Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bör sådant då blifva föremål för anmärkning, eller kan rättskänslan tillfredsställas genom klander af sådane åtgärder.
— Då jag förmodar, att återremiss kommer att äga rum, begär jag, att detta mitt yttrande må få åtfölja till Utskottet.
Redan förut har jag yttrat mig om nödvändigheten af att, då man gör anmärkning mot Styrelsen i anledning af ett Rikets Ständers Beslut, först liisa detta.
Jag anhåller derföre, att få uppläsa Rikets Ständers vid sista Riksdag till Kongl.
Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, om öfverlämnande till RiksgäldsContoret af Lotterifondens behållning.
Den lyder så här: ”Genom infordrade upplysningar från ”NummerLolteri-Inrättningerfs BoksiulsCon”toir, har till Rikets Ständers kännedom kommit, att, sedan utöfver hvad af denna Inrättnings inkomster blifvit RiksStalen godt”gjordt, ett betydligt öfverskott Hppkommit, 7S Den 19 Mars f. m. ”sorn Directionen, i ändamål att dermed "betacka möjligen inträffande förluster, innehållit.
Verkets af Directionen förvaltade "tillgångar, oberäknadt linsel med tillhörande Boktryckeri och Inventarier, samt med "undantag af den så kallade Brudgåfvefon"den, uppgående till 16,435 R:dr 34 sk. 7 r:st.
"utgjorde den 22 Februarii innevarande år: ”1 RiksgäldsContoret, dels emot 5 och dels "motöprC.förräntade medel 129,85o: - - "Contanla tillgångar 58,407: G. 10.
"Och fordringar hos Finska "Strömrensnings- samt Helsingborgs Hamnbyggnads”Directioner 28,690: - — tillsammans 217,007: 6. 10.
"Och emedan denna behållning egent"lisen är att anse såsom ett öfverskott å den C7 "i Stat påräknade Inkomst af NummerLot”terict, men med de vid 1810 års Statsreglering fastslälde grunder icke öfverensstäm"mer, att någre fonder sarnlas af StatsVer”kets medel, hafva Rikets Ständer alltså be"slutit, att förrberörde summa, i likhet med "öfverskotten å andra Statsintrader, skall ”till RiksgäldsContoret öfverlemnas; hvaremot Rikets Ständer åt Fullmägtige derstädes uppdragit, att uppå skeende behö"rig reqvisition, hålla NummerLotteri-Tn"rällningen tillhanda allt hvad, till förefallande utgifters bestridande, erfordras, i "den oförmodade händelse, att Lotterispe - Dcn 19 Mars f. m. 79 "let ett eller annat år skulle med förlust "utfalla.” "Hos Eder Kongl. Maj:l få Rikets Stän"der, jemte anmälan af detta beslut, i underdånighet anhålla, att
Directionen öfver "NummerLotteri-Inrättningen måtte i Nå"der an befall as, att Lotteri-Fondens ifrågavarande behållning, i vederbörlig ordning, "aflämna.”
Jag hemställer vördsammast, om ej detta Ständernes beslut innehåller, alt den deri nämnde NummerLotteriels serskilta Cassabehållning bör till RiksgäldsContoret aflemnas, men om med något enda ord omtalas att de årligen inflytande andre Lotterimedlen icke skola i vanlig ordning ingå till StatsVerket.
I afseende på anmärkningen angående det så kallade lilla Creditivets användande till Vermländska Bergslagens understöd, har jag aldrig sagt, att den deraf upplupne ränta vore obetydlig, men att det vore detsamma, om den ingick lill RiksgäldsContoret, eller till StatsVerket, ty om Ständerne ej godkänna Kongl. Maj:ts deraf gjorde disposition till de brandskadade i Borås, förvandlas detta i ett klander emot Konungens Rådgifvare, hvarigenom Ständerne åter kunna tillvägabringa den rättelse de önska.
Konungen hade ju kunnat taga de till understöd för Staden Borås använde medel af Bo Den 19 Mars f. m. besparingarne, och Ständerne hade derigenom ej fått större granskningsrätt sig öfverlåten, ty alla Statsmedel äro underkastade lika redovisning.
