Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksg.Kontts skuld till Banken ansåges böra bära 4 proc. årlig ränta, som betaltes halfårsvis, samt amorteras med V2 proc. hvarje halfår, så skulle derigenom, att ett belopp, motsvarande samraanlagde 5 proc., bestämdes att såsom annuitet utgå i 402/3 år, hvartill tillräcklig tillgång erhålles af inflytande räntor å de från Banken erhåline fordringar, Riksg.Kont:s obligationer vid liqviden med Banken endast behöfva beräknas (utgifvas) till 86y2 proc. af nominella värdet.
Den åter, som till detta pris af Banken öfvertoge en sådan obligation, hvarför hvarje V2 år erlades 2 proc. å nominella värdet, erhölle i verkligheten på det belopp han erlagt eller 86V2^, 4,62 eller nära 4V3^ ränta, samt egde dessutom vissheten att förr eller sednare under amortissementstiden erhålla obligationen inlöst med hela nominella beloppet eller 100 proc., alltså en premie af 13V2 proc.
Hoppet om och möjligheten att vara lycklig vid utlottningarne, och således ganska snart få denna premie i sina händer, skulle för allmänheten innefatta en ökad lockelse, att i så l)en 2<> November f. m. inrättade obligationer placera penningar, som nian önskade göra fruktbärande.
Härför erfordras dock, såsom redan är nämndt, att innehafvaren af en dylik obligation bör kunna påräkna, att få den lätt förvandlad i penningar, om han icke för liqvid vili eller kan afvakta den tidpunkt, då obligationen utlottas.
Sådant bör vinnas hufvudsakligen derigenom, att obligationer här, såsom i andra länder, göras till börsartiklar och föremål för spekulation, hvilket ändamål torde ernås, om åt Riksg.Kont. ansloges ett visst årligt belopp, t. ex. 200,000 rdr, att dermed operera i upköp och försäljningar af dess obligationer, utan afseende derå, huruvida å detta rörelsekapital erhölles vinst eller förlust, och härmed fortfores intilldess allmänheten hunne vänja sig vid spekulationer af detta slag.
Att göra obligationer, lätt realisabla, skulle mäktigt befordras derigenom, att rättighet letnnades obligations-innehafvaren att belåna dem i Riksbanken till deras fulla utgifningsvärde, eller 8t>V2 proc., samt att de dessutom finge efter detta värde användas såsom ett liqvidationsinedel vid inbetalning af tull eller andra skatter till Staten, med lemriad rättighet för den Stateus kassa, som emottoge obligationen, att, då beloppet behöfde användas, få detsamma godtgjort af Riksbanken, som då äfven borde utgifva å obligationen uplupen ränta till inlösningsdagen.
På det att denna obligations-utgifning ej må blifva början till beträdande af en bana. som inom vår finansförvaltning efterlemnat lika sorgliga som afskräckande minnen, eller utgifning af riksgäldssedlar till betäckande af statsbehof, hvartill andra tillgångar för tillfället saknats, så föreslås vidare: att minsta valören å nu ifrågav:de obligationer bestämmes till 500 rdr, hvarförutan tvenne andra valörer fastställas, den ena på 1,000 samt den andra på 2,000 rdr; äfvensom att dessa valörer utsättas ej blott i rdr, utan äfven i motsvarande ort 12-lödigt silfver, så att obligationerne ej blott må innehafva ett reelt värde inom landet, utan äfven kunna vid behof användas utrikes.
Enär anledn. icke saknas dertill, att det till diskontutlåningen med omsättningsrätt anslagne kapital, oaktadt indragningen deraf sker småningom, dock icke slutligen skall kunna till hela sitt belopp återfås, så förelås, att Riksg.Kont:s ersättning till Riksbanken för detta kapital till en början endast utgår med %-af det bela, dock med skyldighet för Riksg.Kont., att, efter slutad utredning af denna affär, godtgöra Riksbanken det tillgodohafvande, som då i följd af kapitalets öfverlåtande kan upkomma.
Riksbankens återstående fordran för lån till 1808 och 1809 årens krigskostnader m. m. utgjorde vid 1858 års slut 3,564,000 rdr, fördelade i 594 obligationer, löpande med 4 proc. ränta, hvaraf 22 st. årligen skola af Riksg.Kont. infrias.
Dessa obligationer böra väl anses vara i sitt nu egande skick någorlunda lätt realisabla, 392 Den 26 November t. m. men de skulle otvifvelaktig! erhålla denna egenskap i ännu högre grad, om de konverterades till rabattobligationer af ofvannämude beskaffenhet.
