Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F. förutsätter, sin kontrasignation å ett Konungens Den II Febrneri e. m. 347 beslut vägra, då skall Konst.-Utsk:t ställa en sådan under tilltal af Justitie-Ombudsmannen inför riksrätten.» Något af omförmälde fall har icke inträffat under den tid de af Konst.- Utskrt nu granskade statsråds-protokoll omfatta, och Utsk:t kan således icke annat än gifva tillkänna att så inträffat.
Vidare stadgar 107:de §:n. »Skulle Konst.- Utsk:t anmärka att Stats-ltådets ledamöter samfäldt eller en eller flora af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller alt någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, ege då Utsk:t att sådant tillkännagifva för R.
St:r, hvilka, om de finna rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att han ville ur Stats-Rådet och ifrån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.»
Icke heller i detta fall har något sådant inträffat, som kunnat gifva Utsk:t ani. till en så beskaffad anmälan, som här är i fråga.
Till detta inskränker sig Utsk:ts tillgörande.
Betänk:t innehåller således blott en redogörelse för alt Utsk:t icke funnit ani. att tillämpa, vare sig den ena eller andra §:n.
Jag tror att detta sätt att gå tillväga är tillfyllestgörande och att Utsk:ts yttrande tilllika innebär den bestämdaste förklaring att Konungens Rådgifvare med oväld, nit, skicklighet och drift uppfyllt sitt höga kall.
Allt annat yttrande ang:de regerings-handlingar är obelogadt, och saknar stöd i Grundlagen.
Hr Re Maré, Baltzar:
Jag anhåller att få i protokollet förvara, att jag instämmer med don siste värde talaren, i afs:de på detta Betänk.
Tvisten om formen derför lemnar jag derhän; men jag finner, för min del, icke något annat konstitutionel sätt för Utsk:t att uttrycka sig, i afseende på denna fråga.
Det är, efter mitt förmenande, beröm nog äfven för den mest berömvärda ministére att erhålla ett sådant omdöme, som det Konst.- Utsk:t här afgifvit.
För öfrigt begagnar jag tillfället att förklara, det jag anser det vara stridande emot Grundlagen, att genom reservationer draga sådana regeringsåtgärder under representationens bedömande, som blifvit af Konst.-Utsk:t godkända.
Hr Halman:
Jag har redan tillkännagifva min afsigt, att nu icke föranleda någon debatt riirande Grundlagens tolkning i denna punkt; men jag har icke velat dölja min åsigt i ämnet, då både jag och mina politiska vänner, såväl inom som utom Konst.-Utsk:t vid föreg:de riksdagar, slutit sig till enahanda uppfattning, hvilken dock, i anseende till den konservativa sidans öfvervigt, allt hitintills fått gifva vika.
Rot hade den tiden gällt ett klandrande omdöme, men principen måtte väl vara lika riktig, när fråga hillver om ett tillfredsställande.
Jag vill icke påstå, att Grundlagens bokstaf ålägger Konst.-Utsk:t såsom pligt att gifva ett allmänt omdöme om styrelsens karaktär och system, men jag kan icke föreställa mig, att då ett bestämdt förbud i Grundlagen icke lägger något hinder emot en sådan form, Utsk:t skulle 348 Dea 11 Febrnari e. m. vara afstängdt från rättigheten att i allmänhet motivera sitt Utlåt, oell tillkännagifva resultatet af den anställda granskningen af det sätt, hvarpå landets styrelse blifvit förd.
Likaledes har jag mig bekant, att vid föreg:de riksdagar Utsk:ts liberala minoritet reserverat sig mot enahanda stränga grundiagstolkning, som den Frih.
Tersmeden vid detta tillfälle försvarat, och att dessa reservationer fått åtfölja Utsk:ts Betänk, och funnit åtskilliga anhängare inom representationen.
Jag vet äfven att inom innev:de riksdags Konst.-Utsk. fråga om en sådan förändrad form för Betänk:ts uppställning varit väckt, ehuru den af för mig obekanta anledningar kommit att förfalla.
För min del anser jag att Konst.-Utsk:t icke kan inför B.
St:r anmäla andra förhållanden inom förvaltningen, än sådana, som efter Utsk:ts uppfattning kunna föranleda en tillämpning af 107:de §:n R. F.; men då Utsk:t icke funnit ani. till någon sådan anmärkning, har jag inom Utsk:t delat deras mening, som ansett, att Utsk:t varit berättigadt och förpligtadt att framlägga en motiverad décharge, d. v. s. att Utsk:t bort icke blott uppfatta den negativa sidan af regerings-förva Itningen, utan äfven den positiva, och öfver densamma inför R.
