Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har nemi. endast föreslagit, att på kont:s stat skulle upföras ett visst gifvet anslag till betäckande af ränta och amortering å skulden, samt alt bland kont:s öfrige utgifter detta anslag äfven skulle uptagas.
Härigenom har likväl det af mig nyss uplästa stadgande icke blifvit upfyldt, enär enl. detsamma en viss bevillning skulle åtagas och anslås.
Antingen detta stadgande är lämpligt eller ej, bör väl detsamma, så länge det finnes i Grundlagen, tillämpas.
Ett annat skäl, hvarföre Utsk:s förslag i detta mom. icke år rigtigt, är del, alt Utsk. i ett sednare mom. begärt K.
M:s sanktion å beslutet, för alt derigenom få större säkerhet samt stärka Statens kredit, men på det sätt Utsk. upställt sitt förslag, så, i fall K.
M:s sanktion erhålles, har man icke bekommit någonting annat än K.
M:s namn pa ett papper, ty någon säkerhet har derigenom icke blifvit långifvaren beredd.
Delar nemi. tydligt, att om R.
St. skulle vilja kringgå stadgandet, äfven 110 Den 20 September e. m. sedan K. M:s sanklion, på sätt Utsk. föreslagit, vore gifven, kunna R.
St. bland andra utgifter uti Riksg.-kont:s reglemente intaga jemväl denna, men, vid beräkningen af Riksg.-kont:s inkomster, beräkna dem så mycket högre än det belopp, hvartill de i sjelfva verket kunna komma atl upgå, att en brist sålunda upstår, motsvarande det gifna anslaget till ränta och amortering, hvilka då af Fullmägtige måste genom nya län betäckas.
Om säkerheten skall vara orubblig, måste man ställa så lill, att, sedan R.
St. fattat sitt beslut om länets nptagande samt K.
M. samma beslut sanktionerat, Fullmägtige ega alt Riksdag efter Riksdag och utan att något vidare beslut deröfver blifver fattat, till sin disposition hafva medel alt använda till ränta och amortering, samt att dessa medel icke kunna från ändamålet ryckas, utan R.
Sl:s och K.
M:s gemensamma beslut.
Jag anhåller derföre vördsamt att R. o. Ad. täcktes återremittera delta mom.
Den siste talaren har egentl. anfört 2:ne skäl för återremiss af nu föredragna mom.
Det ena är, atl 6tt:le §:n R.
F. skulle lägga hinder i vägen för bifall till morn., oell det andra, alt såsom morn. nu är, i jemförelse med 10:de morn., upstäldt, skulle K.
M:s sanklion ä detsamma icke kunna gifvas.
Hvad den första anmärknm beträffar, vågar jag bestrida densamma.
Uti 6(i:te §:n R.
F. står visserligen: att R.
St. skola ”genom serskild bevillning tillskjuta de medel, som för betalande af denna gäld, till ränta oell kapital, oumbärliga finnas,” och 59:de §:n omnämner ordet bevillning, men uti 60:de §:n står tydligen uttryckt hvad med bevillning menas; det beter der: ”lill dessa sednare (bevillningar nemi.) räknas tull- och accis-medleo, poslraedlen, chartaesigillatae-afgiften, husbehofsbränneri-medlen samt hvad R.
St. dessutom serskildt hvarje Riksdag såsom bevillning sig åtaga.”
Denna serskilda eller allmänna bevillning bar också, allt sedan Carl XII:s tid, utgått till betäckande af Rikets gäld' och det är således tydligt, alt denna allmänna utgör den serskilda bevillning, som uti 66:te §:n omförmäles.
Då denna bevillning, till följe af dess natur, omedelbarligen ingått och ännu ingår till Riksg.-kont. för betäckande af Rikets gäld: är det klart, att det årliga anslag, som, enligt detta morn., skulle afsättas, utgör den del af bevillningen, som för summans anskaffande erfordras, samt alt följaktligen 66:te §:n R.
