Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på antalet af da hemman, som g mom Canalanläggningen utgått, har Herr Grefven anfört, att Vadsbo Härad i Vestergötland, hvilket består af 9744dels hemman, hade förlorat 4"y^e^s hemman; Aska Härad i Östergöthland, bestående af 535-g-deIs hemman, hade förlorat intet; Bobergs härad, a£ 302-f-dels hemman, förlorat 2-|; Gullbergs Härad i82-|-dtls, förlorat 2; Memmings
Hä-, rad i24fdcls förlorat 15 Hammarkinds
Hä« 503 Eesv. och Ekon.
Betcinkanden. råd 4s6ydels, förlorat 4fdels, och Björkekinds H ärad 26o4deIs förlorat x hemman.
Dä nU Kongl. Maj:t uti nådig skrifvelse till Götha CanalDirection af den 39 September J815 forordnat, huru med de använda hemmanens väglotter bör förhållas, och antalet af nyhemman, heldst i Vadsbo Härad, beständigt okas, kunde Canalbolaget icke belastas med den i fråga satta vägundarhållningen, emedan Canalen, en gång färdig, i?ke äger hvarken dragare, redskap eller folk till väglagning utom sitt område, äfvensom ej haller något hemmantal, hvilket är grunden f<>r ail väglagning; och skulle berörde onus för öfrigt blifva ett prejudicat för andra pålagor och utskylder, hvilka skulle göra privilegiernas föreskrift och skattfrihet till intet.
Hos Högvördig a PrestStåndet har Pierr Biskopen m. m.
Doctor Carl von Rosenstein uppläst Kongl. Maj:ts högstberörde
Nådiga skrifvelse af den 19 September 181.5 af innehåll: att, i händelse de ny hemman i Skaraborgs
Län, hvilka efter redan slutade eller snart upphörande frihet'år, väghållning åläggas kan, icke skulle arnes tillräckliga eller tjenliga att besörja den väghållning, som förut ålegat de genom Götha Canalanläggning bortgångne hemman och Lägenheter, ny vägdelning borde anställas, dervid kostnaden skulle af Kongl. Majit och Kronan samt CanalBolaget, till hälften hvardera, bestås; men den ökade väghållningen Häradets samtelige vägrödjningsskyldiga
Hem - Besv. och Ekon.
509 msnsinnehahare till last falla.
— För öfrigt har Herr Dactorn och Bi köpen anfört enahanda skäl för Bolagets fritagelse från vägUnderhållnirg, sorn riem Herr Grefve vört Platen b gagnat, endast m. d den skillnad i afseende på antalet af de hemman, hvilka genom Canalanlägg ingen gått förlorade, att desse hemman, enligt Herr Doctorns och Biskopens uppgift, skena utgöra blott i3|-dels mantal.
Utskottet får i anledning häraf anföra, att, ehuru, på sätt uti Utskottets under den 21 sistlidne Januari afgifna, och af Vällofl. BorgareStåndet samt Hedervärdn BondeStåndet. till alla delar bifallna Betan a de, är upptaget, Utskottet i det a ämne icke fått sig meddelade några till upplysning ledande uppgifter eller underrättelser af de värda Ledamöter, hvilka väckt den nu förevarande motion, har Utskottet likväl icke haft någon möda ospard, att samla uppiysningar om hvad i mål et blifvit till jordt, och att Utskottet ibland de flera af Kongl. Maj:ts ti 1 Götha CanalDirection aflåtna Nådiga Svrifvelser, ej åberopat den af den 19 September 1815, torde icke böra, såsom Herr Biskopen Doctor von Rosenstein förmenat, tiilskrifvas brist på vilja att undersöka, enär de Nådiga skrifvelserna icke fått någon publicité, o:h således endast genom Utskottets eget bemödande blifvit för Utskottet kunniga.
Utskottet skulle likväl, äfven med kännedom om Kongl. Maj:ts nådiga förordnande $io Bcsv. och Ekon.
