Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta var en otillbörlighet, men det är ingen otillbörlighet, tvärtom är det en Riksens Ständers pligt och skyldighet, att uttala sin åsigt om de beviljade anslagens ändamålsenliga användande.
Eller vill man kanske, att vi skola anslå medel till ändamål, hvilka vi ogilla och förkasta.
I en sannt konstitutionel stat kan ingen styrelse regera i stort utan i öfverensstämmelse med tänkesätten och åsigterna inom nationen, sådana som de representeras af dess ombud, och en konstitutionel regerings storhet ligger just deruti, att denna regering förmår att komma nationen att omfatta oell hylla de stora idéer, som den sjelf skapar och omfattar.
Slutligen ber jag att få för Frih. Wrede förklara att, om pligt på detta rum bjudit mig att tala sjelfständighetens och oberoendets språk, skall, utom detsamma, ej allenast pligt, utan, hvad mera är, hjerta bjuda mig att städse tala lydnadens och högaktningens.
Det var med ani. af Hr Stjernsvärds anfö rande som jag begärde ordet, på det att icke han och Högl. R. o.
Ad. må hafva missförstått min mening.
Jag kan icke tydligare uttrycka den, än genom att förklara att jag fullkomligt förenar mig med honom i det förslag han framställt om en komités nedsättande i ändamål att afgifva utlåt:n.
Att en sådan komité icke kan åstadkomma annat än godt, är tydligt, och det hade varit en orimlighet att motsätta sig ett sådant förslag; jag tror icke eller att man i mitt yttrande skall upleta något, som bevisar att jag är mot detsamma.
Medau jag har ordet, vill jag icke begagna det för att ingå i något nytt detaljeradt anförande, men jag vill begagna tillfället att förklara för Hr Brakel, att i mitt yttrande finnes ingenting, som kan gifva honom ani. att förmoda, det jag hos honom förutsatt de afsigter, han nyss sjelf omnämnt.
Ofverläggningen förklarades fulländad och motionen jemte yttranderne remitterades till StatsUtsk:t.
Härefter anmälde sig och yttrade Hr Brakel:
I ani. af hvad Hr af Klint framställt, att det ej vore billigt, att anslaget till den af mig föreslagna vapenkomitéen skulle tagas helt och hållet från 4:de hufvudtiteln, oell att anslaget till sjelfva vapenfabrikationen ej kunde minskas, så får jag vördsamt föreslå, att det till en provisorisk vapenkomité erforderliga anslag måtte särskildt beviljas.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att sedan Hr Brakels nu väckta motion blifvit till prot:t skriftligen aflemnad, densamma skulle inför R. o. Ad. föredragas.
Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utskit Gr.
Adlersparres, Carl August, d. 26 dennes bordlagde motion, an - Den 3U November e. m. öl 7 g:de uphörande af de i K. Br:n d. 14 Maj 1789 och d, 30 Juli 1831 på bud ne afgifter till K.
Teatern från skådespelaretrupper i landsorten.
Föredrogs Gr. Lewenhaupts, Claes Magnus, d. 26 dennes bordlagde motion, angide utfärdande af vitesförbud till förekommande af kreaturs utsläppande å allm. laudsvägarne.
Motionären anger som sitt motiv, att på något sätt medverka till eri minskning i grindarnes antal, der de äro upförda öfver laudsvägarne.
I hvad mån detta kan befordras genom den af motionären föreslagna åtgärd, lemnar jag derhän; men att det icke bör ske genom att ålägga jordegare, som hafva sina egor genomskurna af landsvägar, den skogs- och arbetsförstörande samt ändamålet motverkande skyldigheten, att å båda sidor inhägna laudsvägarne, derom har motionären sjelf erinrat.
Och att det icke lagligen kan anbefallas att aflysa alla grindar, derom har vår nu gällande stängselförfattn. dragit försorg, då den både berättigar och ålägger jordegare, att upföra stängsel i egogränsorna, hvilket vore utan ändamål, om icke grind, enl. hvad samma författa, uttryckligen medgifver, finge upföras der väg möter.