F. blifvit till fullo tillämpad.
Lagerbjelkes sednare anmärkn., att K.
M. skulle vara förhindrad att, såsom ordalagen nu äro, gifva sin sanktion åt 7:de morn., jemfördt med det 10:de, vill jag derom icke yttra mig, men då R. o. Ad. har den förmånen, att i afton bland sig räkna flera af Konungens rådgifvare, hvilka säkert kunna gifva Ståndet en bättre ledning för dess omdöme i denna fråga än någon annan, så, i fall någon af dessa Hrr anse, att K.
M:s sanktion kan vara beroende af de i 7:de morn., jemfördt med det 10:de, begagnade ordalag, vill jag icke motsätta mig en återremiss, men, i motsatt fall, yrkar jag bifall på mom.
Den 20 September e. m. lil Hr Hjerta:
Äfven jag vågar vördsamt anhålla om ålerremiss, hufvudsakligen i ändamål alt få beloppet af det till ränta och amortering anvisade årliga anslag ändrad!.
Utsk. har nemi. föreslagit, att anslaget skulle svara ”emot 5 proc. å det belopp, som enl.
St:s beslut skall uplånas.” Jag yrkar, att, i st. f. 5, måtte sättas minst 6 proc.
Om vi besinna, att de föremål, för hvilka Utsk. tillstyrkt ett stats-skuldsystem, hufvudsakligen utgöra jernvägarnes tillvägabringande, så måste vi- väl också föreställa oss, att om de jernvägar, raau ämnar anlägga, äro utaf något värde, böra de sjelfve inom en icke alltför lång tidrymd kunna återbetala de för deras anläggning utgifne summor, eller åtminstone lemna så stora inkomster, att återbetalningen, med biträde af de anslag, som staten (lifver, antagligen kan ske inom J:dels sekel.
Enl. den af Utsk. lemnade upgilt, åtgår 28j år för att kunna amortera ett lån, hvarå 4 -proc. beräknas såsom ränta ocb 2 proc. kapital-afbetaining.
Men för alt ej missräkna sig, torde del vara absolut nödigt att antaga, att lån efter pari kurs för framtiden icke alltid kan erhåilas emot 4 proc., och detta är ju till och med redan nu ifrån början pluratitetens öfvertygelse.
Om man dä icke erhåller folia kapitalet till 4 proc., utan nödgas antaga sä stor rabatt, att räntan svarar emot 4j, och i följd deraf nödgas utgifva ett större antal obligationer, för att få den erforderliga summan, så drager det ju ut några 30 år innan lånet amorteras.
Jag hemställer, om det är klokt, att, i och för ett sådant företag som jernvägars anläggning, antaga en så lång amorteringstid.
Man sätter sig derigenom i ett dilemma, då R.
St. å andra sidan hindra sig sjelfve all återbetala dessa lån, ifall de skulle kunna göra det.
Här är visserligen sagdt, att de beslut, som i detta afseende nu komma att fattas, hafva icke afseende på något annat än de lån, sorn R.
St. kunna bevilja i och för jernvägar; men då StalsUlsk. uti ett följande Betänk, afslyrkt alla anslag till de s. k. stamlinierna, kan jag icke förstå, alt de ifrågasatta lånen nu skola behöfva utgå till så stort belopp, att man behöfver fixera en i tiden så långt utsträckt amortering.
I det hela förekommer det mig som om Ulsk:s mening med alla dessa bestämmelser ang:de ränta och amortering endast varit att fastställa en regel i detta afseende för kommande Ständer, emot hvilken princip jag får framställa enahanda anmärkn. och invändning, som jag log mig friheten göra vid 3:dje morn., hvilket R. o. Ad. behagade återremittera.
Jag instämmer alltså med de talare, som yrkat ålerremiss, men med serskildt afseende derpå, att ränta och amorlissement må beräknas till 6 proc., i stället för 5, som Utsk. föreslagit.
Jag tror visserligen, alt StatsUtsk. afsell den 66:te §:n i Reg:sF:n,då Utsk. i 7:de mom:tet föreslår: ”att ett årligt anslag, svarande emot 5 proc. å det belopp, som enl.
