Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har begärt ordet med anledning af Hr v. Hartmansdorff^ sista yttrande, att det ifrågavande stadgandet skulle medföra en särdeles obeqvämlighet för de enskildte personer, som hafva räkning med Banken.
Men om man kastar en blick på dessa räkningar, så finner man, att insättningarne å dem, i de flesta fallen, öfverstiga 100 R:dr.
Således kommericke stadgandet att förorsaka de enskildta någon särdeles stor olägenhet.
Hvad folii-afgiften beträffer, så blifver densamma desto mindre kännbar, ju högre minimisumman är, ty folii-afgiften är, på sätt namnet antyder, en betalning för hvarje sida, som insättnin - 224 Den 14 Oktober f. m. garne i räkningen nptaga.
Det skäl, som Hr v. Hartmansdorff häruppå grundar, förfaller således helt och hållet.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr.
Gr. o. Landtm., att i afseende på lista, 2:dra, 3:dje och 5:te mom. af den i förevaride Mein. föreslagna § icke någon anmärkning förekommit, men deremot Hr v. Hartmansdorff å 4:de mom. yrkat afslag, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, nu först finge hemställa om R. o. Ad. bi folie lista, 2:dra, 3:dje och 5:te morn. af ifrågavaride §.
Efter sedermera först till bifall och derefter till afslag å 4:de mom. framstälde proposir, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall ä della mom. framstäld och åter besvarad med Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Upläsles till justering och godkändes följande voteris-propos.i
Den som bifaller 4:de mom. af den i BankoUtskis Mern.
JM 62 föreslagna § i BankoReglemeutet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder nämnde mom. af R. o. Ad. afslagel.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer i Ja — 27.
- Nej — 35.
Föredrogs ånyo BankoUtskis d. 5 och 11 dennes på bordet lagda Mern.
JM 63, med ani. af RiksStåndens beslut öfver framställningarne i 71 ista punkten af Utlåt.
Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte afslå BankoUtskis inbjudning och godkänna vot.-propos.
Uppå härefter framstäld propos. vidblef R. o.
Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut, och godkändes den derom af Utsk. föreslagna vot.-propos.
Föredrogs ånyo BankoUtskis d. 7 och 11 dennes på bordet lagda Betänk.
JM 61, med förslag till en i vissa delar förändrad organisation af Bankoverket samt reglering af tjenstemannapersonalen och dess lönevilkor.
Hr Den 14 Oktober f. m.
225 Or von Hartmansdorff:
Det första förslag till beslut, som Utsk. framställt, förekommer på sidan 18, och är naturligtvis eu slutföljd af alla de skäl, sorn Utsk., pä de föregående sidorna, anfört.
Om alla dessa skäl skulle på en gång till vederläggning uptagas af dem, som ogilla Betänk., och försvaras af dem, som godkänna det, så blefve naturligt vis öfverläggningen så vi elly ft ig och osammanhängande, alt de ledamöter, hvilka ej närmare sysselsatt sig med ämnet, svårligen skola kunna taga reda på hvarje särskild fråga.
Man kan icke heller föreställa sig, att de ledamöter, som anlingen försvara eller bestrida Betänk., skola låta sig nöjas med en kortare öfverläggning, så länge de kunna hoppas, att medelst sina anföranden öfvertyga en eller annan om riktigheten af deras åsigter.
.lag hemställer således, huruvida icke lämpligaste sättet för frågans behandling vore, att man till öfverläggning föreloge hvart, och ett af de särskildta styckena, eller de afdelningar, som i Betänk, finnas emellan de der dragna tvärstrecken.
Om R. o. Ad. till öfverläggning företoge en sådan afdelning i sönder, så tror jag alt man komme redigast till slut med saken, och alt det för Ståndet blefve lättare att afgöra hvarje punkt.
Gr. (jyldenstolpe.
Hr von Hartmansdorffs förslag synes mig något ovanligt.
