Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs å_ nyo och bifölls LngUtskottets den 27 sistlidne October under N:o 126 afgifne, och den 10 dennes på bordet 5o II.
1a* Den 20 November f. m. lagdc, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 4^ förut meddeldte Betänkande, öfver väckte motioner om ändring af 5 §. i 23 Capitlet ÄrfdaBalken m. m.
LagUtskottels den 3i sistlidne October under N:o 127 afgifne,j och den 10 dennes på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte frågor om ändringar och tillägg i Allmänna Lagens och särskildte Författningars stadganden, angående bysättning.
Friherre Boye } Ludvig:
Då detta ämne första gången förevar, gjorde jag en anmärkning, för hvilken jag icke vunnit någöt afseende.
Lika med Utskottet betraktar jag bysättning såsom en hypotheksanstalt, icke såsom ett straff; men jag hade väntat, alt man skulle gå något längre, och medge, att bysättning, till ytterlighet drifven, kan blifva ett lifslidsstraff.
Således har jag begärt* alt en gräns må finnas derför.
När en man varit olycklig nog att först cedera bonis, och derefter ett år varit bysatt, så är hans välfärd redaii förbi.
Frågan är då: skall den ena samhällsmedlemmen i all sin lifstid lemnäs till offer för den andras hämnd* Jag anhåller om återremiss, och begär, att
Utskottet ville taga i öfvervägande skilnaden emellan en säkerhetsanstalt, och en omoralisk, ja jag kan väl säga ochristlig, hämndlag.
Den 20 November f. in.
Om jag skulle hafva afseende på allt hvad LagUtskottet underlåtit, af hvad jag anser vara rätt och billigt, så skulle äfven jag yrka återremiss; men då jag finner, att en tredjedel af Utskottets numerär reserverat sig, icke mot bristande liberalitet, utan i motsatt riktning, föreställer jag mig, att man kunde få saken sänd tillbaka, och tror, att man bör nöjas med det lilla man vunnit, eller att den gäldskyldige må få 8 dagars tid ifrån Lagsökningen, innan han behöfver träda i häkte, och att fordringsägaren måste bekosta underhållet på Gäldstugan.
Herr Uggla j Carl Wilhelm:
Jag utbeder mig få yttra några ord, emedan äfven jag varit ibland dem , som ifrat emot, och ingifvit förslag till ändring af, Bysättningslagen.
Ingen lärer nu mera kunna förneka nödvändigheteu af en efter tiden lämpad lag i denna väg, som fredar medborgare ifrån att godtyckligt, och af hämdfulla bevekelsegrunder, beröfvas den personliga friheten, hvars värde endast med lifvet kan jemföras.
Men, mine Herrar!
Hvad har väl
Utskottet gjort för att gå våra önskningar till mötes, då vi såsom uttryck af den allmänna viljan påyrkat den öfverklagade lagens förändring?
Om något vore åstadkommit, skulle också jag lika med den sista värda Talaren instämma, att detta, om än aldrig så ringa, visserligen vore bättre än allsin - Den 20 November f. rn. tet; men jag kan icke af Utskottets Betänkande finna ett spår till något dylikt bestämmande.
Jag täger mig således friheten, att göra några erinringar.
Utskottet föreslår en slags modilication, hvarmed man skulle åtnöjas, och denna består uti en gäldenären gifven tid af åtta dagar ifrån erhållen del af lagsökningen; märken, mine Herrar! af lagsökningen, innan bysättning borde verkställas.
Men då lagsökning afen tvistig skuldfordran gerna flere månader kunnat förutgå, så blefve ändå alltid följden, alt bysättning genast pä utslaget vöre verkställbar.
Utskottet har således här gifvit ett oredigt förslag, hvilket ensamt förtjente påminnelser och återremiss.
Jag vill likväl icke uppehålla mig så mycket vid det felaktiga i behandlingen; detta ligger klart för hvar och en.
Nej, de principer, som andas uti Betänkandet, äro de rätta föremålen för särskildta eftersinningar.
Jag har hört sägas: att en Jude negerar verlden; att denne har sina plenipotentiairer både här och der.
Jag frågar: har han ock någon sådan hos LagUtskottet accrediterad?
Tiden, mine Herrar, är icke nu för handen, att undvikande besvara hvad ^Vdelar af Nationen högt påkallar.