Sl:s beslut uplånas, skall på Riksg.-kont:s stat upföras”, men dessa af Utsk. begagnade ordalag kunna likväl tydas så, att det, som till gäldande af Statsskulden å kont:s stat upföres, komme att utgöras af andra medel än bevillnings-.
Riksg.-kont. kan t. ex. få så många utgifter alt bestrida, att kont. nödgas uplåna penningar 112 Den 20 September e. m. och med dessa gälda räntan å statslånen.
Om det så skulle komma att tillgå, vore icke bestämmelserna uti 66:te §:n Reg:sF:n iakttagne.
För att förekomma missförstånd i detta hänseende, torde del vara nödigt ali uti mom. införa några ord, hvilka närmare uttrycka, alt det årliga anslaget skall utgå af den till Riksg.-kont. inflytande bevillning.
M:s sanktion af de beslut, som R.
St. i afseende på fonderade lån komma att fatta, har Ulsk. uti sin slutmening hemställt: ”att R.
St. måtte i underd:t anhålla om K. M:s Nåd. fastställelse å de beslut, som af R.
St. varda meddelade, 'angående kapital- och rånle-liqviderna för oftanämnde lån, jemte dermed sammanhängande frågor,” men om K..
M:s fastställelse är erforderlig för kapital- och ränte-liqviderna, torde den med ännu större skäl erfordras för uplagandét af lån, ty om dessa lån äro af något betydligare belopp, kan man h#fva skål att betvifla, att penningar kunna, ulan K.
M:s fastställelse å lånens uptagande, erhållas.
För närvar:de har Riksg.-kont., endast på grund af R.
St:s beslut och genom kungörelser i allmänna tidningarne, n plån t betydliga summor, dock icke öfver 2 å 3 millioner.
Sådant är med vår grundlag helt och hållet öfverensstämmande.
M:s Nåd. sanktion å R.
Sl:s beslut, ang:rle dylika låns uptagande, har hittills icke egt rum; men då stora summor i och för framtiden äro ämnade att uptagas, och då Utsk. ansett behöflig! och äfven föreslagit, att K. M:s Nåd. sanktion skulle begäras för kapital- och ränte-liqviderna för länet, så följer deraf, enl. min tanka, att K.
M:s fastställelse äfven pä låns uptagande hörer till saken.
Utsk. slutar visserligen sin hemställan med orden: ”jemte dermed sammanhängande frågor;” men deruti kan väl icke inbegripas sjelfva lånens uptagande, utan endast de mindre detaljerna af saken.
Lagerbjelke anser jag att 7:de mom:let bör återremitteras, på det att Utsk. må få tillfälle att taga frågan i förnyadt öfvervägande.
Hr Rildt:
Palmstjerna förklarat, alt han anser, att en redaklionsförändring af 7:de och IO:de momme är nödvändig, på det all man må kunna erhålla K.
M:s sanktion, vill jag icke motsätta mig en ålerreraiss af 7:de mom:tet.
Jag ber likväl ali, med anledning af Frihms yttrande, få fästa upmärksamheten deruppå, att i afseende på sednare delen af 10:de mom:tet är K.
M:s sanktion numera icke behöflig, sedan R. o. Ad. uti första momdet beslutat det tillägg, att de ifrågavar:de lånen skola användas till de företag, som af R.
St. blifva beslutade och af] K. M. sanktionerade.
I afseende på den af Hr Hjerta framställda anmärknm emot de af Utsk. föreslagna 5 proc., tager jag mig friheten nämna några ord.
Det är gifvet ali bestämmandet af denna proc. icke kan bero på någonting annat än den frågan, huru långt in uti framtiden sträcker sig arbetets nytta, och på huru lång tid bör till följe deraf kostnaden fördelas.
