Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordningen är nu att Utskm icke sammanträda å samma dagar, då plena hållas i RiksStånden.
Dessa plena äro likväl någon gång ganska korta, men icke desto mindre går för Utskins arbeten hela dagen förlorad.
Om deremot den ordning införes här, som i andra länder, att Utskm arbeta på f. m. t. ex. till kl. 1 eller 2 och RiksStin sammanträda på e. m., antingen omedelbart derefter, såsom ordningen var i Frankrike under dess representativa styrelse, eller, såsom i England, sednare på aftonen, så skulle derigenom säkert mycken tid besparas
Den 11 Angnsti f. m 125 både för representanterna oell derus respektiva kanslier, hvilka då linge sin bestämda arbetstid för upsättning, m. m„ Utsk:ns på e. m. och Ståndens på f. m.
Genom det af Konst.Utsk:t framställda stadgandet, att alla återremisser skulle vara expedierade inom tre dagar, vunnes äfven en högst betydlig tid.
Det är sannt att sådant erfordrade ett mera ansträngt arbete och i synnerhet mindre vidlyftigt arbete än nu; men detta kunde med nöje uthärdas under några månader vintertiden; nu är det verkligen outhärdligt, då det utsträckes året orri.
Slutligen bör man äfven erinra sig, att det vid de årliga riksdagarne förekommande granskningsarbe tet kommer att omfatta endast ett års räkenskaper och förvaltning af Statsverket, Banken och Riksgäldskontoret, ett års Statsrådsprotokoller o. s. v., i stället för att det nu är tre års förvaltning, som skall granskas.
Hr Nordenfelt har sagt, att han icke kan erinra sig någon Svensk riksdag, som på fyra månader kunnat fullgöra sina funktioner.
Jag ber då blott att få hänvisa — för att ej gå tillbaka till riksdagarne under Gustaf lilis tid — till 2:ne riksdagar efter 1809, då högst riksvigtiga ärenden afgjordes, nemligen 1810, då den nu regerande dynastien valdes, hvilken riksdag öppnades den 28 Juli och aflystes den 13 Nov., och således varade endast 3 1/2 månad, samt riksdagen 1812, som föregick det olyckliga fredsbrottet med Kejsar Napoleon och der äfven tryckfriheten fick ett dödshugg, hvilken varade från den 18 April till den 18 Augusti eller jemt fyra månader.
Man finner således, att när Regeringen verkligen velat begagna sin grundlagsenliga rätt att sluta riksdag, så har sådant kunnat ske äfven under vår nuvarande grundlag och kan således väl inträffa ännu en gång, hvarföre jag före ställer mig, att det innebär en vida större trygghet att grundlagen ovilkorligen fastställer riksdagsterininen, så att landet och dess representanter på förhand kunna veta, hvarefter de hafva att rätta sig.
Här har föreslagits att Konungen borde inrymmas rätt att upplösa riksdag.
Jag erkänner villigt att sådant i princip är riktigt och jemväl nödvändigt i länder, der representationen är sammansatt genom samfälda val och en verklig parlamentarisk styrelse finnes; men lika med Hr Munck af Rosenschiöld anser jag en sådan rättighet med vår nuvarande representativa sammansättning, der upplösningen sannolikt aldrig komme att gälla några andra Stånd än Borgare- och BondeStm, vara både obehöflig och sannolikt gagnande till ingenting, utan snarare, om en sådan åtgärd någon gång vidtoges, föranledande till missnöje och en ännu skarpare opposition mot Regeringen vid de nya valen inom nämnde Stånd.
Jag befarar äfven att genom ett sådant tillägg förslagets framgång, åtminstone i BondeStit, skulle allt för mycket äfventyras, och jag tror dessutom att ett tillägg af denna beskaffenhet, om det erfordrades, kunde blifva föremål för ett alteniatift förslag till lydelse af 111 :te g:n R.