Behandlingen af denna min motion i sin helhet torde tillhöra tvenne Utsk.; men då behofvet af dess handläggning i StatsUtsk:t är beroende af den utgång, motionen erhåller i BankoUtsk:t, så hemställer jag vördsamt, att motionen till en början remitteras endast till sistnämnde Utsk.
Skulle motionen, i hvad den rörer Riksbanken, vinna bifall inom BankoUtsk:t, skall jag ej underlåta, att till Högloft.
Konst.- Utsk:t ingifva motion jemte förslag till ändringar i grundlagarue i delar, som möjligen behöfva erhålla annan lydelse.
Liljencrants, Gastaf Fredrik, upläste 2:ne motioner af följande innehåll: 1:0.
De kreditanstalter, som, med namnet Enskilda Banker, under sednare tider här i landet upkommit, hafva hitintills icke förmått förvärfva sig den stora allmänhetens förtroende, ett förhållande, som otvifvelaktig! antyder, att i sjelfva grunden för anordningen al ifrågav:de inrättningar finnes något eller mycket, som icke tillfredsställer allmänhetens rättvisa anspråk på trygghet i afseende å ett fortfarande fullgörande af dem åliggande förbindelser.
Rättvisligen torde hvar och en böra vidgå, att den verksamhet, som sagde kreditanstalter utvecklat, varit välgörande under den stora delen af tiden förderas tillvaro, samt att de alltså kraftigt bidragit till den glädjande förkofran, som åtskilliga nyttiga näringar vunnit; men detta medgifvande bör ingalunda föranleda oss att förbise de stora vådor, som sjelfva beskaffenheten af dylika anstalter innebära, så framt deras verksamhet ej bevakas och begränsas.
Såsom ett bevis härför må anföras, att under 1855, då Riksbankens utelöpande sedelstock, alldeles oberoende af BankStyrelsens tillgöranden, hade upnått det ditintills oerhörda beloppet af 80,4(10,000 rdr rmt, ansågo de enskilde bankernes styrelser en gynsam konjunktur för dem till skörd vara för handen, och utvidgade derföre, fastän helt frivilligt, sin sedelstock till det ditintills likaledes oerhörda beloppet af 31,600,000 rdr n. m., så att landets hela sedelstock sagde är alltså utgjorde 112 mill., då den under den föregående tiden, året 1854 undantaget, vanligen utgjorde emellan 60 och 6 5 mill.
De enskilde bankernes på egen vinning beräknade förfärande vid förenämnde tidpunkt bidrog alltså ganska väsendtligen till framkallandet, ej mindre af de svindlande spekulationer, som, lika en farsot, härjade landet, än ock till befordrandet af detta och följande årens öfverimport, likasom sjelfva möjligheten för utförandet af förenämnda tillgöranden syntes gifva anledning befara, det någon gräns för lusten att låna ej för tillfället förefanns. Vid 1844 och 1845 årens Riksdag, då ej mindre den grund i hufvudsaken lades, hvarpå Bankens lånerörelse allt sedan blifvit fotad, utan ock den vigtiga bestämmelse vidtogs, att maximum af Den 26 November f. m. 398 Bankens sedelstock, som icke motsvarades af metallisk valuta, skulle tå utgöra 30 mill. rdr rmt, dervid de enskilde bankernes ditintills vanliga sedelstock antogs såsom norin äfven för framtiden, yttrade BankoUtsk:t uti dess under Nov. månad 1844 afgifna lånebetänkande, att såsom villkor för de enskilde bankernes fortfarande bibehållande förutsattes bland annat, att de skulle blifva väl organiserade och rätten till sedelutgifning begränsad; men för min del finner jag icke upfyllandet af förenämde villkor vara de enskilda bankerne på ett rätt tillfredsställande sätt genom lag ålagdt.
Jag anser nemi. ifrågav:de banker bristfälliga till sin organisation, dels derföre, att de alldeles sakna en sjelfständig fond af metallisk valuta, eller till sådan lätt realiserbara papper, att dermed uppehålla värdet af sina såsom mynt löpande förbindelser, dels derföre, att dem är medgifvet hålla i omlopp sedlar af allt för lågt värde, och jag anser vidare rätten att sätta i omlopp ett i och för sig sjelft alldeles värdelöst pappersmynt, ej allenast böra inskränkas inom ett visst maximum. utan ock den höga rätt förbehållas K. M., att när Högstdensamme, vare sig på grund af OfverStyrelsen för R.
