Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enl. de underrättelser jag sednast i dag erhållit, emedan jag efter afgifvandet af den sakrika reservationen sökt än ytterligare uplysa mig sjelf om förhållandet, lärer väl icke sådana rustningslängder men deremot Regds-räkningar från 1676 till och Den 5 Augnst i. sr med 1680 vara förvarade vid Marieberg.
Derest R. o. Ad. anser lämpligt att återremittera betänk., så torde det vara en möjlighet att derifrån erhålla besagde reg:ts-räkningar.
Jemför man sedermera dem med 1687 års indelningsverk, så bör det visa sig huruvida indelningsverken 1687 tillerkänna rusthållarne större räntor än hvaraf de 1680 voro i åtnjutande och deruppå beror i min tanke hela frågan.
Jag erkänner öppet att jag ända till dess Gr.
Mörner afgaf sin reservation varit moraliskt öfvertygad om alt rusthållarne inom Kuggsölirs län haft rätt lill den anhållan de gjort, och jag har grundat denna min öfvertygelse på Colknes enhälliga tillstyrkande deraf.
Jag erkänner likväl att jag sedan dess förskaffat mig åtskilliga uplysningar som äfven i dessa fall gifver mig icke obetydliga skrupler.
Det är nemi. faktiskt, all det första egentliga indelningsverk, som nprätlades vid Lifreg:tet var det af år 1687, Före detsamma rustades visserligen enl. militie-ordningar af åren 1649 och 1652, men enl. dessa förordningar ansågs 40 daler silfvermynts ränta vara tillräcklig för uprätthållandet af rustningen.
Alltså utsågos endast till rustningens uprätthållande, hemman, så goda, att de kunde räkna 40 dalers silfverränta.
Några agumentshemman funnos den tiden icke.
Desse tillkommo först vid uprältandet af 1687 års indelningsverk.
Jag tror all äfven delta kan vara ett skäl som talar för ålerremiss och jag vill icke bestrida densamma.
Jag har endast med dessa ord velat ursäkta den afdeln. af StatsUtsk., som haft sig den första utredningen af detta mål anförtrodt, ty förlåtligt torde det vara att då en sak af rikets embetsverk tvenne gånger blifvit undersökt och granskad och då dessa embetsverks samtlige ledamöter instämt i samma resultat, man förlitar sig dertill.
Här talas vid många tillfällen om nödvändigheten att låta ämnena granskas af vederbönde embetsverk, och jag erkänner vigten deraf, men skulle man, hvarje gång en fråga från embetsverken återkom, behöfva betrakta dem med misstroende och tveka huruvida embetsverken haft rätt i sina tillstyrkanden, så beklagar jag de af göromål öfverhopade Utsk:n, som skola granska dessa embetsutlåt:n.
Här linnes ännu ett förhållande, som gifvit mig ökad anleda, alt tro en noggrannare undersökning vara nödig och det är ett mål äfven rör:de Westmanland nemi. om återgående till spldatrotarne af den s. k. knektelunnan in natura hvilket blifvit refereradt af samma person.
Detta mål är afgjordt i Krigs- och KammarCollme samt StatsKont., hvilka Irenne embetsverk hafva sammanstämmande tillstyrkt bifall lill hvad som blifvit begärdt af rotehållarne.
Sedan frågan om Kungsöhrs dagsverken förevar, har detta mål blifvit beredt på Inkomstafdeln., och den stora majoriteten af dess medlemmar har varit öfvertygad om att i denna fråga Colknes mening icke var den som af dem kunde biträdas.
Jag har endast velat gifva denna förklaring.
Skulle R. o. Ad. finna för godt att återremittera betänk., skall visserligen vid förnyad behandling deråt skänkas ali den upmärksamhet som vederbör. 88 Den 5 Augusti.
