Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, som anställt jemförelse emellan det Småländska indelningsverket och indelningsverket i de öfriga landskapen, har dervid visserligen funnit, att rustningen i åtskilliga orter och deribland 344 Den 22 Mars f. m. äfven Upland, såsom den siste värde talaren nämnde, sker efter ett högre Daler-tal än i Småland, men deremot har det å andra sidan visat sig, att i åtskilliga andra provinser är rustningens
Daler-tal mindre än i Småland, så att de Småländska rusfliållarne verkligen äro bättre lottade än deras gelikar i åtskilliga andra trakter af Sverige.
Att Småland underhåller en mängd krigsfolk, är en sanning, men jag får fästa husets upmärksamhet derå, att det egentligen är voteringen, som derstädes kännes hård och tryckande, men att förhållandet med rustningen icke kan sägas vara detsamma, enär rusthållen i Småland, efter hvad indelningsverket utvisar och enl. de enskildta uplysningar, jag från flera håll förskaffat mig, i allmänhet äro goda och ingalunda sämre utan snarare bättre än rusthållen i andra delar af Jandet.
Således förfaller äfven det billighetsskäl, som Hr von Hartmansdorff, till förmån för de Småländska rusthållen, användt.
Nämnde talare har jemväl strängt klandrat StatsUtsk., derföre att någon godtgörelse icke blifvit föreslagen åt Militie-boslälls-kassan, Wadstena Krigsmanshus-kassan, Invalid-fonden m. m. hvilka alla genom den tillernade förändringen komma att i mer eller mindre mån förlora.
Jag har deremot föreställt mig, att Utsk. skulle hafva gifvit anledn. till alfvarsammare anmärkmr, derest Utsk. föreslagit, att någon ersättning icke skulle tilkomma innehafvarne af augments-räntorna, men tillstyrkt en sådan godtgörelse åt nämnde kassor.
Vid sisth Riksdag heslöto R.
St:r, att nyssnämnde 3:ne kassor, i st. f. de indeldta räntor de ditintills åtnjutit, skulle erhålla kontanta förslags-anslag.
Härvid är att märka, att dessa anslag icke blefvo för ali framtid till ett visst bestämdt belopp fastställda, utan att de voro förslags-anslag samt att det uttryckligen blef dessa kassor öppet lemnadt, att derest de tilltrodde sig kunna visa, att förslags-anslagen ej motsvarade det belopp, b vartill de indeldta räntorna upgått, göra sina anspråk på ersättning gällande.
Om nu vid sisth Riksdag frågan om salpeterhjelpens utgående i de Småländska länen varit slutligen afgjord, sä är det temligen klart, att dårande StatsUtsk. skulle hafva föreslagit dessa förslags-anslag att å RiksStaten upföras till så mycket mindre belopp, som skilnaden emellan salpeterhjelpen, beräknad efter kronovärdi, och densamma, förvandlad efter markegång, utgör.
Då nu en förändring i skattens utgörande blifvit af K. 51. föreslagen och af StatsUtsk. tillstyrkt, anser jag det vara med full rättvisa öfverensstämmande att, på sätt som skett, ifrågavande kassors förslags-anslag i samma mån rättas.
Jag tror mig härigenom hafva ådagalagt, att förevande Utlåt.
, som, med undantag af de afdrag, som blifvit gjorda å oftaberörde kassors förslagsanslag, är fullkomligt öfverensstämmande med K.
M:s i ämnet aflåtne Nåd.
Propos.; är bygdt på så rättvisa och billiga grunder, att det borde vinna R. o. Ad:s godkännande.
Men, innan jag slutar, ber jag att få fästa upmärksamheten på en annan olägenhet, som skulle upkomma, derest R. o. Ad. samt R.
St:r funne för godt att tillerkänna innehaf - Den 22 Mars f. ni. 345 värne af augments-räntor lili Småland ersättning för hvad de genom salpeterhjelpens förändrade beräkningssätt förlora.