St:rs Bank i ämnet gjorde underd. anmälan, eller af annan anledn. finner skäl förekomma dertill, att beskaffenheten eller utsträckningen af den lånerörelse, som af de enskilda bankerne bedrifves, föranleder, under då för handen varande förhållanden, vådor för myntvärdets uprätthållande, K.
M. skall ega rätt förständiga vederbörande styrelser öfver de enskilda bankerne, att uti förenämnde hänseenden vidtaga de förändringar, K.
M. för tillfället pröfvade erforderliga.
Vid slutet af nasti.
Riksdag öfverlemnade R.
St:r i underd. till K.
M. ett förslag till ny lag för de enskilda bankerne,' hvilket förslag R.
St:r anmälde sig hafva för sin del godkänt; men då detta förslag ännu icke torde hafva blifvit understäldt K.
M:s nåd. pröfning, utan för närv:de lärer hvila hos FinansKomitéen, hvars ut låtande, rörande detta lagförslag, nådigst blifvit infordradt, så synes destomindre något hinder för R.
St:r förefinnas, att hos K.
M. göra underd. framställning om sådana ändringar af eller tillägg till förenämnde lagförslag, som af försigtig omtanka för allmänhetens betryggande emot en möjligen skadlig verksamhet från berörde inrättningars sida kan föranledas.
Såsom följd af hvad här ofvan blifvit andraget, har jag föreställt mig, att lämpligt vore, det R.
M. gjorde underd. framställning derom, dels att, med ändring i viss mån af hvad som innefattas uti 14 och 15 gg af ofvan åberopade nya lagför slag, stadgas må: a) ett maximum af den sedelstock, som hvarje enskild bank må ega att sätta i omlopp, och hvilket för samtlige de enskilde bankerne lämpligen synes kunna utgöra 16 å 18 mill. rdr rmt; samt ft) att enskild banks sedel ej må lyda å lägre belopp än Tio rdr rmt, dels ock, att uti samma nya lag må inflyta bestämmelser, syftande derhän: 0) att det skall åligga enskild bank, att årligen med minst 394 Den 26 November f. m. en proc. af grundfondens belopp omsätta viss andel af densamma, t. ex. en fjerdedel, antingen i metallisk valuta eller papper, som till sådan valuta lätt kunna realiseras; och b) att åt landets Regering förbeliålles möjligheten, att, då tvingande omständigheter det påkalla, kunna meddela sådana föreskrifter, med afseende å de enskilda bankernes lånerörelser, som för det allmännas väl anses erforderliga.
Slutligen torde oek K.
M:s höga upmärksamhet böra fästas å fördelen deraf, att, om nya oktrojer skulle komma att vidare utfärdas, när de nu meddelade, hvilka alla samtidigt förfalla, uphöra, de nya oktrojerna må lemnäs för väsendtligen olika tiderymder och derigenom alltså förfalla vid särskildta tidpunkter, en omständighet, som måste anses högst väsendtlig, om framdeles införandet af ett på solidare grunder, än det närvarande, fotadt penninge- och kreditväsende kan åvägabringas. 2:0.
Så väl nu gällande reglemente för förvaltningen af R.
St:rs Bank, som alla sådana, hvilka efter sednast verkstälda realisation blifvit utfärdade, innefatta samtligen föreskrifter, huru förhållas bör, då, till följd af väsendtlig minskning af Bankens metalliska kassa, våda för myntvärdets uprätthållande upstår; men i alla dessa reglementen saknas deremot anvisning, huru Bankens Styrelse bör tillvägagå, då, med anledn. af metalliska kassans väsendtliga tillvext och sedelstockens deraf föranledda ökning, missförhållanden upstå, som till sina följder måste blifva lika betänkliga, och framkalla alldeles samma vådor, som af förstnämnde fall föranledas.
Den rubbning i det någorlunda jemna förhållande, som penningerörelsen inom landet företedde från realisationen år 1834 till slutet af år 1853, så väl som den förlägenhet och det trångmål, hvaraf alla slag af affärsförhållanden lidit under de sednaste tre åren, har, såsom en hvar torde veta, icke sin uprinnelse från en, på en gång upkomrnen brist på bytesmedel, men väl från motsatsen, eller det öfvermått af sfidane, som under en del af åren 1854 och 1856 samt året. 1855 förefanns.