Betafikandeni uti ofvannämnda skrifvelse af den 19 September 1815» icke ansett sig böra afvika från den grundsats, som bestämt Utskottets omdöme, uti det redan afgifna Betänkandet, heldst Riksens Ständer uti frågor af så Ekonomisk beskaffenhet som denna, äga rättighet att, utan afseende pä något af Kongl. Majit fattadt Nådigt beslut, hos Kongl. Maj:t deruti i underdånighet begära ändring.
Utskottet blifver således vid sin redan yttrade tanka om Götha CanalBolags väghållningsskyldighet, emedan det icke lärer kunna bestridas, att ju
Bolaget på ett eller annat satt drager fördel af de Hemmans jordägor, hvilka i och för Canalanläggningen användas, och att de tillkomna, eller framdeles tillkommande ny-hemmanens väghållning är en förmon, hvilken bör kunna påräknas lika så väl af hvarje annan väghållare, som af CanalBolaget.
Stockholm den 13 Aprill 1818. BesV- och Ekon.
Eetänkandsit.
'Riksens Högloft.
Ständers Allmänna Besvärs* , och EkonomiTJtskotts Utlåtande i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande yrkad bem frielse från skyldigheten att afskala barken « utsynta Ekar.
Tui Utskottet liar Höglofl.
Ridderskapet och Adeln den 17 nästiidne Februari samt Högvördiga PrestStår.det och Vällofl.
BorgareStåndet den gde i samma månad återremitterat Utskottets ofvannämnde Betänkande, hvilket af Hedervärda BondeStåndet blifvit bifallet; och hafva följande anmärkningar dervid blifvit gjorda, nämligen: Hos Höglofl.
Estenberg, som öfverklaga!-, att Utskottet tillstyrkt ett upphäfvande af alla de välgörande Författningar, som i förflutna tider blifvit utfärdade till garfveriernas befordrande och framgång, å hvilken näringsgren Regeringen för omkring 50 år tillbaka fästat så mycken uppmärksamhet, att äfven, premier till dess uppmuntrande utdelades, hvarigenom äfven Näringen kommit till den fullkomlighet, att mycket Svenskt
Herr Estenberg tror ej, att brist på afsättning af Ekbarken äger rum, då garfveriet öfver hela Liltttvg till rjhsSt.
Prat, 8;<^ Sami, St 6566.
Eesv. och Ekan.
Riket äro anlaggde oell liera utvägar finnas, att å mångfalldiga ställen utåt sjökusterna få den föryttrad, heldst brist derå ofta skall yppas, äfven i Stockholm, der tunnan skulle betalas med i Rd. 16 sk.
Om Ekbarken fick exporteras, förmenar Herr Estenberg, att Englands garfveriidkare första åren skulle för hvad pris som heldst uppköpa Svensk Ekbark för att, genom det uppstegrade priset, undergräfva de Svenska Lädergarfverierna, hvarefter utländningen kunde efter behag nedsätta priset å Ekbarken, och afven nödga oss, att införskrifva läder af Engelsk tillverkning.
Enär dessutom genom barkens försummade aftagning de menligaste följder skulle tillskyndas ej mindre Svenska Garfverierna, hvilkas under beredning varande hudar, af bristande beredningsämnen, förderfvades och blefve oduglige, än äfven Rikets handelsvåg genom den inom Landet saknade varans införskrifning, skulle betydligen betungas; hemställes om afslag å Utskottets i detta ämne uppgifna tvänne alternativa förslager.
Hos Högvördiga PrestStåndet : af Herr Prosten Fähn, som anser den föreslagna friheten, att till utländsk ort försälja Ekbark, medföra de skadligaste följder för de inhemska Fabrikerna, som, i brist af denna vara, skulle råka i lägervall, eller ock, priset å Lädret, till allmänhetens kännbara skada, uppstegrasj hvarförutan Herr Prosten förmenar, det skyldigheten att afskala barken a utsynta Ekar innefattar en Cqntroll å E - Besv, och Ekon.
