Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan jag, med anledning af en uti Blekinge länshäktes i Carlskrona fånglista för April månad 1835 befintlig anteckning, att Båtsmannen Jöns Silfver, i brist af ådörnda böter, 6 R:dr 32 sk. för obehörig persons hysande, en skilling för snatteri och 3 R:dr 16 sk. för vederparts missfirmande, undergått tolf dagars fängelse vid vatten och bröd samt tre dagars enkelt fängelse, uti allålen skrifvelse anmodat Konungens Befallningshafvande O O i nämnde Län att infordra och till mig insända det beslut, i grund hvaraf O 7 O Silfver blifvit till omförmälda straff befordrad; så hade Konungens Befallningshafvande, efter hvad i dess ankomna svar tillkännagafs, först ifrån vederbörande domare begärt och erhållit sådan del af samma beslut, som innefattades uti ett transsumt af Bräkne HäradsRälts protokoll den 3 i ofvansagde månad, och derefter, då af verifikationerna till saköresredovisningen inhämtats, att den af vederbörande Kronolänsman bestyrkta afskrift af nämnde beslut, som legat till grund för Silfvers bestraffning och medföljt vid hans insändande till häktet, var af olika innehåll med det af Domhäfvanden senast meddelade, anbefallt Länsmannen att aflemna det till honom från HäradsRätten expedierade utslag i original; hvilka begge handlingar, jemte
Domhafvandens med den förslberörde följaktiga skrifvelse, blefvo af Konungens Befallningshafvande till mig öfversände.
Af dessa handlingar inhämtades, att de till Länsmannen expedierade protokoll innehöll, huruledes, sedan han styrkt, det åtskillige af Rätten till böter fällde personer, ibland hvilka Båtsmannen Silfver för ofvan uppräknade bötessummor, saknade tillgång till böternas gäldande, och Länsmannen derföre yrkat förvandling af dessa till lämpligt kroppsstraff, Häradsrätten förordnat, förordnat, bland annat, alt, såsom orden lydde, ”Per Håkansson den äldre, Jon Gummesson och Båtsmannen Silfver skulle afstraffas hvardera med tolf dagars fängelse vid vatten och bröd samt Silfver dessutom med tre dagars fängelse”; hvaremot det af Domhafvanden till Konungens Befallningshafvan O 7 o o de aflernnade transsumt af samma protokoll och beslut visade, som skulle Silfver, särskildt och ej tillika med andre nämnd, blifvit dömd att straffas med fyra dagars fängelse vid vatten och bröd samt dessutom med elfva dagars enkelt fängelse; i öfverensstämmelse med hvilken sistnämnda handling
Domhafvanden, i dess förutnämnda skrifvelse, jemväl förmält, att Silfver väl vore ådömdt femton dagars fängelse, hvaraf fyra vid vatten och bröd, men icke tolf dagars dylikt fängelse och tre dagars enkelt, hvilket äfven utgjorde femton dagar, samt att, om fånglistan skulle innehålla något annat, det säkert härrört af misskrifning; hvadan Domhafvanden be O O gärt, att hans anmälan derom måtte åtfölja Konungens Befallningshafvandes svar till mig, på det anmärkningen, utan vidare omgång, måtte blifva behörigen utredd.
Yid öfvervägande häraf och oansedt
Domhafvandens sålunda gjorda framställning trodde jag detta mål förtjena en särdeles uppmärksamhet.
I öfverensstämmelse med föreskrifterna i 47 Kap. Missgerningsbalken, 2 och 56 §§ af Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Legostadga för husbönder och tjenstehjon den 23 November 1833 samt 10 Kap. 1 § Utsökningsbalken och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, hade nemligen förrberörde, Båtsmannen Silfver ådömda böter bort förvandlas i ena bot till enkelt fängelse; hvaraf följde, att, ehvad det till
Länsmannen extraderade protokoll eller del sedermera till Konungens Befallningshafvande insända transsumt deraf innefattade HäradsRättens å tinget afsagda beslut, hvarken det ena eller andra instämde med lag; och att således svårare straff blifvit den sakfällde, för hans förseelser, ålagdt, än lagligen bort äga rum, åf hvilka det svåraste jemväl gått i verkställighet.
