Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty jag inser icke, huru Banken skulle kunna komma underfund med, om en Hypoteksförening lemnar ut lån mot namn.
Detta kan blott ske på det sätt, att Revisorerna af R.
St:s Bank ega rätt, att deltaga i revisionen af Hypotheksföreningarnes förvaltning.
Då försl kan man komma under fond med om krediliven missbrukas till nyssnämnde ändamål.
Men hvad jag anser vara angelägnast af allt är, att kreditiv icke beviljas åt sådane Hypotheksföreningar, som endast röra sig med utländska lån, hvilket f. n. i ganska betydlig grad är händelsen med flere dylika inrättningar, såsom Bruksegarnes, Smålands m. fl.
Hypotheksföreningar.
Kreditivrätt hör åtminstone icke beviljas för annat än att uppehålla krediten inom landet.
Jag anser likväl att en Hypotheksförening ganska väl kan sjelf förskaffa sig ett tillräckligt kreditiv för uprättbällandet af sina obligationers kredit; ty om, på sätt Frih.
Tersmeden yttrat, och hvilket äfven jag tror vara riktigt, man med ett kreditiv af 200,000 R:dr kan hafva utelöpande obligationer för 2.000.000, så kan man, endast genom att öka räntan med en proc. vinna 20,000 R:dr.
Af dessa 20,000 R:dr behöfver man icke använda mer än 10,000 för att skaffa sig.ett kreditiv på 200.000, hvilket icke lärer möta någon svårighet.
Fördenskull kan en Hypotheksförening, som sjelf skaffar sig ett lån å 200,000 R:dr mot 5 proc. ränta, tillskynda sig en årlig vinst af 5,000 R:dr och derjemte uppehålla krediten på 2,000,000 R:dr i utelöpande obligationer.
Af dessa skäl anser jag att en Hypotheksförening icke bör behöfva vända sig till R.
St:s Bank för att skaffa sig kreditiv.
Men då meningarne här uttalat sig för saken, så tjenar det till ingenting att yrka bifall till Utsk:s förslag.
Gyldenstolpe icke bestämdt yrkat bifall lill ifrågande punkt, vill jag icke til! vederläggning uptaga de anmärkn:r han framställt mot det förslag, som här af de fleste talare blifvit understöd!.
För att undanrödja de af Gr.
Lagerbjelke yttrade farhågor för missbruk, om det af mig framställda förslag blefve antaget, har jag upgjort ett annat, hvilket, som jag hoppas, skall tillfredsställa äfven den siste värde talaren.
Detta förändrade förslag är af följande lydelse:
Alt R. o. Ad., med afslag å Utsk:s yttrande mätte besluta: ”ali 1,000,000 R:dr b:ko mä å R.
St:s Bank anslås till kreditiv ”åt de i Riket inrättade och med behörigen sanctionerade regle ”menten försedda Hypotheksföreningar, under följande vilkor:” l:o att 200,000
R:dr må vara det maximi-belopp, som skall kunna någon förening såsom kreditiv beviljas; 2:o att före lyftningen af beviljadt kreditiv, Hypotheksförening skall ställa Banken fullgod, af Banko-Fullmäktige godkänd, säkerhet för hela kredilivet; 3:o att utassignering och insättning å kreditiv icke må ske till lägre belopp än 1000 R:dr b:ko, och derutöfver endast å jemna 1000-tal:
Den 17 Junie. m. 265 4:0 all lill utassignering begagnas handskrift» assignalioner; 5:o att för alla de å kreditiv dragne summor, Banken beräknar 4 proc» ränta; 6:o att Banko-Fullmäktige må ega att kreditiven lill större eller mindre del upsäga, derest Bankens säkerhet skulle sådant fordra; börande i dylikt fall det till inbetalning upsagda beloppet vara Banken godt gjordt sednast inom 6 månader derefter.
Genom en sådan redaction tror jag, att alla missbruk äro förebygga.
