Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. i ämnet, om hvars beskaffenhet Frih.
Cederström icke torde hafva bordt vara tveksam, då det är bekant, att Profme vid Carolinska Institutet icke motsatt sig den ifrågaställda öfverlåtels e för alltid.
Men delta bör väl icke vara ett hinder för, att, nu lå af en enskild person motion i frågan blifvit väckt, densamma stall kunna af R.
St, bifallas.
Det är icke likgiltigt, om frågan blir i pskjuten till en följande Riksdag, emedan Serafimer-Ordens-lazarette då måste under irenne år, upskjuta inrättandet af en fullt ändam; Isenlig tvält-anslalt.
Det säger sig sjelft, att elt nu lemuadt bifall lill Utsk:s utlåt, verkligen måste föranleda ett sådant upskof, enä' det icke finnes någon anledn. , att K. M., innan denna Riksdag: utgång kan medhinna, att till R.
Propos. i ämra t.
Följaktligen är det klart, att ett bifall till Utsk:s förslag vore tetsamma, sora att afslå hela saken, och att den omtalade utredningen, hvarigenom i sjelfva verket ingenting kan utredas, icke tjenar lill något annat, än att på ett artigt sått afslå frågan.
På grund af hvad jag nu haft äran nämna, hemställer jag till de H:rr, sorn' talat för bifall, om de icl e skulle vilja förena sig med mig i Utlåtis återremitterande.
Hr Liljehöök, Carl Berthild Enl. min tanke hade det varit orätt gjordt af Utsk., att på grum! af enskild motionärs framställning tillstyrka den ifrågavande ton tens öfverlåtande för alltid, då Sundhets-Colhm i sitt und. utlåt, en last förordat dess öfverlåtan - Den 22 Juni. 441 de på viss lid, och emot en viss årlig afgift.
Frågan synes mig således icke vara tillräckligt utredd, och vid sådant förhållande torde det vara lämpligast, att innan man afgör densamma, afvakta Nåd.
Då jag i mitt förra anförande hufvudsakligen utgick från den synpunkt, alt Carolinska Institutet icke genom något förhastadl beslut af II.
St. borde gå i mistning af en förmån, som det nu eger, så har en värd talare deraf tagit sig anledn., alt söka förmå mig frångå mitt yrkande om bifall till Betänk, genom alt fästa min upmärksamhet derpå, alt Profme vid Carolinska Institutet i denna fråga yttrat en tillstyrkande mening; men jag anhåller att få till genmäle derå andraga, alt ehuruväl bemälde Professorer torde kunna antagas såsom Institutets nuvande målsmän väl vara i tillfälle bedöma dess fördelars halt och värde, så bör å andra sidan ibågkommas, att Profcne icke äro ensamme målsmän för våra medicinska inrättningar; jag åsyftar härmed, att vigt måtte läggas pä den anmärkn., som af den siste värde talaren blifvit framställd, nemi. att Sundhets-Colbm icke tillstyrkt tomtens öfverlåtande för alltid.
Om ärendet således, genom det beslut, StatsUtsk. föreslagit, blefve fullständigare utredl, så skulle derigenom Sundhets-Colbm och Carolinska Institutet komma i tillfälle, att med hvarandra samråda om hvad bäst och billigast månde vara; hvilket i min tanka är det tjenligaste sättet för delta ärendes behandling.
Hr Bildt har frågat, hvad K.
M. skulle hafva kunnat vidtaga för åtgärd, annat än den K.
M. redan vidtagit, enär ett öfverlåtande för alltid berodde af R.
St. allena; men jag ber, att få till Hr Bildt framställa den fråga tillbaka, hvad som väl har kunnat hindra K. M., alt under loppet af så mänga år, som förflutit mellan 1837 och 1854, delgifva R.
St. detta ärende?
Sådant har icke skett, och jag bar deraf dragit en slutsats, att K.
