Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
5ö2 Den 19 April. e. m. Adelns Profocoll, den 3 Juli i 1809, fullstän^ digt utvecklat grunderna till rättigheten för Ofrälse Ståndets lottlöse medborgare att deltaga i Svenska Folkets Representation vid de Allmänna Riksmöten, deruti jag med Herr Archiatern delar lika känslofulla tänkesätt.
Jag nämner detta ej såsom skäl i hufvudsaken, utan blott i egenskap af en grundad anledning’ till den af mig gjorda hemställan om befordran af sakens handläggning, hvartill jag dock anhåller få nämna en annan, af ej mindre vigt, för egen tillfredsställelse.
Under en mångårig förvaltning af LagmansEmbetet uti Uplands och Stockholms Läns Lagsaga, som innefattar hela Uplands, större delen af Stockholms Län samt en del af Vestmanlands Höfdingedömen. har lemnat mig flere oroande tillfällen att afhöra förebrående omdömen, angående Ofrälse Embetsmäns, Ståndspersoners och Possessionaten missöde, att vara betagne den i Sveriges äldre och sednare Grundlagar Svenska Folket i allmänhet förvarade rätt, att vid Riksdagar, genom Ombud, deltaga uti öfver läggningar om Rikets angelägenheter och Beskattningar.
Ett heligt, mig sjelf gifvet löfte, har stadgat mitt beslut att ej stillatigande låta lika beskaffad!, som det närvarande tillfälle, gå förloradt, till anmälan af sakens vigt, inför ett Stånd, sorn, med uppoffring af egna, aldrig underlåtit nitälska för Svenska medborgerlighetens rättigheter, hvarom, i sednare tider, Den 19 April, é, hi'.
563 9 5. af RiksdagsBeslutet den 2
Maj iSiöinne» bär de största och mest ojäfaktiga-bevis.
Nojd ätt således hafva uppfyllt min pligt, lefver jag 1 det glada hopp, att, om de öfrige respective RiksStånden gå härutinnan Höglofl.
Ridderska» fet och Adela till möte, skall ändamålet ej förfelas.
Hen åberopade
Och nu upplästa 22 §. af 812 års RiksdagsBeslut hänskjuter fiågan cm n ny Representation till Rikets nuvarande tänder, men ingalunda directe till deras ContitutionsUtskott, 1 följd häraf anser jag, att RiksStånden tillkommer besluta örn sättet att befordra Verkställigheten af RiksdagsBeslutet härom, Och att Remissen bör ifrån Ståndens Plena afgå till ConstitutionsUtskottet.
Med den rätt 56 §. af 18c§ års Regeringsform lemnar en hvar Ledamot af RiksStånden att der framställa allmänna ämnen, som då böra till behöriga Utskott hänskjuta», har jag hos Höglofl.
Ridderskapet Och Adeln anhållit, att ifrågavarande, från [ 812 års Riksdag uppskutna, mål måtte till en snar handläggning hos Höglofl.
ConstitutionsUtskottet förvisas j hvadan ock jag, söm ingalunda afgifvit något hufvuRsakligt förslag till ändring i Grund-* lagen, ej heller kunnat hämta mindsta anledning af 81 §:n i Regeringsformen, att omeäel» Den t 9 April, e. ni. baft derom hos Höglofl.
ConstitiuionsUtskottet göra anmälan.
Herr Spaldencreutz, Arvid, anförde skrift» ligen till Protocollet följande:
Då jag, vid Höglofl.
Ridderskapets och A< delns Plenum den 13 sistlidne April, hade den äran att väcka Högl- Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på det då på bordet liggande Memorial af Prosten Doct, Stenhammar, hoppades jag, att så väl ämnet för detta Memorial, som mina i följe deraf yttrade tankar och framställringar skulle hafva väckt något verksammare deltagande.
Jag är långt ifrån att tro,att jag med mitt då upplästa Memorial misshagat Höglofl, Ridderskapet och Adeln, ehuru mitt gjorda förslag, om ett så kalladt RevisionsUlskott, lemnades utan uppmärksamhet, och hela frågan, såsom varande i ett slags sammanhang med Doctor Stenhammars Memorial, med ett, till större delen, tyst bifall, och i enlighet med PrestStåndets beslut, nedladcs.