Ut>sk.
B el ankan den.
Iteträdens behöriga fällande; och yrkar på dessa skäl» att de härom utfärdade Författningar må ovillkorligen bibehållas.
Herr Prosten Doctor Wijkman bär till alla delar instämt i Prosten Palms yttrande, och derjemte åberopat Kongl.
Majus Nådiga Skrifvelse af den 11 Juni sistlidet år, deruti Kongl. Maj:t ansett såsom ett hufvudföremåL för en väl inrättad Statshushållning, att uppmuntra och gynna de tillverkningar, som i ett land äro oundgängliga, och der kunna å» stadkommas, för hvilket ändamål ett af de kraftigåste medel onekeligen är, att bereda säker tillgång på de råämnen, som dertill ■erfordras.
Herr Prosten anförer vidare, att, i stället för det vi förr årligen införskrefvo flere hundrade tusendedelar, efter den tidens beräkning, så kalladt Engelskt läder, har i sednare tider Svenskt
Inder blifvit exporteradt, och någon gång i sjelfva landet pä Auction försåidt.
I händelse Ekbarken skulle få utföras, anser Herr Doctorn såsom en oundviklig följd deraf, att Engelsmännen de första åren skulle uppköpa denna rudimateria till enorma priser, för att derigenom förstöra de Svenska Garfverierna, då vi åter skulle, till ej ringa undervigt på handelsvågen, nödgas införskrifva Engelskt läder, hvarjemte Herr Doctorn förmodar, att, om barken i råttan tid afskalades, skulle arbetet blifva ganska lönande.
Herr Prosten Raabe har, i anledning häraf, upplyst, att flere medlemmar af Hedervärda BondeStåndet i Utskottet uppgifvit, §14 Besv. och FJxon.
Betänkanden. att de för intet erbjudit Ekbark lill dem, Som ville draga försorg om afskalningen.
Hos Väliofl.
BorgareStåndet af Herr Westin, som jemväl ansett exportfriketen a£ Ekbark i stor mon skadlig, såsom undergräfvande de inhemska Garfverierna och på samma gång upphjelpande de Engelska.
Herr Westin har derefter i korthet framställt de åtgärder, som i Sverige, ifrån längre tider tillbaka, blifvit vidtagne, för att genom lätted tillgång på rndimaierierna och utestängande af utländsk medtäflan bereda Garfveriernas förkofran, hvarigenom de äfven blifvit bragte till åtminstone lika höjd med hvilken annan näring som heldst, så att, £ stället för att tusendetals Skålpund Engelskt lader förr måst införskrifvas, det nu kunnat exporteras och äfven i Landet på auction er försäljas.
Herr Westin anser det gjorda yrkandet om befrielse ifrån skyldigheten att afskala barken å Ekar härleda sig ifrån bristande industri, och tror att allmogen ytterst 9ällan saknat afsättning å den bark, den haft att aflåta, heldst brist derå ofta skall yppa sig.
Engelsmännen skulle med glädje begagna detta tillfälle, att genom uppköp af Rikets förråd af Ekbark, beröfva Sveriges garfverier denna nödvändighetsvara, osli förstöra en näring, som ej kunde uthärda en så olika täflan; hvarförutan han fruktar, att den återstående Ekskogen, genom en fri export och genom begäret efter en större vinst, som härigenom kunde uppkomma, skulle inom Bew. och Ekon. XJtsk.
'Ectänhanden, 515 kort uthuggas.
På dessa grunder anser Herr Westin sig ej Jeunna gilla den föreslagna exportfriheten af Ekbark, utan önskar, att alla nu gällande Författningar om dass samlande måtte i deras förra kraft fortfara.
Herr Arfvidsson har helt och hållit instämt uti Herr Westins yttrade tanka, och vittsordst Garveriernas vunna förkofran i den mon, att mr mera endast obetydliga partier af läder till Riket införas.