O. Deremot vill jag instämma i den anmärkning, som af Hr v. Koch blifvit gjord emot ly - 126
Den 11 Augusti f. m. delsen af 109:de§:n, der verkligen en tvetydighet förekommer, huruvida K.
M:t vid urtima riksdag skall kunna föreslå en förändring af den gamla bevillningen, — en rättighet, som likväl obestridligen bör tillkomma Regeringen, och som dessutom är öfverensstämmande med nu gällande grundlag.
Slutligen har jag med förundran hört en ledamot yttra, ait mången ansåge riksdagarne nära nog skadliga, emedan hvarje riksdag innebure likasom en slags dissektionsprocess med statskroppen, som dervid alldeles plockades sönder; och resultatet af årliga riksdagar torde således blifva att det icke dröjde tre år, utan endast åtta månader, innan man vände upp och ned på allt som blifvit gjordt under föregide riksdag.
Jag tror tvertom, att årliga riksdagar, med för tre år valde representanter, skulle leda till vida säkrare kontinuitet och stadga än de nuv:de 3:åriga riksdagarne, med ombyte af representanter vid hvarje riksdag.
Den kortare tiden af tre år mellan riksdagarne har redan visat den glädjande erfarenheten af mera öfverensstämmelse och enhet i åsigter så väl rörande tull- och bränvinslagstiftningen, som äfven i fråga om förändringen af vår civil- och kriminallagstiftning i en mera frisinnad och tidsenlig rigtning — ett resultat säkert i väsendtlig mån härledande sig från representanternas närmare bekantskap med dessa ärenden och det tillfälle pressen derigenom erhållit att med sin upmärksamhet närmare följa desamma.
Icke heller kan jag dela Hr Nordenfelts föreställning om opinionen i landsorten, att man der anser sig hafva »tillräckligt med riksdagar» och följaktligen vore temligen likgiltig för desamma.
Jag beklagar, om förhållandet är sådant i det höfdingedöme, hvars styresman Hr Nordenfelt är, men jag tror för allt fall, att en sådan motvilja härleder sig just från de långvariga riksdagarne.
För min del har jag erfarit alldeles motsatsen till hvad Hr Nordenfelt yttrat, under samtal med åtskillige af allmogens representanter vid innevide riksdag, hvilka sagt sig vilja med ett ganska lifligt intresse understödja motionen, och som äfven för den framgång den rönt i Konst.Utsk:t har att tacka, utom dess upiyste Hr Ordförande, hufvudsakligen Borgare- och BondeStms ledamöter, hvilka samtligen understödt densamma.
För min del kan jag icke annat än på det högsta önska framgång åt detta Konst.
Jag har derföre också endast begärt ordet, för att få beröra ett par af de punkter, öfver hvilka Gr.
Mörner uttalat sitt ogillande.
Hr Gr:n hyste betänkligheter i afs:de på afgifvandet af K. M:ts Nåd.
Propos. ang:de statsverkets tillstånd och behof, emedan Hr Gr:n ansåg att det icke läte sig göra att K.
M:t framställde förslag till ändring endast i de delar, som behöfde ändras.
Ännu mera i ögonen fallande är Hr Grins fruktan för eu omstöpning i bevillningen.
I detta alside kan jag dock icke finna någon fara, då alla §§ i R.
O. äro så ändrade, att endast de delar skola granskas, i hvilka motioner blifvit väckte.
Jag tror mig äfven böra i anledn. af Hr Nordenfelts farhåga Wen 11 Angust) f. m. 127 för ilen allmänna opinionens motvilja för så täta riksdagar tillägga några ord.
Det torde vara en temligen känd sak, att under de första månaderne af riksdagen alla i landsorten intressera sig för ärendenas gång; men att mot slutet eller efter en 6 ä 8 månader slappar man af och följer med liknöjdhet förhandlingarne och är utledsen vid det hela.
