Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sisth riksdag åtnöjde man sig att hänvisa pä den undersökning af ämnet, som af Konungen var vidtagen, och man har således de facto godkänt en sådan reglering, mot hvilken ett Ständ nu vill sätta sig.
Jag tror alltså, alt della motstånd icke bör betyda mycket.
Man har sagt, alt förändringen vore ett hinder för städerne att utföra betydligare arbeten.
Del är visserligen möjligt, ehuru alldeles icke säkert alt sä är.
Dä fråga icke är om annat än reglerande, icke om upphörande af en skatt, tror jag det vara vida bättre vid utförande af eli arbete, alt äga en bestämd summa alt dertill påräkna, än ett ständigt varierande belopp.
Det är viii sant, alt denna summa icke längre är bestämd än ifrån riksdag till .t^ksdag, men den vore dock bestämd consecutivt för 3:ne år, j(rrTi således mera stabilitet än med nuvarande förhållande.
Bl tfn har frågat hvad i allmänhet vore alt vänta af en sådan reglering.
Jag anser, alt i densamma ligger en bestämd nytta, och det har icke blifvit bestrid t, att denna utgift, till följd af den föreslagna förändringen, skulle drabba med mera rättvisa dem, sorn borde densamma betala.
Ar det fråga om att utföra något större arbete i en stad, sä antingen skall del utföras med hvad som verkligen är stadens egna tillgångar, eller ock med 412 Den 23 Januari. hvad jag kallar statsanslag, ty tolag är ett sådant.
Denna är en beskattning |>å medlemmar af Staten till bestridande af utgifter för släderne, och då måste också Ständerne äga rätt att yttra sig huruvida de vilja fortfara med ett sådant anslag eller ej.
Man har velat häntyda på, att delta vore en privilegii-fräga.
Det är möjligt att så förhåller sig hvad en eller annan stad särskildt belrälfar, men ej alla.
Vore dock händelsen denna, har jag likväl ej hört omtalas, alt privilegier icke skola kunna borttagas om det privilegierade Ståndet sådant medgifver.
Jag ser i sanning icke, om en eller annan stad skulle i sina privilegier hafva latt en sådan rätt sig tillförsäkrad, hvarföre icke denna rätt äfven kunde försvinna.
Som ledamot af det
Stånd, sorn i fråga örn uppoffringar af privilegier alltid varit del första, oell deltagande i den förra riksdagens beslut, då detta Stånd uppoffrade ett af de privilegier, hvarå jag åtminstone sätter det högsta värde, vet jag ej hvarföre icke K. o. Ad. med rättvisa skulle kunna fordra, alt äfven andra Stånd må göra uppoffringar af privilegier.
Pä dessa grunder, och då jag nödgas fullkomligen instämma med dem, som anse att i detta betänk, orsakerue icke blifvit utredde, hvarföre Utsk. ansett sig höra lilltillslyrka afslag å Konungens nåd. propos., anhåller jag om ålerreniiss af betänk.
Hr F å h rams:
En förcg:dc talare har yttrat den mening, att någon vigt icke kunde fästas vid de fördelar, sorn möjligen kunde uppkomma för släderne eller landet i allmänhet af eu sådan reglering, sorn är i fråga.
Jag anhåller, alt i anleda, deraf fä anmärka, att hvad släderne angår, sä är det obestridligt, att en så beskaffad reglering skulle medföra besparing, derigenom att särskilde uppbördsman för tolagen icke vidare behöfdes.
Dessutom måste det alltid vara cu väsendtlig fördel för de
Irafikeraude alt fä blott en enda debetsedel på de särskilda afgifter, som böra erläggas, och kunna liqvidera dem pä eli enda ställe, mot pä tvenne, ofta nog ifrån hvarandra långt afskilja rum.
Samme talare har iuvändt, att denna reglering kunde förorsaka ökad kostnad, derigenom ali de särskilda lindringar skulle komma alt upphöra, som nu äga ruin i lolagsafgiflerne för vissa varor.