Herr Rager har förklarat sig vara förekommen ef Herr Arfvidsson, med hvilken han i alla delar instämmer.
Herr Schwan H.
N. önskar, att Utskottet ville ifrån General TullDirectionen infordra uppgift å qvantiteten af utländskt läder, både för längre tid tillbaka och under sednare åren, för alt genom denna jemförelse öfvertyga* om nyttan af nu gällande Författningar rörande Ekbarkens samlande.
Utskottet, sorn med behörig noggrannhet skärskådat ofvanupptagne anmärkningar, får nu förklara, att, då Utskottet meddelade sitt utlåtande i ämnet, ansåg Utskottet, sä väl i anledning af anförda klagomål öfver de ola» genheter, hvilka genom skyldigheten att afskala Ekar tillskyndats Landtmannen, sam af noga kännedom om de grundade anledningarne till dessa klagomål, sig böra föreslå sådana medel, som Utskottet ansåg mest lämpliga tili olägenheternas afhjelpande.
Utskottet trodde detta ändamål kunna vinnas, antingen genom fri export af Ekbarken, eniot behöriga Tullafgifler, eller genom den 5iö BeSV. och Ekart* Uuki Betänkanden. öfverklagade skyldighetens upphäfvande, Dessa medel framställdes derföre såsom alternativer, utan att företräde åt någotdera lemnades.
Utskottet för sin del ej kan inse de stora faror, sorn genom en fri export a£ Ekbark skulle tillskyndas Riket, har Utskottet likväl, med fästadt afseende å den allmänna tanka, som hos de respeetiva Stånden synes vara rådande, trott sig nu böra frångå förslaget rörande exporten, och deremot endast tillstyrka, att en jordägare eller hemmansinnehafvare, sorn bevisligen erbjudit närmast boende Gaifvare den å utsynta
Ekar afskalade barken, men ej derföre kunnat erhålla skälig betalning, så att hans arbete och moda någorlunda kan blifva ersatt, bör helt och hållet ifrån afskalningsskyldigheten och allt laga ansvar befrias.
Utskottet kan ej förmoda, att någon vill åsyfta den ena näringens uppkomst på den andras bekostnad, eller att den, kanske allt för mycket betungade, Modernäringen, jordbruket, skulle beläggas med bördor, på det Garfverierna måtte florera.
Då Utskottet äger tillförlitlig kännedom derom, att på flera orter i Riket Ekbarken är så litet efterfrågad, att Garfrerildkaren ej en gång vill antaga Jordbrukarens anbud, att utan pen minsta afgift erhålla barken lill fri disnosition, om han endast åtager sig afskalJingsbesväret; och enär i sådan händelse ordbrukaren ej mindre ser Ekbarken onyttigt bortruttna, utan ersättning för arbete och möda, än äfven sig sje,lf blottställd för BeSV. och Ekon.
Betankanclcn. 517 Rättegångar och böter, i händelse han *j till alla delar skulle uppfylla Författningens, för ingen nyttiga, men för honom högst skadliga föreskrift,- så tror Utskottet sig äga full anledning, att i dessa fall anse ifrågavarande skyldighet såsom ej i ringa nion betungande, och hyser derföre den öfvertygelse, att Riksens Högloft.
Ständer finna den lättnad, Utskottet nu föreslagit, vara både med billighet och rättvisa öfverensstämmande 5 Hvilket dock, jemte tvänne I_.edamöters i ämnet afgifna serskildta utlåtande, till Riksens Högloft.
Ständers egen pröning vördsamt öfverlemnas.
Ständers Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskott den 2 Aprill 1818. § 4- ' —■ — — RiksdagsFullmägtigen Berg i från Bohuslän reserverade sig, såsom bibehållande samma öfvertygelse om nyttan af Ekbarkens expoiträttighet, hvilken Utskottet i sitt förra Betänkande, som alternativ, framställt.
