Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det fägnar mig att detta icke blifvit yrkadt af egentlige capitälister, ty annars skulle detta kunna väckt misstankar , att desse mindre vilja återfå sina crediterade penningar än de önska sig tillfälle att chicanera och göra en medborgare olycklig.
Om utmätningsrätten skarpes, om verkställigheten deraf göres snabbare, eller om långifvaren får en utkräfvelig anvisning på låntagarens arbetsvinst, så harju den förre vida större säkerhet för sitt capital, än han har vid bysättningsrätt, då exempel skulle kunna namngifvas, på personer, sorn häldre skulle låta sätta sig i häkte, än de genom sin flit vilja afbetala sin skuld.
Och den måste visserligen vara ganska illa känd, hvars försäkran om redlig vilja att betala, icke skulle kunna skaffa honom lån.
En hög grad af oordentlighet eller opålitlighet i caractefen måste förut undergräft hans förtroende.
Jag åberopar mig RiksDiscontens exempel, sorn så vidt jag vet, ytterst sällan begagnar bysättningsrätten, och dock vore att önska det hvarje privat långifvare, lika säkert kunde drifva in sine utlånte penningar som RiksDisconten.
Skulle åter några ynglingar, nyss inträdde på Em-; Den 12 Fébruarii. 33S betsmanna-banan vid något af de Verk , dä chicanen att hafva varit bysatt, medför tjenstelös förlust genom bortovaron af bysättningsrätten, hindras ifrån att ruinera sig emellan procentares händer, hindras att göra lån till okändt belopp för sina slägtingar och camerater, som dessa nödgas betala för att som man säger, sauvera namnets eller uniformens heder; så ser jag icke att något ondt dermed vöre skedt.
Ett så beskaffadt förmyn-, derskap må väl Staten åtaga sig för sina unga oerfarna söner.
Med afskaffandet af detta barbarisk* bruk, skulle vi således ju blott återgå till det som är och blir det bästa, redligt förlitande på Svensk manna ära och tro.
Deremot är det stadgande , sorn gaf långifvare rätt till låntagares arbete ganska gammal hos oss, fastän i senare tider till sin kraft och verkan suspenderad.
Jag skulle alltså begå en orättvisa mot Riksens Ständers Lagutskott, om jag icke tilltrodde så upplyste och lagfarne män, förmågan att kunna reglera stadgandet om rättigheten till låntagares arbete och vinsten deraf, att, utan att den ena medborgaren gjordes till den andras slaf, långif - 336 Den r5 Februarii, varena säkerhet otn successiv betalning dock blcfve betryggad.
Bilagor till PleniProtocollet för cl. i5 Februarii, N o i.
Herr Stjernstam, Ludvig:
Det ämne åt hvilket jag vågar utbedja mig Högloft Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet är så vida af vigt, som det rörer några och tjugutusen menniskors hälsovård.
Län, utsträckt på Rikets vestra kust, innehåller från Götheborgs till Christianstads Lånegräns 18 mil i längden, med en bredd af 3,4 å 5 mil- Huivudorten Halmstad , der ProvincialLäkaren har sin station , är såsom vetterligt, belägen i Länets södra del.
Länets norra del, på ett varierande afstånd från Halmstad af 14, 13, 12, 'i till 8 mil, hvars starka befolkning väl också enligt naturens ordning icke mindre än andra orter i Riket måste erfara sjukdomars allmänna verkan, kanner deremot läkaren, blott till namnet, men så mycket mera saknaden af honom, i förening med omöjligheten att på dagsresors afstånd kunna anlita Dm r 5 Feiniar ii, snlita hans biträde- Detta förhållande är o* bestridligt, likasom de härifrån sig härledande olägenheter och bekymmer för Norra Hallands hela folkstock vid minsta eftersinnande ligga för öppen dag.
