Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således, att om kyrkan uti ett eller annat fall förlorar, så gifvas äfven helt säkert sådane fall, då hon icke förlorar, utan tvertom vinner på den befordringsrätt, som nu är den gällande.
Långt ifrån att försvara densamma, skulle jag fastmera önska, att man kunde gå in på den princip, som bär blifvit uttalad, nemi. att skilja kyrkan från skolan; men jag måste hälla mig fast vid den grundsatsen, att man måtte så ställa till, alt man ej kommer derhän, att kyrkans intressen blifva bättre bevakade, men att skolan deremot skulle förlora den kraft, hvilken den nu har att berömma sig af.
Jag får först yttra den önskan, att Ridd.Secret. måtte framtaga R.
St:s und. skrifvelse vid riksdagen 1829, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om anslag för undervisningsverken i riket, på det att jag må kunna uppläsa ordalagen deri.
Emedlertid torde det tillåtas mig att besvara några påståenden, hvilka af mina motståndare blifvit gjorda.
Dessförinnan måste jag dock erinra, huru nödigt det vid hvarje strid mellan olika meningar är, att man håller sig inom det, som motståndaren sagt.
Denna regel har här icke blifvit iakttagen, då man emot mig beständigt talat om läroverkens söndrande från kyrkan.
Sådant har desto mindre varit mitt förslag, som de ej kunna anses åtskilda, sä länge skollärare åtnjuta lika befordringsrätt inom kyrkan, som hennes flesta egna tjenare, eller enkel tjensteårsberäkning.
Men jag har föreslagit, att man skulle betaga skollärare den förhöjda tjensteberäkningen; således böra mina motståndare inskränka sig dertill och icke beträda ett område, der jag ej befinner mig.
Det säges, att man bör afvakta hvad K.
M. vill göra i afseende på skolornes organisation, innan man yttrar sig om den förhöjda tjensteberäkningens borttagande.
Jag ser icke, att man behöfver afvakta något annat än penningarne, ty får man dem, så är allt hulpet.
Får man dem icke, så kan ingenting i alla fall Uträttas.
Jag förnyar således min tillstyrkan, att man vänder sig till Konungen, för att få veta, hvilka medel som dertill skulle behöfvas; hvarefter det beror på R.
St., huruvida de vilja med penningar lösa kyrkan från sitt lidande eller låta det fortfara.
Man säger, att de stora talenterna icke skulle komma kyrkan till godo, i fall man borttoge den dubbla tjensteberäkningen för skolans lärare, alldenstund det är till skolan, som talenterna först begifva sig, för att sedan öfvergå till kyrkan.
Men det är just olyckan, att man icke genom lika befordringsrätt låter kyrkan genast få de stora talenterna.
Hade de den, sä finge man väl se, om de icke straxt och företrädesvis vände sig till kyrkan, hvarest belöningen just vore att vänta.
Här säges ock, att elementarläroverken för det närvar, icke hafva några representanter, som kunna iakttaga deras intressen på riksdagarne.
Förhållandet är kanske tvertom, att kyrkan har mindre representanter än skolan, alldenstund de fleste riksdagsmännen inora PresteSt. måhän - 33G Den 18 September. da åro sådana, sorn genom dubbel tjenstårsberåkning kommit till deras pastorat och embeten, biskoparne icke undantagna, hvilka vanligen börja med att vara lectorer, derefter blifva domprostar och slutligen biskopar.
Derföre ser man ock, att kyrkans intresse i denna fråga representeras af en comminister, då medlemmarne af det högre presterskapet dels äro nöjde med den ställning, hvaruti de befinna sig, dels torde anse för otacksamt att sparka undan en stege, på hvilken de sjelfve uppstigit till de förmånligare lägenheter, de innehafva.
Jag fortfar att yrka, det R. o. Ad. måtte återremittera betänk.
Jag kan icke frångå att fasthålla den sats, jag nyligen yttrat.