Herr Friherre Edelcrnntz A. N. framförde den anhållan, som bifölls, att till Respective RiksStånden måtte, såsom dess serskilda tanka, få åtfölja Friherrens den 21 sistlidne Januari till Protocollet i detta ämne afgifna anförande, så lydande :
Den allmänna författning, som ovillkorligen föreskrifvec bar - 518 Besv' och Ekon.
UtsJc.
"Betänkandené hens aftagning på utsynta ekar, äger ostridigt till sin afsigt att uppmuntra och befordra de så kallade Engelska Garfverierna i Riket, för hvilka Ekbarken är ett oundgängéligt råämne, hvilket de genom denna anstalt blifva försäkrade att i tiilräcfcelig myckenhet och till lindrigt pris erhålla.
Denna åsigt of saken, och ändamålet att gynna en loflig och nyttig näring, hafva föranledt det förslag till betänkande, sorn sedan Utskottets förra sammankomst hviiat på bordet.
Med er-» kännande af principens vigtighet, ensamt och för sig betraktad, skulle äfven jag vara beredd att dertill bifalla, om jag ej trodde, att flera åsigter af denna sak gåfves, och att flere intressens anspråk borde tillika »komma i fråga.
Dessa intressen äro, dels de enskilda personers, som äga att disponera Ekarne, dels Rikets samt Skogshushållningens i allmänhet, hvartill kunde läggas garfveriet »as eget, betraktadt under en annan synpunkt.
Rättmätigt synes utan tvifvel det anspråk vara af Landtmannen, att kostnaden för arbetet både vid barkens aftagande och xless transport till afsättningsorten, bör ägaren godtgöras, om ock intet värde för sjelfva varan skall honom beräknas.
Denna ersättning erhålles likväl nu sällan, i synnerfiet vid de från kusterna aflägsna Ekskogar, ider i många fall alldeles ingen afsättning för barken gifves, och aftagavens möda således helt och hållet är förspilld.
Enligt LäneStyrelsens uppgifter i Mab: Besv. och Ekoiu Utsk.
Betänkanden. 519 mö, Christianstad, Kalmar och Carlskrona förlidet år, linnes medelpriset af en tunna Ekbark, på dessa ställen, transporten inberäknad, ej hafva utgjort mer än 45 sk. 3 rst.
Efter en i Carlskrona upprättad calcul af en i Skogshandteringen ganska erfaren man, skulle en tunna Ekbark, från dessa orter transporterad till Stockholm, ej kunna utan ägarens förlust försäljas för mindre än 1 I\d. 45 sk., och då densamma vanligen här gäller omkring 1 Rd. 16 sk. är förlusten på arbets- och transportkostnaden gifven, utom den af sjelfva varans eget värde.
Följden deraf måste nödvändigt blifva, att barkaftagningen på liera orter antingen alldeles försummas, eller, der det af fruktan för åtal ej låter sig göra, verkstäiles så hastigt, och med så liten omsorg, att barken linnes föga duglig, och följaktligen denna nyttiga product både för det allmänna, och för Engelska Garfverierna är förlorad.
Det låga pris, hvartill barken i allmänhet föx-yttras, härrör af den inskränkta afsättning som derföre inom Riket gifves, under det, enligt nu gällande Författningar, denna product ej får exporteras till andra orter, der den skulle säljas till ett mångdubbelt pris.
Detta export-förbud motverkar äfven anläggningen och vådan af nya ekplantager, af hvilka i de första 20 å 30 åren ingen annan inkomst kan dragas, än genom försäljning af den bark, sorn rotskott och spädare grenar, vid Ekskogens rensning och utgallying kunna lemna.
I hela Riket linnas vid 520 ock Ekon ZJtsk.
Betänkanden. pass 40 så kallade Engelska GarFverier, grundade på Ekbark, hvilka således omöjligen kunna använda, följakteiigcn e; upphandla, och till sitt värde betala hela den qvantitet deraf, som frambringas på Södra hälften af Rikets areal, hvars jordmon och klimat äro för detta trädslag tjenlige.