Dä totalsumman af hvarje orts lolagsinkomst skulle blifva densamma hädanefter som hittills, så torde det varu ovedersägligt, att icke kostnaden skulle pä del hela blifva större, om äfven någon drygare afgift komme att drabba vissa varor, t. ex. socker oeh några andra, hvarå för särskilda städer^eieHägre procent nu är gällande; och äfven för dessa varor voréijjtfkr säsom nästföregående talare rätteligen anmärkt, cousumentei;ne, men icke släderne, sorn (ingo vidkännas skillnaden.
Del är nemi. med dessa afgifter samma förhållande, sorn med lullbevillniiigeu, alt de utgöra en consumlionsskatt, som allmänheten får betala.
Dessutom torde jag få anmärka, alt ehvad den ifrågavar. regleringen kommer till ständ eller icke, det helt och hållet är Den 23 Januari.
413 beroende af regeringsmakten att vidtaga en sadan förändring i iolugsafgifterne att procenten blir lika för alla varor.
En sådan reglering har icke längesedan ägt ruin nied couvoj-afgifterne, sorn nu mera utgå under namn af handels- och sjöfartsafgifter.
Pä dessa algifter fans tillförene en särskild taxa, jemförlig med tulltaxan, med olika bestämmelser för hvarje särskild vara.
Denna taxa förenklades så, att afgiflen nu mera är bestämd lill 10 procent ä tullen för alla inkommande varor; och jag vädjar till en hvar, som haft något med trafiken eller med förvaltningen af tullärendena alt göra, om icke, genom denna förändring, en ganska stor lättnad uppkommit.
Jag fortsätter mitt yrkande, att utlåt, måtte blifva återremitteradt.
Den ifråga var. afgiflen ingår, så vidt jag vet, på alla ställen, endast lill städerne, eller lill dessas förmån, icke till Staten.
Det är således icke statens sak, ulan slädernes och de tralikerandes.
Så vidt som de sednares rätt är i fråga, sä är det en allmän, men för öfrigt en communalsak.
Här är yttradt, att det beror på Konungen alt jemka de ojemnheter, som lorefinnas i afseende pä procenten eller beräkningen inom olika län.
1 sådant afseende är det icke behölligt att Sländerne lätta något beslut.
Frågan lii-egentligen den, som af städerne förfäktas; de vilja sjelfve bibehålla uppbörden och sin egen förvaltning, de vilja icke laga statsanslag i utbyte.
Hvad uttrycker delta, om icke ett misstroende till de bevillningar, som göras för 3:ne är, och farhåga för nedsättning och hvarjehanda förändringar, som de ej vilja underkasta sig.
De anse IVägan röra slädernes särskilda rättigheter och privilegier, för att ej säga BorgurcStis, med afseende pä J 14 § Keg.F. När nu fråga är, icke om statens rätt, ulan blott om ett förvaltnings- och uppbördssätt, sä synes mig, att om än Konungens propus, har förjenstcn af enhet och öfverensstämmelse i det helas behandling, sä är saken likväl icke af någon sådan för Regeringen allmänt vigtig beskaffenhet, all R. o. Ad. för den orsakens skull borde, i detta fall, träda ett annat
Ständ närmare än della anser med sina rättigheter förenligt.
Utur sådan synpunkt, och äfven derföre, att, om tolagen skulle ersättas genom ett statsanslag, städerna pä grund deraf kunde undandraga sig den aflöning till läroverk och hvarjehanda andra föremål, hvilka måhända borde af Slaten bekostas, och hvarigenom Staten åbriugades utgifter, som hon nu icke har och fortfarande kan slippa, enär städerne sjelfve vilja bekosta dem, emot bibehållande af sina nuvarande rättigheter; sä kan jag, för min del, icke annat än tillstyrka R. o. Ad. alt låta vid SlatsUtsk:s förslag bero.
Hr Ro se n blad, Bernh.:
Denna fråga är en bland dem, som kan betraktas utur llere synpunkter.
