Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
106 §:n Reg.Fm bjuder, att om Const.Utsk. af de i Statsrådet - Den i Juli c. ra. 153 rådet förda prot:r funnit, att någon ledamot af Statsrådet eller rådgifvare i commandomål ”uppenbarligen handlat ”emot Reg.Fms tydliga föreskrift eller tillstyrkt någon öf”verträdelse deraf oell af andra Rikets gällande lagar, eller ”underlåtit alt göra föreställningar emot sådana öfverträdelse!- eller dem vållat och befrämjat genom uppsåt lig t fördöl”jande af någon upplysning , då ager Utsk. alt ställa en så”dan under tilltal inför Riksrätt."
Huruvida casus verkligen inträffat, tillhör Utsk. ensamt att efter förgodlfinnande bestämma, utan något juridisk t ansvar, om ock möjligen rättvisans och billighetens fordringar härvid uppenbarligen skulle blifva öfverträdda.
I närvar, betänk har Utsk. anmält, alt det funnit sig böra till behandling inför Riksrätt öfverlemna 3i särskilda rådgifvare-åtgärijer, Då de anklagade äga förmånen att vid domslutet få tillgodonjuta Svensk lag och laga rättegängsformer, vore det olämpligt, om äp det kunde anses tillåtet, att här närmare undersöka de förmenta 3i uppenbara öfverlrädelserna af tydligt lagbud.
Men innan jag lemnar Riksrätts-actionerna, tillåter jag mig att till Utskts härvar. ledamöter ställa en fråga.
Den rörer ett ämne, som icke torde sakna vigt för historiens dom, huruvida innehafvarne af det utmärkta R.
St:s förtroende att granska Konungens rådgifvares oväld, nit, skicklighet och drift, sjelfve dervid gått tillväga med oväld, och således utan att afse hvilken, vän eller ovän, deras dom komrae att drabba.
Med ett ord, jag frågar, är det sannt eller ej hvad allmänneligen varit omtaladt, att vid pröfningen af rådgifvareålgärden år t838, att tillstyrka K.
M. lyftande af en del af lilla creditivet, ehuru några platser i Statsrådet då voro lediga, och sålunda, efter någras förmenande, icke hela Statsrådet, på sätt 63 §:n Reg F:n bjuder, deröfver blifvit bordt, skall Const.Utsk., — icke någon afdelning deraf, — genom alne voteringar hafva beslutat, först anmärknts-åtgärd, och sedermera efter h vilkendera, 106 eller 107 §:n , den borde äga rum, men att, sedan en ledamot af Utsk., sorn i öfverläggningen icke deltagit, emedan han såsom fullmäktig i Riksgtscont. godkänt den äskade lyftningen, efter erhållen del af beslutet, upplyst, alt om den deri uttryckta åsigt vunne bifall, vore han, sorn då måste anses hafva i olaga ordning medgifvit utbetalning af creditivet, enl. ansvarighetslagen för fullmäktige i Riksg.cont.
, förlustig icke endast detta uppdrag, utan för framtiden oberättigad till allt medborgerligt förtroende, — så skall Utsk., på ordförandens hemställan; hafva, öfverenskomma ali lala de f'aliade besluten förfalla och hela öfverlåggningen utgå ur prolocollet.
Jag anhåller om ett bestämdt svar, och förklarar, att jag så mycket mindre kan åtnöja mig med hänvisning till protzna , som dessa numera icke kunna om en dylig hjjndelse innehålla någon-: 9 II. 0,0 154 Den i Juli e. ro - ting , utan mäste, — om ej svaret blifver ett oförbehållsamt nej, —■ anse händelsen säsom erkänd.
I öfverensstämmelse med lagbudet i 107 §:n Reg.F:n, att om Utsk. skulle anmärka, 'att Statsrådets ledamöter, samfäldt "eller en eller flere af dem , uti deras rådslag om allmänna ’Jmått ocli steg icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller "att någon statssecret. icke med oväld, nit, skicklighet och "drift sitt förtroende-embete utöfvat,” Utsk. då äger att sådant för R.
