Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jrg. för min del. anser Ulsk:ls förslag vara bygdt på allt för vacklande skal, utbeder jag mig vördsammeligen Hr Gr.-ns o. Laudtmis propos, på afslag ä i fråga vide Betänk., samt anhåller få förena mig med en af reservanterna, Hr D:r Sandberg, i det förslag, att fonden tor utlåning emot pant af fast egendom på landet mä intill nästa riksdag bibehållas vid 7,500,000 rdr.
Innan jag inlåter mig i nå got yttrande öfver den ifrågav:de punkten, anhåller jag om tillstånd att få upläsa en till Betank:t fogad, af Hr D;r Sandberg afgifven reservation.
Den lyder sålunda: »Under den rika penningetillgån gen vid sistförflutne riksdag, befunnos i denna fond 350,000 rdr D e ii ‘20 Juni f. m. 220 obegagnade, hvarföre man ock då beslutade en successiv indragning under trenne nr af 1,125,000 rdr, så att fonden, som förut var 9,750,000 rdr, för närvide utgör blott 8,6 25,000 rdr.
Nu iir likvö 1 förl idet helt annorlunda än det då var.
Det fordna öfverflödet. är förvandlat lill penningenöd.
Svårigheten att erhålla stående lån emot små inteckningar, om de ock äro aldrig sfi säkra, är nu större än någonsin.
Lånefonden är också nu otillräcklig, och lånesökande få nu vänta 8 å 9 månader, och om ytterligare indragning skall ske, blir väntetiden öfver ett är, sedan handlingarne blifva godkända, innan lånen kunna utfalla.
Derföre hafva också en större eller mindre tillökning uti denna fond vid denna riksdag blifvit begärd af flere motionärer inom BondeStit, hvars ledamöter af dessa lån hafva den största nyttan.
Men i stället att gå dessa önskningar till mötes och i någon man afhjelpa ett högt uttaladt behof, har Ut.skit tvärt deremot tillstyrkt. en ytterligare förminskning på V2 mill. i iandt-fonden och */8 mill. i stads-fonden intill nästa riksdag.
Detta synes mig vara obilligt, att ej säga orättvist, särdeles emot det stora antalet af mindre jordegare, lör hvilka så beskaffade lån medföra en verklig fördel.
Ty genom denna utväg kunna många små upsäghara skulder förvandlas till amorteringslån; — mången bror dermed utlösa syskon ur en liten ärfd jordlott; — och jordbruket pä mångå små hemmansdelar förbättras.
Men dessa lån blifva aldrig så stora, att dermed kan, såsom det sker med flere andra, spekuleras på ytterligare hemmansköp.
Mig förekommer det ock förmånligare för riket, att Svenska hemman pantförskrifvas för lån i Svenska Banken, än att de genom hypotheks-löreningarne medelbarligen sättas i pant hos utländska kapitalister, hvilka derigenom suga till sig afkastningen af den Svenska jorden.
Den stora olägenheten för RiksBanken att bibehålla denna lånerörelse skall ligga deruti, alt dess kapitaler, som böra vara rörliga, härigenom fastlåsas uti 21V2 år.
Men Bankens grundfond skall ju utgöra 15 mill. rdr.
Och någon mera betryggad egendom i vårt land kan väl icke finnas, än dessa lånedokumenter, för hvilka en osviklig säkerhet är grundad på första inteckning i Svenska jorden till endast hälften af dess låga taxeringsvärde.
Och dessa säkra papper gifva RiksBanken derjemte en ränte-inkomst af 4 proc., som också förtjenar att tagas i betraktande.
Dessutom är det ett misstag att dessa lån äro mera än andra under 21 års tid oupsägbara.
Uti skuldsedeln förbinder sig låntagaren uttryckligen, att »om Banken så fordrar, efter ett halft års förlopp återbetala hela skulden.»