Deremot ber jag att få fästa upmärksamheten på att
Hypotheksföreoingarne svårligen kunna afsäga sig en sådan rättighet som den, att kunna tillfälligtvis utlemna ett förskott.
Hypotheksföreningarne samlas hvar 3:dje månad till session, och då granskas lånehandlingarne.
Vid sessionen blifver lånet antingen beviljadt, eller vilkorligen utlofvadt till nästa sammanträde.
Detta inträffar, och man har beredt sig på att utlemna 2 eller 300,000 R:dr, alltefter som handlingarne dertill gifva anledn.
Men äf ett eller annat skål finner man då, att en eller annan lånesökande icke varit i tillfälle att få sina handlingar i alla afseenden fullständiga.
Om det då öfverensslämmer med sökandens fördel och önskan, så kan det väl icke vara något ondt deruti, alt han erhåller penningar mot det att lian i föreningens förvar, och såsom pant lemnar de inkompletta handlingarne och fyller, hvad som i dem brister, i säkerhet, med namn.
Delta endast för följande irenne månader, till då inträffande qvartals sammanträde.
Om en Hypoteksförening har tagit upp penuingar för alt lånas ut, men icke kan lemna ut hela beloppet, derföre att åtskilliga inteckningshandlingar icke äro alldeles kompletta, så skulle föreningen belastas med en icke så obetydlig ränteförlust för hvarje gång.
Då det deremot oftast är förenligt med den lånesökandes fördel att genast utbekomma penningarne, tror jag att man icke bör hindra sådant, allrabellst som en dylik utlåning ingalunda kan hänföras till den slags lånerörelse, som man vill förekomma.
Det är på grund häraf jag sökt gifva mitt förslag en så beskaffad ordalydelse, att missbruk derigenom skola kunna undanrödjas, utan att man lägger hinder i vägen för så beskaffade åtgärder, hvilka jag ofvan haft äran omförmäla.
Jag har bestridt, att medel till de ifrågaställa kreditiven skulle tagas af Bankens blifvande vinst.
En af BankoUtsk:s harvande ledamöter har sagt, att sådant icke kan vara meningen.
Ilr Mannerskantz har upgifvit de tillgångar, af hvilka man skulle kunna få medel till dessa kreditiv, utan alt anticipera på bankovinsten, och Frih.
Tersmeden har yttrat, att om man till kreditiv för Hypotheksföreningarne använde en millin R:dr, så finge man framdeles tillse, huruledes man kunde på annat sätt, än BankoUlsk. föreslagit, anskaffa medel.
Dermed har han ju antydt, att alla de medel, som finnas tillgängliga, redan äro af BankoUtsk. anvisade till vissa ändamål.
Så har åtminstone jag upfattat Betänk., och vet fördenskull icke hvilka medel, som kunna användas till de ifrågavaride kreditiven.
Visserligen säger man, att de 266
Den 17 Juni e. m. kunna (agas af sådana medel, som ligga obegagnade; men om BankoUtsk:s ledamöter bibehålla samma tanke på e. m. som de uttalade på f. m. nerol , att icke tillåta sådana obegagnade medels användande för dylikt ändamål, hvilket jag slutar deraf att de bestämt dem åt Filialbankerna, så finnes ju ingenting qvar.
Om man deremot, på sätt Frih.
Tersmeden yrkat, ville taga 1,000,000 R:dr från något annat syfte, sä bör man upgifva, från hvilketdera.
Då vore ordningen den* att R. o. Ad. upsköte denna punkts afgörande lill dess vi fått veta hvilket eller hvilka de syften äro, som böra åsidosättas för det ifrågavar:de.
Stånden komma då i tillfälle alt välja mellan de olika föremålen och förklara, antingen de anse fördelaktigast alt använda medlen till kreditiv åt Hypotheksföreningärne, eller på det sätt Utsk. föreslagit.
Med ett ord, man måste veta hvar man skall taga penningarne, innan man beslutar att anslå dem till något visst ändamål.