M. icke nu mera än förr, anser denna öfverlåtelse angelägen eller nödvändig; hvarföre jag anser den utvägen Utsk. föreslagit vara lämpligast, då den både är välvillig emot begge parterna, och lemnar R.
St. öppet, att efter sig företeende omständigheter i ämnet framdeles besluta.
Vid sådant förhållande kan det icke falla mig in, att efterkomma Hr- Bildts upmaning att afstå från mitt yrkande, och förena mig med honom i begäran om återremiss.
Jag anhåller såsom förut, om bifall å StatsUtsk:s hemställan i detta mål.
Hr Bildt har redan uplyst Frih.
Cederström om anlednin, hvarföre någon Kongl. Propos. i detta ämne, icke blifvit till R.
Konungen kan icke gerna till R.
St. framkomma med en sådan Propos., utan dertill af vederbör:de gifven anledn., och då dessa vederbör:de sjelfve erkänt, att de försummat, att i lid hos K.
M. anmäla ärendet, så ligger häruti den enkla förklaringsgrunden, hvarföre icke någon Propos. i detta ämne blifvit allåten.
Ang:de den åsigt, som af Profme vid Carolinska Institutet i denna fråga blifvit uttalad, har jag redan haft äran ur K. M:s Nåd.
Skrifvelse den 10 Jan.
1837 upläsa en del ur reciten, innchållan - U 2 Den 22 Juni. de, att ”tomten vore jemte derå upförda smedja för Institutets behof umbärlig, och derföre hittills varit åt enskild mau ut-arrenderad, samt icke eller för framliden syntes för Institutet ega annat värde, än genom dea årliga inkomsten, hvarföre det vore för Institutet likgiltigt, antingen platsen till evärdelig ego eller endast för 50 år öfverläles.
” Någon vidare utredning af Institutets åsigt i detta ämne, kan väl icke vara behöflig, än detta icke enskildt, utan officiell afgifne utlåt.
Frågan är nu, huruvida de ifrägavarrde bygguads-arbetena skola företagas eller icke, och då vi ej hafva så serdeles långt qvar af Riksdagen, tror jag, att det f. n. vore omöjligt, att af Konungen få någon Propos. i ämnet afgifven.
Ett af oss alla önskadt slut på denna fråga, lärer således icke på annat sätt kunna vinnas, än derigenom, alt R.
St. lemna sill bifall lill denna hemställan, hvilken, enl. min tanke är fullkomligt utredd.
Jag anhåller om det Höglofl.
Ståndets benägna öfverseende, då jag nu för tredje gången går alt yttra mig i denna fråga; men det förefaller mig, som skulle man beträda en alldeles ny och mindre rekommendabel väg för frågors behandling, i händelse man, på sätt Gr.
Sparre tillstyrkt, skulle finna lämpligt, att, just derföre, att enskilde motionärer försummat sina önskningar, R.
St. skulle finna denna försummelse utgöra ett bevekande skäl till bifall å någon hos dem i motionsväg gjord framställning.
Jag önskar alltså motsätta mig en återremiss äfven af det skäl, att en vådlig upmuntran derigenom gåfves, alt efterfölja det af Gr.
Sparre förordade, nya och efter mitt förmenande, skadliga sätt att tillvägagå.
Propos. till bifall å StalsUtsk:s förevande utlåt., blef härefter framstäld, men besvarad med starka Nej, samt några Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranledande till återremiss; samt efter denna propos:ns besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han härvid funnit
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordet lagda utlåt.
JVs 149, i anledn. af väckte frågor om förändrade beskattnings-grunder för mjöl- och såg-qvarnar, samt om ödes-qvarnars befriande från grundskatt.
Emot den första delen af Utsk:s förslag, ang:de aflåtande af en underd. skrifvelse, med anhållan, ”att K. M., sedan genom vederbönde embetsverk, ärendet blifvit fullständigt ulredt, täcktes vid en kommande Riksdag i nåder aflåta Propos., dels om skattlagde eller skattläggning underkastade sågoch tull-mjölqvarnas befriande från grundräntor”, o. s. v., har jag visserligen ingenting att erinra; ehuru det kan förutses, att, om en sådan befrielse kommer att ega rum, Statsverket derigenom får en gånska betydlig, d. v. s. relälift betydlig minskning i sina inkomster.