Men utom detta lagstridiga förfarande, som, härledt antingen från orätt fattadt domslut eller från föregifven misskrifning i extraderade protokollet, medfört lika menlig påföljd för den sakfällde och derföre icke borde utan åtal lemnäs, förekom här vidare den synnerligen anmärkningsvärda omständighet, att de tvenne särskilda från Domhafvanden utgångna expeditioner af samma beslut, an 5 - 34 — gående förrbemälde person, både lill sjelfva meningens uppställning och i fråga om straffbestämmelsen, vore alldeles olika; hvilket icke syntes kunna förklaras såsom misskrifning, i vanlig bemärkelse taget, utan fastheldre uppenbarligen röjde, om icke ett försök att, med den sednare handlingens innehåll, motverka anmärkningen rörande den förras, åtminstone frånvaro af all tillsyn vid expedition af denna; i ena eller andra fället lika förnärmande enskild rätt, som kränkande den helgd, sådan offentlig handling borde tillkomma, samt innefattande ett embetsfel, som, begånget uppsåtligen eller af uppenbar vårdslöshet, syntes påkalla alfvarlig beifran; och anmodade jag derföre, i skrifvelse den 31 December samma år, AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. HofRätten öfver Skåne och Blekinge att, angående begge oförmälda ämnen, inför Kongl. HofRätten emot Domhafvanden anställa åtal och dervid först äska bans yttrande i afseende å IläradsRättens oriktiga domslut och anmärkta skiljaktigheten emellan de utfärdade expeditionerna, samt målet i öfrigt, efter omständigheterna, laglikmätigt utföra.
Uti förklaring öfver AdvokalFiskalsEmbetets anmäi kningsmemorial, har Domhafvanden, under fortsatt förebärande, att det utdrag af fläradsRättens protokoll, som legat till grund för Båtsmannen Silfvers bestraffning, blifvit felaktigt utskrifvet, medgifvit, att Silfver, lill följd deraf, lidit svårare straff, än vederbort, samt vidare dels yttrat, att det senast expedierade protokollsutdraget icke skulle utvisa, att
Silfver särskildt och ej tillika med andre blifvit dömd, enär samma protokollsutdrag, extraheradt af bela förvandlingsbeslutet, endast upptoge hvad deraf rörde Silfvers ifrågaställa bestraffning, dels förmenat, att de Silfver för obehörig persons hysande ådömda böter, såsom icke till vitesbot hänförlige, bort, jemlikt 4 § Kongl.
Förordningen den 27 Februarii 1804, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, samt böterna för vederparts missfirmande inför rätta och för snatteri, enligt 10 Kap. 1 § Utsökningsbalken och 47 Kap. Missgerningsbalken, till elfva dagars enkelt fängelse; äfvensom, till granskning och jemförelse inför Kongl. HofRätten, Domhafvanden sedermera föreledt HäradsRättens konceptdombok för vintertinget år 1835, samt slutligen inlemnat ett bevis af Båtsmannen Silfver, att han icke fordrade ersättning för det honom öfvergångna obehöriga lidande.