Den förstnämnde omsluter hufvudorten och bjär således en lätt tillgång för Läkarevård, Den medlersta, inom hvars teritoir Warbergs stad och fästning är belägen, saknar icke eller denna förman, dels emedan der alltid finnes en Slottsoch StadsLäkare, dels emedan i svårare fall ProvincialLäkaren utan särdeles tidsutdrägt kan tillkallas, oberäknadt att denna del af Länet i anseende till härinom varande städer, Falkenberg och Warberg samt ett större antal possessionaten, erbjuder tillfälle för enskild iäkarepraktik-
Ett vida skiljagtigt förhållande inträffar med Hallands norra Jurisdiclicn; ehuru densamma innefattar en ganska betydlig folkmängd, som längesedan kunnat göra ett rättvist anspråk, på enahanda helsovård med andre delar af riket har likväl ortens väntan, att -i detta vigtiga hänseende mötas af Regeringens icke opäkalltde uppmärksamhet hittills förblifvifc fruktlös.
Jag kan icke föreställa mig att ProvincialLäkare äro anställde och på Rikets stat uppförde endast för att figurera vid möjeligen inträffande smittosamma farsoter, eller för att i Bil, till Ridd, o. Bd, Pr, i Band. 22 338 Den 15 Februarii, Länets residens handhafva styrelsen af’ de under Seraphimer-Gillet bestående inrättningar för sjukvården.
Jag har trott att en landsfaderlig omsorg för folkets helsa icke bör sträcka sig blott till åberopade allmänna fall, utan att denna omsorg närmast vinner sitt värde likasom sin ljufvaste belöning, då den vid alla inträffande sjukdomstillfälligheter erbjuder en lätt tillgängelig läkarevård.
Att deremot norr* delen af Halland under långa tider saknat hvad i detta hänseende med lika rätt varit att förvänta deraf må man lika så litet draga den slutsatts att ortens innevånare icke hafva behof af ett närmare läkarebiträde, som den att folket med liknöjdhet upptager den brist som häri sig företer.
Då endast genom känbara uppoffringar och besvär, kanske ock för sent, läkaren måste på annan ort sökas inser man lätt att allmogen häldre lemnar den sjuke åt Försynens skickelse, ån underkastar sig kostnader af nämnde art.
På sådant sätt skingras mången husfader och husmoder i förtid från den detn omgifvande afföda; på sådant sätt skördas äfven denna undan den framtid, då Staten kunde påräkna dess krafter och verksamhet.
Hvad jag nu haft äran framställa inne - Den i5 Felmarii.
55g fattar en sann målning af läkarevårdens tillstånd i den ort der jag snart ii år varit ordinarie Domare.
I denna egenskap, så väl som i många enskildta tall, kan jag vitsorda det ytterliga bekymmer och de olägenheter som ifrån brist pä en hastigare och mindre kostsam läkarevård äro oskiljiktige.
En bel allmänhet synes likväl med största fog påkalla vidtagande af en dylik amtallt.
Örtens innevånare hafva ock uti allmänna Sockenstämmor påyrkat denna medborgerliga rätt, samt ålagt sine representanter, att inför Riksens Höglofl.
Ständer frambära 24,000 menniskors i detta fall högst bekymmersamma belägenhet.
Då jag inför detta hus understödjer ortens klagan, måste jag likväl aldeles aflägsna mig ifrån Herr WulfTratsi måndagsPlenum väckte motion om en läkares stationerande i Warberg.
Det skulle visst icke vara mig emot om Warbergs stad och digtrict deromkring ännu kan bekomma flere läkare; men af redan åberopade skäl tror jag berörde motion icke förtjena ringaste afseende.
För den aflägsnare delen af norra Halland och denna är den mest befolkade, vore d<‘t ändamåls» löst och utan all nytta att stationera läkaren i Warberg, dit mängden af ortens innevånare hafva 5, 6 och 7 mil.