Olägenheterna af sedelstockens fluktuationer till det omfång, som under sednare åren egt rum, då denna sedelstock vexlat emellan 64 och 112 mill., äro sfi uppenbara. och till sina följder för en hvar vanligen så förnimbara, att jag anser all vidare utveckling öfverflödig af de skal, som motiverat det 'förslag till tillägg uti blifvande reglemente för förvaltningen af R.
St:s Bank, jag nu vördsamt framställer, nemi., att uti sagde BankoReghte må införas ett stadgande af ungefärligen följande lydelse:
Skulle, genom inköp af silfver för Bankens räkning, eller genom Bankens vexelhandel, sedelstocken vinna sådan förökning, att anledning förekommer, att densamma ej för näringarnes behof är erforderlig, böra Fullmäktige, med ledning derjemte af den anvisning, som i viss man må vara att hemta från ett inskränk - Den 26 November f. m. tare tillitande af vissa lånegrenat", efter omständigheterna göra indragning af Bankens lånerörelse.
Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, afgaf följande skriftliga anförande och 5 motioner.
Till de yttranden, som i förra plenum hos K. o. Ad. afgåfvos vid remissen af K. M:s nåd.
Propos:r ang:de fortsättning af jernvägsbyggnaderna samt anskaffande af medel ej mindre för detta ändamål än för betäckande af det för Bankens räkning år 1858 uptagna statslån, anhåller jag, som i Onsdags saknade tillfälle att öfvervara mer än någon kortare stund af debatten i det vigtiga ämnet, att få tillägga följande:
Hvad således först angar K. M:s Propos ang:de jernvägsbyggnadernas fortsättning, anser jag den vara särdeles väl motiverad, såväl i afs:de på förslaget att i främsta rummet fullborda banan mellan Stockholm och Götheborg, samt anläggningen af en bibana mellan Halsberg och Orebro, som beträffande den förändrade mera östliga riktningen af banan från Malmö till Jönköping, men skiljer mig i det hänseende från den afgifna proposm, att jag tror det vara för den allmänna kommunikationen i landet mera angeläget och nyttigt, att banan mellan Fahlköping och Jönköping, i den riktning K.
M. föreslagit, under nästa statsregleringsperiod fullbordas, än att under samma period den södra banan drages några få mil längre in i Småland, der den i allt fall måste afbrytas vid ett ställe, som icke utgör någon lämplig slutpunkt, hvilket deremot Jönköping utan tvifvel i flera hänseenden är.
För min del skulle jag således önska, att af de 6 milhr rdr, hvilka äskas för södra banans fortsättning från Finjasjön till sjön Salen, omkring .2 milhr öfverflyttades för jernvägsarbetena mellan Fahlköping och Jönköping, hvarigenom
Sfven denna bandel kunde desto förr blifva fullt färdig.
Vidkommande sättet att anskaffa medel för ifrågav;de jeruvägsbyggnader, äfvensom för återbetalningen af Bankens utländska skuld af återstående 9 milhr, hyser jag den mening, att då utländsk skuldsättning, så vidt sådant kan ega rum utan att nedtrycka de inhemska näringarnas behof af kapital, bör undvikas, ett försök fördenskull åtminstone bör på allvar göras att, här såsom i England och Frankrike, bilda ett inhemskt fondsystem, äfven om detta skulle ske ined något större upoffring af ränta, än hvarför lån utrikes kunde erhållas.
Ehuru äfven jag. likaväl som en talare i Onsdagens plenum, Pir Brakel, är tillräckligt hemma i aritmetiken, för att veta, att 6 % är mer än 5, hvilket den värde talaren gjorde sig så mycken möda att hos R. o. Ad. inskärpa, så vågar jag likväl bestrida den slutsats, han derifrån hemtade, att Sverige skulle hafva större förlust att betala 6 % till innehafvare af obligationer inom landet, än 5 % till utrikes borgenärer.
Han underlät dervid nemi. att taga i beräkning, att räntorna inom landet betalas i Svenskt mynt och till Svenska medborgare, samt således 396 Den 26 November f. m. stanna här, utan behof hvarken af vexelprovisioner eller flera dylika utgifter för utrikes liqvider, utan beroende af kursförhållanden och utan att så väsendtligt som f. n. tynga på handelsvågen och minska tillgången af vexlar för öfrige behof, hvarigenom naturligtvis en mängd konsumtionsartiklar, dem landet behöfver importera, måste fördyras och det naturliga förhållandet mellan export och import följaktligen blir allt mer och mer svårt att hålla i jemvigt samt således den kris, som beklagligen ännu oroar oss, måste förlängas.