Då NummerLotterimedlen äfven äro inom denna cathegori, är således någon inskränkning i Ständernes granskningsrätt icke tillvägabragdt.
Herr Lefrén, Johan Pehr: Såsom Ledamot på den afdelning, der detta ämne blifvit behandladt, borde jag kunna inskränka mig till instämmande med Friherre Palmstjerna, men för min enskilta tillfredsställelse anhåller jag få uttrycka min opinion om vigten af detta ämne, nemligen lyftningen af lilla Creditivet.
Jag vill ej yttra mig om det factum som nu ägt rum, emedan jag instämt i Utskottets beslut; utan om lilla Creditivets lyftning i allmänhet, såsom 63 §.
RegeringsFormen innehåller.
Någon har anmärkt, att det skulle bero på Rikets Ständer att nedsätta detta Creditiv till en obetydlig summa, 66 R:dr 3a sk.
B:co. Detta tror jag vara orätt, så väl om §:n tolkas efter dess ordalydelse, som efter dess anda , hvilka lyckligtvis här öfverensstämma.
I §:n heter det nemligen:
Dessutom böra för oförutsedda händelser tvänne särskildte tillräcklige summor afsättas och anslås; den ena, att mara tillgänglig då Konungen, till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela SlatsRådets tankar deröfver blifvit - Den 19 Mars f. ni. 81 vit inliemtade, finnér den vara oundvikligen nödig; m. m.
Här äro tvänne omständigheter bestämde.
Den första, att summan skall vara tillräcklig.
Vöre det fråga om att köpa knappnålar, kunde summan af 66 R:dr 32 sk.
B:co vara tillräcklig, annars icke.
Den andra är, att det står till Rikets försvar eller andra högst vigtiga ändamål.
Huru är det då tänkbart, att man skulle handla i öfverensstämmelse med Grundlagen, om man till den grad nedsatte summan, att den blefve så till sägandes ingen.
Tvertom bör den enligt Grundlagen vara betydlig.
Beträffande huru den bör lyftas, får man påminna sig, att, när man öfvergår ifrån absolut till constitutionel styrelse, behöfver
Regeringen serskildt anslag för oförutsedde behof, och derföre måste man bestämma en summa till Styrelsens disposition, så vida Statsmachinen skall gå, äfven i de fall, som ej af Ständerna kunna vara förutsedde.
I afseende på controllen, iar Grundlagen lagt den uti StatsRådets ansvarighet för sina rådslag, och uti StatsSecreterarens rättighet att vägra contrasignation, men jag tror, att Grundlagen hvar’ en genom andan eller bokstafven bjuder, alt man skall öfverflytta controllen på en agre Authoritet.
I allmänhet bör man anse detta, som ett förtroende-Creditif.
Jag anser mig, i anledning af hvad Grefve af Wetterstedt yttrat, 17 H. 6 82 Den 19 Mors f. m. böra nämna orsaken till i8a3 års Ständers beslut, att ordning skulle iakttagas vid Creditivets lyftande, och att ändamålet dervid skulle tillkännagifvas.
Det torde ej vara Grefve af Wetterstedt obekant, huru tillgången varit med Creditivets lyftning emellan åren 1818 och i8a3.
Det var vid i8a3 års
Riksdag så svårt för StatsUtskottet att få rätt på dessa medel, att man ett ögonblick ej visste, hvart betyd lige summor«hade tagit vägen.
Vid de efterforskningar, sorn då gjordes, fann man nödigt, att i RiksgäldsContoiret borde uppgifvas, till hvilka Verk medlen skulle öfverlemnas, såsom t. ex.
KrigsCollegium, Förvaltningen af Sjöärenderne, MagazinsDirectionen m. m.
Yic 182! års rustningar emot Norrige voro medel af gamla krigsfonden deruti inblandade, i anseende till gamla Magazinsbehållningen na. ro.