St:r uttala ett omdöme.
Denna mening har dock majoriteten inom Utsk:t icke funnit vara den rätta; och då jag anser majoritetens åsigt icke strida emot Grundlagen, har jag icke bifogat någon reservation emot Utskrts Betänk.
, blef ifrågav:de Mern. lagdt till handlingarne.
Föredrogs ånyo sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:ts den 31 sisth Januari och 7 dennes bordlagde Belänk.
N:o 1, i ani. af väckta motioner om utarbetande af lag mot obehörig efterbildning af konstalster.
Frih. Cederström, Gustaf Carl: Ofvertygad att R. o. Ad. nu, liksom så ofta tillförne, med intresse omfattar hvad som i ett eller annat afseende kan leda till befrämjande af skön konst, anhåller jag få yttra några ord rörande ifrågav:de Betänk., som jag anser i vissa delar påkalla jemkning.
Utslct har tillstyrkt R.
Sl:r att af K.
M. begära förslag till lag mot obehörig efterbildning af inhemska konstalster, men, så vidt jag förmått riktigt uppfatta Utsk:ts syfte, är det likväl egentligen, att R.
St:r skulle begära ett förslag till lag mot obehörigt offentliggörande och utbjudande lill salu af elterbildningar utaf inhemska konstalster.
Om man får antaga att i förev:de fråga ali erforderlig noggranhet i uttrycken bör iakttagas, så torde också ordalydelsen i nämnde afseende böra rättas.
Uti motiveringen för sitt tillstyrkande har Utsk:t anfört, att en lag i det syfte, motionärerne uppgifvit, vore af rättvisa
Den 11 Febrnari e. m. 349 och billighet påkallad, men häremot ber jag få vördsamt erinra, att en så beskaffad lag, hur den än uppgöres, alltid måste innebära ett monopol till förmån för en eller några få, med andras uteslutande, hvarför den icke heller torde böra framhållas såsom egentligen grundad på en sträng rättvisas kraf, utan läst belldre på de fördelar, som genom densammas antagande kunna tillskyndas konsterna, deras idkare och samhället.
Omedelbarligen efter att hafva ordat om rättvisan, yttrar Utsk:t något, som torde vara ändå svårare att försvara, nemi. att produkterna af Svenskars arbete otvifvelaktigt äro lika mycket förtjenta af skydd, som någon annan produktion, genom hvilket yttrande Utsk:t nära nog vederlägger sig sjelf och påståendet att det gifna företrädet åt modellören vore rättvist, men om man än är benägen antaga, att konstnärer, hvad angår förrättningen att utbjuda sina alster till salu, böra inför lagen anses lika med andra handlande, och att produkterna, som utbjudas, i båda fallen således äro lika förtjenta af lagens skydd, torde dock äfven böra medgifvas, att konstalster i anseende till det vigtiga inflytande, de kunna utöfva på sedlighet och bildning, derjemte taga i anspråk något högre skydd och afseende än annan produktion.
Utskrt har vidare antydt, att enhet med lagstiftningen härom i andra länder vore för oss eftersträfvandsvärd.
Häremot beder jag få invända, att lagar och författningar, isynnerhet då de angå dylika förhållanden, esomoftast äro mera att anse såsom uttryck af folkens sympathier och tänkesätt, än af hvad som i allmänhet är nyttigast och bäst; i följd hvaraf också mycken varsamhet bör iakttagas vid frågor om sådana lagars importerande från främmande land, då alltid i första rummet bör tillses i hvad mån dessa lagar kunna öfverensstämma med det egna folkets sympathier, och detta företrädesvis, då man ämnar frambära önskningar derom inför thronen.
Emot Hr von Qvantens i Betänk:t intagna lagförslag, som i 3:dje §:n handlar om stentryck, gravyrer och xylografiska aftryck, förekommer, att då i 2:dra mom. lista §:n af vår nu gällande tryckfrihets-förordning uttryckligen föreskrilves, att under ordet skrift skall förstås allt hvad genom tryck lägges under allmänhetens ögon, måste ifrågavtde konstalster, så vidt jag förmår inse, också anses vara derunder iubegripne, och då i 9:de mom. af samma § vissa straffbestämmelser äro framställde för den som trycker eller eftertrycker skrift, utan författarens eller dess rättsinnehafvares tillstånd, saknas icke heller för närvide hos oss skydd mot efterbildning af dessa produkter.
