Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kostar på mig att yttra mig i strid med en person, som jag högt- värderar och alltid funnit sansad; men den kännedom jag i detta ämne inhemtat om förhållandet i särskilda verldsdelar, gör att, sedan jag uppträdt och i offentligt tryck derom yttrat mig, jag äfven nu måste uttala min mening, särdeles då jag vid sistat riksdagen så lifligt deltagit i denna sak.
Jag frågar: hvad nytta hafva bysättningsiagarna medfört?
De största förrädare, de som bedragit omyndige på deras lösa och fasta egendom, hafva de någonsin blifvit bysatte?
De hafva gatt frie, oell jag kunde såsom bevis derpå uppgifva namn, men vill afhålla mig derifrån.
Hvilka äro deremot de, sorn äro bysatte?
Jo! svältande och omyndige sitta på gäldstuga; Och hvilka sfi t ta in dem?
Jo! Judar oell Clnistne.
Också sitta de der för en bagatell, ty summorna äro ganska obetydliga.
Credit-systémet måste byggas på helt andra grunder, så att heder och ära blifva det capital, hvarpå man kan upplåna contanter.
Detta är hvad som skett i Norra Amerika och England, samt der medfört stor nytta.
Jäg ber, alt detta yttrande måtte bifogas remissen, och om jag ej med tydlighet kunnat uttrycka mig muntligen, anhåller jäg att skriftligen få framställa mina tankar.
Frih. Ridderstolpe, Fredrik:
Om på de grunder, Hr von Hartmansdorff och Frih.
Raab anfört, Utsk. skulle finna betänkligt att tillstyrka afskalfandet af bysättningstvånget, önskade jag dock, att Utsk. vilie fästa sina tankar på lindrandet af deras öde, hvilka, hörande till arbetsclassen , blifva bysalte för obetydliga summor.
Då vid föregående riksdagar Ständerne icke velat lyssna till förslaget om meddelande af arbetsdomar, skulle dock en lindring för arbetsclas-- sen uppkomma, om det stadgades, att gäldenären ägde rättighet att afbetala den summa , för hvilken han är bysatt, genom arbete efter markegångspris å dagsverken, hvarföre betalning skulle utgå på det sätt, alt hälften tillfälle borgenären och afräknades på skulden, samt den andra hälften tillfälle gäldenären, med skyldighet att deraf lemna Kronan ersättning för den ved och det husrum lian vid länshäktet erhåller.
Om dessa mina åsigter anses värda någon uppmärksamhet, anhåller jag att detta yttrande må få åtfölja remissen.
Frih, Gederström, Andérs:
Raabs argumen tiition saknar, efter mitt förmenande, icke ali grund; roen jag skulle likväl tro, att om, i följd af Frih.
Kanzous motion, alt gäldenär, som gör cession, skall frigifva» från bysättningshäkte!, vi erhöllo det lagstadgande, att gäldenären, Den i a Mars. ‘47 t samma stund lian afstår sin egendom, skall vara fri från foysättningstvånget, äfven Fril).
Raab skulle vinna sitt syftemål, emedan man ej kan begära mer än att åtkomma all den egendom galdenären äger.
Jag får derföre föreslå, att lii' Fril), o. Landtm., till undvikande af en dubbel debatt, måtte, i sammanhang med den nu föredragna motionen, låta Frih. Kanzous motion förekomma, hvilken har ungefärligen samma syftemål.
Efter deruppå af Ståndet inhemtadt bifall, föredrog Hr Frih. o.
Landtm, afven Frih. Kanzous, Joh. Albert, den 7 dennes f. ro. på bordet lagda motion om frigifning ur bysättningshäkte för gäldenär, som lill sine 'borgenärer afstår sin egendom.
Både Flr af Grubbens’.? och Frill.
Kanzous nu föredragna motioner remitterades till Lagutskottet.