Jag var då Och är ännu öfVertygad, att Expeditionsutskott tet, SOm, enligt Riksdagsordningen, skall uppsätta alla expeditioner och äfven sjelfva Riksdagsbeslutet, hufvudsakligast tillhör att samla och redigera allt, och att ett RevisionsUtskott deremot skuiJe vara ganska nyttigt, för att efterse, huru allt detta skedde i enlighet med Ståndens Beslut, på det att ej, som stundom Den 19 April, e, m'.
' 565 inträffat, Förordningar kunde utkomma stridande mot dessa Beslut.
Nu mera äger jag ingen rättighet att för denna Riksdag å nyo väcka denna håga; men min varma känsla för Medborgares rättigheter och sällhet och den svåra föreställningen att vår Lagstiftande rätt skulle vara blott en chimere, våra Riksdagar och dermed åtföljande dryga kostnader utan ändamål, om Ständernas Beslut ej noggrannt upptogos och uttyddes, tvingar mig att på ett annat sätt och till vinnande af samma ändamål, som jag med mitt förra Memorial åsyftat, söka åstadkomma en säkerhet för framtiden, på det att möjligheten att förändra eller illudera Ständernas Beslut eller önskningar aldrig må kunna inträffa- Till följe deraf får jag föreslå, att Riksens Ständers Justitieombudsmans Instruction må vid denna Riksdag tillökas med det åläggande för Justitieombudsmannen, att han under loppet af hvarje Riksdag skall efterse och granska, huruvida Ständernas alla önskningar och Beslut, så väl i de från Ständernas Utskott utgående Expeditioner, som i de sedan från vederbörande Embetsman emanerande Författningar, bli rigtigt uttryckt^, så att ej Förordningar, eller stadganden, som motstrida Ständernas afsigtec och Beslut, må kunna utgifvas.
Till mera vinnande af samma ändamål, bör det äfven i nämnde Instruction åläggas Justitieombudsmannen, att noga vaka deröfver, att alla vederbörande Embetsmän i detta afseende uppfylla hvad Staten och Medborgare hafva rätt att fordra.
Det bör också aldrig kunna förvägra# 566
Den 19 April. g. m.
Justitieombudsmannen, att så väl under Riks. dagarne, sorn sedan, äga en fri tillgång till alla slags Handlingar, som på ett eller annat sätt kunna tillhöra detta ämne och leda till upplysningar.
Äfven bör Justitieombudsmannen åläggas, att ej allenast i den allmänna Redogörelse han, enligt too §. af Regeringsformen är skyldig att till Ständerna vid hvarje Riksdag afgifva, utan äfven i den efter slutad Riksdag påföljande årsberättelsen uppgifva, om vid allt det förutnämnda tillgått rigtigt eller ej.
Allmänheten skall häraf, äfven emellan Riksdagarne upplysas, huruvida så väl dess Repre-entanter som andra vederbörande uppfyllt sina skyldigheter.
Ehuru jag önskar, att detta mitt förslag nu genast och för denna Riksdagen kunnat sättas i verkställighet, ser jag mig deruti hindrad af det den 13 sistlidne April då fattade och, enligt Riksdagsordningen, nu mera oföränderliga Beslutet; men jag önskar och begär, att det förslag jag nu vackt må, till säkerhet för framtiden och till efterlefnad vid framdeles blifvande Riksdagar, bli under denna Riksdag afgjordt och beslutadt, och får jag till en början anhålla, att mitt Memorial må läggas på bordet, för att, efter hos Höglofl.
Rid* derskapet och Adeln genomgången granskning, bli med de öfriga Stånden communiceradt samt till behörigt Utskott remitteradt.
Uppå Herr SpaldencreutzV egen begäran, blef detta hvilande på bordet, I Den 19 April. e. nit 567 Justerades följande Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Plenum, e. m. den 17 April 18x5- S. D. Biföllos nedannämndeLagUtskottets, den 13 April på bordet lagde, Memorial af den 22 och den 50 Mars: 1:0 Angående en af Herr Borgmästaren Kiellander yrkad Författning om rättighet för Magistraterne att förrätta Bouppteckningar efter i Städerna aflidne personer af ehvad Stånd de vara må. 2:0 Angående en af Herr Rent er shöld, Carl, väckt fråga, om en Lag, som skulle sätta alla Förbindelser, så väl i Penning-transactioner, som Handel, i likhet med Vexlar.
Herr Danckwardt, Carl Gustaf, uppläste följande : Till de Utskotts pröfning, som komma att bhandla frågan om Götha Canal, anhålier jag, au de tankar jag i detta ämne hyser, t)ch hvlka jag utbeder mig få inför Höglofl.