Det torde dock vara högst nödvändigt att söka friska upp allmänhetens lust att följa med statens angelägenheter, och detta kan icke ske på något ändamålsenligare sätt, än genom årliga riksdagar.
Hvad Hr Brakels betänkligheter mot detta förslag vidkommer, skulle jag gerna vilja biträda dem, om icke ett sätt funnes att häfva dem.
Månne icke Hr Brakel skulle vilja gå in till Konst.Utsk:t med en motion för att söka förändring i den g han påpekat.
Förslaget skulle kunna, ifall det vinner bifall, hvila till antagande eller förkastande vid nästa riksdag; ty att nu söka rubba ett helgjutet förslag, tror jag vara ganska olämpligt; och man finge derigenom ett alternativt förslag att välja på.
Hvad motionernas antal beträffar, så tror jag att deri icke ligger någon fara eller något hinder att icke riksdagen skall kunna sluta på fyra månader.
De fleste motioner komma från riksdagsmän, hvilka nyss börjat sin bana.
Många af dem anse sig nemi. moraliskt förbundna att väcka motioner, och något sådant tror jag icke vore att befara, om riksdagsmännen vore valde för 3 år.
I afs:de på tidens bestämmande, inom hvilken riksdagen skall sluta, ber jag att få erinra, hurusom vid 1853—1854 års riksdag en bestämd tid utsattes, inom hvilken en mängd ärenden borde vara genomgångne, och det lyckades äfven; och i följd deraf torde ingen fara förefinnas i ett sådant stadgande.
Mörner har sagt att det skulle kunna inträffa, attén urtima riksdag vore samlad, och att, just då den vore midt i sitt arbete, den afbrötes af en lagtima.
Men då urtima riksdag endast kommer att afse sådane ärenden, som af K. M:t framläggas, är det väl icke troligt att de behöfva en så lång tid att riksdagarne alldeles omedelbart följa hvarandra i spåren.
Så framt ett ärende ej vore af alltför brådskande beskaffenhet, lärer väl icke tiden mellan riksdagarne vara längre än att detsamma i vanliga fall kan hvila till lagtima riksdags behandling.
För min del får jag tillstyrka bifall till Betänk:t.
Jag hade icke arnat besvära det Höglofl.
Stån det med något vidare anförande, men några af de framställningar, som blifvit gjorde, hafva förefallit mig vara af den beskaffenhet, att de ej kunna lemnäs obesvarade.
Hvad angår frågan om vidsträcktheten af Beviiln.Utskrts verksamhet, vill jag endast hänvisa de Hrr, som betvifla riktigheten af min upfattning af innehållet utaf 31:sta §:n R. O., till samma g i dess helhet, och hoppas jag att de vid genomläsande af hela §:n skola finna befogenheten af min anmärkn.
Hvad åter angår invändningen att man skulle hastigare hinna afgöra ärendena derigenom, att en bestämd termin förefinnes, inom hvilken allt bör vara gjordt, så skulle jag vara beredd att med-. 128 Den 11 An g us t i f. m. gifva detta, ifall alla Stånden arbetade i samma anda; men då skiljaktiga meningar kunna göra sig gällande, och olika åsigter finnas, ligger det icke utom möjlighetens gräns, att en afdelning finner sitt intresse vid att förekomma alla beslut, på det att de 4 månaderna må kunna gå till ända, utan att något afgöres.
Sådant kan äfven åtminstone låta tänka sig.
Det har varit riksdagar, då Ilegeringen tillkännagifvit sin önskan att riksdagen borde sluta vid en viss tid; men om då inträffat att en eller annan fraktion af representationen ansett nödvändigt att riksdagen ej skulle afslutas, hafva desse sednare vanligen pekats få sin vilja fram.
Jag tror derföre att en lag, som ovilkorligen begränsar riksdagens längd till 4 månader, är högst vådlig.
Vidare har man påstått att det ieke skulle vara så stora olagenheter af att en urtima riksdag afbrötes af en lagtima.