Det har icke varit brukligt, att man börjat med att diskutera ett Ulsk:s motiver, utan man har begynt med Dtsk:s förslag.
Den som gillar ett Utsk:s motiver, uplager dem till grund för sin argumentation; den som ogillar dem, söker naturligtvis alt vederlägga dem; men jag tror, att man bör börja med det positiva, som naturligtvis är hvad Disk. tillstyrkt.
Om t. ex. det icke finnes någon, sorn vill bestrida Utsk:s framställning, så skulle, om Hr von Hartmansdorffs förslag lill öfverläggning komme att följas, i alia fall Utsk:s motiver genomgås, utan att det tjenade till något, då man vore öfverens om hufvudsaken.
Jag får således anhålla, att R. o. Ad. icke matte antaga det öfverlägguings-sätt, Hr von Hartmansdorff föreslagit.
För min del vågar jag understödja Hr von Hartmansdorffs förslag.
Den som liar genomläst det nu lill föredragning framställda Betänk., har säkerligen funnit, huruledes Utsk:s moliver äro afdelade i eli icke ringa antal särskilda perioder, hvilka angå särskildta frågor.
Det är då af vigt, att hvar och en af dessa perioder särskildt behandlas, så att man icke hoppar från den ena till den andra.
Genom ett sådant föredragningssätt kunna de, sorn ej hafva tillräcklig detaljkännedom i ämnet, få ett temligen klart begrepp om frågorna, hvilket deremot icke skulle inträffa, om man började med att diskutera Utsk:s tillstyrkanden och blanda tillsammans alla perioderna, i hvilka Utsk. afdelat sina skäl.
Att ett sådant föredragningssätt icke förut egt rum, på sätt Gr.
Gyldenstolpe påstått, torde icke vara förhållandet.
Under den tid jag haft äran 13 H. 15 226
Den 14 Oktober f. m. vara ledamot af R. o.
Ad., har jag icke så sällan deltagit i eller afhört diskussioner, derunder man afdelat ärendet i vissa perioder, innehållande de särskilda skäl, på grund hvaraf Utsk. afgifvit sina tillstyrkanden.
Jag anhåller således, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propus, till bifall å Hr von Harlmansdorffs förslag.
Med åberopande af den rätt, 54:de §:n R.O. tillägger hvarje ledamot af ett RiksStånd, anhåller jag, att hvart och ett af Utslcs hemställanden malte blifva föremål för särskild propos., och då ett särskildt beslut kommer att fattas öfver hvarje särskild punkt, så synes det mig vara klart, att det är lämpligt och redigast, alt man vid detta fall förfar på samma sätt som förut öfligt varit, eller att hvarje punkt föredrages till öfverläggning.
Om R. o. Ad. icke behagar bifalla mitt förslag, så kommer jag i alla fall att göra på det vis jag anser för rigligl; ty ingen lärer kunna förmena mig, altantingen sjelf läsa upp hvilken del af Betänk, jag vill,, eller begära upläsningen genom en Ridd.Kanslist, samt alt derefter yttra mig öfver hvarje särskild punkt.
Om ingen motsäger mig, är det så mycket bättre; jag får då ostörd göra mig begriplig för dem, hvilkas röster jag önskar förvärfva till den ena eller andra punktens förkastande.
Jag vill således icke tvista med mina värde motståndare, hvilka söka på genaste vägen komma till sitt mål.
Jag har imedlertid framställt milt förslag, emedan jag ansett det leda till reda i öfverläggningen.
Om man vill att R. o. Ad. skall svälja förslaget helt, utan att sä noga veta hvad det innehåller, så vill jag åtminstone försöka motarbeta ett dylikt förfarande.
Sedan öfverläggningen om föredragnings-sättet härmed förklarats vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende på frågan om Ulsk:s Belänk. bör punktvis föredragas, sä att propos. komme att framställas särskildt å hvarje Ulsk:s hemställan till beslut, tankarne icke varit delade, och att han derföre finge hemställa om R. o. Ad. ansåge sådan föredragning punktvis höra ega rum.
Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, framstälde att Hr von Hartmansdorff vidare föreslagit, alt Ulsk:s framställningar, pag. 5 t. o. m. IS, måtte punktvis blifva föremål för särskild öfverläggning, så att hvarje af Utsk. i dess motiver gjord framställning blefve föremål för öfverläggning, innan R. o. Ad. fattade sitt beslut om Utsk:s, pag. 18 förekommande, första tillstyrkande, samt derjemte hemstälde om R. o. Ad. behagade till detta föredragningssätt lemna sitt bifall, ropades starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit
Den 14 Oktober f. m. 227 Hr von Hartmansdorff:
Som jag hörde flera röster bifalla mitt förslag, anser jag mig böra anhålla om votering.
Uplästcs till justering och godkändes en sålydande voterings-propos.
Den som bifaller Hr von Hartmansdorffs förslag, att innan det i IiankolJtsIcs Betänk.
J\s 61. pag.
18 förekommande tillstyrkande företages till afgörande, Utskrs förut framslälde motiver må punktvis framställas till öfverläggning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås berörde förslag och företages förenämnde tillstyrkande först lill pröfning.
Vid voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit sålunda:
Då härefter Hr Gr. o. Landtm., enär det, enligt det nu fatiade beslutet, först förekommande tillstyrkandet pag.
18 torde föranleda en längre öfverläggning, hemstälde att öfverläggningen i föievande ämne mätte upskjutas till e. m. plenum, lemnade R. o. Ad. dertill sitt bifall.
Anmäldes och lades på hordet ett från StatsUtsk. inkommet Mern.
JSl 317, med öfverlemnande af förslag till de 3:ne första Afdelningarne af Reglementet för RiksgäldsKontoret; hvarefter H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. half till 3 e. m.
15* 228 Den 14 Oktober e. m.
Justerades 2 prot.-utdrag för denna dag f. m. samt pleni prot. för d. 8 sisth Juli f. m.
Fortsatles öfverläggningen om BankoUtsk:s'
JVå 61, med förslag till en i vissa delar förändrad organisation af Bankoverket samt reglering af tjenstemanna-personalen och dess lönevilkor; Och förekom härvid l:o Utskottets tillstyrkande, po g. 18.
Jag anhåller att få fästa Ståndets upmärksamhet derpå, alt första delen af detta förslag hör först framställas till afgörande, derföre att den sednare innehåller detaillerade föreskrifter och att Ståndet skulle hafva bundit sina händer på förhand, om ett annat föredragningssätt beslutes.
Emedlertid hemställer jag, alt Utslcs Betänk, måtte upläsas från sid. 5, der det börjar med orden: ”Sorn enl.
Förslagets etc.” och slutar å sid. 7, der ett tvärstreck förekommer.
Sedan denna upläsning försiggått, anförde Hr von Hartmansdorff:
Bankens rörelse är, såsom det Högh St. nogsamt känner, fyrfaldig.
Han vexlar penningar, och mottager sådana lill förvar, han omsätter dem från en räkning till en annan, och utlånar dem på fast eller lös pant samt blötta skuldebref.
Om allt detta skall kunna verkställas, med största beqvämlighet för allmänheten och mindsta besvär för Bankens tjenstemän: så bör han ega ett hus med lång och ljus bottenvåning, hvarest erforderliga vexlingskontor, mottagnings- och uttagnings-kassor finnas, på det att allmänheten icke må besväras med att gå flera trappor upp.
I öfvervåuingarne böra deremot inrymmas sådana kontor och afdelningar, der sjelfva-utlåningen samt bokföring och bokslut m. m. förrättas.
Men en sådan byggnad saknar Banken.