St. tillkännagifva, har det trott sin pligt fordra, att under denna cathegori anmäla 72 särskilda punkter.
Lemnande å sido, huruvida den betydliga del af dessa, som omfatta "beslut i mål som röra enskilda personer och corporationer, ” kunna hänföras till de allmänna mått och steg, som efter 107 §:ns ordalydelse under densamma innefattas, får jag fästa uppmärksamhet å den högst otydliga redovisning för de anmärkta rådgifvare-åtgärderna,Utsk. för godt funnit alt meddela.
Skola RiksSttns ledamöter sättas i tillfälle bedomina, huruvida Utsk. ägt anledn. till de gjorda anmärkntna, är väl första villkoret, att verkliga sakförhållandet noga utredes och fullständig redovisning lemnäs för de skäl, hvarpå vederbör, rådgifvare grundat sina afgifna råd.
Men i detta hänseende har Utsk. i de Resia fall varit särdeles njuggt i sina meddelanden.
Beträffande sjelfva anmärkn.punkterna, så, då de flesta dels torde finnas för obetydliga för att kunna tjena till någon ledning för omdömet, huruvida rådgifvareåtgärderna på det hela befrämjat
Rikets sannskyldiga nytta, dels redan blifvit fullständigt upptagna, vill jag bland de få, jag antecknat mig till minnes, endast yttra mig öfver följande, numrerade i samma ordning Utsk. följt.
Hr Rosenblad fortfor derefter muntligen: N:o 2.
Utsk. anmärker här rådgifvarnes afstyrkande af Konungens bifall till en af R.
St. 1834 antagen förändring af ii §:n Riksd.Ordn.
, åsyftande att berättiga dem att utsätta tiden för riksdagsmanna-valen till en följande riksdag.
Denna anmärkn. torde finnas obehörig, både i formelt och sak-hänseende.
I det förra, emedan genom ett dylikt indirect försök att tillintetgöra det kungliga veto, grundlagens visa stadgande, att för förändringar i densamma fordra mogen pröfning och gemensamt godkännande af alla statsmakterna, skulle tillintetgöras-, i det sednare, emedan, på sätt en reserverande ledamot af Utsk., Gr. Spens, anfört, genom antagande af den föreslagna förändringen och sålunda riksdagsmanna-val på förhand, Konungens rätt att vädja till nationen emot möjliga factions- eller cotteri-inflytanden , skulle ytterligare inskränkas, — att denna rätt, som i de länder, hvars constitutionella förhållanden bruka hos oss anföras såsom mönster, är oinskränkt, i Sverige deremot under de första 4 månaderna af en riksdag är suspenderad, behöfver jag ej erinra, — oberäkuadt alt sjelfva satsen, att de utsedde
Den i J «1 i c. m. 133 riksdagsmannen under en lång väntelid skulle bättre förbereda sig till ulöfningen of derus nya kall, äfven kan anses ganska problematisk.
JNT:o 8.
Denna anmärka, rör det s. k. tills vidaresyslemet, hvarvid de anförda exemplen samtligen äro hemtade från de högre förtroende-einbelena, särdeles dem , som äga plats i Statsrådet.
De afseenden, som framkallat de klandrade åtgärderna, äro dels behofvet vid Rikets vigtigaste embetens tillsättande för både den som gifver och den som cmottager förtroendet alt pröfva förhållandena, innan den utsedde närmare fästes vid embetet , dels svårigheten i vårt land, der embetsmännen sällan äga enskild förmögenhet och rikedomen icke ofta linnes förenad med egenskaperna för de högre förtroende-embetena , att utestänga inneliafvarne af dessa från all utsigt lill tarflig bergning, i händelse omständigheter skulle föranleda deras afgång från förtroende-embetet innan de uppnått den för pensionsrätt stadgade ålder; och om riktigheten af dessa afseenden behöft ett vitsord, bar det aldrig kunnat fått ett fullständigare, än i närvar.