Den 22 Juni. 443 Hvad deremot den andra frågan beträffar, att ”genom en allmän författn. måtte i nåder stadgas, att nedlagde såg- och rnjölqvarnar, derest grund-räntan derå icke är i hemmans-räntan inbegripen, eller till visst ändamål anvisad, och så framt vid undersökning på stället af vederbör:de Härads-rätt, i krono-ombuds närvaro, sig visar, att qvarn eller såg är ödelagd, och ej vidare kan bibehållas, må utaf Kammar-Colhm från grund-ränlas utgörande befrias, sedan K:s Befh:de sig derom yttrat”; så anser jag för min del, ett sådant stadgande obehöffigt; enär det borde vara kändt, att K. M., under loppet af innevar:de år, genom tvenne serskilda beslut befriat dylika qvarnar från grund-räntans erläggande.
Jag kan icke heller finna, hvartill slutorden i U(sk:s hemställan, eller att K:s Beflude skall sig derom yttra, kunna tjena.
Ty om det år bestämdt att ifrågavar:de qvarnar skola befrias från grund-ränta, så ser jag icke, hvarföre K:s Befh:de skall yttra sig deröfver, om icke för alt lemna uplysning om grund-räntans belopp.
Men sådana uplysningar infordras alltid, för alt utröna verkliga förhållandet, och dä inser jag icke något skäl, att Ständerna derom hos K.
M. nu göra någon anhållan.
Alt i afseende på qvarnarsoch sågars beskattning, ganska stora olägenheter eger rum, lärer ingen bestrida.
En af dessa olägenheter består deruti, alt t. ex. de sågqvarnar, som äro anlagde före 1S30 betala grundskatt, då deremot de, som äro anlagde efter nämnde år, erlägga skatt efter bevillms-grunder.
Mäldqvarnar betala i allmänhet grund-ränta, men undantag derifrån eger rum i städerna, der dessa slags qvarnar, så framt de äro anlagda efter är 1835, skatta efter bevilln.-s-grund.
Utsk. har åt detta ämne skänkt en ganska omsorgsfull pröfning, och dess öfvertygelse har varit den, att qvarnars beskattning efter grund-ränta är obillig, emedan förändrade förhållanden, städse medföra förändrade inkomster för dessa qvarnar.
Så kan t. ex. en ny kommunikations-linies anläggande, i ganska väsendtlig mån minska mälden för en qvarn, och öka den för andra.
På samma sätt kan anläggningen af en mängd qvarnar på ett ställe borttaga inkomsten för dem, som förut finnes, och dessas afgifter blifva således betydligt högre, än då gruod-skalten åsaltes.
Dessutom anfördes inom Disk. många exempel på s. k. husbehofs-qvarnar, hvilka missbruka sin husbehofs-rätt pä det sätt, att de mot serskild tulltägt förmala ända till 2,000 T:r, utan att derföre erlägga någon annan bevilln. lill Kronan, än den hemmanet i öfrigt betalar.
Med ett ord, enhvar torde häraf finna, att qvarnarnes beskattning i allmänhet icke är ändamålsenlig, och att rättelse derutinnan är, af behofvet påkallad.
Palmstjerna har sagt, att om denna beskattning tillämpades efter bevillms-grunder, skulle en ganska betydlig upoffring å Statens sida derigenom komma att ega rum.
Utsk. har deremot yttrat, att genom dessa grunders tillämpande, skulle visserligen en stor mängd qvarnar få nedsättning i de skatter, som de nu erlägga; men å andra sidan skulle dock ganska många qvarnar, som f. n. hafva betydlig mäld, men betala låg grundränta, lemna Staten ersättning, i 444 Den 22 Juni. för hvad den i förra hänseendet skulle förlora.
