Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag begriper ej desse skiljaktigheter, foster af inbillningen eller af den inrotade kastandan.
Jag inser allt för väl, ali uppfostran, lefnadsvanor och sociala förhållanden kunna' ingifva olika, mer eller mindre omfattande åsigter, storsinnadc idéer eller småaktiga fördomar, och jag medgifver, — jag lill och med yrkar — alt dessa förhållanden, ingalunda må förbises i vallagen; men jag fattar ej skälen, hvarföre man icke blott vid valen vill åtskilja hvad som ej är afskildt, utan jemväl vid frågornas afgörande, gifva högre betydelse åt det ensidiga skråsinnet, än åt del allmänna samhällsintresset.
Den 10 Mars f. m. 7
Jag nämnde ett ord om embetsmännen, och de hafva onekligen fått så stor lott i representationen — jag hade så nära sagt i bytet, — att de visst icke behöfva deremot frambära protest.
Det kan icke döljas, att det bureaucratiska patronaget utöfvat nepotism till förmån för sina skyddlingar.
Jag hör visst icke till deras antal, som vilja, att vi skola bilda oss efter utländska mönster — högre skattar jag vår nationalitet — men jag fordrar, alt de upplyste män, som handlagt frågan, bort gifva akt på tidens tecken äfven utom riksgränsen, och för dem är icke obekant, att i intet annat coustitulionelt land har man ens satt i fråga att gifva embetsmännen, i och för tjensten, ett sådant inflytande, som man här velat tillerkänna dem i riksdagsbesluten, i skatternas beviljande, i beviljande af löneanslagen åt dem sjelfve.
Jag kan ej lemna oanmärkt huru opraktiskt förslaget är.
Slåndenas sönderdelning i olika classer, utgörande ensamt inom 5:te
Ståndet ej minnie antal än 6, erfordrar hvar för sig landets indelning i lika många slag af valcretsar, med olika antal kretsar i hvardera slaget.
Hvilken mängd af hvarandra korsande och hvarandra omsnärjande andliga och verldsliga valkretsar skulle ej uppstå!
Jag befarar, att ett särskildt kameralverk skulle behöfva inrättas för denna indelning.
Och har väl Utsk. betänkt alla.olägenheterna af den föreslagna indelningen?
Jag vill blott vidröra en enda:
Läkarne skulle få skicka 2:ne ombud, ett i äldre och ett i yngre kammaren.
Nu har Utsk. förklarat, att valen helst böra ske omedelbart.
Nå väl! för utväljande af en ledamot till yngre kammaren hvart tredje år skulle således alla ordinarie läkare i Svea land kallas till sammanträde.
Om de hörsammade kallelsen, som ingen kunde förtänka dem, skulle landet blifva utan läkarevård i en eller annan vecka.
Men specielt för läkarne kunde stadgas, invänder man måhända, alt de, som ej bo i hufvudstaden, skulle afgifva sin röst skriftligen.
Straxt ett orättvist undanlag!
Och huru skulle väl män, bosatta ifrån Haparanda till Istad känna hvarandra? — än mer: känna och bedöma hvarandras statsmannaegenskaper?
Jag kan ej undertrycka ett medlidsamt ord för comministrarne, dem man velat tillerkänna representationsrätt endast omgångsvis.
Nog har en och annan af dem måhända reminiscenser af omgång från skoltiden; men en påminnelse derom, just i denna fråga, synes ej på sitt ställe.
Hvad intresse för saken skulle den vid pass hvart 10:de år återkommande valrätten ingifva?
Riksdagsmannaöfning skulle deras commitlenter åtminstone ej hinna förvärfva.
Dessa anmärkn:r äro få mot dem, som skulle kunna göras, om jag ej befarade att missbruka R. o. Ad:s lid och spilla egna krafter till bekämpande af en svag motståndare, hvars undergång är lätt att förutse redan af den förkastelsedom, hvarmed dess egne upphofsmän, i sina reservationer, beledsagat densamma.
Alt klandra andras förslag är, det måste erkännas,' lättare 8 Den 10 Mars f. m. än alt sjelf uppställa dem, och jag känner lifligt sanningen af den liomiletiske skaldens ord: ”att hygga upp ej rifva neder, det är en Christens pligt och heder.”
Jag erkänner också den pligten, att åtminstone antyda hvad jag önskar få inlagdt såsom byggnadsämne i den nya nationalbyggnaden.
