Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— I denna mening eller på det flera personer måtte kunna både disponera och begagna dessa billetter, haren kort tid för deras gällande egenskap bordt fastställas.
•— Återstoden af Billet-antalet har Utskottet trott böra öfverlemnastill Landtmarskalkens disposition, och gälla för så lång tid Landlmarskalken bestämmer, på det Ridderskapets och Adelns Ordförande, efter sitt godtfinnande, måtte kunna sätta de andra Ståndens Ledamöter, Tidningsutgif - Den i5 Januarii. vare med flere i tillfälle, att få bevista Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. 7 §■ Pä Inträdes - billetterne sättes utom Numrorna följande ord: såsom vilkor för begagnande af denna Billet åligger Innehafvaren, att ställa sig till noggrann efterrättelse de föreskrifter j som finnas anslagne vid uppgången till Riddarhus-salen. 8 §.
Under varande plenum åligger de främmande pä
Läktaren placerade personer,att iakttaga tystnad, och icke visa sig med betäckta hufviulen.
Allt uttryck af bifall eller klander är på det strängaste förbudet.
Den, som deremot bryter, är skyldig att ge - I IO Den i5 Januarii. nast afträda.
Såsom en oeftergiflig regel vare stadgadt, att hvarje åhörare äger att ställa sig till skyndsam efterrättelse, hvad Ridderskapet och Adeln genom sin Fiskal i sådant afseende förordnar.
Derest Ridderskapet och Adeln skulle öfverlåta Läktaren åt åhörare, torde RiddarliusFiskalen böra anbefallas upprätta ett förslag till en ny Bänk-indelning; äfvensom ett tillägg i RiddarhusFiscalens Instruction derigenom blir nödigt.
Slutligen anser RiddarhusUtskottet sig böra anmäla, att
Läktaren rymmer endast omkring 80 personer, och att en uppgång dertill, antingen utifrån förstugan kan öppnas, och en provisionel spiral-trappa der anbringas, eller ock, om ingången finge blifva genom dörren till Riddarhus-Salen, beredas genom den ena trappans förändring och en derifrån ända ned till dörren gående barriére.
Åtskillige Ledamöters, dels i hufvudfrågan, dels i vissa omständigheter rörande sättet för verkställigheten, skiljaktiga me - Den i5 Januarii. in ningnr varda liärhos bifogade.
Stockholm den 10 Januarii 1829.
På RiddarliusUtskottets vägnar Carl Mörner.
RiddarhusUtskottet vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 10 Januarii 1829. S. D. Vid justering af Utskottets Memorial, i anledning af Grefve Frölichs, David, Motion om offentlighet vid Högloft.
Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, hegärde nedannämnde Herrar Ledamöter, att deras skiljagtiga meningar måtte till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln åtfölja Utskottets Betänkande, och anförde i anledning deraf följande skriftliga reservationer, nemligen: Grefve Snoilsky >
Utan att nu ingå i en närmare undersökning om behofvet eller nyttan af offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, eller om sådant, med behörigt afseende på nödigt utrymme förStåndets egna medlemmar, ens för närvarande kan medgifvas, hvilka frågor äro af den beskaffenhet, att deras besvarande mer eller mindre beror af de förutsättningar, som dervid göras och dc syf - 112 Den i 5
Ja nu ar ii. tcmål man vill uppnå, torde jag blott, med den erindian, att den grundsatts, hvaråt Herr Grefve Frölich genom sitt förslag velat bereda tillvarelse och bifall, nemligen att det vore ett anspråk, som nära nog gränsade till rättighet för allmänheten, att få åhöra Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, hvilken endast i 2:ne uppgifne fall af Motionairen ansetts böra inskränkas eller upphöra, icke synts mig så aldeles obestridlig som Herr Grefven förmenat, utan i flere afseenden på goda skäl tåla motsägelse; få utbedja mig att fästa uppmärksamheten på 2:ne betänkligheter, som rörande ifrågavarande motion, betraktad i den syftning och omfattning, som författaren deråt sjelf gifvit, hvarinom min pröfningsrätt, jemlikt 87 §. n mom.
Riksdagsordningen är inskränkt, i synnerhet synts mig vara af vigt att öfverväga. 58 §.
Riksdags-Ordningen medgifver Riksdagsmän, att vid Protocollets justering göra tillägg, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer, samt stadgar, att med Ståndets bifall och den talandes eget begifvande må uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, som deraf följt.