Emellertid är motionärens lagförslag ovilkorlig!.
Inga kreatur få enl. detsamma vid högt vite utsläppas på bete å landsväg; sålunda icke en gång den jordegare®, öfver hvilkens egor vägen går.
Men hvad vore väl detta annat, än att på ett indirekt sätt tvinga jordegaren, att upföra hägnader på ömse sidor om vägen.
Jag hoppas derföre, att Utsk:t icke måtte tillstyrka antagandet af ett så obilligt och skadligt lagförslag, sorn bestämmer vitén för den, som låter beta sina kreatur å annans landsväg; men inga vitén, utöfver skadeersättning, för den, som låter dem beta å annan mark, innebär derjemte en för stor motsägelse.
Skall motionärens förslag, som visserligen kan hafva något godt med sig, i någon mån bifallas, bör stadgandet endast komma att inflyta som ett tillägg till 1 § i stängselförfattmn, äfven som i efterföljande paragrafer, som handla om samma sak; så att vid slutet af !:a §:s t:a mom. tillägges efter orden »på annans egor» orden »eller å allmän väg, som leder öfver andras egor.»
Öfverläggningen ansågs härmed slutad och motionen jemte det nu afgifne yttrandet remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t.
Föredrogs och remitterades till sistnämnde Utsk. H.
Exc, Hr Gr. Löwenhjelms, Carl Axel, d. 26 dennes bordlagde motion ang:de en underd, anhållan hos K.
M. om utarbetande af ett lagförslag ronde förvaltning af fångars egendom.
518 Den 30 November e. ai.
Hr Stjernspetz’s, Per Arvid Henrik, d. 20 dennes bordlagde motion, ang:de förhöjning af de i 15 kap.
Byggn.Balk. stadgade bötesbelopp, föredrogs och remitterades till LagUtskd.
Föredrogs Frih. Hjertås, Fredrik Philip, d. 26 dennes bortflagde motion, ang:de meddelande af fullständiga föreskrifter rör:de brukning af boställsjord. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig.'
Då tiden redan förut blifvit mycket tagen i anspråk, vill jag endast i korthet vidröra Frih. Hjertås motion.
Han föreslår deri, att hvarje boställsinnehafvare, derest ej särskilde naturförhållanden göra sådant mindre tjenligt, skall å bostället införa cirkulationsbruk.
Jag hoppas och tror, att i en tid, då man inser nyttan af frihet i hvars och ens handel och vandel, något nytt förmynderskap icke kommer att af Utsk:t tillstyrkas.
Men då jag således hoppas, att denna motion icke skall vinna full framgång, rriåste jag dock medge, att den innehåller något, som är af vigt att behjertas.
Den föreslår nemi., att, derest boställsinnehafvare vill på sin jord påkosta åtskilliga förbättringar i teknisk väg, skall han derföre ega rätt att af sin efterträdare utbekomma ersättning.
Medgifves detta efter enahanda grunder, som för byggnader, d. v. s. att kostnaden blir fördeldt på åtskilliga år. så är jag fullt öfvertygad att innehafvare af boställen, som äro i behof af dylik förbättring, verkligen utföra densamma.
Jag vill ytterligare tillägg», att om förhållandet skulle vara såsom i motionen är upgifvet, eller att på några boställen innehafvaren skulle frångå cirkulationsbruket, blott för att af bostället på sista åren draga en snar vinst till förfång för detsamma, så bör något botemedel deremot i boställsordnm införas.
Jag anhåller att detta yttrande måtte få åtfölja tilt vederb.
Utså.
Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritzr
För min del tror jag att det af Frih.
Hjerta föreslagna eirkulationsbruket icke är praktiskt utförbart.