De båda husen, han-eger, ett äldre och ett yngre, äro, såsom vi känna, belägna mellan Skeppsbron och Jerntorget, med smala och mörka gränder på ömse sidor.
Dessa hus få icke sammanbyggas så, att de stänga den mellanlöpande gränden.
Derföre äro de, i deras närv:de beskaffenhet, icke tjenliga för Bankens rörelse.
Om hon skolat göras vederbörligen beqväm både för allmänheten och verket, hade man bordt anskaffa ett nytt hus.
Fråga derom har också, vid denna Riksdag, varit vackt, men har, genom afslag hos Preste- och BondeStånden, förfallit.
Vill man, med de gamla husens bibehållande, ändra Bankens organisation: så återstår icke annat, än hvad som blifvit föreslaget, nemi. att ändra det yngre Bankohusets inredning, så att man någorlunda skulle komma till rälta Den 14 Oktober e. m. 229 nied den förbättring, sorn nu är i fråga.
Men om det sker, skulle dock vexlingen komma att fortfara i bottenvåningen, samt penningars insättning och tillagning verkställas 2 trappor upp i det ena huset och utlåningen dels 2, dels 3 trappor upp i det äldre huset, och den utlåningen, som är störst, nemi.
Diskonten, skulle förblifva öfverst.
Om en sådan ändring införes, kan hon likväl icke i längden fortfara, ty det är klart, att i samma mån fortskaffningsmedlen för varor och underrättelser genom ångbåtar, telegrafer och jervägar blifva skyndsammare, i lika mån är det nödigt, att penninge-omsältningen jemväl sker hastigare i rikets Bank.
Då måste allmänheten finna sig obelåten med de dröjsmål, som, i följd af lokalen, upkomma, och man föranlåtes förskaffa sig ett nytt syftesenligt hus.
Men denna tid har man icke velat afbida, utan försöka det omöjliga, om jag så må säga.
Banko-Styrelsen har i detta hänseende bordt upgöra förslag, och en af hennes ledamöter, hvilken, såsom bekant är, eger vidsträckta kunskaper och ett stort nit i bankfrågor, har, med biträde af dertill utsedde kommissarier, upgjort ett förslag.
Men när man ser, till hvilket slut desse
Hrr kommit, finner man, huru ogörligt det är, att i detta hänseende kunna uträtta något med besked, innan man fått ett nytt hus.
Kostnaden för det ena Bankohusets förändring har då, om den inträffat, varit en förspild summa.
Beräknar man köpeskillingen för begge busen, i händelse de försäljas, hvilken, till följd af deras för handel fördelaktiga läge, icke kan blifva ringa, sä torde man finna, att summan, som erfordras för upbyggandet af ett nytt hus, icke skall betydligt öfverstiga den, sorn kan erhållas för de gamla.
I alla fall tror jag
Banken icke böra se på, om någon betydligare kostnad i detta hänseende göres, för att afhjelpa rörelsens behof.
Men det blir alltid ett fel att göra en förändring, som icke motsvarar ändamålet; ty man nödgas slutligen ändock köpa eller bygga ett nytt hus.
Om man företager sig ifrågavar:de ombyggnad, hvad varder följden under byggnadstiden?
Utan tvifvel den, att nu varande och blifvande depositions-afdelning måste flyttas in i Fullnnges rum i husets 4:de våning, emedan något annat nog stort eller tjenligt rum icke torde finnas att dertill begagna.
Dä nödgas allmänheten icke blott för diskont-rörelsen, utan äfven för depositionerna gå 3 trappor upp.
Då förmodar jag att hon skall blifva så uttröttad vid Bankens trappor, att hon kommer (ill alt desto mera verka på Riksdagsmän för att förmå dem omsider besluta den föreslagna nybyggnaden.
Om man nu velat gifva sig ro intilldess ett nytt hus kunnat anskaffas, och under tiden begagna sig af de lättade utvägar för rörelsen, hvilka Pullunge föreslagit: så torde man hafva gått så långt, som man för tillfället lämpligen kunnat.