Tillämpningen af en sådan, åt hvarje Riksdagsman förvarad, rättighet skulle likväl komma att af sig sjelf upphöra, derest en främmande folkhop i RiddarhusSalen inslapp - Den i 5 Januari!. 113 släpptes, för att nied nyfikenhetens spända uppmärksamhet uppfatta hvarje Talares ord.
Ehuru det ej kan gillas, torde det likväl
Vara förtjent af öfverseende, om en Talare under behandlingen af ett ämne, sotn upplifvar och intager hans själ, skulle, i ett ögonblick af förhastande, fälla ett uttryck eller väga ett omdöme, som han sedermera vid en lugnare pröfning önskade få emot ett mera passande ord utbyta eller till beskaffenheten mildra; och jag är öfvertygad, att alla tänkande medlemmar inom Ridderskapet och Adeln skola med benägenhet anse en sådan Talarens visade stränghet mot sig sjelf och grannlagenhet emot sina medbroder, hälst det icke lärer undfalla desse medlemmar, att de sjelfve inöjeligen en annan gång kunna komma i samma belägenhet och då hafva behof af ett lika öfverseende.
Men kan man väl med något sken af sannolikhet vänta sådana tänkesätt af fremmande personer vid ett lemnadt tillträde till öfverläggningarne?
De skola tvärtom med begärlighet uppfatta ett dylikt begånget felsteg, för att, efter slutad Seance, kringsprida sig i Staden och för alla omtala, hvad som inträffat såsom ett ämne för deras förnöjelse, dervid må hända icke alltid nogräknade, att till vinnande af ökad effect, göra sådane transpositioner, hvarigenom uttrycket erhåller en caracter, svårare och vida skiljd 10 H. 8 Den i 5 Ja nu ar ii. från den, som deråt i födelsen ämnades.
Och under sådana förhållanden frågar jag: hvartill tjenar, om Talaren flere veckor derefter, vid en blifvande justering ändrar uttryck, som redan äro stadskunnige?
—det han då för honom vara likgiltigt, om uttrycket finns qvar i Protocollet, och jag tror, att slutet blir, att det förblifver oförändradt.
Härvid hörer jag någon invända, att sådant obehörigt kringspridande af förhastade uttryck redan äger rum genom den hastighet, hvarmed, genom hjelpsamma biträden, åtskillige Tidningsredacteurer nu veta förskaffa sig och i tryck meddela underrättelser om hvad inom RiksStånden sig tilldrager, och genom hvilken åtgärd justeringsrätten för en SlåndsLedamot de facto är gjord onyttig.
— Ja! jag medgifver väl att det blifvit 1828 års
Ständer förbehållit, att erfara ett sådant förut icke spordt oskick.
Men ett oskick är icke någon rättigne t.
Dertill fordras en Auctoritets föregående beslut, som äger att derom förordna, och som kan en sådan öfverlåta; och jag anser Ridderskapet och Adeln sanctionera ett slikt-förhållande, om främmande personer utan urval, på sätt Motionajren föreslagit, insläppas vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Men lika litet som Ridderskapet och Adeln, i afseende på sine MedStänder eller på Regeringen, har i sin magt alt vidtaga beslut, hvarigenom de dem i Grundlagen försäkrade friheter eller Den i5 J a n 11 a r i i. fördelar skulle kunna pä en sidoväg uppliäfvas eller om intetgoras, lika litet äger Ridderskapet och Adeln, efter hvad mig synes, alt genom ett af pluraliteten bestämdf beslut förlama, vore det blott för ett ögonblick, verkan af ett Grundlagsbud, som gifver åt hvarje Representant ett skydd eller en fördel, den må vara i andras ögon så ringa eller obetydlig som hälst.
Vill man gifva åtLagarne deras kraft, skallman respectera deras bokstaf.
Dessutom är uti 54 §•
Riksdagsordningen och i likhet dermed 3g §. af 1823 års Riddarhusordning föreskrifvit, attalia propositioner skola af Herr LandtMarskalken göras till bifall, så att den, som samtycker, kan svara Ja, och den, som bestrider, Nej.
Om nu främmande personer fingo inträda i RiddarhusSalen, och en liflig debatt blandad med någon oro hos Ridderskapet och Adeln till äfventyrs uppstode, huru skall, med bibehållande af nämnde sätt för Propositionens
Grundiagsenliga framställande och besvarande, Herr LandtMarskalken och Ståndets medlemmar kunna erfara, om de rop, som hörts, icke äfven till en tiel kommit från åhörarne?