Skulle någon ändring i nämnde bestämmelser anses vara af behofvet påkallad, bör enligt min tanka fråga derom väckas i annan ordning än som skett.
Dessa af mig nu gjorda anmärkningar hade jag måhända icke ansett mig böra framhålla till K. o.
Adis bepröfvande, så vida icke, i afseende å förevide fråga, förekomme ännu en omständighet, som jag tror icke bör förbises vid den nya lagens stif - 350 Den 11 Februari e. m. tande, nemi. den, att om också en del konstidkare hos oss i pekunier! hänseende samt i och för utkomslen verkligen äro i behof af det skydd mot obehöriga efterbildningar af deras konstalster, som Utsk:t velat förskaffa dem, så finnas dock också konstnärer, som icke allenast alldeles icke äro i behof af ett så beskaffadt skydd, utan som fastheldre torde finna sig deraf besvärade och förhindrade.
Sådane konstnärer äro de, som kämpa för vissa idéer eller för utbildandet af någon viss skola inom konsternas områden och som i fölid deraf gerna och med tillfredsställelse se att äfven andra konstidkare kunna hemta nytta och vinning af deras arbeten, hvilket allt lätt torde inses, då man besinnar, hur mycken omtanka, tid och möda ibland kan erfordras vid dylika efterbildningar.
Det är hufvudsakligen för att, i den händelse den ifrågasatta lagen skulle komma till stånd, åt detta slags konstnärer vindicera rättigheten alt i sådant fall utan omgång eller besvär kunna afhända sig egande rätten till efterbildningarne, som jag får anhålla om återreiniss.
Vid förra riksdagen hade en motion i förev:de syfte jemväl blifvit väckt och öfverlemnad till Ekon.-Utsk:ts behandling.
Denna motion innehöll icke något bestämdt lagförslag och i öfrigt ganska liten utredning rörande de förhållanden, som borde vara föremål för en sådan lag.
Den innehöll endast en önskan, att R.
St:r måtte hos K. M. anhålla att K.
M. ville genom en komité låta utarbeta en sådan lag, samt framlägga deri inför R.
Utsk:t afstyrkte emellertid bifall till motionen, just emedan den befann sig i outredt skick, och R.
St:r godkände Utsk:ts hemställan.
Nu åter har motionären ställt sig den lemnade hänvisningen till efterrättelse, samt inkommit med en motion, åtföljd af ett utförligt lagförslag.
Han har således gjort just hvad R.
St:r ansågo saknas vid sistlidne riksdag; men nu föreslår sammansatta Utsk:t R.
St:r att icke antaga det framställda lagförslaget, utan i stället hos K. M. anhålla, det K.
M. ville låta utarbeta en dylik lag.
Detta synas mig vara en så stor inkonseqvens, att jag föranlåtes anhålla, det Retänk:t måtte till Utsk:t återsändas.
Iler är icke anfördt något skäl, hvarföre Utsk:t icke tillstyrkt förslagets antagande, eller icke föreslagit någon ändring eller anmärkt något fel deri, på grund hvaraf det icke kunnat antagas.
Saken, som otvifvelaktigt är af ganska stor vigt, blir således ännu i 3 år uppskjuten.
St:r förra riksdagen begärt en lag i omförmälda hänseende, så hade den nu kunnat antagas.
Jag yrkar återreiniss.
Den förste värde talaren har ansett att frågan är af vigt, och vid sådant förhållande synes mig hans bestridande af Utsk:ts förslag vara mindre motiveradt.
Han har sagt, att då R.
St:r vid en föreg:de riksdag icke funno skäl att stifta en lag i förev:de syfte, så skulle sådant utgöra hinder / Den 11 Februari e. m. 351 för R.
St:r att nu göra det.
Det är icke första gången, sorn R.
St:r icke funnit sig befogade att sysselsätta sig med utarbetandet af speciella lagförslag.
Då den värde talaren erkänner att frågan är af vigt, hemställer jag, huruvida lian icke anser att något i den vägen hör göras, synnerligen som väl konstnärens produkter behöfva samma skydd sorn andra.
Men jag tror ej att det hade varit lämpligt, om sammansatta Utsk:t, med ledning af den
Danska lagen, hade företagit sig att utarbeta ett förslag till dylik lag.
Utan att i någon mån vilja nedsätta nämnda Utsk:s förmåga alt utarbeta lagar, tror jag dock att dess sammansättning och den mängd göromål, som åligger Utsk:t, göra detsamma mindre qvalificeradt för arbeten af sådan beskaffenhet.