Här har blifvit sagdt, af en talare» ali Utsk. allt för ofullständigt ulredt detta ämne, och en annan har påstätt alt Krigs-och KammarColhne ”lösligen” behandlat denna fråga, och derjemte beklagat, att det (innes en ledamot i StatsUtsk, , sora, ehuru icke tillhörande det fack hvartill denna fråga hörer, likväl steg för steg följt
Colbnes yttrande och punkt för punkt vederlagt detsamma.
Jag förklarar min stora högaktning för denne ledamot af Statslltsk. som afgifvit reservationen, ty denna reservation bevisar, att han allvarligt bemödat sig att inför sig sjelf utreda denna fråga, något som icke alltid är vanligt bland Utsk:s ledamöter, och sorn bevisar att del förtroende R. o. Ad. gifvit honom, att vara ledamot af ett så vigligt Utsk. som StatsUtsk. , varit förtjent.
Men dä jag erkänner detta, följer icke deraf, att jag i denna fråga är af samma tanke sorn den värde reservanten.
Jag hyser, tvertom, en alldeles motsatt öfvertygelse, och anser för min del att denna fråga icke någonsin har varit så väl utredd som den nu är i detta betänk., och detta hufvudsakligen i följd af Krigs- och KaramarColhnes sednast afgifna yttrande.
Vi veta alt denna fråga varit föremål för såväl Ständernas som Konungens pröfning flere gånger; vi veta äfven all Konungen vid en föregtde riksdag afgifvit en propos. i samma syftning, som StatsUtsk. no tillstyrkt, men orsaken livat för Konungen icke vid denna riksdag afgifvit propos. i ämnet, uplyses i betänk, vara den, att Konungen, emedan Ständerna vid sisth riksdag afslogo den då afgifna proposm, icke nu ansett sig böra förnya densamma.
Jag beklagar att så är förhållandet, ty jag tror, att om Konungen, som säkerligen nu, lika som vid förra riksdagen, inser rättvisan af hvad StatsUtsk. nu föreslår, hade fortsatt alt förorda saken hos Ständerna äfven vid denna riksdag, så skulle delta förord troligen hafva verkat mera än delta förslag ensamt frän StatsUtsk.
Det är svårt att i denna fråga yttra sig kort och concist; det är äfven svårt att vederlägga vidlyftiga argumenter utan att ingå i sådana detaljfrågor som i anseende lill den invecklade beskaffenheten af indelningsverket äro svåra, kanske omöjliga att efter 150 års förlopp fullt utreda; men jag tror att en sådan minutiös utredning af frågan icke behöfves vid detta tillfälle; och jag anser det-verkligen vara omöjligt att åstadkomma någon fullständig och positiv bevisning på någondera sidan, såvida dertill erfordrades en klar och bestämd utredning af alla de detaljbestämmelser som, i afseende på upskattning och värderingar lades till. grund vid indelningsverkets uprältande.
Jag föreställer mig nemi. att det är ungefär samma förhållande med hufvudgrunderne eller principerne för upskaltningen af de hemman som skulle roteras och berustas för 150 år sedan, som det troligen blir om 150 år härefter med grunderne för den upställning af indel ta armeens befäls-boställen hvilka tillämpades i och för lönregleringen år 1833.
Det blir troligen omöjligt att då utreda orsaken hvarföre denna upskattning skedde utan alt något tecken till någon allmänt gällande ledande princip, deri återfinnes.
Vi veta att upskaltningen
Den 5 Augusti. 89 af dessa boställen skedde af olika komite'er vid olika regementen, och att hvarje komité sjelf bestämde de åsigter af reg:tets intresse, hvarpå upskattningsprincipen grundades.
Delta gjorde att, alltefter principens olikhet, upskattningsvärdena blefvo än för låga, än för högt uptagne i förhållande till boställenas verkliga värde.
Della veta vi nu, ty det är icke mer än 20 år sedan, men efter 150 år sedan skulle jag tro att dessa förhållanden äro glömda, ty traditionerna fortplanta sällan sådane tillfälliga biomständigheter som beröra en vigtig fråga endast ögonblickligt.