Hvarefter AdvokatFiskalsEmbetet^ uti afgifvet slutpåstående, med förmälan, att det ifrån Domhafvanden sed - nast utgångna protokollsutdraget funnits vara rätteligen transsumeradt utur konceptdomboken, för öfrigt erinrat, att den af Domhafvanden åberopade äldre Författning af år 1804, såsom stridande mot gällande Legostadga, icke kunde utgöra laglig grund för straffbestämmelse, samt hufvudsakligen och då obestridligt vore, att Silfver, på grund af den till Länsmannen af Domhafvanden utlemnade expedition, lidit vida svårare straff, än enligt lag bol t äga rum, men förebärandet om oriktig utskrift ur domboken desto mindre kunde lända
Domhafvanden till ursäkt, som hans ansvarighet för alla från HäradsRätten utgående expeditioner måste, för bibehållande af sådana offentliga handlingars helgd, vara ovillkorlig, yrkat, att Domhafvanden, för sålunda ådagalagd uppenbar vårdslöshet i domareembetets utöfning, måtte dömas till ansvar enligt 1 Kap. 1 § Rättegångsbalken; hvilket påstående jemväl är vordet af Domhafvanden med svar bemött.
Medelst uLslag den 6
Maj 1840 bar Kongl. HofRälten i målet sig utlåtit och funnit det ligga Domhafvanden till last, så väl att Båtsmannen Silfver, hvilken, för passlös persons hysande, gjort sig förfallen att jemlikt Kongl.
Legostadgan den 23 November 1833 böta 6
R:dr 32 sk. samt O O O för dessa och öfriga honom ådömda böter skolat i ena bot undergå bestraffning af sjutton dagars enkelt fängelse, i stället kommit att, genom Domha f vandens anmärkta förfarande, undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd samt tre dagars enkelt fängelse, som ock att två särskilda, till innehållet med hvarandra alldeles olika expeditioner af samma beslut, rörande bemälde person, blifvit af Domhafvanden utlemnade; i följd hvaraf Kongl. HofRälten, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, fällt Domhafvanden att, för dess sålunda ådagalagda vårdslöshet i utöfningen af domareembetet, böla Sexton R:dr 32 sk. banko.
Enligt hvad af infordrade handlingar upplystes, hade Askims IläradsRält genom Utslag den 27 November 1838 rätteligen stadgat, att Drängen Niklas Andersson från Össlöf skulle, vid bristande tillgång till honom för första resan stöld samt fylleri och oljud ådömda böter, undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd; hvaremot det samma dag af tillförordnade — 36 — Domhafvanden, på HäradsRättens vägnar, utfärdade betyg, hvilket, till Konungens Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Län insänd t, legat till grund för Niklas Anderssons afstraffande, innehållit, att Niklas Andersson blifvit af HäradsRätten dömd att, i brist af ofvanberörde böter, undergå sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken sistnämnda bestraffning Niklas Andersson således utstått.
Och har i anledning af AdvokatFiskalsEmhetets i Kongl. Götha HofRätt, likmätigt min skrifvelse härom af den 30 Juni 1840, anställda åtal emot tillförordnade Domhafvanden, hvilken, uti deröfver afgifven förklaring, erkänt felaktigheten af förenämnda embetsbetyg, såsom varande af misstag tillkommen, Kongl.
HofRätten, genom utslag den 1 Februari 1841, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, fällt Domhafvanden att, för sådant fel i domareembetets utöfning, böta 16 R:dr 32 sk. samt ålagt honom att med 15 sk. 5| rst. banko ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Niklas Anderssons underhåll i häktet fyra dagar längre, än vederbort; hvarjemte Niklas Andersson, hvilken ej kunnat anträffas och i målet höras, öppet lernnats att, i fall af befogenhet, särskildt i laga ordning väcka talan om godtgörelse för det honom på omförmälda sätt tillskyndade obehöriga lidande.
Uppå reqvisition hade blifvit till mig insändt ett utdrag af Sotholms IläradsRätts dombok för den 28 November 1837 af innehåll, alt, efter gjord angifvelse, Skäddarelärlingen Carl Petter Falk i Löflund, såsom den der, dagen förut under då påstående ting, i förstugan till tingshuset fört oljud och oväsende, hvarigenom allmän uppmärksamhet och förargelse åstadkommits, blifvit af HäradsRätten dömd att, jemlikt 18 Kap. 2§ Missgerningsbalken, böta 40 daler silfvermynt med 13 Rd:r 16 sk. banko eller, i brist af dessa böter, strallas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd.