Att sådant icke bör komma i fråga, utan i det aldrastörsta nödfall, ligger i sakens natur, ehuru jag tror, att för de hemmansegare, som icke hafva andra skulder än dessa små inteckningar, återbetalningen ingalunda skulle blifva så äfventyrlig, som man förespeglar.
Men RiksBanken bör väl icke afhända sig sina bästa och säkraste tillgångar, så länge han har något annat att använda. 130 Don 20 Juni /.
Fördenskull torde mig tillåtas, både i RiksBankens och allmänhetens intresse, få vördsamt föreslå: att fonden för utlåning emot pant af fast egendom på landet må intill nästa riksdag bibehållas vid 7,500,000 rdr.»
I denna reservation har Hr D:r Sandberg, enl. mitt förmenande, på ett så förtjenstfullt sätt vederlagt alla Utsk:ts i förevide punkt anförda skäl, att knappast något återstår för mig att tillägga.
Jag kan dock ej underlåta att äfven framställa några anmärkningar.
När man genomläser hela detta Betänk., kan man ej undgå, äfven om man ej har särdeles stor skarpsinnighet, att finna, huruledes ett särskildt interesse hos Utsk:t gjort sig gällande, nemi. det, att i möjligaste mån omhulda filial- och privatbankerna.
Utsk:t har som motiv för sitt tillstyrkande för indragning af landtfastighetsfonden åberopat, att ett sådant utlåningssätt ej vore »bankmessigt» och att Banken hade ett annat för hela landet vigtigare ändamål att upfylla än det, att fastläsa sina kapitaler på längre tid, hvilket blefve förlndet, om
Banken skulle afhjelpa den anmärkta bristen på nödiga läneförlag till jordbrukets bedrifvande.
När man vill skipa rättvisa, måste man vara konseqvent och i främsta rummet söka göra alla rätt.
Här visas åter tydligen, att .man vill gynna den ena låntagaren på den andras bekostnad, eller med andra ord, här vill man gynna filialbankerna på jordbrukarens bekostnad.
För öfrigt, hvad det ofvan antydda argumentet beträffar, får jag, i likhet med den första värde talaren, öppet förklara, att jag ännu aldrig lyckats begripa hvad det ofta i BankoUtsk:ts Betänk:n förekommande ordet' »bankraessighet» betyder, och jag upmanar Utsk:ts nuv:de ordförande att han ville hafva den godheten att för mig och hela denna församling på ett nöjaktigt sätt definiera både hvad som menas med detta ord och äfven det på sid. 11 förekommande uttrycket: »RiksBanken har ett annat vigtigare ändamål etc. etc.»
I afvaktan på denna förklaring, anhåller jag att R. o. Ad. ville, med afslag å BankoUtsk:ts förevide, på intet enda giltigt skäl grundade förslag, bibehålla fonden vid dess hittills stadgade belopp eller 7,500,000.
Då det skarpa klander, de tvänne sista talarne uttalat mot BaukoUtsk:ts förev:de Betänk., hufvudsakligen härleder sig derifrån, att nuv:de Utsk. bibehållit och fullföljt samma grundsatser, som sisth riksdags BankoUtsk. antagit och hvilka äfven blefvo af samtlige RiksStånden godkända, så kan det tyckas mig, att jag, som då deltog i detta beslut, kunde hafva skäl att yttra några ord för att utreda den tankegång, som låg till grund lör beslutets fattande.
— På begäran af de tvenne föreg:de värde talarne vill jag först söka lemna en redogörelse för hvad med ordet »bankmässighet» förstås.
Hvad beträffar ordet »messig», så är detsamma ett Tyskt ord och kan närmast förklaras med orden: »öfverensstämmande med grundidéen».
Bankens grundidé är ju att omsätta penningar, och ju hastigare detta går, desto större blir fördelen för banken.
