Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således, att majoriteten kan bifalla anläggandet af denna bana, utan att begå någon inkonseqvens, och anhåller således, på grund af hvad jag nu haft äran yttra, om bifall till StatsUtsk:s framställning i denna punkt.
Då jag redan i går uttalade den åsigt, att R. 8t:r begått ett stort misstag, då de beslutat att direkte utföra s. k. stambanor, och att detta misstag föranledt de olyckliga strider, som deröfver up - 116
Den 10 Juni f. m - stått, samt jag derefter äfven uttryckt den önskan, att raan borde så fort som möjligt rätta detta misstag, men att om så icke kunde ske, borde man ändock så litet som möjligt fortgå på den beträdda banan, så följer deraf att jag, för min del, yrkar afslag å den nu ifrågav:de punkten.
Det är gifvet, att om man bifaller densamma, så liar man ingått på systemets väg, oell hvar oell en, som är anhängare till detta system, skall derigenom naturligtvis kunna åbe ropa detta bifall såsom ett skäl, att man bör bifalla allt.
Återgången blir da svårare, än om vi stanna vid de banor, som redan äro började.
Det är derföre som jag velat, att några anslag icke må gifvas åt andra banor, än dem från Götheborg oell Malmö.
Då jag hört klander framställas mot majoriteten derföre, att den i går beviljade större anslag, än det som Utsk. ifrågasatt, får jag, för min del, öppet tillkännagifva, att jag i denna punkt röstat för Utsk:s förslag.
Jag har ansett det vara en pligt att gifva detta tillkänna, emedan jag i första voteringen röstade med vännerna af den norra banan, men i den andra med vännerna af den södra.
Skälet härtill var, att jng framställde det förslaget, att man skulle lemna bifall till StatsUtsk:s hemställan om vestra banan, med uteslutande af den genom Södermanland; men som jag då ieke erhöll understöd af någon annan än Gr.
Anckarsvärd, och således icke hade förhoppning om framgång, samt Gr.
Platen, ehuru han vore vän af den södra banan, likväl tillkännagifva sig rösta för Gr.
Sparres förslag, och jag såmedelst blifvit öfvertygnd derom, att man genom dess godkännande icke förnärmade någons intresse, så ansåg jag mig äfven böra afstå från mitt förslag.
Men derefter inträffade, genom de många voteringarne, det för mig smickrande resultat, att just det förslag jag framställt blef ja-propos:n i den slutliga omröstningen, och då var det också alldeles klart, att jag måste öfvergifva dem, med hvilka jag röstat i de första voteringarne, och i stället rösta för mitt eget förslag.
Jag begagnar detta tillfälle att gifva tillkänna, att, ehuru jag i natt vid den slutliga voteringen röstade med dem som yrkade anslags beviljande för jernvägens fortsättande ända till Orebro, gjorde jag detta icke i den afsigten att R.
St:r derigenom skulle binda sig vid ett förord för banans sträckning norr om Mälaren; utan, i likhet med Gr.
Platen, finner jag mig oförhindrad, att vid en kommande Riksdag, om saken då kommer i fråga, rösta anslag för banans sträckning söder om Mälaren, ehuru jag i detta hänseende icke hyser någon förkärlek hvarken för den ena eller audra sträckningen.
Hvad nu förevule ämne beträffar, får jag förena mig med Frih.
Raab och yrka afslag å Utsk:s hemställan; just på de af honom framställda grunder, nemi. att penningarne icke måtte delas, utan att det måtte finnäs något qvar till att i någon större skala utföra södra banan.
Jag ber att få framlägga ett skäl, som hufvudsakligen leder mig till detta beslut.
Under discussionen i går och under de allmänna sammanträdena framställdes såsom ett hufvud motif, alt man måtte få slut på striden om banans dragning norr Den 10 Juni f. m. 117 eller söder om Mälaren.
Äfven jag anser, att det är af största vigt, och jag tror, mine Iirr! att om vi rätt betrakta saken, så finnes det verkligen ett tillfälle för oss att upnå detta mål.
Afslag å denna punkt och rikare anslags beviljande för den södra banan är i sjelfva verket ett slut på denna strid; det är nemi. klart, att de fyra stora sträckningar, sorn jernvägarne i vårt land böra äga, äro genom vestra, östra, södra och norra Sverige Nu hafva vi beviljat medel till utförande af jernvägen genom vestra Sverige.
