Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna anraärkn. har blott det lilla felet att röra en annan fråga, nemi. om sättet huru den i åtskilliga hemmans grundräntor intagna dagsverksskyldigheten skall utgöras.
Här är deremot fråga om hjelpedagsverken.
Jag vill i Frihtns minne återkalla att, i enlighet med R.
Sl:s beslut vid 1812 års riksdag, har, genom K. brefvet d. 3 Dee. 1812, blifvit förklaradt, att alla de s. k. hjelpedagsverkena, eller sådana som utöfver ordinarie dagsverkena, allmogen haft sig ålagdt såsom biträde vid kungsoch andra kronogärdar och hvarföre allmogen icke åtnjutit någon ersättning, skulle upphöra, d. v. s. alla sådana servituter, som den skattdragande allmogen hade utöfver den ordinarie skattläggningen, borde helt och hållet försvinna, ulan att någon ersättning derför behöfde gifvas.
Serskildt förklarades, alt i fråga om sådaoe hjelpedagsverken, som utgjordes vid kungsgårdar, skulle K.
M. ega i hvarje serskildt fall pröfva huruvida en sådan eftergift kunde ega rum utan att förnärma någons rätt.
Sådan serskild pröfning har i en mängd fall egt rum, och jag skulle i det fallet kunna åberopa åtskilliga K. bref, hvaribland jag vill nämna flere tillkomne åren 1814 och 1815, ettafår 1838, ang:de dagsverksskyldigheten till Marieholms kungsgård, samt ett af år 1842 m. fl.
På detta sätt har i hvarje serskildt fall, när den skattdragande allmogen haft sådane extra skyldigheter utöfver den ordinarie räntan, dessa skyldigheter blifvit upphäfde i öfverensstämmelse med 1812 års förberörde beslut.
Jag anser dä att de af allmogen, som fått sig ålagdt att biträda vid reparationer å kronans egendomar hafva samma rätt alt åtnjuta befrielse derifrån, som den allmoge, hvilken skolat utgöra denna servitut till andra behofver.
Det är således min tro, att så väl komiterades betänk., som SlatsUtskts förslag hvila på ganska god grund.
StatslJtsk:s förslag innehåller för öfrigt i afseende på underhållet af ifrågavar:de boställe, att dermed skulle förfaras på sätt författningarne föreskrifva.
För att icke splittra meningarne, instämmer jag i det förslag Frih, Palmstjerna här framställt, innefattande att ett serskildt anslag borde anvisas, motsvarande värdet af hvad de dagsverksskyldige, efter utredning, anses nu utgöra, Jag ber lil-, lika att få fästa uppmärksamheten derpå, att delta förslag af Hr Frih.
Palmstjerna är i fullkomlig conseqvence med hvad, R.
St. förut i dylika fall beslutat.
Vid en föreg:de riksdag, jag tror det var 1840—41 årens, beviljade R.
St. ett anslag till landsh. i Skaraborgs län, derföre all dagsverksskyldigheten till Marieholms, kungsgård upphört.
Det torde visserligen vara utan ändamål atf
Den 9 September f. m. 173 yrka bifall lill något som hörer till detta betänk., men jag anser mig dock pligtig alt framställa begäran om bifall till Frih. Palmstjernas förslag.
Det synes föga löna mödan att tvista med Gr.
Lagerbjelke då frågan är om att uppställa premisser och deraf draga konklusioner.
Han har vid åtskilliga föreg:dc tillfällen framställt så märkliga satser att jag för min del icke tilltror mig kunna gendrifva dem.
Jag vill emedlertid erinra om hvartill det skulle leda om den satts han här drifver skulle i full konsequens genomföras.
Hr Gr:n har nemi. sagt, att den utskyld hvarom här är fråga utgör ett plus i hemmanens skatt, jemförelsevis till hvad som erlägges af andra hemman inom länet och att det således vore en handling af enkel rättvisa alt borttaga densamma.