Icke så till förståendes, som skulle jag fordra, såsom villkor för milt bifall, att få sjelf dertill uppgöra grundritningen; — denna förmätenhet har jag ingalunda — jag erinrar mig dessutom det gamla ordspråket: ”Ett hus, som bygges efter hvar mans råd.
Det kommer sällan något tak uppå.”
Och som ritningen både i den ena och andra stylén hvarken hittills saknats, eller hädanefter torde uteblifva, anser jag mig kunna och böra inskränka mina påståenenden derhän, att våra architecter i Const.Utsk. mätte försöka, hvad ingalunda är omöjligt, att föreslå byggnaden så, att båda de motsatta opinionerne kunna få tak öfver hufvudet.
Jag skall förklara mig närmare:
Då ma joriteten inom 2:ne
Stånd synes ovillkorligen fordra Stånds- eller classval och 2:ne
Stånd lika bestämdt yrka samfällda val, hvarför ej försöka en förmedling emellan de båda principerna?
Hvarför ej upplåta den ena kammaren åt ombud, utsedde genom samfällda val från Svenska folket i alla samhällsclasser, utan att dervid frånkänna förmögenheten och bildningen det inflytande, hvarpå de kunna göra rättmätiga anspråk och som för det helas — samhällets — fördel är snart sagdt oumbärligt, men deremot i den andra kammaren lemna öfvervigten åt ombud, utsedde genom classval bland de samhällselementer, af hvilka man kan fordra lika betänksam vård om det beståendes rätt, som uppriktig beredvillighet för det nyas verkliga — ej inbillade — företräden, utan att derifrån utestänga ombud från sjelfva folket.
En förmedling är visserligen af Hr Lagerhjelm, i dess reservation, antydd, men jag måste ogilla hans förslag, derföre att lian ej vill tillåta amalgamation i någondera kammaren emellan nu befintlige fyra Stånd, endast emellan 2 och 2, och jag befarar, att 2:ne kamrar, byggda efter hans förslag, skulle, särdeles efter de bedrölliga ståndstvister, som en längre tid ägt rum, blifva alltför heterogena för att gå hvarandra till mötes med det ömsesidiga förtroende, den ömsesidiga aktning och välvilja, som äro oeftergifliga villkor för ett rätt uppfyllande af deras bestämmelser.
Utan förmedling mellan de skarpt uttalade opinionerne kan frågan ej lösas.
Båda sidor hafva lika rättigheter, lika anspråk, ingendera kan tvingas att gifva vika; och i sanning kan icke ett tillräckligt conservativt förslag uppgöras, med inrymmande till någon del af samfällda valprincipen, liksom vi i det förslag, hvaröfver vi debattera, se, att ståndsvalprincipen, utsträckt tilt sin ytterligaste potens, ej derföre innebär någon säker garanti mot rörelsebegäret.
Jag har talat om förmedling, och förmedling är vill - Den 10 Mars f. m. 9 villkoret för försoning.
Frågan löses ej genom det gamla valspråket ”divide et impera”.
Nej, endast genom splittrade krafters återförening.
Derpå beror vår och våra efterkommandes lycka och välgång; derpå beror Sveriges framtida öde.
Man har sagt: ”att ett folk spelar ej mer än en gång en verldshistorisk röle”.
Vi hafva stora väldiga minnen, vi kunna vara stolta öfver att mer än en gång hafva med stark — med jernhand — ingripit i verldshändelserna; men den röle, vi sålunda spelat, har städse varit de öfverspända ansträngningarnes blodiga verk — har derföre varit ephemerisk.
Vi kunna — jag hoppas, jag tror det — genom anlitande af våra inre krafter, bereda oss, bereda vår fosterjord dess varaktigaste framlida storhet.
Ja, mine Hrr! vi hafva vår lycka i våra händer; må vi ej glömma, att vi genom splitet skapa hvad Taleyrand benämner ”le commcncement de la fin; men genom förmedling och försoning bereda åt samhällskrafterna utveckling och förädling — åt framlidsförhoppningarne lifsluft och seger 1 Frih. Raab, tilläde härefter muntligen:
Jag får, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, vördsamt begära afslag å betänk, samt tillika föreslå, att R, o. Ad. ville som gerhensam tanka förklara: att den ena kammaren upplåtes åt ombud, utsedde genom samfällda val från Svenska folket i alla samhällsclasser, utan att dervid frånkänna förmögenheten och bildningen det inflytande, hvarpå de kunna göra rättmätiga anspråk; men deremot i den andra kammaren lemna öfvervigten åt ombud, utsedde genom classval, bland de samhällselemenler, af hvilka man kan fordra lika betänksam vård om det beståendes rätt, som uppriktig beredvillighet för det nyas verkliga, ej inbillade företräden, utan att derifrån utestänga ombud från sjelfva folket.