1 betraktande häraf och då vid denna Riksdag det är fråga om jernvägars anläggning, har Utsk. ansett, att 5 Den 20 September e. m. 113 5 proc. vore lämpligt att bestämma, hvarigenom den nedlagda arbetskostnaden inora 42 år vore återbetald, hvarefter framtiden erhölle jernvägarne lill skänks.
Hr Hjerta har äfven anmärkt, att det är godt och väl att man vill hafva jernvägar, men StatsUtsk. har blott framställt en abstrakt teori, hvilket, såsom talaren sade, bäst synes deraf, alt Utsk. upgjort grunderna till ett fond-system, utan att anvisa medel till jernvägars anläggning.
Jag får i anledning deraf förklara, att Utsk. vid behandlingen af denna fråga ansåg nödigt, att först bestämma, efter hvilka grunder medel borde lill jernvägarne anvisas, på det att man, då frågan om sjelfva jernvägarne förekom, icke skulle vägra anslag till deras utförande, på den grund, att man icke visste hvarifrån man skulle kunna erhålla flera millioner R:dr.
Nu gick det så olyckligt, att, sedan fondsystemet blifvit godkändt, sjelfva hufvudfrägan om jernvägarne afslogs, och om nu StatsUtsk. vore sista instansen, så skulle man kunna säga, att jernvägsfrågan vid denna Riksdag blifvit tills vidare upskjuten, men då Utsk. icke utgör sista instansen, utan slutliga afgörande! tillkommer R.
St., beror det på hvad beslut R. o. Ad. samt de öfriga Stånden i detta hänseende falla.
Om Hr Hjerta vill gifva sin röst lill anslags beviljande för jernvägarne, måste också Hr Hjerta vilja medgifva det på sådana grunder, som för företagens åstadkommande äro mest ändamålsenliga och fördelaktiga.
Af hvad jag nu tagit mig friheten anföra, tror jag, alt R. o. Ad. skall finna, att StatsUtsk. haft tillräckliga skäl för tillstyrkandet af 5 proc. såsom ränta och kapital-afbetalning af de uptagna lånen.
Det är visserligen godt och väl alt en af mina motståndare har, såsom skäl för bibehållandet af den af Utsk. föreslagna bestämmelsen 5 proc., åberopat hvad han behagat kalla ”den olyckliga utgången af jernvägsfrågan hos Utsk.”, samt yttrat en förhoppning, att detta beslut skall blifva kullkastadt; men jag tror, att om också en ledamot af Utsk. individuelt hyser denna åsigt, bör han väl dock underordna sin mening under majoritetens så mycket, att han ej har någonting emot, alt det ena Utsk:s förslag står i konseqvens med det andra.
Om jag får antaga, att han utgår från en sådan grundsats, synes mig, alt han medgifvit hvad jag påstått, nemi. att om ett sådant beslut fattades och om Utsk:s förslag rör:de jernvägarne bifölles, hade man råkat in på den af mig förut antydda oriktiga princip, att vilja försöka binda kommande Ständer i deras beslutande rätt.
Hvad beträffar lämpligaste tiden i afseende på amorteringen af de lån, som för jernvägarne komma alt ulgifvas, anser Hr Bildt, att man bör beräkna denna tid efter långvarigheteu af den nytta, som en jernväg kan medföra.
Långvarighelen af denna nytta anser jag alt man bör kunna beräkna så länge jernvägen håller, ty under den tiden bör han väl kunna göra nytta; och i detta afseende skull e man kunna säga, som en skjutsbonde i Dalarne sade om en bac^e, som den resande fann besvärlig, och frågade huru länge den skulle 12 H. 8 114 Den 20 September e. m. räcka, ”åh jo, nog räcker han i vår tid alltid!”
Om man nu bör kunna säga, att jernvägarne, en gång färdiga, böra kunna räcka, icke blott i vår, utan äfven i våra efterkommandes tid, tror jag likväl, att det finnes vissa probabilitets-gränsor, inom hvilka man bör hålla sig i afseende på återbetalningen af anläggningskostnaden, så vida man vill följa en någorlunda förnuftig hushållning.