Ett ungefär dylikt uphof hade säkerligen äfven, till stor del, de principer, som upskattningskommisionen lade lill grund för sitt handlingssätt då den bedömde huru mycket ett hemman skulle erhålla i ersättning för den rustning som det skulle utgöra för 150 år sedan.
Jag vill derföre icke ens försöka en utredning af dessa grunder, som synas hafva varit ganska vacklande, ehuru Gr.
Mörner hufvudsakligen grundat sin reservation på det tvetydiga resultatet af ett dylikt, i min tanke misslyckadt, ehuru förtjenst fullt, försök.
På den sidan jag står i denna fråga finnes dock ett ovedersägligt faktum, nemi.
Carl XI:s bestämda löfte om ”sonlogement”, att detta löfte är ett faktum måste å andra sidan medgifvas.
Men hvar finnes väl något bestämdt faktum på den andra sidan, som utvisar alt detta löfte någonsin blifvit upfyldt?
Man säger, ”det är troligt'1'1 alt det blifvit upfyldt; ”det vill synas,” säger Gr.
Mörner, att det blifvit upfyldt, men han tilltror sig likväl icke kunna gifva en positiv form åt detta påstående eller denna gissning.
Krigs- och KammarColhne hafva sagt, alt i Kungsöhrs fögderi äro augumentsräntorna betydtigt lägre än i de andra fögderierne inora Westmanland.
Bevisar väl detta förhållande alt detta fögderi med lägre augumentsräntor fått något soulogement?
om det skulle bevisa något så skulle det bevisa motsatsen.
Detta förhållande grundar sig troligen på de omständigheter, hvilka jag nyss omnämnde, och som icke kunna utredas.
Af samma beskaffenhet är det skäl sorn Krigsrådet
Forsberg anfört ang:de beskatlningsgrunden.
Jag vill icke uprepa hvad som redan blifvit upläst ur reservationen; men jag hänvisar till den del deraf som citerar Krigsrådet Forsbergs yttrande, på det R. o. Ad. må närmare öfverväga, huruvida de skäl, på hvilka denne embetsman för sin del antagit att det utlofvade ”soulogement” egt rum, äro af annan beskaffenhet än jag sagt, att de nemi. äro fullkomligt subjectiva, och således möjligen bindande för honom sjelf, men icke för andra.
När indelningsverket uprittades, så veta vi att Carl XI ansåg, att hemman, som skulle berustas, fick efterskänkt sinajordeboks- och hemmantals-räntor, och denna eftergift ansågs utgöra den ersättning som skulle motsvara den ålagda rustningsskyldigheten.
I denna ersättning ingingo således äfven de dagsverken, som tillhörde hemmansränlorne, hvilka nu här äro i fråga.
Då likväl dessa dagsverken icke kunde undvaras för brukning af Kungsöhrs Kungsgård, så förklarade Carl XI att ehuru de hörde till de L 90 Den 5 A ug usti. liemmansräntor, som dessa hemman borde få sig efterskänkta för att kunna utgöra rustningen, så kunde likväl K. M. och Kronan för tillfället icke undvara dem, hvarföre Konungen lofvade att dessa hemman framdeles skulle få det ”soulogemenl” hvartill då icke fanns disponibel tillgång.
Det är detta löfte hvarom nu är fråga.
Bevis finnas icke uppå att det sedermera blifvit upfyldl, men deremot finnes det många starka anledn-.r alt anse detta löfte ännu vara oupfyldl.
Det bästa beviset är just det som Gr.
Mörner åberopat för motsatsen, nemi. att 1687 och 1717 års indelningsverk, hvilket sednare ännu är gällande, uptaga hela förhållandet med de ifrågavar.-de dagsverkena; nemi. alt de alltid utgått och ännu utgå till Kronan oell icke lillgodonjutas af rusthållarne, ulan alt dervid är nämndt, alt någon ersättning derför är lemnad.
