Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej undgå fä sta R. o. Ad:s uppmärksamhet på det betänkliga förhållande, som i denna § omnämnes, att en tjensteman under mänga år kunnat uraktlåta alt afgifva den redogörelse honom åligger och likväl fortfara i ulöfningen af sin befattning.
Det synes af betänk.
, alt så lärer passerat under 6 å 7
Ars förlopp, hvarvid tillika yppar sig, att om vederbör, iakttagit sitt åliggande mot denne tjensteman, så hade sannolikt omständigheter inträffat, hvilkas utredning icke kommit till SlatsUtsk:s kunskap, meu som likväl torde höra på detta sätt belysas. Jag har derföre inom Ulsk. varit af samma mening som majoriteten; någon reservation medföljer icke eller, och jag tillstyrker bifall till Ulsk:s förslag.
Ehuru betänkligt än det förhållande må vara, som den siste talaren omnämnt, så kan sådant likväl ej öfvertyga mig om behöfligheten af en skrifvelse till Konungen i della hänseende.
Det lider intet tvifvel, att den person, som kommer att handlägga sjelfva balancemålet, sin pligt likmätigt, icke lärer underlåta att yrka allt lagligt ansvar, sorn kan påstås mot den eller dem, hvilkas åliggande det varit alt hafva tillsyn öfver den ifrågavar. felaktige tjenstemannen; dermed behöfva Sländerne i sanning icke sig befatta.
Skulle så ej ske, då, men ej förr, torde vara lid att till Konungen ingå med en skrifvelse, sådan som den nu i frågas lä 11 ii e. Hr Gripenstedt, Joh. Au g.: 19 § i instruetionen för R.
St:s Revisorer säger, att Revisorerne skola tillse om några åtgärder i afseende pä propriebalancer blifvit i laga ordning vidtagne, till bevakande af Statens rätt.
Deraf finnes tydligen, att Revisorerne varit pligt ige alt anmärka detta förhållande.
Hvad åter en sådan anmärkn. skulle tjena till, om ej Sländerne derå skulle fästa afseende, kan åtminstone icke jag förstå, och jag vet icke eller, att ett sådant fästadt afseende dervid kan eller bör leda lill något annat än hvad som blifvit föreslaget, d. v. s. en anmälan om förhållandet hos Konungen, under anhållan om den rättelse, som möjligen står alt vinna.
Då målet dessutom är af en särdeles anmärkningsvärd beskaffenhet, så skulle jag tro, att det minst nu vore skäl att göra undantag frän hvad som tydligen åsyftats med hela revisionsverkets tillkomst, hvarföre jag tillstyrker bifall till punkten, 4 II. ' 65 514 Den 27 November e. m.
Jag bestrider ingalunda Hrr Revisorers behörighet att omförmäla eli förhållande af den be* skaifenhet, som det ifrågavar.; men jag tror, lika med Hr Printzenskjöld, att det ieke ar skäl att Ständerne ingå till Konungen med den anhållan, som nu blifvit ifrågasatt.
Det är allom kändt, alt genom de öfverhopade göromål, sorn drabbat Fångvårdsstyrelsen och hennes underlydande, hafva hennes räkenskapers afslutande blifvit särdeles mycket fördröjdt.
Hvad särskildt angår den omnämnde person, Wallberg, så har Kammarrätten med honom vidtagit d en strängaste åtgärden, den nemi. att då lian ej genom vitén kunde förmås alt afgifva sin räkenskap, inmanades han i häkte, för att der fullgöra sitt bokslut.
Derunder dog han, om jag rätt minnes, hvadan med honom intet vidare är att uträtta. R. o. Ad. kan emedlertid vara fullt, öfvertygadt derom, att vederbör, i Kammarrätten icke lära underlåta, alt mot dem, som skolat coutrollera Wallberg och mot andra vederbör, göra Kronans rätt fullt ut gällande, ulan alla särskilda påminnelser till Konungen.