Beträffande den yttrade farhågan, att om räntan å de
Svenska obligationerna ställdes något högre än på de utländska, utländningen väl torde föranstalta teckning afven af dö förra och på detta sätt ändå förvandla skulden till utländsk, så delar jag ieke samma farhåga, såvida nemi. de inhemska obligationerna utfärdas ensamt på Svenska språket, i Svenskt mynt och med ränteliqviderna här, samt utlemnas endast i smärre valörer af högst 500 rdr och derunder, hvarigenom deskulle kunna upsamla en mängd af de smärre kapitaler, som nu ofta på osäkra händer utlånas eller mot lägre ränta insättas i bankerna och hvilka visa sig vara för vårt land ganska betydliga.
När dessutom fråga nu icke är om större uplåuing än af 3 milhr, så synes derigenom all nödig »varsamhet» vara iakttagen, helst om uplåningen icke sker på en gång eller samtidigt med det utländska lånet, utan succesive genom försäljning af obligationer till den, som önskar erhålla sådana.
Hvad angår de obligationer, till hvilkas inköpande bankovinsten skulle användas till förstärkande af den metalliska fonden, är jag icke så tvifvelsam, som åtskilliga andra, att ju icke äfven Svenska statspapper, ställda i utländskt myntslag och utfärdade under Konungs och Ständers garanti, skulle, i händelse af behof, kunna ganska lätt förvandlas till silfver eller utgöra en i utlandet deponerad fond för indragning deraf.
I öfrigt förenar jag mig med dem, som önska, att det utländska lånet uptages så vidt görligt är i guld.
Jag anhåller att detta mitt anförande må få åtfölja remissen till StatsUtsk:t af K.
M:s ofvananförda nåd. propos:r. 1:0.
Uti den skrifvelse, K. M. i nåder aflåtit till K.
St:r om anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader och deri bland annat grundlinierna updragas för bildandet af ett inhemskt fondsystem, finnes en mellanmening, som icke å K.
M:s sida föranledt något förslag, men som likväl omedelbart förer tanken på ett medel att här inlöra ett inhemskt fondsystem, hvilket synes vara lika enkelt som ändamålsenligt. K. M. yttrar nemi.: att K.
M. anser det till uplåning af allmänheten föreslagna kapitalet af 3 milhr rdr kunna »utan all kän»ning för vår inre penningeställning, äfvensom utan all svårighet »erhållas inom landet, såvida vilkoren för uplåningen ställas uti ett »lämpligt förhållande till den närv:de räntefoten i allmänhet, till»läggande den nåd. skrifvelsen, att K.
M. derom hyser så mycket »mindre något tvifvel, som det, ej blott för mången enskild, utan Den 26 November f. m. 327 »sifvén för åtskilliga verk och inrättningar samt allmänna kassor, »hvilkas kapitaltillökning under en tid af 3 år otvifvelaktigt upgår »till lika mycket, som hela den ifrågavsde summan, svårligen torde »finnas någon lämpligare utväg att säkert och fördelaktigt placera »sina tillgångar».
Och då jag för min del fullkomligt delar samma öfvertygelse, anser jag mig böra föreslå, att, i händelse R.
St:r skulle besluta införandet af ett inhemskt fondsystem, styrelserna för de under Statens förvaltning ställda allmänna kassor måtte förständigas att, i den mån kapital-afbetalningar och räntor till dessa kassor inflyta, eller åtminstone kapital öfverskott efter årets bokslut upstå, använda dessa till upköpande af fonderade räntebärande inhemska statsobligationer.
På detta sätt skulle, utan att låntagarne från nämnde kassor äfventyra att få sina lån plötsligen upsagda, nämnde kassors nuvrde kapital-behållning, jemte blifvande kapital-öfverskott, småningom förvandlas i säkra obligationer, med räntorna hvarå fondens utgifter kunde bestridas genom en ytterst ringa förvaltningskostnad och utan risken att göra förluster på utlåningarne.
I detta hänseende torde likväl de blifvande obligationerna böra förvandlas till s. k. consols, d. v. s. vara oupsägbara både på långifvarens och låntagarens sida.
I det hela innefattar detta förslag ingenting annat, än hvad som vid flera Riksdagar varit ifrågasatt eller att t. ex.
KrigsColhii kassor skulle öfverlemnas till Statsverket emot bestämda årliga statsanslag, ehuru detta öfverlemnande nu skulle ske successivt emot statsobligationer.