Skulle någon förändring vidtagas, så bör den ske i helt annan riktning än Frihrn påpekat, och jag får derföre anhålla att icke något afs:de må fästas vid motionen.
Ofverläggniugen förklarades fulländad och motionen jemte yttranderne remitterades till Allm. Besv.~ o. Ekon.Utsk:t.
Hr Thams, Sebastian Mathias, d. 26 dennes bordlagde motion om statsanslag för anläggande af en fyr å klippan Bonden m. m.
Hvad Hr Tham uti ifrågav:de motion hemställt, återfinnes i det af lotsdirektionen till K.
M. öfverlemnade förslag, ehuru K.
M. icke funnit för godt att detsamma bifalla.
Anskaffandet af ett fyrfartyg vid de s. k.
Sydost - Den 30 November e. m. 510 brotten eller en fyr på klippan Bonden iir, utan tvifvel, af ganska stor vigt, och önskligt vore att Utsk:t för ett sådant ändamål kunde utfinna medel.
Anser Utsk:t sig icke kunna bevilja hela det af lotsdirektionen begärda anslag, är det dock af behof påkalladt, att det beviljas i den ordning, som omnämnes i det K. M:s Propos. åtföljande prot., eller att i främsta rummet medel anslås till en fyranstalt vid Sandhammaren å Skånska kusten, och att sedermera frågan om fyren utanför Umeå må förekomma.
Hvad detta sednare beträffar, så lider intet tvifvel, att ju icke ett fyrskepps utläggande skulle för sjöfarten der i trakten vara det fördelaktigaste.
I motionen förekommer ett yttrande, om hvars oriktighet jag får uplysa.
Det heter nemi. att inga upgifter samlas om de skeppsbrott, som förefalla på landets kuster.
Sådana upgifter samlas dock hvarje år och en berättelse deröfver aflemnas till K. M:s Sjöförvaltning.
På en karta äro betecknade alla de skeppsbrott, som på sednaste 7 åren egt rum, och jag skall ställa så till, att denna karta blifver till StatsUtsk:t öfverlemnad.
I afs:de på anskaffandet af nya lotsbåtar, får jag anmärka, att det är af stor vigt att sådana båtar finnas, som kunna möta fartygen ute i öppna sjön under hårdare väder eller på längre afstånd från kusten.
Men det är bekant att å olika delar af kusten begagnas olika slags båtar.
Lotsarne äro visserligen djerfva, men på för dem„ främmande båtar våga de troligtvis icke hvad de skulle våga med egna båtar, och det är derföre all ani. att förmoda att de, oaktadt de erhålla bättre båtar, icke under de första åren af dem draga den fördel, som de framdeles kunna komma att göra.
Jag anhåller att mitt yttrande måtte få åfölja till Utsk.
Efter härmed afslutad öfverläggning, remitterades motionen jemte yttrandet till StatsUtsk:t.
Creutz’, Steffan, d. 26 dennes bordlagde motion, ang:de uphäfvande af stadgandet i tjenstgöringsregbtet för Arméen, innefattande förbud för gemenskapen att iugå äktenskap utan vederb:de befäls tillstånd.
Då man företager sig att ändra bestående förhållanden, tror jag det vara väl och nyttigt, att först noga undersöka orsaken till det som är gällande.
Hade den värde motionären detta gjort, så är jag viss, att hans nu föredragna motion icke framkommit.
Det reglementariska stadgande, som deri föreslås till uphäfvande, är visserligen i strid med den frihet, som icke vill veta af några band, icke ens de nödvändigaste och naturligaste, men ingalunda med den frihet, hvars egentliga grund är god ordning.
För den ädle Frihm behöfver jag icke göra kunnigt, att en af de första pligterna hos befälet är att vaka öfver och noga vårda sig om truppens sedlighet och moraliska värde; lika litet torde behöfva erinras, att den unge soldaten, liksom all »20 Den 30 November e. tn. ungdom, lemnad åt sig sjelf, ofta låter det låtta sinnet leda sig till handlingar, sorn kanske icke alltid gillas af förnuftet.