Sådane kunna dock förhållandena vara, att landets hela väl kan derutaf bero.
Man kan nemligen t. ex. icke befalla en anfallande fiende att vänta till dess val till lagtima riksdag skett och densamma hunnit sammanträda.
För öfrigt kan ett afbrott inverka högst skadligt på ärendernas handläggning i allmänhet, emedan de ofta kunna genom nytt val blifva öfverlemnade åt sådane ledamöter, som icke förut satt sig in deruti och således icke ega tillräcklig kännedom om förhållandena.
Jag kan ingalunda gifva min röst till ett förslag, som jag anser behäftadt med så många brister, och fortfar derföre att yrka detsammas förkastande.
Hr Munck ai Ro sens chj öl d:
Med anledn. af den af Hr Dalman önskade förändringen att ordet »allmän bevillning» skullfe sättas i stället för ordet »bevillning», får jag förklara, att jag icke tror något dermed vara vunnet, då all bevillning väl är »allmän.» Jag tror visserligen, att de fall skulle blifva ytterst sällsynta, då E. St:r, som på förhand veta då riksdagen skall sluta, icke skulle då hafva staten reglerad, äfven om det skulle ske något mindre omständligt än nu; men jag vill dock icke emotsätta mig ett tillägg i lOSbde g:n R. F., som tydligen skulle förbehålla.
E. St:r att äfven på urtima riksdag reglera staten, och torde detta tillägg kunna lyda ungefär så här, att nemligen den gamla staten skulle gälla till nästa riksdag »så vida ej R.
St:r vid under tiden inträffande urtima riksdag uppå Konungens Propos. annorlunda besluta.»
Medan jag har ordet, vill jag uptaga till besvarande några af de anmärkn:r, Gr. Mörner framställt.
På sätt så väl Hr Dalman som jag förut yttrat, kan icke gerna ifrågakomma att vid hvarje riksdag genomgå hela statsregleringen, utan endast de föreslagna ändringarne blifva föremål för R.
Mörner har äfven anmärkt, att då Utslct förslagit
Så många förändringar för att påskynda riksdagen, Utsk:t äfven bort föreslå inskränkning i motionsrätten.
Derom har också inom Utsk:t varit öfverläggning, och ett förslag framställdes, att ingen motion skulle få remitteras till Utsk:n, med mindre än att 4 medlemmar instämde i motionen; men pluraliten inom Utsk;t fann det icke vara nyttigt att sammanblanda - De n 11 An gu s ti f. m. iäi» blanda denna fråga med nu förevide förslaget, då man visste huru ömtåligt det är att söka lägga band på den fria inotionsrätten, och nian motsåg att sådant inom vissa Stånd skulle möta ett så starkt motstånd, att hela förslaget derigenom kunde falla.
Mörner har vidare funnit det olämpligt att i förslaget föreskrifves att vid lagtima riksdag alla de ordinarie Utskin skola tillsättas och tror att ett eller annat af dem möjligen icke skulle behöfvas.
Detta tyckes mig icke stå tillsammans med hvad Grin nyss förut yttrade, att han ej visste huru Utskin, så öfverhopade sorn de skulle blifva af göromål, på 4 månader skulle knnna medhinna allt.
Jag tror dock, att de Utsk., som nu finnas, ovilkorligen komma att behöfvas äfven under årliga riksdagarne.
Grins yttrande att tullagstiftning m. m. genom antagande af ifrågavide förslag skulle komma på osäkrare fötter än nu, får jag instämma i hvad Hr Dalman yttrat.
Man bör icke glömma att samma representanter finnas under 3' år.
Mörner yttrade angide riksdagspredikan, tror jag icke vara allvarsamt menadt; jag vill derföre endast i anledn. deraf anmärka, att hela vinsten af densammas uteslutande blefve den, att It. o. Ad. kl. 10, i stället för 12, skulle kunna samlas på .Rikssalen, och så noga på tiden har Utskit ansett sig icke behöfva vara.