Då hade man icke vidtagit den halfva åtgärd, hvilken blir närmaste följden af Utsk:s förslag, i händelse det antages.
Man hade icke förgäfves gjort sig mycken kostnad och möda, utan man hade för bättre pris snarare kommit till målet.
Alt förevande förslag icke upfyller sitt än - 230 Den 14 Oktober e. m. damål, skall jag söka att visa genom detaljernas genomgående och jemförande med de förhållanden, som efter Ulsk:s förslag skulle upkomma.
Om jag dervid gör mig skyldig till allt för många omsägninger: så hoppas jag, att det ursäktas derföre, att det, dem förutan, torde blifva svårt för åtskilliga ledamöter af Ståndet, hvilka ieke känna Bankohusens inredning, att sätta sig in i dithörande förhållanden. n. besörjes vexlingsrörelsen genom tre kassörer, hvilka hafva sina kontor i jordvåningen, två i det gamla huset och en, hvilken sköter den s. k. slantkassan, i det yngre huset.
I det äldre husets jordvåning befinnas dessutom 4 s. k. expeditionskassor, d. v. s. sådana, i hvilka man dels insätter medel på räkning, dels uttager dem derifrån.
Alla dessa befinnas i ett stort rum tillsammans.
Bredvid detta och stötande derintill är dagvexlingskassan, innehållande 150,000 R:dr, genom hvilken sedlar stundeligen omsättas, s/t att kassörerna kunna få de valörer allmänheten påfordrar.
Vidare finnes i samma bottenvåning den mindre generalkassan, hvilken om morgnarne förser kassörerne med de medel, som de anses behöfva, och hvilken under dagens lopp tillskjuter de summor, sora i kassorna ytterligare erfordras, samt vid expeditionstidens slut mottager de behållningar kassörerne hafva.
I gamla husets bottenvåning befinnes dessutom 3:dje och största förvaringsrummet, nemi. den s. k. större generalkassan, hvari förvaras alla förfärdigade sedlar och mynt samt Bankens plantsar af begge de ädla metallerna.
Samma beqvämlighet, denna inrättning bereder allmänheten, derigenom att man kau, med större skyndsamhet, få sina angelägerheler i Banken afslutade, samma lättnad medförer hon äfven för Bankens tjenstemän, derigenom att hans vexlings- och förvaringsrum ligga så nära hvarandra, som jag nyss nämnt.
De båda vexlingskassorna i gamla husets förstuga äro närmast tillgängliga för allmänheten.
Kan den ena, till följd af trängsel, icke genast vexla: så går man till den andra.
Om vid någon af expeditionskassorna i samma våning trängsel upkommer, går allmänheten lill en annan, hvilket desto lättare låter sig göra, sorn de alla befinnas i samma rum.
På detta sätt hjelper man hvarandra och göromålen gå lättare än eljest kunde ske.
Nu upslå hinder och uppehåll derigenom, att den s. k. depositions-afdelmn för medels insättning oell tillagning, bokföring af dithörande handlingar och utfärdande af qvittenser eller s. k. depositions-attester icke kan, för bristande utrymme, inrymmas i bottenvåningen, hvarföre allmänheten måste gå 2 trappor upp till attesternas erhållande.
Det härigenom förorsakade dröjsmål har föranledt klagan och den nu föreslagna ändringen.
Tidsutdrägten härrör icke från Bankens organisation, utan från beskaffenheten af hans hus.
Utsk. har således nödgats rigta sina anmärkmr mot byggnaderna och ej mot organisationen.
Förslaget har derigenom blifvit en föreskrift huru rummen skola anordnas och begagnas, huru den ena kassan skall ligga bredvid den andra o, s. v. Ilufvudsakeu i det nya förslaget är att 2 trappor
Den 14 Oktober e. m. 231 tipp i det yngre
Bankohusets norra del skall ett stort rum bildas derigenom, att man öfverbygger gården.