Om jag nu antager att, för amorteringen af ett lån efter G proc., åtgår Jjtdels sekel, finner jag att denna tid kan anses omfatta nära nog 1 i generation af de lefvande, under deras fullt verksamma ålder; förminskar jag äler amorteringen så mycket, alt, under förutsättning att någon egentlig inkomst, till återbetalning af hvad jernvägen kostar, icke af densamma erbålles, 42 år åtgå, kommer jag in nästan på en 3:dje generation.
Vi skulle således fatta ett beslut, hvars varaktighet räcker ända in på 3:dje generationen, och jag tror derföre, alt del är skäl att tänka på hvad en ryktbar skriftställare yttrat just i fråga om rättigheten att lagstifta för efterkommande, alt det finnes icke två ting, mellan hvilka är så litet sammanhang, som emellan de varelser, hvilka redan äro döda, och de, som ännu icke finnas lill, d. v. s. de ofödda.
Den generation, som nu finues, har icke rättighet att kasta på den generation, som först kommer att födas sedan vi bortgått, några åligganden för arbeten, hvilkas frukter kan vara tvetydiga.
Hvarje dag har sin tunga och hvarje generation har sitt alt tänka på.
Om man resonnerar på det sältet, att man har rättighet att, för beredande af en supponerad välgerning, pålägga efterkommande en börda, samt alt, såsom Utsk. yttrat, den kommande generationen icke kan blifva missnöjd, om den derigenom får ökade skatter, så tior jag, all man med mera skäl kan säga, att våra efterkommande skola hålla oss räkning och välsigna oss, om vi icke hafva lågt stora böTdor på dem.
.lag tror, alt en efterkommande generation befinner sig i samma förhållande, som de efterkommande i en familj, hvilka mest välsigna sina förfäder, om de lemna dem egendomar, som icke äro för myckel skuldbelastade, och i öfrigt låta dem sjelfve få besörja sina egna angelägenheter utan band af alltför många förut gjorda dispositioner.
Då redan flera talare dels begärt, dels medgifvil återremiss å ifrågavarule morn., bör jag icke hafva för afsigt all yrka bifall, men jag önskar inlägga en bestämd gensägelse emot de åsigter, som af den siste talaren, Hr Hjerta, blifvit uttalade, på det att Utsk., då ärendet återkommer lill Utsk., matte förnimma, att sådana åsigter icke blifvit inom R. o. Ad. lemnade utan gensvar.
Den värde talaren utgår från den grundåsigt, som skulle R.
St. böra fatta beslut endast i afseende på sädane förelag, som kunna verkställas under den korta tiden, sora förflyter mellan Riksdagarne, och icke sträcka sin blick, sin omtanke eller sin verksamhet längre in uti framtiden än för 2 å 3 år.
Under sådane förhållanden skulle det icke vara värdt att bygga en kanal af något större längd eller något fästningsverk af större omfång, man finge inskränka sina tillgöranden inom en, efter min tanke, alltför trång begränsning.
Om Hr Hjerta smickrar sig med den föreställningen, att hans åsigter i Den 20 September e. m. 11S detta hänseende vunnit gehör inom R. o.
Ad. och stödjer detta förmenande derpå, alt det 5:te mom:let blifvit återremilteradt, tror jag han i tydningen och meningen med denna ålerremiss fullkomligt misstager sig, ty ålerremiss hade visserligen likafullt skett, i anledn. af de ledamöters hemställan; sorn fästade sig, på säll prot. utvisar, vid helt andra omständigheter.
Tvertom synes mig icke allenast del af R. o, Ad. på f. m., i strid med Hr Hjertås yrkande, fattade beslut, utan äfven Ståndets bifall till det 4:de momttel, hvilket innehåller ett stadgande, som enl. sjelfva ordalydelsen afser att gälla för 10 år och derutöfver, tydligen ådagalägga, alt R. o. Ad. icke fästat något afseende på de af Hr Hjerta i detta hänseende uttalade åsigter; hvadan, och om en ålerremiss af nu ifragavande mom. kommer att ega rum, jag förmodar alt StatsUtsk. ingalunda lärer anse, att något gillande derigenom blifvit gifvet åt Hr Hjertås satser.
