Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då till grund för omdömet i sistnämnde afseende hufvudsakligen hörer beloppet af den vid om egendomen sednast afslutadt köp erlagde köpeskillingen, bör han icke eller underlåta att taga kännedom, om, när och i hvad ordning sådant köp blifvit afslutadt, hvarigenom han utan svårighet kan komma det förhållande på spåren, som man i ofvannämnde hänsigt skulle söka att för honom fördölja.
Dock inser jag icke, hvarföre Utskottet ratat det oskadliga försigtighetsmåttet att alla reverser, som vid liqvidation efter fastighets utmätning och försäljning företes, borde af -Konungens Befallningshafvande påtecknas, om och till hvad del de utur fastigheteten blifvit guldne, eller till hvad del de fortfara att endast emot gäldenärens person och öfriga egen-; dom gälla och hvarföre ej Utskottet, häldre än att förkasta detta correctif, som åtminstone kin åstadkomma någon nytta, då vanligtvis de fläste intecknade reverser vid sådana liqvidationer företes förstärkt det med någre flere, såsom t. ex. att alla intecknade reverser,’ som i concurs bevakas, borde 1 original företes och bevis derom af Domaren påtecknas: att vid liqvidation af köpeskilling för utmätt Den n Junii J. m. lil fastighet, inteckningshafvande borgenärerne, så vida de blifvit bevisligen kallade, borde, likaledes i hufvudskrift, inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förete reverserne , vid förlust af all betalningsrätt för desamma: och att, om någon inteckning , som på ofvannämnde sätt blifvit ogiltig, al innehafvaren utprånglades till utlåning, denne ej allenast skulle vidkännas den påföljd, som 4 Cap. 6 §.
UtsökningsBalken bestämmer om gifven invisning ej blifver infriad, utan ock ansvara såsom för bedrägeligt förhållande.
Änteligen får jag ock anmärka, att om å ena sidan Lagutskottet velat lemna inteckningshafvare, vid ifrågavarande tillfällen, ett i min tanka onödigt tillfälle att yttra sig angående inteckningarnes dödande, har dock å en annaa sida Utskottet så föreslagit prasscriptionstiden, att detta tillfälle i vissa fall icke möjligen skall kunna begagnas.
Att nemligen desse skulle hos
Domstolen aflemna sitt genmäle, å landet vid Hasta Ting ejter den dag kungörelsen sista gången funnes i Tidningarne införd, blifver väl omöjligt, om t. ex. annoncen stöde införd i dag i Tidningarne, Tinget börjades i morgon vid någon Domstol i Skåne, och fordringsägaren bodde i Norrland, eller till och med , om Domstolen och inteckningshafvaren voro hvarandra närmare, Äfven för Staden är terminen af en månad efter sista kungörelsen i Tidningarne nog knapp; och torde derföre en lämpeiig jämkning af praescriptionstiden böra äga rum, oin eljest principen skall bibehållas, samt åter - 113 Den li Junii J. m. remiss, åtminstone i detta afseende finnas vara behöfvelig.
Grefve Spens9 Carl Gustaf: Emot den af Lagutskottet föreslagna redaction, torde det tillåtas mig få göra följande anmärkningar:
Orden: ”eller, i händelse af klander, fastställd blifvit” synas mig vara öfverflödige och meningen innelattas i det föregående: ”så snart Auctions förrättningen vunnit laga kraft.” Stadgandet: ”att Auctions förrättaren bör afgifva bevis så väl om Auctionens laga kraftvunna egenskap, som ”i hvad mohn köpesumman till gäldande af de uti fastigheten intecknade fordringar varit tillräcklig och inteckningshafvarne emellan blifvit fördeladj’> synes mig egenteligen passande endast till utmätningsförrättning.
Auctionsförrättaren är der alltid en i lag bestämd
Embetsman och fördelningsgrunden är obestridlig, eller åtminstone vanligtvis obestridd.
Deremot finnes intet hinder, att vid Auction för concursmassas räkning, antaga hvilken enskilt man som hälst till Auctionsförrättare, och utbetalnings- samt fördelningsåtgärd och ansvar åligger Sysslomännen, efter ConcursDomarens föreskrift.
Concursfrågan kan Den i r Junti j. m. kan också fortfara att vara anhängig vid Domstol, många år efter sedan egendomen blifvit både försålld och betald, och den föreslagna ordalydelsen skulle kunna tydas till svårighet för köparen , att under hela den tiden få sin lagligen förvärfvade egendom gravationsfri.