Vi veta alla, att hemmanen i Skåne hafva räntor som i värde uppgå till högst ringa belopp i förhållande till hvad hemmanen i det gamla Sverige erlägga.
Således uppstår härvid ett plus till de sednares nackdel.
Med tillämpning af Hr Gr:ns rättslära skulle man således efterskänka detta plus om än Staten derigenom skulle förlora en million eller kanske något mer i sina inkomster.
Dessutom tager jag mig friheten fråga Gr:n huruvida han har sig bekant om icke möjligen ifrågavar:de onus till Näs Kungsgård ingått i beräkningen af de skatter hvilka blifvit åsatle meranämnde hemman.
Någon undersökning derom har icke skett, ehuru det varit önskligt, så att R.
St. kunnat med full sakkännedom i frågan besluta.
Gr:n har vidare sagt att eftersom ifrågavande boställe är utarrenderadt så gälla icke samma reglor för underhållandet af derå befintliga byggnader som för de boställen hvilka af boställsinnehafvarne sjelf bebos.
Ja! väl för det närvande och så länge bostället är utarrenderadt; men har väl Gr:n någon visshet derom att icke detta boställe framdeles kan återställas till sitt ursprungliga ändamål och sålunda ånyo bli chefsboställe i hvilket fall samma byggnadsreglor der komma alt tillämpas som i fråga om öfrige icke utarrenderade boställen.
Man måste således besinna att underhållsskyldigheten af detta boställe skall, hvad karaktersbyggnaden beträffar komma att drabba en kassa som redan är i det närmaste ruinerad och således ändå mer derigenom skulle hotas med en sådan olycka.
Hr Sandströmer har påstått att det onus hvarom nu är fråga skulle utgöra en hemmanen öfver deras ordinarie räntor åliggande skyldighet och hemtat jemförelse derföre från den dagsverksskyldighet i afseende på kungsgårdars afbergande hvarifrån vissa hemman i sednare tider blifvit befriade.
Hr Sandströmer har likväl sjelf uppgifvit att det varit s. k. extra dagsverken, som dessa sistnämnde hemman utgjort och i sjelfva namnet ligger således ett bevis derpå att sagde dagsverken utgjort ett plus i hemmansbeskattning.
I förevande fall är förhållandet likväl helt annorlunda.
Det är nemi. uppgifvet alt skyldigheten af ålder vidlådat hemmanen.
Jag framställer nu till Hr Sandströmer samma fråga som jag nyss gjorde Gr.
Lagerbjelke, eller huruvida den värde ledamoten verkligen vet om icke dagsverksskyldigheten ursprungligen ingått i hemmanens ränta.
Veta de värde Hrrrne det med visshet 174 Den 9 September f. m. så kunde de väl också nu uppgifva det, jag betviflar dock att de derom kunna lemna några säkra .upplysningar.
Också har StalsUtsk. lika med kommiterade icke kunnat uppgifva annat skäl för den föreslagna eftergiften än det att räkenskaperne derigenom skulle förenklas.
Jag fortfar således att tillstyrka afslag.
Det är troligen allmänt kändt att de s. k. hjelpedagsverkena hvilka synnerligen i Westmanland utgått och der blifvit anslagna till Kungsöhrs och Strömsholms kungsgårdar emot eftergift af 1 T:a spanmäl pä hemmanet i sednare tider blifvit indragna och spanmålen deremot kronan behållen.
Om man nu beräknar hvad dagsverkena i fordna tider motsvarande nemi. 1 kappe spanmäl, sä om man går lill dagsverkena i Westmanland så skall man finna alt hemmansägarne hvarken vunnit eller förlorat 1 sk. på sin dagsverksskyldighet emedan de utgjort lika många dagsverken som de fått kappar spanmäl.
Hvad äter angår Skaraborgs
Län så har det der existerande förhållande med förevande ämne icke att skaffa.
