Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda hafva vid nämnda korps under en icke lång tidsperiod ej mindre än tre stora uniformsförändringar blifvit påbjudne; först hade truppen mörkblå kolletter, sedermera fick den hvita vapenrockar, och nu sednast har åter en ny blå uniform blifvit införd.
Tätare uniforms-förändringar, än hvad hittills varit fallet, torde således icke Ben 16 Mars. 385 icke vara att befara, Unilorms-förändringar äro af 2 slag. nyttiga och onyttiga.
Till hvilketdera vapenrocks-lörändringarne höra, leinnar jag derhän; (ill de nyttiga deremot räknar jag de hvarigenom utredning och beväpning fiirbältras.
Under nuv:de förhållanden äro just dessa de svåraste att åstadkomma, så t. ex. ehuru sadelmunderingen allmänt erkännes vara föråldrad, torde dock många, många år åtgå innan den kan kasseras.
Detta kunde dock med lätthet genast verkställas, om den föreslagna lörändringen vidtoges.
Björnstjrena i sitt första anförande erkände, att han till viss grad delade min farhåga, att den nu föreslagna skrifvelsen till K.
M:t ej skulle komma att leda till något resultat, behölver jag icke ytterligare påpeka de svårigheter, hvarmed förslagets genomförande skulle vara förenadt, synnerligast om en del af rusthå11arne derpå inginge, en annan del deremot icke.
Jag skulle i detta hänseende eljest velat påpeka, att då GeneralmÖnstringsinstruktionen löreskrifver, att, derest mer än halfva antalet persedlar är i kassabelt skick, hela munderingen skall kasseras, mycket trassel kan uppstå, då en del af underhållet bestrides af Kronan och en del af rusthållarne.
Jag har egentligen begärt ordet lör att påpeka det enligt min uppfattning oriktiga uti det hufvudargument, Gr.
Björnstjerna för bifall till förslaget anfört, det nemligen att det skulle vara inkonseqvent, om B.
St:r, då de vid fyra föregående tillfällen ingått till K.
M:t med skrifvelser i nu ifrågav:de rigtning, icke äfven nu skulle vidtaga enahanda åtgärd.
Mig förefaller, att när de gjorda försöken fyra gånger strandat emot rusthållarnes enhälliga motstånd, — och detta icke, såsom Gr.
Björnstjerna velat antyda, på grund derutaf att vil koren varit otillfredsställande, enär åtminstone en gång till rusthållarne hemställdes att sjelfva uppgifva under hvilka vilkor de på en uppgörelse skulle vilja ingå — detta vore ett talande skäl för att icke ånyo framkalla en fruktlös behandling att ingå på förändringen.
Jag vet väl, att det är vanligt, att när man på lättaste sättet vill komma ifrån en sak, så ingår man till K.
M:t med en skrifvelse derom; men jag tror icke, att det är öfverensstämmande med R.
St:rs värdighet att göra framställning om åtgärders vidtagande, när R.
St:r icke äro ölvertygade om dessa åtgärders lämplighet eller möjliga framgång.
Jag vill endast besvara, hvad Gr.
Björnstjerna anförde med afseende å förslagets sista punkt.
Der står tydligen: »att K.
M:t täcktes vidtaga erforderliga åtgärder för förslagets sättande i verket vid de regementen eller korpser, der flertalet rusthållare må förklara sig villiga att derpå ingå.»
Häruti kan jag icke rinna någon annan mening, än att R.
M:t måtte sätta förslaget i verket, när större delen af rusthållarne förklarat sig vilja derpå ingå; och det är H. III. 25 386 Den 16 Mars. detta, jag finner stridande mot de kontrakter, som äro mellan Kronan och rusthållarne upprättade.
Jag yrkar fortfarande alsing å denna punkt.
Hr Mannerskantz, Adolf Fredrik: Gr.
Björnstjerna har sagt, att den föreslagna förändringen endast behöfver tillämpas med afseende å en del af rusthållarne, lör den händelse nemi. att de öfriga ej vilja derpå ingå.
Detta skulle i praktiskt afseende vara förenadt med många svårigheter.
Att öfvertaga beklädnad m. m. på passevolans, torde också svårligen låta sig göra.
Ej saknande all erfarenhet, dels från tjengöring vid indelt kavalleri, dels såsom rusthållare, tror jag att förslaget i intet afseende är önskligt, utan få derför begära propos. om afslag på Utsk:ts förev:de framställning.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utskds ifrågåv:de tillstyrkande, och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, lörst propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Utsk:ts hemställanden å sid. 7. Biföllos.
Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk;ts d. 24 sisth Februari och 3 dennes bordlagda Betänk.
N:o 2, i ani. af väckta motioner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar. B. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 11 e. m.
Den 17 Mars f. m. 3 87 Lördagen de» 17 Mars 1866.
Justerades 4 prot.-utdrag för den 16 dennes samt protok:t för den 28 sistl.
Föredrogs ånyo oell företogs punktvis till afgörande Allm. Bev.- o.
Ekon.-Utsk:ts den 24 sistl.
Februari oell 3 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 56, i ani. af väckta motioner angille undervisningen i elementarläroverken oell dermed sammanhängande ämnen. lista punkten.
Det ifrå gav:de förslaget anser jag ej bade bort, så belt oell hållet, som af Utsk:t skett, afstyrkas.
För så vidt som det omfattar elementarläroverkets båda nedersta klassers förflyttning till folkskolan, är jag ej heller vän af detsamma; men en öfverflyttning af den fausta klassen tror jag kunna ske utan de af Utsk:t framhållna olägenheter och till icke ringa fördel för både elementarläroverket och folkskolan.
De af Utsk:t emot förslaget anförda skäl kunna innefattas i följande tvenne: för det första, att för elementarundervisningen, äfven i första klassen, erfordras större pedagogisk erfarenhet och grundligare kunskaper, särskildt i de olika språken och deras förhållande till hvarandra, än folkskoleläraren vanligen besitter och för sin närv:de uppgift behöfver besitta; för det andra, att en dylik förändring i skolväsendet skulle medföra så betydliga ekonomiska uppoffringar, att dessa på intet sätt skulle af de derigenom vurma fördelarne motsvaras.
Hvad då det förstnämnda skälet beträffar, så ligger det för öppen dag, att hindret ej kan bestå i måttet af de kunskaper, hvilka inom folkskolan meddelas.
Ty orri man undantager tyska språket, är det obestridligen rigtigt, hvad motionären i sin reservation anför, nemi. att det för elementarläroverkets första klass bestämda kunskapsmått i intet ämne kan i fulländning jemföras ens med en medelmåttig folkskolas genomgångna lärokurs.
Hvad tyskan åter angår, så torde detta undervisningsämne icke blott utan skada, utan t. o. m. till gagn kunna uppskjutas till clemen - 388 ilen 17 Mars f. ro. tarläroverkets nuvarande andra klass, enär det är lör gossen väl behöfligt att, innan lian börjar sysselsätta sig med ett främmande språk, erhålla någon fasthet i modersmålets rigtiga behandling, lör att icke det främmande språkets närbeslägtade, men dock skiljaktiga uttryckssätt skola alltför tidigt berriägtiga sig hans öra, och ett egendomligt svenskt uttryck derigenom komma att, utan att han sjelf märker det, esomoftast utbytas mot ett svenskan närliggande, men dock osvenskt.
Någon öfveransträngning bör ej heller komma att genom tyskans uppskjutande till nuvarande andra klassen förorsakas, då intet annat nytt språk i denna klass kommer till; tvärtom är det för undvikande af öfveransträngning af högsta vigt, att allt mer själsansträngande arbete uppskjutes, till dess de fysiska krafterna vunnit någon större utveckling och härdighet.
Uppskjutes tyskan sålunda, förfaller äfven den invändningen, att kurserna i första klassen vid elementarläroverket, i motsats mot folkskolans kurser, innefatta början till en relativ afslutning.
Kan nu hindret fiir folkskolans ölvertagande af elementarläroverkets lägsta klass ej ligga i måttet af de kunskaper, som inom hvardera meddelas, så mäste det bestå i det skiljaktiga sätt, hvarpå undervisningen bör på ena och andra stället bedrifvas.
Utsk:t lägger sjelft den Imfvudsakliga vigten härpå.