Ständers beslut, att de nya expeditions-cheferne skola tjena på förordnanden, med öppen lätt att återgå till deras förra Ijenster, när förordnandet upphört.
Jag öfverlemna!- till H. R. o.
Ad. all bedomina i hvilken öfverensstämmelse med detta nyss lättade beslut en anmärkn. af samma Ständer skulle komma att stå, riktad emot tillämpningen någon gång af samma systeine på statssecret.-embetena, embeten, som äro underkastade den constitutionella ansvarigheten, hvilket icke är förhållandet med expedilions-cheferna.
Såsom ''särdeles anmärkningsvärd anser Utsk. ”den underlåtenhet, K.
M:s rådgifvare ”skola” visat, att i ' frågor, som röra K.
M:s enskilda angelägenheter i förhållande till Slaten, lemna alla de upplysningar, hvilkas meddelande grannlagcnheten här framförallt synes fordra, ”utan afseende derpå att det allmänna icke i sådana förhållanden kan anses något äfventyra.”
Mången med gammalsvenska begrepp om betydelsen af ordet "grannlagenhet,” när det är fråga om den personlighet i samhället, vid hvilken våra grundlagar och våla seder fästa det nationella majestätet, torde lika med mig hafva vid läsningen af dessa anmärkntr och några likartade, som innevar. riksdag sett ljuset, förundrat sig öfver deri nymodiga betydelse, ordet grannlagenhet erhållit; men lemnande detta å sido, kan jag icke undgå anmärka den högst ofullständiga redovisning för verkliga sakförhållandena, Utsk. leinnat, och som, om någonsin, väl här grannlageuhelen gjort till en ovillkorlig pligt.
De anmärkta åtgärderna äro 2:ne , den ena , utarrenderandet af militie—bostä11et Backaskog till K.
M. på 3o år; den andra, utlåningen af 5o,ooo r:dr af handels- och sjöfarts-fonden, såsom lån för colonien S:l Barthelemy, emot ansvarighet af K. M:s handcassa.
1 afseende på den första frågan, kan det Den i Juli e. rti. såsom i något hänseende emot Rikets sannskyldiga nytta sfri,- dande anmärkas, alt H. M. Konangen, genom öfvertagande al Beckaskogs indragna Öfverste-bostalle, mot full ersättning till régltets loningsfond, med troligen enskild uppoffring, från förfall och undergång räddat en af Kronans få, på dess kungsgårdar ännu väl bibehållna större byggnader.
Beträffande den andra, har Utsk. alldeles förgätil anföra, att de lanta 5o,ooo r:dr af K.
M. användes till understöd för dess undersåtare på ön Barthelemy, hvilka genom en förfärlig orkan varit underkastade en nära total förstöring af deras egendom.
Månne jag för bedömmandet af denna rådgifvare-åtgard, der Statens biträde inskränkte sig till att för ögonblicket, e mot ränta af en ofruktbar fond, förskjuta hvad K.
M. enskildt uppoffrade för nödställda undersåtare, behöfver tillägga, att sedan R.
St lill K.
M:s egen disposition öfverlemnade behållningen of colonien S:t Barthelemy, K. M., medan ännu sådan behållning fanns, till Rikets allmänna behof från den s. k.
Barthelemy-fouden anvisat större summor, än alla de förluster statsverket sedermera, under hvad form sorn helst, kunnat underkastas, — icke blott dem det verkligen lidit, — på sina transactioner af hvarje art med denna fond ?
N:o -26.
Denna anmärkn. innefattar, att ''Konungens ”rådgifvaie hafva i afseende på handel och näring befordrat ”ett systeme af särskildta undantag från gällande författnin”gar, ett systeme, som, då det hänvisar näringsidkaren på "nåd i stället för på egen ansträngning såsom villkor för "hans välstånd, måste qväfva den fria idoghetens lust och "förderfligt inverka på nationens moralitet.’’