För att förekomma sådane oredor, icke för att göra RiksgäldsContoirets Fullmäktige till någon controllerande myndighet, vidtogs detta stadgande, endast för att komma till ordning roed granskningen.
Om t. ex. afCreditivet 200,000 R:dr först lemnäs til Förvaltningen af Sjöärenderne, sedan till en del derifrån gå till KrigsCollegium, derefter till MagazinsDirectionen och så vidare till andra Verk; uppkommer naturligtvis en sådan röra i räkenskaperne, att man knappt vet, hvar medlen äro; då deremot reda och ordning äro möjlige, när de direct emellan RiksgäldsContoiret och allmänna För - Den 19 Mars f. m. 83 valtningsVerken af- och återlemnas.
Detta har varit enda skälet för stadgandet.
Hvad angår den vigt man lagt på Friherre Anckarswärds yttrande om Creditivets nedsättande till 66 R:dr 32 sk.
B:co, så tror jag att, om man hört hvad han yttrat, det ej varit hans mening att föreslå en sådan nedsättning; utan att han blott supponerat den, såsom ett bevis för tillbörligheten att sådane vilkor af Rikets Ständer kunna bestämmas, att man kan controllera medlens användande, och att man finge veta, med hvilka Yerk Rikets Ständers eget redovisande Verk skall hafva att göra.
Jag har velat lemna denna upplysning, då jag här hört så oriktiga omdömen om stadgandet år 1823.
Jag borde vara tillfredsställd af Grefve af Wetterstedts yttrande, så vidt det innehåller, att Regeringen i allt skall dolja Grundlagen, men jag vet ej, hvartill en sådan förklaring skulle tjena, om man ej förut märkt motsatsen.
Herr Hjerta har ganska riktigt upplyst meningen af Rikets Ständers skrifvelse, till hvilken Kongl.
Majit ej ville lemna sin sanction, och som den ifrågavarande instructionen ej är stridande emot 63 §.
RegeringsFortnen, finner jag ej annat, än att man kan göra anmärkning emot för 6* - 84 Den 19 Mars f. m. hållandet.
Jag tror, lika med Herr Hjerta, det vara en nödvändig följd af förflutna händelser, att sätta StatsUtskottet i tillfälle att kunna redovisa, huru lilla Creditivet blifvit anvandt.
Lika nödvändigt är det, att för framtiden föreskrifva, huru med dess uttagning skall tillgå.
Uti det tillägg till ansvarighetslagen för Fullmäktige i RiksgäldsContoiret, som, uppå Rikets Ständers begäran år i8a3, af Konungen blifvit promulgeradt, står:
Utbetala Fullmäktige den i 63 $• af Regerings Formen omnämnde mindre summa, antingen hel och hållen eller till större eller mindre del, innan Konungen för dem förklarat, att han de äskade medel oundvikeligen har af nöden antingen till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, samt innan de derjemte undfått del af hela StatsRådets deröfver inliemtade tankar, vare den eller de, som till beslutet bidragit, förlustige så väl Rikets Ständers, som ock annat allmänt medborgerligt, förtroende.
Här synes tydligen, att när man hänvisar till 63 §.
RegeringsFormen, är det blott fråga om att få veta StatsRådets tankar.
Jag kan ej förstå, att någon pröfning af beliofven dermed skulle vara förenad; det är endast deras natur och verklighet, hvarom Rikets Ständers Fullmäktige böra underrättas.
Hela saken ligger således uti den hemliglietsslöja, hvarmed man vill omhölja Regeringens handlingar i detta fall; ty när det Den 19 Mars f. m. 85 står StatsRådets tankar, måtte det väl menas något annat, än blott ett lösligt protocollsutdrag, som icke innehåller något spår till yltrade omdömen, bland Konungens Rådgifvare, öfver beliofven af Creditivets brytande.
I anledning af den, i anseende till sin grundlighet förtjenstfulla, bevisning af Herr Lefren emot mitt yttrande, att Creditivet lunde nedsättas ända till 66 R:dr 32 sk., antager jag med nöje tillfället att låta återföra mig dertill, att denna summa vore otillräcklig.