Till BancoUtsk. remitterades Frih. Wredes, Fabian, den 29 sisth Febr. e. 111. på bordet lagda yttrande, i anledn. af yäckt fråga om förändring i mynt-systemet.
Föredrogs ånyo Hr Rosenqvists, Fredr. Leonli., den sisth Febr. e. ro. på bordet lagda motion örn rättighet till iheatrars anläggande i liufvudstaden.
Frih. Boye, Fredr., uppläste följande:
I conseqvens med hvad jag redan för tvänne riksdagar yttrat i detta ämne, då jag väckte en motion i samma syftning, torde jag nu få tillägga några ord.
— Utom del rättsenliga, sorn ligger lill grund för motionen, bör den äfven, i min lanke, betraktas ifrån en annan sida.
Det hufvndsakligaste inkast man gjort emot särskilda theatrars tillåtande inom Stockholm har varit, att denna tillåtelse skulle blifva till men för ilen Kongl; jag tror icke att förhållandet är sådant.
Den K. theaterns finaneiella ställning liar vållat, all dess skola för elever måst inställas; svårigheten för den K. theatern att få tjenliga sujetler i de afgåendes ställe blir allt mer kännbar.
Genom tillåtelsen af särskilda theatrar, är bristen afhulpen; ty de blefvo -verkliga pepinierer, hvarifrån goda sujetler kunna tagas.
— Jag vill icke mer i detalj söka bevisa troliglieten af denna sats, utan med ett enda exempels anförande gifva styrka deråt.
— Det är icke många år sedan, som några unga personer, mest elever från K. theatern, gåfvo representationer, hvarest de utvecklade sina anlag, lingö dristighet och theatervann; och ifrån denna anspråkslösa inrättning har Svenska scenen fått sin nuvar. balettmästare oell den dramatiska skådespelerskan , som ännu dagligen skördar publikens högsta bifall. 1 b Hr von Moltzer, Anders Joh. Fredr., hade inlemuat följande anförande, som upplästes:
Den 12 Mars.
I anledn. af den i detta H.
Stånd väckta motion, äng. frihet tili anläggning af enskilda tlieatral1, anhåller jag vördsamt, att följande anmärkningar må få lill Utsk. åtfölja.
Det är bekant, alt dispositioner af Statens medel, till det utomordentliga beloppet af icke mindre än i57,45o r:dr b:co tinder de sista nio åren blifvit gjorda, för att betacka de skulder, som directionerna vid K. theatern åsamkat sig.
St. vid 1818 års riksdag beviljade ett anslag af Statens medel till betalning af theaterns dåvar. skuld, 3o,5oo r:dr b;co, tillkännagåfvo de likväl icke otydligt, att sådant vöre för sista gången; och då vid 1823 års riksdag K.
Alts civillista, uppå derom af Chefen för Hofstaten framställd begäran, ökades med 100,000 r:dr b:co, beviljades denna betydliga tillökning, under uttryckligen, så i StatsUtsk., sorn i detta och andra RiksSt. yttrad förhoppning, att tillgångar dymedelst skulle vinnas för K. theaterns upprätthållande, utan andra eller vidare tillskott från statsverkets sida, ände på Rikets stat förut uppförda och sedermera bibehållna.
Dessa omständigheter ådagalägga ovillkorligt nödvändigheten af att vid denna riksdag allvarliga och ändamålsenliga åtgärder utaf R.
St. vidtagas, för att i framtiden förebygga fortfarandet af dylika dispositioner, hvilka, såsom erfarenheten mer än tydligt bevisat, nu blifvit en vana, som på intet annat sätt kan hejdas.
Men saken äger en sida, som är ännu bedröfligare att betrakta.
Alla dessa dispositioner hafva varit, såsom tryggt torde kunna påstås, lindrigast sagdt onödiga, och dessa stora uppoffringar från det allmännas sida till K. theaterns upprätthållande, hafva synbarligen icke medfört annan verkan, än afl påskypdu sclnens förfall.