Derföre söker hvarje bank att be - D • n 20 Juni f. m. 2)1 fordra hastighet i omsättandet af sina kapitaler, och hvarje förfarande, som på längre tid betager eu bank möjligheten att förfoga öfver sitt kapital, är derföre icke baukmessigt d. v. s. ej öfverensstämmande med dess grundidé.
Vid sisth riksdag förekom frågan i afs:de å fastighetslånen.
Man ansåg, att en lånerörelse, så inrättad, att penningarne för 20 års tid fastlästes, ej öfverensstämde med grundidéeu om hastig omsättning, och denna åsigt föranledde det då fattade beslutet om indragning å den ifrågavrde fonden.
För att göra denna indragning så litet kännbar som möjligt, beslöts att den skulle ske i smärre portioner.
— Man har påstått att indragningen å fastighetslånefonden skulle vara hvad man kallar ett strypsystem.
Denna anm. vore befogad, såvida banken begagnade sin rätt att upsäga alla fastighetslånen, men derom är alldeles icke fråga.
Påståendet att man genom den föreslagna åtgärden endast koimne att taga penningar från fastighetsfouden och åter fastläsa dem i Filialbankerna, är icke heller riktigt, ty meningen är ju ej att de sistnämnda bankerna skola skrinlägga medlen, utan att de skola utlånas och sålunda komma den allmänna rörelsen till godo.
Det mäste väl medges, att raedelns spridande befordras lättare derigenom att de utlånas af privatbankerna, än af R.
Jag vill visst ej alldeles förneka, att filial- och privatbanksintresset till en viss grad ligger till grund för den föreslagne åtgärden, men man får derföre icke upfatta saken så, som skulle de enskilda bankernas vinst i främsta rummet åsyftas, utan man bör väl inse och erkänna, att hufvudändamålet är att derigenom befrämja landsorternas, d. v. s. hela landets intresse.
Jag vill belysa hvad jag nu yttrat med ett exempel.
Eu person, som drifver en handelsrörelse och har en fullvuxen son, uptager honom till kompanjon och gör honom sålunda delaktig af den vinst, som af rörelsen skördas.
Detta är ju ett förhållande, som inträffar ganska ofta, och hvarföre skulle då Riksbanken vägra att gifva försträckningar åt filialbankerna, hvilka kunna anses såsom Riksbankens söner.
På grund af dessa mina skäl anser jag förslaget vara ganska välbetänkt och i full konseqvens med de åsigter, som af R.
St:r vid förra riksdagen hyllades, hvarför jag tillstyrker bifall å detsamma.
Jag får hembära min stora tacksam het till Hr Nordenfelt för den definition på ordet »bankmässighet», han framställde, men på samma gång får jag beklagligen underrätta den värde talaren derom, att denna definition ej alltid håller streck vid tillämpningen.
Om, på sätt den värde talaren säger, det vore öfverensstämmande med en riksbanks grundidé, att så hastigt som möjligt omsätta sina kapitaler — hufvudmotivet enl. den värde talarens utsago för så väl förra som uuv:de BankoUtsk:s åtgärder —, hvarföre hade man vid förra riksdagen en sådan ifver att fastläsa bankens penningesummor vid bestämda föremål?
Hvarföre på ett håll fastläste man 7,500,000 rdr, hvarföre på ett annat 9,000,000 rdr?
Hufvudsyftemålet med Riksbanksns tillvaro är 232 D eii 20 J u n f /. m deremot, efter mitt begrepp om bankmessigheten, att uprätthålia myntvärdet, hvarföre äfven banken skall ega en grundfond, som ej får rubbas.
Under sådana förhållanden frågar jag Eder, Mine Hrr! hvar man väl kan antaga, att denna fond ligger säkrare placerad än i den Svenska jorden, ty om äfven alla filialbanker gjorde bankrutt, så vore det likviil en omöjlighet att fastighetsvärdet kunde falla så lågt, att derigenom banken skulle äfventyra det ringaste i afs:de på sin säkerhet.