Nu, då mängden af medborgare betinna sig skuldsatte; då det afStänderne år 1815 vidtagne restrictionssysteni i penningväsendet, hvilket alltjemt blifvit fortsatt, beröfva!’ äfven de förmögnaste, att, emot hvad säkerhet som helst, erhålla en erforderlig
Den 20 November f. ni.
183 försträckning i penningar; och ytterligare då Banken genom de sednaste realisationsåtgärderne efter hand skall upphöra med sina lånebiträden, hvarigenom tiderna, under ett stördt creditförhållande lärer blifva ännu mera eftertänkliga; nu, säger jag, nekar man, icke allenast att förmildra den öfverklagade, i sitt ursprung och i sin utsträckta tillämpning lika barbariska, lagen, utan raan föreslår äfven derjemte arbetsdomar, hvarom ett sednare Betänkande vittnar, och hvilket jag i sin tid vill besvara.
Jag kan icke förklara en sak, och den är, att då frågan är om några skillingars utgift för Statens upprätthållande, för försvaret af frihet och sjelfständighet, för Kronans glans, för näringarnes och konstflitens uppmuntrande; så finnér jag några, hvilka utgifva sig för folkets vännerj uppstå för att motsätta sig sådant.
Då hörer man omtalas Folkets betryck, ökade skattebidrag, Frihetens undergång med mera dylikt; men då frågan är om förändring uti föråldrade civila lagar af den beskaffenhet, att de godtyckligt fråndöma medborgarefriheten, att de gynna det låga sinnet, så finnér jag ingen af desse Herrar på sin bänk, eller uppstå för att yttra sig.
Jag har således skäl att misstänka nitet.
Den Jury-inrättning jag föreslagit, finner jag icke vederlagd af Utskottets magtord olämplig; icke eller af den föregifna grund, att det icke bör ankomma på enskildes godtycko, att betaga fordringsägaren > 184 Deu 20 November f. tn. sin enväldiga bysättningsrättighet.
Jag kan icke finna, att då bysätlning endast bör gtera för tredskande i gälds betalning, men icke för oförmåga j helst genom oför vållade tilldragelser, det icke vore med municipala inrättningar mera öfverensstämmande, att densamma genom flere opartiska medborn gares dom beslutades, än blott genom en enda, som jemte det han var part, också möjligen kunde vara en fiende, den der till-r handlat sig gäldenärens förbindelse i afsigt, att på hans person få hämnas enskifta oför-» rätter, hvilket ofta varit händelsen.
Men ehuru jag icke kan frångå mitt förr afgifne förslag, såsom i ett helt utfördt, och ännu ej vederlagdt, vill jag, i händelse det icke skulle antagas, för tillfället foga mig efter den för mig obegripliga fördom emot Ju-> yyn, hvilken i vissa fall, der den icke är stadgad för grofva brott, alltid visat sig välgörande och alltid oskadlig, och lills vidare medgifva den af Herr Cederschjöld föreslagne modifieation, som också Öfvert ensstämmer med LagCommitteens projecte-» rade förändring, eller: att gäldenär som vederbörligt uppgifver siri egendom, och densamma för gälden till sina Borgenärer af står, eller till så stort belopp, att skulden dermed kan liqvider as, må varda ifrån by sättning fri..
Jag askar således återremiss å Betänkandet.
Då jag erinrar mig, att Betänkandet första gången är före, förblif - Den 20 No v ernber f. m. }85 ver jag vid min anhållan om återremiss.
Jag ber att få uppdraga en enda, som jag tror, ganska bevisande jemförelse.
Om en tjuf 3:dje gången stjäl med inbrott, straffas lian med lifstids fängelse; men samma påföljd kan äfven drabba den, som, under redlig afsigt att betala, lånat Tio R:dr, och sedan sjunkit så, att han icke kan betala dem.
Äro väl dessa fall i något afseende jemförliga.
I England får ingen mer än ett år; i Frankrike icke mer än 5 år; och i Norra Amerika alls icke bysättas.
Nå väl, finnes der ingen credit?
Är allmänna säkerheten der icke bevarad?
Jag begär derföre ändringen, och begär den, i namn af moralitet och christendom.
Men då jag det gör, får jag tillika förklara, att jag i högsta måtto ifrar emot det förslag Herr Uggla framställt om en Jury.
Ifrån den stund inom Svenska brottsmålslagarne en Jury antages, skall jag, om jag då är närvarande,begära, att åtminstone en prescriptionstid måtte förunnas
Svenske medborgare, inom hvilken de måtte kunna rädda sig derifrån genom utflyttning till de Afrikanska skogarne.