Efter först till bifall å förevar:de punkt frarastäld, men med Nej besvarad propos., blef denna punkt, på grund af de deremot gjorde anroärknrr, af R. o. Ad. återremitterad. 8:de, 9:de och 10:de punklerne. lii föllos. 1 fråga om IJtsk:s härefter förekommande hemställan, all R.
St. måtte i underddiet anhålla om K. M:s Nåd. fastställelse å de beslut, som af R.
St. varda meddelade, ang:de kapital- och ränte-liqviderne för ifrågavartde lån, jemte dermed semmanhängande frågor, yttrade Gr.
Itar vid behandlingen af den vigliga frågan, rörrde inrättandet af ett statsskulds-system, gött uti samma fotspår, som R.
St. vid 1830 års Riksdag, då realisationen beslöts.
Då man nemi. vid nyssnämnde Riksdag skulle reglera banken, ansåg raan, att, om regleringen skulle ingifva fuflt förtroende, del vore nödvändigt, att sjelfva grundbestämmelserna underslåldes framtida beslut, icke allenast af R.
St., utan äfven af K. M., så alt grundbeslämmelserna för bankens reglering vore en lag, som icke kunde ändras, utan begge statsmakternas gemensamma beslut.
Sålunda tillkom bank-lagen samt myntbestämnings-lagen af är 1830, nli hvilken förekomma flere sladganden, som, 001 de der icke funnos, genom R.
St:s beslut ensamt skulle kunna förändras.
Då denna af 1830 års R.
St. uttalade åsigt är riglig och ändamålsenlig, har Ulsk. förfarit ganska rätt, då Utsb. föreslagit, att, på det att fondsystemet skulle vinna fullt förtroende, detsammas grundbestämmelser skulle vara beroende af K. M:s och R.
St:s gemensamma beslut, men Utsk. har, enl. min tanke, icke fullständigt utfört denna idée, ty örn Riksg:s-kont:s obligationer eller skuldförbindelser skola erhålla en god, fullständig och fortfarande kredit, är det, så vidt jag förstår, nödvändigt, att hvarje innehafvare af dem eger bestämd^visshet derom, alt, intill dess ali obligationerne äro till kapital och ränta betalde, komma tillräckliga medel ali fortfarande ingå till amorteringsfonden, som endast för detta ändamål användes, hvaruti ingen rubbning kan ega rum utan K. M:s och R.
St:s gemensamma beslut. 116
Den 20 September e. m.
Likasom jag förut, då 7:de moraset förevar, sökte visa, att K.
M:s sanktion, efter det förslag Ulsk. framställt, icke vore annat än en grannlåt på papperet, samt att den icke medförde någon säkerhet, älvensom, med afseende derpå, ali det nu för handen varande mom:tet, hvaruti begäran om K.
M:s sanktion föreslås, äfven är derutinnan ofullständigt, att man icke så noga vet, hvartill K.
M. skulle lemna fastställelse, får jag underställa del Höglofl.
Ståndet, huruvida icke rättast vore att, likasom för banken Ar 1830, nu för Ftiks:s-konl. stiftades en serskild lag, genom hvilken bestämdes den fond, som skall användas lill ränta och amortering af statsobligationerna och å hvilken lag K.
M:s sanktion begärdes, hvaremot den i nu förevar:de mom. framställda obestämda sanktionsbegäran förföll.
Jag får derföre vördsamt anhålla att R. o. Ad. täcktes återremittera del nu föredragna inonnlet.
Den farhåga, som Gr.
Lagerbjelke synes hysa, att man icke skulle förstå hvad Utsk. menat med sednare delen af 10:de morn. eller Utsk:s slutliga hemställan, tror jag är öfverflödig, ty då Utsk. föreslår: ”att R.