Erfarenheten har nemi. ådagalagt, under framlidne H. Ex. Hr Gr.
Lagerbjelkes fleråriga styrelse, att K. theatern, med en ändamålsenlig, så ekonomisk sorn estetisk förvaltning, icke allenast kan bära sig, utan ock gifva öfverskott, äfven med mindre inkomster än den sedermera haft; och alla de stora förluster, sorn sedan uppkommit, och som genom dispositioner af statsmedel, på sätt ofvanföre anförts, blifvit betäckta, kunna således svårligen hafva härrört från annat, än en felaktig förvaltning och mindre god hushållning.
Att alia de gjorda Uppoffringarna från Statens sida icke mäktat återhålla, utan t ve i'to 111 påskyndat theaterns förfall, såsom anstalt för skön konst, lärer ock, vid en jemförelse emellan dess nuvar, beskaffenhet och dess tillstånd, t. ex. för 13 år sedan, eller yid H. Ex. Hr Gr.
Lagerbjelkes bortgång från directerirs-plat-, sen, icke kunna af någon opartisk bestridas.
Detta har nu gått derhän, att, såsom estetisk inrättning, K. theatern alldeles icke uppfyller sitt ändamål eller motsvarar allmänhetens billiga fordringar.
Vid sådant förhållande äger ock det monopolium, sorn K» theatern, j strid mot grundlagen, usurperat och fortfa - Den 12 Mars. rande innehar, alldeles icke längre ens ett sken af skäl för sigt och da jag tillika är öfverlygad, det rättigheten för enskilde eller Lolag att i hufvudsladen anlägga (heatrar skulle blifva ett verksamt medel att förekomma scenens och den dramatiska konstens ytterligare förfall, och att till och med bidraga till dess återupphjelpande; så tager jag mig friheten att It.
St. vördsamt föreslå, det de hos K.
M. måtte
Uti en underd. skrifvelse anhålla, att inga hinder ifrån K.
Ihealerns sida hädanefter må-läggas för enskilde och bolag, att i hufvudstaden theater upprätta.
Don censur, som sedan sista riksdag blifvit införd, och nu utöfvas öfver de stycken, hvilka på alla enskilda theatrar, så i andra Rikets städer som på K.
Djurgården, gifvas, skänker ock full trygghet, alt en sådan frihet lill anläggning af enskilda theatrar äfven inom hufvudstaden icke kan blifva åtföljd af någon våda för den offentliga moralen och sederna.
Förteckning på de summor, som blifvit af statsmedel för den K. theatern utbetaide, oberäknadt det af Ständerna beviljade anslag: Enl. R.
Sits und. skrifvelse af 1818 lill betäckande af bristen efter Hr Gr. Löwenhjeims förvaltning 3o,5oo. — — Liqvidation genom Stats-coritoret af halancen efter Frih.
Åkerhjelms förvaltning, (utom räntan) 18,795: 33. ir. Enligt K. brefvet af den 18 Maj 1831.
Skulder efter Gr.
Pukes förvaltning . . . 3o,ooo. — — Enl.
K. brefvet af den 8 Dec. i832, efter Hofmarskalken Beskows förvaltning . . . 21,000. — — Enl. K. M:s disposition för betäckande af nuvar. styrelses balancer : af den i3 Dec. 1837 10,000. af den 17 Aug. 1838 17,000. af den 5 Oct. i83q 8o,45o. • 107,450.
Det är med verk-, lig tillfredsställelse jag erfarit, att min förevar, motion blifvit af 2:ne värde ledamöter understödd.
Jag anhåller, att de närvar, ledamöterne af Ulsk. ville fästa behörigt afseende på motionens syfte; och jag önskar högligen, att i84o års Ekon.Utsk:s ledamöter ville begripa hvad föregående Ständers Ekon.Ulsk. ej velat förstå.
Till remiss föredrogs Hr Rosenqvists, Fredr.