Emot vilddjuren derstädes kan jag värja mig, om dagen med skjutgevär, om natten med eldbrasan; men här vore det förbi med all säkerhet till lif, ära och egendom, från den stund Jury-inrättningen finge afgörande-rätten öfver allt sådant.
Det är i anledning af der; sista Talarens declamalioner emot Jury-dom* 186 Den 20 November f- m. stolan i Brottmål, jag blott vill erinra, att den Jury jag föreslagit ingalunda kan blifva af sådan egenskap.
Dess functioner skola endast vara, att medla medborgare emellan uti rent civila mål, samt sålunda förekomma de missbruk, som ske på lagens bekostnad emot medborgare, hvilka förut blifvit olyckliga nog.
Det gifves, tyvärr, exempel på tredskaride gälderiärer, och på hvilka bysättningstvånget då i all sin stränghet troligen blefve lämpadt, genom den presupponerade rättskänslan hos cle tillkallade Domarne; och jag kan aldrig finna, att icke en Jury med sådan tendens vore välgörande.
Jag instämmer visst med Friherre Boye deruti, att inrättningen af en Jury i grofva brottmål vore betänklig; emedan jag vet, att i England, der den existerar, om icke ofta, dock någon gång, inträffar, att en oskyldig fälles.
Skulle dessa domstolar införas hos oss, så, ehuru jag icke eller har lust för äfventyret att lefvande brännas, vore väl möjligt, att jag gjorde Friherren sällskap till Afrikas öknar eller Amerikas skogar; men den inrättning jag nu föreslagit, kan omöjligen blifva skadlig, utan den skall verka fördelaktigt på moraliteten, och visa sig i sitt slag nyttig.
Till stöd för det yttrande jag haft om Jury, anhåller jag få återföra Ridderskapet och Adeln lill naturen af det utbyte man derigenom skulle göra, och Ben 20 November L rn.
187 lxvilket icke gälde mindre, än att utbyta sanningen emot opinionen, saken emot skenet.
Der har man skilnaden.
Uti Juryn är icke fråga om: hvad är sannt, utan: hvad Jurymännen tro vara sannt.
I England och Frankrike händér ofta, att dagbladen berätta, att den eller den person, sorn då eller då undergick dödsstraff, sedermera befunnits hafva varit alldeles oskyldig; och hvad var orsaken?
Jo, att Jurymännens tro varit illa grundad.
I Frankrike tillägger man någon gång:
U etoit bien malheureux ce pauvre Diable; men man behåller Jury-inrättningen, derföre, alt den skyndsamt expedierar sina offer.
I Sverige är det ej hufvudsak.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskotlels förevarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Sedan återremiss blifvit beslutad, anhåller jag få fästa uppmärksamheten äfven på den omständighet, att fordringsägare bör mot gäldenär hafva samma skyldighet i afseende på helsovården, sorn Kongl. Maj:t och Kronan har emot en fånge.
Jag anhåller derföre, att Lagutskottet i sitt förnyade Betänkande täcktes. i88 Den 20 November f. m, föreslå ett åläggande för fordringsägaren» att, i händelse af gäldenärs sjukdom, förse honom med Läkarevård.
Hans E.xcellence Herr Grefven och JLandtMarskalken frågade, om Bidderska.pet och Adeln behagade tillåta, att Herr Cederschjölds iiu afgifne yttrande äfven finge åtfölja den nyss beslutade återremissen, Ropades Ja, Å nyo föredrogs LagUtskottets den 3i sistlidne October under N:o 128 afgifne, och den 10 dennes på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte frågor om stadgande af skyldighet för Gäldenär, att, i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Vid detta Betänkande skall jag utbe mig få göra några errinringar.
I första punkten föreslår Utskottet, att gäldenär, under det han arbtar af sin skuld, får std under tjenstehjonsstadgan.
Detta förutsätter således äfven möjligheten af husaga, och det skulle vara olämpligt att medgifva ett sådant förhållande, emedan det väl kunde hända, att en borgenär skulle vilja utan skäl släcka sin harm på gäldenärens person.
Jag anhåller derföre, att detta mätte uttagas.
I andra punkten slår, att för hvarje dags arbete, skulle af räknas värdet af ett dags-, verke efter Markegångspris.