Mörner ogillat att den 15 Januari är bestämd för riksdagens början.
Men då riksdag bör årligen hållas, bör det väl bestämmas någon dag, då det skall ske.
Utskit har ansett den 15 Jan. lämplig, och jag har icke hort Gr.
Mörner upgifva någon lämpligare dag.
Grin har äfven fästat sig vid den omständigheten att urtima riksdag möjligen vore samlad, då tiden för den lagtima inträffar.
Det är möjligt att så kan ske och Utskit har äfven förutsatt detta fall; men ytterst sällan lärer det väl inträffa, då man betänker, att urtima riksdag endast får handlägga sådana ärender, som hänskjutas till densamma af Konungen, och således ej bör blifva särdeles lång.
Med årliga riksdagar komma ock de urtima att blifva ytterst sällsynta.
I alside å flere talares yttrande om ett sådant tillägg till förslaget att Konungen skulle tillerkännas rättighet att uplösa riksdagen eller vädja till nytt val, åberopar jag hvad jag förut anfört.
Mit nu eger ett sådant prerogativ, men vi veta att K.
M:t aldrig en enda gång begagnat detsamma.
Man bör ihågkomma att våra representanter vistas mellan riksdugarne bland sina valmän, och om riksdagsmannen under riksdagen skulle hafva upträdt på ett sätt, som hans valmän ogilla, är jag öfvertygad att sammauvaron med dessa, särdeles om han önskar framdeles blifva återvald, skall inverka på honom och hafva samma påföljd som om nytt val skett.
Jag anhåller fortfarande att R. o. Ad. måtte antaga detta förslag såsom hvilatide till nästa riksdag.
Jag har endast begärt ordet med anledn. af en talares farhåga för tätare ombyten af ordförande och ledamöter H. IX. 9 130 Den 11 A ngn s ti t. m. i Utsk:n, i händelse årliga riksdagar införas.
Detta tror jag deremot i högre grad inträffa just under de nuv:de långsträckta riksdagarne, ty K. o.
Ad:ns ledamöter ombytas nu så ofta. åtminstone under sornmarmånaderne, att om man än vid riksdagens slut någon gång återfinner samme ordförande som vid riksdagens början, så äro deremot ledamöterna många gånger ombytta.
Jag anser fördenskull förekommandet af dessa i alla hänseenden otjenliga ombyten vara just ett af hufvudskälen, hvarföre R. o. Ad. bör antaga detta förslag; ty för närvarande är det omöjligt för andra än de Ståndets ledamöter, som äro bosatte här i hufvudstaden, att kunna fortfarande bivista de årslånga riksdagarne.
Landtadeln kan icke under hela denna tid upoffra sina enskilda angelägenheter och försumma sin ekonomi t. ex. under sånings- och skördetiderna.
Det är således för R. o. Ad. af stor vigt att en kortare riksdags-period blifver bestämd, under vintermånaderna, då det icke bör kunna vara olägligt att aflägsna sig från hemmet å landsbygden.
Jag fortfar att yrka förslagets hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Det hufvudsakliga ändamålet, som jag åsyf tade med min framställning, är vunnet.
Saken har blifvit diskuterad.
Jag får säga att, i afs:de på åtskiliige af de anmärkn:r, jag tog mig friheten framställa, jag icke funnit mig öfvertygad af hvad som å andra sidan blifvit anfördt; men då jag är mån om, att förslaget nu icke qväfves, och då Utsk:ts Ordförande förklarat att, om anmärkn:r af sådan art, som de ifrågav:de, framställas, det kunde blifva omöjligt att genomdrifva hela förslaget, tror jag det vara klokast att icke nu söka understöd för mitt yrkande, som dock är af den beskaffenhet att det bör väl betänkas.