Af alldeles samma orsak härleder sig äfven denna saknade tillgång på Ekbark, hvaröfver man stundom i hufvudstaden hört klagas ; ty ingenting är naturligare, än att en vara ej utbjudes tili försäljning, då ej prcductions- och transportkostnaden, än mindre dess eget värde genom det gångbara priset ersättes.
Skulle deremot utförsel af bark vara tillåten, så funné Skogsägaren en möjlighet att, genom den exporterande Köpmannen eller
Skeppsredaren för en på utrikes orter så begärlig vara, söka den förmonliga afsättning, som inom Riket saknas, o«h således både Staten genom ökad production, och Landtmannen genom belönt möda och arbete, kunna vinna förkofran.
Derjemte, då frakten för en vara af så stor volume nödvändigt skulle ilerfallt öfverstiga dess värde, ägde Svenska Garfveri-Idkaren derigenom en säkerhet, att erhålla den hemma till vida lägre pris än utländningen skulle nödgas erlägga, om ock förstnämnda pris blefve mer svarande mot värdet och p roducdons-kostnaden.
Det är på dessa skäl, jag vågar yttra min öfvertygelse, att
Landtmannen endast med det villkor borde åläggas skyldigheten till barkens afta gande, att en ny utväg til! Bein. och EJion.
Bstänkanden 521 cles» försäljning tillika för honom öppnades genom tillåten export; men att, så länge nu varande export-förbud är gällande, ekbarkens aftagande bör blifva en ovilkorlig sjelfvillig följd af den utväg, han finner till dess förmonliga användande eller försäljning, utan sin förlust, emedan all slags industri och dess produktion otvifvelaktigt mindre säkert befrämjas genom befallningar, vitén eller tvångsmedel, än genom Producteurens eget intresse, samt en förmonlig afkastning a£ hans flit och mödor.
Nr 90.
Ständers Allmänna Besvärsoch EhonomiUtskotts Betänkande, i anledning af väckt motion^ om upphäfv ande af den författning, som päbjuder hvart 5ode Tunnlands plantering med Träd på slättbygden i Skäne.
Ridderskapet och Ådeln under den 5te sistlidne Januari lill detta Utskotts åtgärd remitterat ett af Pierr Munck af Rosenschöld, Eberhard, ingifvet anförande, deruti han föreslår, att R.
Ständer hos Plans Maj:t Konungen måtte i underdånighet anhålla, det den författning, som påbjuder hvart 50 tunnlands plantering med Träd på slättbygden i Skåne, måtte blifva upphäfven, eller åtmindstone betydligen inskränkt, har samma Stånd, genom remiss af den adra 522 Eesv. och Ekon.
Mars öfverlemnat ej mindre ett tillägg af nyssnämnde författare, innehållande uppgifna grunder för den redangjorda motionen, än hans.
Friherre II, Wr angels, Herr Stussenfelclts och Herr Cederskölds anföranden, i anledning af förekomna discussioner rörande ämnet.
Herr Rosenschöld har, såsom skäl för upphäfvande af berörde författning, åberopat, att en sådan plantering ar: 1:0
Overkställbar5 da hvarken tillgång på plantor ej heller anstalt t;li bekommande deraf, för framtideu finnes för ett så vidsträckt ändamål, utan att förstöra en del af den skog, som redan existerar, och då stängsel omkring så många ställen skulle blifva högst svår, ja ofta nästan omöjlig i en ort, der enskiften redan skola ålagt
Hemmansägare en alltför tryckande stängselskyldighet. 2:0 Skadelig: ty många byar skola finnas, hvilka icke hafva något tunneland, som ej mera gagnar, då det användes till åker och äng, än till skog, och många af slättbygden, äfvensom Riket i det hela kan anses vinna mera deraf, att hvart jordstycke användes till det, som lemnar den förmonligaste afkastning, och de olika bygderna kunna utbyta sina producter mot hvarandras, när afståndet ej är allt för stort.
