfverflödig, enär tillräckligt stadgande i detta afseende redan finnes.
Hr Hjärne instämde med Hr Cederschjöld.
Hr Cederschjöld har påstått, att 3:dje punkten, jemte det tillägg jag yrkat, är öfverflödig, emedan sådana föreskrifter förut skola finnas.
Det är ledsamt, att han icke behagat uppgifva, hvar de finnas.
1817 års författning säger väl, att hesvär få äga rum; men jag Jiar nyss uppgifvit, att de, sorn skola besvära sig, äro okun-i niga om beslutet.
Hr Bjärne har påstått, att mantalsskrifpingarna verkställas emot socknarnas beslut.
Om han der-* med menar, att den, som anmäler sig, antecknas i mantalslängden, så har han rätt; men derför är han icke skatt - skrifven, ty derförinnan skall anteckningen vara utförd i behörig collinan.
Cederstrcms förslag upplästes, så lydande: ”att, ”då församling å allm. sockenstämma beslutat vägra någon ”att sig inom socknen nedsätta, eller gammalt och mindre ”arbetsfört tjenstehjon att derstädes i tjenst antagas, skall sådant socknens beslut alltid underställas K. M:s Bef:h:des ”fastställelse."
Jag tackar för den upplysning, jag fått till ytterligare stöd för mitt påstående, att här är fråga om ett nytt onus för församlingarna.
Cederströms förslag blef af R. o. Ad. bifallet. 1: s t a punkten af Utskottens förslag.
Jag förnyar min hemställan, att det i slutet af i:sta punkten må heta: der han varit ellef bort vara skattskrifves Frih.
Sedan 3:dje punkten blifvit antagen, tror jag, att ordet bort kan undvaras i den första.
Jag bestrider dock ej dess införande, men önskar deremot, att orden: ehvad han haft eget hemman eller icke, må uteslutas.
Stadgandet blir derigenom klarare.
Den a5 April f. m. Gr. Horn: irsta punkten är blott en förklaring af 1788 3rs bref.
"att den socken, der fattighjonet antingen haft eget hemman, eller såsom inhyses- eller tjenstehjon sednast varit i skatt antecknadt, bör vidkännas dess vård.'’
Just denna mening har gifvit anleda. till Utskrns förslag, emedan berörde författning, som i allt annat skulle blifva gällande, har varit olika fastställd och tillämpad.
Jag tror derföre, att denna förklaring bör bibehållas.
Det är gifvet, att det af Gr.
Horn upplästa stadgande finnes intaget i det nya, jag föreslagit, emedan icke någon kan vara oskattskrifven, och frågan örn vägrad inflyttning alltid kommer att underställas landshöfdingens pröfning.
Då dessutom det ifrågavar. stadgandet står i pari te' med ett annat, rör:de borgare i städerna, hvilket numera äfven kommer att förfalla, tror jag, att det är bäst utesluta detsamma såsom förvillande.
Med bifall till de af Hr Cederschjöld och Frih.
Cederström föreslagna förändringar, beslöt R. o. Ad., att den nu föredragna i:sta punkten skulle erhålla följande förändrade redaction: ”att då fråga församlingar emellan uppstår ang:de ”skyldigheten att underhålla de från den ena till den andra ”församlingen inflyttande personer, skall den fattige tillhöra ”den församling, der han sist varit eller bort vara mantals”och skattskrifven.” 2:dra punkten af Utskottens förslag.
Sådan 2:dra punkten nu är, anser jag den icke kunnat bifallas, men vill likväl icke, att det dermed afsedda ändamålet skall förfelas; ty ehuru det här föreslagna correctivet är orimligt, kail det dock lätt utbytas mot ett annat.
Så länge den grundsatsen har helgd, att deu enas rätt har en gräns, der den andras vidtager, så länge är det orimligt, att en ledamot skall kunna öka församlingens bördor, utan återhåll å församlingarnas sida.
Ändamålet med förslaget är att förekomma detta; men medlet är alltför ingripande.
Derför vill jag uppgifva ett annat.
Jag tror i första rummet, att hvarje församling bör höras öfver personers inflyttning dit, äfven om de äro arbetsföra, i fall de hafva 3 eller 4 minderåriga harn.
Är församlingarnas vägran obillig, så finnes äfven deremot correctiv.