Eller är det kanske förmånligare att Svenska hemman sättes i pant hos utländska kapitalister, hvilka derigenom skola så småningom suga till sig afkast ningen af den Svenska jorden?
Vidare har man, enl. min upfattning, gjort sig skyldig till en, den mest i ögonen fallande inkonseqvens deruti, att man ej tillåter Riksbanken få meddela lån på samma säkerhetshandlingar som i filialbankerna belånas.
För filialbankerna äro de goda nog, men för den Riksbank, som i sin ordning skall gifva försträckning åt filialbankerna, duga de ej.
Huru låter detta af den värde talaren sig förklara?
Säkert är, att i banken får man låna pavida bättre vilkor, och jag tror, hvad möjligheten att erhålla lån beträffar, det äfven denna är vida större i Riksbanken än i filialbankerna, der för en låneansöknings framgång fordras temligen skarpa förord och der alltid emot hvad som är förhållandet i Riksbanken enskildta interessen i mer eller mindre mån göra sig gällande.
Den siste värde talaren förebar sora skäl, derföre att en def af fonden vid sisth riksdag indrogs, den omständighet, att man ej ansåg det vara öfverensstämmande med bankens grundidé att vidare bevilja sådana lån, utan att man ville söka befordra utväg för penningarnes hastigare omsättande.
Jag åter tror, det orsaken till denna åtgärd låg i den då för handen varande penningetillgången inom landet, hvilken var så ymnig att, om den fortfarit, man genia kunnat indraga betydligt mer, än hvad som skedde, af denna fond.
Men att vilja handla pä samma sätt nu, då penningeställningen blifvit af alldeles motsatt beskaffenhet, och i sjelfva verket är ganska betryckt, deri kan jag ej finna att det ligger ens en skymt af bankmessighet.
Jag bör äfven påminna derom, att då man talar om privatbankerna och berömmer dem, så bör man ihågkomma, att dessas vederhäftighet och förmåga att infria sina penningerepreseutativer grunda sig på säkeihetshandlingar, intecknade i Svensk jord; kan man nu ej förneka att den säkerhet, banken har af filialbankerna, också grundar sig på enahanda slags säkerhetshandlingar, hvilka likväl i godhet ej äro jemförliga med dem riksbanken fordrar för låns meddelande, så må det med skäl väcka förundran, att Utslct i sitt Betänk, likväl säger, att bankens ändamål ej upfylles genom att bibehålla fastighetslånefonden.
Hvad slutligen ordet filialbank beträffar och den vackra jemförelse Hr N ordenfelt framställde om det fader- och sonliga förhållandet, som borde ega rum emellan Riksbanken och nämnde filialbanker, så anser jag denna liknelse vara i högsta grad haltande, emedan filialbankerna icke utgöra annat än enskilda korporationer, hvilka slagit sig tillsammans, för att i möjligaste mån kunna »gagnera» på Riksbankan; så att något »sonligt» förhållande af dessa banker Rot) 20 Juni f. m. till Riksbanken endast lärer finnas uti Hr Nordenfelts nog fantasirika inbillning.
På grund af hvad jag nu anfört, fortfar jag i min vördsamma anhållan om afslag å förev:de punkt samt om bifall till det i Hr D:r Sandbergs reservation framställda förslag.
Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit ntfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Det är teraligen naturligt, att för en så gammal institution som Riksbanken det skall finnas en mängd bestämmelser qvar, hvilka väl voro passande för den tid, den organiserades, men hvilka nu, till följd af förändrade förhållanden, måste undergå vissa förändringar.
Bland dessa äro otvifvelaktigt bestämmelserna om fastighetslänefonden.
Banken var långt in på detta seklet den enda penningeaustalten i riket.
Derilrån skulle alla hemta sina förlagskapitai.
Dessa tider äro likväl nu betydligt förändrade, sedan nästan i alla provinser penningeanstalter äro organiserade, hvilka belåna inteckningar å fast egendom.