Der har nemi. endast varit i fråga att de dagsverksskyldige hemman, som varit belägne öfver en mil från Mariäholms kungsgård skulle fä slippa alt vidare in natura dem utgöra, men det har icke varit fråga att helt och hållet borttaga denna skyldighet ulan de fä lösa den efter markegång.
Att nu borttaga de ifrågavande tjenslbarhelerne lill
Näs kungsgård vore naturligtvis att minska denna kungsgårds värde för framtiden, antingen den kommer alt förblifva i löningsdirektionens händer eller ifall den pä annat sätt disponeras såsom om den upplätes till boställe åt districtchefen i st. f. dess nu innehafvande lön å 5000 r:dr, medohvilken förändring denne sannolikt skulle vara mycket belåten.
Ät den, som förstår jordbruket ger den minst 5000 r:dr i afkastning.
Tager man nu bort de ifrågavande tjenslbarheterne så minskas naturligtvis dess värde.
Månne det väl är skäl att för en sådan obetydlighet som att i räkenskaperne få färre summor, än hittills, man skulle göra sådana förändringar som skulle helt och hållet förrycka gamla bestående förhållanden.
Jag säger det uppriktigt, att jag anser del likgiltigt om räkenskaperna innehålla ett par lmndradetal mera eller mindre, hufvudsaken är att hvad som finnes må bevaras; ty har man efterskänkt dem så har kronan derigenom gjort en förlust som man sedermera icke kan få ersatt ty man kan icke åter pålägga en skatt som en gång är vorden borttagen.
FIr Sandströmer har så utförligt visat icke blott denna afgifts verkliga natur, — hvaraf följer, att def är med rättvisan öfverensstämmande, att den upphörer, — utan äfven upplyst att R.
St. i likartade fall redan erkändt tillvaron af ett dylikt rättsanspråk, hvarföre det också obestridligen kan anses innefatta en obillighet om denna afgift ännu skulle bibehållas för ifrågavande hemman.
Hr Printzenskölds jemförelse med Skånes hemman torde således icke hafva någon tillämpning pä förevande fall och förtjenar derföre icke något afseende.
Cederströms anmärkn., att genom Frih.
Palmstjernas förslagen förlust skulle uppkomma för Staten är det mig alldeles omöjligt att inse hvaruti denna Den 9 September f. m. 175 förlust skulle beslå.
Icke kan det vara för regementet, hvilket i st. f. dagsverkena af allmogen, enl. förslaget skulle af Staten få en penningesumma, motsvarande den nytta bostället förut haft af ifrågavar:de tjenslbarheter.
För regementet blefve det hädanefter möjligt, att använda det sålunda tillkomna anslaget der det häst hehöfdes och icke uteslutande till underhållande af boningshusen å Näs kungsgård och af en sådan frihet kan jag icke inse någon den ringaste skada så vida man icke skulle vilja antaga alt regementet använder medlen på ett mindre nyttigt sätt; ett antagande, som man icke gerna kan göra.
Då är det väl gifvet att regementet icke det ringaste förlorar deruppå att det får penningar frän Staten i st. f. liernmansboernes tjenslbarheter endast att det förra motsvarar hvad hemmanen hittills utgjort hvilket i Frih.
Palmstjernas förslag är föresedt och förutsatt.
Det lärer föga tjena till något att i denna sak tvista eller att söka öfvertyga sine motståndare, då de synas icke vilja taga skäl.
Men då man framkommit med oriktiga uppgifter anser jag mig likväl böra visa rätta förhållandet.
Man har påstått att kommitterade icke haft något annat skäl för det väckta förslaget än för att införa enkelhet i räkenskaperna och att detta vore ett allt för obetydligt ändamål.
Innan man framkommer med sådana påståenden torde det dock vara lämpligt att man gjorde sig mödan genomläsa det betänk, man klandrar.
Jag anhåller att få uppläsa hvad kommitterade verkligen sagt.