Jag har ej en gång det hopp, att den kunde vara tillräcklig till något af dess egentliga föremål, ej ens till de af Herr Lefredi omnämde knappnålar.
Då jag ej känner Styrelsens behof af sådane, lärer jag ej ens få smickra mig, att hafva träffat den rätta summan, ifrån någon synpunkt.
Men jag anhåller, att bestämdt få förklaradt, huruvida Ständerna äga rätt att bestämma föreskrifter för Creditivets lyftning eller icke.
Jag tror ej, att RiksgäldsGontoirets Fullmäktige äro någon lägre Auctoritet, De äro t ver tom en ganska hög, såsom representerande Ständerne emelian Riksdagarne.
Jag tror ej, att föreskriften år 1823 innehåller, att Fullmäktige skulle hafva någon controllerande magt, utan blott att de skola känna ändamålet, för att komma till någon princip i redogörelsen.
Jag är således ej öf - 86 Den ig Mars f. m. verbevisad om något annat, än otillräckligheten af de omtalade 66 R:dr 32 sk.
Jag tror mig likväl ej hafva uppgifvit denna summa såsom något bestämdt förslag, ulan blott exempelvis, ty äfven jag är öfvertygad om dess otillräcklighet.
Om något fel är begånget derigenom, att Creditivet blifvit utlemnadt, så är det i första banden ett fel af Fullmäktige i RiksgäldsContoiret.
Då jag ännu har den äran, att vara en ibland dem, anhåller jag, att få redovisa för mitt handlingssätt.
Jag trodde visserligen, att
Fullmäktige hade bordt blifva underrättade icke blott om behofvet, utan äfven om ändamålet med lyftnings, men jag kunde ej komma till denna öfvertygelse utan slutledningar; och då man är skyldig att följa lagens bokstaf, ansåg jag mig icke kunna vägra lyftningen.
Slutledningen, som jag gjorde var följande:
Det står i 63 §.
RegeringsFormen att Konungen bör inhemta hela StatsRådets tankar, men det står ej, att de skola vara enhälliga.
I ansvarighetslagen för Fullmäktige, hvilken Grefve Horn uppläst, föreskrifves derjemte, att StatsRådets tankar skola Fullmäktige meddelas; om Konungens Rådgifvare enhälligt tillstyrka Creditivets begagnande, så är det lätt att, såsom nu skett, belt enkelt säga, alt behof göres, utan att omförmäla ändamålet.
Men om det skulle Den 19 Mars f. tn. 87 bända, att en eller annan af StatsRådets
Ledamöter vore af skiljagtig mening, månne icke den eller de skulle anföra sina skäl dertill.
Månne icke lyftningens ändamål borde utgöra hufvudsaken i dessa skäl?
Och månne icke, då protocollet öfver hela StatsRådets tankar skulle Fullmäktige meddelas, de fingo veta ändamålet med Creditivlyftningen hvarje gång en skiljagtig mening derom i StatsRådet blifvit yttrad?
Skola således Fullmäktige få veta ändamålet, när meningarne äro olika, så böra de äfven få del af dem, när de äro lika.
Jag vill ej inlåta mig i frågan om riktigheten, att så använda Creditivet, som nu skett; jag lemnar den saken derhän.
Men i afseende på frågan om räntan, får jag anmärka, att i fall Styrelsen finge uttaga och förränta Creditivsumman, utan att återbetala räntan till RiksgäldsContoiret, så skulle det lemnäs
Styrelsen öppet att skaffa sig medel på annat sätt, än Ständerna förordnat.
RiksgäldsContoiret begagnades blott såsom en penningemäklare till att anskaffa lån af allmänheten.
Under det Styrelsen sjelf toge en högre ränta, återfinge Contoiret icke ens den lägre, som det måst betala, hvarigenom förlust för detsamma uppkom.
Då sådant kan ske, är det nödvändigt, att ändamålet med lyftningen uppgifves, icke derföre, att man, med nuvarande stadganden, skulle kunna säga nej till utbetalningen, men derföre att man finge veta förhållan - Den 19 Mars f. m. det.