Styrelsens skyldighet blifver alltså, att inom de gränsor, som åro tillåtna, begagna alla medel att söka förekomma allt hvad som kan menligt inverka på truppens framtida väl.
Till sådant hör otvifvelaktigt i främsta rummet att hindra honom ingå sådane äktenskap, hvars säkraste frukt blir elände.
Så vidt på Styrelsen berott, har detta förebyggts genom det stadgande, som Frih.
Creutz föreslagit til! uphäfvande.
Lika säkert, som erfarenheten visat att detta stadgande är nyttigt, — lika säkert är ock att det hvarken kan missbrukas ej heller har blifvit det.
Jag hoppas, att det Utsk., som kommer att behandla denna motion, måtte noga öfverväga förhållanderne, innan det lossar något af de band, som hittills så fast sammanknutit Svensk soldat med Svenskt befäl.
Jag instämmer huf vudsakligen med den föreg:de talaren.
Jag anser äfven, att om motionären gjort sig reda för betydelsen af en väpnad styrka, så hade hans motion troligen ej blifvit väCkt.
För att denna styrka skail kunna upfylla sin bestämmelse, så fordras att alla hinder undanrödjas, som kunna bidraga dertill att göra den mindre tjenstbar, mindre rörlig.
Lika med Hr af Klint anser jag att all lag, äfven om den hr tryckande, icke bör handlöst bortkastas.
Man anser det vara ett tvång, att soldaten icke får ingå giftermål utan sitt befäls tillåtelse, men hvad säges då om de länder, som i civilisation stå högre än Sverige?
Iler finnes detta tvång utsträckt äfven till befälet.
I Frankrike och Hannover får ingen officer ingå äktenskap med mindre han kan visa, att hans blifvande hustru medför så stor hemgift, att hon deraf kan lefva.
Jag tror icke det vore oriktigt, utan anser d‘e‘t t. o. m. nödvändigt, att ett sådant stadgande äfven här funnes.
Hvad skulle det blifva af alla dessa, i armod födda varelser, då de icke hade det aldra ringaste att lefva af?
Skola de ligga Staten till last?
Staten betalar blott för den väpnade arméen, icke för dess appendix.
Jag anhåller att motionen måtte i allo afslås.
Staél von Holstein, Fabian Wilhelm:
Jag har för min del aldrig trott, att det skulle vara skadligt för soldatens sedlighet eller moral att ingå äktenskap, utan tvertom.
Icke eller har jag trott det vara möjligt för någon befälhafvare, att, då soldaten begär tillåtelse att ingå äktenskap, kunna förutse eller veta om detta äktenskap skall medföra elände eller icke.
Det ligger ingen rättsgrund i detta stadgande, och med lika litet skäl, som man kan vägra befälet att gitta sig, med lika litet skäl kan man äfven neka soldaten att ingå äktenskap.
Jag har alldeles icke sagt eller menat hvad Hr Frih. Staél von Holstein anfört.
Visserligen har jag yttrat, att det tillhör befälet att vaka öfver truppens sedlighet, men inga - Den 30 November e. m. lunda att ingående af äktenskap är stridande mot sedligheten.
För öfrigt vidhållet jag hvad jag förra gången yttrade.
Då jag framställde denna motion, skedde det visserligen i betraktande af K.
M:s nu nyligen utfärdade tjenstgörings-regleimte för Arméen.
Detta innehåller, utom hvad jag i motionen anfört, åtskilligt annat, som torde vara skäl att beröra.
En längre tid har Svenska Arméen varit i mistning af tjenstgö rings-reglem:te.
När nu detta utkom, hade man trott att en mängd, af de på gamla och föråldrade förhållanden beroende stadganden sorn i de äldre reglementerna förefinnas, skulle utgå, men i det nya återfinnas icke allenast dessa stadganden, utan äfven flera ännu mera restriktiva än de förra.