Dessutom har Utsk. ansett, att under sådana förhållanden en mängd af de husbehofsqvarnar, som nu mala mer än för husets behof är nödigt, skulle komma att af Taxerings-komitéerna, till följd af strängare kontroller heskattas, hvarigenom äfven en ökad inkomst för Staten bereddes.
För öfrigt eger härvid ett annat förhållande rum, sora icke bör förbises, nemi. alt det för landet i allmänhet skulle vara af vigt, om enhvar egde rätt, att, mot erläggande af betalning, få på sådana ställen, der behofvet så påkallade, anlägga qvarnar.
Vi veta visserligen, att dylika qvarn-anläggningar f. n. i allmänhet tillåtas; men en sådan tillåtelses erhållande, är dock förenad med en mängd omgångar, enär det beror på K. M;s Befhrde i första handen, och af Kammar-Colkm i den andra, att deröfver gifva utslaget.
För min del skulle jag tro, att det för landet vore nyttigt, om dylika anläggningar, hvilka egentligen äro att anse som fabriks-inråttningar, kunde utan några i förväg lagda hinder, af hvar och en få anläggas.
Jag får i öfrigt fästa upmärksamheten derå, alt, då, såsom Frih.
Palmstjerna yttrat, första delen af Utslus hemställan, endast innefattar en underd. anhållan, att K.
M. mätte låta verkställa utredning af ämnet, och på de grunder, sorn blefvo föredragna, deröfver till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nåd.
Propos.; tror jag att det vore af vigt, att R. o. Ad. icke motsatte sig en sådan åtgärd, och det har serskildt glädt mig, alt Frih.
Palmstjerna icke varit deremot.
I afseende åter på den sednare delen af förevar:de förslag, har Frih.
Palmstjerna uplyst, att föreskrifter nyligen blifvit lemnade derom, att sådana qvarnar, som blifvit nedlagda, skola befrias från sin grundränta.
Utsk. hade sig visserligen bekant, att ganska många resolut:r i denna anda blifvit utfärdade på enskilde personers ansökningar; men jag erkänner öppet, att om någon allmän föreskrift derom blifvit lemnad, så har både jag och öfrige ledamöter inom Utsk. densamma förbisett, och är detta händelsen, torde en underd. framställning till K. M., rör:de denna sak, vara obehöflig.
Jag anser emellertid en sådan allmän föreskrift vara högst nödvändig; ty visserligen är det sannt, att det står hvarje qvarn-egare fritt, att hos K.
M. söka befrielse från ifrågavartde skatt; men denna ansökning skall först pröfvas hos K:s Befhtde, och derefter hos KammarColkm, samt slutligen af K. M. Sjelf afgöras, och hvilka kostnader och omgångar, som dermed äro förenade, torde för en hvar vara bekant.
Jag känner qvarn-egare, hvilka nyligen fått sin qvarnränta på sådant sått hos K.
M. uphäfd; men hvilka dock under flere års lid förgäfves gjort ansökningar i detta hänseende.
Jag har mig specielt bekant en person, som ägde en qvarn, hvilken han på sju års lid endast begagnat såsom redskaps-bod, samt till verkstad för sina handtverkare och sitt arbetsfolk.
Oaktadt denne qvarn-egare under alla dessa år icke förmalt en enda lunna säd, emedan qvarn-hjulet var borta, måste han dock årligen betala 40 T:r i ränta, och han har först nyligen blifvit derifrån befriad.
Det torde icke kunna bestridas, all det isynnerhet för allmogen är svårt att underkasta sig alla dessa omvägar.
Utsk. har derföre yttrat, att det vore nödvändigt, att först noggrannt Den 22 Juni. 445 undersöka förhållandet, och att Kammar-Colhm sedermera kunde erhålla rätt, att bevilja räntans uphäfvande.