Hr von Hartmansdorff har visserligen rätt i sin sista anmärkn., deruti han säger, att de fleste af PresteSt:s ledamöter, biskoparne inberäknade, äro sådane, som gjort sin första bana uti läroverken.
Men detta skall, som jag tror, snarare lända till bevis emot hans sats, än för densamma; ty otvifvelaktig! känna dessa män inom sig, att om befordringssättet varit sådant som det Hr von Hartmansdorff föreslår, så hade de icke tvekat i valet att ingå i kyrkan emot i skolan, och om skolan derpå hade vunnit, det lemnar jag derhän.
Det torde hafva händt, att de män i stället kommit i skolan, hvilka nu så mycket talat deremot, och det torde vara ovisst, om skolan verkeligen derpå hade vunnit.
Jag tror för min del, att om man, utan all vidare eller åtminstone med obetydlig löneförbättring, borttager det halfva året som är i fråga, så skulle följden blifva, alt personer med de bästa hufvuden genast gingo in i kyrkan, hvarigenom denna visserligen vunne, men hvarigenom äfven, enligt min öfvertygelse, och såsom jag nyss yttrade, den allmänna bildningen ganska mycket förlorade, emedan skolan skulle förlora sina skickligaste män och i följd deraf den bildning, som skolan är ämnad att gifva statens medborgare, i samma mån skulle förr eller sednare aftaga.
Delta förhållande skulle visserligen icke så snart uppenbara sig, men jag är säker på, att om 20 år skulle man märka den förderfliga följden af detta sätt att gå tillväga.
Man skulle kunna vända den anmärkn., som Hr von Hartmansdorff gjort mot ett af mina skäl, mot hans egna; då han nemi. sagt, att skolan har ett ganska betydligt antal representanter vid riksdagarne, just derför att en stor del af medlemmarne af PresteSt. äro sådane, som sjelfve utgått från skolans tjenst.
Jag vill fråga, om detta vittnar emot den nytta, som kyrkan har af skolan.
Månne just det förhållandet, att kyrkans egna representanter till stor del utgöras af sådane, som utgått från skolan, manne det, säger jag, vittnar mot den fördel, som kyrkan äger af sin gemenskap med skolan?
Jag anser likväl denna sak ej vara af så särdeles stor vigt; af större vigt anser jag den frågan vara, hvarföre skollärarne hafva presterlig befordringsrätt.
Om man gör sig reda derföre, så torde det ej vara svårt att finna skälet, hvarföre de hafva högre befordringsrätt än de öfrige Den 18 September. 337 öfrige presternc.
Manne det icke är della, att deras tjenst till ungdomens undervisning anses vara fullt ut lika andelig och lika nära röra både kyrkan och staten, som den egentliga prestens befattning, ligga lika nära mensklighetens högsta intressen; men att skollärarnes befattning anses vara vida mera mödosam än presternas.
Hvad åter beträffar kyrkans afskiljande från skolan, så skall jag bedja att få närmare förklara hvad jag dermed menat.
Jag skulle nemi. anse såsom det lyckligaste, om de båda verken så alldeles skildes åt, att icke skollärarne hade sin befordringsrätt inom kyrkan, och icke på något sätt räknade preslerliga tjenstår, utan funne sin utkomst på sin egen tjensteväg.
Dock vill jag härvid göra ett undantag för folkundervisningen, hvilken jag anser icke kunna vara i bättre händer än i presternas.
Skulle åter alla skolbefattningar behålla befordringsrätt inom kyrkan, men blo t i lika grad med presterne; sä lemnar jag derhän om detta för kyrkan skulle vara nyttigare eiler skadligare, än det förhållande, som nu äger rum; men för skolan skulle det utan tvifvel vara nyttigare, emedan hon en längre lid finge behålla de talenter, som vid henne vore fästade; och alt det i sig sjelf vore rättvisare, har ingen bestridt.
Det kan likväl enligt min förmening icke ske utan en förhöjd aflöning för skolans lärare, och innan man har fullt tillräckliga medel till en sådan förhöjning, tror jag att man bör vänta någon tid, innan man äter afkortar en del af skollärarnes Ijenstårsberäkning och således går resultatet af den K. förordn. i förväg.