Gyldenstolpe har yttrat hvarjehanda betänkligheter, som jemväl torde behöfva (agas i öfvervägande inom Utsk., och jag kan icke fatta, hvarföre de ledamöter, som nitälska för Hypotheksföreningarne, frukta så mycket för en återremiss.
När de upgifva, att deras önskningars upfyllande förfelats blott på en röst, så vore det väl troligt, att dessa önskningar kunde nå sin fullbordan, om Utsk. märkte, att tankarne inom Stånden vore gynnsamma för en sådan mening.
Man har sagt, det vara nödvändigt, att bär fatta ett beslut, på det att BankoUtsk. må få veta hvad R. o. Ad. egentligen vill.
Men då blott en önskan blifvit yttrad af dem, som åstunda förändring, så förslår jag icke huru BankoUtsk. skall kunna misstaga sig om Adelns mening.
Deremot tycker jag mig kunna ganska klart inse de olägenheter, som skulle följa deraf, alt Ständerna på förhand fattade beslut i en fråga, sådan som denna, hvilken både är invecklad och sammanhängande med andra, som jemväl borde tagas i betraktande.
Om R. o. Ad. återförvisar denna punkt, så vore väl skäl, alt när vi komma lill de öfriga, der Frih.
Tersmeden förmenar att tillgängarne skola tagas, äfven återremittera dem.
Men om Ståndet på förhand beslutar, att 1,000,000
R:dr skall användas såsom kreditiv åt Hypotheks-föreningarne, så är det ju gifvet, att man derigenom binder sina händer i afseende på de följande punkterna.
Skulle då Ståndet .finna något annat föremål lika väl, som det ifrågavartde, förtjena anslag, så kunde det ju hända att man öfverassignerade eller ansloge medel, hvartill inga tillgångar funnes.
Om likväl R. o. Ad. icke deslomindre skulle vilja nu genast medgifva ett kreditiv för nämnde ändamål, så bör, efter min öfvertygelse, det vilkor dervid fästas, att medlen icke få tagas af blifvande bankovinst.
Dock skulle härmed ingenting vinnas, så framt man icke jemväl vore betänkt på hvar medlen skola tagas.
BankoUtsk. har nemi. icke upgifvit det, och om dess härvar.-de ledamöter icke heller kunna lemna någon anvisning, så att R. o. Ad. derigenom får kännedom om tillgångarnes beskaffenhet, så lärer del blifva omöjligt att taga, der ingenting finnes.
För min del kan jag följaktligen icke afstå från den önskan Den 17 Juni e. rn.
267 jag hafi äran framställa, ali nemi. punkten malle varda till Ulsk. återremitterad.
Derigenom lemnäs
Ulsk. fria händer att anvisa, huru det ifrågasläUda krediti vet för Hypotheksföreningarne skall kunna åstadkommas.
Då de inom Utsk. hafva mäktiga förespråkare, .behöfver man icke frukta, att deras bästa skall der åsidosättas.
Jag anhåller, att först få besvara Hr von Hartmansdorff, och söka lugna honom i afseende på de tillgångar, som förefmnas för betäckande af del nu ifrågasatta krediti vet för Hypotheksföreningarne.
Dessa tillgångar beslå i följande: enl. de beslut R. o. Ad. redan fattat, har R. o. Ad. nemi. dels indragit hela silfverbelånings-fonden, utgörande 500.000
R:dr, och dels nedsatt kredititivet för jernbelåning frän tre till tvä milhr, och således beredt en användbar tillgång af 1,000,000 R:dr.
Utsk. har äfven föreslagit och R. o. Ad. beslutat en indragning å allmänna diskontfonden af 600,000 R:dr.
Vidare har Ulsk. föreslagit en nedsättning af 100,000 R:dr i kreditivet för Fahlu Bergslag.
Således hafva vi en tillgäng af 1,700,000 R:dr, öfver hvilka beslut redan i afseende på en del åro fattade, och en annan del ännu återstår.