Auctionsförrättaren är i alla fall icke den auctoritet, som kan intyga, i hvad mohn köpesumman blifvit fördelad.
Att köparen jemte Auctionsförrättarens omförmäite betyg, skall upp. visa för Rätten ett serskillt gravationsbetyg, synes blott leda till onödig Protocollslösen, så mycket mer, som detta gravationsbetyg är sjelf ett utdrag af samma Rätts handlingar. prasscriptionstiden för obetalta inteckningars innehafvare, att anmäla hvad de emot inteckningarnes dödande kunna hafva att påminna, synes mig både för korrt och för obestämdt stadgad, i fall sådan inalles stadgas bör.
En månad i staden är för korrt tid , ty med den natur af på visst sätt offenteliga papper, som sjelfva intecknings-anstalten åsyftar , är idéen om en löpande egenskap förenad, hvarigenom hufvudhandlingen när som hälst kan Vara i en aflägsen persons haad- Sådant bör lagen, visst icke genom någon direct åtgärd uppmuntra, men än mindre deremot lägga något hinder.
Orden ’’å landet vid nästa Ting efter den dag kungörelsen i Tidningarne sista gången finnes införd,” innefatta en högst vådlig obestämdhet.
Det är egentligen ingen stämningstid utsatt, Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. V Band, 8 Pen i i Junii f ni» <;å länge ej minsta tidsförloppet, emellan åistä kungörelaedagen och Tinget fastställa; såsom orden no lyda , finnes intet hinder för den , som ville tillställa, fett stämningar i hufvudstadens Tidningar infördes tre dagar ä rad, då Tinget i en Provins börjades deli fjerde.
En sådan stämningsmethod vöre likväl en öffentIig gjord redicul af både lag och lagstiftare.
Sjelfva nyttan af hela anstalten om serskilt instämmande genom allmänna Tidningar af de personer, hvars ägande inteckningar 6kd la dödas, synes mig vara tvifvel underkastad.
Det har blifvit föreslaget , att kungöra de dödade säkerhetspapperens beskaffenhet, sedan dödandet skedt, (ill allmänhetens åtvarning.
Samma ändamål har Lagutskottet ansett kunna vinnas genom den af det föreslagne åtgärd.
Men med rätta kan sägas, och har äfven i reservationen blifvit anfördt, att vådan för sådana ogiltiga documenters fortfarande gångbarhet och bedrägliga öfverlåtande, icke undvikes, utan genom en anstallt, hvarigenom ett tecken blir på sjelfva hufvud-documentet satt; som tydligen utvisar, att emottagaren skall taga sig till vara.
Jag hemställer, om ej för den dass af händelser, hvarigenom de flästa sådana ogiltiga papper uppstår, en dylik påteckningsanstalt redan finnes; älla så väl intecknsde sorn ointecknade skuldebref, skola nemligen vid concurser uppvisas i hufvudskrift tili bevakning.
Denna påskrift, i synnerhet om noga tillsyn blefve hållen, att den aldrig skedde å sådane ställen på papperet, hvilkas bort - Deli 11 Junii f. rit. klippande kan döljas, innehåller efter miö tanka en aldeles tillräckelig åtvarning till allmänheten.
Också lärer väl den erfarenhets6atts vara gifven, att äfven säkra inteckningar, sedan blott orden: ”uppvist vid edgång till bevakning i N. N. concursmäl” linnas där, Icke hafva någon löpande egenskap.
Hvad fallet af utmätningssaken angår , är det val gaant, att de inteckningar, hvarom här frågaja ar, i sådana händelser, icke behöfva uppvisae i hufvudskrift , och således kunna undandragas allt åtecknande t men just för dessa fall är likväl bestämdt, att, der sorn ej ioteckningshafvaines personer redan äro af utmäthingssökanden kände, skola de genom kungörelse i allmänna Tidningarne kallas; de inteckningar för hvilka allmänheten skall varnas , blifva således redan kungjorde, och den enå kungörelsen läses och ihogkommes icke mer än den andra.
Äfven dessa inteckningar i egendom, hvarå offentlig Auction redan blifvit kungjord, torde enligt hvad erfarenheten säger, icke vara serdeles löpande.
Äro åter in* teckriingshafvare så kände, att ingen kungörelse i allmänna Tidningarne införes, blifva de i det stället personligen af utmätningssökanden kallade emot bevis, som sedan på behörigt ställe företes, och hvaruti den person, söm då har ini teckning, sjelf erkänner detta förhållande.