Jag anser det icke vara möjligt, och är man icke berättigad, att, med afseende härå, anse en ovald menighets inträde i RiddarhusSalen såsom oförenlig med det nu anförda Grund - I n6 Den i5 Januari i. lagsbudets tillämpning?
Jag skulle anse ett sådant inträde öppna en ny dörr för oordningar af förut okänd beskaffenhet, hälst enär man på förhand kan antaga, att vid tillfälle af en jäsning i sinnena, den delen af Ståndets medlemmar, sorn tro deras åsigter understödjas af Galleriet, med den högsta ifver äfven skola försvara ett sådant Galleries förmenta oskuld, hvilket åter måste föranleda lill en särskild strid inbördes emellan Ståndets medlemmar, och man måste, för att omsider reda sig utur en Lahyrinth af obehagligheter och sluta tvisten, skrida till en eljest må hända icke behöflig votering.
Visserligen kan härvid erindras, att åhörarne kunna afträda innan Propositionen framställes; men denna anmärkning vederlägges blott genom den erindran, att om åhörarne skola aflägsnas hvarje gång en Proposition skall göras, hvilket under elt Plenum kan inträffa mer än 20 gånger, skulle icke då den prisade offentligheten af sig sjelf förfalla?
På dessa skäl och då jag anser étt bifall till Grefve Frölichs motion i dess närvarande skick dels leda till godkännande af en åtgärd, som innefattar ett undanrödjande af en rättighet, som i Grundlagen är hvarje Representant förbehållen, dels ock lägga hinder i vägen för tillämpning af de föreskrifter, som, i afseende på utrönandet af Ståndets tankar i förekommande ämnen.
Den i 5 Januari i.
1*7 lili Grundlagen äro gifna, får jag för min del samma motion afstyrka.
Jag kan icke instämma i den af Högloll.
Utskottets pluralitet yttrade mening, att, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle bevilja inträde åt främmande åhörare vid dess öfverläggningar, de Reglementariska föreskrifter, sorn deraf blifva en följd, böra innefattas såsom tillägg i Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga.
För min del anser jag denna stadga förnämligast afse den ordning, som bör bibehållas inom Ridderskapet och Adelli under dess plena, samt att således det Reglemente, hvilket lärer vara erforderligt för ordningens vidmagthållande bland främmande åhörare, icke bör uti nämnde stadga inflyta.
Jag är likväl ense med Utskottets pluralite, om de grunder, som
Utskottet trott sig böra följa vid uppgörandet af förslag till ifrågavarande Reglemente, ehuru jag anser de sex första punkterne deraf fordra tillägg i RiddarhusOrdningen.
Under förutsättning deraf, att det antal åhörare, som medgifvas inträde i Riddarhussalen, äga den bildning och den urskiljning, att några uppträden af straffvärd egenskap icke af dem äro att befara, skulle det väl synas, sona någon annan påföljd icke behöfde stad - Den i 5 Januarii. gas för sådane förbrytelser, hvilka i 8 §. af Reglementet omförmälas, än förbindelsen, att på tillsägelse aflägsna sig; mendet skulle ju kunna inträffa, att åhörare vägrade åtlyda denna tillsägelse, och att de på flere, nu oförutsedde, sätt kunde förgå sig mot Ridderskapet och Adeln allmänt, eller någon af dess Ledamöter, och vid alla sådane händelser skulle jag tro, att ansvar, lämpadt efter brottets beskaffenhet, borde vara stadgadt, särdeles då ett så lindrigt beifrande, som det, hvartill allmänna Polisbestämmelser gifva anledning, icke tillräckligen lemna det för nationens representanter nödiga skydd, samt det strängare ansvar som innefattas i 77 §.
Riksdagsordningen icke i min tanka synes tillämpligt å förseelser af mindre svår beskaffenhet.
Då enligt iio §.
RegeringsFormen och sistnämnde §.
i Riksdagsordningen det ankommer på Riksens Ständer gemensamt, att låta beifra sådane förbrytelser mot Riksdagsmän, som der omtalas, anser jag den strafflag, som skall kunna tillämpas, böra hafva i vederbörlig ordning tillkommit, derest den skall förbinda till efterlefnad, och jag är derföre af den tanka, att, om främmande åhörare beviljas inträde vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, en i öfverensstämmelse med 87 §.
RegeringsFormen stiftad lag för tilläfventyrs inträffande förbrytelser är nödig.
Den i 5 J a n u a r i i.