Emot detta HäradsRättens beslut anmärkte jag, dels i afseende på behandlingen af målet, att undersökningen om den Falk till last förda gerning, så vidt protokollet upplyste, vore ofullständig, enär anteckning saknades, ej mindre derom, huruvida Falk blifvit i saken hörd eller ens va - - 37 — rit tillstädes vid dess handläggning, än äfven om den bevisning, som kunde hafva grundat hans fällande, dels ock beträffande sjelfva saken, att, dä, så vidt protokollet upplyste, anledning ej förekommit, att Falk ofredat någon person eller skadat någons medhafde tillhörigheter, än mindre att sådant skett för att hämnas, det af HäradsRätten åberopade lagrum, 18 Kap. 2 § Missgerningsbalken, icke vore i målet tillämpligt, samt slutligen, röjande förvandling till kroppsplikt af de Falk ådömda böter, att HäradsRätten dervid förfarit i strid mot stadgandet i 5 Kap. 4 § Straffbalken, enligt hvilket samma böter, utgörande 40 daler i silfverinynt, bort försonas med endast tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för den svårare bestraffning af sexton dagars dylikt fängelse, som Falk, till följd af HäradsRättens beslut, kommit att undergå; I anledning af hvilket allt jag, medelst skrifvelse den 5 April 1839, anmodade AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt att derstädes emot tillförordnade
Domhafvanden i ofvanbemälde HäradsRätt, såsom ansvarig för Rättens åtgärder och beslut, anställa laga åtal.
Öfver AdvokatFiskalsEmbetets anmärkningsmemorial hörd, har tillförordnade Domhafvanden, under uppgift, att lärlingen Falk å tingsstaden viii förrberörde tillfälle icke allenast fört oljud, utan äfven med gerning ofredat åtskilliga personer, erkänt protokollets anmärkta ofullständighet samt den oriktiga bötesförvandlingen; derjemte Domhafvanden öfverlemna! ett af Falk undertecknadt betyg, deruti han förklarat, dels att han vid åtalade tillfället på nyssnämnda sätt sig förgått och, vid undersökningen inför HäradsRätten närvarande, sådant erkänt, dels att han icke gjorde något anspråk på ersättning för det honom genom HäradsRättens beslut tillskyndade lidande; hvarefter och sedan AdvokatFiskalsEmbelet, i slutligt memorial, vidare utvecklat och bestämt sin talan samt framställt ansvarspåstående, deröfver
Domhafvanden äfven afgifvit förklaring, Kongl.
HofRälten, genom utslag den 21 December 1841, sig utlåtit och funnit HäradsRättens protokoll uti ifrågavarande mål vara så ofullständigt, att deraf icke kunde inhämtas de för målets bedömande oundgängliga upplysningar om åtalade brottets beskaffenhet och bevisningen derför; äfvensom HäradsRättens be O ' slut i saken dels, i följd af nämnde ofullständighet, syntes angå ett annat brott än det, hvarom, enligt förklaringen och det i sammanhang dermed — 38 — från Falk företedda betyg, denne sednare varit förvunnen, dels ock vore olagligt i thy, att på Falks förhållande, sorn, enligt nyssberörde utredning, skall bestått deruti, att han å tingsstaden, bland annat, med våldsam handling förfördelat åtskilliga personer, blifvit tillämpade de i 2 § af 18 Kap. Missgerningsbalken för betryggande af frid å vägen till kyrka och rättegång stadgade fridsbrotlsböter, och detta utan bestämmande af särskild ansvarspåföljd för den fridstörande gerningen; i anseende hvartill och då derförutan förvandlingen af