Jag föreslår derföre: att tjenstehjon med minderåriga barn, antin gen dessa tjenstehjon äro i husbondens bröd eller af honom njuta underhåll-såsom statdrängar eller stattorpare, ej må i församling inflytta, innan församlingen öfver deras inflyttning blifvit, å allmän sockenstämma, hörd; varande det då församlingens rättighet alt deras inflyttning vägra till den påföljd, att personer, som emot sådan vägran i församlingen inflytta, icke må derefter äga, för sig eller barn, någon rätt Den aä April f. m. att församlingens fattigvård anlita, förrän sedan de i tio år varit inom församlingen boende.
— Ändamålet är att förekomma, det fattiga personers intagande i församlingarna, med hustru och barn, icke må bero på enskilda hemmansägares godtycke.
Medlet härtill vill jag lägga deri, att den inflyttande forst efter viss tid skulle äga rätt till underhåll.
Förslaget bar äfven ett annat syftemål, det att, genom en dylik författnings erinran till ungdomen om följderna af förtidiga giftermål, åstadkomma motverkan af det oskick att gifta sig, för att skaffa en hop tiggare till verlden.
Jag anhåller om propos. till afslag å 2:dra punkten samt att mitt förslag i stället må antagas.
Med den siste talaren instämmer jag i afseende å afslag af 2:dra punkten, men yrkar enahanda åtgärds vidtagande med hans förslag.
Jag bekänner, att hans afsigt synes hafva varit att fästa vissa vilkor för församlingarnas skyldighet alt underhålla inflyttande personer, som komma i nöd; men jag frågar: om under den tid, innan hvilkens utgång den behöfvande icke vore berättigad till understöd, han likväl ovilkorligen behöfde sådant, hvem skulle väl då lemna det?
Jag finner Frih.
Boyes förslag stå i strid med det redan fattade beslutet, ty sedan man föreskrifvit, att beslut om vägrad inflyttning alltid skall underställas landshöfdingen, har man derigenom gifvit en garanti deremot, att icke flera få inflytta tili den eller den församlingen än de, som ordentligen der kunna födas och underhållas.
Det är stor skillnad emellan, huruvida föda eller sysselsättning fattas en allmänhet.
Jag begär afslag å 2:dra punkten, utan att något må sättas i stället.
Till B. o. Ad:s omdöme öfverlemna!' jag, huru mycket den siste talaren väl tagit kännedom om skillnaden emellan Utskms och mitt förslag, då han säger, att någon förbättring deraf icke skulle uppstå.
Jag hade nyss tillfälle att finna ett af honom framstälut förslag orimligt, ooh han må gerna betala mig med samma omdöme; men till Edert omdöme, mina Hrr, vädjar jag.
Utsk:n hafva uppgifvit ett correctiv, som är härdare, än att någon skulle vilja underkasta sig detsamma.
Jag säger: hvar och en må inflytta, men han må bereda sig på följderna.
Cederström har frågat, hvem som skulle underhålla en inflyttad, om han konnne i nöd, förrän han vore berättigad till understöd af den nya församlingen.
Jag svarar: den församling, derifrån hatt sednast kom.
Cederström tycker, att allt är väl, blott det kommer under landshöfdingarna.
Det är sannt, att de hafva KammarCöllegii president till förman; men jag bryr mig icke om Hr Presidenten och vill icke hafva Svenska folket beroende af honom.
Den Den 25 April f. m.
Den nu föredragna 2:dra punkten blef af R. o. Ad. äfslagen.
Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. ej heller för godt att antaga det af Frih.
Roye uppgifna förslag.
Icke af öfvertygelse att hafva orätt, men derföre, att ärendet är Önskningsmål, och emedan jag är viss, att Regeringen handlar klokare än Hr Kammarpresidenten, vill jag icke fullfölja mitt yrkande till votering.
I anledn. af 4;de punkten af Utskins svar på de vid betänk.
JNio 54 gjorda anmärknir yttrade Frih.
Ceder strömi
Jag kan icke instämma uti hvad Utsk:n i denna punkt föreslå.
Jag tror, att Utsk:n hade bort föreslå, att det motionerade ändamålet kunde sökas genom särskilda öfverenskommelser, på det ständiga tvister inom socknarna i detta afseende må undvikas.
Sådana finnas på flera ställen, och det borde vara stadgadt, att de skola finnas öfverallt. R. o. Ad. fann hvarken denna 4:^e punkt eller hvad Utskm i öfrigt yttrat, och hvarom ej här ofvan blifvit beslutadt, erfordra någon,åtgärd. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. £ till 2 e. m.
Lördagen den 25 April 1835.