Deremot kräfver det geografiska läget ovilkorligen att läkaren stationeras i Kungsbacka som är ortens medelpunkt, hvarifrån han med lika lätthet sorn nytta, kan gå allmänheten tillhanda, och hvarest nyligen är etableradt ett Apothek, som 34° Den 15 Februari*, ej mindre för kringliggande ortens behof och båtnad, än för inrättningens fortfarande, oundgängeligen fordrar, att läkaren stationeras der, och icke annorstädes.
Herr Wullfrats ofvannämnde motion står således helt isolerad, ty norra Hallands läkarevård kan likt litet utgå ifrån Warberg, som från Halmstad.
Den måste inrymmas inom en sjelfständig verkningskrets, utan beroende tf, eller samband med det öfriga länet, så framt orten eljest skall komma i åtnjutande af någon väsendtlig läkarevård.
Blott i detta afseende har den sårade, den lam- och lyttglagne en billig fordran å den lättare tillgång till läkaren, som kan lindra hans lidande och intyga ett yttre vålds sanna beskaffenhet och verkan, på det Domaren, då lagen i hvarje dylikt fall skall tillämpas, äfven må hafva den tillförlitligare visshet om förhållandet, än af okunnige vittnen kan stå att ernå.
Att nu i hvarje sådan händelse uppleta läkaren på fle-i re mils afstånd, att i vådans ögnablick icke anträffa honom: att sjuk och utmattad föras fram
Och åter, örn äfven under den blidaste årstid, äro påfaglige olägenheter, som fordra ett rättvist afseende.
341 och vid öfrige allmänna läkareförrättningar vinnes.
Af alla dessa nu anförde grunder och de flere vid ett nogare skärskådande af ämnet sig framställande omständigheter och förhållanden, får jag vördsamt och ödmjukast yrka antagandet på stat af en ProvincialLäkare för norra Halland med station i Kungsbacka, samt anhålla om remiss häraf, till ej mindre allmänna Besvärs- och Qeconomie- än StatsUtskotten, till den åtgärd som pä dem hvardera ankommer.
Nrn 2.
Herr af Därtill, Isac:
Sedan tjensthjonens flyttningstid blifvit ändrad ifråu den 1 till den 2a October, är äfven angeläget att ändra Upsala höstmarknad från den 1 till den 24 October och Norrtelje höstmarknad från den ro October till den 3 November ; Ty nästan hvar husbonde, j norra delen af Stockholms, största delen af Upsala och östra delen af Westmanlands
Län, hvars arbetsfolk och tjenare färdas till dessa marknader, måste eljest nu som förr, betala deras sommarförtjenst och årslöner den 1 October och sedan sakna deras händer nära 3 veckor i stället för tillförene en vecka.
Dessa marknaders framflyttning till ofvannämnde dagar blcfve i synnerhet nyttig för de tjenande som Den rf Februnrii, gifta och bosätta sig om hosten: ty de kunna svårligen dessa veckor skaffa rum och föda åt de kreatur, de i marknaderna behöfva köpa, förrän de få tillträda sina nya boställen.
Allt hvarföre jag ödmjukeligen anhåller om detta memorials communicerande med de öfrige respective Stånden och remitterande till vederbörligt Utskott.
Herr af Dar etli, Isac-.
Ödmjukt memorial, Innehållande en enkel financeplan, som lätt kunde verkställas, utan att röra Bankens dyrbara silfvet fond, som utan rubbning i myntfot, eller minskning i rörelsecapita let kunde gifva fordringsägare och skyldige lika fördel och kunde afhjelpa penningeoredan och förlägenheten i både näring och handel.
Förutsats.
Man borde allmänt anse för asiomatikt eller oemotsägligt: 1:0.
Sverige icke nu äger tillräckeligt silfver till rörelse-capitah 2:0.