— Jag hemställer således, att denna punkt måtte afslås.
Frih. Ridderstolpe, Fredr.:
Då målet är under domstols handläggning, anser jag allt ingripande deruti för närvar, obehörigt, och påyrkar äfven alslag å ifrågavar. §.
Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar hr ett nytt verk, och borde sålunda icke redan vara behäftadt med ålderdoms-skröpligheter; men skulle sådaue det oaktadt börjat att der inrita sig, så skulle jag också tro, alt det vore hög tid att söka förekomma deras vidare kringgripande.
Dä emedlertid förhållandet tyckes vara sådant, enär räkenskaper fått i 6 år ligga oafslutade, utan anmärkning frän vederbör., och Kammarrättens åtgärd troligen icke kommer till Konungens kunskap, skulle jag för min del anse, att en skrifvelse i ämnet till Konungen vore ganska lämplig, och tillstyrker derföre bifall lill förslaget derom.
Palmstjerna, Carl Otto: Om R. o. Ad. skulle stanna i del beslut, att icke bifalla Ulsk:s förslag, så anhåller jag, att detsamma åtminstone icke måtte afslås, utan att R. o. Ad. ville i stället förklara, att, i sakens nuvar. skick, någon särskild åtgärd icke påkallas; ty att afslå § vore att förklara sill ogillande af den framställning, som Utsk. gjort, och dertill finnes icke något skäl.
En talare har ansett Fångvårdsstyrelsen, ehuru ung, behäftad med ålderdomskrämpor.
Denna styrelse har blifvit öfverhopad med göromål, i samma mån som Riket blifvit öfverhopadt med brottslingar.
Detta är utan tvifvel hufvudskälet till långsamheten, och då må man ursäkta en ny inrättning, som ännu icke kommit i vederbörligt skick.
Hvem som i detta fall är felaktig, det kommer undersökningen slutligen att visa.
Jag instämmer för öfrigt med Frih. Palm - Den 27 November e. m. 515 »tjerna, au man gerna må gifva åt sakens afgörande den lindrigare form, sorn han önskat och funnit lämplig.
Dä nu H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. först till bifall och sedan till afslag å 71 §, blefvo hegge dessa propositioner besvarade med starka nej, blandade med ja; hvarefter H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. ansåge den uti berörde § tillstyrkta und. skrifvelse, i anseende till nu för handen varande förhållanden, icke vara af behofvet påkallad.
Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han uppfattat R. o. Ad:s svar såsom bifall till den sednast framställda propos. 72 §.
Den regel, som gäller för Revisorerne i Kammarrätten, anser jag äfven böra gälla för R.
St:s Hrr Revisorer, den nemi. att icke inlåta sig i allmänna talesätt, hvarpå man kan svara i lika allmänna ordalag, utan de böra antingen tiga stilla eller anmärka bestämda summor, som antingen blifvit obehörigeu ulbetalte eller icke finnas vederbörligen vcrificerade.
Om Sländerne och deras ombud gå tillväga pä detta sätt, så kan något nyttigt uträttas med anmärkn:rne.
Men om man blott yttrar sig i allmänhet, görande sina betraktelser om hvad som vore mer eller mindre nyttigt, sä får man dylika betraktelser till svar och ingenting är dermed vunnet.
Jag önskar derföre, alt denna punkt måtte förfalla.
Jag kan icke instämma med den siste talaren, att denna punkt skulle förfalla.
Dä man ser, att utgiflerne för fångvården från 1835 till 1843 nära fördubblats, då densamma det förutnämnda året utgjorde 393,000 några hundrade r:dr, men det sednare året uppgick till något öfver 700,000 r:dr; så finner man lätt, alt den största omtanka är nödig alt förekomma dessa utgifters stegrande utöfver redan förut alldeles för stora och orimligt höga belopp.