Det lyder så: ”Då intet giltigt skäl synes förefinnas, hvarföre med underhållet af åbyggnaderne af herörde öfversteboställe skall tillgå annorlunda, än vid andra så beskaffade boställen, och allmogen för detta ändamål vidkännas ett serskildt onus utöfver hvad i allmänhet åligger hemmanen i orten, hvilket ock, lika med det nyss förut omförmälde, utgör ett af de mänga undantagsstadganden, som bidraga till kameralväsendets invecklade beskaffenhet och om enkelhet skall vinnas, böra undanrödjas, hemställa kommiterade underdigst etc.”
För hvar och en som är alklrig så litet hemmastadd i Svenska språkbruket torde det visa sig att hufvudskälet för framställningen var att allmogen i berörde fögderier borde befrias från ett onus, som vore dem ålagdt utöfver hvad i allmänhet åligger hemmanen i orten och att enkelheten i räkenskaper blott omtalas såsom en bisak.
Cederström har talat om dagsverken till Strömsholms kungsgård, hvilka allmogen, i st. f. att utgöra in natura, numera får lösa med spanmål.
Jag vet icke hvad det har med nu förevande sak att skaffa.
Cederström har äfven funnit att det varit ganska naturligt om man indragit till Mariäholms kungsgård anslagne dagsverken från hemman som varit belägna mer än 1 mil från gården, samt yttrat, att de dagsverksskyldige naturligtvis fått ersätta dessa dagsverken enl. markegång.
Men delta efter Frihms tanka naturliga är dock icke enl. med verkliga förhållandet ty R.
St. hafva derom tagit en annan mening samt helt och hållet befriat de skattdragande från denna skyldighet utan någon ersättning.
Deremot har Staten anvisat ett anslag till dåvande boställsinnehafvare!! på det denne icke skulle lida 176
Den 9 September f. m. något genom åtgärden.
Detta förhållande hade sin naturliga grund deruti att dessa dagsverken voro s. k. hjelpedagsverken.
Hr Printzensköld har sagt att just den omständigheten att jag kallat det nyssnämnde onus, extra dagsverken, visar, att de icke äro af samma beskaffenhet som de nu ifrågavande.
Jag tager mig dock friheten påstå att så är.
Jag har sagt att i båda fallen fråga var om s. k. hjelpedagsverken, åsätta hemmanen utöfver deras vanliga genom skattläggning bestämda dagsverksskyldighet.
Följden deraf är således, att allmogen i vissa fögderier nu har sig ålagdt såsom en servitut att biträda vid underhållet af byggnaderna vid
Näs kungsgård, liksom allmogen på flera andra ställen i Sverige men hvarifrån (med undantag af provinsen Skåne) befrielse vunnits.
Jag anser det derföre vara billigt att samma fördel äfven tillgodokommer allmogen i nu ifrågavar:de fögderier.
En talare har sagt, att det vore förgäfves att här yttra några skäl.
Hvad mig beträffar, sä är det just derföre att jag anser sådant icke vara fruktlöst som jag nu ånyo uppträder.
Här yttrades nyss att dessa båda fögderier borde slippa att utgöra den ifrågavande dagsverksskyldigheten emedan andra, som haft en dylik sig ålagd blifvit derifrån befriade.
Om, t. ex. ett hemman blifver förmedladt, skola då alla andra hemman som behöfva förmedling också erhålla den, utan att ägarne derom anhålla?
Månne väl de dagsverksskyldige inom berörde fögderier hafva begärt en sådan rättelse?
Och om så skcdt hvarföre hafva kommiterade icke omtalat det?
Hade någon dylik begäran verkligen afgifvits, så hade den väl gått den vanliga vägen genom Kammarcolhm.
Men om ingen ansökning skett, hvarföre hafva då kommiterade framkommit med detta ämne? månne det icke är för skatteförenklingens skuld, som förslaget tillkommit?