Skulle man nemi. bevilja en dylik godtgörelse, så kan man nästan vara förvissad derom, att innehafvarne af frälseräntor skulle i deras ordning framkomma med ett dylikt anspråk.
Jag öfverlemnar till Ståndets eget bedömande, hvarthän sådant skulle leda.
Öfverväger man allt detta, så tror jag, att man måste gilla den princip, hvarifrån Utsk. i denna fråga utgått, eller att ersättning ej borde tillkomma andra, än sådana tjenstemän, hvilka genom behörigen fastställda löne-regleringar fått sig anvisade löner till ett visst bestämdt belopp.
Landtnäs propos. å bifall till detta Utlåt.
Som detta Utlåt, tillen viss del rörer mig enskildt, borde törhända granlagenheten afhålla mig ifrån allt yttrande deröfver, men då de anmärkn:r, hvilka blifvit af en föreg:de talare emot Utlåt, framställda, förnämligast afse den minskning i augments-räntan, som för rusthållarne i de Småländska länen upkommer derigenom, att salpeterhjelpen derstädes framdeles skulle utgöras efter kronovärdi i st. f. årlig markegång, torde det icke anses obefogadt, om jag öfver denna del af frågan mig yttrar.
Hr von Hartmansdorff har utgått från den synpunkt, att då rusthållarne i Småland, enl.
StatsUtskis förslag, icke fått någon ersättning sig tillagd, torde äfven vederbönde civila och militära tjenstemän uteslutas från den fördel, som blifvit dem i den K.
Propos. tillerkänd och af StatsUtsk. tillstyrkt.
Motiverna för detta tillstyrkande finnas i Utlåt, intagne och kunna derifrån af hvar och en, som sådant åstundar, inhemtas.
Jag hemställer till 11. o. Ad. i allmänhet och Hr von Hartmansdorff i synnerhet, om våra militära och civila tjenstemän äro så rundeligen aflönade, att man kan hafva anspråk deruppå, att de skola afstå från någon del af de löneförmåner, hvilka blifvit dem en gång tillagde!
Svaret härpå lärer icke kunna utfalla annorlunda än i öfverensstämmelse med K. M:s Propos. och StatsUtsk:s Utlåt., deruti uttryckes, att tjenslemännen måste vid deras innehafvande löner oförkränkte bibehållas.
Beträffande rusthållen inom de Småländska länen, får jag medgifva, att, på sätt Hr von Troil redan yttrat, den augmentsränta, som vid indelningsverkets organisation tillädes rusthållen såsom hjelp och understöd vid rustningen, måste antagas hafva varit fullt tillräcklig för sagde ändamål samt att rusthållarne icke kunna hafva bättre rätt dertill än K. M. och Kronan.
Men jag anser mig böra tillhandagå med de uplysningar i saken, som varit för mig tillgänglige, och får derföre tillkännagifva, att rustningen i Småland verkligen är mera betungande än på många andra ställen.
Den är tvifvelsutan mycket mindre tryckande än den hårda roteringen i Småland, men man bör ihågkomma, att rusthållen i Småland till en icke ringa del bestå af i mer eller 346
Den 22 Mars f. m. mindre mån oupodlad mark, som dessutom är mager, samt att rnstningsbesväret derigenom försvåras.
Som fodertillgången inom ifrågavar:de län i allmänhet är knapp, kunna de hästar, som erfordras för kavalleriets räkning, icke fås inom provinsen utan måste genom Squadrons-Chefernas försorg anskaffas från fremmande trakter, hvarigenom inköpspriset ökas och rustningsskyldighelen försvåras.
Jag hade derföre gerna sett, att StatsUtsk. på något sätt kunnat göra rusthållarne skadelösa, och om Utlåt, blifver återremitteradt, hoppas jag att Utsk. tager denna fråga i öfvervägande, men jag anser icke, lika med Hr von Hartmansdorff, att StatsUtsk. visat sig ogynsamt endast och allenast emot rusthållen, enär flere kassor och fromma stiftelser jemväl blifvit uteslutna från den ersätttning, hvilken, enl. nämnde ledamots förmenande, bordt dem tillkomma.