Det torde icke fordras mycken bekantskap med lagstiftning i näringsvägoch dennas tillämpning, för att (inna alt de absoluta grundsatserna här fordra undantag, om icke de ofta skola verka motsatsen af deras syftemål, och att bestämmelserna i lagbuden aldrig kunna blifva så fullständiga, att icke jemkningar vid tillämpningen mäste medgifvas.
Endast då kan man med skäl säga, att i näringsförvaltningen nåd eller godtycke t rädt i stället för rätt, när gilltiga skäl saknats för de beviljade undantagen, eller alldeles likartade frågor olika afgjorts; men dertill lemna de af Utsk. anförda exempel ingen anledning.
Jag torde endast behöfva erinra, att det ej är samma förhållande, örn tull-lindring beviljas ett hushål Is-sällskap , sorn för förbättring af ortens utsädessort införskrifver ett mindre parti säd af ulmärktare art , eller om denna lindring 111— sträckes till all införsel af samma sädesslag,— om lindring i afgifter eller friheter vid införsel af vissa skeppsinventarier beviljas för byggande viii Svenska skeppsvarf af fartyg för utländsk räkning, hvilka i annan händelse blifvit obyggda., eller om samma lindring och frihet blifvit utsträckta till den inhemska consumlionen.
Mea deremot underställer jag II. R. o. Ad:s omdöme, hvad inflytelse på den politiska moraliteten det skulle äga, om nationen vande sig att se dess B en i J u Li e. in. ombud, såsom ledamöter af Const.Utsk., anmärka' eller åtminstone stillatigande låta passera anmärknrr öfver åtgärder, af alldeles lika beskaffenhet med dem de sjelfve till egen förmån yrkat.
Derföre måste jag uttrycka min förundran öfver, att bland reservanterna sakna 2:ne medlemmar af Utsk., hvilka, på sätt de 4 afskriften af K. resolutioner utvisa, jag härhos får till prot. aflemna*), sjelfve sökt och vid de 3 tillfällena erhållit dylika undantag ifrån allmänna näringsstadganden, hvilka af Utsk. blifvit så skarpt klandrade.
De 3 ansökningarna, som af K. M. biföllos, och som ieke upptagas bland de af Utsk. anförda exempel, voro visserligen, efter min åsigt, grundade på gilltiga skäl; den 4;de, som afslogs, begärde naturalisation af ett utrikes köpt fartyg, utan anförande af något annat skäl än att sökanden köpt det, hvaremot det af Utsk. exempelvis anförda och klandrade beslutet om en dylik naturalisation grundade sig på det styrkta förhållandet, att inrikes icke med erforderlig skyndsamhet kunde erhållas ett lika passande fartyg för en vigtig ångbåts-förbindelse.
Men förhållandena måtte varit hvilka som helst, så anser jag det vara en pligt för de män, som tro sig såsom enskilde näringsidkare tillständigt att hos Regeringen söka undantagsförmåner, att såsom ledamöter i ConstUtsk., när fråga väckes att fördämma alla sådana, allvarligen upplysa sina medbroder, alt förhållanden kunna finnas, då dylika bi I lig tv is böra medgifvas, (ty såsom sådana måtte de väl ansett de i deras egna ansökningar förekommande) samt, om detta bemödande icke skulle lyckas, dock i en bestämd reservation öppet visa, att emellan deras handlingssätt såsom enskilde och offentlige män ingen stridighet finnes.
Utsk. har anmärkt rådgifvarnes underlåtna handläggning sedan medlet af i836, för slutliga afgörande! af den från längre tid tillbaka väckta frågan om näringsfriheten.