När StatsUtsk. söker att granska orsakerna till dessa utgifters betydliga stigande, så kan Utsk. icke utreda på hvilka titlar utaf delta anslag, de största lillökuiugarne egentligen inträffat; om det varit pä underhållet af tångarne, eller på deras skjuts, på underhållskostnaden af byggnader, eller på fånghevakningen.
Sådant kan, som sagdl är, icke af räkeuskaperne utredas, åtminstone ej pä den tid StatsUtsk. kunnat deråt egna; och någon annan method än den nu varande mäste efter min tanka vidtagas, för alt ordna utgiftsväsendet i denna gren af administrationen.
Visserligen ser man, alt K. M. i ett eller annat afseende varit betänkt derpå, genom utfärdade författningar i afseende på fångars underhåll, hvarpå exempel finnas af år 1842; men dessa K. författningar hafva kommit till verkställighet pä endast högst få ställen.
Alt fästa Konungens nåd. uppmärksamhet på dessa förhållanden, tror jag vara ett Ständernes åliggande, enär R.
St. sett, att koslnaderne så betydligt 510 Ilen 27 No vern lier e. m. stigit från det ena året till det andra, oell på det sista i vida högre progression än under något af de föreg:de.
En ytterligare anledn. till den förmodan, att Konungen måhända ieke fästat sin nåd. uppmärksamhet vid delta förhållande till den grad, som varit önskligt, företer sig i den K. propos., der förslaget att beräkna fångvårdskostnadernc stannar vid en summa af 345,000 r:dr, understigande hvad fångvårdskostnaden redan år 1835 utgjorde.
Af dessa skäl och de många liera, som härtill kunde läggas, anser jag StatsUtsk:s förslag till und. skrifvelse, hvarigenom Sländerne ådagalägga deras bekymmer för Konungen i afseende på den vexande fångvårdskostnaden, vara, om ej af bchofvet påkallad, åtminstone föranledd af de omständigheter, hvaruti vi oss befinna.
Jag tillstyrker bifall till förslaget.
Till det mesta förekommen af den föreg:de talaren, vill jag hufvudsakligen förena mig med honom, och endast tillägga, ali om den sista utspisningsstalen för fångarne tages i närmare öfvervägande, torde troligen elt skäl deruti förefinnas till de ökade fångvärdskostnaderne.
Det är väl skäl att fångar födas, men derföre höra de ej gödas, och för min del anser jag denna hemställan ändamålsenlig och anhåller derföre om bifall till Utsk:s förslag.
Då jag med Frih.
Palmstjerna in stämmer i behofvet, att en anmälan sker rörde Sländernes bekymmer öfver de stigande fåugvårdskostnaderne, hade jag önskat, alt SlalsUtsk. med litet mera bestämdhet uttryckt sig i afseende på de föremål inom fångvården, som kunnat leda till besparing i dessa kostnader, såsom i fråga om beklädnaden och underhållet.
Det är ett factum, som vid 1841 års statsrevision upplystes, men som jag icke finner åberopadt i denna StatsUtsk:s framställning, att nemi. beklädnaden bär vid Stockholms correclionsinrällning var vida dyrare än på andra ställen i Riket och minst dyr i Norrköping.
Om man betänker, att för arreslanler, som lefva i elt correctionshus, det är alldeles onödigt alt hafva annan beklädnad, än af grofsta buldan, så att de dermed äro jernet beläckte, med tofflor af trä, icke skor, hvarigenom allt de äro lätt igenkäulige, i händelse af rymning, och kostnaden i möjligaste män obetydlig; så skulle jag tro ingen lärer bestrida, att omkoslnaderne i detta hänseende alltså skulle kunna nedsättas till hälften eller till en tredjedel emot det belopp, hvartill de nu uppgå, äfvensom hvad födan angår, att deruti besparingar borde kunna äga rum, dä det är rent af oskickligt att förbrytare förplägas bättre än soldaten och ali de få mer än nätt och jemnt hvad till lifsuppehälle! erfordras.