Det vöre ett slags Gifakt för Rikets Ständer, eller Revisorerne, särdeles de sednare, örn man, till exempel ville begagna Creditivet en månad före deras sammanträde, och, såsom numera, neka dem att se StatsContoirets räkenskaper intill ögonblicket.
De fingo då åtminstone i RiksgäldsContoiret veta, hvart penningarne tagit vägen.
I öfrigt vore det ingen fara för Styrelsen, att uppgifva ändamålen, ty enligt Tryckfrihetslagen äro Fullmätige i RiksgäldsContoiret ej skyldige, att till allmänheten utlemna handlingar om Contoirets hemliga ärenden, hvilka både
Fullmäktige och betjeningen med ed förpligtat sig att förtiga.
Man hör således kunna vänta, att ingen af dem skulle vara så glömsk af sina förbindelser eller så litet fosterländskt sinnad, att han uppenbarade hvad Regeringen för fosterlandets hästa föranstaltat.
Efter mitt omdöme har vid de båda fall, då Creditivsummor nu blifvit lyftade, det varit så mycket onödigare, att tillgripa dem, som hägge tillsammans ej uppgått till mera än 614,000 R:dr, hvaremot StatsContoiret, vid 1828 års slut, hade, af samma års Statsbristsumma, outtagne 6g3,ooo R:dr, så att, om Creditiven derifrån afdragas, det ändock hade ägt ett öfverskott af 79,000 R:dr.
För RiksgäldsContoiret hade det visserligen varit likgiltigt, på hvilketdera sältet penningarne blifvit uttagna, ty det hade i hägge fallen måst göra lån, men å StatsGon»
Den 19 Mars f. m. torets sida hade Creditivet ej beliöft begagnas.
Jag anser denna möjlighet för Styrelsen att åtkomma så stora summor, utan lyftning af något Creditiv, höra vara en an-, ledning för närvarande Statsutskott, att fästa uppmärksamheten deruppå, att, vid hvarje års slut, ungefär halfva Statsbristsumman finnes outtagen i RiksgäldsContoiret, och att man för framtiden bör afskrifva denna skenbara tillgång hos RiksgäldsContoiret, hvilken icke finnes i verkligheten, utan blott på papperet, likasom de bekanta 5 millionerna, hvaribland han förmodeligen är inberäknad.
Hans Excellence Herr Grefve Mörners Adolph Göran:
Jag skulle ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid, sedan Grefve af Wetterstedt utredt det mesta af förhållandet; men då jag äfven deltagit i besluten om creditivets lyftning till lån åt Bergslagen och Sågverksägare, tror jag mig skyldig förklara, att jag aldrig kan anse det som en enskild sak, utan som ett föremål af allmän vigt, när, till följe af en utomlands inträffad förlägenhet, äfven i Sverige en stockning uppkommit, att då hjelpa åtskilliga näringar af stor omfattning.
Det är ej blott de personer, hvilka erhållit lånen, som äro hulpne, det är äfven de, af hvilka de uppköpt sine rudimaterier, det är menigheten i Wermland och kringliggande orter, det är köpmännen, som skola expor - 9° Den 19 Mars f. m. tera varorne.
Att sålunda upprätthålla näringarne, måtte vara ett allmänt behof.
Jag tror, att det var en oundgänglig mesure, som äfven visat sig nyttig och välgörande, att lyfta Creditivet och bevilja de omtalta lånen.
De hafva utan förlust blifvit återbelalte, och lemnat en ränta, hvarmed andre behof blifvit uppfylde, och andre olycklige understödde.
Är det väl sådant, som bör läggas Regeringen till last?
Jag har äfven hört sägas, att den Skrifvelse af Rikets Ständer, hvarå Kongl. Maj:t vägrade sin sanction, var en följd af oordentliga öfverflyttningar af lilla Creditivet.
Det känner jag ej, men det vet jag, att skrifvelsen ej innehåller, att stadgandet skulle vara till förekommande af sådane öfverflytlningar, ulan på det RiksgäldsContorets
Fullmägtige skulle veta ändamålet.