Bevilja vi dessutom något till den genom södra och öfriga delar af Sverige, så är det naturligt att en stark kompetition skall upstå mellan dessa delar.
Om vi deremot bevilja ett rikt anslag för södra jernvägen, så hafva vi vid denna Riksdag gjort ifrån oss vestra och södra Sverige, hvarigenom således till nästa Riksdag återstå östra och norra Sverige.
Vid den Riksdagen kommer då ett af de två att inträffa: antingen har det visat sig att statsbanesystemet icke duger, och då får ingen af dessa banor något anslag; eller ock inträffar motsatsen, och då förefaller det mig alldeles solklart, att R.
St:r då skola vara i tillfälle att tillfredsställa östra och norra Sveriges önskningar, d. v. s. tillfredsställa båda deras önskningar sorn vilja hafva en jernväg söder och norr om Mälaren.
Ty jag är fullt öfvertygad om att frågan icke löses genom antingen, eller, utan genom både, och.
Då jag i går yttrade mig, beklagade jag, att omständigheterna, sådana de förefunnos, förhindrade mig att oförändradt yrka bifall till StatsUtsk:s Betänk., emedan jag ansåg att den vackra tanke som( genomgick detsamma vore förtjent af bifall.
Men då jag i min ringa mån anser mig pligtig att efter min förmåga rädda hvad som kan räddas, kan jag icke annat än instämma uti hvad den förste värde talaren yttrat, hvarvid jag dock icke kan förena mig i det något vidsträcktare yrkande som Hr Adelborg framställt, och detta derföre, att jag endast i afseende på denna bana icke är fullt öfvertygad om riktigheten af ett statsbanesystem.
Jag får således anhålla om bifall till Utsk:s förslag i den del som rörer anslag till sjelfva banan.
Tillika må det tillåtas mig att besvara några få af de anmärkmr, som af Frih.
Raab och andra talare yttrats.
Frih-.n sade, att då denna bana förespeglades komma att bära sig, borde också ett enskildt bolag åtaga sig densammas utförande, Jag hemställer dock, om i denna tid af kapital betryck och då man så väl kan placera penningar, det vore skäl att för detta företag, som visserligen har stora utsigter att betacka sin kostnad, nedlägga penningar som behöfves för andra företag?
Det är derföre som jag anser, att Staten i detta fall bör förskottera dylika banor genom att anlägga dem på sin bekostnad.
Man har i Sverige jernbanor, hvilka knappast inbringa mer än underhålls-kostnaden; men den mellan Stockholm och Upsala tror jag med säkerhet kommer att bära sig i det allra närmaste sjelf, hvarföre det också är skäl att Staten förskotterar dess anläggningskostnad.
Jag får dessutom uprepa hvad som af Hr Montgommerie blifvit anfördt, eller att detta 118 Den 10 Ju ni 1. m. förskott icke bör betraktas såsom någon egentlig ökning af den skuldebörda som Staten skall åtaga sig.
Baab liar vidare sagt, att
Upsala är omgifvet af segelbara vatten och att någon jernväg dit således icke är nödvändig.
Men hvarföre skall man då bygga vid Götheborg, der äfvenledes segelbara vatten finnas?
Att kommunikationen mellan Stockholm och Upsala sommartiden är liflig med ångbåtar kan icke förnekas; men under den öfriga delen af året veta vi alltför väl att förhållanderne äro ganska olika.
Om man nu lägger eti jernväg till Upsala i den sträckning som Komitéen föreslagit, så skulle trängen förmodligen blott kunna med en timme komma fortare än ångbåtarne.
Lägges deremot vägen på sätt Utsk. föreslagit, blir afståndet blott 6 mil, och man kan således på två timmar komma från Stockholm till Upsala.
Baab har ytterligare sagt, att många andra landsorter torde vara mera förtjenta af jernvägar än denna, t. ex. Småland.
Jag betviflar icke att Småland möjligen behöfver en jernväg bättre än Upland; men nu är ingen jernväg föreslagen genom denna provins, oeh det torde icke vara skäl att fortsätta de bedröfliga strider som fördes i går med att tvista om banor som icke blifvit föreslagna.
Baab yttrat, att derest, som det blifvit föreslagit, Universitetet i Upsala kommer att flyttas till Stockholm, blifver en jernväg mellan dessa begge städer ännu mindre af nöden.