En anledn. dertill är att finna i den omständigheten att enl. öfverskriften på betänk, skatteförenkling varit hufvndföremålet för kommiterades arbete.
Det vore visserligen den grundligaste af alla skalteförenklingar att taga bort skatten, ty derigenom undviker man allt bryderi vare sig med uträkning eller uppbörd.
Hittills har man ansett kläderna vara mindre värda än kroppen, men nu lärer förhållandet vara omvändt, hvad statsinkomsterna beträffar.
Jag skulle tro, alt R.
St. icke borde vara så angelägna örn att blifva af med Statens inkomster alt de, utan den skattskyldiges anhållan om någon lindring, kasta bort sina tillgångar.
När det är fråga om att gifva en obetydlig lön af blott 50 r:dr åt en klockare eller annan dylik person hvilken en fattig församling icke sjelf kan underhålla, då har StatsUtsk. icke några penningar utan tillstyrker R.
St. att afslä den K. proposin i ämnet.
Men då det faller en kommité in att kasta bort ett par hundra riksdaler då äro penningarne icke af något värde.
Jag talade om förmedling.
Med dylika ärender kan R.
St. sig icke omedelbarligen befatta, utan det är öfverlåtet _åt vederbör.-de embetsverk alt, i vanlig ordning, deröfver besluta.
Ar det nu skäl för R.
St. att afgöra ifrågavande sak utan vederböndes hörande?
Hvar - Den 9 September f. m. 177 Hvarken komilerade eller SlatsUtsk. hafva ansett ett dylikt hörande nödvändigt; men enl. min tanka borde saken dock först utredas i krigs- och kammarcollcgierna, emedan hon rörer båda dessa verk.
Palmstjerna har föreslagit ett sätt att gå till väga för att vinna det ändamål han anser vara rigligast.
Det är möjligt att den utväg han föreslår är god.
Men månne det är rätt. att besluta först och undersöka sedan?
Enl. gammal ordning har man förut alltid handlat tverlom.
Så bör man väl göra äfven nu då det allmännas fördel är i fråga.
Jag hemställer derför vördsamt, att R. o. Ad. icke måtte på förhand besluta något i detta ämne utan afslå betänk.
Om R. o. Ad. samt R.
St. i allmänhet skulle besluta alt begära en utredning af frågan, pä sätt Frih.
Palmstjernas förslag åsyftar, så innefattar ju detta egentligen en påminnelse till Regeringen att hon icke uppfyllt sin pligt.
Men månne det är skäl alt göra en sådan påminnelse?
Undersökning tillkommer egentligen de underordnade myndigheterna.
Finna Konungens rådgifvare någon rättelse vara af nöden, sä behöfva de alldeles icke någon rekommendation från R.
St. för alt få en utredning i gäng.
De behöfva endast anmäla behofvet deraf hos Konungen som då väl vidtager de åtgärder, Han kan finna lämpliga.
Huru man än betraktar saken, synes den mig vara på oriktigt sätt framkommen.
Hr Sandströmer har trott att jag icke genomläst komiteradés betänk, derföre alt jag icke velat sätta tro till hvad detsamma innehåller.
Detta är likväl tvänoe särskildta saker.
Jag har icke velat sätta tro till hvad i betänk, blifvit anfördt gående ut på att dagsverksskyldigheten till Kungsgården
Näs skulle vara ett plus i hemmanets onera som icke pä annat sätt blifvit ersatt.
Jag anhåller att få fästa den värde talarens och Ståndets uppmärksamhet derpå, att R.
St. förut förehaft en fråga ang:de rusthållsskyldige i Kungsöhrs fögderi af Westmanlands
Län, hvilka yrkat att som de hade en plus i beskattningen bestående af dagsverken till Kungsöhrs ladugård, hvilket onus rusthäll eljest icke hade sig ålagdt, sä borde de få befrielse derifrån, eller åtminstone ersättning derför i form af augmenlsränta.