Jag har vid ett föregtde tillfälle yttrat, huru djupt jag för min enskilda del beklagat hvarje dröjsmål med denna vigtiga frågas afgörande, hvarigenom de demoniska makter, som bemöda sig alt sönderslita elementerna för vårt samhällsbestånd, fått ypperliga bundsförvandter i intressenas lätt uppskrämda farhågor; men om den betänklighet, sorn hittills afhållit
Regeringen från ett definitivt afgörande af en fråga, der så motsatta, men dock lika pockande anspråk från olika delar af nationen framträdt, behöfde en ursägt, toide den finnas i det af de 3 RiksSttn och således af R.
St. nyligen godkända BesvärsUtskrs betänk., der man så uppenbarligen icke vågat — för alt ej stöta mäktiga intressen — uttala någon egen Opinion, och sålunda velat kasta på Konungens rådgifvare allt det förhatliga, det beslut man begärde, det måtte blifva hvilket som helst, för något in - *) Sc Bilagorna. 15 S Den i Juli c. m. tresse till en början måste äga; oell dock äro RiksSltns ledamöter icke underkastade hvarken några Riksrätter eiler någon toyla, och — om mitt minne ej bedrager mig — räknade detta behandlingssätt Gonst.Utskts ordför. bland sina försvarare, när frågan här afgjordes.
Utsk. har såsom bevis, huru samma systeme af undantag, ej mindre från allmänna förfallningar, än från ingångna öfverenskommelse!’, ”äfven gjort sig gällande vid ”privaträttliga förhållanden emellan Kronan och enskilda ''personer, anmärkt, att en enskild man erhållit uppskof med "fastställd inbetalning å sin skuld till Kronan, på det han "icke genom stränghet i utöfningen af Statens rätt skulle "tvingas till dylik stränghet emot de af honom undsatta inne”byggarne i en ort, der en uppbördsman icke lill undgåen"de af nödvändigheten af utestående resters skyndsamma iu'drifning kunnat erhålla elt kort anstånd med en liqvid."
Hvad afslaget på oppbördsmanneus ansökan beträffar, är Utskts redovisning för sakförhållandet alltför ofullständig för att sälla den, som känner våra uppbördsförfattningar, i stånd alt bedomina hvad samband denna ansökan kunde äga med anstånd för de skattskyldiga.
(För dem borde hemställan hafva gjorts, om det afsågs, att anståndet skulle komma dem till godo.)
Men beträffande de en leverantör af spanmålsunderstöd för Norr- och Vesterbotten tid efter annan beviljade uppskof med återbetalningen af uppburna förskotter, fruktar jag, alt delta varit ett of de många fall, då det kan lyckas det enskildta intresset, att, under manteln af allmänna afseenden, göra sig gällande och missleda de goda afsigterna.
Men om, efter hvad jag har anledn. förmoda, ifrågavnr. förskott stå i nära sammanhang med en vid denna riksdag väckt och af den fria pressen starkt förordad afskrifning af — om jag ej minnes orätt — 42;000 r:dr, hoppas jag att, när sistnämnda fråga till afgörande inom RiksSttn förekommer, Const.Utskts ledamöter med hela kraften af sin pariementariska förmåga skola uppträda emot eftergiften af en summa, hvars uppskjutna betalning de anmärkt såsom obehörig.
Nlis 33 och 34 Utsk. har under dessa nummer anmärkt, dels att, sedan R.
St. beslutat, att när lån för flandels-disconten upplogos, trosspassevolance-cassans behållningar derå finge insättas, rådgifvarne tillstyrkt K.
M. föreskrifva, att denna cassas disponibla medel äfven finge utlånas till gamla passevolance-cas-san, dels att de d. 3o Maj i834 tillstyrkt bifall till ett af några officerare hegardt lill-' stånd att betala 33,000 r:dr skulder till sistnämnda cassa med armeens accords-amorterings-obligalioner.
Sits beslut om lii t tig heten för trosspassevolance-cassan att insätta penningar på Handels-discontens upplåningsräkning, (hvilket i allmänhet för Statens cassör var förbjudet) innebar ingen skyldighet för denna cassa att endast i denna väg utlåna Den i Juli c. m. sina behållningar.