Ilr von Troil, Sam. Gust., anförde skriftligen:
Frågan om förändrandet af Sveriges representalionsform har länge och rättvist utgjort ett af de vigtigaste föremålen för den allmänna uppmärksamheten.
1809 års
Ständer bibehöllo dengenom uråldrig vana hos oss häfdvunna ståudsfördelningen på kamrar.
Snart började man likväl att inse alla bristerna i detta system, och med hvarje år höjde sig allt flera röster till dess förkastande.
Den otyglade folkviljan, som dömmer utan att granska, som klandrar utan att begripa, hade likväl ännu icke blifvit lössläppt.
Reformen discuterades hufvudsakligen inom de bildade och tänkande samhällsclasserna, och följden blef, att man, om äfven långsamt, likväl småningom framgick på förbätlringarnes bana.
De förut ensidigt sammansatta, om jag så får säga, ursprungligt rena Stånden, blefvo småningom uppblandade med en del af samhällets orepresenterade medlemmar.
Så vunno vetenskapsmän och universitetslärare inträde i PresteSt., bruksägare i RorgareSt., och RondeSt. upptog ibland sig ägare till frälsehemman och säterier.
Allmänt insåg man den stora obilligheten af de ofrälse Ståndspcrsonerne* S H. ? 19 Den 10 Mart f. m. uteslutande ifrån allt deltagande i representationen, och hade 1340 års Coust.Utsk. haft nog sans och nog måtta alt inskränka sitt utlåt, till ett förslag om dessas inträde i nationalförsamlingen, så hade vi troligen i närvarande tidpunkt vid vära förhandlingar icke behöft sakna biträdet af denna vigtiga och upplysta beståndsdel af Svenska folket.
Den rättvist klandrade ständsfördelningen, den långsamma och ensidiga rådplägningen inom så många särskilda kamrar, och det oparlamentariska i hela vårt arbetssätt, skulle snart hafva gifvit vika för en bättre sakernes ordning, och det gamla kära fäderneslandet bade fält. glädja sig af en i lugn genomförd, fredlig reform i sitt represenlalionstsätt.
Bristande sammanhällighel hos conservatismens vänner spelade, vid början af 1840 års riksdag, Ulsk:slillsättningen i händernerne pä ett parti, hvars för fäderneslandet välvilliga afsigter jag icke vill misskänna, men hvars politiska urskiljning måste af hvarje sansad frihetsvän underkännas.
Följden blef, att Const.lltsk. besattes med ledamöter, hvilkas alltför litliga frihetskänsla manade dem att, med åsidosättande af försigtigheten» vanligaste fordringar, brådstörtad! ila mot ett mål, som utan svåra skakningar för Fäderneslandet icke kunde på detta sätt uppnås.
Ett förslag lill nationalrepresentationens ombildning uppgjordes och antogs genom votering i förstärkt Const.lltsk., att hvila till grundlagsenlig behandling vid denna riksdag.
Dess beskaffenhet var sådant, alt till och med dess egna upphofsman icke vågade drömma om dess framtida antagande, och jag hemställer till eder sjelfva, mine Hrr, om vid denna tid en enda röst höjde sig för dess gillande.
Mången gladde sig, det är sant, åt den impuls, som härigenom var gifven åt reformen, men äfven de mest utsväfvande föreställningar ryggade tillbaka för tankan på möjligheten alt
Sveriges nationalrepresentation skulle komma att efter dessa grunder sammansättas.
Emedlertid nalkades liden till innevarande riksdag, tänkesätten hade nu börjat förändra sig.
Pressen begagnade alla, äfven de minst lofvärda medel, att åt delta mål rikta det allmänna intresset; och från alla håll samlades nationens representanter, icke för att i fredlig samverkan arbeta för fäderneslandets väl, utan för att vid representationsfrågans afgörande med agg och bitterhet kämpa i 2:ne licndtliga hopar.
De tilldragelser, som vid frågans afgörande ägde rum, äro ännu i allt för färsk hågkomst, att jag behöfver i edert minne, mine Hrr, återkalla dem.
Emedlertid hade, då man icke vågade hoppas på förslagets antagande, Consl.Ulsk:s tillsättning blifvit den första vigtiga riksdagsfrågan. R. o. Ad:s Electorer tillvägagingo i detta afseende med en sans och en moderation, som man rättvist mäste erkänna, då de i Utsk. insatte män, som, ehuru erkänt conservativa, likväl vid mer än ett tillfälle visat sig som sansade reformvänner.