Det är visserligen obestridligt, att af ålder hafva vissa städer i sina privilegier, hvilka äro skyddade genom 17S9 ärs allmänna privilegium för BorgareSt. och 114 § i grundlagen, fått sig tillerkänd rätt till 41 i Den 23 Jan u a r i. lolag; men del är ingalunda, så vidt jag vet, i någon al’ dessa bestämdt, huru myckel denna lolag skall utgöra, ulan har delta bestämmande, efler vederbörlig pröfning, både före och efter 1789, alllid skett af Konungen.
Det är således fråga om, hvilken förändring i della hänseende IS99 års Reg.P. verkal, då den öfverlemnade Iullons bestämmande sorn en beskattniugsfråga lill Sländerne, iy del är obestridligt, all tolagens belopp verkar på bördan af tnllbeskallningen.
I händelse rättigheten oförändrad skall qvarstå för annan myndighet, utan Ständers dellagande, att efter godtfinnande höja dessa afgifler, — ty med lika räll som de kunna höjas med t. ex. 2 procent, kunna de med l. ex. 30 eller 50 proc. — så är i sjelfva verket den rättighet tillintetgjord, som Reg.F. tillerkänner Ständerne alt bestämma tullbeskaltningen.
Nu uppstår den fråga: är det förhållande, som fans före 1809 sorn status quo, det, som står utom Släudernes räll?
Denna fråga kan svårligen afgöras; ly fans blott rättigheten lill en sådan afgift, men icke till något visst belopp eller proc., ulan della berodde af Konungen, så ökades ju ej städernes rält genom beslämmelserne 1809.
Men med mera skäl kunde man sälla i fråga, om efler denna tidpunkt Kolmoden ägt alt, utan Sländernes deltagande, höja dä beståndande tolagsprocenter, hvilket dock, som viii bekant är, ägt rum ; hvaremot Konungens gamla rält att nedsalta denna afgift obestridligen Idef qvarstående.
Under dessa förhållanden är det både för del allmännas och vederbörande sladers räll och intresse det lämpligaste och mildaste sältet alt slita tvisten på det hilliga sätt, som Konungen föreslagit, medelst tilldelande åt städerne af en ersättning, lämpad efter tulluppbörden och motsvarande hvad de billiglvis kunna begära.
Om en och annan skulle komma att förlora något för ögonblicket, hvarpå man bar exempelvis anfört förhållandet med Calmar; så torde man erinra sig, att orsaken hvarföre denna stad haft en högre tolag, än den ersättning densamma nu skulle erhålla, var alt förlidne år vissa varor, som voro svårare alt granska i smärre släder, der kunde förtullas med lätthet, genom alt föra tullijenslemännen bakom ljuset, eli, förhållande, som dock troligen pä det stället redan upphört, sedan saken ådragit sig vederbörandes uppmärksamhet.
Genom förslagets antagande vinnes äfven en säkerhet, som nu icke (innes, ty om i närgränsande stad tolagen på mindre voluminösa artiklar betydligt nedsättes, står hela denna inkomst på spel för den siad, hvars communala behof ej tillåta en sådan nedsättning.
Man har ju också sett, huru Söderköpings tolag mäst, emot denna stads önskan, förböjas, för att bespara Norrköping intrång i sin.
Den enda jemkning som måhända kunde göras i K.
M:s nåd. förslag, vore, alt låta den jemte lillien debiterade och uppburna lolagsersältningen directe från tullkamrarne aflemnas till hvarje siad, lill del verkligen utgående beloppet, i st. f. med en för 5 är förut bestämd aversionalsumma.
Det Kungliga förslaget äger visserligen det stora företrädet, att för tiderum af 5 år gifva trygghet ät städernes berak - Den 23 Januari. 415 nade inkomster, men sorn man i allmänhet föredrager utsigten alt kunna fa iner för det. säkra mindre, sä torde mitt. förslag i delta hänseende innebära mera lugnande.