Men det ät'
Den 20 November f. m. 189 mängen, hvars arbete icke kan mätas på (Jetta sätt»
Och det kunde således mycket väl hända, att en person, hvilken kunde uträtta för flere Riksdaler om dagen, blefve qvarhållen längre tid än vederborde.
Dagspenningen borde derföre bestämmas af Domstolen» Herr Uggla, Carl Wilhelm:
Det fattades endast den omständigheten för vår tid* för att sätta en krona på lagstiftningen, att då en mängd personer begära modification uti bysättningslagarne och deras förmildring, Lagutskottet äfven skulle tillstyrka arbetsdomar, så att desse alternativer skulle kunna efter godtfinnande försökas på de olycklige af de Herrar, sorn hafva stort herravälde i penningeaffairer.
Jag vill ej yttra mig mycket öfver denna sak, hvilken jag anser vara långt under närvarande tid, utan anhåller endast att få fästa uppmärksamheten på reservationernej och deribland synnerligast på Herr Bexells.
Jag anhåller om proposition till afslag å Utskottets Betänkande.
Jag erkänner visserligen, att många tillfällen gifvas, då olyckor kunna bringa den olycklige på obestånd, utan dess eget förvållande; men erfarenheten har visat, att flere satt sig i skuld genom eget förvållande, och i dessa omständigheter tror jag, alt så väl bysättnings - £9o Den 20 November f. m. tvunget som arbelsdomarne äro helsosamma.
I förra fallet förenar jag mig likväl nied Friherre Boye.
I det sednare anser jag, att Lagutskottet gjort rätt att införa arbetsdomar; men gillar icke Betänkandet, utan delar Herr Cederschjölds mening, och skall be alt fä tillägga en anmärkning vid i:sta puncten, der Utskottet föreskrifvit en formalitet, som jag tror vara öfverflödig, nemligen att
Borgenären skall uppgifva arbetets egenskap bos Konungens Befallningshafvande.
När det är Domstolen, som skall pröfva, om skulden skali med arbete aftjenas, vet jag icke, hvarföre man först skall anmäla sig hos Konungens Befallningshafvande, utan tycker att borgenären då heldre må anmäla sig bos Domaren, Friherre Boje> Ludvig:
Med fortsättning af den princip jag yttrade såsom grund för min tillstyrkan i förra frågan, och på de skäl Professoren Bexell i sin reservation anfört, anhåller jag om proposition till afslag å Betänkandet; men skulle Herr Grefven och LandtMarskalken först vilja framställa proposition till återremiss, anhåller jag, att contra-propositionen må blifva på afslag, samt frågan få ankomma på votering.
För min del tror jag, att, då Ridderskapet och Adeln återremitterat det förra Betänkandet, hör för öfverensstämmclsens skull samma Den 20 November f. m. åtgärd med detta vidtagas.
Förevarande fråga synes mig äga ett bestämdt sammanhang med frågan om bysättning, eller rättigheten alt häkta en gäldenärs person.
Mig synes det vara fördelaktigare å ömse sidor, att genom tjenligt arbete bereda gäldenären möjlighet att aftjena sin skuld, än att låta lagen vara sådan han är.
Jag hemställer derföre till dera, sorn yrka afslag å Betänkandet, om de icke skulle behaga bevilja återremiss utan votering, då det sedermera ändock kan blifva dem lika öppet alt afslå hufvudsaken.
Friherre Cederström, Jacob: Jag anhåller, innan jag yttrar mig, att af Herr Riddarhus-Secreteraren bekomma upplysning, huru de andra Stånden afgjort detta mål.
Preste- och BorgareStånden hafva afslagit ifrågavarande Betänkande, men BondeStåndet bifallit detsamma.
Då två Stånd afslagit Betänkandet, är återremiss alldeles öfverflödig, emedan frågan i alla fall kommer att förfalla.
Som Betänkandet dessutom icke är stÖdt på någon rättsprincip, förmodar jag, att det äfven här blir afslagit.
Jag anhåller att få erlura, att icke någon motsägelse ägt rum mellan mitt förra yttrande om bysättning och mitt sednare om arbetstvång.
Jag begärde 192 Den 20 November f. m. äterreraiss af det förra Betänkandet för att få gränsor för bysättningen; bär åter bar jag begärt afslag, emedan jag anser Betänkandet icke vara öfverensstämmande hvarken med vår Lag, eller med tidens upplysning.
För mig syiles det vara en motsägelse, att man till Creditens befästande tror sig böra bibehålla rättigheten att bysätta gäldenär; men deremot vill neka fordringsägaren att hemma i sitt hus begagna gäldenären till arbete.