Det synes således som skulle Vedetbörande . i de fall, där en mindre köpesumma än intecknin^arnes belopp, ger anledn ng till en ogiltig inteckning alltid hafva vägen sig anvist, att efterfråga hvar den finnes.
Methoden dertill sJ - Deri ii Junti f. m. nes icke tillhöra inteckningslagen ensamt, utan j allmänhet lagarne om pant, och torde ett stadgande derom lämpligast kunna i UtsökningsFörfattningarne införas.
ex. derstädes blifver stadgadt ’’att der som pantsättning till flere personer af samma pant upplyses varafskedd, Konungens Befallningshafvande må äga, så snart genom pantens laga försäljning blifvit utrönt , att panten icke medfört säkerhet för afla dem sorn uti den innehaft panträtt, förelägga alla dessa panträtts innehafvare, lika tid som för stämning utsatt finnes, att med uppvisande af hufvudskriften styrka, det förhållandet blifvit å sjeifva hufvudskriften till undvikande af missbruk antecknadt,” synes mig ändamålet mera säkert vara vunnet.
Utom det att man då utsträckt åtgärden äfven till det möjliga fallet af samma art, då lös egendom blifvit i taka händer deponerad , och emottagaren förbundit sig tillhandahålla dess saluvärde för utsatta fall i första rummet åt en person, oqh öfverskottet sedermera åt någon annan, har man äfven dåden fördelen, attintet serskilt frö till misstroende, på grund af någre få möjligheter, fäster sig vid den för rikets penningerörelse vigtiga classen af offentliga papper, som inteckningar innefatta.
Jag säger ännu en gång att de fall, der den häc befarade vådan skulle kunna uppstå , äro få, emedan , så snart en intecknad egendom vid skeende utmätning, icke uppgår till alla fordringarnes belopp, uppstår merendels concurs, och den påskrift å hufvudskriften, som inne - Den 11 Juniif. m. fattar den egenteligen verksamma åtvarningen för allmänheten, är då ofelbar Ändteligen förekommer ock i Utskottets redactions förslag ordet dödande af inteckningar, utan det till undvikande af ali misstydning nödiga tillägget, att endast deras gällande kraft, såsom pantbref i egendomen, men icke deras inbördes förhållande vid köpeskillingens fördelning har upphört.
Herr Ribbing har ganska rigtigt sagt, att alla inteckningar i lagligen försa lid egendom, endast åro i köpeskillingen, m;n just detta hade kanhända i Författningen bordt vara utsatt, med afseende på möjligen återstående oafgjorde tvister, och emedan alla annorlunda dödade inteckningar, hvarom just samma 24 §. handlar, äro upphäfna till all kraft och verkan.
I sammanhang med denna §., och vid omarbetningen deraf, synes mig en annni icke obetydlig omständighet, som förekommer vid salu af intecknade egendomar, böra ihogkommas.
Den af Lagutskottet föreslagne redactionen skulle, om den blefve antagen, tvinga hvarje köpare, om också de fläste äldre ioteckningshafvare ville låta sina fordringar qvarstå, att underkasta sig ny inteckningskostnad.
Kan hända anéer man denna utgift som obetydlig, och åser dessutom äfven någon gång, att den betydligaste delen af inkomsten , elier charteringskostnaden, kommer Staten till godo , och den andra delen okar Embetsmännens sportler.
Mea obetydlig är ingen utgift, som kunde va - Den lx Jun i i f. m . rit onödig, och det är icke serdeles enligt med Statens ändamål, att genera rörelsen inom Ian-; det, för egen ögonblicklig vinst, elier ökande af Embetsman» inkomster.
Ali skatt på transactioner, är kanske drygare än någon annan, och följderne af dsss åläggande såra en ömtåligare sida af samhället , än följderne af dess uteblifvande.
17 §■ i InteckningsForordningen har derföre ock ifrågasatt, att inteckningar skulle kunna komma att fortfara, sedan egendomen kommit i annan mans hand, än första gäldenärens; men sammanhanget visar tydligt, att der endast talas om egendom sorn blifvit frivilligt törsålld; det synes nemligen att lag.: stiftaren där han afsett en fortfarande rätt i egendomen, för alla deri varande inteckningar, och blott fiån personligt ansvar för dem som icke serskilt åtagits, frikalla! den nya ägaren,* Här är deremot fråga om fall, då en del inteckningar enligt lag skola förlora »in rätt i egendomen , och blifver det i Författningen, infö.rdt, att äfven för desse det ät möjligt att betala köpeskillingen genom åtaget ansvar för inteckningar, samt LagUtskotiets redaction ofprändrad, så frugtar jag stora hinder mot ytt sådant betalningssätt.