Det är endast dessa uplysningar i afseende å de Småländska rusthållen, som jag önskat meddela, och anhåller för öfrigt, alt R. o. Ad. behagade bifalla första delen af förevande Utlåt.
Om jag å ena sidan medgifver, att det ligger en rättvisa i de Småländska hemmans-inneliafvarnes anspråk att få erlägga salpeterlijelpen efter kronovärdi, emedan 2:ne resolutioner, nemi. K.
Kammar-Colhii Bref d. 28 April 1638 och K.
Resol. på allmogens besvär d. 13 Dec. 1644, stadga, att salpeterlijelpen uti de
Småländska länen borde utgöras med penningar efter kronovärdi och icke efter markegång, kan jag å andra sidan icke erkänna, att en så beskaffad förändring, som den ifrågavande, i fall den verkställes på det sätt StatsUtsk. föreslagit, innebär någon rättvisa.
Man måste ihågkomma att det kronovärdi, som sattes å de persedlar, hvilka ingingo i ett hemmans både jordeboks- och mantals-ränta, just motsvarade det värde, dessa persedlar egde å den tid räntorna sattes.
Således kunde man under nämnde tid köpa t. ex. en T:a råg för samma penningesumma, hvartill nämnde qvantitet spanmål blifvit i jordeboken uptagen.
Går man nu tillbaka till åren 1638 och 1644, så måste det vara klart, att då man försäkrade de Småländska hemmansegarne, att de skulle få erlägga salpeterlijelpen kontant, man egde full visshet deraf, att det kontanta penningebeloppet motsvarade värdet af de persedlar, hvaraf denna skatt bestod.
Nu återigen, då man vill medgifva dessa hemmansegare rättigheten att erlägga dessa räntor med penningar efter kronovärdi, vill man behålla samma värde å räntepersedlarne, sorn för öfver 200 år sedan var gällande.
Skulle en fullständig rättvisa tillskiftas hemmansinnehafvarne å ena sidan och Kronan å den andra, borde man sätta ett sådant värde å de persedlar, som ingå i salpeterlijelpen, att man för det penningebelopp, som i lösen för persedlarne erlades, kunde köpa samma qvantiteter af dessa persedlar, som åren 1638 och 1644 erhöllos för de summor, hvilka då voro såsom kronovärdi fastställde.
Då kunde Kronan fullgöra det löfte, sorn för 200 år sedan gafs, och jemväl vara belåten med att erhålla denna ränta i Den 22 Mars f. m. 847 kontanta penningar.
Men, såsom nu är föreslaget, skulle räntegifvarne erhålla den fördelen, att få betala deras salpeterhjelp efter det värde, som för 200 år sedan var gällande, under det att Kronan icke finge den ringaste ersättning för hvad den sålunda förlorade.
Men om äfven det skulle anses vara billigt, att Staten förunnade hemmans-innehafvarne i Småland denna fördel, kan jag för min del ingalunda finna någon rättvisa deruti, alt man tillerkänner åtskilliga embetsman, hvilka hafva ifrågavande ränta å deras löner indeldt, full ersättning för hvad de genom räntans olika beräkning förlora, men utesluter andra räntetagare, såsom åtskilliga inrättningar och milda stiftelser, från en sådan godtgörelse.
Jag anser att då Staten skänker de Småländska hemmans-innehafvarne en så betydlig minskning i deras skatt, som skilnaden emellan det nuvar:de värdet å de räntepersedel1, som ingå i salpelerhjelpen, och dessa persedlars värde för 200 år tillbaka, så måste också hvarje innehafvare af denna ränta vara berättigad att af Staten erhålla ersättning för den förlust, honom derigenom tillskyndas.