Herr Bruncrona, Gustaf Adolph:
Ehuru jag med pluraliteten af Utskottets Ledamöter deltagit på uppgifne grunder i tillstyrkandet af offentlighet vid Ridderskapets celi Adelns öfverläggningar, da frågan såsom grundsatts varit betraktad, har jag vid tillämpningen deraf trott mig i ett och annat afseende böra afvika från Utskottets yttrande.
Utskottet har, såsom grund för dess tillstyrkande, väl anfört dels nyttan af den ifrågasatte offentligheten äfven enlig med en länge stadgad opinion, tidens kraf och bruket i andra constitutiaoella Stater, dels ogiltigheten af de inkast, som emot en sådan offentlighet, hunden inom föreskrifne gränsor kunnat göras; men då Utskottet derföre för ingen del erkänt allmänhetens rättighet att vinna tillträde vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, utan ansett detsamma endast hero af Ridderskapets och Adelns begifvande, hvilket efter dess behag kunde inställas eller upphäfvas, så ville jag att denna tanka, i Betänkandet endast i förbigående vidrörd, mera omfattande och bestämdt målto uttryckas.
Jag hade således önskat, att, då Ridderskapet och Atleln kotnrne alt medgifva publicitet vid dess öfverläggningar, under förutsättning att några olägenheter ej skulle uppkomma, del skulle ske med uttryckligt vilkor, att i denna oförmodade händelse ulan hinder af \ 120 Den 15 Januarii. berörde dess medgifvande, kunna på lungre eller kortare tid eller i allo upphäfva den medgifno publiciteten.
Detsamma borde äfven stadgas, derest Ridderskapets och Adelns egen personal fordrade upptagande af alla platser.
Den rättighet, att förklara ett plenum slutet, som innefattas i 2 och 3 §§. af det föreslagna reglementet, synes ej lemna rum till en så vidsträckt återkallelse, utan inskränker sig till inställelse för tillfället och dagen af det allmänheten medgifne tillträdet; en inställelse, som ej ens får vara följd af hela Ståndets beslut.
Då farhågor för framtiden hos många Ridderskapets och Adelns Ledamöter väckt betänkligheter, synes, för att lugna dem och bereda ett önskadt resultat, all möjlig våda böra förebyggas, hvilket vinnes, då ett fullständigt correctif ligger i sjelfva stadgandet.
Utskottet har tillagt 3:ne förenade Ledamöter af Ridderskapet och Adeln myndigheten, alt aflägsna åhörare, utan att ens skäl dertill behöfva uppgifvas. Jag fruktar, att en sådan rättighet, af missnöje till anstalten eller af kitslighet, möjligen skulle kunna leda till chican, för hvilken en bildad allmänhet ej ville blottställa sig.
Om en sådan rättighet öfverlemnas åt LandtMarskalken ensam, såsom ägande Ståndets högsta förtroende och ledare af ordningen inom Huset, så kunna på ena sidan missbruk ej befaras, och på den andra Ståndets Den r 5 J a n u a r i i 121 fördel och värdighet lika myckel vara bcvarade, hälst om hvarje medlem tillägges rätt att proponeaa LandtMarskalken otnförmältc åtgärd, ehuru det endast skulle af honom hero att dervid fästa afseende eiler icke.
Måhända vore ej ur vägen att uti reglementet infördes de Policeanslaller, som kommo att begagnas.
Således torde böra omnämnas, att poster eller vakter skulle placeras inom läktaren, utan hvilkas intyg svårligen lärer kunna urskiljas, hvilken den varit, som begålt sådan förseelse, att dess utvisning deraf skulle blifva en påföljd; ty cn inquisitorisk undersökning bland åhörarne, der ingen lärer vilja uppträda såsom anklagare, måste ej kunna sättas i fråga.
Äfvenledes torde böra omnämnas, att, i händelse RiddarhusFiscalens tillsägelse, att lemna rummet, ej åtlydes, hand räkning till verkställighet må känna begäras och erhållas af den utanför RiddarhusSalen anställda vakt.
Instruction härom till vakthafvande UnderOfficeraren torde en gång för alla på begäran af ÖfverCommendanten kunna utfärdas, i likhet med hvad som äger rum vid andra tillfällen, der dylikt biträde påkallas.
Tilläfventyrs kunde dock författning härom vidtagas, utan att derom oundvikligen i reglementet behöfde nämnas, ehuru visserligen kännedomen häraf skulle medföra sin nytta. 122 Den ;5 Januari;.
