Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut, så är Bauken mindre blottställd; ty krediliverna ligga emellan den så kallade proportionen emellan sedel-stocken och silfvcr-valutan.
Om nu således kreditiven skulle visa sig så att de icke blifvit begagnade fullt under en föreg:de tid, och man skulle flytta ifrån krediliv-fonden den andel, som icke blifvit begagnad, lill en annan låne-rörelse, den man vore förvissad om att den kom ut, så skulle man bestämdt försämra Bankens ställning om man antog en så beskaffad grundsats.
När nu dertill kommer alt om kreditiv-fonden icke är fullt anlitad under loppet af 3 eller 2 år, så kan den likväl anlitas framdeles, och då vore de inrättningar förnärmade, som hade gått miste om de resurser, som varit påräknade.
Af omtanka, så väl för Fahlu kopparverk som för Bankens egens säkerhet, tillstyrker jag att betänk, må blifva oförändradt såsom det är.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade, såsom Hr Rosenblad föreslagit, upskjuta med pröfningen Den 12 April e. ni. 375 af 27:de punkten, tills den 31 punkten blifvit pröfvad, ropades starka nej, jemte åtskilliga ja, hvarpå H. Ex. förklarade del han funnit nej öfvervägande.
Uppå sedermera framstäld propos. biföll 11. o. Ad.
Ulsk:s hemställan i 27:de punkten.
28:dc punkten.
BankoUlsk. tillstyrkte i 26 punkten att det åt Stockholms stads Brandförsäkringsverk förunnade kreditiv måtte uphöra på grund deraf, att, efter hvad allmänt kändt är, Brandförsäkrings-kont. befinner sig i den ställning, att detsamma kan reda sig utan allt biträde från Banken.
Enahanda grund har likväl icke Utsk. för den tillstyrkta indragningen af det åt hufvudstadens
Drätselkommission beviljade kreditiv, och icke heller kan den omständighet att
Drätselkoramissionen hvarken begagnat kreditivet eller gjort framställning om dess framgena bibehållande berättiga lill den slutsatsen att kommissionen af kreditivet icke är i behof, och att således
Drätselkommissionen ohördan indraga detsamma.
Mig synes sorn skulle BankoUlsk. hafva genom Ofver-Slålli. eller genom kommissionens ledamöter bordt söka uplysning derom, huruvida Kommissionen ansåg för sig fördelaktigt att fortfarande ega denna kreditiv-rält på Banken.
Nu har likväl icke någon uplysning i del hänseendet blifvit ifrån
Drätselkommissionen hvarken afgifven eller sökt, utan Utsk. har blott på en suposition grundat sin framställning.
Men då en förut vidtagen åtgärd, icke bör helt och hållet tillintetgöras med mindre än alt man derför har tillfyllestgörande skäl, hvilka saknas i förevar, fall, så hemställer jag vördsamt till R. o. Ad., att denna puukt antingen måtte afslås eller också till Utsk. återremitteras, med anmodan till BankoUlsk. ali skaffa sig underrättelse huruvida
Drätselkommissionen sjelf anser den ifrågavar. kreditivrätten för sig behöflig eller icke, på grund hvaraf den sedermera bör antingen fortfarande bibehållas eller uphöra.
Gyldenstolpe, Ant.
Gabr.:
Då vid föreg;de riksdag, på grund af K.
M:s nådiga framställning, fråga väcktes om anslående af ett kreditiv till
Drätselkoramissionen, tog jag mig friheten alt afstyrka alt
Drätselkoramissionen skulle erhålla ett större kreditiv än enskilde personer.
Jag ansåg alt Stockholms stad kunde skaffa sig penningar ulan alt behöfva anlita Banken. R.
St. biföllo likväl detta kreditiv; men då sedermera
Drätselkomraissionen icke kommit i behof af alt af detta kreditiv sig begagna, eller också icke kan begagna det på de vilkor detsamma blifvit af R.