Nu är deremot denna skrifvelse i så generella termer a (Faliad, alt om Ständerne affärda densamma till Konungen, mäste Högstdensamme, genom infordrande från Fångvårdsstyrelsen af underrättelser i de olika detaljerne, skaffa sig anledn. att anbefalla uti hvilka grenar af denna administration besparingar egentligen böra ske, och då är skrifvelse!! af ingen nylla.
Om SlatsUtsk:s Den 27 November e. m. 517 ledamöter, som baft tillfälle att granska räkenskaperne oell jemföra (lern med i landsorten befintliga, t. ex. med de vid Norrköpings inrättning förda, der kostnaden var minst, så för underhåll som beklädnad, och ojemförligt mindre än i Slockholm, kunde närmare uppgifva på hvad sätt besparingar skulle kunna åstadkommas; då tror jag det blefve lämpligt att bifalla denna punkt.
Man har här yttrat den grundsats, att. fångar väl böra födas, men icke gödas: äfven jag är af samma tanka, och får derpå som bevis anföra, att då, vid tillfälle af en visitation i Westerås länshäkte, den anmärkn. till mig gjordes, att fångarnes madrasser voro väl hårda, förklarade jag, alt sä länge det af mig berodde, ämnade icke jag alt lägga hyende under lasten.
Men icke desto mindre får jag fråga, 0111 det kan kallas göda och icke föda, när t. ex. fängelse-arrcstanlcr hafva om dagen 5 sk. 2j öre, vatten- och brödarreslantcr 3 sk. 4 öre och transport-arreslanler 5 sk. 2| öre?
Hvad sjelfva ilen ifrägavar. punkten angår, sä anser jag, alt man borde säga hvaruti misshushållningen egentligen består, innan man finner sig befogad ali, besvära Konungen med den begäran, som här föreslås, och derföre anhåller jag om afslag.
En oproportionerligt stor tillvext af omkostnader för fångvården var det factum, som ådrog sig Revisorernes uppmärksamhet.
Det var då deras skyldighet, när något läns alt anmärka vid förvaltningen af dessa medel, att dervid fästa uppmärksamhet och meddela eget utlåt, i ämnet; sådant anbefaller dem instruetionen.
Revisorerne hafva fullgjort denna skyldighet och såsom ledande lill ordning och besparing framställt det förslag, att provianleringen skulle ske efter olika nummer, enligt de olika matordningarne för friska och sjuka fångar och för arrestanter.
Dä nu StatsUlsk. tog denna anmälan under öfvervägande och dervid fann, lika med Revisorerne, alt delta bekymmersamma förhållande förljente all möjlig uppmärksamhet, sä stannade Utsk. för sin del i det beslut, ali icke begära någon specificerad åtgärd af Regeringen, ulan valde i stället den generellare termen, att blott anmäla behofvet af rättelse, men att sältet borde ankomma pä Regeringen sjelf att bestämma, till följd af de noggrannare upplysningar hon lättare än StatsUlsk. kunde vinna.
Mig synes sorn denna StalsUtsk:s förändring i Revisorernes framställning förtjena!' allt bifall, ty det tillkommer hvarken Ständerne eller deras Utsk. att detaljera och reglementera, utan endast att angifva behofvet och principerna, öfverlemnande utförandet ät Styrelsen, ty detta är dess kall och dess ändamål.
Enligt min tanka, har Utsk. således i detta fall förfarit ganska rätt så väl i form som sak, och derföre yrkar jag bifall till förslaget.
I anledn. af den utaf Frih.
Ridderstolpe meddelade upplysning, får jag endast svara, alt det är ganska lyckligt, om i Westerås län funnits en entrepreoeur, sorn åtagit 518 Den 27 November e. m. sig att för det priset leverera de motvaror, som enligt deri fastställda spisorduingen skola fångarnc tillhandahållas.