I detta rum borde expeditions-kassorna och deposilions-afdelntn sammanföras, i ändamål att man derigenom skulle med större skyndsamhet än hittills kunna erhålla expedition, d. v. s. att den, som insatt medel i kassan, fortare erhölle attest derå, och likaledes den, som bekommit en Banko-assignation, hastigare finge ut penningar derför. 1 st. f. 4 expeditions-kassor, som nu äro för allmänheten tillgängliga i Bankens bottenvåning, skulle 2 trappor upp inrättas 2 expeditions-kassor och dessutom en 3:dje kassa för Diskonten 3 trappor upp.
Följaktligen 3 kassor i st. f. 4, och dessa fördelade i två våningar högst upp, i stället alt samtliga nu befinnas i bottenvåningen.
Denna fördelning blifver likväl icke fullständig, hvarken i sak, eller i afseende på rum. F. n. äro nemi.
Depositions- och Läne-afdelu:ne afsöndrade.
Så vidt af Betänk, kan inhemlas, skall detta komma att fortfara.
Således har man icke förenat dem.
Bankens utbetalningar blifva icke heller sammanförda, emedan, såsom jag nämnt, en del skall verkställas i våningen 2 trappor upp och en annan del, eller hvad Diskonten beträffar, 1 trappa högre.
Om Utsi:, velat fullständigt förfara, hvarföre har det icke sammanfört Låne- och Depositions-afdeln:ne till ett helt?
Utan tvifvel derföre, att utrymme dertill icke finnes.
Förslaget är således, både hvad sammanföring och utbetalning beträffar, halfgjordt.
Hade Utsk. kommit till samma slutsats som Fullfmge vid frågans behandling, nemi. att det är fruktlöst söka i detta hänseende uträtta något väsendtligt, så länge man icke får nytt hus: så hade man i detta fall underlåtit att besvära både sig sjelf och R.
St:r med detta förslag.
Imedlertid måste man laga saken sådan han är, och följaktligen tillse huru Utsk. lyckats öfvervinna denna svårighet.
F. n. är kassa-chefens tillsyn lättad derigenom, att alla vexlings-kassorna äro förlagda i bottenvåningens förstuga, de 4 expeditions-kassorna i samma rum der han sitter och dagvexlingskassan samt begge general-kassorna nära bredvid.
Efter Utsk:s förslag skola de båda vexlings-kassorna förflyttas till det yngre huset och slantkassan deremot till det äldre.
Då nu expeditionskassorna skola upflyttas i det yngre husets 3:dje våning: så måste följaktligen kassa-chefen gå 2 trappor upp till dem och derifrån 2 trappor ned till vexlings-kassorna och de större förvaringsrummen.
I stället att alla kassorna f. n. befinnas i samma våning och äro, med ett undantag, belägna nära hvarandra: så skulle de hädanefter spridas, icke blott i 2 hus, utan äfven i 2 våningar.
Man kan väl föreställa sig huru svår tillsynen blifver för kassa-chefen, när han skall dela sin upmärksamhet mellan så vidt afskiljda rum.
Man kan äfven förstå huru besvärligt det blifver för dem af Bankens kommissarier, som hafva nyckel-vården om händer, när kassorna varda så spridda.
Samma olägenheter, som upkomma för Bankens tjenstemän, drabba äfven allmänheten i den mån, hon får vänta längre på expeditionerna.
Ännu återstår en fråga, som icke är löst, emedan Utsk. icke 1 232 Den 14 Oktober e. ni. har behandlat henne här, utan längre Fram, den nemi. hvem skall hafva upsigt öfver Diskont-kassan?
Må ett så betydligt penniugeförråd finnas i Banken, utan att bero af kassa-afcleln:n och ulan att stå under kassa-chefens tillsyn?
Skall kassan lyda under honom: så är det stridande emot
Diskontens afsöndring från Banken.