Föröfrigt bör man sä mycket mer kunna hoppas, att BorgareSt., när det bär är frågan om reglerande af en dess rätt, ingår på ett så billigt afgörande som det föreslagna, som det vanligen varit strängt, när fråga gällt om andra dylika förhållanden.
Sålunda t. ex. hafva convojafgifterne, lika med tolagen tillkomna före år 1809, ansetts icke endast kunna alldeles borttagas, utan äfven den besparade fonden öfverflytlas på Riksg.cont.
Likaledes har man vidare i afseende å en annan cassa, nemi. ScrafimerLazarettels, lill hvars förstärkande och vidmakthållande en Svensk Konung, med den riitt dåvarande Reg.F. gaf, fastställt en viss afgift pä tobaksblader oell sedan, i st. f. denna afgift, gifvit en viss penningeersätlning, som är ganska obetydlig, utgörande det enda statsanslag, som tillfallit delta lazare!, yrkat såsom en rättighet för Ständernes Revisorer alt granska alla lazarettets räkenskaper, hvilket med bokslafven i den § af grundlagen, sorn talar om Revisorernes granskning af statsverkets tillgångar, skulle kunna innebära en rättighet att framdeles disponera öfver denna inrättnings alla tillgångar.
Man bör sålunda hoppas, att samma stränga begrepp om viglen all göra Statens anspråk i dylika frågor gällande, vid detta tillfälle äfvenledes skall finna afseende, helst, på sätt äfven är visadl, delta kan ske utan förnärmande af de respective städernes eget intresse.
Jag förenar mig i anhållan om återremiss, öfvertvgad om, alt när BorgareSt. kommer alt taga saken under noggrannare pröfning, detsamma äfven kommer att med sitt bifall beledsaga den K. propos. Frih.
Vore här fråga om att slutligen afgöra delta ärende, så tillstår jag, att inom mitt eget samvete jag skulle vara högst tvekande.
Jag tror äfven, att R. o. Ad. skall finna ganska betänkligt att bestämdt uttala bifall till en åtgärd, hvarigenom något af Medstånden skulle anse sina lagvunna privilegier vidrörda och förnärmade.
Jag tror, ali R. o. Ad. bör mera än en gång betänka sig, innan ett steg vidtages, hvarigenom någon medborgare kunde klaga, att hans rätt genom della Stånds medverkan blifvit förkränkt.
Men sådan har också afsiglen icke varit med Konungens propos., utan endast att bereda ett lättare uppbördssätt och således en ostridig förmån för det allmänna.
Jag tviflar icke eller att detta ändamål skulle genom den föreslagna åtgärdens vidtagande ernås, men jag nekar icke att ju BorgareSt. är i egen sak, då dess privilegier ifrågakomma, måhända den rälta behöriga domaren.
Vore, säger jag ännu en gång, fråga här att bifalla eller afslå, för mig skulle det fordra en mycket allvarlig, en mogen öfverläggning, för all veta huru min röst borde utfalla.
Jag tror icke alt med mitt samvete låte sig förena att afslå Utsk:s utlåt.; men här är lyckligtvis icke fråga derom, utan huruvida på öfvertygelseus väg, genom meddelande till BorgareSt. 416
Den 23 Januari. af här gjorda anmärkn:n saken skulle kunna uppgöras, Konungens visa ändamål ernås.
Ur denna synpunkt anser jag återremiss böra äga runi, och ur denna synpunkt hemställer jag till de Herrar och män, som yrkat bifall till Ulsk:s betänk., huruvida de ej skulle vilja medgifva denna återremiss, såsom ett bevis af vördnad för den K. propos., hvarom betänk, handlar.
Ämnet är så fullständigt ulredt, att jag icke vidare vill orda derom, utan endast besvara Hr von Harlmansdorffs yttrande, att om städerne ginge i mistning af tolagen, så sorn densamma nu utgår, så skulle de deremot afsäga sig underhållet af skolor, lärares aflöning 111. m., som de nu bekosta, men som egentligen tillhörer Staten, och sorn denna dä linge vidkännas.