Krigs- och kammarcollegierna hafva deröfver varit hörde, och pluraliteten derstädes hafva förordat ansökningen.
K. M. har ock i denna syftning aflålit nådig propos.
Bland handlingarne i målet finnes äfven ett yttrande af mig hvari verkliga förhållandet utreddes.
Jag har nemi. såsom embetsman alltid haft för vana att efterse i handlingarne huru med saken verkligen sig förhåller innan jag afgifver milt votum.
Delta gjorde att då målet förehades jag log mig före att genomläsa gamla akter hvilka öfriga ledamöter icke ansett nödigt; ty de hade ju bref från Carl XI ronde frågan, der berörde dagsverksskyldighet var stadgad och dä tyckte de det vara något naturligt och klart att vederbör:de borde få ersättning för denna utöfver hemmanens vanliga grundskatt dem ålagde dagsverksskyldighet.
När frågan förekom hos R. o. Ad. visade jag med handlingar alt vederbönde vid indelningsverkets uppgörande fått sig ersättning anslagen i augmentsräntor.
Detta hade 9 H. 12 178 Den 9 September f. m. till följd att ehuru StatsUtsk. tillstyrkt K.
M:s propos. måste dock dess egna harvande ledamöter i täppet begära återremiss, hvarefter förklarades att som det genom handlingar, rätteligen genomsedde, blifvit upplyst, alt hemmanen redan fått ersättning, sa ansågs deras ägares anspråk vara otillbörligt.
Jag frågar nu Ht Sandströmer om han, i fråga om indelningsverket kan påstå att icke rotarne fått full ersättning för hvad de utgjort till Kungsgården.
Carl XI var en noga karl isynnerhet då det var fråga om indelningsverket.
Han lät sig icke vilseföra hvarken pä den ena elier den andra sidan och då Han anslog dagsverken från hemman till en kungsgård såsom t. ex. till Kungsöhr, så var det gifvet alt de vid indelningen skulle fä ersättning derför.
Detta var klart för mig redan innan jag läste handlingarne i målet, men dä jag slog upp acten så fann jag på det redan omnämnde förhållandet.
Hade nu collegierne äfven varit hörde öfver nu ifrägavande ämne innan det kommit till R.
M. sa är det troligt att någon inom collegierne funnits som upplyst att it'rågavar:de allmoge verkligen fått full ersättning och således icke nu har rätt att åtnjuta någon befrielse.
Jag vet icke hvarföre man skall gå så här lösligen tillväga.
Vidare får jag anmärka att i 1 SI5 års kungörelse hvilken utfärdades pä grund af R.
St:s beslut, såsom Hr Sandströmer anmärkt, att dagsverken, anslagne till vissa behof skulle indragas, har K.
M. förklarat att det skulle ske såsom R.
St. föreslagit likväl med undantag af den dagsverksskyldighet, som kunde på grund af redan utfärdade författningar indragas.
Det är beklagligt att R. o. Ad. icke har någon författningssamling så att man kan uppläsa den författning man åberopar.
Jag får på det högsta tillstyrka Ståndet att skaffa sig en sådan samling för alt vara tillhands i debatter sädane som denna.
Nu måste man ur minnet referera dem.
Jag tror icke att mitt minne i den vägen felar, men detta är dock icke rälta sättet att öfverbevisa sina motståndare, utan man borde med författningen i hand kunna visa dem huru den verkligen lyder.
Jag fortfar att tillstyrka att man fortfarande måtte vidblifva hvad som förut varit häfver och att R. o. Ad. för den skull måtte ogilla denna punkt.
Att den beskyllning
Hr Sandströmer behagat framkasta emot mig, att jag icke skulle hafva genomläst det betänk, emot hvilket jag riktat mina anmärkmr och att jag till följd deraf tillåtit mig oriktiga uppgifter, återfaller på honom sjelf.