Att, om en sådan realisation eller egentlig bankrutt, skulle förklaras till 120 skiilings Cours, de skyldige blefvo mycket lidande och alltförmånga hushåll ytterligare förstörde j att, omden skulle förkla - Den 15 Februarii, 345 ras till 144» de fordringsägande blefvo något lidande, och att i begge tallen, rörelsecapita]et blefve för litet, och att Bankens siltverfond, förr eller senare, skulle medtagas i synnerhet som en stor del af Bankens skuldsedlar finnas utom riket. 4:0. att vår utländska handel nästan endast är ett varubyte, hvartill föga fordras silfver, och en handel hvars debet och credit, icke kan, på någondera sidan, gifva betydligt saldo. 5:0.
Att till vår inhemska handel och till all rörelse inom landet, ännu mindre fordras silfver} men hälst en enda sort myntsedlar till ett stadgadt, snarare småningom förökadt än minskadt Capitalbelopp, svarande mot rikets folknummer och production. 6:0. att jordbruket, grunden för all näring och handel, i anseende till de arbetande, mera rätta sig efter sedlarnes qvantitet ä qvalitet. n Anmärkning.
Detta axiom kunde synas en paradox för de oerfarne, men hvarje landtman vet, att det är omöjligt minska folklöner och dagspenningar efter myntets värde, ty största delen af legofolket sofver heldre än gör något gagn, emot en i deras tanke minskad daglön. T. e. nu de år, då spannemålen gält mindre än hälften mottillförene har det ökat många husbönders svåra lidanden med FilialDisconternes fall den mäst totala missväxten, undsättningsbetalningen, Stads* vahrors bibehållna priser, och lika dryga utskylder, att äfven nödgat* gifva arbetsfolket lika lönevilkor och dagspenningar, om jordens häfd skulle underhållas.
Åtminstone 344 Den i5 Februarii, borde vid hvarje markegångssättning, sommardagsverket alltid blilva ~ af rågtunnans pris i länet; ty med 24 sommardagsverken, bör en tunna råg färjenäs.
Nu kan den förtjena* med mindre än 15, och händerna förblifva overksamma de 9; och 7:0.
Att skadan för jordbruket således blefve oberäknelig vid all |slags realisation, då silfret icke är tillräckligt att intaga sedlarnes ställe 3 utan dessas rabatt.
Anmärkning, Om likväl skulle fordras bevis af erfarenheten, äro några ännu lefvande, som kunna minnas i hvilket djup af elände riket störtades vid 1767 års realisation eller financeoperation, med 60 procents rabatt, vid hypothek af koppar.
Flera lefva som minnas huru 10 år derefter, en börjad gynnande con^ junctur olyckligt förändrades, då ny realisation skedde med 100 procents rabatt, vid hypothek af uppiånadt silfver j och många kunna erindra sig den tid, då, i följd af 1788 års krig, det gångbara silfret försvann och Riksgäldssedlarne skapades under Ständernes garantie? utan minsta annat hypothek.
Att Riksgälds-Contoirets obliga tioner i begynnelsen utgåfvos med 3 procents löpande ränta, hvilken, då den indrogs, verkade vidrigt på opinionen, Andra felet var att denna nya sedelstock, i synnerhet efter Riksdagen 1792, ökades icke allenast till Fahnhjelmars och Långråckars dödande, utan äfven för mycket öfver behofvet, och tredje
Den 15 Fehr tia rii, 3-15 felet var: att
Bankens skuldsedlar icke då in* växlades och förstördes, utan förblefvo, jemte Riksgäldssedlarne, gångbara; allt hvarföre de sednare omsider fingo ett från 6 beständigt progressivt, till sluteligen stipuleradt 50 procents agio; men styrkan för min sats är: att de i början växlades al pari mot klingande mynt; att de länge gingo lika med Banco, att de verkade jordbrukets och iöljakteiigen ali närings och handels förkofran och att de samma ännu efter sin mångårigt myntfot, äro lika goda med Banco. P lanen. §. 1, I stöd af dessa grundsatser, borde RiksgäldsContoret öfvertaga Bankens alla fordringar och skulder, efter nu varande myntfot.