Jag får i anledning häraf fästa uppmärksamheten derpå, att städerne år 1835 i tolagsafgifler uppburo 468,000 r:dr, dä de deremot samma år icke ulbelalle i afgifter lill Slaten mera inalles än 434,000, och att de således i tolag, som Svenska folket fick betala, det äret åtnjöto 34,000 r:dr mera, än de i skatt till slaten crlade.
Jag har icke försvarat den låga beskattning eller bevillning, som städerna utgöra.
Om bon är felaktig, manne det icke vore Bevilln.Utsk:s sak, just det Utsk:s, af hvilket Frih.
Raab är ledamot, att föranleda någon rättelse deri för framtiden?
Sådant vore rätta sältet, men icke det, att, sä tillsägande, sjelfpanta sig i någon annan städernas rättighet.
Raabs calcul låter visserligen något; men när man närmare tänker på förhållandet, så torde den icke bevisa annat, än att Rikets städer gifva ett ganska ringa bidrag till statscassan.
Likväl är jemförelse!» mellan dessa bidrag och beloppet af tolagen icke rättvis, enär man ej tagit i betraktande städernes öfrige utgifter, utan endast de sorn gått till Staten, och hvilka öfriga utgifter till betydlig del äga sammanhang med tolagen samt utgöra en orsak för densammas tillvaro.
Det är dessa städernes enskilda utgifter, som Frih.
Raab icke behagat laga i beräkning, och hvilka i de städer jag känner, betydligt öfverstiga lolagsbeloppet.
Om icke dessa särskilda utgifter funnos till, om de upphörde, skulle också snart tolagen upphöra till största delen; ty dä skulle ock de anstalter, som för handelns och sjöfartens vidmakthållande äro nödvändige, försummas och uraktlåtas, och derigenom åter skulle handeln minskas, till skada ej allenast för städerne, utan ock för det allmänna.
Emedlertid och då utredandet af sådana förhållanden nu icke utgör föremål för Ståndets pröfning, ulan blott huruvida StatsUtsk:s förevar, utlåt, bör återremitteras, så vill jag visserligen icke vara envis och längre motsätta mig den yrkade återremissen, ehuru jag är fullt öfvertygad, att de derföre framställda skäl icke till förändring kunna föranleda.
Jag har åtminstone icke funnit något af de anförda skälen vara af Den 23 Januari 417 af beskaffenhet, att kunna motivera Statens alldeles öfvefflodiga inblandande i slädernes särskilda oell enskilda penningeangelägenheter, hvilket skulle blifva en följd af förslagets antagande, ett förslag, hvartill Sländernes beslut vid 1834 oell 1S35 årens riksdag varit upphofvet.
Att Ständerne vid den ena riksdagen anbålla om något och föreslå det med mycken ifver, men sedan vid en påföljande riksdag förkasta detsamma, när målet återkommit från Konungen, deröfver är jag ingalunda förundrad; ty slikt har jag erfarit (lere gånger under min riksdagsmannatid, och framliden torde äfven komma att visa, att så kommer att ske, när Ständerne ulan föregången tillräcklig undersökning ingå lill Konungen med skrifvelser, hvarå äfven vid denna riksdag förete sig exempel, om 15. o. Ad. behagar erinra sig öfverläggningen om SlatsUtskts utlåt, i afseende på statsrevisionsberällclserne.
Öfverläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot StatsUtsk:s utlåt.
N:o 117 gjorde anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskis d. 4 och 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 130, i anledn. af väckt motion om ett anslag till utskrifning af registratur, som bort från K. M:s Cancelli-expeditioner aflemnas lill Riksarchivet.
Ånyo föredrogs Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 4 och 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 28, ang:de väckta frågor om fyrbåkars uppförande på åtskilliga ställen.