I afseende på det ingifna förslaget, ansåg Utsk:t att åtskilligt deruti fanns, som icke kunde antagas.
Utsk:t trodde derjemte, att om en anhållan gjordes hos K. M.. att han ville låta utarbeta ett förslag, så kunde sakkunnig auktoritet, t. ex. akademien för de fria konsterna, höras.
Utsk:ts hufvudsakliga uppgift är icke att på egen hand uppgöra lagförslag, utan att pröfva dem, som till Utsk:t ingifvits.
Hvad i öfrigt Frih.
Cederströms anförande beträffar, så måste jag erkänna, att jag icke rätt fattade meningen med hans argumentation.
Han sade att Iian i lagförslaget saknade något stadgande, som berättigar konstnären att afhända sig rättigheten till sina alster.
Men en lag, som berättigar en person att afhända sig sin egande rätt, behöfves ju icke.
Vill en konstnär icke hafva det skydd, som lagen honom tillerkänner, så lärer ingenting för honom vara lättare, än alt medgifva hvem som helst att eftergifva sin rätt.
Man har sagt, att lagen icke borde gälla annat, än om man till salu utbjöde en efterbildning af ett konstalster.
Detta bar också varit Utsk:ts mening, och derföre står det i slutmeningen: »förslag till lag mot obehörig efterbildning af inhemska konstalster.»
Att sitta på sin kammare och för egen räkning kopiera en konstprodukt, lärer väl anses tillåtlig!.
Det förhåller sig alldeles så med denna fråga, som en föreg:de talare nämnt.
Förra riksdagen väckte jag nemi. en motion i samma syftning som nu; men den innehöll blott, att R.
M. ingå med en begäran, att han måtte tillsätta en komité för utarbetande af förslag till lag i ämnet.
Motionen blef emellertid alslagen på grund deraf, att Utsk:t och R.
St:r icke ansågo saken vara af en så vigtig beskaffenhet, att den erfordrade en dylik behandling, utan hade ändamålet lättast kunnat vinnas, om ett lagförslag blifvit till Utsk:t öfverlemnadt.
Denna åsigt har jag sökt ställa mig till efterrättelse, och, under det jag, så vidt möjligt varit, satt mig in uti ämnet, har jag funnit den Danska lagen vara den bästa.
Sparre har sagt, att Lag-Utsk:t icke bör befatta sig med utarbetande af lagförslag, utan endast granska hvad som 353 Den 11 Febrnari e. m. dit ingifves.
Men Utsk:t finner dock icke nu skäl att ingå i granskning af mitt förslag.
Jag medgifver, att ämnet är temligen nytt; ty en sådan lag finnes icke i Sverige.
Men Utsk:t besitter likväl ganska många goda krafter, för hvilka det icke kunnat vara någon svårighet att inhemta andra länders lagstiftning i detta hänseende, och derefter anställa en pröfvande jemförelse med det af mig framlagda förslaget.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, anhåller jag vördsamt om återremiss.
Den talare, som försvarat Utsk:t och försökt vederlägga min framställning, har bland annat yttrat, att det sammansatta Lag- och Ekon.-Utslct vore så öfverhopadt af göromål, att tiden icke medgåfve att ingå i någon detaljerad granskning af lagförslag.
Men det nummer, nu förev:de Betänk, har, eller N:o 1, tyckes icke utvisa att Utsk:ts produkter äro så mångfaldiga, att icke tiden lätt kunnat medgifva att granska ifrågav:de förslag.
Sparre har äfven sagt, att det icke heller är Utsk:ts skyldighet att anställa en sådan datalj-granskning.
Det må vara sannt, men exempel saknas dock icke för att Lag-Utsk:t åtminstone, sednast vid sista riksdagen, så gjort, och det till och med i afseende å temligen vidlyftiga förslag, t. ex. det om en ny konkurslag, om urarfva-görelse m. fl.
Det är visserligen sannt, att det, som passar i andra länder, i allmänhet icke passar i Sverige.
Men den nu väckta frågan är en idéel sak, som gäller alla länder.
Jag kan således icke finna att någon omarbetning af förslaget kunde komma i fråga, utan möjligen allenast några ändringar i en eller annan punkt.
Deraf att jag anser frågan vara af vigt, hemtar Gr.
Sparre anledning att yrka uppskof med dess afgörande.