Med den organisation, Arméen har, skulle man visserligen icke kunna hoppas, att någon förändring kunde ega rum med afseende å detta reglemite, men det förhållande, jag vill påpeka, är så vigtigt, att jag ansett det böra vidröras.
Det heter i den §, jag anfört: att soldat, ryttare, båtsman må icke inträda i äktenskap, utan dertill af befälet erhållet tillstånd.
Det är val mycket, att soldaten skall, i sådana naturens vigtigaste förhållanden, vara beröfvad den frihet, som hvilken annan samhällets medlem som helst får åtnjuta.
Om en soldat skall träda i äktenskap, så kan det hända att han, för att få betyget skrif vet af en officer, måste gå sina 8 å 10 mil.
Endast ur denna synpunkt borde §:n utgå, att icke tala om de fri- och rättigheter, hvilka soldaten såsom menniska böra tillkomma.
Beträffande Hr af Klints yttrande, att det är Styrelsens pligt att förebygga allt hvad som kan menligt inverka på soldaten, så må detta vara sannt, men det bör dock hafva sin gräns.
Skulle man utsträcka denna Hr af Klints sats längre, så skulle man komma derhän, att man borde följa soldatens förhållanden ända in i stugan.
Hr af Klint har sagt, att denna befälets rätt att bestämma om soldatens äktenskap icke kan missbrukas; detta är likväl problematiskt, och hvad som är säkert, är att den medför besvär och verkliga kostnader för soldaten.
Ur denna synpunkt vore det skäl att uphäfva stadgandet.
Ett bevis, som Frih.
Creutz anfört mot det ifrågav:de stadgandet, är, att det skulle leda till besvär och omkostnader för soldaten.
Ar det väl Frih:ns allvar att för denna omkostnad ett så ändamålsenligt stadgande skall borttagas?
Då man besinnar, att kompani chefen vanligen tager sig en faderlig vård om soldaten, att han är bättre än soldaten i tillfälle att bedöma den persons frejd, med hvilken ett äktenskap, som varar för hela lifstiden, skall ingas, så synes mig soldaten alltför väl kunna underkasta sig denna omkostnad, om han derigenom kan blifva varnad för ingående af ett äktenskap, som han sedan skulle möjligen få ångra.
Jag hoppas att de få band, sorn ännu förena officerare och soldater, icke måtte slitas, hvartill dock motioner, sådane sorn denna, otvifvelaktigt mäste leda.
522 Den 30 November e. m.
Efter sålunda fulländad öfverläggning, blef motionen, jemte yttranderne, remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.Utk:t. Föredrogs Frih. af Schmidts, Carl Johan Georg, d. 26 d:s på bordet lagde motion, ang:de förändring i föreskrifterna ronde
Båtsmans-rotehållares skyldighet att inställa sig vid General-mönstringar.
Mot ifrågav:de motion är ingen ting att anmärka, men, för den händelse den bifalles, skulle jag önska, att det villkor dervid fastades, att klagomål, som vid mönstringar kunna framställas mot båtsmannen, sedermera icke få ånyo framdragas.
Ofverläggningen förklarades fulländad oah motionen med yttrandet remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t.
Efter föredragning utaf Frih. af Schmidts, d. 26 d:s bordlagde motion, att lagstadd dräng, sorn under tjensteåret tager lega till båtsman, måtte från och med månaden efter inskrifningen få tillträda dermed förenad lön och öfriga rättigheter, samt att, till följd häraf, AmiralitetsKrigsm.-kassan ej vidare skulle upbära de båtmans-löner, som, enl. nu gällande stadgande, af sålunda legde båtsmän blifva förverkade m. m.; anmäde sig och anförde Hr Lilliehöök, Bertil: Bifall till Frih. afSchmiths motion skulle sannolikt verka derhän, att all rekrytering, som inträffar året näst före upfordririg till tjenstgöring vid Flottans stationer, skulle ske med lagstadda drängar.