de Falk ådömda böter blifvit oriktigt bestämd till och verkställd med sexton, i stället för tolf, dagars fängelse vid vatten och bröd, — ett fel, som blifvit af samma tillförordnade Domhafvande, såsom ordförande i Svartlösa HäradsRätt den 26 Juni 1837, begånget vid förvandling af Bonden Carl Erik Persson i Ribby för åverkan ådömda böter 13 R:dr 16 sk., hvilket sistnämnde beslut nu jemväl, uppå AdvokatFiskalsEmbetels, af Konungens JustitieKansler förordnade talan, utgjorde föremål för Kongl. HofRättens pröfning, — Kongl. HofRätten, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, funnit skäligt fälla tillförordnade
Domhafvanden, för de honom sålunda i utöfningen af domareembetet till last komna olagligheter, att böta Etthundra daler silfvermynt, med 33 R:dr 16 sk. banko. Genom utslag den 13 Oktober 1836 hade Södra Åsbo HäradsRätt ansett Husmannen Johan Olsson och hans hustru Elna Persdotter i Björnekulla förvunne att hafva vanvårdat den förres barn af ett förutgåmret äk O O tenskap samt gifvit dem med kalk och andre otjenliga ämnen uppblandad föda, hvaraf barnen synts aflynade och utmagrade; för hvilket förfarande, som ej borde utan ansvar aflöpa, HäradsRätten, med tillämpning af 17 Kap. 1 § och 61 Kap. 2 § Missgerningsbalken, dömt Johan Olsson och Elna Persdotter att hvardera straffas med tolf dagars fängelse vid vatten och bröd samt dessutom ersätta ej mindre det af annan person åt det ena af barnen besörjda underhåll än äfven flera i målet hörda personers inställelsekostnader.
Upplysande
Christianstads länshäktes fånglista, att, till följd af HäradsRättens utslag, ofvanbemälde personer undergått de sålunda deni ådömda kroppsstraff. — 39 — Med anmärkning dervid, alt HäradsRälten, som funnit Johan Olssons och Elna Persdotlers åtalade förfarande vara af den svåra beskaffenhet, att tillämpning af 17 Kap. Missgerningsbalken, som handlar om förgöring genom förgift eller annorledes, hort äga rinn, icke destomindre underlåtit alt, likmätigt hvad 25 Kap. 5 § Rättegångsbalken angående sådana mål ulan inskränkning förmår, insända ransakningen och domen till HofRätten att der skärskådas och pröfvas, genom hvilken underlåtenhet jemväl inträffat, att HäradsRättens utslag, oaktadt sistberörde lagrums uttryckliga förhud deremot, utan sådan föregången pröfning gått i fullbordan, hade jag tillika fästat uppmärksamhet derå, att dc i samma utslag åberopade omständigheter icke tillförlitligen utredde målets beskaffenhet eller bestämdt upplyste hvad HäradsRätten velat, såsom fulleligen styrkt, föra de anklagade till last, och således ej heller syntes rättfärdiga den af Rätten gjorda lagtillämpning; af hvilka förenade anledningar och då detla mål i allt fall borde till Öfverdomarens skärskådan hemställas, jag, i skrifvelse den 10 Juli 1837, uppdragit åt AdvokalFiskalsEmbetet i Kongl. HofRälten öfver Skåne och Blekinge att, sedan HäradsRättens ransakning blifvit infordrad och till Kongl. HofRälten öfverlemnad, tillse, om och i hvad målto densamma och HäradsRättens derpåföljda beslut må finnas lagstridiga, samt ej mindre derutinnan efter förekommande omständigheter, än i anseende till bemälde
Rätts uraktlåtenhet att målet Kongl.
HofRätten underställa, emot tillförordnade
Domhafvanden föra det åtal, sakens beskaffenhet kunde laglikmätigt påkalla.