Jag anhåller att nu få uppläsa ett stycke ur R.
St:s tind. skrifvelse af d. 11 Nov. 1829 i delta ämne, så lydande: ”Då E. K.
M. likväl ansett denna summa uppgå lill ett större belopp än Statens tillgångar vid denna riksdag medgifva, har E. K.
M. inskränkt
Sig att hos R.
St. för det närvar, föreslå beviljandet af ett årligt anslag af de i första rummet äskade 42,000 r:dr, för att användas till den af behofvet så högt och sä länge påkallade löneförhöjning för lärare vid elementarläroverken, hvarigenom densamma, till dessa sistnämndes hufvudsakliga båtnad, genast kunde verkställas; och har E. K.
M. så mycket mera tillförsett sig R.
St:s beredvillighet att detta anslag af 42,000 r:dr årligen, eller 7,000 tunnor spanmål å G r:dr l:n beräknade, bevilja, som detsamma blefve oberoende af de ifrågasatta förändringarne i läromethoder och i elementarläroverkens organisation, helst lärarepersonalen i alla läll korinne alt blifva nära densamma som förut, och E. fi.
M. derigenom skulle komma i tillfälle att bereda upphörandet af den både för undervisningsverket och presterskapet i allmänhet så menliga beräkningen af dubbla tjenstår.”
Jag vill blott för tredje gången upprepa, att jag icke åsyftar kyrkans och skolans åtskiljande, utan blott att bringa befordringsrätten inom båda till en billig jemnlikhet.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de emot förevar, betänk, gjorda anmärkn:r föranleda lill detsammas återremitterande, samt förklarade, sedan denna propos. blifvit med ja och nej besvarad, att ja dervid varit öfvervägande. 2 H. 43 338 Den 18 September.
Lades på bordet: BancoUlsk:s mern.
No 7, om anskaffande af militärposter till bevakning vid låne-contoren i Malmö och Götheborg; BancoUlsk:s utlåtande N:o 8, i anledn. af Frih. Alströmer.?, Jonas, motion, att å det i banken för Östads barnhusinrättning insatte capitalbelopp måtte beräknas ränta, enligt den myntfot, uti hvilken detsamma i banken deponerades; LagUtsk:s betänk.
N-.o 2, i anledn. af väckt motion, ang:de bestämmande af ansvar för s. k. husdjurs misshandling; LagUtsk:s betänk.
N:o 5, i anledn. af väckt motion, ang:de skärpning i ansvaret för förskingring af i qvarstad satt gods; LagUtskis betänk.
M:s nåd. propos., angide tillägg i 3 Cap. 5 § Handelsbm samt förklaring öfver 32 § i R. o. Ad:s privilegier d. 16 Oct 1723, i afseende pä der stadgade afgifter vid utflyttning lill utrikes ort; LagUtsk:s utlåt.
N:o 7, i anledn. af väckta motioner angalo befordringsförfattningarne för prester.
Likaledes lades på bordet trenne från Ridd.Utsk. inkomne mern., så lydande:
Genom utdr. af H. R. o.
Ad:s prot. för den 17 sisth Aug. har H.
Ståndet behagat till Ridd.Utsk. remittera en af Frih. Toll, Gustaf, väckt motion om upphäfvande af 2 mom. 13 §. i Ridd.- Uireclts instruction, hvarigenom stadgas, att Ridd.Secret.tjeusien aldrig får med något embete i Statens tjenst förenas; och har Utsk. jemväl fått emottaga de, i anledn. af Frih. Tolls förslag, utaf Gr.
Cronhjelm, Polycarpus, Frih. Boye, Fredr., Hr Hjärne, Harald, samt Hr von Hartmansdorff, Aug., vid remisstillfället hos R. o. Ad. afgifna yttranden.
Sedan Utsk. derefter i ämnet inhemtat Ridd.