St. medgifvet, och då icke eller Drätselkommissionen vid denna riksdag sökt att få dessa vilkor förändrade, så måste det vara bestämdt gifvet, att
Drätselkoramissionen icke vill begagna det kreditiv, som vid sisla riksdagen åt densamma blef af R.
St. beviljadt, och på denna grund tror jag, att BankoUlsk. gjort ganska rätt att utstryka ur Banko-Reglemcntel detta R.
St:s beslut vid förra riksdagen, enär detsamma icke haft någon påföljd. 376 Den 13 April e. m.
Jag anhåller således om bifall till BankoUtsk:s hemställan.
Jag anser det vara nästan för mycket begärdt, att man skulle gå och fråga en person: ”vill ni begagna den rättighet som ni har fått?”
Vill han icke begagna den så må man ej behöfva att hålla honom det tillhanda, hvarigenom Banken nödgades göra sina beräkningar på kreditivet.
Jag tycker att det är för långt gånget.
Häruti hördes många ledamöter instämma.
Jag kan icke dela Hr Printzenskölds grannlagenhet i detta fall, utan anser de af lltsk. anförda skäl vara mer än tillräckliga för att motivera det utlåt, som Utsk. afgifvit, synnerligast som uti BankoUtsk. sitta icke mindre än 3 ledamöter af BorgareSt. ifrån Stockholms stad.
Jag tror 2 af dem hafva blifvit anmodade att göra förfrågan, huruvida Drätsel kommissionen önskade detta kreditivs bibehållande, och svar ifrån
Drälselkommissionen har genom dessa båda ledamöter blifvit aflemnadt af innehåll, att Drätselkommissionen icke vidare behöfde detta kreditiv, likasom Kommissionen ickei,heller begagnat detsamma under loppet af desse 3:ne år.
Den af en värd talare anförde om ständighet att kreditivet icke under de nästförflutna åren blifvit af Drätselkommissioncn begagnadt, innefattar, efter min öfvertygelse, ingalunda något giltigt skäl för kreditiv-rättens indragning, men om det så förhåller sig, som Hr Bogeman upgifvit, alt nemi. 2 ledamöter af BankoUtsk. ifrån
Drätselkommissionen erhållit uplysning derom, att kommissionen icke vidare är af kreditivet i behof, så vill jag icke bestrida bifall till betänk., ehuru jag hade önskat, alt, då denna uplysning kommit Utsk. tillhanda, Utsk. äfven hade meddelat R.
St. densamma.
Utskrs tillstyrkande uti 28 punkten blef uppå härefter framsläld propos. af R. o. Ad. bifallet.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde, att då efter all anledn. nästföljande 29:de punkt och den dermed sammanhang egande 39:de punkten komma att föranleda en vidlyftig diskussion och tiden redan vore långt framskriden, med ytterligare pröfning af förevar, betänk, måtte få anslå till nästa plenum; hvilket bifölls. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m.
Den 14 April. 377 Måndagen den 14 April 1851.
Justerades plcni prot. för d. 22 sisll.
Mars. H. E. Hr Frih. o.
Landtm, tillkännagaf, alt Frih. Klinkowström, Rudolf Mauritz, anhållit att få, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, afsäga sig förtroendet att vara Suppleant i StatsUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter n.
Ex. anmodade Hrr Elektorer att i st. f.
Frih. Klinkowström utse en Suppleant i nämnde Utskott.
Fortsattes pröfningen af BankoUlsk:s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk. n:o 24, med förslag till reglering af Bankens låne- och kreditiv-rörelse; hvarvid nu förekom: 29:de punkten.
H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, herastälde om R. o. Ad. ansåge denna punkt serskildt eller i sammanhang med 39:de punkten böra till pröfning företagas.
Hr af Geijerstam, Carl:
Som BankoUlsk:s förslag i denna punkt förutsätter bifall till 39 punkten, såsom inverkande på beloppet af den penninge-summa, som till fond för kassa-kreditiver för Hypotheks-föreningarne möjligen blifver afsatt, får jag vördsamt hemställa om icke den 39:de punkten borde först föredragas.