Borgare-och BondeSt:ns val ntföllo deremot enhälligt på personer, hyllande samma åsigter med 1840 års Const.Utsk. och instämmande i det förslag, sorn då blifvit uppgjordt.
En del af Adelns ledamöter afsade sig sina platser inom Utsk., och Electorerne ansågo sig nu böra till t) t n 10 Mars f. m u fleras återbesätta tule invälja personer, sorn med strängt conservativa grundsatser förenade karaktersfasthet och erkänd arbetsförmåga.
Pä sådant sätt bildade sig likväl allt ifrån riksdagens början inom Ulsk. 2:ue i politiska åsigler hvarannan rakt motsatta, lika slarka partier, emellan hvilka förening icke var möjlig: och alt under sådana förhållanden, det blifvande förslaget, frän hvilken sida den än utgick, skulle för den verkliga reformvännen blifva föga tillfredsställande, var lätt alt förutse.
Derföre uppstcdo inom kort 2:ne sällskap, det ena bestående af ledamöter ifrån samtliga RiksShn, det andra uteslutande sammansatt af medlemmar ifrån R. o. Ad., för att utarbeta och till Const.Utsk. inlemna förslag till en ny representalionsform.
.lag har deltagit i det sednare sällskapets öfverläggningar och gillar hufvudsakligen det förslag, som Hr Akerman å dess vägnar till Ltsk. afgifvit, men som ej lyckats alt inom detsamma tillvinna sig bifall.
Jag kan af sådan anledning ej biträda det betänk., som nu utgör föremålet för eder pröfning, mine Hrr, och anhåller derföre, utan att ingå i någon mera detaljerad pröfning af detsamma,- att emot dess hufvudgrunder få afgifva några anmärkningar.
— Då man genomgår Coust.Utsk:s betänk, inser man genast, ali bibehållandet af slåndsfördelningcn varit det hufvudsakliga syftemål, som legat lill grund för hela den föreslagna nya Riksd.Ordn., och att för vinnande af detta mål alla öfriga svårigheter blifvit till stor del förbisedda.
Alt slåudsindelningen passade för en tid, då samhällets elementer och intressen gåfvo sig tillkänna under några få enkla men bestämda former, lärer ej kunna bestridas: men dessa elementer hafva sedermera undergått en så mångsidig utveckling, och de fordna skarpt bestämda gränsorna emellan Stånden hafva lemnat rum för en allt mera utbredd gemensamhet uti intressen, att någon vidlyftig bevisning ej synes vara erforderlig, för alt ådagalägga, det ståndsfördelningen numera icke kan läggas till grund för representationens förändring.
Deremot gifves en annan klaf för denna ombyggnad, som med den förra är nära beslägtad, som innefattar dess fördelar, utan att medföra dess olägenheter, och lill hvilken öfvergången later verkställa sig, utan att åstadkomma några våldsamma brytningar — jag menar valrättens utöfvande classvis, på grund af samhällets verkliga intressen.
Om Const.Utsk. velat ingå på denna idé, hade del för dess utveckling kunnat hemta en icke ringa ledning af ofvannämnde comiterades förslag.
Dessa intressen kunna alla hänföras under 2:ne stora gemensamma cathegorier, bildning och förmögenhet.
Representanter för den förra äro medlemmarne af vårt nuvarande PresteSt., lärare från samtliga undervisningsverken oeh embetsman; representanterne för den sednare, eller förmögenheten, kunna hufvudsakligen innefattas under följande underafdelningar: ägare af större jordbruk eller fastighet, ägare af mindre jordbruk, motsvarande vårt nuvarande bondestånd, bruks- och bergverksägare samt idkare af borgerligt yrke, vare sig i stad eller å landet, och fastighetsägare i stad.
Till dessa classer bade comiterade lågt ännu en, nemi. valda representanter inom Adeln, på grund af detta Stånds 12 Den 10 Mars f. m. juridiska, genom sekler gående rätt till fortfarande bestånd, och på grund deraf, att denna dass äger | af landets jord, en stor om icke största delen af dess bergsbruk samt en bildning, som åtminstone icke är underlägsen Medståndens, och i anseende till den riktning den ärftliga representationsrätten gifvit åt dess medlemmars uppfostran, hvilken onekligen i statskunskaper och statsmannaerfarenhet står högre än de andras.