Conloret inlöste således, helst inom stipulerad tid, alla utelöpande Banco-sedlar med 50 procents tillökning, att, såsom nu, för 100 R:dr Bancosedlar skulle erhållas 150 R:dr Riksgäldssedlar, hvilka skrifvas såsom förr på 8, 12, 16 och 24 sk., från 1, 2, 5, 10, 20, 30, 40, 50, 100 och 150 R:dr, till största jemna summa.
BancoSedlarne öfverkorssades vid inväxlingen.
De nya sedlarne kunde kalla» skillingar och Riksdaler courant; dera» förfalskning, med olika format, stylar och stämplar, försvåras och blifva, jemte slantar till skiljemynt, Rikets enda gångbara mynt, under Riksén» Ständers garanti, med Kongl.
Maj:ts nådiga sanction och 345 Den 15 Februarii, få derjemte till hypothek ali, rikets pantsatta jord och fastighet.
Man kunde invända att detta hypothek ej vore tillfyllest säkert?
Jag medger blott att det vore mindre rörligt än Si Ifver 3 men frågar deremot om Bankens Silfverhypothek nu, på mångå år, varit rörligt, och om icke det, liggande i Bankens hvalf, vid lika förtroende som hemlighet, kunnat bestå af något annat än Silfver?
I nödens tid åtminstone är Sveriges brandförsäkrade fastigheter och ingen förstörelse underkastade jord, som kan vidare uppodlas och vinna högre eultur, ett åskådligt, räntegifvande och säkert hypothek.
Detta bypothek är äfven så vida rörligt, att det kan försäljas och till en del komma i utlänningens hand; men önskeligt vore: om det kunde vinna ett beständigt tilltagande Silfvervärde, och få tjena till allmän förkofran, under den tid, som fordras för Banken att samla en tillräckligare myckenhet ädel metall till sedelinlösningsfond. $• 2.
Redan år 1792 blef Banken försatt i obestånd, och hvad som då bordt göras, är nu hög tid att verkställa .'^nemligen att åtskilja Banken från RiksgäldsContoiret.
Bankens öfverlåtelse af sitt blifna opinionsmynt, borde icke 6ynas en bankrutt, då ett annat säkert Rikets Verk, infriade Bankens skuldsedlar till fullo, med lika gångbara sedlar, if lika silfvervärde och äfven, de senare åren, med sammanblandadt bypothek, eller gemensam inlösningsfond.
Den 15 Februarii. 547 Banken miste väl sin vinst af all slags utlåning; men blefve, till öfvermått, consoliderad genom sin alldeles skuldfria Silfverfond och kunde, från sin redbarhets första dag, räkna ett nytt tidskifte, Och snart anses för en af de säkraste i Europa.
Banken borde sedan blott utgifva depositionsattesrer på äfven af utlänningar insatt Guld och Silfver, Och borde årligen undfå en betydlig del af tullen och andra Rikets intrader i Silfver, till en be* Ståndigt förökad styrka som skulle verka fördelagtigt på alla utländska relationer, och i en framtid, blifva högst nyttig för fosterlandet. §• 3- Contoiret skulle öfvertaga Bankens alla fordringar och låneanstalter, i det skick de på öfverlåtelsedagen befunnos, med lika rätt som Banken; incassera och utlemna Disconts, Fastighets, Odlings- och effectlån efter nu gällande Författningar, med lika villkor, säkerhet, pant och ränta, sorn Banken; och blefve sådeles, såsom förr Banken, hjertat för all inhemsk penningerörelse, hvarifrån alla näringsådror ägde lika lif, dit
Statens inkomster återströmmade och hvarur andra dess penningeverk hämtade sina andelar, till otvifvelagtigt lika bestånd. §• 4* De nu värmde Discontlånen omsättas och inbetalas etter nu gälltnde författning.