Mig synes som borde den punkt hvilken nu är föredragen, först förekomma.
Det skulle kunna hända att R. o. Ad. förklarade sig icke vilja bevilja några kreditiv åt Hypotheks-föreningarne.
Vägras det, så behöfva inga medel vid den 39:de punkten fördenskull afsättas.
Här såsom eljest gäller att hvar dag häfver sin egen plåga.
Det blifver tids nog att tala om de 500,000 r:dr:ne sedan R. o. Ad. beslutat om kreditiv skola beviljas eller icke.
Uppå härefter framstäld propos. förklarades att endast 29:do punkten nu borde blifva föremål för pröfning.
Pehr, anförde skriftligen:
Då fråga först upstod om Hypotheks-föreningar, ansågs deras enda föremål vara, alt förvandla fastighets-låncn till amortissemcuts-lån med lägre ränta än den som då i allmänhet ägde rum, 378 Dea 14 April. mea ingalunda att befordra Svenska jordens ytterligare skuldsättning.
Man afsåg ali denna operation borde hufvudsakligen, om ej uteslutande, ske genom inhemska kapitaler och således småningom verkställas.
Man ville tvinga de inhemska kassorne och kapitalisterne till en, som raan uttryckte sig, billig nedsättning af den höga räntan, som då var 6 proc. med lemnad rätt likväl att afdraga bevillnings-proc. ora lånen buro högre än 5 proc. ränta.
Följden blef ock, att räntan nedgick till 5 proc. och derunder, hvartill också i ej ringa mån de upkomne Privat-Bankerne bidrogo, som ej togo högre än 5 proc. ränta å sine utlåningar.
Kassorne och kapitalisterne blefvo de lidande och detta må å deras sida hållas lill godo, dels emedan de icke kunde försvara sig mot påtryckningen, dels emedan derigenom det stora gagn skulle beredas, att Svenska jorden icke allenast blefve lättad genom räntenedsättningen, ulan äfven, om det förebars såsom hufvudsyfte, småningom komme utur sin skuld genom de fortgående amorleringarne.
Men huru har denna operation blifvit utförd?
Månne efter första planen, sora var att bereda Svenska jordens befrielse från sin iråkade skuld; eller efter dess motsats: alt fortgående skuldsätta densamma så långt som möjligt är?
Så länge den primitiva planen följdes, hade operationen att påräkna varmt deltagande äfven af kassorne och kapitalisterne, som egenteligen blefvo de lidande.
Man visade benägenhet att öfverföra Bankens fastighets-lånefond på Hypolheks-föreningarne och att lemna desse krediliver på Banken till befordrande af det välgörande ändamålet:
Svenska jordens lösande från sin skuldsättning, och man kunde medgifva dessa krediliver, oagtadt de saknade annan fond än Tumba Pappersbruk och emedan man förmodade alt de ej skulle föranleda Silfvers uttagande från Banken och derigenom vådliga för Bankens säkerhet.
Men sedan Hypotheks-föreningarnc gifvit operationerne en helt annan riktning; sedan de frångått den kloka planen att verka småningom genom inhemska kapitalers omsättning från stående till amorlissements-lån, samt med jättesteg kastat sig in i en fruktansvärd utrikes sknldsättning, som i sin tur medfört Svenska jordens ökade skuldsättning, i st. f. dess lättande från fordna skulder, så har saken antagit en helt annan skepnad och framkallat en fruktan för framtiden som ej må anses grundlös och som ej kan med likgiltighet behandlas.
Ar det sanni alt
Svenska jorden nu är vida mer skuldsatt än före Hypotheks-föreningarnes upkomst, så måste ock medgifvas att dessa föreningars primitiva välgörande ändamål är förfeladt, och då återstår att bevisa att den förökade skuldsättningen är för enskildte gagnelig, och denna skuldsättnings beredande genom utrikes lån för landet, för riket, gagnelig.