Jag yrkar följaktligen återremiss af Utlåt., på det att StatsUtsk. måtte taga i öfvervägande, huruvida icke, derest kronovärdiet icke kan bringas till sitt rätta belopp, åtminstone alla de, som i sina räntor ega salpeterhjelpen inbegripen, måtte få full ersättning för den förlust de komma att lida.
Jag tror icke att om Staten utöfvar denna rättvisa åt räntetagarne, någon skulle få anlcdn. att deröfver klaga, och allraminst de frälse-ränte-innehafvare, hvilka i sina räntor ega salpeterhjelpen inbegripen, ty, så vidt jag vet, beror det på öfvereiiskommelse emellan frälse-ränte-innehafvarne och jordegarne, huru denna ränta skall utgå, ifall hemmanen skola säljas, och i annat fall måste ju det gamla bruket, som blifvit följdt vid frälse-räntans beräkning, ovilkorligen iakttagas, så att frälse-ränte-innehafvaren icke kan fordra mer af jordegaren än hvad den förre hittills åtnjulit.
Skulle en egare af frälse-skatte-hemman till egaren af hemmanets frälse-ränta hittills hafva erlagt salpeterhjelpen med förvandling efter markegång, kan, enl. mitt förmenande, den sednare icke genom Konungs och Ständers beslut, ang:de förändring i denna räntas utgörande, beröfvas sin lagliga rätt att allt framgent upbära denna ränta pä samma sätt, som den under sekler utgått.
Man begår äfven en stor obillighet, då man beröfvar de milda stiftelserna den inkomst, de till följd af salpeterhjelpens utgörande efter markegång hittills baft.
Man måste nemi. ihågkomma, att krigsmanshus-kassan är stiftad för att af dess fond gamla, orkeslösa krigare skulle pensioneras.
Då denna kassa är stiftad för ett så vigtigt ändamål, bör man icke förminska denna kassas inkomster.
Jag anser följaktligen, att StatsUtsk. förfarit oriktigt äfven deruti, att Utsk. föreslagit, att denna kassa, i likhet med 2:ne andra, skulle vidkännas en minskning af dess vid förra Riksdagen beviljade Statsanslag, motsvarande den förhöjning i inkomster, som varit en följd af salpeterhjelpens beräkning ef - 348 Den 22 Mars f. m. ter markegång, och detta oriktiga förfaringssätt gifver mig ett ytterligare skäl att yrka Betänk:s återremitterande.
Mörner har misstagit sig om min mening, då han trott mig hafva sagt och åsyftat, att som rusthållarne i Småland icke fått någon ersättning, borde icke heller embets- och tjenstemännen erhålla någon sådan.
Min mening var alldeles omvänd, eller att då embets- och tjenstemännen fått ersättning, borde samma fördel tillkomma rusthållarne.
Då jag förra gången hade ordet, glömde jag att nämna den summa, som de Småländska augmentshemmanen i salpeterhjelp utgöra.
Den är icke så obetydlig, ty hon upgår till ungefär 6,400
Hvad är egentligen en augments-ränta?
Ar hon något annat än en lön?
Nej; ty hon är ett anslag, som Kronan gifvit rusthållaren, derföre att han skall hålla häst och karl.
Hon är en lönetillgång, lagd till rusthållarens egen hemmansränta, derföre att han skall skaffa kronan en tjenare.
Hon är således fullt jemförlig med en Löjtnants eller annan tjenstemans indeldta lön.
Mörner har sagt, att rusthållarne i Småland vore förmögnare än rothållarne i åtskilliga andra orter.
Ja, det är möjligt, att de förre kunna bättre bära en förlust än de sednare.
Men man får väl icke godkänna den grundsatsen alt proportionaliteter taga mera af de förmögne, än af andra, ty då skulle de förre snart nog komma att öka de fattiges antal.