Den ena af mina anmärkmr rörde det förhållandet, huruvida riksdagen ovilkorligen skulle inom fyra månader afslutas; den andra om
Konungens rätt att vädja till folket genom nya val.
Jag tror dock att om man anser saken förtjena upmärksamhet, det är bättre att väcka nya förslag i denna syftning, hvarigenom det blir möjligt att, ifall Konung och Ständer vid en kommande riksdag finna samma be tänkligheter, som jag nu påpekat, man icke antager detta förslag, utan att tillika det sednare autages.
Jag vill således icke framställa något annat förslag än det, i hvilket jag fått understöd af Utsk:ts ordförande och motionären i frågan.
Saken rörer en förändring af icke skulle vilja förena sig med mig om den ordalydelse, som vid 1840 års riksdag antogs, och hvarigenom §:n skulle blifva tydligare.
Det skulle nemligen till 109:de §:n endast tilläggas ang:de den förra bevillningeus fortfarande till nästa års lagtima riksdag: uså framt ej uppå Propos. derom af Konungen vid mellankommande urtima riksdag annorlunda beslutes.»
Jag vill icke länge uptaga K. o. Ad:ns tid, utan blott söka lugna de Hrr, som förespeglat vådorna af att en urtima riksdag skall afbrytas af en lagtima.
T>en 11 Augusti f. m. ni Gr.
Mörner har sagt, att det vid utbrytande krig skulle vara vådligt att utbyta en urtima mot en lagtima riksdag, och att bevillningen för krigsomkostnaderne icke på kort tid skulle kunna afgöras.
För min del är jag dock öfvertygad att ingen fara i detta hänseende förefinnes, ty nog kan bevillningen på 8 dagar bestämmas.
Vidare säger Gr.
Mörner alt det kan inträffa att vid ett utbrytande krig K.
M:t är nödsakad att den 3:dje eller 4:de Jan. sammankalla riksdag, men att densamma icke kan afsluta sina göromål till den 15 Jan. och således blifva afbruten i sitt arbete.
Jag. ber då att få uplysa Gr.
Mörner att den 15 Jan. kan icke något sådant krig utbryta att icke inan kan vänta till den 15 Jan. med bevillningetis bestämmande.
För öfrigt är det väl egentligen från Ryssland man hade att frukta ett anfall, och då Ålands haf sällan, jag tror knappast sedan 1809, varit isbelagdt, är väl ingenting att frukta.
Dessutom finnas för det inre försvaret medel tillgängliga för åtminstone 4 å 5 dagar.
Jag tror således att den farhåga, Gr.
Mörner framställt, är af ingen vigt i militäriskt hänseende.
Vidare har jag blifvit upmanad att återkalla mitt förslag angele rättighet för Konungen att uplösa riksdagen och låta anställa nya val.
Åtskilliga talare hafva antydt att man kunde i detta hänseende väcka en särskild motion i Konst.Utsk:t.
Att så kan ske vet jag allt för väl, men det är just det som jag vill undvika; ty väckes en sådan motion, eger Utsk:t rätt att förkasta densamma, men i detta fall beror det på R. o. Ad. att antaga eiler förkasta densamma.
Hr Munck af Rosenschjöld har sagt att det aldrig inträffat att Konungen begagnat sin rätt att uplösa den lagtima och sammankalla en urtima riksdag, samt att Svenska representationen är så sammansatt att det är af ingen vigt om Konungen eger denna rättighet.
Om så är förhållandet, hvarföre motsätter sig Hr Munck * af Rosenschjöld denna sak.
Jag kan således icke afstå från mitt förra yrkande, utan anhåller om propos. på mitt förslag.
I strategiska iwsigter vill jag visserligen icke mäta mig med Hr Brakel och jag hoppas att R. o. Ad. och hela Sverige måtte kunna känna sig lugnadt genom den förklaring, som han afgifvit.