Detta är dock en sak som jag anser tillhöra en långt aflägsen framtid, och då jag för min del är öfvertvgad, att, utom med några få undantag, Universitetet kommer att qvarblifva i Upsala, och denna stad således genom en jernväg kommer att bilda en slags förstad till Stockholm samt sålunda ett sätt finnes att lösa den onaturliga söndring som f. n. äger rum mellan hufvudstaden och Universitetet, så kan jag icke finna detta af Frih.
Baab anförda skäl i någon mån böra verka till afslag å den ifrågav:de punkten.
Liljencrantz har yttrat, att af denna bana endast den ringa del af Stockholms län, som den komme att genomlöpa, skulle hämta någon nytta.
Den värde Gr:n torde härvid ieke hafva menat den af Utsk., utan den af Komitéen föreslagna banan.
Jag begagnar tillfället att, med anledn. af denna anmärkn., fästa upmärksamheten på att den hufvudsakliga nyttan af denna jernväg just är att flytta hela det centrala Uplands rika kornbod på två timmars afstånd från Stockholm och Saltsjön, i st. f. att man nu behöfver 6 timmar på ångbåt.
Det är ingalunda så ovigtigt, att flytta den rika provinsen nästan omedelbart till lastage-platsen.
Liljencrantz har vidare sagt, att de stegrade arbetspriserna, som måste blifva en följd af denna jernväg, skulle mer än förtaga den nytta som denna bana skulle medföra.
Om en sådan åsigt är icke mycket att säga.
Jag vädjar till hvar och en som har egendom i den trakten, och jag tror icke att någon skall kunna jäfva, att icke denna bana skulle bära sig.
Posse fästat sig vid att ett afslag till denna punkt skulle vara säkraste sättet att afgöra striden emellan norra Den 10 Juni f. m. 119 och södra banan, och Grin har dervid talat mycket om norra, södra, östra och vestra Sverige.
Jag har emellertid icke kunnat fatta Hr Grins mening med detta; ty med norra och södra banorna har man i dagligt tal icke menat annat än hvad Utsk. derom föreslagit, och der kallas norra banan den som från Stockholm utgår till Sala.
Yid sådant förhållande förstår jag icke kraften af Gr.
Posses yttrande; ty här är icke fråga om Komitéens bana, utan om den, som blifvit föreslagen af StatsUtsk.
På grund af hvad jag nu tagit mig friheten anföra, får jag tillstyrka bifall till ifrågavide punkt.
Johan:
På de skäl jag vid de gemensamma sammanträdena anförde, yrkar jag afslag å denna punkt.
Dessa skäl voro, att då de af R.
St:r vid förra Riksdagen såsom nödige ansedde undersökningar såväl i topografiskt som statistiskt och ekonomiskt afseende ännu icke äro verkställde, så sakna Ständerne, efter min öfvertygelse, ännu den fullständiga sakkännedom som erfordras för att rätt kunna bedöma, hvilketdera almed landets sannskyldiga nytta mest förenligt, antingen banans dragande norr eller söder om Mälaren, en omständighet, som, efter hvad här blifvit sagdt, utöfvar en icke obetydlig verkan på denna punkt.
Jag inskränker mig således att föreslå, det R. o. Ad. måtte afslå Utskis förevide förslag, och jag tror att man nyttigare kan använda det begärda anslaget genom fortsättande af arbetena på södra banan, samt att det är skäl att upskjuta afgörandet af frågorna om de andra banorna till dess R.
Stil- blifva i tillfälle att fatta ett på fullkomlig sakkunskap grutidadt beslut, om vestra stambanan bör dragas söder eiler norr om Mälaren.
Jag hade redan vid de gemen samma öfverläggningarne tillfälle att yttra mig om de åsigter, dem jag ansåg borde ligga till grund för R.
Omständigheterna föranledde mig då att göra detta yttrande så sammanträngdt som möjligt, och min mening är att göra det ännu kortare denna gång.
Jag uttalade då den åsigt jag hyste, att det finnes tre olika systemer, enl. hvilka R.
St:r kunde i afseende på anslagen tillvägagå i denna fråga.
Jag förutsatte alltid såsom ett oafvisligt sine qna non fullbordandet inom tre år af vägen emellan Götheborg och Örebro.
Med stöd häraf nämnde jag äfven, att jag ansåg ett sätt för R.
St:r vara att anslå 35 millioner till alla de banor StatsUtsk. under nästa statsreglerings-period föreslagit.