På de 343 Den l5 Februarii. nya, som af FulSmägtige beviljas, borde ej fordras mer än 5 procents ränta, hvilken, såsom förr, alltid förut afdrages; men dessa lån borde af långväga jordägare, få sökas och omsättas på helt år, med fedela årlig Capital afbetalning.
Discont-räntans nedsättning skulle medföra önskelig verkan på all privat ränta, som en tid var 4 högst 4 \ procent; men som blifvit å 6 procent tryckande för näringsidkaren, sorn sällan får tillgodo njuta bevillningsafdraget och måtte skatta äfven för den skuld han har på sin egendom. §• 5.
Contoiret borde, så snart ' expeditionerne kunde medhinnas, efter nummer, inlösa de i fastighet, före och inom 1822 intecknade skuldsedlar, hvilka, med Fullmägtiges, långifvarens och låntagarens gemensamma bifall, transporteras på Contoiret.
Långifvaren finge Contoirets pollet som inlöstes på utsatt dag, endast till Capitalet, och låntagaren skulle förbinda sig att från samma dag, jemte 6 procents ränta årligen betala minst 4 procent af Cspitalet.
Man kunde invända.* att denna operation skulle för mycket öka rörelsecapitalet; men hvarje skuldsedel 2fsäker man är ju redan rörelsecapital?
De privata inteck^ ningarne minskades i samma mån sorn de publika ökades och man betänke: 1:0
Att härigenom närvarande mängd seqvcster-auctioner, Den 15 Februarii, ^49 a egendomar som dels, i penninge- och creditbrist, sakna köpare, dels, under klubban gå bort mycket under värdet, skulle upphöra. 2:0
Att långifvares och låntagares ömsesidiga fördel afses, och att förtroende dem emellan kunde återställas till den grad: att största de. len ej begagnar föreslagtie inteckningstransport, emedan långifvaren har svårt vid att placera sin summa lika säkert och låntagaren icke uppsäges så länge han punctuelt betalar sin ränta utan någon capitalafbetalning; mea rättigheten till inteckningstransport på publikt verk blefve högst dyrbar i anseende till allmänna creditens upprätthållelse. 3:0
Att nu förfallne egendomsvärdet och jordbrukseffecterraes pris, skulle upphjeipas så att den vanlottade landtmannen kunde, fastän i ett hårdt climat, underhålla sitt jordbruk och afbörda sig alla sina tunga pålagor; och 4:0 att penninge ockret skulle betydligen förminskas, och capitalisten häldre nedlägga sin förmögenhet i Riksgagneliga företag än i gömmor, för tillfälliga cupper.
Jag medger dock att agiotage eller penningehandel , aldrig fullkomligt kan upphöra förrän Silfver , eller sedlar som dermed tillfullo inlösas, blefvo enda rörelsecapital; men första medlet att, i en framtid, kunna vinna så lyckliga financer, anser jag vara: bevarandet och beständiga förökelsen af Bankens Silfverfond, och det andra: att emedlertid begagna ett bland allmänheten allt förtroende ägande, myntrepresentativ, till frambringandet, förädlingen och förväxlingen af fosterlandets naturalster, hvilka, i nion af pen3 35® Den 15 Februarii. ningetillgång, till förlag och drift, skulle utvidga och höja vårt jordbruk och framkalla en del hittills obegagnade näringsgrenar, ända till oväntade exportartiklar. §• 6.
Contoirefs betydliga vinst, af alla sina ut* läningar, skulle, efter hvarje års sluträkning, atlemnas till StatsVerkets behof, och således äfven kunna minska bevillningen, proportionaliter till Länens bidrag af öfver6kottet. $• 7. Bankens och Contoirets fullmägtige, Commissarier och hela personal, bord- förenas och aflönas af Statsmedlen:
Arbetet fördelas på Divisioner; af hvilka en ägde vården och räkningen öfver Sil'ret:
Hvar och en af de ofri ga bibehålla nära sin förra befattning.
En del af göromålen blefve förminskad, då inga contra- och Discooträkningar emellan Banken och Contoiret behöfdes och då penn in geställningen, efter skedd inväxling , blefve förenklad.