Genom rättigheten för officerare att återbetala sina skulder lill gamla passevolance-cassan med armeens accords-amorterings-obligalioner, i en tidpunkt, då dessa obligationer utgåfvos till en stor del af armeens officerare såsom full liqvid för deras occorder, linder det att tillfälliga orsaker nedtryckte dessa obligationers försäljningspris lill 83 proc. oell derunder, oell genom förstärkandet af en cassa, som under denna conjunctur kunde komma de innehafvaie till biträde, hvilka ej ägde styrka att bålla på sina obligationer, till den snart inträffande tid, då de uppgingo till pari och deröfver, förekoms, med biträde af Konungens och Kronprinsens enskildta bemödanden, ett ytterligare fall, och lindrades i någon mån deltas följder.
Jag öfverlemna!' åt arme'ens officerare alt bestämma hvilkendera åtgärden mest afsett Rikets sannskyldiga nytta, denna af Re ■ geringen, eller
Ständernes samtida beslut att neka ett temporärt förskott af banken af 100,000 r:dr för belåning *hf dessa obligationer, i ett ögonblick då banken på 2:ne år indragit 2 millioner r:dr af dess sedelstock.
N:o 47- Då i anledn. af K.
M:s beslut rörrde nya Trollhätle-bolaget Konungens rådgifvare af Ulsk. blifvit ställda inför Riksrätt, vill jag bär endast till besvarande upptaga den anmärkn , att Konungens rådgifvare här sinäs icke ”hafva tillräckligt uppskattat vigten af Götha- och ”.Nya Trollhätte-canalernas förening i samma ägares hand.”
Här synes
Utsk. alltför lättroget hafva afskrifvit en på annat häll väl känd anmärkares, af välbekanta orsaker, framställda satser; ty af Statsrådets protocolhr bade Utsk. bort inhemta, att Götha-canal-bolag, samtidigt med frågas väckande om öfvertagande af Nya Trolihätte-anläggningen, nödgades hos K.
M. dels söka lån för sina löpande behof, dels begära anstånd för derå förfallna afbelalningar, samt deraf funnit anledn. betvifla, huruvida detta bolag, helst i sin dåvar. ställning, kunde erbjuda någon garanti för nya Trollhätte-canalens fullbordan.
Hade Utsk., innan det nedskref sin anmärkn., funnit lämpligt alt taga kännedom af för allmänheten tillgängliga handlingar, rör:de Götha-canalbolag, skulle det vidare erfarit, att då några actieägare i detta bolag hos K.
M. föreslogo att till detsamma öfverlåta Trollhättans ombyggnad, detta bolags credit var så sjunken, att det icke kunde negociera äfven smärre summor, annorlunda än på enskildta namn.
Deremot visa privilegierna för det nya Trotthätte-bolaget, att det grundats på ett actiecnpital af 7.10,000 r:dr, och att hela gamla bolaget måst (med omkring 420,000 r:dr) vara utlöst, innan det nya kom i åtnjutande af de dem beviljade förmåner.
Till hvad Hr von Hartmansdorff anfört, rö.:de Halländska kyrkohemmanet), vill jag endast lägga, alt man ej behöfde större bevis för orättvisan och obilligheten af de Den i Juli e. m. anspråk, hvars förmån elen af R.
St. begärda undersökning afsåg, än att man derföre måtte söka Kronans mellankomst, saknande till oell med hvad som fordrades för att grunda ett eget käromål.
Om t. ex. åboerne å de s. k.
Schlegelska godsen i Halland, hvilka nu tillhöra flera enskilda personer, för att genom skatteköp åtkomma besittningen af dem, begärde, att K.
M. måtte låta undersöka, huruvida Kronan ej till dem ägde någon rätt (och anleda, att sådan finnes är mycket större än i afseende på kyrkohemmanet]); så vore visserligen väckandet af en sådan fråga den största obillighet emot de enskilda innehafvarne, som på god tro förvärfva! dessa hemman.