Ett annat var att anslå 18 millioner till fullbordandet af banan mellan Örebro och Götheborg, och det tredje, att, med förbigående af alla kortare vägsträckningar, endast fullborda de banor som redan vore påbörjade. R. o. Ad. har nu afgjort frågan genom sitt beslut att välja den sistnämnda utvägen.
Under sådana förhållanden erkänner jag att det icke kan falla mig in att yrka bifall till StatsUtsk:s förslag i afseende på den nu ifrågav:de vägen.
Det har visserligen blifvit sagdt, att de anledmr till upskof som kunde vara för handen till följd af bristande undersökningar, icke här foretin - 120 Den 10 Juni f. m. nas; och icke blott derföre att jag hyser fullkomligt förtroende till den persons trovärdighet, som npgifvit detta, utan äfven emedan jag sjelf känner förhållandet, är jag öfvertygad att så är fället.
Men det finnes ett annat skäl för afslag å punkten, och det är, att så tänge bansträckningen söder om Mälaren ännu icke är bestämdt afgjord, tror jag att ett bifall skulle kunna föranleda en bestämning på förhand i detta fall.
Jag finner således härutinnan ett skäl att icke f. n. förorda bifall till StatsUtsk;s förslag i denna punkt.
Jag nämnde i mitt anförande under de gemensamma öfverläggningarne, att jag ingalunda hyllade den inskränktare upfattningeu af denna fråga, och att i ett allmänt jernvägssystem äfven banan till Upsala borde ingå.
Men, oaktadt jag fasthåller vid denna åsigt, är det naturligt att jag icke kan bevilja medel till denna bana, då sådana icke blifvit beviljade i andra punkter.
Tvenne meningar äro här rådande, hvarandra diametralt motsatta.
Att dessa båda meningar skulle leverera batalj i hvarenda fråga och göra öfverläggningarne tröttande, har man kunnat förutse.
Af dessa meningar, om man så vill, kallade för systerner, tillhör jag den som önskar att man endast skall färdigbygga jernvägen mellan Orebro och Götheborg samt fortsätta skånska vägen.
Detta kan ske med de tillgångar vi äga, och vi skola derigenom icke behöfva beträda skuldsättningsbanan.
Den andra meningen vill att mati skall börja med jern vägs-anläggningar öfverallt, efter ett s. k. stambanesystem och att kostnaderna derför skola betäckas genom lån, och derföre vill roan också vid hvarje punkt bygga en ny väg.
Om man nu vid hvarje mindre väg-anläggning fortsätter att diseutera om systemet, så blir resultatet detsamma vid sista som vid första frågan.
För min del får jag förklara, att när man en gång bekant sig tillhöra den ena eller andra meningen och röstar derför, så blir discussionen vid hvarje särskild fråga föga uplysande.
De små fördelar som kunna vara förenade med den ena eller andra banan ligga alldeles utom ämnet, emedan den stora frågan, huruvida man skall bygga efter det mindre eller större systemet, är den enda som kan vara af något värde att få utredd.
Jag vill fördenskull för min del icke uppehålla discussionen, utan erkänner mig vara bland dem som afslår banan till Upsala, för att derigenom, med de tillgångar vi äga kunna, utan att skuldsätta oss, fullfölja utförandet af banan mellan Örebro och Götheborg, äfvensom af banan från Malmö så långt Statens tillgångar medgifva.
Jag yttrade igår såsom skäl för mitt afslag å Södermanlandsbanan, att jag icke kunde taga på mitt ansvar att lemna min röst till en bana, om hvars ändamålsenlighet såsom stambana meningarne ännu vore stridande.
En bana kommer visserligen alltid i framtiden att, vare sig såsom stam- eller förenings-bana, gå genom Södermanland för
Den 10 Juni f. ni. 121 att fortsättas till Norrköping o. s. v. Men då jag icke kunde med full visshet göra mig reda för, huruvida den föreslagna sträckningen öfverensstämde med trafikens behof eller, m. e. o., att den var på blista sätt utlagd, kuude jag icke dertill gifva min röst.
Enahanda förhållande äger rum i afseende på förevide bana.
Afven om den råda tvenne skiljda åsigter, den ena öster och den andra vester om Sigtunafjärden.
Boende i nordligaste ändan af Upland, har jag dock genom mina färder i alla riktningar inom denria provins förviirfvat en temligen noggrann kännedom derom, och oaktadt jag på grund af denna min kännedom för mig sjelf skulle vilja afgöra, att den bana som här blifvit föreslagen, isynnerhet med afseende på dess fortsättning, icke är den som med provinsens behof skulle öfverensstämma, beklagar jag likväl, att icke de utredningar äro gjorda som härpå kunna lemna faktiska bevis.