Att likväl, på sätt Utsk. föreslagit, K:s Befh:de dessförinnan skulle i frågan yttra sig, anser jag lämpligt, emedan det möjligen skulle kunna för en qvarn-egare vara fördelaktigt, att först nedlägga en qvarn, och sedermera återuptaga densamma.
Jag liar nu framlagt de skäl, som föranledt Ulsk., att afgifva ifrågavande Betänk.
Enl. hvad R. o. Ad. torde finna, har ingen reservation deremot blifvit anmäld, och för min del tror jag, att den föreslagna förändringen är en af de vigtigaste i vårt verkligen in vecklade beskallningssält.
Lika med de fleste öfrige ledamöter inom Utsk., hyser jag den öfvertygelse, att om också någon förlust i början skulle för Stals-verket upslå, skall den dock icke allenast blifva obetydlig, ulan äfven snart ersatt.
Hr Printzensköld, Carl: Sedan Föredraganden och Chefen för Finance-Bepartitet förklarat sig icke hafva något emot, att R. o. Ad. bifaller första delen af Utsk:s förevar:de hemställan; lärer det icke vara något tvifvel underkasladt, att ju icke äfven ett sådant bifall varder meddeladt.
Det oaktadt kan jag dock icke underlåta, alt mot förslaget framställa några anmärknrr.
Jag finner del innefatta icke ett nyligen börjadt, utan snarare ett fortsatt försök att afskaffa de ordinarie inkomsterna, för att utbyta dem mot sådana titlar eller ikläda dem sådana former, alt R.
St. vid hvarje Riksdag skola ega tillfälle att i beskattningsväg kringskära Konungens makt.
Man behöfver blott genomläsa pluralitetens yttrande i det på Ständernas bord hvilande decharge-betänk., för att finna, hvilka principer, som hos denna pluralitet äro rådande, i afseende på R.
Sl:rs rättighet, alt besluta öfver Rikets, så väl ordinarie, sora extra ordinarie inkomster; och då synes mig af högsta vigt, att största försigtighet vid denna frågas afgörande iakttages.
Att qvarn-räntan utgör en grundskatt, skall ingen kunna bestrida.
Såsom sådan är den äfven uptagen bland Statsverkets ordinarie inkomster, samt upgår lill ett icke obetydligt belopp, såsom man ser af den Utsk:s Betänk, bifogade approximativ-beräkning, der denna ränta uptagits till icke mindre än circa 80,000 R:dr b:ko om året.
Afskaffas nu ifrågavarrde ganska ansenliga grundskatt, och blifva qvarnarne i det stället taxerade till bevilln., såsom fabriks-inrättningar, så erhålles visserligen derigenom, på sätt Hr von Troil erinrat, en ersättning, som skall motsvara den förlorade grundskatten.
Men följden blir den, att bestämmandet af denna ersättning kommer att bero af R.
Sl:rs välbehag vid hvarje Riksdag, och hvem kan då på förhand beräkna, om icke R.
St. kunna vidtaga sådana åtgärder, som sätta Konunga-makten i förlägenhet, hvilket f. n. icke kan ega rum, åtminstone i det fall, hvarom nu är fråga.
För öfrigt har man, som mig synes, icke tagit i betraktande den orättvisa, som skulle korama att ega rum för olika qvarn-egare.
De, hvilkas qvarnar äro telägne på krono-skattegrund, hafva räntan åsatt i spannemål, att betalas antingen i natura eller med penningar efter ortens markegång.
De åter, hvilkas qvarnar ligga på frälse - 446
Den 22 J uni. grund, betala den åsatte spannemåls-räntan, med förvandling i rusttjenst-marker, hvilken skatt, jemförelsevis till spannemålsräntan, är af ganska lindrig beskaffenhet.
Och slutligen betalas för de qvarnar, som ligga på säteri-grund alls ingen ränta, emedan dessa äro, lika med sjelfva jorden från all grundskatt befriade.
Blifva nu alla dessa qvarnar betraktade såsom fabriks-inrättningar, så försvinner den olika naturen dem emellan.