Skall kassa-chefen likväl hafva upsigt öfver
Diskont-kassan: så måste han gå icke allenast 1 trappa upp från expeditionskassorna för att komma dit, ulan äfven 3 trappor ned till vexlingskassorna.
Utsk. har ansett väsendtligt, att i Banken skilja in- och utbetalningar, samt fördenskuld föreslagit inrättandet af. en. kassa för de förra och en för de sednare.
Nu finnes, såsom jag nämnt, 4 expeditions-kassörer, sorn kunna hjelpa hvarandra, derföre att de hafva rättighet dertill och äro ställda bredvid hvarandra.
Efter det nya förslaget skall deremot, ehuru 2 sådana kassörer böra finnas bredvid hvarandra, den ena icke fä hjelpa den andra, så att om penningar af erforderliga valörer fattas hos den ene,'skulle den andre icke få biträda honom, för att genast betjena allmän•helen, utan hon måste vänta.
Utsk. har likväl icke'heller i detta hänseende kunnat fullständigt genomföra sin grundsats, utan medgifvit, att utbetalnings-kassören må i vissa fäll hjelpa inbetalnings-kassören med medels mottagande.
Efter Fullm:ges mening borde 3 expeditions-kassörer finnas, följaktligen lika många som IJtsk. föreslagit.
Hvarföre då afsöndra dem?
Hvarföre skall icke
Diskont-kassören, om han blir öfverhopad med göromål, (å biträde af de 2:ne andra kassörerne, om de funnes i samma rum?
En annan gång, dä han är ledig,, kan han icke helier hjelpa de öfrige kassörerne, emedan han befinner sig i en annan våning.
Om kassörerne skola, såsom nödigt är, vid göromålens slut sammanräkna sina medel och insätta dem i Deposilions-afde!n:n, på det alt kassörerne ej måtte hafva större behållningar, än vederbör: så åtgår tid härtill.
När dessa medel då komma till Deposii.ons-afdelnm, mäste de der omräknas, hvarigenom ytterligare tidsutdrägt vällas.
När skola då Bankens förrättningar för dagen slutas?
När skola hans tjenstemän få tillfälle att äta?
F. n. uppehålla de sig.på embetsrummen från kl. 9 om morgonen till lill 3 e. m.
De kommissarier, som innehafva nycklamo till mindre general-kassan, och skola mottaga kassörernas behållningar, komma van!, icke derifrån förr än kl. -f lill 3 e. m.
De hafva dä uppehållit sig i Banken nära ö timmar.
Skulle den föreslagna ändringen antagas, sä måste de uppehålla sig der lill kl. 4, i hvilket fall de varit 7 timmar på embetsrummen.
Kan man begära sådant?
I andra länder, der man längre än hos oss är med embelsförrättningar sysselsatt, afbryter man dem vanligtvis med en frukost kl. 1.
Men så länge detta bruk icke är hos oss införd!,, hvilket icke torde ske så snart, vore det obilligt att endast af Bankens tjenstemän^ begära en så lång arbetstid, enär deras redan är längre än andras.
Att hafva en serskild kassör för insättniugarne och en annan för ulbelalniugarne, förenklar visserligen kontrollerna, men Den 14 Oktober e. m. 233 försvårar verkställigheten och öfverhopar än elen ene, än elen andre med göromål i den mon, allmänhetens tillopp blifver större.
Det är också klart, att när en kassör endast ombesörjer utbetalningar och ej mottager penningar, mäste han oftare anlita generalkassan än eljest behöfdes.
Följaktligen vållas härigenom mera besvär för Bankens tjenstemän, och längre tidsutdrägt för allmänheten» Utsk. har dock medgifvit utbetalnings-kassören att jemväl mottaga insättningar i Banken.
Men lian skall med rödt bläck öfverkorsa reversalen, på det alt vederbörande bokförare må igenkänna dem.