Men månne obilligheten varit mindre mot Halländska kvrkorna, eller är kyrkors egendom — i vår tid användbar för så många vigtiga, välgörande ändamål — mera ställd utom lagens skydd än annan?
Utsk. har anmärkt, att Konungens rådgifvare fortfarit alt gifva H. M. råd, (d. v. s. icke nedlagt sina embeten) ehuru H.
M. till ett högt embete, emot deras afstyrkande, gjort en utnämning.
Jag erkänner den grundsats, att innehafvarne af de ypperliga förtroende-embeten, alt vara Konungens rådgifvare i regeringsärenden, böra nedlägga sina embeten, när de finna sig der ej mera kunna vara sin Konung och sitt fädernesland nyttige; men när detta fall inträder, kan intet lagbud bestämma, — det måste öfverlemnas åt det egna omdömet och samvetet.
Men lika bjuder pligten dem att icke tyckmycket frånträda deras vigtiga embeten hvar gång de icke lyckas att göra deras åsigt till Konungens, d. v. s. såvida de icke från rådande förvandlas till regerande.
Beträffande ifrågavar. fall, så måhända funnos bland dem rådgifvare, man kanske tyckt deraf hafva bort hemta anledn. att bortgå, men för hvilkg qvarståendet under ingen synpunkt var förenadt med egen fördel.
Innan jag lemnar de gjorda anmärkningarna, må det tillåtas mig alt emot Utsk. sjelft framställa en anmärkning.
Man har på förmiddagen med upplästa handlingar styrkt, att Utsk., vid fattande af sina beslut rörtde de anmärkta rådgifvare-åtgärderna, icke kan hafva läst de handlingar, hvarpå dessa åtgärder grundats; och Utsk. har sjelft i ett utlåt., afgifvet sednare än den tid, inom hvilken de'- charge-betänkandet hade kunnat vara af samtliga RiksStrn afgjordt, erkänt, att deri inkommit oriktiga uppgifter på hvilka personer, sorn i vissa anmärkta rådgifvare-åtgärder deltagit.
Nu fiågas, huru hade Utskts yttrande i afseende på nit, skicklighet och drift månne utfallit för den statssekreterare, som, vid föredragning inför K.
M. af vigtiga mål, förgätit att läsa de dem rörtde handlingar, eller för den föredragande i nådefrågor, som vid expedierande af något Konungens beslut, bibehållande dödsdom för vissa och Den i Juli e. m. i(51 beviljande nåd för andra, tagit miste om namn, först upptäckande misstaget 16 dagar efter expeditionens afgång?
I afseende på behandlingen af ifrågavar. betänk, ämnar jag icke yttra mig, ej heller deltaga i afgörandet, ehuru lagligen dertill oförhindrad.
Förenade band af skyldskap, tacksamhet och vördnad fästa mig val vid en af de klandrade rådgifvarne, men hvarken har delta hindrat mig, såsom jag hoppas, att sine ira et studio nu yttra mig, och ej heller är det derföre det fattande beslutet synes mig vigtigt.
Visserligen kan det smärta den gamle mannen, hvars 65:åra embetsnranna-verksämhet, oaktadt den beskyllning man gjort honom för afvoghet emot alla reformer, icke torde sakna verksam andel i de nyttigaste, som i vårt land under det sista halfva århundradet ägt rum, alt vid slutet af sin långa embetsbana framdragas inför Riksrätten; visserligen skulle det ej vara honom likgiltigt, om hans fäderneslands representanter förklarade honom i sina rådslag icke hafva iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta; men trygg vid sina afsigters renhet, skulle han dock för erkännandet deraf med tillförsigt motse framtidens oväldigare pröfning, och hans varmaste önskan är — det vågar jag försäkra — att de rådgifvare, sorn nu omgifva el ler komma att omgifva Sveakonungathron — hvilken politisk färg de förut än kunde hafva burit, — måtte lyckas att i rikare mått, än det varit hans lott, stödja en älskad Konung och gagna ett kärt fädernesland.