Det åter kunde ej annat än förutsätta pröfning, huruvida de skulle lemna ut medlen, eller ej.
FöljaIdeligen kunde jag ej annat än tillstyrka det, som bief Konungens beslut, att han borde vägra sin sanction, och hålla sig vid Grundlagens bokstaf.
Det är dervid jag tror både Konung och Ständer gora bäst att stadna, och att ej ingå uti några ytterligare tolkningar.
Om några missbruk ägt rum, och man fått reda på dem, så visar just detta, att de ej varit betydliga.
Jag bar bort yttras, att det sättet att förrycka Creditivet vore ett sätt, att skaffa medel lill oförutsedde behof, och alt det kunde för - Den 19 Mars f. m. 9i anleda till missbruk, men då det är oundvikeligt, att Rikets Ständer eller deras ombud förr eller sednare skola få veta, huru de blifvit använde, och då Embetsmännen för medlens användande äro ansvarige, ser jag ej, huru fråga kan uppstå om annat, än en tidigare eller sednare redovisning.
Skulle man uppgifva föremålet för utbetalningen och det underkastas pröfning, skulle en långsamhet uppkomma, som kunde ihnfva skadliga följder.
Nu då Rikets Ständer fått tillbaka allt, som hörde till det ifrågavarande förskottet för näringarne, och itatsRådsprotocollen skola åtfölja, då medlen requireras, måtte det vara gifvit, att Fullmägtige genom protocollet få se, att itatsRådet ansett Creditivets lyftning af vigt och behöflig, antingen deras tankar varit enhällige eller icke; och det är väl allt hvad Ständerne kunna fordra.
Sedan återstår redovisningen af medlen, och den afgifves efter bestämda former.
Herr Lefrén: Friherre Anckarswärd har ogillande anmärkt, att jag ansett RiksgäldsContorets
Fullmägtige vara en lägre myndighet.
Detta uttryck står likväl qvar för min räkning.
Jag känner ingen myndighet, som kan döma öfver Rikets Ständer och deras beslut, eller öfver Konungens, så vidt dessa begge myndigheter hålla sig inom sina till - 92 Den 19 Mars f. m. hörande magtsområden; men jag känner att både Revisorer, Statsutskott och Rikets Ständer icke allenast bora och kunna granska Fullinägtiges åtgärder, utan äfven ställa dem till ansvar.
Detta har jag ej anfört, i afsigt att nedsätta Herrar Fullmägtige, utan blott för att visa, att de stå på en underordnad och följagteligen lägre stånd, punkt.
Jag kan icke skämta.
Herr Friherren har försökt det; men man skämtar sig ej ifrån Grundlagarne, äfven om det skedde utan besvär.
Herr von Hartmansdorff an ser, att det varit rättare af Styrelsen handladt, att, i stället för lilla Creditivet, an vända de medel, som finnas liggande i StatsContoret.
Jag kan ej på något vilkor för min del gilla ett sådant förslag, emedan det är stridande mot den för Statsregleringen stadgade ordning.
StatsContoret måste, i mån som Ilufvudböckerne afslutas, och öfverskotternes belopp blifva kände, till RiksgäldsContoret aflemna dem, och Konungen äger ej rätt att disponera öfverskotten till fyllande af andra behof, än sådane Rikets Ständer å dem anvisat.
Om Styrelsen Således, i stället att lyfta lilla Creditivet, då sådane utgifter blifva af nöden, för hvilkas fyllande nämnde Creditiv är afsedt, använde öfverskottsmedlen, som ännu finnas oaflemnade inom StatsContoret; så hemställer jag, om icke sådant skulle gifva anledning
Den 19 Mars f. m. 95 till många och rättvisa anmärkningar, och sätta StatsUtskottet i nödvändighet att anmäla sådant i Constitutions-Utskottet.