Dessa handlingar utvisa således presist samma förhållande, sora egde rum år 1680 då Konungen gaf sitt löfte.
Dessa rusthållshemman utgöra ännu samma ränta lill Kronan som då, och hafva icke blifvit fritagne från någon enda af öfriga skatter till Kronan, men väl hafva de blifvit, lika med andra hemman, tid efter annan pålagde ökade skatter i den mån sådan af Ständerne blifvit beslutade, så att man, äfven i denna omständighet finner, ali dessa rusthållare icke hafva tillgodonjutit någon ersättning.
Ehuru alla dessa skäl tala tillräckligt för mig för att jag skulle finna sakeu vara utredd och klar, och enär jag anser att en fullständigare utredning än den Krigs- och KammarColhne i deras sednaste yttrande afgifvit icke är möjlig att åstadkomma, så torde jag få åberopa eli skäl som f. n. bör tala nära nog starkast till Ständerna: det nemi., att
KammarColl-.m har tillstyrkt den ifrågavande eftergiften.
Vi vela, Mine Hrr, att KammarColhm icke blott bör vara hemmastadt i en sådan fråga som denna och kunna upgifva alla de förhållanden som nplysa och utreda saken, utan vi veta äfven, att vid alla beskattningstillfällen der fråga upstär om iakttagande af såväl Kronans som de skaltskyldiges rätt, bemälle Collina alltid visat sig företrädesvis stå på Kronans rått.
Detta se vi t. ex. hvarje år vid markegångssättningen.
Det förlöper nästan intet år, då icke, sedan Ständernas ombud bestämt markegångsprisen, KammarColhii Advocatfiskal, det oaktadt, yrkar förhöjning i priset på flere af de skatteai tiklar som utgå till Kronan.
Från det hållet visar sig således ingen benägenhet alt efterskänka någon skatt för jordbrukaren då del är möjligt att med någon rättvisa utkräfva densamma; men i den nuvar:de frågan har KammarColhm likväl kommit till det resultat, att det insett huruledes rättvisan så tydligt är på rusthållarnes sida, att det icke kunde undandraga sig att inför Konungen förorda den begärde eftergiften.
Denna fråga är af ganska stor vigt, icke så mycket för dess partiella beskaffenhet, som icke mer derför att det ligger en stor och vigtig princip till grund för densamma, och derföre skulle jag, för min del, önska, alt R. o. Ad. icke sköt denna fråga ifrån sig oafgjord denna gång, emedan jag är öfvertygad att den är bland deras antal, som aldrig kommer att glömmas.
Jag anhåller således om bifall på betänk.
Den 5 Augusti. 91 Hr Printzensköld:
Med den rättskänsla och sanningskärlek som det egnar hvarje redlig och rättsinnig man att ega, har Hr von Troil framställt en historik öfver behandlingen af denna fråga, såväl under föreg:de som vid denna riksdag.
Han liar dervid på eli tillfredsställande sätt urskuldat StatsUtsk. för dess tillstyrkande i förevar:de fall.
Jag har också, om Hr von Troil bemärkte milt yttrande, icke lågt Statsötsk. till last det resultat hvartill Utsk. kommit, utan jag har endast upställt en jemförelse emellan den grundlighet, hvarmed reservanten upställt sitt anförande och det sätt hvarpå Colhne behandlat frågan, och hvilken behandling legat lill grund för StatsUtsk:s i ämnet afgifna betänk.
All Collme verkligen, såsom jag nyss sade, lösligen, hvilket ord de sjelfva begagnat emot Ständerna, behandladt ifrågavar:de ämne, det visar sig bland annat derutaf, all Collme förklarat det vara ett misstag af Ständerna, då de sagt, att
Kavallerireg:tenas indelningsverk grunda sig på något kontrakt emellan Kronan och de rustande, utan upgifvit förhållandet vara det, alt vid indelningstiden utsågos helt enkelt vissa hemman lill rusthåll, med skyldighet alt upsätta häst och karl, emot frihet från hemmansräntans utgörande och rättighet att, der sjelfva rusthållsstammen icke ansågs tillräcklig, af ett annat s. k, auginentshemman upbära ränta.