Jag anser mig ej nu böra upptaga 11. o. Ad:s tid med en framställning om det sätt, på hvilket comiterade ansett dessa grundsatser böra tillämpas, helst deras förslag längesedan är i tryck offentliggjordt.
Men jag begagnar detta tillfälle att förklara, att ehuru jag i hufvudsaken biträdt detsamma, skall jag likväl med glädje sluta mig lill hvarje annat, som efter min uppfattning kan bättre än detta komma att uppfylla nationens anspråk på ett rättvist deltagande i lagstiftningen, i förening med ett älskadt fosterlands fredande för frihetsyrans omstörtningsförsök.
Detta sednare villkor återfinnes likväl icke i Const.Ulsk:s nu föredragna betänk.
Den der föreslagna tvåkammariudelningen är ingenting annat än ett förkläd t enkammarsystem.
Valen för de båda kamrarna utgå ifrån samma valmän, och då betyda de för valbarhet i öfre kammaren föreskri fne högre tids-, ålders- och förmögenhets-qvalificationer ingenting.
En öfre kammare så sammansatt som förslaget innehåller, saknar all återhållande kraft; den uppfyller intet af de villkor, man af en sådan vanligen fordrar; den utgör ej en föreningspunkt för representanterne hvarken af landets högre bildning eller af dess större förmögenhet, den framvisar blott en brokig ståndscharta utan kararaklersskillnad ifrån den yngre kammaren, hvars möjligen förhastade beslut den borde men ej förmår att återhålla, derföre att den endast är ett återljud, en afbild af den förra; och hvilken afbild mine Hrr?
Jo! för att nyttja ett gängse politiskt talesätt, gubbarnes emot de friska viljorna.
Hade man ändock, med valrättens bibehållande inom Stånden, velat tillåta valbarhetens utsträckning utom desamma, så kunde en, om äfven ringa anledning förefunnits att sakkännedomen och dugligheten skolat bana sig väg till den äldre kammaren; men då nu valen ovillkorligen skola verkställas inom medlemmarne af hvarje RiksSt. särskildt, så hemställer jag huru det väl är tänkbart att mängden af kammarens representanter skola besitta de högre politiska åsigter, den 'karaktersfasthet, det förakt för dagens opinionsfläkt, hvarförutan den omöjligt kan uppfylla sin bestämmelse.
En öfre kammare måste utgöra en sjelfständig mellanlänk emellan folkmakten och konungamakten.
Den bör vara så sammansatt, att den kan stödja den sednare emot folkyrans förvillelser, lika väl som den bör kunna värna den sanna friheten emot maktens möjliga iukräktningsbegär, det må söka att göra sig gällande i spetsen för härarne eller i spetsen för rörelsepartiet.
Elementer till en sådan kammare anträffas väl icke hos oss med lika lätthet som i Europas mera aristocratiska länder, men de finnas dock, om man vill rätt uppsöka dem.
Const.Utsk:s förslag innebär likväl icke det ringaste spår till ett sådant sökan - Den 10 Mars f. m. 13 de; det är deremot, besynnerligt nog, i detta afseende så democratiskt uppgjordt, att jag för min del, äfven om det i öfrigt uppfyllde alla fordringarne af en ändamålsenlig representationsform, endast derföre nödgades vägra detsamma mitt bifall.
Den förkärlek för ståndsindelningeu, som genomgår hela förslaget, bar föranledt de mest besynnerliga stadganden, såsom att medlem af PresteSt. ej ma njuta valrätt för fast egendom, att ledamot af BorgareSl. ej må välja lill riksdagsman för den fasta egendom han på landet innehafver, eller att embets- och tjensteman inom femte Ståndet icke äger utöfva valrätt för fast egendom i stad, så länge han embetet eller tjensten innehafver.
Några commentarier öfver dessa föreskrifter torde vara fullkomligt öfvertlödiga: de innebära en afvikelse ifrån den förnämsta af alla grunder för representationsrättens ntöfvande: förmögenhetsvillkoret.
Det kan under vissa förhållanden vara nyttigt, att ett inskränkt antal embetsman hafva säte och stämma inom kamrarne; men att åt Statens löntagande corporationer derstädes inrymma icke mindre än 24 platser, anser jag vara lika stridande emot grunderna för hvarje klok representationsform, som jag tager för afgjordt, att ett dylikt stadgande skulle helt och hållet undergräfva representationens anseende och oberoende.