Hr von Troil har frågat, hvad man skulle hafva sagt, om Utsk., efter att hafva varit hårdhändt emot rusthållarne, icke på samma sätt förfarit med åtskilliga kassor och milda stiftelser?
Man skulle hafva sagt att Utsk. förfarit orättvist blott mot en del medborgare; men nu får man säga, att orättvisan'blifvit utsträckt till flera af Statens inrättningar.
Dock lärer man icke få antaga, att en vidsträcktare orättvisa kan godtgöra orättvisa mot någon.
Samme talare har förmenat, att rusthållen i Småland vore af bättre beskaffenhet än dylika hemman å flere andra orter.
Jag är icke för ögonblicket i stånd att härutinnan updraga någon jemförelse, men det kan jag säga — och det bar nyss blifvit mig af en officer från Småland bekräftadt — att det finnes rusthåll derstädes, hvilka hafva så dålig betesmark, att man icke derå kan föda ryttarehästen, utan måste betala för hans utfodring å annat hemman.
Sådant måtte väl bevisa, att rusthållen icke äro serdeles goda.
Hr von Troil har jemväl yttrat, att om man i detta fall tillerkände rusthållarne godtgörelse, så skulle möjligen frälse-ränteegare framkomma med dylika anspråk.
Ja, sådant är i alla fall möjligt, och då få Ständerna vara betänkta på huru de skola kunna inför domstol försvara sina beslut.
Detta visar, hvarthän en obillig rubbning af gamla förhållanden leder.
Men heldre än att låta en gammal orättvisa fortfara, bör man underkasta sig följderne af denna orättvisas uphäfvande.
Jag hoppas, att R. o. Den 22 Mars f. m. 349 Ad. gillar dessa tänkesätt och således bifaller min anhållan om Utlåt:s återremitterande.
Enl. hvad mig synes, hvilar Utsk:s hufvudskål på den omständigheten, att salpeterhjelpens utgående i Småland allt hittills grundats på. ett missförstånd, enär den utgjorts efter markegångspris i st. f. kronovärdi.
Om, pä grund af ett sådant missförstånd, salpeterhjelpen under en tid af 150 år blifvit orätt beräknad och erlagd, så att den, som varit skyldig att betala denna skatt, bordt utgöra densamma med ett mindre belopp än som skett, så torde det finnas en annan ordning, enl. hvilken de lidande kunna vinna rättvisa, än den, hvarom nu är fråga.
Om åter de
Småländska hemmansegarne ej varit berättigade att utgöra denna skatt annorledes än efter markegångspris, så förefaller det mig såsom skulle StatsUtsk. hafva tillstyrkt Ständerne att afgöra en rättsfråga, hvarmed de icke ega att sig befatta.
I händelse nämnde hemmansegare hade funnit sig vara befogade, att utgöra salpeterhjelpen efter kronovärdi, har jag föreställt mig, att de icke underlåtit att för länge( sedan göra deras talan derom å vederbörligt ställe anhängig, och om, såsom Utsk. tyckes hafva ansett vara klart, de verkligen hafva betalt för mycket, lära de icke, sedan deras upmärksamhet numera blifvit å detta förhållande fästad, uraktlåta att vid laga domstol söka rättelse derutinnan.
Detta synes mig vara det sätt, hvarå sjelfva rättsfrågan borde behandlas.
Då emedlertid Utsk:s afgörande af rättsfrågan är den hufvudsakliga grunden, hvarpå Utsk:s Utlåt, hvilar, men Utsk., enl. min åsigt, icke varit befogadt att med denna rättsfråga sig befatta, hemställer jag, att Utlåt, på sådan grund måtte blifva af R. o. Ad. återremilteradt.
Med anledn. af den siste värde talarens yttrande, ber jag att få förklara, att StatsUtsk. icke in* låtit sig i någon pröfning af rättsfrågan, utan endast, i afseende å rusthållarne i Småland, yttrat, att Utsk. ansåg dem sakna anledn. att af Staten erhålla ersättning för den minskade inkomst, som blefve en följd af salpeterhjelpens förändrade beräkningssätt.