Leonh., den 29 sisth Fehr. e. m. på bordet lagda motion, om förlo n d för Judar att i Riket inflytta eller äga jord.
Uti Hr Rosenqvists nu föredragna motion äro 2:ne ämnen understäldta R, St:s pröfning.
Det ena, att ingen Jude, efter en tid af Den ii Mars.
10 år, räknad från i84t års början, oiå tillåtas inkomma till Sverige.
Derom anser jag Ständerne kunna besluta.
— Det andra af Hr Rosenqvist framstäldta ämne ar, att, efter en tid af io år, äfven räknad från 1841 års början, ingen Jude må bär äga fast egendom*; och motionären har dervid, för att ytterligare visa sin afsigt, tillagt, att de här bosatte Judar då icke kunde klaga, öfver, att de saknat tillräckligt rådrum för att afyttra sina fastigheter.
Detta vore, efter mitt förmenande, ett sätt att tvinga de Judar, som i Sverige äga fast egendom, alt afhända sig deras fastigheter; och då, enligt 18 §:n Reg.F., Konungen icke äger rätt att afhända någon något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, tror jag R.
St icke äga grundlagsenlig rätt att besluta en anhållan hos Konungen , att lian ville vidtaga en sådan åtgärd ; oell får jag, på grund deraf, hos l!r Frih. o.
Landtm, anhålla, att såvida Hr Rosenqvist icke vill förändra sin motion, i det han borttager den sednare delen, som kunde föranleda till ett sådant beslut, Hr Landtm, måtte vägra remiss af motionen, såsom stridande emot 16 §:n Reg.F. Hr Hjerta, Lars:
Jag ämnar visserligen icke tala till understöd för denna motion, hvilken jag förmodar snart skall gä sin begrafning tili mötes uti Utsk.; men jag får lästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, all motionen omöjligen kan förklaras stridande emot i6 §:n Reg.F. Der står väl, att Konungen bör ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast. utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva, d, v. s att Konungen icke äger plt sjelf eller g* norn under-» ordnade auetoriteter godtvckligt fråntaga någon dess egendom; men detta måste vara annat, än att föreslå en författning, hvarigenom någon kan förbjudas att äga fast egendom i landet.
Jag liar velat yttra detta , blott derföre att jag anser nödigt att anmärka allt hvad sorn förekommer i ändamål att söka inskränka molionsrälten.
Om Hr Rosenqvist endast föreslagit, att ingen Jude efter 10 års förlopp skulle äga rättighet att i Sverige lägga sig till fast egendom, skulle jag icke satt mig deremot, men då meningen är, alt ingen af de Judar, sorn här redan äga fastigheter, skall få behålla dem, eller att de skola tvingas att afhända sig dem; finnér jag motionen grundlagsvidrig.
Jag tror icke, att Ständerne, äfven om de handlade gemensamt med Konungen, kunde äga rätt att stifta en lag, hvarigenom de personer, som i landet innehafva fast egendom, skulle tvingas att afhända sig den.
En lag, som förbjuder Judar att förvärfva fastigheter härstädes, kan visserligen stiftas; men en sådan lag kan endast för framtiden tillämpas och icke hafva en retroactiv inverkan på den äganderätt, som blifvit förvärfvad före lagens tillkomst.
Den 12 Mar s. i5i Hr von Hanswolff, Carl Ulrik: Sorn ja» tror alt
Ideen af denna motion ägir gemenskap med den motion, hvarom jag nyss yllrade mig, och att sistnämnda motion innefattade den goda sidan at jaken , får jag namna några ord.
Det finnes christna Judar lika väl som judiska Judar, och en stor författare kallar de förre rika Judar och de sednare fattiga Judar; men motionen är icke mycket välbetänkt för närvar., då man känner, alt
Judar under andra namn kunna äga betydliga egendomar i Riket.