»Medan folkskolans uppgift består uti att åt alla dem, hvilkas framtida yrken icke hafva för sin egen skull behof af högre bokliga studier, bibringa undervisning i sådant, som numera likväl för hvarje samhällsmedlem är nödvändigt att känna, och alltså omfattningen af undervisningen i folkskolan utgör ett helt för sig, är detta sednare deremot långt ifrån fallet med elementarläroverkets lägsta klasser, hvilka mer hafva till ändamål att dana de ungas förstånd till mottaglighet för den bildning, som framdeles skall bibringas, och tillika lägga grunden till de kunskaper, hvilkas inhemtande skall i de högre klasserna efter en gifven plan fullföljas» — så heter det i ett Betänk, af sisth riksdags Ekonomi-Utsk., och häri har det närv:de Ekonomi-Utsk:t funnit sig föranlåtet instämma.
Jag billigar villigt denna uppfattning af folkskolans och elementarläroverkets olika bestämmelse; men jag kan ingalunda erkänna rigtigheten af den slutsats, Utsk:t häraf dragit, nemi. att det sätt, hvarpå undervisningen i samma ämnen och samma kurser bör på hvardera stället bedrifvas, måste vara väsendtligt olika.
Böra icke dessa elementer på båda hållen meddelas på ett efter gossens outvecklade ståndpunkt alpassadt, enkelt och åskådligt sätt, utan alla öfver hans uppfattning liggande tillsatser?
Ar detta icke enda sättet, hvarpå såväl folkundervisningen, som elementarundervisningen förmår fylla, en hvar sitt särskilta ändamål?
Om gossen i folkskolan inhemlat dessa elementer så, att han, derest hans bokliga uppfostran stannar dervid, kan för sin framtid deraf hafva verklig nytta, skall han helt visst äfven kunna, under andra förhållanden, med framgång begagna dessa samma kunskaper såsom grund lur fortsatta studier.
Icke gifves det vä! något medel förutom
Den 17 Mars f. m. undervisningsämnenas klara och grundliga behandling, hvarigenom de ungas förstånd i elementarläroverkets lägsta klass odlas till mottaglighet för den bildning, som skall dem framdeles bibringas?
Och att undervisningen så bedrifves, att förståndsutveckling på samma gång som nyttiga insigter genom densamma vinnes, icke är väl detta mindre vigtigt inom folkskolan, än inom elementarskolan, i ett land sådant som Sverige, der ledningen af Statens högsta och vigtigaste angelägenheter numera, såsom fordom, i längesedan framfarna ärofulla tidehvarf, till så väsendtlig del hvilar i allmogens band?
Folkskolestadgan synes äfven sålunda fatta folkundervisningens uppgift, då det i densamma heter, »att öfuingarne i skolan hufvudsakligen afse utvecklingen af lärjungarnes själsförmögenheter.»
Skulle likväl, i strid mot hvad jag nu sökt visa, första klassens lärokurs ej kunna utan skada förläggas utom elementarskolan, hur är det då möjligt, att det, som nu för inträde i elementarläroverket erfordras, kan utan menligt inflytande på flen framtida undervisningen utom detsamma inhemtas?
Huru skall addition, subtraktion och multiplikationstabellen kunna utan men utom elementarskolan inhemtas, men multiplikation och division endast inom densamma?
Huru skall Luthers lilla kateclies och en mindre del af bibliska historien kunna läras utom elementarläroverket, men det första hufvudstycke! af Lindbloms kateches och en något större del af bibliska historien endast inom detsamma?
Hvarföre skiljegränsen skall ligga just der den nu ligger, erkänner jag mig oförmögen att fatta.
Rörande den grundliga språkkunskap, hvilken Utsk:t ansett för ett tillfredsställande meddelande af första klassens lärokurs erfoderlig, så finnas allt för talrika fakta, som strida deremot, lör att jag skulle kunna anse Högh Utsk:ts auktoritet förmå motväga dem alla.
I Finspongs bruks-skola, för att nämna ett exempel bland många, har jag hört skolbarnen, undervisade af skiljda lärare och lärarinnor, samtligen utan den af Utsk:t såsom oundgänglig betraktade språkkunskap, göra reda för pensa, vida öfverstigande första klassens, på ett sätt, som i intet hänseende förlorar på jemförelsen med de vid elementarläroverken terminligen skeende uppvisningar af de lägre klassernas kunskapers och förståndsutveckling.
Icke kan väl något väsendtligt företräde eller ens någon betydande skiljaktighet grundas på några grammatiska termer, hvilka kunna vara nyttiga att lära känna för den, som kommer att fortsätta sina studier, men ej behöfliga för den, som stannar på den af folkskolan meddelade bildningsgrad.