Directionens utlåt., hvilket Utsk. har äran härjemte bifoga, har Utsk. i noggrant öfvervägande tagit det väckta förslaget jemte hvad som, dels för dels emot detsamma, är vordet anfördt; och då Utsk. anser det vara högst angeläget, att Ridd.Secret. icke med denna syssla förenar något så beskaffadt
Statens embete eller sådan annan publik befattning, som må kunna hindra honom från att i tillbörlig tid och ordning fullgöra sina åligganden i R. o. Ad:s tjenst, har Utsk. icke funnit sig böra tillstyrka alt, på sätt motionären föreslagit, det ifråga var. 2 mom.
13 § måtte helt och hållet utur inslructionen utgå; men som, å andra sidan, ett ovillkorligt förbud för Ridd.Secret. att med denna sin tjenst förena något Statens embete, vid lill Ridd.Secret.sysslan uppkommande ledigheter, från competens dertill utesluter alla embels- och tjenstemän, hvilka icke för erhållande af nämnde syssla vilja lemna sin verksamhet och befordringsrätt i det allmännas tjent, samt härigenom det Den 18 September. 339 t menliga förhållande inträffar, att den fördel, som i allmänhet måste anses, vid återbesättandet af lediga tjeuster, innefattas i möjligheten af val mellan flera competente sökande, till väsendtlig del kan gå förlorad, då deremot blotta tillfället lill ett sådant val, för vinnande af det afsedda ändamålet att till tjensten få den skickligaste, efter ali anleda, skulle erbjuda en mera betryggande och ändamålsenlig utväg än den, som tillförene ägt rum, att, i strid med befintligt, ovillkorligt förbud, medgifva ett personel! undantag; alltså, och emedan i öfrigt det, efter Utsk:s tanka, icke må anses vara för Riddarhusets tjenst menligt, utan fastmer gagneligt, om Ridd.Secret. mellan riksdagarne, då göromålen vid
Riddarhuset icke äro af den omfattande beskaffenhet, att dc må anses fullt upptaga hans lid, utöfvar en offentlig befattning, för så vidt nemi. denna icke i någon mån hindrar honom att uppfylla alla de skyldigheter, honom såsom Ridd.Secret, åligger; har Utsk. trott sig öga anledn. vördsamt tillstyrka, att det för hvarje tillfälle Ridd.- Secret. tillsattes må bero af II. R. o. Ad:s pröfning, huruvida han får bibehålla förut inneliafvaiide embete i Statens tjenst, samt derefter Ridd.Direct:s tillstånd och Ståndets bifall erfordras, för att han, såsom Ridd.Secret., må sådant embete emottaga; hvarvid, ur den synpunkt, att icke blott ett Statens embete, utan äfven andra publika befattningar kunna vara af den beskaffenhet, att de möjligen alltför mycket upptaga en Ridd.Sccret:s tid och hindra honom alt i främsta rummet egna sig ät II. o. Ad:s tjenst, Utsk., — enär frågan härom desto hellre torde nu böra komma under pröfning, som den af yttre bestämmelser förut obegränsade rättigheten för Ridd.Secret. att i denna riktning utsträcka sin verksamhet, lärer med allt skäl påkalla någon inskränkning när förbudet i afseende på innehafvande af Statens tjenst föreslås att icke vidare blifva ovillkorligt, — tillika ansett sig böra i sammanhang härmed föreslå det tillägg eller den inskräkning uti 13 § 2 mom. uti Dircctionens instruetion, ali Ridd.Secret., utan anmälan hos Ridd.- Direct. och dess samt R. o. Ad:s dertill lemnade bifall, icke må kunna jemte Ridd.Secret.sysslan utöfva någon annan publik befattning.
•* Uppå dessa grunder stödjer Utsk. nedanstående förslag tili förändrad redaction af 2 mom. 13 § Ridd.Direct:s instruetion. ”Ridd.Secret.sysslan må icke med något embete i Statens ”tjenst, eller annan publik befattning förenas, med mindre R. o. ”Ad. dertill gifver tillstånd.