Till undvikande af nämnde LagUtskottets, förslag, efter min tanka vidlådande brister, och, till nödigt iagttagande af sistnämnde omständighet, torde tillägget böra få ungeiär följancle lydelse:
JfÖpare till fnflighet, forn ejler fkedd utmål - Den 11 Junit /. in. ning, elier under concurs af borgenärer, genom offentligt utrop för fald är, ege att, få fnart försäljningen vunnit laga kraft, förhållandet inför Dornaren i orten anmäla.
Styrker han derjemte, att köpe fillingen, på fått derom förefkrijvet finnes , blifvit ertagd. förklara Dom folén, det alla i ja/tigheten iniecknade fordringar, forn ej af köpe fil Ingen kunna och böra utgå, hafva förlorat ali rätt till anjpråk på egendomen, och införe denna förklaring'i Protocollet.
Äfåmjas vederbörande, att köpefkilling erlägges, genom af köparen åtagit anfvar för nitecknad fuld, och varder fidan t å handlingens hufvudfrift bevisligen tecknadt, fortfare inteckningens gällande kraft, fedan den i laga ordning blifvit förnyad-, och varde förbindelfen i allo anfedd forn köparens egen.
Utbetalar köparen, eller den, hos hvilken köpe filling ned/att är, förre eller mindre dd deraf till innehafvare af intecknad fordran, utan att på hufvudfkriften varder antecknadt det egendomen genom offentligt utrop lagligen blifvit förfålld, fylle ali den fada, forn genom missbruk federmera kan uppkomma”
Med dessa anmärkningar anhåller jag ona återremiss af Betänkandet.
N:o 7, Herr Ehrenborg, Cafper: Högloflige Lagutskottet, som insett vig-* ten af hvad RiksdagsFullmägtigen Eric Ndsfon Cederborg andragit, angående den.'edighef 120 Den xi Junii /. nu sorn skulle vinnas derigenom, att flere hemman ellef egendomar icke intecknades för ett och samma lånebelopp annorlunda, än att hvarje hemman serskilt pantförskrefs för viss del af berörde belopp, har likväl, med undantag af Herr Häradshöfdingen Ribbing som sig reserverat, funnit skäl afstyrka motionen, på den grund att jordägares rätt till fri disposition af sin egendom såmedelst skulle inskränkas.
Det synes härvid hafva undfallit Höglofl.
Utskottet, det rättigheten, att bestämma vilkoren lör penningeförsträckningar, i allmänhet ansetts tillkomma Staten; och att, om det är en naturlig rättighet för en jordägare, att bruka sin jord sjelf eller genom någon annan, och att sålunda äfven lemna en annan införsel deri emot försträckningar, afgifter eller tjenstbarheter, är deremot hela det så kallade hypotheksystemet en samhällets anstallt, icke stridande emot rättsbegrepp; men icke eller så ovilkorligen härledd derifrån, att man ju kan tänka sig ett samhälle utan inteckningslag, eller utan rätt att i fast egendom lemna säkerhet på annat sätt än i lös egendom, d. ä. genorn öfverlåtelse.
På sådan grund bör ock en modification i nämnde lag lika litet kunna anses förnärma äganderätten, som det t. ex. finnes strida deremot, att man icke utom öfverlåtelse får pantförskrifva och låta inteckna lös egendom, lika med fastighet.
Ändamålet med inteckningslagen är att befordra rörelse- och penningecirculation; att bereda åt Capitalisten Den 11 Junii J. m. 121 säkerhet för de medel han utlånar, och åt fastighetsägaren en utväg till understöd mot erbjudande af denna säkerhet i det, sorn utgör hans redbaraste egendom, men som han ändå i de fleste fall undgår, att från sig öfverlåta.
Frågan synes mig derföre i förevarande fall blifva, om dessa fördelar, genom ett stadgande, förändradt på sätt motionairen föreslagit, skulle minskas eller ökas
I afseende på förstnämnde fall har väl genom Kongl.