Det är numera icke en viss penning om dagen, som fänge åtnjuter, ulau viss mat, till det pris, som på särskilda orter kan åstadkommas, och derföre hlir detta olika, på olika orter.
I sjelfva saken är jag fullkomligt af samma tanke med Hr Gripenstedt.
Hr Gripenstedt har yttrat sig linna det vara ganska rätt, att Sländerne ingenting detaljera, ulan tala i allmänhet, öfverlemnande ät Regeringen, som bättre förstår saken alt ingå i det omständliga.
Men det är just detta talande om grundsatser och andra vackra saker, som leder på afvägar, ty den som blir på sådant sätt tilltalad, kan svara på samma sätt, och man utbreder sig i den tomma rymden utan att komina till någon slutsats.
Låtom oss antaga, att Sländerne inginge till Konungen med den föreslagna skrifvelsen: hvad händer då?
Jo, Konungen infordrar deröfver yttrande af Fångvårdsstyrelsen; denna svarar måhända på följande sätt:
Sländerne hafva icke uppgifvit, hvaruti Fångstyrelsen försummat att iakttaga all nödig sparsamhet; hjertat svider i oss, då vi se de stora summor, sorn för Riket ärligen gå förlorade genom fångars värd och underhåll, vi tänka natt och dag på sättet att förminska dessa kostnader, men oaktadt alla våra ansträngningar, hafva vi ej kunnat upptänka något bättre sätt att gå till väga, än det vi hittills begagnat; hvilket vi till und. utlät, öfver Släudernes skrifvelse fä härigenom anmäla.
Hvad har nu Konungen af ett sådant svar förnummit?
Jag anser, att om Sländerne vilja hafva någon nytta af sina framställningar, så mäste de uppgifva bestämda förhållanden, som böra rättas och derpå fästa Konungens nåd. uppmärksamhet.
Då infordras vederbörandes utlåt, öfver sädane bestämda förhållanden, och då kommer man till någon upplysning och slutsats.
Om R. o. Ad. anser någon framställning i detta fall höra hos Konungen göras, och ingen skall hellre än jag se att sparsamhet med allmänna medel må äga rum för della bedröfliga ändamål, så önskar jag, att R. o. Ad. måtte åtminstone återremittera denna punkt, på det att StatsUtsk. må sättas i tillfälle att uppgifva någon bestämd händelse, eller omständighet, hvarpå uppmärksamhet hör fästas, ty delta skrifvande och talande i allmänhet tjenar till ingenting annat än tidsförlust.
I anledn. af hvad som blifvit anmärkt om kostnaderne för fångars underhåll och de särskilda utspisningsstater, som blifvit fastställde, så förhåller sig dermed så, att på en del ställen har det låtit sig verkställa, men på andra åter har det varit rent omöjligt, ty det fordrades 5 å 6 gånger mera, än den betalning, som erbjöds, nemi. öfver den summa, som nu är anslagen för fångar, och hvilken Frih.
Ridderstolpe uppgifvit, och hvarföre man ej eller kunnat gifva spis i de inskränktare länshäktena, der fäugarnes antal ej varit så stort.
Hvad åter sjelfva denna före - Den 27 November e. m. 519 slagna anmälan angår, hade jag visserligen önskat, alt den varit aflattad i andra ord; men att Ständerne för Konungen anmäla sina bekymmer för den i stort tillvexande kostnad, som uppstår för den mängd skälmar oell brottslingar, som måste bevakas och underhållas, och hvilka summor på ett gagneligare och nyttigare sätt kunde användas till Rikets båtnad och fromma, hvilket jag finnér vara en högst betänklig omständighet, samt att Ständerne begära ali möjlig undersökning, deruti kan jag ej inse någon otillbörlighet alls, ehuru, som sagdt är, ordalagen kunnat vara ställde på annat sätt, eller som Frih. Palmstjerna föreslog.
Jag medgifver visserligen, alt. om en sådan skrifvelse, som StatsUtsk. föreslagit, skulle till K.