Händelsevis har jag genom min ställning såsom embetsman kommit att erhålla kännedom om ante-acta i denna fråga.
Jag får således för R. o. Ad. upplysa, att, så vidt veterligt är, frågan först blifvit väckt af handlande och sjöfarande i Storfurstendömet Finland; nemi. af sjöstäderna i Österbotten.
Detta har redan skett 1840; ty i November månad samma år yttrades af härvarande Kejserliga Ryska beskickning den önskan, att en fyrbåk måtte upprättas pä klippan Understen.
Svenska Cabinettet, eller Statsministern för utrikes ärendena, inhemtade då Sjöförsvars-depart:s tankar i ämnet, och svarade i en verbal-not, af den 3 Febr. 1841, afböjande.
De skäl, som dervid hufvudsakligen anfördes, voro de, hvilka Sjöförsvars-depart. förut hade uppgifvit såsom grunden för sitt afstyrkande, och hvarigenom man sökte bevisa, att en fyrbåk icke på ofvannämnde ställe behöfdes.
Längre fram afgick till K.
M:s beskickning i Petersburg den befallning, att försöka erhålla Kejserliga Ryska regeringens löfte om uppbyggande af en fyr på Signildsskär, såsom varande i synnerhet nödig till beredande af en säkrare färd för postbåtarne.
Beskickningen erhöll
Ryska regeringens svar d. 12 Oct. 1842.
Detta svar var helt och hållet bygdt pä Finska styrelsens ut6 H. 53 418 Den 23 Januari. latande, i hvilket åter afböjdes att bygga en fyr på Signildsskär af skäl, att ehuru visserligen nödig i mindre scala för postbåtarnes färd, vore en större båk på Signilds-skär likväl onyttig, så vida icke derjemte å Svenska sidan, på Understen, en fyrbåk upprättades.
Beskickningen fann sig då föranlåten alt inkomma med ett förslag, som jag skall anhålla att få äfvenledes för R. o. Ad. framlägga, då saken icke är hemligare, än att delta mycket väl låter sig med tjenstens pligter förena.
Jag fann nemi., alt enda sättet för uppnåendet af de å båda sidor äskade målen var, alt träffa en gemensam öfverenskommelse, och föreslog till den ändan, uti min lill H. Ex.
Statsministern för utrikes ärendena under d. 19 Oct,. 1842 afgifne inberättelse, att å ömse sidor commissarie!' måtte utnämnas, hvilka ytterligare skulle besigtiga localiteterne gemensamt, samt öfverenskomma om den nödiga fyrbyggnaden, antingen å ena eller å andra sidan.
Det skulle i min tanka vara småaktigt, att här vilja öfverlägga, huruvida uppbyggandet af denria fyrbåk, som för sjöfarten är så nödvändig, skulle vara ensamt nyttigt för den Svenska.
Visserligen bör dess säkerhet i främsta rummet tagas i betraktande, när fråga är om Svenska statsmedel; dock är allmänna sjöfarten ett föremål, som för en civiliserad stats omsorger icke kan vara främmande.
M:s Beskickning i Petersburg afgifna förslag bar äfven, genom Sjöförsvars-dcpart., blifvit åt Förvaltningen af Sjöärendena meddeladt.
Af delta utlåt, inhemtar jag visserligen, att Sjöförvaltningen vidblifvit den mening, alt byggandet af en fyrbåk på Understen icke bör äga rum; men milt förslag ang:de commissariers utnämnande å båda sidor till träffande af en öfverenskommelse i delta ämne, har jag icke funnit vara i utlåt, upptaget.
I följd af den utredning af förloppet, som jag nu haft äran framlägga, har jag trott, alt om Utskins förslag bifölles, skulle måhända hos K.
M. en betänklighet uppstå, att dertill lemna bifall.
Ostridigt skulle K. M., enligt de former, som följts och sorn böra följas, inhemta Förvaltningens af Sjöärendena utlåt.