Hos Kongl. HofRätten har, i följd häraf, AdvokatFiskalsEmbetet, efter granskning af HäradsRättens infordrade ransakning i ofvanberörde mål, uti afgifvel memorial andragit, att de under ransakningen förekomna, i memorialet uppfattade, omständigheter icke kunde anses utgöra laglig bevisning mot Johan Olsson och Elna Persdotter att hafva gifvit deras barn otjenlig föda, i afsigt att dermed skada dem till lif eller helsa, och att HäradsRätten sålunda saknat skäl att i målet tillämpa 17 Kap. 3 § Missgerningsbalken, som uttryckligen förutsatte uppsåt alt någon med gift afdagataga; hvadan och då HäradsRättens lagstridiga domslut för de sakfällda medfört en obehörig bestraffning, AdvokalFiskalsEmbetet borde lägga tillförordnade
Domhafvanden till last ej mindre berörde felaktighet i domareembetets utöf - 40 — ning, än äfven hans uppenbara underlåtenhet af tydliga föreskriften i 25 Kap. 5 § Rättegångsbalken alt målet till Kongl. HofRättens pröfning hemställa.
Och sedan uti häröfver inkommen förklaring tillförordnade
Domhafvanden erkänt sist anmärkta felaktighet och derför underkastat sig laga ansvar, men sökt försvara lagligheten af det klandrade domslutet med åberopande af de vid ransakningen förekomne omständigheter, tillika med den, att, enligt hvad tillförordnade
Dondiafvanden vid målets afdömande med visshet haft sig bekant, Johan Olssons barn, i motsats mot deras vid HäradsRätlen gjorda uppgifter, inför KyrkoRådet erkänt, att de en längre tid af föräldrarne icke fått annan än förskämd föda; har AdvokatFiskalsEmbetet, uti ytterligare memorial, förmält sig icke kunna frångå den åsigt, att det Johan Olsson och Elna Persdotter ådömde ansvar ej lagligen kunnat, på grund af de i ransakningsprotokollet upptagna omständigheter, ådömas, samt att, om de förhållanden, tillförordnade Dondiafvanden i förklaringen åberopat såsom ytterligare stöd för HäradsRättens öfvertygelse om de tilltalades brottslighet, antingen vid ransakningen uppdagats, men icke fått i protokollet inflyta, eller blott enskildt kommit till Domhafvandens kännedom, sådant i livilketdera fallet som helst utvisade försumlighet hos Domhafvanden, att söka bringa undersökningen till fullständighet, och borde, såsom en embetsfelaktighet, räknas honom till last, i likhet med hans underlåtenhet att ransakningen till HofRättens skärskådan insända; men då UnderRätts utslag i underställningsmål ej kunde taga åt sig laga kraft innan det blifvit af Öfverdomaren pröfvadt, samt en sådan pröfning af HäradsRättens ifrågavarande utslag lämpligen borde föregå frågan om ansvar för de mot HäradsRättens Ordförande anmärkta embelsfel, öfverlemnade AdvokatFiskalsEmbetet, innan åtalet vidare fullföljdes, ransakningen angående Johan Olsson och Elna Persdotter till Kongl.
HofRättens granskning och afdömande.
HofRätten, som i anledning häraf låtit ransakningshandlingarne sig föredragas, har, genom utslag den 27 Juli 1838, funnit den emot Johan Olsson och Elna Persdotter i målet framställde angifvelse vara af sådan beskaffenhet, att HäradsRättens utslag bort, jemlikt 25 Kap. 5 § Rättegångsbalken, Kongl.
HofRättens pröfning underställas; hvadan och enär samma.
— 41 samma utslag derförutan icke kunnat vinna laga kraft, Kongl.
HofRätten, utan hinder deraf, att det af HäradsRätten stadgade straff blifvit verksteldt, ansett sig böra ingå i målets bedömande, dervid Kongl. HofRätten väl antagit såsom utredt, att Johan Olssons två barn, genom föräldrarnes åtgärd, fått otjenlig, med kalk och andra skadliga ämnen uppblandad föda, hvilket ock, enligt förekommen anledning, baft menligt inflytande på deras helsa, men, då det icke blifvit upplyst, att föräldrarnes berörde tillgörande skett i afsigt att skada barnen till lif eller helsa, vid sådant förhållande och med ogillande af HäradsRättens utslag, förklarat, att något ansvar i målet icke bort ådömas Johan Olsson och Elna Persdotter, hvilka i följd deraf från den af HäradsRätten dem ålagda ersättningsskyldighet jemväl befriats.