Den, som i mer eller mindre måtto stört öfverläggningarne eller satt sig emot Fiscalens tillsägelse att lemna rummet, borde efter min tanka förmenas att någonsin vidare derstädes vinna inträde, hvilken påföljd äfven kunde sträckas till den, som oaktadt tillsägelse intränger sig i representanternes egentliga samlingsrum, till annan aflemnar sitt inträdeskort, eller, då det cj blifvit begagnadt, icke detsamma lill vederbörande återlemnar.
Dessa stadganden kunna utan formelig lag föreskrifvas såsom vilkor, dem livar och en i ordningsväg måste underkasta sig, som vill vinna inträde.
Men han bör känna föreskrifterne noga till alla deras delailler, för att ej öfverraskas af iakttagelser, hvilka tilläfventys skulle motverkat hans önskan, att vinna ett sådant inträde.
Jag tror ock att det ej vore olämpligt, att i en §. erinra, alt de förbrytelser af svårare beskaffenhet, som inom Riddarhuset i en eller annan måtto af främmande person begås, straffas enligt lag och gällande författningar.
Deraf inses, att man ej träder Domaremagten för nära, och en sådan hänvisning är ej ovanlig i Policeordningar.
För min del har jag ansett hufvudstadens Tidningsförfattare eller deras ombud företrädesvis böra lemnäs tillträde vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, Oen i5 Januari i.
123 så vida den liufvudsakliga verkan och nyttan af offentligheten skall vinnas.
Detta har Utskottet likväl förbisett.
Betraktas hvarje åhörare individuel^ så blefve det en nog inskränkt publik, som under loppet af en Riksdag finge tillfälle att om
Ständernas förhandlingar göra sig närmare underrättad.
Resultatet af offentligheten blefve då i det hela mera att tillfredsställa enskild nyfikenhet, än att tillvägabringa de frukter man dermed afsett.
Tidningar äro medel att sprida underrättelser bland den läsande allmänheten icke allenast i Hufvudstaden, utan ock öfver hela Riket.
De utgöra en tummelplats för stridiga opinioner, hvarvid sluteligen det rätta och sanna utredes.
Understundom blifva de organer af allmänna opinionen, emedan allmänhetens tänkesätt genom dem kunna yttra och stadga sig.
När Tidningarne äro, hvad de böra vara, så utgöra deras redactioner en vigtig del af allmänheten, eller så lillsägandes en allmänhet ensam i smått, emedan de föredraga och samla allas interessen, emedan de äro föreningslänkar emellan Nationen och dess representanter, på ena sidan görande redo för de sednares åtgärder, på andra sidan meddelande egne och andre medlemmars af Nationen åsigter i allmänna ämnen.
Jag vet att mången nedsätter Tidningars värde.
Starkare och lyckligare pennor än min hafva likväl i andra constitulionellu länder visat viglen och uyllan af 124 Den i5 Januarii. riem.
Om våra Tidningar ej röja den fullkomlighet, hvartill de i England och Frankrike hunnit, finnes dock mycket läsvärdt i flere af dem, och man måste i allt fall besinna, att deras läsning, om än ej fullt tillfredsställande den veltgirige, emedlertid utgör mängdens enda litteratur, enda medlet att lära känna fäderneslandets allmänna förhållanden; och ehuru en och annan med cn viss litterär förnämhet påstår sig icke taga kännedom af Dagbladens innehåll, torde man i allmänhet, om man är uppriktig, erkänna sig ej vara alldeles likgiltig för ett gillande eller ogillande omdöme deri.
Tidningarne sakna således icke heller hos oss deras moraliska inflytande, hvaraf vigten inses, att söka gifva dem en behörig rigtning.
Min öfvertygelse är ock, att ju större uppmärksamhet, som lemnäs goda Tidningar, ju större fullkomlighet skola Redactionerne eftersträfva, och desse, sluteligen bildade såsom i anförde länder af de mäst upplyste och kunskapsrike medborgare, sprida ljus, underhålla National-anda, lifva kärlek för frihet, fädernesland och styrelse, med ett ord blifva en af de nyttigaste nalionalanstalter, utan minsta uppoffring å Statens sida.
Man har ock sagt, att i Franska Deputerade Kammaren en särskild tribun skall vara inrättad för Tidningsskrifvare.
Jag tillstyrker således, att Tidningsförfaltarne eller deras ombud en gång för alla måga erhålla inträdeskort, Den i 5 J a n u a r i i.
125 hvarvid de böra underkastas samma vilkor, som öfrige åhörare blifvit föreskrefne, samt mera än förr det ansvar, hvartill de för ett oriktigt kungörande af tilldragelserne inom Riddarhuset enligt Tryckfrihetsförordningen kunna anses skyldige.