Rid. derkapet och Adeln framställa, måtte blifva öfvirlemnade. [ag förbigår att yttra mig om
Canalens nytta
Min mening är det hufvudsakligen, att närmare fästa uppmärksamheten på möjligheten 5^8 T)en 19 April. e. m. att kunna lemna det fordrade understödet, och,i sammanhang dermed, nämna sättet hvarpå, efter min ölvertygelse , Canal-arbetet torde kunna fortsättas, till beredande så af Landets som Bolagets gemensamma fördel.
Då Riksens Ständer en gång med så mycket allvar omfattat detta stora företag, bör »nan vara öfvertygad , att detsamma blir understödt och fullbordadt för Kanonens ära, och kanske nu mera tor Landets nytta , sedan så mycken kostnad blifvit nedlagd, så mycket oproductift arbete och fruktbar jord förspild. klen först mäste Landet hafva återvunnit den styrka, som dertill lordras, Då Sverige genom några års olyckliga skördar, men icke mindre genom Stats-eeconomiska Hisståg, är utprmadt, då all production fordrar understöd, för att icke alldeles upphöra, då vår nuvarande Bevillning öfvers,tiger Landets förmåga, och Sedelmyntets vanvärde ålägger oss att varsamt anlita Banken då frågas med skäl:
Kan Staten i närvarande stund åstadkomma mer än det nödvändiga directa understödet få jordbruk och Näringar?
samt upptylla sini länge åsidosätta pligter emot den Civila Em betsmannaCqrp&en ?
Det åligger Rikets Representanter att göra Styrelsen uppmärksam >å Landets tillstånd och söka öfvertyga om otgttgheten af de tankar, sorn låtit höra sig,att Höden är mindre allmän , än man föreställer och att den säkrast afhjelj>es genom tid ©Qh tålamod - Den 19 April- e. w. 569
Det är vår pligt att framför allt afböja • den våda, som hotar den nuvarande productionen, och för dess upprätthållande tills vidare uppskjuta med understöd, 50m har till föremål en lifligare rörelse inom en viss del af Riket, hvars förkofran, vunnen på det öfrigas bekostnad och med den allmännare productionens uppoffrande, vore nog dyrköpt.
Det gifves endast ett fall, då ett Folk ingenting bör spara, för att vinna ändamålet, eller då det strider för sin sjelfständighetj då ät hvarje bidrag, hvarje uppoffring på den allmänna välmågans, på Näringarnes, på den enskildta förmögenhetens bekostnad, ett lån, sorn antingen återbäres till fullt belopp, om striden lyckas, eller icke saknas hos en ädel Nation, om det stora ändamålet blir förfeladt.
Helt olika äro sådane uppoffringar, som icke ske för Nationers existence, utan för deras för. kofran.
Allt stigande i välmåga, alla bemödanden i detta fall måste hafva dervarande* bibehållande till forsta villkoret.
Det måste vara ett stort ceconomiskt misstag, att använda de medel till utvidgad rörelse inora en viss del af Riket, som, spridde öfver ett helt Land, endast kunna väcka lif hos aftynande näringar och åter sätta productionen i den jemna gång, som naturligare Författningar än mer skulle befordra.
Jag tillåter mig härvid en anmärkning:
Hvarföre skynda med Canaler, så länge inhemska productionen icke är gynnad
V så länge en fri täflan både i Handel och Näringar är återhållen genom Tvångs-lagar Och Skrå • författningar, så länge de rättelser, Den 19 April, e, m. sorn häri ansetts nödige, ännu bero på Comitéers undersökningar, så länge våra Handlandes capitaler delas från förläggningen af inhemska tillverkningar till Transito-rörelse och Jmporthandel, då vi kanske snart nödgas i egna hamnar täfla med utländska producteurer vid afsättningen af våra producter då befordrar Canalfarten framförallt en lättare afsättning och starkare förbrukning af utländska varor, och behöfves icke för transport af egna tillverkningar.
Efter uppgjordt förslag hade hela Canalarbetet bordt vara verkstäldt för långt mindre än det tecknade Capitalet, inberäknad DiscontVinsten , och då borde man nu kunna vänta, att samma summa åtmindstone förslår att fullborda communicationén mellan Wenern och sjön Roxen.
Då vote väl också allt färdigt, som medförde en verklig nytta.
Med begagnande af ett pär mil landväg hade då hela Landet, på hvilket Canalen skulle verka, sjö. transporter till afsättning af producter, som, i anseende till kostsamt forslande på axel, an. tingen icke blifvit frambragte eller blifvit det till mindre båtnad för tillverkaren.