Het är dessutom ett slags missaktning mot menskliglieten, att neka gäldenären hoppet, att efter viss tid kunna återvinna sin frihet.
Jag anser derföre, att man icke bör alldeles afslå detta Betänkande.
Herr von Hartmans dorff:
Jag instämmer till alla delar med Herr Cederschjöld, och vill blott 1 anledning af Friherre Cederströms påminnelser, erinra, att om mari beviljar återremissen, kali det hända, att frågan å nyo hos RiksStånden förekommer.
Så var förhållandet t. ex. med Myntbestämningen, som första gången bifölls blott af a:ne Stånd; och så går det med de flesta frågor.
Jag anser bifall till delta Betänkande vara första steget till lifegenskapens införande i Sverige, och Ren ao November f. m. *9 ’ och anhåller derföre om proposition till afsteg å Betänkandet.
Jag vill dessutom blott förklara Herr Cederschjöld, alt jag icke finner någon motsägelse deruti, att man bibehåller bysättning, som kan tillämpas på alla classer till och med sjuklingar, då detta deremot icke är förhållandet med arbetstvång, hvilket icke kan tillämpas på alla.
De svåraste följder och missbruk skulle uppkomma af arbetstvångets införande.
Domaren, som skulle vilja förfölja en part, skulle förklara honom, om han än vorealdrigsåsvag, kunna begagnas till alla slags arbeten; den åter, som Domstolarne ville favorisera, skulle gå alldeles fri.
Jag tror dessutom icke, att det skulle falla någon in, att förneka gäldenären att med sitt arbete aftjena sin skuld, om han så önskar och kan.
Herr von Hartmansdorff har nämnt Mynlbeslämningen, såsom exempel derpå, att en fråga, deruti 2 Stånd stadnat mot 2, åter kan komma under öfverläggning.
Jag anser behandlingssättet af Mynlbestämnings-frågan vara lika skiljd från det sätt, hvarpå denna fråga blifvit i de andra Stånden afgjord, som bifall är från afslag.
Jag anhåller om proposition till afslag å Betänkandet, och i annat fall votering.
I anledning af livad Herr von Hartmansdorff anfört, får jag upplysa, att då två Stånd afslagit ett Betänkande, och ett Stånd bifallit det, 5o H. i3 Den 20 November i. rn. är förhållandet icke detsamma, som när två Stånd stadnat mot två Stånd.
Om vi återremittera detta Betänkande, erhålla vi från Utskottet blott den upplysning, att två Stånd afslagit Betänkandet, och ett bifallit detsamma.
För öfrigt må det vara Herr von Hartmansdorff förbehållit att tro, det någon annan utväg finnes för målens behandling, än den grund lagarne utstaka.
Jag anhåller, att Betänkandet måtte genast afslås, och förmodar, att det icke af Ridderskapct och Adeln kan bifallas.
Jag är till det mesta förekommen af Herr Printzenskjöld i den vederläggning jag ville hafva åstadkommit mot Herr Cederschjölds yttrande, att begäran om afslag å förevarande Betänkande skulle innebära en motsägelse, sedan man nyss återremitterat Betänkandet angående bysättning.
Jag tror nemligen, att bysättningen, som är lika tillämplig på alla Medborgareclasser, är vida skiljd från arbetstvånget, som endast skulle tillämpas för vissa gäldenärer.
Jag ogillar grunderna för Utskottets Betänkande, och anser, lika med Professor Bexell, att det vore ett mörkt tecken af tiden, att nu återtaga ett stadgande, som Birger Jarl redan för 600 år sedan afskaffade.
Man har invänt emot förslaget, att det ej är tillämpligt för alla classer, icke eller för sjuklingar; men det är naturligt, att intet mer eller annat ar - Den 20 November f. m. bete skulle af fordringsägaren få begäras . än Domstolen pröfvar skäligt.
Jag hemställer, örn en gäldenär är bättre i fängelse, än i fordringsägarens eget hus?
Jag dömer blott efter mig sjelf, och jag tillstår, alten sådan lag skulle jag för mig sjelf och mina barn gerna underkasta mig.
Jag skulle mycket heldre arbeta hos min borgenär, än i lättja försmägta inom galler och lås.