Delta innefattar hvad sjelfva knecklehållet beträffar ett misstag, ty emellan Kronan och hemmanen uprättades ett kneckte-kontrakt, hvarigenom hemmanen åtogo sig ali hålla soldat.
Sedermera upstod frågan om hvilka af dessa knecktehåll skulle förvandlas till rusthåll.
Då anslog Carl XI till munderingarnes underhåll, samt till anskaffning af häst med mundering vissa hemmansräutor jemte räntor af andra hemman för att sätta hvarje rusthållare i tillfälle att kunna anskaffa denna häst och denna mundering, och sedan underhålla dem begge.
Således voro de skyldiga just på grund af knektekontrakt alt hålla karl samt häst med mundering för sjelfva räntan.
Detta visar sig jemväl derutaf alt det fanns vissa hemman som anmälde sig att blifva rusthåll i st. f. att indelas till soldatrote.
Följaktligen hafva Ständerna haft rätt i deras yttrande att rusthållshemmanens skyldighet i sjelfva verket grundade sig på kneckte-kontrakter.
Hr Hjärne har förordat bifall till Utsk:s betänk., och bland annat förklarat att del starkaste skälet för bifall vore det alt KammarColhm skulle hafva tillstyrkt den ifrågavar:de eftergiften.
I anledn. härutaf får jag erinra derom, att samma Coll.-m år 1815 tillstyrkt rent af motsatsen.
Således upstår frågan, hvilketdera Coll:m, antingen det nuvarande, med sådana ledamöter, som der nu finnes eller det af 1815 med dess dåvarande ledamolspersonal, har haft rätt?
Jag vill ingalunda inlåta mig i bemödande af ledamöternas mer eller mindre trovärdighet eller förmåga alt genomtränga sakerna, och jag skulle önska att kunna med'
Hr von Troil instämma i det omdöme han fällt rör:de Collmes betänk., med afseende på de underskrifter som detsamma lärer ega; men om jag erinrar mig de ledamöter, som år 1815 funnos i KammarColhm, en af Rolén, en Branting, en Reuter, och 92 Den 5 Augusti. en Lagerheim, så torde deras personligheter kunna upvåga dem, som nu finnas, och deras omdöme ega måhända en icke så liten del större trovärdighet än deras, som nu efterträdt dem i ledamotskapet inom KammarColhra.
Att en sådan större trovärdighet bör tilläggas desse äldre ledamöters omdöme, visar sig ju äfven derutaf att Hr v. Troil sjelf nu har börjat att finna ytterligare skrupler mot bifall till betänk., med anledn. af de tlere uplysningar han sökt att på enskild väg sig förskaffa, och hvarigenom han mycket tvekar huruvida det bifall till motionärens begäran, sora Utsk. tillstyrkt, bör ega rum eller icke.
Delta vittnar om nödvändigheten af alt saken ännu varder ytterligare utredd och R. o. Ad. lärer följaktligen desto mindre vägra återrcmiss af betänk., som just Hr von Troil i sin egenskap af ledamot utaf StatsUtsk. har förklarat en återreraiss vara af behofvet påkallad.
Jag förblifver således vid min tillstyrkan af denna åtgärd.
Det skulle föra mig för långt utom ämnet, om jag ville lill besvarande uptaga, hvad den siste värde talaren yttrat om Colhnes påslående att Konung Carl Xf icke uprättat några kontrakter i afseende på rustningen.
Jag tror mig likväl faktiskt kunna bevisa deu värde ledamoten alt detta yttrande är riktigt.
Kuecktekontrakler uprättades i afseende på Infanteriet, men icke hvad beträffade rustningen.
Men som sagdt är, jag vill icke ingå i detta ämne.