Då AdvokatFiskalsEmbetet sedermera utfört sin talan och, med fullföljd af hvad tillförne blifvit anmärkt, framställt det påstående, att tillförordnade Domhafvanden i HäradsRätten, för ifrågavarande under domareembetets utöfning begångna felaktigheter, hvilka antogos vara af uppenbar vårdslöshet tillkomna, måtte ådömas ansvar i öfverensstämmelse med de i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken stadgade grunder samt åläggas gifva de sakfällde skälig upprättelse för dem, genom verkställigheten af HäradsRättens olagliga domslut, öfvergånget lidande, i hvilket afseende de sjelfva, uti ingifven skrift, gjort anspråk på en summa af 50 R:dr banko; har Domhafvanden, äfven häröfver hörd, endast åberopat hvad han förut i målet andragit.
Hvarefter Kongl. HofRätten, medelst utslag den 11 Maj 1841, sig utlåtit, att, ehuru Kongl. HofRätten, genom dess ofvananförda utslag, ogillat HäradsRättens klandrade domslut, detsamma funnes icke hafva i den mån saknat skäl och stöd af lag, att ansvar för HäradsRättens gjorda lagtillämpning borde äga rum, hvadan AdvokatFiskalsEmbetets derom framställda påstående icke kunde bifallas; men då HäradsRätten åsidosatt lagens tydliga föreskrift, att utslaget Kongl. HofRättens pröfning underställa, och derigenom obehörigen inträffat verkställigheten af berörde, sedermera undan O O sj röjda beslut, pröfvade Kongl. HofRätten, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma tillförordnade
Domhafvanden att, för detta lagskipningsfel, böta Sexton R:dr 32 sk. banko, samt ersätta Johan Olsson och Elna Persdotter för deras lidande med Tretiotre R:dr 16 sk. samma mynt. 6 — 42 — Efter att hafva inhämtat, hurusom Njurunda HäradsRält, genom utslag den 7 Juni 1837, under åberopande af 16 Kap. 5 § Missgerningsbalken, dömt Pigan Stina Ersdotter Näström, för det hon utlagt och öfvergifva sitt späda flickebarn, hvilket dock blifvit med lif upptaget, att straffas med fjorton dagars fängelse och, sedan Stina Ersdotter förklarat sig åtnöjas med utslaget, förordnat, att detsamma skulle till verkställighet befordras, hvilket ock genast skett, hade jag, i anseende till det härvid anmärkta förhållande, att HäradsRätten, ehuru den emot Stina Ersdotter åtalade gerning varit att hänföra till ett af de brott, hvarom handlas i 16 Kap. 5 § Missgerningsbalken, enligt hvilket lagrum hon äfven blifvit till ansvar fälld, likväl underlåtit att, på sätt 25 Kap. 5 § Rättegångsbalken i dylika fall föreskrifver, insända ransakningen och domen till Öfverdomarens vidare skärskådan, åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt, på sätt min skrifvelse derom af den 10 September 1838 innehåller, öfverlemnat att vidtaga de åtgärder, hvarigenom detta mål kunde varda af Kongl. HofRätten upptaget och pröfvadt samt att emot Häradshöfdingen, som handlagt målet, anställa och utföra den talan, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda.
Till fullgörande hvaraf AdvokatFiskalsEmbetet i afgifvet memorial, anmärkt IIäradshöfdingens underlåtenhet att, innan den Stina Ersdotter ådömda bestraifning verkställdes, HäradsRättens ransakning och utslag till Kongl.
Hofllättens pröfning och skärskådande insända; af hvilken anledning, och med bifall till AdvokatFiskalsEmbetets derpå grundade anhållan, Kongl.