Vi hafva likväl sett att till och med vid jultiden ångbåtar kommit in till Stockholm och om dessa hittills endast medfört tyger, eller dylikt fredligt gods, så kunna de dock en aDnan gång innehafva kanoner.
Man har anmärkt att till förklaring af Utsk:ts förslag borde, göras ett särskildt amendement, och som äfven kunde hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag lemnar derhän, huruvida ett sådant förfarande är grundlagsenligt, att vid samma riksdag besluta och godkänna tvenne med hvarandra icke förenliga försiager under förutsättning att båda skola kunna vid en påföljande riksdag samtidigt antagas.
Enligt mitt förmenande kan 132 Don II Angna ti f. m. icke en föreslagen förändring åter genom ett annat förändringsförslag rättas; detta är en utväg som icke later sig användas.
Jag ber blott få nämna att orsaken, hvarföre jag motsatt mig förslaget om tillerkännande af rätt för Konungen att uplösa riksdagen, är den att jag anser samma rättighet vara af föga värde, och att jag fruktar att en sådan ändring i förslaget skulle möjligen vålla hela förslagets fall.
För öfrigt vill jag, i anledn. af Gr.
Mörners sista anförande, förklara, att jag visserligen tror att förslag till grundlags-förändringar, som äro hvarandra motsatta, fullt grundlagsenligt kunna antagas att hvila till en kommande riksdag, men jag är fullkomligt ense med Gr:n deri, att det icke låter sig göra, att, såsom nu blifvit ifrågasatt, först antaga ett förslag till grtindlags-förändring att hvila och på samma gång låta ett förslag till ändring i förslaget också blifva hvilande.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att beträffande Konst.Utsk:ts ifrågav:de grundlagsändrings förslag, blifvit yrkadt, dels att detsamma måtte förkastas, dels af Hr Brakel, att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke måtte förklara, att det af Utsk:t föreslagna 3;dje mom. i 109:de §:n R.
F. borde utgå och ersättas af följande stadganden : »Riksdag må af Konungen uplösas, när han så för godt finner.
Då skola nya val anställas och riksdagen åter sammanträda inom den tid, som 5lista §:n R.
F. och 9:de §:n R.
O. säger.
Ar urtima riksdag församlad då tiden för lagtima riksdag inträffar, uphöre den urtima riksdagen»; — dels af Hr von Koch, att R. o. Ad. skulle såsom sin gemensamma tanke uttrycka, att efter de i 2:dra mom. af 109:de §:n R.
F. förekommande orden »påföljande års lagtima riksdag» borde införas orden »så framt icke, uppå Propos. derom från Konungen, vid mellankommande urtima riksdag annorlunda beslutes»; och dels slutligen, att förslaget måtte hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; hvaruppå H.
Exc. tillkännagaf, att han först komme att framställa propos. å förslagets förkastande,, samt att han sedermera, såvida R. o. Ad. icke förkastade förslaget, skulle göra de föresiågne gemensamma tankarne till föremål för särskilda proposir.
Exc. propos. derå, att ifrågav:de grundlagsändrings-förslag skulle af R. o.
Ad. förkastas, dervid svarades starka nej, blandade med ja; och förklarades nej hafva varit öfvervägande.
Sedan Hr Nordenfelt begärt votering, justerades följande voter. propos.: »Den som förkastar det uti Konst.Utskrts Mern.
N:o 53 framställda grundlagsändrings-förslag ang:de riksdags hållande hvarje år, röstar Ja; D e ri lf A ugust i f. m. 13* den det ei vill, röstar
Vinner nej, varder nämnde förslag icke förkastadt.»
Sedermera hemställde H. Exc., huruvida E. o. Ad. behagade antaga Hr Brakels ofvauomnämnde förslag till gemensam tanke, och då dervid svarades många nej jemte ett eller annat ja, förklarades nej hafva varit öfvervägande.
Slutligen gjordes propos. derpå, att det af Hr von Koch afgifne förslag till gemensam tanke skulle af E. o.