Ett sådant gäckeri af lagar och författningar är icke fördelaktigt, och skulle genom bifall till motionen ytterligare föranledas, hvarföre jag vågar afstyrka densamma.
Hr Ribbing, Arvid: Enl. K. förordri. d. i3 Juni 18 58, hafva Judarne erhållit futtighet alt äga fastigheter på landet, som de tillegna sig genom köp, såvida Konungen dertill lemnar tillstånd; äfvensom dem för öfrigt blifvit tillagd ull den rättighet, som enligt Svensk lag tillkommer Svensk medborgare.
Det är således icke endast genom köp de kunna åtkomma fast egendom på landet, utan äfven genom de öfriga laga fång, Jorda-balken utstakar för fast egendoms förvärfvande, således äfven genom tirf o. s, v. Jag tviflar på, alt detta varit afsell eller ihogkommet, då författningen skrefs och utfärdades, emedan jag icke förmodar, att meningen kunnat vara, att Judar skulle få blifva fastighetsägare på landet utan Konungens särskildta tillstånd.
Sedermera har väl en förklaring af' den i\
Sept. samma år utkommit, som gör små inskränkningar i förenämnda författning, men det väsendliga qvarstår emedlertid derutinnan, att det, på sätt jag uppgifvit, skall vara Judarne öppet att blifva fastighetsägare pä landet.
Det må vara, att det kan anses illiberalt att förmena dem denna rättighet; men på den korta tid söm förflutit sedan samma rättighet medgafs dem, har man haft exempel på, huru de utvidgat sin äganderätt, och i församlingar af icke särdeles stort hemmantal blifvit innehafvare af betydliga fastigheter, sä alt man kan befara, det möjligen en Jude kan komma att hafva mest alt säga inom en Svensk christen församling.
1 författningen förekomma visserligen åtskilliga Undantags-stadganden i religiöst afseende, då Judarne icke äga någon röst inom församlingen; men jag tror likväl icke, atf det är särdeles tjenlig!, att ett stort antal menniskor, eller större delen af en församling, skall äga en Jude lill husbonde.
Jag tror att sådant aldrig varit hvarken grundlagens eller våra öfriga lagars mening, och jag betviflar verkligen med hvad rätt en sådan författning kunnat af högsta makten utfärdas.
Jag förordar således syftningen af den förevar, motionen, oell om det icke kan på grund af denna motion vinnas, ätt Judarne ej må blifva al Iföl* stora godsägare, tror jag mig böra göra den motion, att de år t838 utgifna författningar, som i detta l5'2 Deli 12 Mars. afseende utvidga Judarnes rättigheter, mätte varda helt och hållet upphäfna.
Vår gamla kyrkolag medger visserligen ufven Judar att inflytta i landet och bosätta sig i vissa städer, men med det uttryckliga villkor, att deras arfvingar skola uppfostras i den christna läran, såvida de skola äga rättighet att förvänta arf efter deras föräldrar och burskap.
Det var således endast en personel rättighet, sorn medgafs, och icke meningen att den skulle sträcka sig till deras arfvingar, med mindre de blefvo christne.
Denna grundsats anser jag vara riktig, och jag tror, att lagstadgandet derom i kvrkolagen icke någonstädes varit uttryckligen upphäfvet.
Jag anhåller, att detta yttrande måtte få till Utsk. medfölja Iir Rosenqvists motion, och förbehåller mig rättigheten att framdeles såsom bestämd motion få utveckla hvad jag nu anfört.
Iir Rosenqvist, Fredr.
Leohli.:
Med samma rättighet som denna motion vid 1815 år riksdag väcktes af en borgare vid namn Stabeck, har jag ansett mig nu kunna framställa den, synnerligen som ganska oroande förhållanden förekommit, hvilka visat att sympatier för Judarne funnits hos classen, som med dem icke bort sympatisera.