Man har från åtskilliga håll påstått, att sådana faktiska utredningar äro fullkomligt obehöfliga; man har till och med, för att förlöjliga dessa undersökningar, velat kalla dem ett slags socken-statistik.
Eör min del kan jag dock icke gilla en sådan åsigt.
Om vi skulle tänka oss, mine Hrr! att Staten icke skulle bygga dessa banor, utan att det skedde af enskilda bolag, huru skulle det då gå tillväga?
Vore det icke angeläget att undersöka, huruvida trafiken på den sträckning, som blifvit föreslagen, vore sådan, att genom bibanors anläggande på sidorna, denna trafik kunde erhålla någon tillökning?
Vore det icke nödigt att undersöka, huruvida möjligen, till följd af bristande kommunikationer, resurser voro obegagnade, hvilka, om de begagnades, skulle kunna åstadkomma en ökad produktion?
Skulle det icke vara nödvändigt att lägga denna bana så, att den blefve för ändamålet lämplig, och under förutsättning att man deraf kunde draga den största fördel?
Men, säger man, Staten skall se saken ur en annan synpunkt.
Det medgifver jag.
Det finnes andra mål som Staten bör hafva för ögonen; men de jernbanor, hvilka för dessa Statens ändamål böra anläggas, nemi. för att hastigare koncentrera Statens resurser och krafter, kunna gifva förlust i st. f. stor vinst.
De banor, som i Sverige egentligen äro stambanor, äro blott två, eller på sin höjd tre: den, som afser föreningen mellan Stockholm och Götheborg, den, som sammanbinder södra Sverige med Wettern, hvarigenom det inre landets krafter, som nu till följd af långa kommunikationer äro spridda, skulle kunna hastigt koncentreras, samt slutligen den väg, som från Norge skulle sträcka sig åtminstone till Wenern.
Dessa äro de banor, vid hvilka man egentligen kan tala om Statens ändamål; de andra falla mer eller mindre inom de kommunala intressenas område.
Hvad nu den af dessa sednare beträffar, hvarom i dag är fråga, så har man påstått, att den ovilkorligen bör dragas direkte till Upsala, emedan det skulle vara öfverensstämmande med trafikens fordringar.
Baab har ganska riktigt besvarat detta påstående dermed, att, derest denna bana verkligen bär sig sjelf, bör den ingalunda anläggas på Statens, utan på enskilde bolags bekostnad, ty Staten anlägger icke banor på spekulation, utan derföre att den 122 Den 10 Juni f. m. i ett fattigare landskap och på ett längre distrikt vill mellankomma, utan att afse någon stor vinst.
Likväl hindrar detta icke, att Staten, så vidt möjligt är, bör tillse att den icke på anläggningen ådrager sig ett minus.
Beträffande valet af de banor, mot anslag till hvilka jag nu talar, så måste man, i brist på närmare utredning, i främsta rummet göra klart för sig, hvilken af dessa banor som skulle framlocka den största trafiken.
Betraktar jag då banan öster om Sigtunafjärden, så har till den blifvit räknad en ganska stor folkmängd.
Huru denna räkning är upgjord fattar jag icke; jag har fått ytterligare dubier derom, då jag i ett par yttranden, hvilka dels egentligen afse vägen mellan Upsala och Sala och dels behofvet af den möjligast hastiga kommunikation emellan Stockholm och Upsala, hört samt i Öfverste Ericsons förslag sett orter upräknade, hvilka, enl. min erfarenhet, omöjligen kunna af denna bana draga någon nytta.
Bemälde Öfverste sträcker sin folkmängdsberäkning öfver Österby och Terna.
Hvad Österby bruk beträffar, så är förhållandet, att derifrån är mil till hafvet och 4^ mil till Upsala.
Längre bort ligger Wattholma bruk, der jag anser den rayon som omgifver Upsala vara slutad.
Denna trakt är en vidsträckt skogsbygd, som ej har några produkter till afsättning, utan sjelf behöfver från andra håll förskaffa sig sin spanmål.
Ar det rimligt att antaga, att någon trafik här skall upstå?
Om någon vill resa till Stockholm, så begagnar han visserligen hellre en väg som går rätt ned än en annan; men att vilja taga ett distrikt, som för sina produkters afsättning har dubbelt så lång väg till jernbanan som till Stockholm, torde dock vara något förnuftsvidrigt.