Det visar sig emellertid häraf att tillgång finnes, utan alt man be höfver anlita den blifvande bankovinsten.
Det beror af R. o.
Ad. sjelf, huruvida Ståndet anser lämpligare, antingen att, på sätt Utsk. föreslagit, använda dessa tillgångar, till ersättande af de möjligen uphörande Privatbankerna, eller lill kreditiv åt Hypolheksföreningarne.
Allt delta finnes i slutet af BankoUlsk:s Betänk, och således kan en hvar för sig sjelf upgöra, hvilket han anser behöfli gare, det ena eller det andra af dessa båda föremål.
Jag tager dessutom för gifvet, att hvar och en, som fattar sitt beslut i denna fråga, på förhand med sig sjelf afgjort, hvilket sätt, som är lämpligast för ifrågavar:de medels användande.
Jag tror mig genom dessa uplysningar hafva lugnat
Hr von Hartmansdorff i afseende på hans farhåga för ett förhastadt beslut i denna fråga.
Gyldenstolpe har i sitt yttrande icke ansett ett så beskaffadt kreditiv, som här är föreslaget, vara lämpligt, och har icke trott alt det bör lemnäs för andra än industriella ändamål, med hvilka den värde talaren ansett Hypotheksföreningar hafva ingenting att skaffa.
Gr:n har äfven sagt, att, om alla hade ograverade egendomar så skulle Hypotheksföreningar icke behöfvas.
Detta argumentationssält är oomkullslagligt, och jag tror icke, alt någon skall opponera sig deremot.
Men som den af Hr Gr:n upställda föresättningen icke eger rum, så hafva Hypotheksföieningar upkommit för att sätta egaren af den graverade egendomen i tillfälle att afbörda sig sin skuld.
Det måste således otvifvelaktig! vara ett godt ändamål, för hvilket dessa föreningar verka, eller att småningom lyfta skulderna från vår jord.
Då för öfrigt ingen lärer neka, alt icke jordbruket är den hufvndsakligaste af vära näringar, hemställer jag, om icke, när Hypotheksföreningar nu en gåog i de fleste af Rikets provinser upkommit, det vore ett värdigt föremål för Ständernas omtanka, alt åt dessa föreningar lemna kreditiv.
Det är ingen skänk, som begäres, utan endast en krcditiv-rält mot full 268 Den 17 Juni c. m. säkerhet.
Man vet, alt många af R.
St:s Banks kreditiv äro af den beskaffenhet, alt om fråga upstode att för någon viss tid uphöra dermed, blefve förhållandet utan tvifvel, att Banken skulle göra ganska betydliga förluster, och sådant bör icke i detta afseende riskeras.
När del således kan gagna Banken att lemna ut kreditiv för ett nyttigt ändamål, och då det är förenadt med den största säkerhet för honom sjelf att återfå sina penningar, så finner jag intet skäl alt motsätta sig denna åtgärd.
För öfrigt skulle jag tro att
Banken mycket bättre upfyller sitt ändamål med dylika kreditivs anvisande, än den gör genom sin vidt utsträckta diskontrörelse.
Jag finner af den siste värde talarens svar till Frih.
Raab, att jag orätt upfattat hans anförande.
Skulle delta emellertid innefatta endast det, att kredilivrätt icke bör lemnäs andra Hypotheksföreningar, än sådana, som blott röra sig med inländska obligationer, så tror jag att ett sådant stadgande icke skulle drabba någon annan än bruksegarnes Hypotheksförening.
Jag tror att alla andra dylika föreningar ega mer eller mindre utelöpande obligationer, och att det föreslagna stadgandet således icke skulle i den vägen leda till någon inskränkning.
Hvad Bruksegarnes Hypotheksförening beträffar, tror jag att den är så ställd, alt den icke behöfver något kreditiv.