Saken betraktad ur ekonomisk synpunkt gifver mig ökad anledning till mitt förslag, emedan, sedan Redactionerne fått tillfälle att noga och i sammanhang antekna och meddela allt det vigtiga, som inom Ståndet förefallit, torde tryckning af de vidlyftiga protocollerne, till betydlig besparing för Statsverket, kunna inskränkas.
Man har invändt, att det vore Redactionerne obetagit, att liksom andre förskaffa sig inträde.
Det blefve likväl alltför besvärligt för dem, att för hvarje serskilt sammanträde söka utverka sig rättighet dertill, hvilket ej heller alltid må hända skulle lyckas vid det utdeiningssätt af inträdeskort Utskottet föreslagit, i hvilken händelse publicisten komme att förlora det samband i kännedomen af förhandlingarne, som bör utgöra föremålet af bans närvaro.
Jag går så långt, att, om i allmänhet inträde vägrades, borde dock undantag gälla för Tidningarnes Redacteurer eller deras snällskrifvare.
Jag har trott, att utdelning af inträdeskort borde ske för hvarje särskilt plenum.
Den publik, som komme att öfver - 126 Den i5 Januari). vara sammankomsterne, Liefve föga talrik, så framt omväxling af personalen hindrades, enär antalet af platser ej lärer komma att öfverstiga 80.
För att sprida en allmän kännedom af ärendernas behandling, hör tillfälle lemnäs åt så många, som möjligt är, att bevista sammankomsterne, hvilket icke är fallet om, på sätt Utskottet tillstyrkt, hvarje hillet gälde för en vecka.
I afsigt att göra utdelningen mera spridd och allmän, torde ock höra stadgas, att icke mera än ett inträdeskort åt hvarje åhörare finge utdelas.
Till missbruks förekommande borde kortet för hvart plenum påtryckas en särskild bokstaf, på sätt som sker vid de Kongl. Spectaclerne.
Efter min öfvertygelse skulle utdelningen af dessa kort lämpeligast verkställas genom någon Riddarhusets tjensteman, en timma före det plenum, som ej på förhand i anslage-t förklarats slutet.
Vida större billet-utdelning besörjes ulan olägenhet på sådant sätt vid andra sammankomster t. ex. till Svenska Akademiens högtidsdag.
Att öfverlemna utdelningen lil!
Bänkmännen har mycket emot sig.
Utdelningen skulle kunna blifva nog ensidig och möjligen föga begagnas, det förra i anseende till godtycket, det sednare för svårigheten att känna, till hvilken person man borde adressera sig och hvarest finna honom.
Om deremot uppå en skriftelig anmälningssedel af arne Ridderskapets och Adelns representerande Den i 5 Januarii. 127 medlemmar inträdeskort nflemnas, s5 Liefve det lättare att vinna det Önskade inträdet, under det, att de, som underleknat anmälningssedeln, för den anmältes förhållande trädde i moraliskt ansvar.
Utdelningen kunde ske i RiddarhusDirectionens förmak, eller i det yttre af de så kallade Secreta-Utskottsrummen.
Att öfverlåta sitt inträdeskort åt annan, borde vara förbjudet vid äfventyr för den, som verkställt öfverlåtelsen att, såsom jag förut yttrat, ej vidare tillåtas inträde såsom åhörare, och för den som samma inrädeskort orätt begagnat, att såsom obehörig blifva utvist.
Sista momentet af 8 §. synes kunna försvinna.
Antingen är föreskriften ett öfverflödigt upprepande af hvad 4 §• redan innehåller, eller förutsätter densamma en pröfning af hela Ståndet, hvilket man genom stadgandet i 2 och 3 §§. velat förekomma af skäl Betänkandet upptager.
Dessa mina anmärkningar får jag till Högloft.
Ridderskapets och Adelns ompröfvande öfverlemna.
Jag hyser icke någon förkärlek för dem, och skall icke påkosta något ord lill deras vidare försvar; men jag har trott det icke vara utan nytta, att väcka olika ideer till den uppmärksamhet desse i mer eller mindre nion kunna förtjena.
Friherre Stael von Holstein, Jacob Salomon, yttrade, det lian för dess del icke i aB Den 15 Januari!. kunde instämma i den af Utskottets plura-> litet föreslagne utvägen af ett visst antal Uilletters utdelande genom Bänkmans-afdelningarne.