Från H. Ex. Hi* Gr. o. Landtm, hade underteckn.
Ridd.secret. emottagit följande skrifvelse:
Som jag af enskilda göromål är hindrad uppkomma i det lill i dag eftermiddag utsatta plenum hos H. R. o. Ad., torde Ilr
Ridd secret. anmoda den äldste närvar, ledamoten att, under min frånvaro, mottaga klubban och föra ordet hos R. o. Ad.
Stockholm d. 25 April 1835.
I anledn. häraf emottog Gr. Lewenhaupt, Gust., såsom äldste närvar.
Grefven, klubban och öppnade plenum.
Justerades 5 prot.utdi*. för denna dag f. m.
Upplästes och lades på bordet ett prot.utdr. från Preat H. 3a 2oo Den a5 April e. m. steSt. af denna dag, innehållande inbjuda, till instämmande i Ståndets beslut att anmoda Utsk:n att, senast inom 8 dagar efter delfåendet, till RiksStin inkomma med svar, skriftlegen aifattadt, å de nu gjorda återremisser eller dem, som ännu kunna beslutas.
Likaledes upplästes
Och lades på bordet nedannämnda inemor. oell utlåtm frun ConstitutionsUtskottet:
Nio ii8. till R. o.
Ad., ang:de dess åtgärd vid memor.
Nio 107; Nio 1 ig. anglde R. o. Adis återremiss på memor.
Nio 1125 Pl:o i2ö. i anledn. af alne
Stånds återremisser på metnor.
Nio ii3; BancoUtskottet:
Nio 133. med öfverlemnande af förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 4 art. 4 afd. i i83o års baneoreglemente; Nio 134- i anledn. af de inom RiksStin gjorda anmäfknlr vid Utskls under Nilis 114 och ii5 afgifna memor.
Företogs val af 6 revisorer, för att, å R. o. Adis vägnar, deltaga uti i83g års revision af Stats-, Banco- och Riksg.verkens förvaltning och räkenskaper; och beftfnnos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utseddeI Gr. von Fersen, Hans, Ryttmästare 28 röster» Gr. von Hermansson, Carl, Brukspatron 28 „ Frih. Gyllenkrook, A. G., Hofmarskalk 28 „ Hr Odencrantz, G., Major 28 „ Hr von Wahrendorff, M., Hofmarskalk 27 ,, Ilr Tamm, 1\ A., Brukspatron 28 „ H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 8 på aftonen. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Måndagen den 27 April 1835, Plenum kl. 10 f. m.
Stis underd. skrifvelser till K. M., nemi.:
Nio 39.4. °m ändring i stadgandet anglde creditupplaget; Nio 325. anglde en friare assigneringsrätt emellan ensi; i Ida, Den 27 A piil f. ra. 201 Likaledes upplästes till justering och godkändes nedannämnda §§ i riksd.beslutet: 1:0 i anledn. af verkställd granskning af Convojeommissariatets förvaltn. och räkenskaper för åren i83i ocdi i83a; 2:0 ang:de förändrade stadganden i afseende på skeppsägares åliggande att uttaga fribref och Turkiska pass; 3:o ang:de porto-afgiften för inrikes brefvexlingen.
Justerades pleniprotln för d. 2 sisth Fehr. f. och e. in.
Då nu justering skulle företagas af pleniprqt. för d. 3 sisth Fehr. f. in., yttrade H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm., alt då åtskilliga mål i nämnde prot. förekomme, hvilka enskildt rörde R. o. Ad., H. Ex. anmodade Pudd.fisealen tillsäga de på läktaren varande åhörare att afträda samt att läktaren är stängd, tills prot. är justerad t.
Sorn jag har för afsigt att begära, att den af Hr Gr. o. Landtm, föredragna fråga ytterligare ina få hvila på bordet, torde jäktarens afJägsnande blifva öfverflödigt.
Hr Stuart, Carl Gust. förenade sig med Hr Dalman.
Posse, Arv.!
För närvar, är ingen annan fråga å bane än prot.-justering, och den kan ej läggas på bordet.
Jag bestrider det åtminstone.
Hr Crusenstolpe, Magn, Jac., förenade sig med Hr Dalman.
Justeringen af det ifrågavar. prot. kan vis-r serligen icke läggas på bordet; men det mål, som står i samband med denna prot.justering, mäste, i likhet med andra föredragna mål, kunna begäras på bordet, och det är om en sådan bordläggning jag anhåller.