Utsk:t tyckes sjelft erkänna, att någon principiel olikhet mellan undervisningen i folkskolan och elementarläroverkets lägsta klasser ej förefinnes, då det i slutet af Utsk:ts Utlåt, heter, att »Utsk:t ej vill hafva påstått, att det, som blifvit af detsamma mot den föreslagna öfverflvttningen anfördt, fortfarande skall ega giltighet.»
Sålunda tror jag mig hafva ådagalagt, att hvarken i måttet eller sättet för folkskole- och elementar-undervisningen ligger 390 Den 17 Mars f. m. något hinder lör förläggandet af elementarskolans lägsta klass till folkskolan, och att inga andra egenskaper för fyllandet af elementarlärarens plats i första klassen kräfvas, än sorn för folkskoleläraren för uppfyllandet af nu gällande folkskolestadga är af nöden.
Huruvida dessa egenskaper verkligen nu äfven i allmänhet hos folkskoleläraren finnas; om. med andra ord, vår folkskolestadga verkligen för närvule uppfylles —- det är en annan sak.
.lag är af den öfvertygelse!), att detta på många, ja! kanske de Hesta ställen icke är fallet; men då hör ju denna brist fyllas för folkskolans egen skull, och de uppoffringar, hvilka för dess fyllande erfordras, skulle ju sålunda ej blifva en följd af den föreslagna öfverflyttningen, utan utgöra endast vilkoret för att folkskolan sjelf skulle faktiskt blilva hvad hon, enligt gällande lag, borde vara.
Nu torde någon invända, att man då bör vänta med den föreslagna förändringen, tills folkskolan kommit i ett skick, sorn ger säkerhet lör, att hon skall lemna fullgod ersättning för den från elementarläroverket borttagna första klassen.
Det kan så tyckas vid ett hastigt påseende; men skulle man handla efter den grundsatsen, så fruktar jag, att både denna och hvarje annan nyttig reform skulle fördröjas i oändlighet.
Ty så snart det blefve frågan om att höja folkskolan till en sådan ståndpunkt, skulle man svara, att detta ej vore för dess närvule uppgift behöfligt, och, då det ifrågasattes att till folkskolan öfverflytta första klassen, skulle genmälas, att man måste vänta, tills folkskolan visade sig ett sådant uppdrag fullt vuxen.
Nej! vill man hinna ett mål, går det ej an att förklara hvarje steg mot detsamma för brådstörtad!, hvilket skulle till en början medföra en eller annan praktisk svårighet, om man blott är viss på, att målet sjelft är godt och önskvärd!.
De fördelar, som af öfverflyttningen skulle följa, blefve betydliga både för elementarskolan och folkskolan.
Den förra skulle vinna en stor mängd lärarekrafter, som kunde användas på ett för undervisningen vida gagneligare sätt, än till meddelande af kunskaper, hvilka skulle kunna likaväl annorstädes, hemma eller i folkskolan, inhemtas.
Icke är jag af samma tanke, som motionären, om de sålunda besparade lärarekrafternas lämpligaste användande; hur jag tänker mig, att de skulle komma elementarundervisningen till största gagn, derför får jag tillfälle att vid en annan punkt redogöra.
För folkskolan åter skulle härigenom den fördelen vinnas, att lion' ej längre kunde bibehållas i sitt nuvarande, mot hennes uppgift omofsvariga, skick, utan folkskolestadgan blifva, hvad den nu icke är, en verklighet.
Det land, der folkskolan står högst, är detsamma, der folkskolan och elementarläroverket stå hvarandra närmast: jag menar Skottland.
Härtill skulle kunna läggas flera andra fördelar, hvilka vore att förvänta af den föreslagna öfverflyttningen, såsom samhällsklassernas närmande till hvarandra, gossarnes qvarstannande i hemmet till 10:de, i stället för till 9:de året m. fl. Den 17 Mars f. m. 391 Skulle väl någon nu kunna med Utsk:t instämma deri, att uppotTringarne ej af fördelarne motsvaras?
Jag anser, att det lios oss numera knappast gifves något högre intresse, än folkbildningens höjande.
Fäderneslandet har inom kort ej vidare ett särskildt politiskt stånd, som har sig anförlrodt att intaga deh ledande platsen vid vården af folkets offentliga angelägenheter.
Om det nya samhällsskick, hvari fosterlandet inträdt, skall blifva till välsignelse eller icke, det beror i främsta rummet på folkskolan.