Förordningen den 13 Julii 1818 blifvit i 19 § bestämdt, att borgenär, somför sin fordran fått inteckning i flere fastigheter, må^ej, til! minskning af annans rätt, som å samma tid, ellerefter honom, låtit dess fordran inteck-- nas, i endera fastigheten njuta ur,denna sednare betalning för mera än som ideandre fastigheternö 132 Hen r I Junii f. m. brister; men härigenom är likväl icke bestämdt, huru i det fall då flere för en och samma fordran samfält intecknsde fastigheter sedermera blifva tili. serskdte personer försållde, utan den förstnämnde samfälta inteckningens dödande och samma faststigheter derefter gemensamt i mät tagas och försäljas, det möjeligen blifvande pfverskottet af köpeskillingen skall med beräkning af den inrecknade fordringen till större eller mindre del å dpn ena eiler andra hem* niansdelen, fördelas de särekilte ägarne emellan.
Föreskriften i ofvannämnde 19 §. kan äfven, aå billig den ock synes i synnerhet till vårdande af senare inteckningshafvares rätt, dock ganska ofta, åtminstone för den enfaldige, leda till stort lidande.
Om, hvaraf man haft exempel, en ägare af en större egendom jned underlydande hemman, först låter inteckna hela egendoms massan för en betydelig sura» ma, derefter säljer någre mindre hemmansdelar till underhafvande eller andrs bönder, som sätta tillit till den förres försäkran, att inteckningen ej skall gravera desse hemmansdelar, samt i alla fall förmoda att den till obetydligaste delea skulle derpå kunna belöpa, och ändteligen derefter pantförskrifver och låter inteckna återstoden af egendomen för ytterligare betydliga summor} så biifver ju den för de enfal!d'ge köparne kännbara följden, att den förste inteckniagshafvaren tvingas af de sednare, att utsöka sin fordran ur ds försålde iiemmansdelarne, till deras ägares ofelbara undergång, innan någon del af öfrige egendomen får tillgripas.
I de fall, då en iateck - Den 11 Junii f. m. aingsbafvare, som har samfält inteckning i flere fastigheter} söker utmätning, men desse hvar för sig sedermera blifvit med serskilte inteckningar besvärade, synes stadgandet i ofvannämnda 19 §. icke kunna vinna tillämpning, utan hela intecknade fastigheten böta gemensamt säljas; men i sådant fall bänder ofta, att samma hemman eiler några deribland äfven blifvit sedermera intecknade gemensamt med andra hemman sorn icke bland de förstnämde äro inbegripne, hvaraf, sä väl sorn i alia dylika fall, då för skuld blifvit utmätt ett hemman som gemensamt med annat icke utmätt hemman häftar för annan intecknad skuld, yppas mycken oreda genom frågan, till huru stor del sistnämnde skuld skall utur förstnämn* de hemman innehållas.
Derföre har ock Styrelsen af Riksens Sländers Bank, utom hvars begifvande något i Banken pantsatt hemman icke får utmätningsvis för annan skuld försäljas, ej lemnat tillstånd till sådan försäljning i de fall då hemmanet, hvarå utmätning blifvit sökt, gemensamt med annat hemman varit intecknadt för Bankens fordran.
Men rättigheten till ett slikt veto är lika litet öppen för andra fordringsägare än Banken i lika predicament, sera de borgenärer, hvilka näst efter Banken hafva inteckning i något hemman, äro belåtne med utöfningen af den Bankens rättighet, sorn förhindrar dem sstt någonsin göra sin senare inteckningsrätt gällande.
En flerårig erfarenhet af alla dessa oredor, och än flere från gemensamma inteckning». 124 Ben 11 Junti J, ni, härrörande, har hos mig stadgat) öfvertygelsen, att olägenheterna deraf vida öfverväga dem som kunde inträffa genom antagande af Herr Cederborgs Förslag, det jag ej tvekar att biträda, med föreslående likväl, såsom alternativ, att deräst rättigheten att för samma fordran låta inteckna flera fastigheter, utan att uppgifva för huru stor del af beloppet hvarje fastighet serskildt häftar, äfven hädanefter skall fortfara, liqviden inteckningshafvande borgenärer äfvensom serskilte hemmansägare emellan måtte i ofvannämnde fall ske efter hemmanens taxeringsvärde, så att, med upphäfvande af meranämnde 19$. i 1818 års Författning, Fordringsägare, som hade samfäld inteckning i flere hemman, icke ägde att utur någotdera, som vid samma tid eller sedermera för annan fordran blifvit intecknadt, uttaga större del af fordringen, än på detsamma, i jemförelse af dess och öfrige hemmanens taxeringsvärde, belöpte: att då tvenne gemensamt intecknade, men i serskilte ägares hand varande fastigheter för den samtällta intecknade skulden utmättes
Och försåldes, öfverskottet af köpeskillingen efter samma grund fordringsägarne emellan fördelades, eller ock, om hemmanen såldes i serskilte utrop, en efter jemförelse af taxeringsvärdet lämpad andel af intecknade fordringen innehölls afhvarderas köpeskilling: och att då ett utmätt hemman befanns graveradt med inteckning gemensamt med annat hemman för annan icke utsökt skuld, så stor del af samma skuld innehölls af köpeskillingen för det förstnämnde, som efter jemförelse af hems Den Ii Junii f. rn. 1.25 manens taxeringsvärde kunde derpå belöpa ,o. 8. v.