M. afgå, och derefter remitteras till vederbörandes utlåt.
, det skulle kunna hända, på sätt Hr von Hartmansdorff förmodat, att ett ganska ringa eller intet resultat deraf skulle följa; men jag tror dock, att Konungen vidtoge helt andra utvägar, i händelse af en sådan skrifvelse och gåfve mera bestämda befallningar till vederbör.
Jag föreställer mig i öfrigt, att, lika olämpligt man synes anse det vara, att blott i allmänna ordalag yttra sina önskningar, lika olämpligt torde det å andra sidan vara att framställa de åtgärder, som i detta ämne af Konungen borde vidtagas.
Likväl vill jag ej vidare yttra mig härom, utan skall, under iakttagande af tystnad i della hänseende, endast tillkännagifva min öfvertygelse vara den, att om denna punkt återremitteras, kan ej, under ett öfverhopande riksdagsarbete och under det att man öuskar alt med största skydsamhel bringa ärendena till slut, StatsUtsk. få tid och tillfälle alt utreda alla de förhållanden man önskar, för all framställa sa kerna med den klarhet och redighet, som erfordras, för att kunna bedomina hvika slags utgifter kunde vara af beskaffenhet att utgöra föremål för hufvudsakiiga inskränkningar.
Jag anser det nemi. vara omöjligt att utan en längre tidsutdrägt kunna bestämma och classifieera utgifter så, alt man skulle kunna se huru mycket t. ex. transporten af ransakningsfångar kostat, emedan räkenskaperne icke äro så förde, alt man lätt och hastigt kan inhemta en sådan underrättelse.
Efter jag har ordet, torde jag fä fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att denna 72 § är af PresteSt. bifallen och har jag all anledn. förmoda, att den icke eller afslås af de öfrige Stånden, hvadan och då jag smickrar mig med, att större delen af R. o. Ad. i denna sak delar öfvertygelse med mig, jag vördsamt hemställer, om ej R. o. Ad. skulle finna skäl alt bifalla delta StatsUtsk:s förslag.
Ehvad denna punkt af Utsk:s utlåt, bifalles, afslås eller återremitteras, anser jag icke onyttigt, att här i få ord fästa uppmärksamheten på en omständighet hvarutinnan vi skilja oss från bruket i alla andra af mig bekanta länder.
Jag påminner mig intet land, af dem jag känner, der det är brukligt^ att på vagnar forsla fångar, åtmin - 520 Den 27 November e. m. stone förbrytare, — mer än Sverige.
I allmänhet sker denna forsling, i de länder der jag kunnat gifva akt på förhållandet, till fots under behörig bevakning, och skulle jag förmoda, att äfven i Sverige detta fångforslingssätt kunde begagnas.
I händelse af återremiss, anhåller jag att denna anmärkning måtte få till Utsk. medfölja. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., som härefter framställde propos. först till bifall, sedan till afslag och slutligen till återremiss af denna §, förklarade, efter det alla dessa propos:r blifvit med ja och nej besvarade, alt det varit honom omöjligt att bedomina, huruvida härvid ja eller nej varit öfvervägande, samt förnyade fördenskull sin först gjorde hemställan, om R. o. Ad. behagade bifalla 72 §.
Denna propos. bIcf nu besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej. 73 §.
Jag anser, att äfven i denna fråga hafva Revisorerne, och efter deni StatsUlsk. framställt en önskan att kunna inblanda sig i administrationens gång, dä det begäres att undfå del af en berättelse, som endast tillhör administrationen.
Jag vill ej uppehålla IL o.
Ad. med utveckling af några skäl, dä säkert en hvar af R. o. Ad:s ledamöter inser, att framställningen icke är grundad på verkliga förhålla lidet. R. o. Ad. afslog 73 §. 74 §.
Jag hemställer till Ståndet, huruvida det är lämpligt att R.
St. till Konungen ingå med en anhållan, sådan som den ifrågavar.