Förvaltningen af Sjöärendena har åter flere gånger förklarat, att sedan en fyr på Svartklubben lillkommit, anser Förvaltningen en ny fyr på klippan Understen vara för Svenska sjöfarten onödig.
Jag tror derför, att om det förslag antages, som jag anhåller att få uppläsa, så skulle måhända snarare en sannolikhet vara, alt vederbörandes utlåtande utfölle för förslaget och således ändamålet lättare vunnes.
Milt förslag är följaktligen, att R.
St. i und. skrifvelse anhålla, det täcktes K. M., så framt ej binder mola, som af R.
St. icke kunna förutses eller bedömmas, nådigt anbefalla, alt aftal må inledas med Ryska Kejserliga regeringen, om de ytterligare fyrbyggnader, hvarmedelst — efter anordnad gemensam undersökning af localiteterne — sjöfarten i Södra Qyarken kunde anses bättre betryggad; samt, derest anläggning af en ny fyr pä Svenska sidan, vare sig ä Understen eller annorstädes, då pröfvats erforderlig, i mån af tillgångar derom förordna.
Den 23 Januari. 419 Hr 11 ä fell, Anton:
Då jag begärde ordet, skedde det endast fiir att vördsamligen anhålla, del betänk, mätte varda punktvis föredraget, emedan jag skulle önska, det R. o. Ad. ville afslå den ena af de båda punkterna, men bifalla den andra.
Jag får nn dessutom anhålla, det Ridd.secret. måtte upplysa hvad beslut af de öfrige Stånden blifvit i denna fråga fatladt, hvarefter jag torde få yttra mig.
I anleda, häraf upplyste lindert., t. f.
Ridd.secret., att prot.utdr. i ämnet ankommit från BondeSt., som bifallit Utsk:ns utlåt., men icke från de öfriga 2:ne RiksSt:n.
Denna fråga förevar redan vid förliden riksdag.
St. beslöto då, att ingå till K.
M. med en und. skrifvelse jemte anhållan, det täcktes K.
M. i nåder låta undersöka, huruvida det vore lämpligt att anlägga en fyr på klippan Understen.
I följd häraf anbefalldes Förvaltningen af Sjöärendena att utreda förhållandet, och inkom till K. M. under d. 28 Juni 1844 med en und. skrifvelse, hvaruti samma Förvaltning af Sjöärendena afstyrkte anläggandet af en fyr på klippan Understen, pä grund deraf, att en fyr, benämnd Svartklubben, redan funnes uppförd pä lj mils afstånd ifrån samma klippa, hvilken fyr, såsom varande synlig på sjömils afstånd, borde vara en tillräcklig ledning för sjöfarande genom Södra Qvarken.
Jag instämmer fullkomligt i detta Förvaltningens af Sjöärendena afg i foa und. utlåt.
Jag bar i denna min tanka blifvit ytterligare styrkt, sä väl af ledamöter inom nämnde Förvaltning, som ock af Lotschefen sjelf, hvilka alla ansett den ifrägavar. fyrens uppbyggande obehöflig!.
Om någon af R. o. Ad:s
Hrr ledamöter skulle vidare vilja öfvertyga sig derom, har jag upptagit ett sjökort, som klart ådagalägger att sä är förhållandet.
Härtill kommer ännu, att klippan Understen icke har någon hamn, hvadan ditförandet af materialier är nästan omöjligt.
— I afseende pä Frih.
Palmsljernas yttrande får jag anmärka, att K.
M. väl är oförhindrad att i administrativ väg låta verkställa anläggningen af en fyr pä klippan Understen, men att jag anser olämpligt, det R.
M. ingå med en und. skrifvelse, det K.
M. täcktes låta verkställa en åtgärd, som ett förvaltande verk, pä R.
St:s begäran, redan förklarat obehöflig.
Ryssarne önska fyrars uppförande på våra kuster, det finner jag ganska naturligt.
Vi hafva längs
Norrbottens kuster icke mindre än 7 fyrar.
Ryssarne bidraga ieke såsom