Jag hemställer ödmjukast om Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skulle täckas genom återremiss till Lagutskottet öfverlemna att yttra sig, hvilketdera af desse begge alternativer må anses bäst uppfylla ändamålet eller, om de begge förkastas, huru de anmärkte oredorne måga lämpeligare på annat sätt kunnat förekommas.
Bilaga till PleniProtocollet för den n Junii, eftermiddagen.
N:o i* Grefve De la Gardie, Jacob: Som jag i sista Plenum var den första, hvilken af Eder godhet, Mine Herrar, hegärde på bordet hvilande den nya redactionen af Riddarhusordningen j och jag alltid skall anse som ett fel mot Ridderskapet och Adeln hvarje ny onödig utdrägt af tid för Riksdagens gång, är det min ovilkorliga pligt, 126 I)cli ti Juni i e, hi. att uppge de skäl, som föranleddde derinå min begäran.
Dä dst vid hvarje
Riksdag* liksom
Vid denna ansetts för både behöfligt och nödvändigt, att göra mer eiler mindre betydlige jemk*. singar och förändringar i RiddarhusOrdningen, öch då de no af Riddarhusutskott^ föicslagrie, äro på en gång mångfaldige* magtpåliggande, och af behotvet och erfarenheten påkallade, torde det äfven tillåtas tnig, att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på förändringen af den § BOin otvifvelagtigt är en af de vigtigasie, då detta Stånds representationsrätt derpå grundar sig, och derifrån härleder sig derjemte dess mer eller mindre ändamålsenliga sammansättning, Och mani 6kulle, i afseende på framtiden, utan förmätenhet, kunn3 tillägga dess mer eller mindre vördnadsbjudande bestånd.
Jag menar § 2 a£ gamla RiddarhusOrdningen eller §. 4 af deri ftu föreslagoe redaction.
Mängden af de misstydningar och olägenheter som deraf uppkommit och framdeles ännu mera skola uppkomma, är icke afsigten, icke ändamålet att, upptagande Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, nu anföra, minst att omständeligen här utveckla.
Må mig blott tillåtas att nämna de hufvudaakligaste.
Den forsta som otvifvelaktigt länge af hvar och en inom detta Stånd blifvit anmärkt är den stridighet mot Lagstiftarens anda och mening i 37 §.
R?geiingsForraen genom den nyssnämnde §;s i RiddarhusOrdoingen mindre bestämda ordalydei - Deli ii junit e. m.
Ös, nemligen* då den löne åsyftar minskning, den f ednare deremot tiUvägabragt en ganska betydlig förökning i antalet af Ridderskapetg Och Adelns representetandd Hafvudmän inom en och samma Famiile.
En förökning 1 detta fall synes mig icke öfverensstämmande med Lagstiftarens åsyftning, icke med urgammal häfd och icke med billigheten.
Emedler. tid har kunnat inträffa, att en och samma Fa-3 mille, hvars fader sedan .1809, till Friherre och Grefve blifvit upphöjd, då han ägt t. ex. trenne söner och tillika hört till de 1778 införde Commendeursätter, kunnat, säger jag,' om han det önskat, representera inom detta, rum genom fyra serskilta personer nemligen; sjelf som Grefve, äldste Sonen som Friherre, den dernäst för Cömmendeitrs och den yngfte för Adeliga ätten; behöfver jag väl, Miné Herrar, för personer så upplyste sorn J äran, Vidare ådagalägga olämpligheten häraf.
Den ligger för öppen dag; den visas för alla: den kännes af alla så inom sorn utom detta Stånd.