Transito, handel på Canalen är en chimere, och att fullborda det öfriga är mindre vigtigt för det Allmännas nytta, än för Nationens ära, med hvilken det icke kan förenas att lemna ett så stort företag ofulländadt.
Man invänder, kanske, att det är nödvändigt för Landets försvar j men hvem skulle hota ett Folk, sorn blott sysselsätter sig med fredliga yrken och visat sig vilja våga allt för sin sjelfständighet?
Månne Den 19 April. e. m. 571 icke vi uti Nationernes erkänsla och tacksamhet emot vår älskade Anförare, uti de seg rar han vunnit, i de haf som omgifva oss äga en säker borgen för fredens bibehållande?
Under det Södertelje CanalBolag gör nya tillskott för Verkets fullbordande, utöfver sina törsta förbindelser, förklarar deremot Götha CanalBolag, vid sista Sammankomsten, «ig icke vilja gå öfver den tecknade summan.
Detta beslut synes dock icke böra anses som en bestämd föresats, helst det dessutom icke lärer vara i den form tillkommet, som med frånvarande Actie-ägares rätt är förenlig.
De$ torde också icke verka på Rikets Ständers beslut j och, då jag är Öfvertygad att all undsättning för närvarande öfverstiger Statens krafter, synes mig ingenting naturligare, än att Bolaget med de återstående Sextio procenten fullbordar först communicationén mellan Wenern och Wettern och derefter segelfarten till sjön Roxen, eller, om tillgångarne förslå, drifver allt detta på en gång, och tills vidare öfvergifver communicationén mellan sistnäinde sjö och Östersjön; och lärer Bolaget vid mognare öfverläggning ej underlåta att, om den tecknade summan ej räcker, göra nya tillskott påActierna, på lika sätt, som vid äldre Canalarbeten i vårt Land , för att hafva någon ersättning för de redan utlagde penningarne.
På pröfning af de uppgifna calculerna och deras jemförelse med de redan bestridde kost - 57* Den 19 April, e. tn. nader lärer bestämmandet böra bero af de villkor, hvarunder Bolaget må från fullbordandet af communicationen mellan Roxen och Östersjön varda till större eller mindre del befriadt.
Härvid torde en omständighet komma i betraktande.
Det stora behof af understöd, hvari Jordbruket sig befinner, och hvilket med alla de medel Riksens Ständer kunna äga att vidtaga, blott ofullkomligt skall kunna fyllas, fordrar, i min tanka, att Götha CanalDiscont får en annan bestämmelse, stället der Disconten är inrättad, dess utsträckta handel och sjelfva
Discontens styrelse föranlåter mig tro, att densamma mera är att anse sorn ett förlag för utländska tillverkningar och Transito- rörelsen, än ett understöd för inhemska proda* ctionen, sorn borde vara enda föremålet för våra offentliga Lån-anstalter.
Sättet att afhjelpa detta, vöre. antingen att stadga, det alla af Länehushålls sällskaperne anmälde ansökningar om lån borde, utan annan pröfning än Förvaltningsutskottens, framför alla andra
Lån documenter, belånas till oinskränkta Summor med förlängd omsättningstid, till ett år, eller ock att ställa Disconten under LandtbtuksAcade^ miens styrelse, med förbindelse för den sednare att af behållningen, så deraf som de öfriga fonder, hvilka Rikets Ständer torde till dess Förvaltning öfverlemna, årligen eisätta Bolaget den uppgifna Discont-vinsten.
Då jag icke tagit någon del i det missnöje, som både sjelfva saken och Directionen för Bolaget så ofta fått erfara, tror jag mig
Den 19 April, e, m. 5.73 hafva betraktat detta ämne skild från all fördom.
Väl skulle det tyckas, att man icke varit så noggrann med medlens användande, efter de blifvit så otillräckliga, att öfverflödigt arbete företagits, att en del Capital åtgått för Fastighets-köp och andra afhandlingar med enskildte, åtgärder som kanske bordt vara Främmande för Bolagets befattnings men om allt detta bör man icke på förhand döma.
När likväl
Canalverket upphört att blifva ea båtande inrättning för Actieägare, när dess fortfarande torde vara beroende af den allmänna välviljan, kan jag icke neka mig att yttra den önskan, att Directionen med all möj. lig omsorg bemödar sig att förebygga framtida misstag, och med sparsamhet i utgifter gå Allmänhetens iordran till mötes.