En del af Contoirets göromål blefve förökad, under inväxlings-tiden ; men sedan äfven förminskad , och detaillerne äro lätt fattade af det föregående. §• 8.
Man menar att omkring 5000 R:dr årligen af Sedelstocken försvinner, genom sedlars Den 15 F(-briturii. 351 fatala förslitning, eldsvådor och sjöskador rm m ; hvarföre fullmägtiges pligt blefve det sedelstocken aldrig finge förökas med mer än 5000 R:dr courant årligen, en förökelse, som, om det blefve någon, vore nyttig för en beständigt tilltagande folknummer och production; men som icke behöfde taga sin början förrän den nya sedelstockens belopp blifvit kändt. §• 9* Endast genom föreslagna åtgärder kunna privat
Discont-inrättningar, i Götheborg och rikets Stapelstäder, förmöjligas, och penninge. assosiationer, med actier och privat assignationer för rikets Norra Piovincer, till all Närings och Handels befrämjande, tillåtas. §. 10.
I händelse att Riksens Ständer finna för godt, att bibehålla SpannemåIsDirectionen , vid sista Riksdag föreslagna reglemente, kunde denna inrättning i goda år, då landet producerar spannemål öfver behofven, blifva nyttig, med vilkor, att endast inhämsk, helst torkad, spannemål uppköptes, med säkra bevis från productionsstället, till räknings-verificationer.
I händelse att nämnde
Direction anses öfverflödig torde blifva nödigt att lån, å spannemål i enskilt förvar , beviljades af Contoiret, med i procents ränta i månaden, mot lika säkra productions-bovis. 352 Dea 15 Feiniar ii.
Slutsats.
Denna plan har, jemte ofvanantydde, den stora fördel vid verkställigheten , att icke ågtadkoinrna minsta förändring i råkensätt; då Riksgäldssedlarne ärogångbare i kronans uppbörd, och i ali liqvid; då allmänheten mäst är van vid räkning i Riksgälds, och då den mästa handel ännu sker och bokföreä efter denna myntfot.
Flere skäl kunde anföra9 till styrka för mitt förslag; men utan egenkärlek skulle jag, med glädje emotskåda, och för min ringa del, antaga ett somsäkrtre, i verk, ställigheten kunde Jeda till allmänt väl.
Sveriges financesysteme , om det så kan kallas, har under sista Seklet varit högst vacklande och i samma mon menligt för modernäringen: dess olyckligaste epoque var korrt före och vid Konung Carl Xlhs död, då största delen af Rikets åker lades i linda, hvarå skog började växa, dä, i brist af händer och kreatur, mångå mantal stodo alldeles öde, då flere Rusthåll och skattehemman blifvit öfverlemnade för intet åt dem, som kunnat refutera och då t. ex. ett stort landtgods, i Westergöthland, köptes för tooo daler silfvarmynt i mynttecken, hvilka inom samma månad, i den säljandes hand, gälide lika inånga kopparrunstycken, Från 1720 till början af 174c:talet blef den mästa åkern åter upptagen , ehuru svagt brukad, och skog finnes ännu, icke mycket långt ifrån hufvudstaden, på mark som fordom Dm 15 Felruarii. fordom varit åkerj men landets egendomar fingo ett beständigt stigande värde ända till 1706, då den andra olycksepOquert inträffaJe, då de flesta landtgods
Och hemman, för en ringa penning, ombytte ägare och mangi tusende arbetande nödgades vahdfa ur riket.
Ett mantal i Uppland, t. ex. sålldes 1767 för 54 daler kopparmynt för hvilket år lilio betaltes 3000 Riksdaler Banco jordbruket sköttes, i allmänhet med vanmagt 1770 och 1780*- talen; riket producerade icke första nödvändighetsvaran till egna behof, och det sparsamma hårda myntet verkade hårdaste tid.