Detta är allt hvad Utsk. uti sådant hänseende yttrat.
Hvad sjelfva frågan ronde ersättning åt rusthållare beträffar, så anser jag det vara temligen klart, att sedan uplysning vunnits derom, att den salpeterhjelp, som ingår i rusthållarnes augments-räntor, blifvit oriktigt debiterad och upburen, Staten icke eger den ringaste skyldighet att träda emellan och hålla rusthällarne skadelösa för hvad de genom skattens återförande till dess rätta och ursprungliga belopp förlora.
Förhållandet med tjenstemännen är deremot helt annorlunda.
För dem hafva vissa löneregleringar blifvit upgjorda och af K.
M. samt R.
St:r fastställda och det vore uppenbart stridande mot all rättvisa att låta dem vidkännas en minskning i de löneförmåner, de en gång fått sig tillagde och vid tjcnstens tillträdande beräknat att få åtnjuta.
Jag anhåller om bifall till Utlåt. 350 Den 22 Mars f. m. Gr. Mörner, Carl:
Jag har åter begärt ordet endast för alt rätta ett af Hr von Hartmansdorff vid upfattningen af mitt förra yttrande begånget misstag.
Jag har icke sagt att rusthållarne i Småland äro bättre lottade än rusthållarne i andra landskap, men jag säde, att rusthållarne i nämnde provins äro i bättre ställning än rotehållarne derstädes, emedan Småland är det landskap, som är hårdast roteradt.
Jag tilläde äfven, att ett skäl för lindring i rusthållarnes besvär läge i den omständigheten, att deras hemman i allmänhet äro små och hafva dålig betesmark, så att skyldigheten att hålla häst är ett af de svåraste onera för de Småländska rusthållen.
Af dessa skäl önskade jag, att rusthållarne skulle få någon ersättning för hvad de förlora.
För öfrigt anser jag mig höra förklara, att jag möjligen orätt upfatlat Hr von Hartmansdorffs första yttrande.
Jag fattade hans mening sålunda, att han med sin kända rättkänsla ansåg, att embetsmännen icke borde få åtnjuta någon ersättning i förevande fall med mindre rusthållarne, sorn i detta hänseende kunde med tjenstemännen jemföras, äfvenledes lingö en sådan ersättning tillgodonjuta.
Under den discussion, som här egt rum, har man mycket åberopat rättvisan.
Det är äfven endast och allenast från denna synpunkt, jag vill betrakta saken. K. M. har uti en vid förra Riksdagen aflåten propos. förklarat, att Han funnit det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att förändring uti salpeterhjelpens beräkning blefve åt räntegifvarne inom de Småländska länen beviljad, emedan det sätt, hvarpå denna skatt hittills utgått med förvandling efter markegång ej vore med gällande författningar öfverensstämmande.
Då nu de
Småländska rusthållarne icke fått på sig öfverlåtne annan rätt, än den, sorn K. M. och kronan sjelf egde å den tid, öfverlåtelsen skedde, "skulle, derest åsiglcu hos de Hrr, hvilka yrka ersättning åt rusthållarne, gjorde sig gällande, det förhållande inträffa, att en person, som under en mängd af år upburit en afgift till högre belopp än som vederbordt, skulle få rätt till ersättning för det att rättelse i afgiftens beräknande tillvägabragtes.
Men, örn äfven en sådan rättighet finnes, sä är densamma ingalunda rusthållarne fråntagen genom hvad StatsUtsk. i detta Utlåt, föreslagit.
Deras rätt att i laga ordning göra sina anspråk emot egarne af augments-hemmanen gällande qvarstår i allt fall.
Den fråga, som här endast bör komma i öfvervägande, är, huruvida R.
St:r finna för godt att af Statsmedlen anslå någon ersättning åt rusthållarne, oberoende af pröfningen utaf deras rättsanspråk.