Dess rörelse är nemi. inrättad på annat sätt, än de fleste andra Hypotheksföreningar, och hvad de utländska obligationerna angå, så är min öfvertygelse, alt ett kreditivs beviljande skulle bereda dessa föreningar tillfälle att småningom inlösa dem och dymedelst sättas i stånd att röra sig med ett större belopp inländska obligationer.
Algärden vore således god, och skulle isynnerhet verka lugnande på den mängd personer inom landet, som anse det vara en stor olycka att utländska lån tagas.
Jag deremot tror icke alt dessa utländska lån innebära någon så stor olycka, emedan det otvifvelaktig! lärer vara bäst, alt, då man behöfver penningar, taga dem, der man kan få dem för bästa priset.
Men när man nu en gång anser det vara ett ondt, och man vill söka minska detta onda, tror jag alt ingen bättre utväg dertill gifves, än beviljandet af det ifrågavande kreditivet.
Hr von Hartmansdorff har fortfarande yrkat återemiss af den förevar:de punkten.
En återremiss är, så vida man är någorlunda öfverens om hvad man vill, alltid ganska vansklig.
Det är åtminstone icke praxis, att man vid återremissen afger några gemensamma tankar, annat än i fråga om Consl.Utskis Betänk.
Eljest är bruket, alt Betänk, helt enkelt återskickas till Utsk., beledsagadt af den discussion, som vid frågans behandling förevarit.
Utsk. tager af denna discussion hvad det tycker vara bäst, och när motsatta opinioner äro yttrade, sluter man sig till den, som man tycker vara mest öfverensstämmande med sin egen åsigt.
Frågan kommer sålunda tillbaka till Utsk. ungefär i samma skick, hvari den befann sig vid den första handläggningen, och resultatet blir ungefär detsamma som förut.
Man vinner ingenting; men man förlorar tid, och denna är dyrbar, synnerligen när man hunnit så långt fram vid Riksdagen, som nu, det lärer väl enhvar medgifva.
Då jag således tror, att det för sjelfva saken vore bäst, om man nu genast fattade sitt beslut, förnyar jag min anhållan om Hr Den 17 Juni e. m. 209 Gr. o.
Landtm:s propos. å det förslag, som af Frih.
Raab och mig blifvit framställdl.
Den siste värde talaren har, så vidt jag förslår, på ett ganska öfverlygande sätt visat, alt penningetillgångar för beviljande af det ifrågastälIda kredilivet verkligen finnas, utan att roan beböfver assignera dem på den blifvande Bankovinsten.
Att nu R. o. Ad. vid detta tillfälle bestämdt beslutar, huruvida af dessa tillgångar en millin skall användas till kreditiv för Hypotheksföreningar eller icke, anser jag så mycket nödvändigare, som R. o. Ad. i alla fall vid reglerandet af Bankens lånerörelse i öfrigt, måste hafva bestämdt huruvida denna millin är disponibel, på det R. o. Ad. med full sakkännedom skall kunna fatta beslut i afseende på Bankens öfriga läne-operationer.
Jag finner således nödvändigt, alt beslut derom nu fattas, men ett annat förhållande kan det vara med de vilkor, som böra fastställas för Hypoiheksföreningarne om de skola få begagna denna kreditivrätt, emedan det i större församlingar alltid är svårt alt upgöra redaktions-förslag i fråga om detaljerne.
Jag vågar derföre hemställa, att R. o. Ad., med afslag å Ulskis yttrande i denna punkt måtte besluta, att -1,000,000
Ridr biko å R.
Bank anslås till kreditiv åt de i Riket inrättade, och med behörigen sanktionerade Reglementen försedde Hypolheksföreningar, samt alt åt BankoUtsk. updroges, alt med ledning af den inom Ståndet förda öfverläggning föreslå de vilkor, under hvilka sådant kreditiv må af Hypotheksförening begagnas.
Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtmis propos. å delta förslag.
Det har redan blifvit tillräckligt uplyst, hvar de tillgångar äro att finna, å hvilka det ifrågavaride kreditivet kan anvisas.