Om Verkets första inrättning gjort en vidsträcktare styrelse nödvändig, torde det nu vara tid att minska den tärande delen af Corporationen, att jemka ersättningar för möda och besvär, och uti uppoffringen af egna fördelar öfvertyga om den patriotiska afsigt, det sanna nit, sorn säkrast på detta sätt erkännes.
Jag slutar med den önskan, att andra principer för den allmänna hushållningen snart blifva antagne, att sakerna måtte följa icke den nu vanliga, utan en alldeles omvänd gång.
Då skall produetionen i vårt land ökas, den allmänna välmågan tilltaga och Rikets
Ständer kanske vid nästa sammankomst se sig i stånd att, utan våda för en ännu allmännare nöd, med kraft understödja fullbordandet af den del utaf 574 ^en 19 dpril. e. in. Canalen, der arbetet emellertid torde komma att upphöra.
Remitterades till Stats-, Banco- samt Oe* conomieUtskotten.
Herr Stedt , Claes, yttrade skriftligen till Protocollet följande : Ehuru många värde Ledamöter af detta Riksstånd med mycken grundlighet yttrat sig om den allmänt öfverklagade penningebristen, om dess orsaker, om dess afhjeipande, och jag med de fleste är alldeles ense, kan jag likväl ej vara tillfredsställd, om jag ej särskildt får göra några helt korta tillägg, grundade på min oskrymtade öfvertygelse om sakens sanna och redliga förhållande.
Oaktadt man hör en och ahnan yttra, aft ingen penningebrist är, tror jag likväl, att den olyckligtvis är så gifven, bestyrkt genom mångdubblad pluralité af från provinserna uppkomne Representanter, att man måste antaga den såsom sann.
De samma yttra äfven , att det är blott creditbrist.
Denna tanka är lika underlig som falsk, och kan jag med många citera dem, som ha credit för hvad summa som helst, Och som till och med aldrig genom en eller annan utsväfvande yppighetslefnad förverkat sin credit; men ändå ej kunna erhålla penningar för laglig renta, dels af den raison, att uti provinserna inga penningar finnas, och till en annan del, att utan högre Deli 19 April. e. Mi. 5 75 procent inga fås i Hufvudstaden, och ändå till ett ringa belopp, om man än ville rikta ockraren.
De äro ätmindstone ganska få, som hafva annan lycklig erfarenhet.
Att jordbruket och alla Näringar lida, då ej tillräckligt penningar finnes .i omlopp, är ofelbart; att
Kronoutlagorna ej möjligen kunna utgå, då inga penningar kunna skaffas af Jordbrukaren, är gifvet, och besannas af erfarenheten , och som Statens väl är uti närmaste samband med och grundar sig ensamt på Jordbrukarens möjliga bärgning, är det ju solklart, att man måste påtänka basis, för att upprätthålla det hela.
Jordbrukaren underkastar sig det längsta med undergifvenhet de öden honom förestå.
Man skall observera, att utom conjuncturen har han att strida emot vårt oblida climat, och deraf följande missväxter.
Han ser sin egendom skingras för att uppfylla sina förbindelser, att han med sin möda att frambringa producter ändå ej kan erhålla valuta till utskylderna, af brist på medel hos consumenterna.
Han erfar slutligen, att den som undangömt penningarna uti skadliga rörelser, blefve ägare af hans jord.
Han underkastar sig allt detta.
Har denna procedure varit rigtig?
kan den möjligen leda till annat, än Fäderneslandets snara undergång?
hvarifrån skall Staten taga aflöning till Embetsmännen och öfriga behof, om ej Jordbrukaren kan fournera1?
Är det då ej mensk ligt och billigt, att framför allt annat befordra denna naturliga sak?
576 Den 19 April. t. tili Éri del påstå, under det de lemna åt glömskan alla andra skäl ^ att ensamt egcndomshandel vållat penningebristen.
Om nU till och med en liten del af dessa tankar voro grundade , så igenfinnes orsaken härtill deruti, att då Götha CanalDiscont inrättades , blef det en sådan lätthet att få penningar* att den som ej ville vara overksam , an* eåg för en pligt att profitera af conjuncturen, låna penningar och köpa egendom, iot att genom dess uppodling och förbättring ut* vidga producterna, och såmedelst amortisera lånen, som nota bene allt Vill säga en loflig handtering.