Herr Printenskjöld:
Jag vill endast, i anledning af Herr Cederschjölds yttrande, svara, att jag känner sådane uslingar, sorn ingenting skulle önska heldre, än att blifva bysatte, för att erhålla lifvets nödvändigaste behof uppfyllda.
Hvad åter beträffar företrädet mellan bysättning och arbetstvång, så vill jag heldre blifva bysatt, än jag underkastar mig tvångsarbete, ty jag har i förra fallet åtminstone skydd till min person.
Fordringsägaren kan annars under tvångsarbetet tyrannisera mig, bäst han behagar.
Jag anhåller att få göra ett litet tillägg, i afseende på oformligheten af arbetsdomar, hvilka nu af flere yrkas.
Om de införas, skulle det ingripa i alla förhållanden.
En Fändrick, som är rik, skulle kunna få sin Major till arbete, och låta honom rangera sitt bibliothek.
Majoren skulle för en skuld komma under tjenstebjonsstadgan.
Jag tror, alt ett afslag är det rättaste. 5o II. 196
Den 20 November f. in, Herr Bråkenhjelm _, Pehr Reinhold:
Tag liar ett annat skäl för afslag å Betänkandet.
En hvar vet, huru en godsägare kan göra snart sagt alla sina underhafvande till gäl— denärer; han behöfver blott borga säd, bränvin och matvaror, till dem, och dymedelst lätt göra dem till arbetsträlar hos sig.
Jag tror att arbetsdomar föranleda till rysligt skadliga missbruk, samt anhåller derföre om afslag å Betänkandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets förevarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs till remitterande Herr Defens, Johan Pehr, den 16 dennes f. m. på bordet lagde motion angående rättighet för Banken, att utfärda så kallade RänteCoupons.
Friherre Rantzou^ Johan Albert, anförde skriftligen:
Den fautiva sammansättningen af vår Bank framställer sig såsom den första betänkligheten vid Herr Lefrens förslag om
Den 20 November f. ro. '9? införande af så kallade Ränte-Coupons.
Jag befarar åtminstone, att, så länge man icke vill från Stats-DepositBanken skilja all lånerörelse, och låta dess egenskap af Förläggare till Staten och Näririgarne upphöra, man ej eller torde kunna lyckas att gifva något verkligt förtroende ät dess Papper.
Denna fruktan, som jag förr yttrat, hindrar mig äfven, alt, under närvarande förhållanden, biträda ett förslag, hvilket skulle ännu vidsträcktare vidga Bankens låne-opejationer, och ännu konstigare inveckla dem.
Bikets Ständer hafva nyligen beslutat, att genom realisation gifva en stadga åt Myntvärdet; och jag önskar lifligt alt denna plan, ehuru omogen den synts mig vara, må kunna till båtnad för mitt fädernesland verkställas.
Det torde således icke böra rubriceras såsom en ”fiendskap" mot realisationen, att jag motsätter mig hvarje åtgärd, sorn synes mig ligga i strid med de utlofvade garantierne för hennes bestånd.
Af en sådan natur föreställer åtminstone jag mig ifrågavarande BancoDiscont-system.
Det tyckes mig åsyfta ingenting annat, än alt öka det räntefria Creditmyntel med ett räntebärande; att utgifva Coupons utan reel fond, jemte de gamla BancoSedlarne, och att slutligen måhända botas af en separat Bankrutt å de förra, motsvarande den nu gjorda generela bankrutten å de sednare.— Herr Lefre'n har väl sökt förekomma denna våldsammare skakning derigenom, alt Cou - Den 20 November f. in. ponerne skulle vara ouppsägbara 3 innehafvareus sida; men för bibehållandet af deras credit, har han underlåtit föreslå någon enda garanti; icke ens den alt räntan blefve ordentligen betald, hvilket senare likväl synes vara det oundvikligaste vilkoret för systemets framgång; ty få lära åtnöja sig med, alt sätta sina penningar i Banken, med risque att tilläfventyrs icke någonsin erhålla hvarken kapital eller ränta.
Af de nyare principerne i Financeläran bekänner jag mig upprigtigt i sisla rummet hylla dem, hvilka gå ut på de konstlade Stats-Creditanstalterne, dessa må kalla sig Stocks, Fonder eller Coupons.
— Låt emellertid vara, att dessa systemer kunna bära sig i länder, som England och Frankrike, der ett oerhört Öfverflöd af kapitaler finnas.
Jag har ännu icke hunnit öfvertyga mig, att de passa för Sverige, och innan dess kommer jag alltid att rösta deremot.