Förordnas af Directionen mellan riksdagar till Ridd.Secret. den, som dylikt embete eller befattning innehafver, må han ej kunna, lill följd af nyssberörde stadgande, ”åläggas att samma embete eller befattning frånträda, förr än ”frågan derom blifvit af R. o. Ad. vid näst derpåföljde riksdag ”afgjord.
Den Ridd.Secret., som, efter erhållet tillstånd, med ”Secret.sysslan förenar visst embete eller befattning af ofvanberörde ”art, äger ej att, emellan riksdagar, annat dylikt embete eller befattning emottaga, utan hemställan till Ridd.Direct., som dertill kan ”lemna tillstånd, hvilket dock bör, vid närmast derefter infallande ”riksdag, R. o. Ad:s pröfning underställas.
Enahanda stadgande 340 Doo 18 September, ”gälle, derest någon Ridd.Secret., som med nämnde syssla icke ”förenar embete i Statens tjenst eller publik befallning, vill emelian riksdagar i sådan tjenst eller befattning ingå.” Hvilket dock till II. R. o. Ad:s egen ompröfuing vördsamt öfverlemnas.
Stockholm d. 12 Sept. 1844.
Pä Riddarhus-Utskottets vägnar: C. II.
D’Albedyhl.
Utdrag af protocollet, hållet bos Högloft.
RiddarhusDirectionen i Stockholm den 6 September 1844. S. D. Föredrogs H.
Uidd.Ulsk:s remiss af d. 28 sisth Aug. uppå den af Frih. Toll, Gustaf, bos H. R. o.
Ad. väckta, lill Ridd.Utsk. remitterade motion om upphäfvande af 2 mom. 13 § i Ridd.- Direct:s instruetion, hvarigenom är stadgadt, att lan ej får med något embete i Statens tjenst förenas; öfver hvilken motion Ridd.Utsk. begärt Ridd.DirecUs utlåt.
Direclionen tog kännedom så väl af motionen som af den remissen följaktiga debatt bos H. R. o. Ad., äfvensom
Direclionen utur i Ridd.Archivet befintlige handlingar inhemtade: att då, efter Ridd.Secret.
Schönfelts år 1784 inträffade död, flera sökande till Ridd.Secret.sysslan sig anmält, hvilka tillika beklädde andra beställningar, Ridd.Direct. vid tjenstens återbesättande d. 6 Nov. nämnde år fattade det beslut, att Ridd.Secret.tjenstcn, såsom den der ”dels medförde en oupphörlig sysselsättning att vaka öfver verkställandet af Riddarhusets angelägenheter, dels ock vid infallande riksdagar fordrade en från alla öfriga göromål afskild embetsman, ej åt någon annan borde förtros, än åt den, hvilken, antingen förut ledig eller nöjd att afstå en innehafvande syssla, kunde lill Riddarhusets tjenst sig helt och hållet uppoffra”, hvarefter Directioncn till Ridd.Secret. utnämnde K. Secret.
Carl Bungenerona: alt någon förändring i detta villkor icke stadgades, då Kammarherren Axel Gabriel Silfverstolpe år 1795 befordrades till Bungencronas efterträdare: att då Ridd.Direct., efter Kammarherren Silfverstolpes år 1810 timade död, till Ridd.Secret. utvalde d. v. Prot.secret. O. J. Lagerheim, Direclionen, jemte det valet öfverlemnades till R. o. Ad:s pröfning, tillika hemställde, att Ståndet måtte besluta, det Ridd.Secret.sysslan icke finge med någon publik tjenst förenas — en hemställan, hvartill Ridd.Utsk. vid 1817—1818 årens riksdag tillstyrkte bifall, men som då af R. o. Ad.afslogs; samt slut ligen att stadgandet om förbud för Ridd.Secret. att innehafva annat publikt embete, redan vid påföljde 1823 års riksdag, uppå derom väckt motion, upplifvades och vid 1828—1829 årens riksdag ytterligare bekräftades; och har fråga om förändring häraf sedermera icke förr än nu uppstått.