Jag förbigår att yttra mig om den judiska författningen afår i838, ty jag vill icke upplifva de sorgliga minnen, som vi hafva af Juli-dagarna nämnde år, och längre tid har ej förflutit, än att hvar och en väl kan minnas hvad då föreföll; men jag har i Coust.Utsk. väckt motion , till förekommande af dylika händelser.
Nu vili jag blott till svar på ett yttrande af en värd ledamot, som ej velat begripa hvad denna min motion innefattar, tillkännagifva, att den innehåller ingenting annat, än hvad Hr Stahecks motion omfattade, i afseende hvarpå jag får hänvisa den värde ledamoten att läsa prot. vid i8i5 års riksdag, deri han finner en fullständig upplysning i ämnet.
Remiss blef då icke i BorgareSt. vägrad , och ämnet blef här discuteradt.
Sedan det blifvit i Utsk. beaibetadt, fick det samma ändalykt, som förmodligen denna min motion erhåller; men det är likväl min rättighet alt väcka motionen, och denna rättighet vill jag bevara, och jag önskar få'veta örn Hr Landtm, anser motionen vara så beskaffad, att derå kan vägras propos. till remiss.
Visserligen är det för mig ett svårt åliggande att tala i en så vältalig discussion, som den förevar., men jag önskar dock få yttra, att en föregående talare, efter min tanka, väckt en ny motion, då han uti frågan om Judarnes rättighet att till Riket inkomma, inblandat frågan om lagarna för deras existens i landet.
Denna nya motion synes mig vara förtjent af särdeles uppmärksamhet, ty det är utom all fråga, att lagarna om Judarnes rättsförhållanden och beröring med Christna böra undergå revision.
Delta är allt hvad jag nu velat andraga.
Den n Min, 153 Gr.
Att jag ej kan begripa Hr Rosenqvists motion på annat siil t, än den finnes skriftligen framställd, torde förlåtas mig.
Om jag vetat, att Stabecks motion innehåller commentarier dertill, hade jag sökt upplysningar i den; men då sådant ej vafit antydt, bär jag icke dertill baft någon anledn.
Jag kan nu i Hr Rosenqvists motion ej finna annan mening, än att lian begär, det Judar, efter tio års förlopp, icke skola få behålla de fastigheter de innehafva, och att lian således vill genom tvång, vare sig direct eller indirect, afhända dem deras egendomar.
Detta är så mycket tydligare, som motionären sjelf säger, att de skulle hafva 10 år på sig, för att skilja sig från sina egendomar.
Det är endast på grund deraf och ingalunda i följd af några sympatier för Judarne, (ty då jag hvarken inser någon nytta eller våda för landet af Judarnes härvaro, är det mig likgiltigt hvad i sådant afseende må finnas stadgadt!, som jag anmärkt, alt motionen är stridande mot Reg.F:s 16 §. och anser den icke böra blifva föremål för remiss.
Hr Frih. o. Landtm.. finna remiss kunna äga rum, så skall jag underkasta mig Hr Landtmts åsigt och hvarken begära votering eller yrka någon annan utgärd för alt få min åsigt gällande.
Jag anhåller dock att få citera ett exempel, som har mycken analogi med förevar, sak, så mycket mer, som det var samme motionär, hvars framställning dervid var föremål för Landtm:s vägran af propos.
Hr Rosenqvist gjorde vid 1828, 1829 och 18J0 årens riksdag en motion om att en hög person måtte öfvergå till protestantiska läran.
Då förklarade Landtm, den 19 Aug. 1829, att som enligt 16 §:n Reg.F. Konungen äger att ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, ansåg Hr Gr. o. Landtm, sig icke kunna framställa propos. på Hr Rosenqvists motion, hvarigenom den kom att förfalla.
Denna motion var dock endast ett önskningsmål, som icke åsyftade en så bestämd åtgärd, som det nu ifrågavar. förslaget; och när man då kunde i 16 §:n Reg.F. finna ett skäl för målets nedläggande, skulle jag tro, att denna fråga, hvarpå berörde §. helt och hållet kan tillämpas, icke heller borde i strid dermed kunna till Utsk. remitteras, utan bör förfalla.