Den innebär sådane småsaker, hvarom inrättningen sjelf kan hos Konungen göra lind. anmälan, om henne så för godt synes.
Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff och afslyrker punkten.
74 § blef af R. o. Ad. afslagen. 75 §.
Bifölls. 70 §.
Hr Wes ters tr a nd, Pehr:
Af StatsUtsk:s tillstyrkande i denna punkt skulle man kunna sluta, att ingenting vore gjordt för saltpeternäringens uppkomst och förkofran i Riket.
Jag anhåller derföre att i korthet få framställa hvad som verkligen för denna näring blifvit vidgjordt.
Redan för mer än 30 år sedan inkallades ifrån Österbotten en i saltpeterberedning mycket - Den 27 November e. m. 521 ket kunnig- man, Capilainen Edman.
Han anställdes som Saltpelersjudcri-styresman i Stockholms och Upsala län.
För att tjena lill undervisningsanstalt ordnade lian en saltpelersjudningsinrättning pä egendomen Staby inom sistnämnde län, som inköptes för ett af saltpelér-fonden inéddeladt ränlefritt lån af 14,000 r:dr, hvilket ännu innehafves mot 5 proc. ränta af hemädle Capitaiues efterlefvande sou och efterträdare i t jenslen såsom Saltpetersjudcri-slyrcsman.
Denne Capitaine Edman utgaf, i lifstiden, en afhandling, innehållande underrättelse om sättet att bereda saltpeter, hvilken tryckies och utdelades i Riket på saltpeterlondens bekostnad.
Ar 1817 nedsattes en comité för all utröna det bästa och minst kostsamma sättet att producera saltpeter, och ibland denna comites ledamöter befunno sig veteuskapsmännen Berzelius och Schwartz, hvilka hade en obetydlig saltpctersauläggning på Kungsholmen, der Garnisonssjukhuset nu är beläget, och resultatet af deras undersökningar blef äfven allmänheten kungjordt.
Uti d. 17 Mars 1832 förn Vadi reglemente för Directionen öfver saltpelerärendena i Riket stadgades i 3 §, att de län, inom hvilka saitpeterproduetionen möjligen kunde bedrifvas, skulle indelas i särskilda districter, och i 4 §, alt i hvarje district tillsattes en directeur, hvars hufvudgöromål skulle vara att till största höjd och fullkomlighet uppdrifva sallpeternäringen inom districlel.
Till den ändan skulle han två gånger om äret, samt äfven oftare, om vederbörande Konungens Bef:h:de ansåg sådant nödigt, genomresa districtet, för alt tillse huru näringen bedrefs, gä districtets innevånare, som del önskade, tillhanda med råd och upplysningar m. m.
För några år sedan antogs f. d.
Apothekaren Plageinau att i norra länen undervisa allmogen om bästa sättet att bereda såväl saltpeter som pottaska, terpentin, harts, tjära, o. s. v. emot åtnjutande af arfvode.
Denne Plageman, som nu är anställd som Saltpetersjuderi-styresman inom det district, som omfattar Wester- och Norrbotten med Jemtland och Westernorrland, har nyligen utgifvit en afhandling om sättet att rena saltpeter, hvilken äfven blifvit tryckt på saltpeterlondens bekostnad och i alla landsorter utdelad.
Utsk. har likväl ansett, att den nedsättning i saitpeterproduetionen, som ägt rum, då den nemi. år 1835 utgjorde 33,001 L&, men år 1839 icke mer än 21,350 Lä>, snarare vore att tillräkna bristande kunskap i beredningen, än en följd af det nedsalta lösningspris, som Kronan bestämt.
Före år 1835 var iulösningspriset för 1 Lfii saltper 7 r:dr 24 sk. och då producerades också så mycket, att, oaktadt den nedsättning, som sedan dess skett i produetionen, hafva likväl så stora förråder deraf funnits, alt ingen brist derpå för Kronans behof uppkommit.