St. måtte i underd:het anhålla om K. M:s Nåd. fastställelse å de beslut, som af R.
St. varda meddelade, angtde kapital- och ränte-liqviderna för oftanämnde lån,” så är tydligt och klart, att Utsk., för alt bereda långifvarne mera säkerhet och trygghet, anhållit att K.
M. måtte gifva sin sanktion i afseende på kapital- och ränte-liqviderna.
Obligationernas valör och öfrige i afseende på fondsystemet föreslagna föreskrifter äro frågor, sorn icke hafva något inllytande pä långifvarens säkerhet, och Ulsk. har derföre icke ansett nödigt, att i della afseende begära K.
Mig synes det således vara ganska tydligt hvad man menat med K. M:s sanktion.
Det må vara ali ordalagen i 7:de mom:tet böra, på sätt Frih.
Palmstjerna nyss anmärkt, undergå någon förändring, för att K.
M. skulle kunna lemna sin sanktion, men jag vägar fortfarande bestrida, att den ålerremiss af 7:de mom:let, som af R. o.
Ad. blef medgifven, hade sin grund uti de farhågor, som Gr.
Lagerbjelke förespeglade, nemi. alt monntel icke öfverensslämde med 6ö:le §:n Reg:sF:n.
Då, såsom jag nyss nämnde, Frih.
Palmstjerna förklarat, att endast ordalagen, sådana de nu äro, torde lägga hinder i vägen för K.
M:s sanktion, vill jag icke motsätta mig en ålerremiss af delta hiönl., men får deremot nämna, alt jag icke inser riktigheten af de nnmärkn:r, Gr.
Lagerbjelke framställt, att 7:de mom:tet icke skulle öfverensstämma med G6:te §:n Reg:sF:n samt alt K.
M:s namn endast skulle blifva en grannlåt; ty en lag, som är godkänd af 3:ne Stånd, måtte väl anses vara lagligen tillkommen från R.
St., tyden invändning, som jag hört, ali en fråga för alt kunna blifva såsom en lagfråga ansedd, fordrar att densamma handlägges af LagUtsk., godkännes ingalunda af grundlagen, som, endast betraktande Utsk:n sorn förberedande samqväm, tillerkänner R.
St. jemte Konungen lagstiftningsrätten.
Då Hr Bildt har medgifvit ålerremiss, änsér jag mig icke behöfva så fullständigt som eljest besvara de af honom emot milt sisla anförande framslällda anmärkntr.
I förbigående ber jag likväl alt få fästa R. o. Ad:s upraärksamhet deruppå, att då den värde talaren npläste Utslcs förlag i detta hänseende, Den 20 September e. m. 117 uteslöt han slutet af detsamma.
Det lyder fullständigt sålunda: ”att R.
St. måtte i underdihel anhålla om K. M:s Nåd. fastställelse å de beslut, som af R.
St. varda meddelade, ang:de kapital- och ränteliqviderna för ofianätnude lån, jemte dermed sammanhängande frågor •” Då nu R. o.
Ad. har återremitterat det 7:de momrtet, der dessa frågor förekomma, kan man väl icke på förhand besluta, att man skall begära K.
M:s sanktion å ”dermed sammanhängande frågor, ” och jäg påslår ännu, att man icke så noga vet, hvilka frågor det är, som dermed sammanhänga, och hvarpå man begär K» M:s sanktion.
Hvad beträffar 66:te §:n Reg:sF:n, har jag väl talat om densamma vid 7:de mom:tet, men icke vid detta tillfälle, och kan jag derföre icke förstå, hvarifrån Hr Bildt fick sitt anförande emot mig i afseende på densamma.
Propos. lill bifall å U(sk:s ifrågavar:de hemställan blef härefter framställd, meu besvarades med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot denna hemställan gjorde anmärkmr föranleda lill återremiss.
Slutligen förekom och lades till handlingarne Utsk:s anmälan om del yttrande i ämnet, som framdeles komme all afgifvas.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde denne dag f. m. ankomne Nåd.