Jag ber endast att få förklara del orsakeo, hvarföre jag för min del icke vill motsätta mig en återremiss, är den, att jag skulle på del högsta önska om denna invecklade fråga kunde på ett fullt bevisande sålt utredas.
Jag erkänner öppet, ali allt hvad af Gr.
Mörner i dess reservation blifvit anfördt, gifver stor anledn. alt misstänka riktigheten af Colhnes yttranden, men den bevisar ingalunda orikligheten deraf.
För mig är likväl detta icke tillfylleslgörande.
Positiva bevis äro här af nöden, och jag anhåller serskildt alt få fästa upmärksamlieten deruppå att denna fråga är ur politisk synpunkt af mycken vigt.
Kan man bevisa, alt det sonlogement, som 1680 lofvades, vid uprättandet af 1687 års indelningsverk, blifvit gifvet, då är det lätt att säga desse rusthållare:
J håfven ingen rätt, och derföre fåu J icke heller någon lindrig; men kan man det icke, så qvarstår alltid det förhållande att egaren lill dessa 144 rusthåll inom Kungsöhrs fögderi, skola tro att man förnekar dem hvad de anse vara deras fulla rätt, och raan måste medgifva icke utan skäl, enär 2me olika Landsh:r i Westmanlands län, samt Krigs- och KammarColhne 2:ne gånger, enhälligt yttrat sig till deras fördel, och K. M. en gång i nåd. propos. till Sländerne tillkännagifvit samma åsigt.
De skola tro att Ständerne med våld nekat dem en rättighet, den de ansett sig ega.
„ För att ytterligare frågan må utredas, anser jag det vara skäl att medgifva ålerremiss af densamma; men skulle den i samma outredda skick återkomma lill Sländerne, så erkänner jag, alt jag heldre anser mig vilja upoffra dessa 2000 r:dr för Statens räkning, än att, såsom fallet skulle blifva i händelse lindring förvägrades rusthållen Ben 5 Augusti. 93 man skulle bloltsälla sig för det omdöme af en talrik medborga» reklass, att deras sak, förordad af alla auktoriteter, underkändes af Ständerne icke på grund af skäl och bevis, utan på blotta aningar och förmodanden. fl. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å Utsk:s utlåt, framställda propos. besvarades med nej, och då sedermera 11.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranleda lill återremiss, ropades ja. ff.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att sedan R. o. Ad. d. 2 dennnes beslutat, alt med pröfningen af LagUtsk:s d. 30 sistl.
Juli första gången bordlagda betänk.
N:o 39, i ani. af K. JM:s nåd. propos. om antagande af ny vexel-lag, skulle anstå lill dess BorgareSt:s beslut i ämnet blifvit fattadt och R. o. Ad. rneddeladt, hade nu prot.utdr. ankommit, som utvisade att BorgareSt. enhälligt bifallit berörde betänk.: hvarefter samma betänk, nu ånyo föredrogs samt af R. o. Ad. bifölls.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 30 sisth Juli och d. 2 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 126, i anledn. af väckt motion, alt raseriug af någon rikets fästning icke måtte vidtagas, innan R.
St. kommit i tillfälle att sig deröfver yttra.
Jag finner mig vid della betänk, vara antecknad såsom den der instämt i Doktor Nordströms reservation.
Jag har tvertota vid justeringen af beslutet till prof. anmält alt jag icke ville mig reservera, men detta misstag malle vara tillkommet genom ett förbiseende inom kansliet.
Jag har så mycket mindre instämt i denna reservation, som jag aldrig inom Disk. vetat hvarken att Doktor Nordström reserverat sig eller bort hans reservation upläsas eller kännt densamma förr än jag läste den tryekt i delta betänk.
Men detta oaktadt har jag i Utsk. yttrat mig mot Utsk:» förslag, ehuru jag ej låtit anteckna mig såsom reservant, emedan jag icke ansåg alt milt namn hos Ständerna ägde den vigt, att dermed något kunde i sak utlrällas.