Beträffande slutligen det nu ifrågavarande användandet af lilla Creditivet, känner jag personer, hvilka nitälska för ordning i Styrelsen, och icke äro senfärdige att göra anmärkningar, hvilka sjelfve önskat, ätt detta understöd af allmänna medel skulle lemnäs, och jag har med glädje sedt dem i Stockholm nitälska för sakens genomdrifvande.
I händelse någon af dem nu är närvarande, uppmanar jag honom att förklara, om lian icke instämmer i den åsigt jag nu yttrat.
Det är allenast i fortsättning af Herr Lefrens anförande, som jag vill yttra mig.
Herr von Hartmansdorff har ansett det hafva varit bättre, att taga den ifrågavarande summan af den outtagna Statsbristsumman, än af mindre Creditivet.
Resultatet hade i det hela blifvit detsamma, då RiksgäldsContoret i alla fall måste betala StatsContoret; men formen hade då varit olaglig. 62 §.
RegeringsFormen säger, sedan den i det föregående talat om de ordinarie inkomsterne: ”Sedan StatsVer”kets behof blifvit af StatsUtskottet uppgif”ne, och af Rikets Ständer pröfvade, ankommer det på Rikets Ständer, att en deremot svarande bevillning sig åtaga, samt att tillika fastställa, huru särskildta suni - I g4 Den 19 Mars f. m.
"nior deraf skola till serskildta ändamål an "vändas, och dessa summor under bestäm "da Hufvudtitlar uti RiksStaten anslå.” 6, §. innehåller vidare:
"Så väl Rikets Ordi "narie Statsmedel och Inkomster, som hvad "på sätt omförmäldt är, under namn af Ex "traordinarie Utlagor eller Bevillningar til "StatsYerket af Rikets Ständer anslås, va "re under Konungens disposition, att tii "de af Rikets Ständer pröfvade behof oc "efter den upprättade Staten an ordnas.”
Bian dessa medel är Allmänna Bevillningen, son ingår till RiksgäldsContoret.
Deribland ä just den outtagna delen, hvilken Herr voi Hartmansdorff åsyftat böra tagas, i ställe för lilla Creditivet, och jag hemställer, on det icke varit olagligt, att på dessa sum mor hänvisa något, sorn varit stridand mot RiksStaten.
1 afseende på hvad Her von Hartmansdorff nämnt derom, att stor. behållningar finnas öfver på anslagen, s kommer det af den orsak, att StatsVerkel Ordinarie inkomster gifvit så betydligt öf skott, att StatsContoiret icke behöft använ da så stor del af Statsbristsumman.
Jag är förekom men af Herr Rosenblad i besvarandet a Herr von Hartmansdorffs yttrande, och in stämmer uti hvad Herr Rosenblad nu an fört; med undantag likväl af dess menini angående orsaken till den vid hvarje år slut uti RiksgäldsContorets räkenskaper, så Den 19 Mars f. m. g5 sorn StatsVerkcts outtagne medel, af Statsbristsumman balancerade summa, och hvilken vid 1828 års slut utgjorde omkring 6g3,ooo R:dr.
Denna balancerade summa är för längre tid tillbaka uppkommen af andra förhållanden, hvilka äro för vidlyftiga att nu så sent på dagen omförmäla.
Då tiden nu är så långt liden, tror jag mig bäst gå den värde Ledamotens önskan till mötes, som nyss ställde en uppmaning till dem, hvilka han förmente hafva nitälskat för lilla Creditivets lyftning, att yttra sig i ämnet, om jag, hvilken troligen härmed åsyftades, uppskjuter svaret till ett annat tillfälle, då jag kan få skrifteligen framföra det.
För att i korthet upplysa tillkomsten af det outtagna beloppet på Statsbristsumman, får jag nämna, att, vid början af år 1824, befanns t. ex. en summa af 800,000 R:dr i RiksgäldsContoiret outtagen på de föregående årens Statsbrist, hvilken således bokfördes såsom RiksgäldsContoirets skuld till StatsContoiret.
Den årligen behöfliga Statsbristsumman för StatsContoiret, bestämdes vid sista Riksdag till 1,600,000