Det skall hvar och en finna, som ånyo genomläser den af honom nyss upplästa del af komiterades betänk., hvilken ligger till grund för StatsUtsk:s tillstyrkande i förevaride punkt.
Ty man skall förgäfves deraf draga annan slutsats, än alt det är räkenskapernas förenkling, som utgör hnfvudskäiet för komiterades tillstyrkande.
De hafva berättelsevis anfört förhållandet såsom varande ett undantagsstadgande, med tillägg, i förbigående, att det icke funnes något giltigt skäl att bibehålla ifrägavar:de onus; men den sä mycket beprisade enkelheten i räkenskapen qvarstår ändå såsom hufvudskål.
Jag frågar om ett sådant skäl bör tillerkännas någon giltighet.
Mig synes det Den 9 September f. m. 179 hafva varit bättre, om StatsUlsk. tillstyrkt en utredning af saken och en underd. anhållan att K.
M. derefter ville i ämnet till R.
St. aflåta nådig propos. på det ali R.
St. kunde blifva i tillfälle alt deröfver besluta med lika mycken sakkännedom, som då frågan var om eftergift af de dagsverken som utgöras af rusthällshemmanen inom Kungsöhrs fögderi.
Öfverläggningen förklarades härmed fulländad; hvarefter H r G r. o. Landtm, framställde, att i afseende på ifrågavande punkt, hvarå ingen begärt bifall, blifvit yrkadt dels afslag derå, och dels antagande af Frih.
Palmstjernas förslag innehållande: ”Det vissa socknar uti Stora Kopparbergs län ålagde onus af s. k. Näs Kungsgårds reparalionsmedel skall upphöra sä snart fullständig utredning af dess belopp eller värde i penningar under åren 1828—1847, hunnit ske och vid näst derefter inträffande riksdag motsvande anslag af statsmedel till fullt riksdalertal för regementet å riksstat uppförts”.
Dä nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. afsloge ifrågavande punkt af Utsk:s utlåt., ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade att han funnit ja öfvervägande. 9:de punkten.
Då H.
Ståndet afslagit 3:dje punkten ang:de räntornes förvandling till penningar anser jag att den nu föredragne punkten dermed har förfallit, och hemställer jag att Hr Gr. o. Landtm, mätte till Ståndet framställa en sådan propos.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att R. o. Ad. torde finna, att till följd af dess i afseende på 3:dje punkten fattade beslut, den nu förevar:de 9:de punkten, som dermed stöde i omedelbart sammanhang, hade förfallit.
Ropades ja. 10:de punkten.
Lades till handlingarne. ll:/e punkten.
Dä här är fråga om förvandling af en ränta till penningar torde R. o. Ad. finna, att det är samma förhållande med denna punkt som med de föreg:de nemi. att densamma till följd af beslutet om den 3:dje har förfallit.
Hr G r. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, alt denna punkt, till följd af R. o.
Ad:s i afseende på 3:dje punkten fattade beslut, hade förfallit.
12:te punkten.
Då enl. R. o. Ad:s beslut de gamla räntorne icke skola förvandlas och någon ny ränta icke kommit i fråga, torde R. o. Ad. finna, att denna punkt har förfallit. 12* Ren 9 September f. m. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att äfven denna punkt, (ill följd af Ståndets ronde 3:dje punkten fattade beslut, hade förfallit.
Ropades ja. 13:rfe punkten.
Bifölls. 14:de 'punkten.
Mig synes att det är samma förhållande med denna punkt som med de föreg:de.
När R. o. Ad. afslagit 3:dje punkten så kan den omgång vid skattläggningen, som här blifvit föreslagen icke komma i fråga utan torde förslaget förfalla.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han väl icke funne att denna punkt kunde anses hafva förfallit till följd af R. o.
Ad:s afslag å 3:dje punkten, men likväl, dä ingen yrkat bifall
A den nu förevarrde punkten, linge hemställa om R. o. Ad. ansåge densamma böra förfalla.
Ropades ja. 15:rfe punkten.