För min del får jag yttra, att den föreslagna skrifvelsen icke är lämplig eller behöflig och den meningen har jag också inom Utsk. uttalat, men jag har icke kunnat instämma, äfven om jag hade hört Doktor Nordströms reservation, i de positiva skäl, som deri uttryckes.
Jag ber nu att i korthet få redogöra för mina skäl.
Jag anser nemi., att när man med den motion, som gifvit anledn. till den här föreslagna skrifvelsen, sammanställer det betänk, som Const.Utsk. i samma fråga för några månader sedan afgaf, så får denna skrifvelse en betydelse, som jag för ingen del vill att den må erhålla.
Den får en betydelse, antingen af hvad man kunde kalla en skrapaåt Regeringen, eller ock skymtar man deri ett uttryck af en vanmäktig förargelse.
Båda delarne är® i förevar:de fråga olämpliga.
Jag önskar all representationen, i frågor der deras veto är gällande,. 91 Den 5 Augusti. må lagligen begagna sin makt, men att, då den saknar denna makt, den icke skall visa någon förargelse deröfver att den andra statsmakten utöfvar sin, ty deri ligger hvarken hållning eller värdighet.
Kan det verkligen vara meningen att Ständerne önska alt Konungen skall råtta
Sig efter den begäran som i detta förslag uttryckes, alt fråga Ständerne lili råds rörande fästningars raserande?
Jag anser att när Konungen hittills opåtaldl ägt och enl. grundlagen äger rått att ensamt besluta i frågor, som röra försvarsverket, så har
Konungen vid sådana tillfällen att rådföra
Sig med sådana Embetsman och auklorileter till hvilkas pligt det hörer att förstå sådana saker och som stå Regeringen ganska nära.
Jag tror ingalunda det vara lämpligt att Sländerna skulle lemna Konungen råd i frågor af denna art; och kan man väl förutsätta att inom RiksStm skulle finnas tillräckligt omdöme dertill?
Jag anser derföre att Konungen skulle orätt förfara i händelse
Han lämpade
Sig efter en skrifvelse, sådan som den ifrågavande, om den komme att expedieras och emedan jag önskar alt sä ingalunda måtte ske, så är ock min önskan, att denna skrifvelse icke måtte komma att afgå; yrkande alltså jag att förslaget måtte afslås.
I motsats mot hvad Hr Hjärne yttrat, beklagar jag mig öfver alt icke hafva varit ledamot af Ekon.Utsk. ty jag skulle i sådant fall icke underlåtit att instämma med reservanlerne och får nu anhålla om upläsning af Hr Doktor Nordströms reservation, med begäran att derefter återfå ordet.
Sedan den begärda upläsningen blifvit verkställd tilläde Frih.
Klinkowström; Jag anser den föreslagna skrifvelsen alldeles obehöflig, då de föreskrifter som för ifrågavande fall äro gällande, i min tanke äro fullt betryggande.
Några nya behöfvas alldeles icke, såvida ej den makt som Konungen har Sig anförtrodd, i väsendtlig mån skall rubbas och minskas.
Frågan huruvida en fästning, som sådan skall uphöra att tillvara, behandlas endast i kommando väg; men fästningen, står till sina verk orubbad qvar, intilldess Konungen, efter Statsrådets äfvensom vederhör.-de embetsmyndighelers hörande, fattat Sitt beslut om raseringen; hvarefter R.
St. ega att yttra sig ora de medel som dertill kunna finnas behöflige och om den mark som tillhörer fästningen, får kronan afhändas; och sådant på grund af framställningar som i ämnet komma att göras antingen af Kouungen eller enskild motionär.
Jag finner således ingen fara vara å färde att de föreskrifter, som i delta hänseende äro gällande få orubbade qvarstå, eller någon nytta med skrifvelsen åstadkommas, hvarföre jag hemställer att förslaget dertill måtte afslås.