Må embetsmännen i denna egenskap utöfva valrätt; det är rättvist, ty de utgöra i icke ringa mån representanterne af landels bildning och af den praktiska erfarenheten; må de äfven kunna väljas inom de classer de i öfrigt tillhöra; men att i så stor scala, som här blifvit föreslaget på nationalförsamlingen inympa delegerade ifrån tjenstemannacorpserna, del kan, enligt mitt förmenande, under ingen synpunkt förvaras.
Besynnerligt förefaller det äfven, att då man gifvit valrätt åt alla embetsman, man ifrån åtnjutande af denna medborgerliga rättighet uteslutit dem, som ifrån embete eller tjenst tagit afsked med åtnjutande af pension.
Denna förkärlek för embetsmännen har äfven gifvit sig luft vid sammansättningen af PresteSt.
Delta RiksSt. har genom uråldrig häfd till en fjerdedel deltagit i afgörandet af nationens angelägenheter.
Denna rätt bör således till någon del åt Ståndet bevaras vid en ny representationsform; men att proportionen hädanefter skulle blifva densamma som hittills, torde något hvar finna obilligt: — ty hvad är väl PresteSt. annat än en embetsmannacorps; och jag kan för min del icke finna några talande skäl, hvarföre kyrkans tjenstemän skulle äga större moralisk rätt att bestämma öfver folkets skatter, än Statens.
Må de äfven framdeles utvälja ombud att inom representationen bevaka kyrkans och religionens intressen, del är billigt, men att deras antal skulle uppgå till £del af samtliga representanterna, det lärer väl ingen på fullt allvar kunna påyrka.
Man invänder törhända, att detta Stånd förer ej blott kyrkans, men äfven vetenskapernas talan; men huru är denna fördelning verkställd i Const.Utsk:s förslag?
Jo! så att af 50 rum, 44 blifvit anvista åt det rena presterskapet, och endas 6 (säger sex) åt ombuden för universiteten och samtliga våra läroverk. 14 t)en 10 Mars f. ra.
De mångå slående Utskotten hafva, af nästan alla dem, hvilka skrifvit i representationsfrågan, blifvit ansedda för ett ibland de största lytena i vårt riksdagsmachineri.
Det oaktadt föreslås här, icke deras förminskning, utan tvertom deras förökande, då, utom det hemliga, 8 ständiga Utsk. skulle vid början af riksdagen tillsättas, oberäknade de 5 särskilda Utsk., som de olika kamrarne skulle för sina enskilda angelägenheter utvälja.
Huru vill man på så dant sätt begära sakkunskap vid målens handläggning?
Man har genom tillåtelsen att välja Utsk:sledamöter utom Ståndet trott sig kunna i någon mån afhjelpa denna olägenhet, men kan man väl rimligtvis föreställa sig, att sedan man sökt, genom formen för representationens sammansättning, på allt upptänkligt vis underhålla ståndsandan, denna skulle förneka sig sjelf vid den vigligste af alla riksdagsförhandlingarna, vid valet af de män, som skola bereda ärendena; eller tror man väl att bönder och borgare skulle sjelfvilligt medgifva sig dertill äga mindre skicklighet, än medLemmarne af de öfriga Stånden?
Och om äfven en sådan bekännelse vore alt förvänta, kan man likafullt förmoda dem vara vil lige att åt andra öfverlåta bevakandet af det egna intresset, då efter det nya förslaget anslagsfrågor i nästan alla Utsk. skulle komma att behandlas?
Val till nämnder, fullmäktige och revisorer äro äfven föreslagna att ståndsvis förrättas och till lika antal af hvarje Stånds medlemmar.
Har man då ej redan haft tillräcklig erfarenhet på olämpligheten af detta sätt att välja Bankens och Riksg.cont:s öfverstyrelser ? 8:de § medgifver, att valen, der sådant lämpligen kan ske, må omedelbart verkställas.
Detta stadgande måste dock med få undantag blifva omöjligt att iakttaga, då man besinnar, att valkretsarnes antal väl kan blifva under, men icke öfver 25.
Dessa äro i korthet de skäl, som förhindra mig att bifalla Const.Ulsk:s förslag.
Om och hvad som bör sättas i dess ställe, såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka, är för närvar, icke föremål för öfverläggningen, och jag anhåller derföre alt framdeles få deröfver yttra mig.
Det synes höra lill mensklighetens lott, att aldrig, om ej ledd af erfarenheten, kunna gå den raka vägen till ett mål, utan att på många afvägar sig förirra och mångdubbla afståndet för detsammas uppnående.