Undertecknad yttrade i sin egenskap af föredragande, alt då det stadgande, om hvars upphäfvande fråga nu blifvit väckt, under den tid det varit beståndande, icke medfört något slags olägenhet för Riddarhusets tjenst, utan fast hellre både Ridd.Direct. och H. R. o.
Ad. baft alla anledmr till belåtenhet och lilllfrcds - Den 18 September.
341 slällelse bflde med den sednast afgångne och förut varande Ridd.- Secret., hvilka med denna sin tjenst icke förenat något Statens embete, samt i öfrigt den allmänna grundsats vore af R.
St. vid flera tillfällen uttalad, och äfven af K. M., i dess vid denna riksdag afgifna propos. om statsverkets tillstånd och behof, till riktigheten erkänd, att nemi., så vidt möjligt vore, flera tjensler eller embeten icke borde hos en person förenas, undertecknad, för sin del, ansåg eli undantag frän denna grundsats, hvad beträffade en sä i flera hänseenden maktpåliggande befattning som Ridd.SecreUs, icke böra af R. o. Ad. stadgas, för så vidt
Ståndets enskilda cassa medgåfve att, pä sätt förhållandet för närvar, visar sig, aflöna Ilidd.Secret. på det sätt, att fullt skickliga personer kunde för tjenstcn erhållas, af hvilka skäl undertecknad afstyrkte, att Ridd.- Direct. mätte Frih.
Tulls motion understödja.
Ridd.Direct:s flesta
Hrr ledamöter:
Hr Ofverstelieutenanten Tornerhjelm, Hr Assessoren Cederstråle, Hr Cancellirådet Ulfsparre, Hr Kammarherren Frih.
Boye samt Hr Cabinettskammarherren Frill.
Koskull instämde i den af föredraganden yttrade åsigt; och som i öfrigt det, sedan längre tid tillbaka och innan ännu det ifrågavar. förbudet infördes i Itidd.Direchs instrnction, ansetts tillbörligt, att R. o.
Ad:s Secreterare icke borde i fullgörandet af sina tjensleäligganden kunna förhindras af något Statens embete, hvarföre ock R. o.
Ad:s särskilda tillåtelse i detta hänseende vid 1817—1818 års riksdag befans nödigt för den dä utnämnde Ridd.Secret.
Lagerheim, samt den af en och annan yttrade farhågan, att Ridd.Sedet. skulle under liden mellan riksdagarne, så vida han icke derjemte innehade ett Statens embete, sakna tillräcklig sysselsättning och tillfälle alt underhålla och förkofra sin skicklighet, icke i någon måtto kunde anses vara af erfarenheten bekräftad, utan tverlom inträffa kunde, att detta embete antingen genom dermed förenade särdeles trägna göromål eller i följd af dessas beskaffenhet, snarare förhindra honom från den åsyftade fördelen, hvarförutan Ridd.- Secret., då tiden sådant medgifver, äger tillfälle till en både angenäm och särdeles för hans tjenstgöring ganska passande och äfven gagnande verksamhet mellan riksdagarne genom studium och ordnande af de historiska skatter, hvilka i Ridd.archivet förvaras; så och då den tjensteman, som för närvar., såsom
Directionen äger anledn. förmoda till R. o.
Ad:s fullkomliga nöje, förrättar Ridd.- Secret.sysslan, vid sin ansökning till tjensten icke fästat något villkor om ändring i nu gällande stadgande; funno
Directionens bemälde
Hrr ledamöter för sin del någon förändring deraf icke vara af behofvet påkallad, och ansågo sig fördenskull böra afstyrka bifall till den af Hr Frih.
Toll väckta ofvanberörde motion.
Hr Kammarherren Frih.
Boye åberopade derjemte sitt till R. o. Ad-.s prot. d. 17 sisth Aug. e. m. afgifna, remissen bifogade yttrande.