Att BankoUtsk:t skulle, på sätt de förste värde talarne sökt insinuera, genom den föreslagna åtgärden åsyftat filial- och privatbankernas intresse på det allmännas bekostnad, anser jag vara en anin. af så simpel natur att jag ej ens vill upoffra ett enda ord till dess besvarande.
Att ett sådant utlånings-sätt, som det nu ifrågavide, ej är lämpligt för en Riksbank, är något som i tal och skrift redan blifvit så fullkomligen bevisadt, att jag anser det vara onödigt att vidare orda något härom.
För hvar och en, som med opartisk blick betraktar frågan, skall det ovilkorligen visa sig att ändamålet med lånens ölverflyttande på filialbankerna är att i någon mån underlätta utvägarna för de från hufvudstaden aflägsnare orter att få låna penningar; att dessa banker sedan på operationen förtjena något, ligger i sakens natur.
Det nu framställda förslaget är blott ett obetydligt steg framåt på den af Ständerna vid förra riksdagen redan beträdda banan.
Vill man nu gå tillbaka igen, så tjenar det till ingenting att jag sätter mig deremot, men min opinion om saken är den, att en sådan åtgärd vore i högsta grad olycklig.
På grund af dessa skäl yrkar jag bifall å Utsk:ts förslag i den nu förevide punkten.
Raab, Adam Christian: Likasom Frih.
Tersmeden önskar äfven jag, att R. o. Ad. ej måtte afvika från den bana R.
St:r vid förra riksdagen beträdde.
Hr Printzenskölds anm. att jordbrukaren tillskyndades stora fördelar genom lånens bibehållande vid banken, så vill jag deremot genmäla, att det är jordbrukaren i första hand, som får nytta deraf att medeln öfverflyttas till filialbankerna.
De äro i tillfälle att sjelfve ombesörja s.ina låneangelägenheter, då banken tilläfventyrs icke är mer än några timmars tid aflägsen från deras hembygder, hvaremot ej obetydliga kostnader förorsakas den 234 Den 20 Joni f. m. mindre bemedlade
F landtmannen derigenom att i Stockholm måste aflönas kommissionär för så väl lånens • uttagande, som omsättningar m. m, Då härtill kommer, attjhan måste,ginnan låneansökningen kommer i kommissionärens i Stockholm hand, vända sig till länsman, kronofogden eller någon annan person för att få handlingarne bragta i laga form, så är det klart, att mycket af lånesuminan kommer att försvinna blott i koramisionskostnader.
På grund af detta skäl tillstyrker jag B. o. Ad. att lemna sitt bifall till BankoUtsk:ts i förevide punkt gjorda anhållan.
Hr Printzensköld har till genmäle å mitt yttrande om filialbankernas stora fördel för allmänheten, behagat yttra, att detta blott vore en fras, utan betydelse, och att isynnerhet jordbrukarens nytta mer befrämjades genom att lånen bibehölles som hittills vid E.
På förhand vill jag nämna för Hr Printzensköld, att jag ej obetingadt gillar nuv:de filialbankers organisation, utan är min åsigt den, att Eiksbanken borde dela filialbankernas vinst.
För öfrigt kan det väl ej nekas, att det är för den mindre landtmannen i ekonomiskt afs:de en stor fördel, att få sjelf i filialbankerna ombesörja sina penningetransaktioner, i st. f. att behöfva betala ganska dryga kommisionsomkostnader för att undfå en lånesumma från E.
Då personernas ekonomiska förhållanden merändels äro kända inom den ort, der de hafva sin bostad, kan just på grund af denna närmare kännedom lån till dem meddelas, äfven om icke säkerhetshandlingarne äro af så fullkomligt god beskaffenhet.
Af allt detta inses tydligen, att dessa lånesummor, disponerade af filialbankerna,. måste medföra ojemförligt mycket större fördelar än hittills för Svenska jordbrukaren.