Jag skall dock, i detta fall, underkasta mig Hr Landtm:s åsigt af grundlagen.
Jag skulle tro, att Judarne antingen helt och hållet böra förbjudas att inflytta, eller också böra de äga samma rättigheter, som andra trosförvandter, hvilka få bosätta sig i landet.
Det torde icke finnas något mera förvändt sätt, än att stänga en medborgareclass inom en alltför inskränkt verkningskrets; ty deraf följer hvad som visat sig vara händelsen med Judarne, att de inom denna verkningskrets söka att på mindre lofliga vägar 4 II. 20 .54 Den 12 Mars. tillskansa sig fördelar pä det öfriga samhällets bekostnad.
Jag skulle derföre vilja hålla med Ilr Rosenqvist derom, att inga Judar må tillåtas att finnas i landet; men då de redan så rotfästat sig här, att man svårligen kan hoppas alt få dem bort, tror jag det vore bättre, att de Judar, som redan finnas eller framdeles inkomma i landet, erhålla samma rättigheter som öfrige Svenske medborgare; och på denna grund afstyrker jag motionen.
Hr von Troil, Emil: Jag vågar tro, att vägran af remiss ej bör komma i fråga oftare, än då en framställd motion är tydligen stridande emot grundlagens ordalag, och att då någon utredning i detta afseende kan vara behöflig, bör remissen beviljas.
Frågan om vägran af remiss är så grannlaga, att man dervid hellre bör följa den liberalare tydningen, än att möjligen vägra remiss af en framställning, som icke är mot grundlagen stridande.
Deremot vågar jag hoppas, att det Utsk., hvari delta ämne bör behandlas, lärer inse, att nuvar. tid äger tvistepunkter nog, utan att man uppväcker nya stridsfrågor, grundade på religionshat och fördöma)-, som man borde kunna hoppas numera vara försvunna.
Jag får derföre tillstyrka, alt Utsk. måtte lemna såväl Hr Rosenqvists motion, som Ilr Ribbings tillägg, utan allt afseende.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Rivon Troil i hvad jag ämnade säga i afseende på remissen.
Jag vill blott tillägga, att jag icke ens tror saken vara någon tvetydighet underkastad, emedan en ordför., enligt min öfvertygelse, icke äger draga slutsatser till vägran af remiss ' från den syftning, som en motion möjligen kan äga emot den ur Pieg.F:n här åberopade föreskrift, enär denna föreskrift afser Konungens genom grundlagen åtagna förbindelse alt icke låta egendom någon godtyckligt afhändas, men ingalunda någon föreskrift för de former, som hos Ständerna skola iakttagas.
Det är Utsk., som kommer att utreda och för R.
St. framlägga, samt R.
St., som komma att besluta, huruvida denna motion i sitt syfte innefattar en stridighet med grundlagen och derföre bör fördömmas; men då den icke föreslår någon direct förändring i grundlagen eller är stridande emot Reg.F:s eller Riksd.Ordn:s ordalydelse, kan remiss derå icke vägras.
Hr Hederstjerna, Erland, hade inleranat ett anförande, så lydande:
Den vigtiga motion om indragning tilt Kronan af den till militär-, civil- samt skol-State ma och andra ändamål indelta räntor och kronotiondeansläg, emot anvisning af motsvarande summor på Rikets stat, och att vederbörande äga i Stats - Dan 12 Mari. i55 contoret erhålla behörig anvisning å sina i staten anslagna inkomster, hvarvid löningsstaterna borde så regleras, att utbetalningarna för desamma kunde ske qvartalsvis, är af en så genomgripande och till sina påföljder vigtig beskaffenhet, att den fordrar mycken uppmärksamhet och betänklighet vid dess behandling.