Att, genom ett så enkelt medel, som att låta skrifva sig i laga tjenst hos enskild person, friköpa sig från möjligen ett helt års tjenstgöring, är sannolikt en utväg, som ofta skall begagnas af deu, som ämnar låta inskrifva sig såsom båtsman, då dermed ej följer någon förlust i lönevillkoren.
Kronan skulle dymedelst gå miste om påräknad arbetsstyrka, och, om den lagstadda tjensten uphör, under det kompaniet är upfordradt, får Kronan besörja och bekosta rekrytens inställelse vid Flottans station, hvarför utgiften lätt nog kan öfverstiga nyttan för Kronan af rekrytens arbete under den tid, som af upfordringen återstår.
En jemförelse med hvad inom Arméen i dylikt fäll gäller, bör ej göras.
Det skall alltid blifva större benägenhet att undandraga sig tjenst vid Flottans stationer, der tjenstgöringen hvarje gång varar längre, ofta ett år, än den tjenstgöring, som under vanliga omständigheter påfordras vid Arméen, räckande årligen endast några veckor, på sin höjd ett par månader.
Af anförda skäl tror jag denna Frih. af Schraiths motion ej bör bifallas, helst Statsverkets ersättning till AmiralitetsKrigsmanskassan årligen skulle komma att upgå till närmare 2,000 rdr, och osäkert är, om lönen, under den tid, lagstadda tjensten varar, verkligen skulle komma båtsmannen till godo.
Den 30 November e. m. 523 Öfverläggningen ansågs härmed afslutad, och motionen, med yttrandet, remitterades till Allm. Besv.- o. EkonUtsk:t.
Då härefter förekom Frih. af Schmidts d. 26 dennes bordlagde motion, ang:de uphäfvande af föreskrifterne rörande båtsmanslöners förverkande i åtskilliga andra fall, än det i den nyss föredragna motionen omnämnda, anmälde sig och anförde Hr Lilliehöök, Bertil:
Att rymd eller häktad båtsman skall, under rymnings- eller häktningstiden, mista lönen, synes ej oegentligt.
Rimligtvis kan den ej tillfalla rust- eller rotehållaren.
Lämpligast tyckes mig låta stadgandet förblifva sådant det är; motionären har fäst sig vid, att mistning af lönen skulle utgöra en skärpning af straffet, som i andra fall. med förev:de likartade, ej eger rum.
Jag får, till bemötande häraf, endast hänvisa till den OrdningsStadga, som nyligen blifvit af K.
M. utfärdad, der det föreskrifves, att då befäl på landet undergår arrest under bevakning, denna skall af den arresterade njuta dagtraktamente och resekostnads-ersättning.
Beloppet, som årligen, af i motionen omförmäld orsak, tillfaller AmiralitetsKrigsmanskassan, är icke betydligt, och har från båtsmanshållet vid Stockholms station utgjort ornkr. 7 rdr.
Öfverläggningen förklarades slutad, och motionen, med yttrandet, remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon,Utsk:t.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Riddarh.Utskrts d. 26 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 3, i anledn. af väckt motion, att R. o. Ad:s prot. må föras i sammandrag, hvarjemte anmälde sig och yttrade Gr.
I början af detta plenum beslöt R. o. Ad., att de Utsk:sBetänk:n, som då för andra gången bordlädes, skulle sättas först på föredr:s-listan för nästföljande plenum.
Af samma skäl, som föranledde detta beslut, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte besluta, att detta betänk, upföres näst efter dessa betänk:n på bordlistan för nästa Lördagsplenum.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, gjord propos., beslöt R. o. Ad., att förev:de Riddarh.Utsk:s Utlåt, skulle å föredragningslistan för d. 10 nästk.
Dec. upföras näst efter Exp.Utsk:ts Utlåt.