Jag yrkar fortfarande bifall å Utsk:ts förslag.
Jag beklagar, att Frih/ Tersmeden funnit sig så uttröttad af diskussionen, att han ej kunnat lemna de äskade uplysningarne.
Jag medger visst, på sätt den värde Frih:n antydt, att tiden genom långa diskussioner går förlorad, men lyckligtvis är Ständernas verksamhet under nuv:de tidpunkt tagen så litet i anspråk, att jag visst icke gör mig samvete af, att jag varit orsaken till att ett så vigtigt ämne, som detta, blifvit diskuteradt under några timmars tid längre, än påräknadt varit; ty icke kan man anse riksdagen derigenom hafva blifvit förlängd.
Tersmeden bar grundat sitt bestridande derpå, att ett förslag till inrättande af en s. k. hypoteksbank redan skulle vara under Ständernas pröfning.
Men huru kan Hr Frih:n ens ifrågasätta, att man skulle bygga sina beslut på stadganden eller institutioner, som ännu sväfva i fria rymden, hvilket man med skäl kan säga om Hypoteksbanken, då det ännu ej ens är bestämdt att, och långt mindre på hvilka vilkor den skall komma till stånd.
Jag tror man först bör noga känna allt som kan inverka på stiftelsen af en sådan anstalt, innan önan omtalar den såsom hade den redan ^kommit till stånd, och hvar och en måste väl då er - t)en 20 Juni f. m. 236 känna, att det ligger en stor inkonseqvens i det argumentet, att man bör indraga fastiglietslånefonden blott derför, att förslag till hypoteksbank redan är Ständerna förelagdt.
Jag uprepar än en gång, hvad jag förut yttrat, att vid förra riksdagen var en sådan indragning, som den nu ifrågavide, lätt verkställbar, enär penningeställningen i landet då befann sig i ett blomstrande tillstånd; men att under nuvarande förhållanden en sådan åtgärd, som Utsk:t tillstyrkt, både komme att förminska vinsten för banken och försämra jordbrukets ställning, det tror jag mig redan tillfyllest hafva bevisat.
Att förminska vår riksbanks rörelse är dessutom en ganska farlig sak.
Ty det är samma förhållande med den, som med ett köpmans- eller bankirhus; i samma mån en så beskaffad rörelse minskas, i samma mån den inskränkes år från år, i samma mån sjunker ock dess anseende och förtroende; så är äfven med hvilken annan institution som helst, och hvad banken särskildt beträffar, så förglömmer man slutligen att det finnes en riksbank, som har till ändamål att uprätthålla myntets värde.
Jag anhåller fprtfarande om afslag å Utsk:ts Betänk.
Éxc. Hr Gr. o.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels att Utsk:ts förslag måtte bifallas och dels att E. o. Ad., med afslag derå, skulle besluta, att fastiglietslånefonden skall bibehållas vid dess nuvarande belopp, framställde H. Exc. propos. å bifall till Utsk:ts förslag och då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voteris-propos.: »Den som bifaller BankoUtskits uti 4:de punkten af Betänk.
N:o 25 gjorda hemställan ang:de fortsatt indragning å fastighetslånefonden, röstar den det ej vill, röstar Hej; vinner nej, afslår R. o.
Ad. nämnde hemställan och beslutar, att ifrågav:de fond skall bibehållas vid det belopp, som för densamma vid sednaste riksdag bestämdes».
Nej — 19. 5:te och 6:te punkterna.
Utsk:ts hemställauden biföllos. 7:de punkten.
Hr Printzensköld: Sedan E. o. Ad. nyss genom votering afslagit
Utskits tillstyrkande i 4:de punkten, skulle jag hemställa, 236 Den 20 J n n t f. tu. huruvida det ej vore skäl att, för erforderlig redaktionsförändring af den 7:de nu föredragna punkten, återremittera densamma, Frih.