Men detta är just ett skäl för mig att önska, det frågan nu definitivt afgöres hos R.
St:r, enär K.
M. då kan innan nästa riksdag utlärda en författning i ämnet.
Då jag således icke finner någonting vara anfördt, som vederlägger skälen för min anhållan om återremiss, vågar jag dermed fortfara.
Sparre deruti, att Utsk:t förfarit klokt, som icke försökt att utarbeta en lag uti ifrågav:de ämne, utan tillstyrkt U.
St:r att hos K. M. begära Propos.
Väl har Utsk:t haft en utländsk lag att lägga till grund för sitt arbete, men detta är icke detsamma, sorn då Utsk:t i andra fall haft komité-betänk:n eller föreg:de riksdagars arbeten till ledning.
Den lag, som här är i fråga, är dessutom ganska svår och fordrar en noggrann pröfning, innan man kan blifva ense om det rätta.
Den talare, som sednast yttrade sig emot Utsk:ts Betänk., förklarade, att lian alldeles icke funnit sig öfver - Den 11 Febrnari e. ta.
353 vertygad af de skäl, jag anfört för detsamma.
Jag har visserligen icke hopp om, att han skall blifva mera öfvertygad af hvad jag nu kommer att yttra, men måhända skola i stället åtskilliga andra ledamöter blifva det.
St:r inför K.
M. framlägga ett för deras del gilladt lag-förslag, så måste man medgifva, att det bör vara sådant, att K.
M. icke gerna kan afstå det; ty R.
Stms framställningar böra vara nog motiverade, att icke böra afslås, så vida eljest de skola ega det eftertryck, som representationen bör fordra i fråga om sina önskningar.
Då jag derjemte erkänner, att jag icke är hvarken artist, eller eger de detaljkunskaper, som erfordras för att jag skulle tilltro mig att utarbeta ett förslag i förevarande syftning, och då slutligen Utsk: l var af samma mening, så torde deruti ligga ett tillräckligt skäl för att Utsk:t icke befattade sig med ett arbete, som öfversteg Utsk:ts krafter.
Jag har redan, hvad Danska lagen beträffar, anmärkt, att jag rådfrågade mig med åtskilliga konstnärer, hvilka deremot gjorde så grundade anmärkningar, att Utsk:t icke ansåg sig kunna tillstyrka antagandet deraf.
Vid sådant förhållande, och då man ansåg, att de konst-auktoriteter, som finnas i vårt land, borde höras öfver ämnet, trodde Utsk:t, att det vore bättre att genom K.
M. låta en sådan närmare utredning ske.
Jag anser detta vara ett så kraftigt skäl för Utsk:ts förfarande, att jag icke tror att det bör röna motsägelse.
Om för öfrigt min värde motståndare vid förra riksdagen icke tilltrodde sig att utarbeta ett dylikt förslag, så må han förlåta mig, om jag hyser samma misstroende till min förmåga i detta fall.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr:n o.
Ordföranden upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af förevarande Betänk., framställde Hr Gr:n o. Ordföranden propos. på bifall till detsamma och, då dervid svarades starka ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Ekon.-Utsk:ts den 31 sistl.
Januari och 7 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 53, i ani. af väckt motion om ändring i K.
Kungörelsen den 18 Mars 1843, i fråga om ersättning åt särskildt tillförordnad domare för syn å militie-boställen.
Jan. och 7 dennes bordlagde Betänk.
N:o 54, i ani. af väckt motion om en ny lag rörande vattenrätten.
Sprengtporten, Jak. Wilh.: Emot Utsk:ts tillstyrkande, »att R.
M. täcktes åt sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag, så väl för afledande, som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmas jordegares rättigheter i förhållande H. 11. 23 354 Den 11 Februari e. m. så val till hvarandra, som till egare af vattenverk,» har jag ingenting att anmärka.
Ty lika med Utsk:t anser jag en sådan lag vara nödvändig, enär den nuvarande, äfven med de tillägg, som sednare tillkommit, är ofullständig.
Men detta oaktadt tror jag likväl, att Utsk:t alltför mycket begränsat föremålet för den ifrågaställa lagen.
Ty man misstager sig, då man tror att dessa frågor icke röra andra rättsförhållanden än jordegares sins emellan, äfvensom egares af vattenverk.
Det finnes nemligen en mängd stora och vigtiga omständigheter, som kunna vara häraf beroende, men hvilka icke torde vara af den egenskap, att de rätteligen kunna innefattas inom de uttryck, som Utsk:t begagnat.