Härtill kommer äfven det skäl, att, om skogsplanteringen på slättbygden bereder för dess invånare ett oberoende af skogsbygden i afseende på trädvaror, eå ökar den Fiikets i dethela beroende af UtJändningec förSpannmål och andra jordbrukets Besv. och Fhon.
Betiinkandert523 producter.
Herr RosenscholclmedigiWer, att den påbndna planteringen kan vara gagnelig i de orter a£ slättbygden, sorn ligga längst från skog, nämligen om den till åker mindst dugliga jord dertill användes och icke större ofrugtbara fält finnas i granskapet, som böra helt och hållet planteras med skog, men han anser följden af dess allmänna verkställande blifva, att slättbygden slutligen skulle producera kanske mera skog än den egentliga skogsbygden, der productionen af skog och vården örn denna i allmänhet skulle i samma nion aftaga, som Skogsplanteringen på slättbygden tilltog, samt skogsboen, äfven dä tillgången på spannmål på slättbygden minskades, nödsakas öka sin åkerrymd, om slättboen ökte sin skogsrymd: hvaraf den slötföljd skulle kunna dragas, att man ville uppmuntra skogsplantering på bördig jord och åkerbruket på oländig. 3:0 Öfverflödig, ty om slättboen icke bör få vara i behof af att, i utbyte mot egna producter taga någon del af Trädvaror från skogsbygden, så kan tillgång på dessa inom slättbygden beredas honom: 1:0 genom plantering på de stora sandhedar och andra ofrugtbara mycket stenbundna marker, som finnas äfven på slättbygden, 2:0 genom plantering vid boningarna, på gärdesgårdar, och landsvägar, hvilken sistnämnde icke bör vara så tät som påbudet var, emedan deraf blåst och sol hindras att upptorka vägarne, 5.0 genom skogarnes i skogsbygden bättre; g24 Besv.
Oek Ekon.
Eetankanåen. vård,/j.:o genom Höganäs Stenkolsverks libe» hällande, och 5:0 genom veds likså fria införsel till Skåne från Blekinge, som till Sverige från Ryssland.
Herr Rosenschöld slutar detta anförande med den tillönskan, att man en gång i den inre Rikshushållningen måtte hinna att se vidt omkring sig, att betrakta alla denna hushållningens delar i deras förhållande till hvarandra, och således undgå att se hvarje serskild hushållsgren isolerad utan sitt behöriga sammanhang med de öfriga.
Uti hvad sålunda blifvit andraget hafva Herrar Cederschöld och Strussenfeldt med Herr Rosenschöld förenat sig: hvaremot Herr Friherre Henning Wrangel anfört, att, i hans tanka, berörde författning icke synes obillig, då tillgång på plantor genom anläggande Trädskolor bör kunna erhållas och nödig stängsel uppföras af vallar af jord och lera.
Utskottet, som nu går att yttra sig öfver de i denna motion framställda skäl till npphäfvande eller inskränkande af ifrågavarande öfverenskommelse samt deraf följande påbud om hvart 5ode tunnlands plantering med träd på slättbygden i Skåne, får, i afseende på hvad först blifvit anfördt om overkstallbarheten deraf i brist på tillgång af plantor oclt i saknad af anstalt till Plantors erhållande för framtiden, upplysa, att sådane planteringar aldrig böra kunna lämpligen verkställas genom redan af naturen frambragta plantors flyttande från ett ställe till annat, utan genom frösåning i stort, samt Besvi och Ekon.
Eeänkanden.
^25 att, till detta ändamåls befrämjande, Kongl.
LandtbruksAkademien anmodat samteliga Läne-hushållningssällskaperne att draga försorg om insamlingen af alla vanliga sorter frön, på det att de orter, som af några slag kunna vara i behof, må dertill erhålla tillgång, hvarigenom således ingen olägenhet i detta afseende synes vara att befara.