Jag ber dessutom att få tillägga, att de medel, som blifvit anvisade, för att ersätta de möjligen uphörande Privatbankerna, har man, efter min öfvertygelse, olämpligt föreslagit att anvisa på tillgångar, som rättare borde användas för Bankens egen låne-rörelse.
Vid sådant förhållande, kan man väl icke säga, att det är att supplera en lånerörelse, när man tager medel från en annan, som existerar på samma gång som den, hvilken man vill supplera, hvarföre jag, för min del, anser olämpligt, att åt Hypotheksföreningarne anvisa sådana medel, som man tager från andra, till bestämda ändamål afsatte fonder, hvilka af Banken sjelf skola användas.
Om således dessa fonder icke leranäs till Hypotheksföreningarne, så böra de ej heller anvisas åt Filialbankerna; hvaremot jag tror, alt man åt de förra kan anslå den millin, som blifvit indragen från jern-belåningen, och om man ytterligare vill använda något mer för detta ändamål, torde deraf ingen skada npkomma, emedan dessa medel i alla fall icke komma, att i serdeles stort belopp af Hypoiheksföreningarne anlitas.
Då derjemte tages i betraktande, att Bankens inkomster genom upp- och afskrifningsrätten komma att ökas, så har man derigenom beredt sig ytterligare tillgångar; ty jag förmodar, att denna rätt blir Banken beviljad.
Den 17 Jani e. m.
Jag skulle tro, alt då ruan begär återremiss, så kunna skäl visserligen finnas, som tala derför; men man blir ju i alla fall satt i nödvändighet, att då memorialet återkommer, Fatta sitt beslut om samma ämne som nu, och då vet jag icke, hvarföre man ej kan definitivt afgöra frågan, så väl första, som andra gången, då den förekommer.
Det finnes icke något af de förslag, som här blifvit framställda, som ej innom Ulsk. varit diskuterade, eller der förut väckta, hvarföre jag tror, att frågan fått sin tillräckliga utredning, och alt beslut således nu kan fattas, så vida man vill det.
Vinsten häraf är uppenbar; emedan om den långvariga discussion, som nu förevarit, först skulle utskrifvas, så fordras dertill flere veckor, .hvarefter frågan ändock icke kan förekomma, förr än alla äldre mål blifvit afgjorda, och då torde icke något resultat blifva af alltsammans.
FIr Ribbing, Arvid:
Till följd af hvad sorn redan blifvit yttradt af talarne på motsatta sidor, Frih. Tersmeden och Gr.
Gyldenstolpe, tager jag mig friheten föreslå, alt, ifall återremiss kommer att ega rum i det ändamål, att de föreslagna vilkoren skola komma under närmare pröfning, ännu tvenne må tilläggas, hvilka jag skall hafva äran framställa.
Tersmeden har såsom den största fördelen af Hypotheksföreningarne framhållit, hvad äfven jag anser som en stor fördel, nemi. att jorden derigenom så småningom kan minska sin skuld.
Delta är en fördel, icke allenast för hvarje enskild jordegare, ulan äfven för hela landet.
Om man således vill medverka till detta måls vinnande, i afseende pä hvarje enskild jordbrukare, så bör man också göra det, i afseende på Hypotheksföreningarne i det hela.
Jag skulle derföre, så vida Slaten verkligen skall underhjelpa dessa inrättningar, vilja såsom ett vilkor upställa, att kreditiv endast må meddelas sådana Hypolheksföreningar, som årligen minska den skuld, för hvilken de häfta.
Det kan visserligen hända, att det blir obetydligt, som denna skuld minskas, men den kommer åtminstone icke att ökas, hvilket f. n. kan ske till obegränsadt belopp, och, såsom jag fruktar, till foga fromma för Riket.
Det andra vilkoret, som jag önskade föreslå, och som jag gör med anledn. af Gr.
Gyldeustolpes yttrande, åsyftar, alt vid räkenskapernas årliga upgörande. malle af ett omhud från Banken och ett från Hypotheksföreningarne sjelfve tillses, att de föreskrift stadganderne verkligen varda iakttagne.