De måste alla ställas i samma kategori, och man kan då icke underlåta att beskatta en säteri- eller frälse-qvarn lika med den som ligger på kronoskatte-grund.
Sålunda och då bevillntn aldrig kan antagas blifva lika stor, sorn den nuvande qvarn-räntan, skulle egaren af en kronoskatte-qvarn tillskyndas en betydlig vinst, under det att egaren af en frälse- eller säteri-qvarn, hvaraf, såsom förut är nämndt, den förra drager en ganska ringa, och den sednare alls ingen ränta, skulle få vidkännas en utgift, som i betydlig mån minskade qvarnens värde, och sålunda beröfvas en del af sin väl förvärfvade egendom.
Kan sådant vara med rättvisa förenligt?
Så länge vi lefva i eli lagbundet samhälle, kan svaret ej blifva tvifvelaktigt.
Dessutom bör den vigtiga omständigheten ej heller förbises, att ett icke ringa antal qvarnar finnas, hvilka äro indelta dels till rotering, dels till rustning, sä alt, derest förslaget vinner framgång, indelnings-verket måste i flera delar rubbas och förändras.
Sålunda få egaröe af frälse- och säteri-qvarnar vidkännas en bestämd förlust, en bestämd upoffring, under det att egaren af en kronoskatte-qvarn, får en betydlig inkomst och som den bevilln., hvilken skulle komma att åsättas, säkerligen blefve vida mindre än qvarnskalt, som erlägges under nuvartde förhållanden, så måste andra ersätta den brist i räntan, som derigenom upstår, och således blifva heskaltade till förmån för den qvarn-egare, hvilken icke till en sådan förmån är berättigad.
Att qvarnar genom många omständigheter kunna till deras värde förändras, medgifver jag visserligen.
Slen alt förändringen leder derhän, att de falla i värde, är i högsta måtto sällsynt, emedan i samma mån, som landets folkmängd tilltager, i samma mån upstår äfven ett ökadt behof att anlita qvarnarne, och i samma mån kan man af dem påräkna större inkomst, hvilket förhållande såsom erfarenheten visat, understundom går ända derhän, att ehuru qvarnar blifvit anlagde med beräkning för ett visst mälde-lag, man sedermera, på ett ganska obetydligt afstånd från dessa, funnit att andra qvarnar npstått; hafva likväl de förras egare, långtifrån att derigenom anse sig beröfvade den inkomst de påräknat, icke allenast icke funnit sig föranlåtne, att nedlägga sina qvarnar, ulan i stället tillökat stenarnes antal, och låtit skattlägga dem, emedan de förut befintlige icke varit för behofvet tillräcklige.
Det är, såsom jag nyss sade, en följd af den tilltagande folkmängden, alt qvarnarne i högre mån anlitas, och således är icke den omständigheten, att nya qvarnar anläggas, af den beskaffenhet, att den bör utgöra det ringaste skäl för en förändring i det beskattnings-sätt, som nu eger rum.
Hr von Troil har jemväl framhållit såsom ett skäl, för den nu gällande grundskattens afskaffande, att qvarnar, som hafva en låg skatt, dock hafva en gan'ska betydlig mälde-tillgång, och sålunda Den 22 Juni. 447 lemna en vida större inkomst, än som borde ega rum i jemförelse med skatte-beloppet.
Jag ber, att med anledn. häraf få erinra, det enahanda förhållande förefinnes i afseende på vissa hemman, hvilka vid den tid, då deras skatt bestämdes, lemnade en ganska ringa afkomst och derföre också (ingo en låg ränta sig åsatte; men sedermera genom omständigheter, hvilka ingen kunde förutse, erhållit ett, i förhållande till ränte-beloppet, mångdubbelt högre värde; men det oaktadt, har ännu ingen ansett rättvist, att öka skatten på dylika hemman.