Någon återremiss af förevide 7:de punkt är alldeles ej af behofvet påkallad, alldenstund det af Hr Printzensköld åsyftade målet kunde vinnas blott genom att helt och hållet utesluta den sista meningen af 7:de punktens lista mom.
Jag erkänner tacksamt riktigheten af den erinran, Frih.
Tersmeden gjort, och afstår gerna från mitt yrkande på återremiss, då det åsyftade ändamålet lika väl kari vinnas genom att utesluta den del af punkten, som innehåller föreskrift om indragningen.
, blef Utsk:ts förslag bifallet, med uteslutande från lista mom. af följande mening: »likväl med åliggande för
Fullmäktige att innehålla af landtfastighetsfonden 125,000 rdr under hvartdera året 1860, 1861, 1862 och 1863 samt af stadsfastighetsfonden 40,000 rdr under hvartdera året 1861 och 1862 samt 45,000 rdr, allt rmt, under år 1863.» 8:de—16:de punkternn.
Utskits hemställanden och förslag biföllos.
Utskits näst efter 16:de punkten afgifne yttrande i ani. af Riksd:sFullmägtigen Anders Gudmundssons förslag om inrättande af s. k. giro-rörelse.
Som Utsk:t i denna punkt ej gjort någon hemställan, torde densamma endast böra läggas till handlingarne.
, lades ifrågav:de yttrande till handlingarne Utskrts å sid. 23 gjorda framställning ang:de fördelning på de särskilda Diskontverken af Handels- och Närings-Diskontfonden.
I likhet med hvad jag begärde vid frågan om fastighetslånefondens förminskning, får jag äfven nu utbedja mig det Höglofl. 8t:ts tillstånd, att få upläsa en i afs:de å denna fråga af D:r Sandberg afgifven reservation.
Den lyder sålunda: »Då den utelöpande sedelstocken är stor och penningetillgången är ymnigare, än den nyttiga och gagneliga industrien för tillfället behöfver, är det utan tvifvel i sin ordning att minska lånerörelsen och äfven för en tid göra indragning på lånefonderna. 1) fr ii 20 J 11 n i f. m.
Sådan var ställningen vid 2:ne nästföreg:de riksdagar, hvadan också då äfven denna allmänna diskontfond efter 1853 och 1854 årens riksdag förminskades ifrån 12,000,000 rdr r-mt, sorn den lange hade varit, till 11.100,000 rdr, och sedermera ifrån sista riksdag blifvit ytterligare förminskad, så att den vid 1860 årsslut kommer att utgöra 10,200,000 rdr.
Men enär förhållandet nu är helt och hållet föräudradt och lånebeliofvet större än någonsin, så att denna fond, sorn utgör en tillflykt i behofvets stund för alla samhällsklasser, är för närv:de så otillräcklig, att lånesökande med godkända dokumenter få vänta i 5 å 6 veckor innan lånen utfalla, så synes sannerligen icke vara skäl att nu tillstyrka en ytterligare förminskning.
Mig förekommer det till och med nästan otillbörligt, att man icke fästat minsta afsrde på de motioner, som begärt tillökning i denna fond, utan gått en alldeles motsatt väg; och ehuru äfven Lånekontoret i Malmö beklagat sig öfver otillräckligheten af den dit anvisade fond, och oaktadt BankoUtslct måste uttryckligen erkänna, att närvarande förhållande icke är fördelaktigt för en fortsatt indragning, samt derjemte förklara, att lånefonden i Wisby, såsom otillräcklig för behofvet, icke kunde tåla någon förminskning; så har likväl Utsk:ts majoriteten föreslagit en fortsatt indragning af 200,000 rdr om året under påfölj:de 3:ne år, hvarigenom alltså en förminskning skulle ske så väl vid Diskontverket i Stockholm, hvarest, såsom förut nämndt, likasom i Wisby, den nuv:de fonden är alldeles otillräcklig, som ock vid de öfriga Lånekontoren, der samma förhållande eger rum.