Hr Banco-commissarien Brakel var af skiljaktig mening och anförde:
Erkännande värdet af det jag nu hört yttras för ifrågavar. stadgandes bibehållande, finner jag inig dock deraf icke så fullt 342 Den 18 September. öfvertygad, att jag kan frångå min, vid ett föregrde tillfälle, ehuru icke till prot., hyste önskan, att det måtte försvinna.
Jag vill försöka att, så godt jag kan, endast betrakta förevar, öfverläggningsämne ur allmän synpunkt, utan åberopande af exempel, vare sig från det förflutna eller närvar., och då förmår jag icke tänka mig en person, som kan komma i fråga till Ilidd.Sccret.sysslans erhållande, utan denna mognad i omdöme, som inser hvad hans egen frid tillhörer och just derigenom väl minnes den gamla regeln att ”ho som häfver en tjenst han akte derpå.”
Månne icke den närvar, tiden i allmänhet reglementerar alldeles för mycket, och derigenom för de verkställande understundom tillskapas svårigheter, utan motsvarande gagn?
Att sådane för Ridd.Secret.- sysslans värdiga tillsättande efter stadgandets uppkomst hittills icke inträffat, tror jag ej höra till frågan i sin egentlighet efter mitt sätt att se.
Det torde kunna antagas såsom utrönt, att Ridd.- Secret.tjensten sysselsätter emellan riksdagarna icke fullt sin man.
Hvartill tjenar det att reglementera för innehafvarens användande af den tid han från tjenstens bestridande har öfrig?
Om det sker på en för denna icke hinderlig tjenst med lön på stat, eller, hvilket icke lärer kunna honom förvägras, på befattningar eller uppdrag med arfvoden eller honorarier på stat, så synes det mig i det närmaste komma på ett ut.
Fruktar man för honom inflytelser från annan innehafvande tjenst, livi fruktar man då icke samma inflytelser från det möjliga begäret att förvärfva eller bibehålla nyssnämnde befattning eller uppdrag?
Månne icke det oberoende man hos honom söker står säkrast att finna i hans personlighet?
Jag tror det för min del och tillstyrker alltså, att, om stadgandet nödvändigt skall bibehållas, deruti åtminstone måtte få inflyta en modification, som lemnar något rum för pröfning.
Och skulle utdrag af prot. härom till Ii.
Ridd.Utsk. expedieras.
Ex protocollo, IV. F. Dalman.
Uti bifogade mern. af d. 20 sisth Juli, hvilket jemlikt 16 § i den för Ridd.Direct. utfärdade instruction, bör genom Ridd Utsk. till II. o. Ad. insändas, har Directionen anmält, att sedan Ridd.- Secret. m. m.
Fredrik Otto Silfverstolpe, af den anledn., att han d. 18 sisth Maj blifvit af K. M. i nåder kallad till ledamot af Dess Statsråd, under d. 21 i samma månad begärt och erhållit afsked ifrån Ridd.Secret.sysslan, och Ridd.Direct., till följd af 13 § i dess instruction, låtit i Statstidningen kungöra ledigheten; så hade före ansökningstidens slut d. 20 sisth Juli endast en sökande till llidd.Secret.-sysslan sig anmält, nemi. adjungerade ledamoten i K. M:s och Rikets KammarcolL, Notarien derstädes Philosophie Magistern Johan Albert Munck, och hade Directionen, enär II. R. o. Ad. nu vore till riksdag församladt, och således i tillfälle, att omedelbart förordna om Ridd.Secret.-syssIans återbesättande, ansett någon annan åtgärd icke tillkomma Directionen, än att, med öfverlemnande af Notarien Muncks ansökningshandlingar, hos Oen 18 September. 343 H. R. o.
Ad. ofvannämnde förhållande anmäla, hvarvid Direetionen, med afseende dels å Notarien Mnncks tjenstgöring såsom protocollsförande hos R. o. Ad. under de tvenne föreg:de riksdagarne, dels å hans, under den tid från d. 10 sisth Juni, han efter