Jag skulle tro, att samma grundsats borde gälla, i afseende på qvarn-inrättningar, ifall dessa genom ökad mäldetillförsel, skulle erhålla ett högre värde, och det så mycket heldre, som då hvarje stenpars afverknings-förmåga icke kan öfverstiga en viss gräns, följden af ökad mälde-tillgång måste blifva den af ökadt antal stenpar, och deraf åter följa, alt, genom dessa stenpars skattläggning, kronan får en ökad inkomst, på samma gång, som qvarnen erhåller ett ökadt värde i ägarens hand.
Man har äfven sagt, att husbehofs-qvarnar skulle göra de skattlagda qvarnarne mycken skada derigenom, alt de förre äfven mala för tull.
Om så är förhållandet, så ligger felet hos vederbör:de Krono-betjening i den ort, der denna otillåtna förmälning existerar?
Man vet, att del är ägare af lmsbehofs-qvarn förbjudet, att intaga annan mäld, än den som erfordras för honom sjelf och hans underhafvande, der sådana finnas, och bryter han häremot, så säger lagen, att han skall plikta derför.
Eger man en rättighet, uti hvilken andra göra intrång, så har man sig öppet, att derföre anklaga den felaklige, och befordra honom till ansvar; och under hvilka förhållanden som helst kunna dylika händelser inträffa.
Hr von Troil har vidare sagt, att det vore af vigt för landet, att man finge anlägga qvarnar hvar man ville, utan några i förväg lagda hinder.
Det är, som jag tror, en af liberalismens mest framhållna läror, att man skall vara oförhindrad, att göra hvad man vill och huru man behagar.
Men så framt det i ett lagbundet samhälle hvarken är, eller kan vara tillåtet för hvarje medborgare, som vill anlägga en inrättning, den må vara af hvad beskaffenhet sora helst, att göra det, utan att förut anmäla saken hos vederböride embetsmyndighet, och angifva alla de omständigheter, på hvilka han grundar sin önskan; så är det väl också i sin ordning, att vederbönde pröfva dessa omständigheter, på det att den sökande må vinna hvad han önskar.
Något annat i förväg lagdt hinder, finnes, så vidt jag vet, icke.
Visserligen stadga äldre författmr, att inom det eller det afslåndet, får en mjölqvarn icke anläggas, emedan den skulle förnärma en närliggande qvarn.
Men dessa författmr hafva icke allenast genom Kongl.
Resolut:r, utan jemväl genom den tillämpning de i hvarje fall erhållit, blifvit så jemkade, att, så vida icke den gamla qvarnens ägare kan visa, det han saknar mäld i sin qvarn, lägger icke dennas närhet något hinder i vägen för en annan, alt i grannskapet anlägga en ny; och följaktligen kunna alla de i äldre tider gällande föreskrifter, sådane de af behofvet voro påkallade, ingalunda åberopas såsom giltiga skäl, att förvandla mjölqvarnar till fabriks-inrättningar.
Jag kan således icke annat, än 448 Den 22 Juni. protestera mot tillämpningen af den grundsats, som StatsUtsk. velat göra gällande.
Hvad deremot såg-qvarnar beträffar, så är med dem ett helt annat förhållande, emedan jag skulle tro, dels att ett ganska ringa antal sådana äro skattlagde, dels att räntan för dera beräknas pä annat sätt än för mjöl-qvarnarne; och då Statens förlust genom denna räntas uphörande i sig sjelf vore obetydlig, anser jag, att den gerna kan försvinna.
Hvad angår den sednare delen af Utskrs hemställan, så ber jag, att derutinnan få förena mig med Frih.
Det finnes nemi. icke någon författn., åtminstone har jag icke, rinder den tid af 20 år, som jag, i egenskap af Advokat-fiskal yttrat mig öfver frågor om restitution af räntor för sådana qvarnar, hvilka blifvit ödelagde, icke eller under den tid af 17 år, jag såsom Notarie tjenstgjorde i Kammar-Collmn, kunnat uptäcka någon sådan, som lägger hinder i vägen för en qvams nedläggande, så snart egaren icke finner någon fördel uti, att vidare begagna densamma.