Gr. von Rosen, Adolf Eugéne, upläste en så lydande motion:
Vid de tvenne sednaste riksmötena har framställning blifvit af mig gjord om anslag af allmänna medel för inrättande i hufvudstaden af ett sjukhus, der den homöopathiska läkemethoden tillämpades, eller åtminstone af en polyklinik med sjukbehandling efter nämnde method.
Att ett sådant förslag skulle erfara det motstånd, 524 Den 30 November e. m. som hvarje nyhet i allmänhet röner, derpå var jag på förhand alldeles beredd.
Således när min motion icke lyckades tillvinna sig Statsl'tsk:ts tillstyrkande vid 1854 års Riksdag, var detta mig ingalunda nedslående, och jag var fullkomligt tillfreds med den återremis3, betänk:t från ett Stånd erhöll.
Tiden skulle — derom var jag förvissad — sedan frågan en gång blifvit väckt, snart mogna insigten och öfvertygelsen om sakens vigt samt nyttan af dess genomförande.
Jag förnyade min framställning vid sistförflutna Riksdag, och Stat.sUtsk:t tillstyrkte då ett årligt anslag af 8,000 rdr rmt för det ena af mina alternativa förslag, eller för inrättandet af en homöopathisk polyklinik här i hulvudstaden.
Jag ville glömma, om jag kunde, det sätt, hvarpå detta betänk, och sjelfva saken anfölls såväl i vissa allmänna tidningar, som af åtskilliga personer inom RiksSt:n, hvarigenom det gagneliga förslaget gick miste om R.
Denna utgång skall emellertid icke afskräcka mig från, att än ytterligare förnya samma förslag, och jag är viss, att den dag kommer — man behöfver ingeri stor siaregåfva till att förutsäga det — då de personer, hvilka häftigast motsatte sig min motion vid sista Riksdagen, skulle önska att kunna utplåna ur prot:t sina yttranden, som nu stå der till förevi gande af deras kortsynthet.
För de fleste af eder, mine Hrr! är det icke obekant, att jag tillbragt en stor del af mitt lif i främmande länder.
Afven de sednaste åren har jag hvarje sommar gjort vidsträckta resor på Europas fastland, derunder jag bjudit till att egna min upmärksamhet åt allt, som kan ega ett större intresse att se och inhemta.
Med den ifrån egen erfarenhet vunna öfvertygelsen om homöopathiens utomordentliga vigt och betydelse för menskligheten, har jag således icke kunnat underlåta, att äfven taga kännedom om denna doktrins utveckling och framsteg i de länder, som jag besökt, och der jag längre eller kortare tid uppehållit mig.
En hvar, som vill forska derefter och gör sig bekant med den rika och rikhaltiga litteratur, hvarigenom nämnde doktrin vidgat det menskligt! vetandet, skall ovillkorligen fattas af den öfvertygelsen, att i principen för den homöopathiska läkemethoden ligger en stor sanning, hvilken genom sin inneboende makt gör allt motstånd deremot i längden vanmäktigt och förgäfves, samt måste sluta med att inkräkta verlden.
Man har ofta med skrytsamhet sagt, att vi äro ett »kulturfolk», som, sedan vi bländat verlden med glansen af våra krigiska bedrifter, nu mera hafva till upgift, att gå i spetsen för den vetenskapliga eröfringen.
Nå väl! höfves det oss då att stå efter i en strid, der vi en gång likväl trädt upp i första ledet?
— Hahneroanns lära hade ännu icke vunnit något vidsträcktare erkännande inom hans eget fädernesland, ännu icke trängt öfver Rhen och förvärfvat anhängare, vare sig i Frankrike eller England, då hon redan förkunnades vid Fyris stränder af den ryktbare naturforskaren och vetenskapsmannen Göran Wahlenberg, samt räknade ibland hans lärjungar en krets af varma beundrare.
Af dessa har döden skördat några, andra hafva, tvifvelsutan med afseende på befaradt
Den !I0 November e. m.