Den som då ej förstod att hastigt göra sina operationer eller ej upphörde i si* norn tid med nya speculationer, har Runska nu stannat qvar uti generande affäjeij de äret likväl ganska få.
Jag hoppas likväl, att desse, så väl som andra, uti dylika händ elser älven oskyldige, ej kunna lemnäs ohulpne.
Om det var 1809 års Ständer värdigt att arrangera Götha Can il Discont, så mäste det äfven vara 1815 års
Ständer lika värdigt att taga dessa sina medbroder under armarna, sorn blifvit genom oförutsedda, otroliga händelser ett oskyldigt offer af denna annars gagneliga inrättning.
Ständer till och med skulle räcka sin hjelpsamma hand åt den blottställde Jordbrukaren mera vidsträckt, än som verkligen behöfves, har det ändå sina modiqva gränsort men den nyttige effecten blef likväl II. jDen 1 y April- e. ni* 577 likväl genast synbar och otvifvelaktig, och är det i min tanke sådana uppoflringar flör allmänt väl, som ensamt äro värdige Rikets Representanter. jag har annu icke möjligen kunnat utarbeta något pålitligt sätt att afhjelpa den tryckande ställning, hvaruti Jordbrukar n sig befinner, under observerande, a;t för att hjelpa ett, man ej får stjelpa ett annat
Men jag är öfvertygad, att uti det upplysta Stånd, hvaraf jag har den äran vara Ledamot, ingen lärer undandraga sig att med kraft och nit för den goda saken lemna sina reflexion; r, och af dessa samfällta tankar gör jag mig förvisad att det beslutna Särskildta Utskottet gör ett rigtigt resultat.
Att detta mitt Memorial må få åtfölja de förra i samma ämne, anhåller jag ödmjukligen hos Eders Excellence Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Remitterades till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet, Friherre
Von Schultzenheim, Conrad Theodor, hade inlemnat till Protocollet följande, som upplästes:
Rätta i och jemnt fördelade beskattningsgrunder hafva länge varit ett ämne för så väl Ridd. 0, Ad.
N:o 74. 57S Den 19 April. e. m.
Statsmäns som NationalRepresentantsrs forskningar } de äro ock af högsta vigt, så väl för Regering som Folk.
Må hända agde våra förfäder ett företräde framom oss i beskattningssätt, orsakadtaf tidernas då varande enkelhet} nu då nya tillgångar så till sägande årligen skola tillskapas, mest härrörande af försämrade penningar, måste nya källor uppsökas, nya rubriquer inventeras för att fylla Statsbristen (pä det mest tyngande och det mest märkbara sätt), som dock i sig sjelf ej är så stor den synes.
En ordinarie Skatt eller Bevillning på all synlig egendom och förmögenhet, vare sig Manufactur eller Näring, synes mig rätt och billig, dock med undantag af gäld} ty med nu gällande beskattnings* grund, qväfves odling och industri:
En activ man, som behöfver använda all omtanka till sin och sin familles bärgning och förkofran, kan nu mera ej med framgång tillhandla sig egendom, med en del lånta penningar af lättjans eller ock overksamhetens hand, som ej sällan overksamt, och till Statens ringa båtnad, nöjt sig med blotta uppfyllandet af menskiiga behofven, och utan afseende på tidernas vundna upplysning, föga odlar den tacksamma jorden, eller uppbär förfäders samlade rentor, i sanning ganska lätt för den som äger tillräcklig förmögenhet.
Bestämdes skyldigheten, att ovillkorligen uppgifva intecknade lån, vunnes ock den säkerhet, att i beskattningsskyldigh t råka penningemannen, som så länge förgäfves varit eftersökt, och i så fall billigt, att lör erhållenjsäkerhet, en skatt till Staten Den 19 April. e. m. 579 ör erläggas: vi minnas ännu de tider, då inecknadt capital ej rentade mera än 5 procent, ehuru lagliga rentan var 6 för ioo:de} efter min tanka är ett helt annat förhållande i afseende på disponibla och rörliga capital , de kunna ej med säkerhet skattläggas, utan att bördan ändå drabbar låntagaren.
Förmögne och Tjenstemän äro nu de, som draga största tyngden af skattskyldigheten} de förstnämnde böra göra det, de sistnämnde alldeles icke, i annat fall, än för enskild förmögenhet och capitations-skatt} ty att gifva med ena handen och återtaga med den andra, synes involvera en orimlighet: massan af de skattande är således ett ringa antal, och skatten i följe häraf svår att indrifva, och ännu svårare att fördela och bestämdt beräkna.