Ty från denna utgår flertalet af dem, hvilka hädanefter skola hafva att bestämma öfver Sveriges väl och ve.
I öfvertygelse!) om, att det förev:de förslaget, för så vidt som det afser första klassens öfverflyttande från elementarläroverket till folkskolan, skulle kunna förverkligas utan de af Utsk:t förmenade olägenheter och till väsendtlig fördel för såväl elementarläroverket, som i synnerhet folkskolan, får jag vördsamt tillstyrka den ifrågavule punktens återemitterande.
Till en början får jag an hålla, alt Hr Gr. o. Landtm, ville genom Riddarh.-Sekreteraren meddela R. o. Ad. hvilka beslut, de öfriga Stånden lättat i afseende å den nu föredragna punkten; efter hvilken upplysnings delgifvande det måtte mig tillåtas fortfara i mitt yttrande.
* I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att den förev:de punkten blifvit af de tre öfriga Riks-Stånden bifallen.
Vid det nu tillkännagifna förhållande, att de öfriga Riks-Stånden bifallit den ifrågav:de punkten, hemställer jag, om det kan vara skäl, att R. o. Ad. skiljer sig från Med-Ständens åsigter i detta hänseende; och detta hemställer jag så mycket mera, sorn Utsk:t synes mig hafva fullkomligen rätt, och nu i alla läll den af Hr von Schéele föreslagna återremiss icke kan leda tili något praktiskt resultat.
I)å emellertid
Hr von Schéele särdeles utförligt redogjort lör sin uppfattning af denna fråga, må det tillåtas mig att, ehuru icke lika utförligt, försöka besvara åtminstone några af bans anmärkningar.
Orsakerna, hvarföre Utsk:t har ansett sig böra afstyrka de i delta ämne väckta motioner, hafva hufvudsakligen varit, dels att man ansett sig ej böra förrycka skillnadsgränsen mellan folkskolan och elementarläroverket, då den enas ändamål är att såsom ett afslutadt belt bibringa allmogens barn det kunskapsmått, som för deni anses tjenligt, och det andras att lägga första grundvalen för den bildningsgrad, sorn erfordras för deltagelse i det offentliga lifvet; dels ock, att verkställandet af motionärernas förslag skulle möta nästan oöfvervinnerliga praktiska svårigheter i anseende till den förmodade bristen på lärarekrafter, men i synnerhet till den betydligen ökade aflöningskostnad, hvartill, såsom lätteligen befinnes, en sådan utsträckning af fordringarne på en folkskolelärares kunskapsmått skulle ovilkorligen leda.
Bonde-St., som väl måste antagas såsom målsmän för allmogens 392 Den 17 Mars f. ni. önskningar i en sak, sorn närmast rörer allmogens uppfostran och kostnaderna för dess bestridande, liar med stor röstölvervigt biträdt Utslcts afstyrkande; älven var förhållandet så inom Utsk:t.
Då de ofvan antydda skäl för afslag äro, så vidt jag kan finna, fullt berättigade, anhåller jac att R. o. Ad. ville godkänna Utsk:ts hemställan i denna punkt, hvarmedelst motionerne lemnäs utan vidare afseende.
Ehuru, på sätt den siste talaren anfört, denna punkt redan blifvit al tre Stånd bifallen, och R. o.
Ad:s beslut således icke på It.
St:rs kommer att utöfva något inflytande, synas mig likväl de af den förste värde talaren med så mycken skicklighet framställda anmärkningar förtjena att närmare skärskådas och besvaras.
Till en början får jag förklara, att ingen kan mera varmt än jag nitälska för folkbildningen, hvilken bör utgöra det lörsta, kanske det allra lörsta föremålet för lagstiftningens uppmärksamhet, och alt således allt, som kan göras för upplyftande af folkskolan, enl. min åsigt förtjenar behjertande.
Huruvida åter det af molionärerne i detta ämne framställda förslag, hvilket Hr voll Schéele understödt, bör under nuvarande förhållanden antagas, blir en annan fråga; Hr von Schéele har sjelf citerat Ekon.-Utsk:ts ord, att ändamålet med Elem.-läroverkets lägsta klasser är »att dana de ungas förstånd till mottaglighet för den bildning, som framdel's skall bibringas», meri han anförde icke fortsättningen, eller alt »till denna del al undervisning erfordras hos läraren lika mycken pedagogisk erfarenhet och lika mycken urskiljning, sorn grundliga kunskaper, särskildt i de olika språken oell deras förhållande till hvarandra »
Såsom inspektor för ett större elementarläroverk har jas kommit till kännedom om svårigheten att under nuvarande förhållanden förse läroverken med erforderligt antal lärare, utrustade med sådana kunskaper, sorn här påpekats.