Vissa inrättningar äro f. n. ulan all kontroll, och att de nu från Staten få en sådan, vore, efter min öfvertygelse, för dem sjelfva ganska gagueligt.
För min del vill jag icke medgifva, att R.
St. lemna understöd åt inrättningar, som ständigt skuldsätta fäderneslandets jord, och det är derföre, som jag gjort dessa anmärkmr, hvilka jag anhåller måtte få åtfölja till Utsk.
Tersmeden upgifvit, hvar penningar för det ifrågaställda ändamålet skola tagas, anhåller jag, att för R. o. Ad. få upläsa det stycke nr 71 punkten, som Den 17 Juni e. m. 271 afhandlar detta ämne, på det att Ståndet mätte veta, hvarom fråga är.
Jag skulle tro det vara lämpligt, att denna punkt behandlades gemensamt med den nu förevar:de, så att man icke mätte fatta föregripande beslut.
Men då Hypotheksföreningarnes förespråkare äro så ifriga, att nu genast få sin vilja fram, befarar jag, att vi få en lika lång öfverläggning om 71 punkten, som vi haft om den nu föredragna.
Det omförmäldta stycket ur 71 punkten lyder sålunda: ”den del af ofvanberörde 2,100,000 R:dr, som hittills varit använd för belåning af guld och silfver, samt för utlåning med omsätlningsrätt, bör till belopp af högst 800,000 R:dr, i den mån dessa medel varda tillgänglige, och intill dess desamma i och för Privatbankers ersättande kunna erfordras, af Fullmäktige användas, dels i första rummet lill diskontering och utlåning för handel och näringar, samt till kassa-kreditiv, efter den fördelning emellan de serskilda diskont-verken, Fullmäktige bestämma, samt dels till inköp af sådana räntebärande papper, som i 213 § af Banko-reghtet omförmälas.”
Genom denna föreskrift skulle Fullmäktige således icke erhålla serdeles stora tillgångar, för upköp af räntebärande papper.
Jo, förnämligast Hypotheksföreningarnes obligationer.
Hvad dessa föreningar således få mer i kreditiv, få de mindre i försålda obligationer.
På kreditiven lärer följaktligen icke vara för dem serdeles mycket att vinna.
Men för Banken synes det vara bättre alt hafva obligationer, som snart kunna säljas, än att hafva sina tillgångar fästade i kreditiv.
Om det emellertid är så brådtom med beslutet öfver denna fråga, att en återförvisning för ingen del kan medgifvas, så önskar jag åtminstone, att de vilkor, som
Hypotheksföreningarnes förespråkare här sjelfva upgifvit, måtte af Ståndet pröfvas och genast bestämmas, mea icke, pä sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, öfverlemnas åt Utsk:s handläggning.
Det kunde då nemi. hända, att man erhölle penningar, men tappade bort säkerheten, och jag tror, att man bör begagna så många hållhakar man kan få, och det genast.
Jag yrkar emellertid företrädesvis åjerremiss, men, om han icke heviljas, önskar jag att vilkoren måtte här bestämmas.
Allrahelst sage jag, om Hr Gr. o. Landtm, nu äfven föredroge den 71 punkten, eller, i händelse delta icke kommer att ske förr, än i morgon bittida, då jag kanske icke är närvar:de, att man då vid denna punkt ej mätte förgäta det vilkor, man fästat vid den 27:de.
Ju längre vi diskutera frågan, desto mera rädd är jag för en återremiss, i anseende till den längre tid, som erfordras för all utskrifva discussionen; och jag motsätter mig således en dylik åtgärd.
I afseende på det beslut, som nu kommer att fattas, anhåller jag om delning af punkterna, sä att serskild propos. framslälles på beviljandet af kreditivens belopp, och serskild på de vilkor, som å ena sidan af Frih. Tersmeden och mig blifvit föreslagne, och å andra sidan å dem, som Gr.