Beträffande öfriga kassor, hvilka ega sina egna styrelser, såsom t. ex. Arméens Pensions-kassa, Civilstatens Pensions-inrättning, Eiddarhus-kassan m. fl., så medgifva redan de för deras förvaltning utfärdade Reghten att de få placera sina fonder genom inköp af räntebärande obligationer, utfärdade enl. R.
St:rs föreskrift af deras Bank eller Riksg.Kont. eller andre allmänna förvaltande verk, i följd hvaraf någon svårighet hos Direktionerna för dessa kassor icke torde möta för en dylik finansoperation, såvida räntefoten blefve den nu allmänna.
Genom en sådan öfverflyttning af de publika kassornas behållningar från enskilda händer till Staten, skulle en högst betydlig tillgång successive vinnas för sådana statsutgifter, hvilka behöfva fyllas genom lån.
Det är sannt — räntan å denna statsskuld kunde ej konverteras, men den stannade alltid inom landet och utdelades i små portioner för välgörande ändamål.
Härvid bör ej heller lemnäs ur sigte, att den diskontrörelse, som nu bedrifves af de publika kassorna, är särdeles menlig för upkomsten af en verklig bankrörelse, hvaremot, derest en sådan diskontering icke egde rum, Bankerna vore i tillfälle att vida tillförlitligare än nu bedöma de lånesökandes ställning och sättet huru de skötte sina affärer, hvilket naturligtvis vore af vigt för den allmänna krediten. l)eii 26 November f. m.
Jag beklagar, att jag f. n. icke är i tillfälle att mera i detalj motivera denna min framställning, men jag skall bjuda till att inom kort förskaffa mig närmare uplysuingar i ämnet, för att meddela dessa åt StatsUtskit, dit jag anhåller att denna min motion må varda remitterad. 2:o.
Ehuru jag för min del är en fäst och tillgifven anhängare af frihandels-systemet och jemväl hyser den öfvertygelse att låga priser på lefnadsförnödenheter är för landet i allmänhet välgörande, anser jag likväl denna princip icke böra sträcka sig till sådana förnödenheter, som äro absolut skadliga och för hvilkas fördyrande Regeringen, Riksdag efter Riksdag, föreslår höjning af skatten för den inhemska tillverkningen.
Detta är förhållandet med artikeln bränvin och sprit.
Erfarenheten har likväl visat att det i detta hänseende af Regeringen åsyftade mål icke vunnits sedan förbudet mot införsel af spritdrycker uphäfdes, hvarefter bränvinsprisen med få undantag hållit sig så låga, att, efter hvad K. M:s nåd.
Propos. ang-.de ytterligare ökad skatt å tillverkningen af samma vara gifver vid handen, dryckenskapslasten i de sednare åren visat sig allt mer och mer i tilltagande.
Orsaken åter till de låga bränvinsprisen kan visserligen till någon del ' sökas i saknad kontroll å tillverkningen vid de mindre brännerierna, så att dessa tillverkat 2 om icke 3 gånger större qvantitet, än hvarför de erlagt skatt.
Den kan möjligen äfven till någon del sökas uti den djerfva smugglingen af bränvin till Skåne och på vestra kusten.
Men hufvudorsaken består dock, efter min tanka, uti den medgifna tillåtelsen att införa bränvin.
Min afsigt är icke nu att begära förbudets återuplifvande, ty jag hatar detta ord i en tulltaxa.
Deremot tror jag tullafgifterna vid införseln böra ökas i samma mån som skatten, men framför allt vill jag förekomma en onaturlig och konstlad nedtrvckning af prisen på en vara, den man icke såsom med spanmål, smör, socker etc. vill för det stora antalet konsumenters räkning hålla vid någorlunda godt pris, utan som man säger sig vilja fördyra.
En sådan uedtryckning är otvifvelaktigt en följd af den nederlagsfrihet, som är i tulltaxan medgifven för bränvin och genever.
Det iir denna, som gör det möjligt att städse hålla prisen nere vid deras lägsta punkt, emedan spekulationen är ögonblickligen till hands att vid den obetydligaste stegring af priset på den inhemska varan låta den på nederlag befintliga utländska varan derifrån lossas för att utgå i marknaden.
Jag föreslår således: l:o) att, derest skatten å tillverkning af bränvin vid denna Riksdag varder ökad, jemväl införselsafgiften å spritdrycker måtte i samma förhållande förhöjas; 2:o) att den för bränvin och genever medgifna nederlagsfrihet må uphöra.