Till en sådan framställning har StatsUtsk. icke funnit sig befogadt och denna fråga synes mig icke hafva något sammanhang med frågan om den godtgörelse, man anser löntagare böra åtnjuta, emedan de eljest till följd af förändringen komme att vidkännas en minskning i dem tillagde löneförmåner.
Sedan Staten funnit nödigt att aflöna sina tjenstemän med ett visst belopp, så mäste detta belopp’på ett eller annat sätt fyllas.
Den skillnad, som Utsk.
351 gjort emellan rilsthållarne och löntagarne, är således, åtminstone för mitt begrepp, bygd på fullkomligt riktig grund och någon jemförelse dem emellan är alldeles olämplig.
Hvad åter angår den förminskning i inkomster, som genom ett bifall till StatsUtsk:s förslag skulle upkomma för åtskilliga kassor, såsom Militie-boställs-kassan, Wadstena Krigsmanshus kassan och Invalidfonden, samt hospitalérne och Tryserums sockens fattige, så kan man väl medgifva, att förslaget, betraktadt ifrån den synpunkt, hvarifrån Utsk. utgått, eger sin riktighet; men då det utbyte af indeldta räntor emot Statsanslag, som vid sistl.
Riksdag skedde, var, örn jag så får säga, en aversionshandel emellan Staten och nämnde kassor, så synes det vara nog långt gånget af den ena parten att vilja rubba det upgjorda kontraktet.
Åtminstone anser jag sådant vara å Statens sida mindre värdigt och får derföre anhålla, att R. o. Ad., med bifall till de första punkterna af Utlåt, ville återremittera den sista punkten, för att af StatsUtsk. tagas i förnyadt öfvervägande.
Hr Carleson: Frih.
Åkerhjelm och Gr. Carl Göran Mörner hafva erinrat, att, om än K. M. och R.
St:r gemensamt fatta det beslut, att salpeterhjelpen i Småland hädanefter skall utgå i penningar efter kronovärdi, i st. f. med förvandling efter markegång, och bygga detta beslut på den grund, att nämnde skatt hittills blifvit oriktigt beräknad och erlagd, ruslhållarne i Småland likväl skulle vara oförhindrade alt göra deras anspråk på ersättning af egarne till augmentsheramanen i laga ordning gällande.
Häremot må det tillåtas mig att å min sida anmärka, att jag föreställer mig, det ingen domstol här i Sverige torde komma att förklara rusthållarne berättigade att åtnjuta en sådan ersättning, sedan båda Statsmakterna uttryckligen förklarat dem dertill vara oberättigade, och det är på sådan grund som jag ansett, att StatsUtsk. ej bordt yttra sig öfver en rättsfråga, för hvars afgörande en annan ordning är föreskrifven.
Detta yttrande, som innefattar Utsk:s hufvudskål, anser jag fortfarande vara orätt tillkommet och vidblifver följaktligen min förut gjorda anhållan om återremiss.
Då jag deltagit i denna frågas' beredning till behandling vid sisth Riksdag, finnér jag mig deruti ega en serskild anledn. att äfven nu derom yttra några ord.
Jag tror, att om man egnar upmärksamhet åt sakens rätta sammanhang, det skall enkelt och klart visa sig hvilka åtgärder böra vidtagas.
Efter hvad handlingarne uplysa, har frågan upkommit sålunda, att BondeSt:s Fullmäktige från de Småländska länen, vid 1840 och 1841 årens Riksdag, fästade K.
M:s upmärksamhet deruppå, att, efter deras förmenande, salpeterhjelpen inom nämnde län blifvit i så måtto orätt beräknad, att den utgått med persedlarnes förvandling efter markegångspris, under det att samma ränta i hela det öfriga riket enl. derom gällande stadganden, utgick med penningar endast efter kronovärdi.
Sedan Kammar-Collegium häröfver blifvit hördt, ansåg, K.