Jag får sålunda fästa uppmärksamheten derpå, att genom förändringar i vattenståndet i våra sjöar och strömmar kunna segelleder göras obrukbara, slussar och hamnar, hvilka kunna vara anlagda både af enskilde och af staten, obegagneliga, broar och byggnader, som kunna vara uppförda på pålverk, förstöras, derigenom att de förlora sin grund, trakter blifva lidande af vattenbrist, samt, ifrån att vara sunda, lörvandlas till osunda o. s. v. Det finnes således en mängd ämnen, som böra tagas i betraktande, och hvilka 1824 års författning helt och hållet förbisett.
Såvida emellertid meningen är att erhålla en lag, som bättre och fullständigare skyddar egande-rätten, än den nu gällande, anser jag det vara nödvändigt att genom tillägg af några ord förtydliga den föreslagna und. skrifvelsen.
Den redaktions-förändring, som jag föreslår, för att icke föranleda en återremiss, är ganska enkel; den består nemligen blott deruti, att R.
St:r måtte i und. skrifvelse till K. M. anhålla, det K.
M. täcktes åt sakkunniga män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag, såväl för afledande som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmes jord- och strand-egares rättigheter och skyldigheter i förhållande så väl till hvarandra som till innehafvare af vattenverk eller annan egendom, hvars rätt af en eller annan anledning må häraf vara beroende.
Ad. behagade gilla detta förslag, anhåller jag vördsamt, att de öfriga Riks-Stånden måtte nbjudas att deruti instämma.
Då jag är motionär i frågan och Utsk:t utan förändring tillstyrkt mitt förslag, anser jag det vara min skyldighet att uppträda för att besvara de anmärkningar, som i afseende på formuleringen blifvit gjorda.
Jag får i sådant afseende upplysa, att de ordalag, jag valt, äro desamma, som senaste lanritbruksmöfen i Götheborg och Carlstad antogo för att uttrycka sin åsigt i ämnet.
Jag kan icke finna annat, än att dessa ordalag äro fullkomligt tillräckliga, då de afse att den blifvande lagen skall omfatta grunderna för rättigheter och skyldigheter för så väl afledande som tilledande af vatten, samt då utarbetandet af denna lag är ölverlemnadt åt sakkunnige män, hvilkas förslag sedermera kommer att vid nästa riksdag behandlas af Lag-Utsk:t och R. St:r.
Jag har icke Den li Febrnari e. m. 355 kunnat fatta att rättigheter kunna existera utan motsvarande skyldigheter.
Jag har svårt att skilja emellan den, som eger strand, och den, som eger jord, i förhållande till sjösänkningar.
En återremiss anser jag endast skulle åstadkomma tidsutdrägt, ocfi jag skulle icke förundra mig öfver, om Ekon.-Utsk:t, när det en gång stadgat sin öfvertygelse, återlemnar Betänkandet oförändradt.
Dessutom tror jag, att den af Frih.
Sprengtporten föreslagna inbjudningen till Med-Stånden att instämma i hans förslag, vore en, helt och hållet gagnlös manöver.
Jag anser således icke, att något skäl förefinnes att ändra Utsk:ts förslag.
M. på grund deraf utväljer en komité, må vi väl kunna föreställa oss, att dess ledamöter icke skola hafva en så trång uppfattning af sin verksamhet, att de icke i det förslag, de komma att afgifva, skola söka tillgodogöra allas rätt.
Det är kändt, att denna fråga, som inom Sverige till följd af dess många vattendrag är af stor vigt, i andra länder redan blifvit föremål för lagstiftning.
Så i Frankrike uti Code civil, i Sachsen, Hannover, Wurtemberg m. fl. länder.
Att svårigheten skulle vara större att inom Sverige få en dylik lag, än i andra länder, kan jag icke inse.
Jag förutsätter, att K.
M. till ledamöter i den ifrågasatta komitén väljer fullt lämplige personer, och slutligen att Lag-Utsk:t skall vid nästa riksdag blifva lika väl sammansatt som vid denna, och anhåller derföre om bifall till Utsk:ts Betänk.
Afven mig synes Frih.
Sprengtportens anmärkning vara förtjent af all uppmärksamhet.
Det är väl möjligt, att samma ändamål, som Frilun afsett, skall vinnas genom sakkunnige mäns förslag, och att de också skola fästa sig vid de omständigheter, som Frilun vidrört.
Men det måste dock vara af nytta, att R.
St:r redan på förhand fästat uppmärksamheten på saken.