Under de sista tio åren hafva dels många nya läroverk inrättats, dels många gamla utvidgats, och detta har vållat brist på lärare.
En annan orsak till detta förhållande är lärarnes otillräcklighet; visserligen hafva de ökats högst betydligt, men anspråken äro ännu ej fullt uppfyllda, och skulle de äfven fyllas, lunnes, som jag nyss nämnt, ej tillräckligt antal kompetente lärareämnen.
Under sådane förhållanden är det alldeles omöjligt att förse våra 3,391 folkskolor med lärare, som besitta de grundliga kunskaper och den pedagogiska bildning, hvilka erfordras för att kunna dana de ungas förstånd till mottaglighet för den bildning, som framdeles skall dem meddelas.
Det är visserligen en vacker tanke, alt den första undervisningen skall vara gemensam lör alla samhällsklasser, men äfven, om det vore tänkbart att undervisningen kunde ordnas på samma sätt för barn, hvars studier sluta vid 8 ä 10 års ålder, och för dem, som skola fortsätta studierna under hela lifvet, skulle denna tanke icke nu kunna realiseras af brist på både medel och lä rarekrafter.
Då det ej ens finnes tillräckligt antal kompetente
Dea 17 Mars f. m. 393 lärare lör våra elementarläroverk, måste vi således afstå från all tanka att nu på en gång förse äfven våra 3,301 folkskolor med lärare af den bildningsgrad, sorn, genom den af motionärerne föreslagna klass-öfverflyttning, göres erforderlig.
Jag vill ingalunda påstå, att det skall råda någon princi piel olikhet i undervisningen vid Folkskolan och vid Elem.- läroverkets båda lägsta klasser.
Någon skillnad måste dock ega rum, ty det sätt, hvarpå undervisningen skall bedrifvas, kan ej gerna vara detsamma för harn, som afbryta sina studier vid 10 års ålder, och der således ett visst mått af kunskaper skall bibringas, som för barn, hvilka skola fortsätta studierna hela lifvet och der således elementar-undervisningen egentligen bör rigtas på att skärpa tankekraften till mottaglighet för högre bildning.
Gjorde man den första undervisningen allmän och ge mensarn lör alla samhällsklasser, skulle man möjligen derigenom åstadkomma ett sådant nivelleringssystem, att den högre bildningen komme att eftersättas, och detta vore en stor olycka, ty — jag hoppas att man icke måtte uppfatta denna min åsigt såsom ett bevis på ringaktning för folkskolan — i ett väl ord nadt samhälle är det lika vigtigt, att den högre bildningen rätt grundlägges och rätt utbildas, som att allmänbildningen sprides till alla samhällsklasser.
Det är visserligen sannt, att, såsom Hr von Schéele uppgifvit, i folkskolan finnes många lärjungar, hvilka på ett utmärkt sätt göra reda för sina pensa, oell hvilkas svar tillkännagifva lika mycken öfning af tankekraften, sorn hos någon lärjunge vid elementar-läroverket, men man får icke döma efter undantag, man måste inrätta skolan efter det all männa förhållandet.
Hvad åter angår frågan om det kunskapsmått, som f. n. meddelas i elem.-läroverkets första klass, och Hr von Schéeles åsigt att undervisningen i tyska språket utan olägenhet kan uppskjutas till andra klassen, vill jag endast erinra derom, att många skicklige skollärare anse, att den första grammatikaliska undervisningen bör bibringas i ett annat språk, än modersmålet, och att tyska språket i detta afseende är särdeles lämpligt i anseende till sin strängt utbildade grammatik.
Jag tror emellertid, att denna fråga ännu icke är utagerad, men jag bar upptagit den derföre att, skulle det visa sig att undervisningen i tyska språket bör börja redan i första klassen, utgör detta ett oöfverstigligt hinder mot sammanslående af folkskolan och elem.- läroverkets lägsta klasser; och jag vill icke bifalla en organisation, sorn skulle utesluta möjligheten att redan från början inrätta studierna vid elem.-läroverket, sådane de böra vara.