Huru har ett sådant misstag kunnat äga rum? synnerligen då man borde hafva vetat, att hvad som från dessa trakter kan af sättas är dessa tyngre varor, för hvilka jernvägar alltid äro ett dyrare transportmedel än sjön.
Det enda, som jag tror på detta sätt kan komma i fråga att föras ifrån Österby, är en mindre qvantitet stål, hvaraf på sin höjd tillverkas ungefär 400 skålp., af hvilka måhända blott 50 eller 60 skola komma till Stockholm.
Visserligen är det sannt, att Tierpsslätten är en af våra större slätter; den sträcker sig ungefär till Upsala och går 4 mil norr derom fram emot Gefle; men förhållandet är likväl det, såsom hvar och en som har den minsta kännedom om dessa orter vet, att Tierp icke har Upsala till afsättningsort utan Gefle, till följd deraf att priserna der äro högre, Den enda kommunikation sorn denna trakt liar med Upsala, är för att upköpa produkter derstädes, hvilka sedermera forslas till Gefle, der, såsom jag nyss nämnde, priserna äro något högre än i Upsala.
Vid sådant förhållande kan jag icke finna annat än att man, vid beräkningen af folkmängden vid denna väg, gått alltför långt i öster, likasom man gått alltför långt i söder i afseende på vägen genom Södermanland.
Söker jag nu att göra mig reda för huru denna trafik öfver Upsala skulle blifva, så afdrager jag först från all beräkning den märmsta biten från Stockholm, emedan det är gifvet, att när man icke är långt aflägsen från afsättningsorten, så tager man icke Den 10 Juni f. m. 123 krokvägen att först resa till jernvägen och sedermera med sina få tunnor spanmål fara till denna afsättningsort, utan man far direkt dit.
Jag undantager således den närmsta biten på ömse sidor om jernvägen.
Men när jag kommer till Byhus så möter der en ås, som fortsattes upåt, går ned till Mälaren förbi Hysingen och Wallstanäs, går vidare vesterut i höjd med Flottsund samt fortsätter sin skogstrakt
\ mil på andra sidan om Alsike.
Emellan denna ås och Mälaren ligger en sträcka af högst mils bredd och minst 1£ mil.
För denna sträcka är det naturligtvis en fördel att jernvägen går derigenom; hvaremot den öster om nämnde ås är till föga gagn.
Dels är nemi. trakten mera kuperad, och dels är det omöjligt att de som bo norr om denna dalgång, som sluter sig intill åsen, kunna finna någon fördel vid att färdas 6^ mil för att lassa af sina varor på jernvägen, i st. f. att på kortare väg kunna afyttra dem.
Det är således hufvudsakligen Upsalaslätten som skulle finna en jernväg fördelaktig.
Men huru stor är denna slätt?
Den sträcker sig österut två mil till dess åsen af bry ter den; derefter går den vidare genom bruksdistrikter af 1 mils bredd, två mil ofvan Wattholma bruk, hvarpå den böjer sig ned åt vester, så att då man kommer till Sala-vägen räcker den blott en mil.
Dessutom ber jag att få nämna, att när man kommer vester eller sydvest om Upsala, blir det för dessa trakters intressen fullkomligt enahanda om vägen tages till Giresta eller till Upsala, ehuru den förbi Giresta är något kortare, dock obetydligt.
Det finnes visserligen en slätt några mil högre upp, nemi.
Alundaslätten; men ifrån denna trakt äger ingen afsättning rum till Upsala, emedan större delen af dess spanmfils-produkter går till bergslagen.
Dessa orter äro nu de som i främsta rummet skola draga nytta af denna väg.
Hvad åter vägen vesterut beträffar, torde icke kunna förnekas, att den bör gå igenom Stäket och sedermera genom en bördig och sädesbärande trakt.
Jag anser således, för min del, att ett gifvet företräde för Upland skall ligga uti att vägen går norr ut.
Men hvad som det oaktadt beveker mig att icke lemna min röst till det begärda anslaget, är tanken på hvad som skall följa derpå. K. M. har i sin Propos. lemnat frågan oafgjord i så måtto, att intet anslag är föreslagit för denna väg.
Utsk. har dock gått längre och velat binda oss vid en bana längre fram.
Den förste värde talaren förklarade sjelf, att han vore öfvertygad om att banan ifrån Upsala borde taga en annan riktning, och min öfvertygelse är, att derest nuv:de 11.