Jag tror ej alt detta kan med ja besvaras utan måste i begge hänseenderne besvaras nekande, och följakteligen måste äfven medgifvas, att Staten, att II.
St., som i detta fall ensamt lagstifta i finance-frågor, icke böra Den 14 April. 379 genom kreditivers meddelande understödja företag, som uppenbarligen leda lill landets skada och Bankens osäkerhet.
Vi böra icke förbise att så länge indragningen af de utländska lånen pågår, Banken väl erhåller Silfver i utbyte emot nya sedlar, men denna tillfälliga, icke af förkofran i landets näringar upkomne utan genom utrikes skuldsättning beredde ökning i landets sedelstock, eller s. k. rörelse-kapital, icke kan förblifva uti, eller som man säger: insupas i landels rörelse, utan måste snart åter utgå, dels som betalning för ökade importer, dels som räntor och afbetalningar å utrikes skulderne; och då detta icke kan ske annorlunda än genom sedlars ingående lill Banken i utbyte mot
Silfver sora exporteras; så upkommer en fortgående minskning i landets rörelse-kapital, som trycker näringarne och framkallar ett förnyadt rop på beredandet af nya låne-lillgångar i Banken, nya kreditiver på Banken d. v. s. nytt vädjande till Tumba Pappersbruk och sedel-stämplarne i Banken; deraf följande slängande af Bankens lucka och ny realisation, hoc est ny bankrutt, efter ett par 10-ial af års tvinsot under fortgående myntförsämring.
På dessa grunder anser jag min pligt vara att för min del afstyrka bifall till hvad Utsk. i förevar. 29:de punkt föreslagit.
Af alla de inrättningar i och för allmännare föremål, hvilka i sednare tider inom fäderneslandet upslått, är troligen den af hypotheksföreningar, en af de nyttigaste.
I ett land, inom största delen af hvilket jordbruket ännu befinner sig på en så låg ståndpunkt, och der så stora obegagnade odlings-lägenheter finnas som i Sverige, der således mycket för jordens förbättring är att göra, men tillgången på kapitaler är ringa och de som finnas vanligen cirkulera trögt, der äro sådane inrättningar af stort värde, som utgörande stora föreningar af större och mindre förmögenhet ägande fastighetsägare inom hela provinser, äga större kredit än den enskilte jordägaren, och sålunda lättare än han, kunna uplaga lån passande för denne, när han vill nedlägga dem på sin jords förbättring.
Ty ehuru lönande en odling eller ett förbällradt jordbruk än kan vara, kan dock sällan väntas deraf så stor afkastning att snart hela kapitalkostnaden kan derigenom ersättas.
Sålunda måste lån, som efter en kort tid kunna återfordras, vara vådliga alt använda till odlingar, eller ett förbällradt jordbruk.
Hypotheksföreningar böra derföre ställa sin både upp- och utlåning så, att endast med en mindre årlig inbetalning, lånen efter hand amorteras.
Då försättes både föreningen och de jordägare, sora deraf begagna sig, i en sjelfständig ställning, i hög grad befordrande jordbrukets framsteg, och jordägarnes välstånd.
Jag vill derföre ingalunda bestrida, att icke hypotheksföreningar kunna missbrukas.
De dela denna lott med alla menskliga inrättningar.
Månne i vårt land någon kreditinrättning funnits, som mera missbrukats än R.
St:s Bank, men månne man derföre bör fördömma denna vigliga anstalt, utan genom kloka föreskrifter och god förvaltning förekomma missbru - 380 Den 14 April. ken.
Jag erkänner, att om någon hypoteksförening skulle till diskontering på namn använda sina fonder, annorlunda än under de kortare tider sora kunna erfordras, innan kända ansökningar om lån mot fastighetspant hinna kompletteras, —■ alt om den under åratal drifver en dylik diskontering till ett belopp af flera mill., måhända med understödjande af verkliga vinglerier, så afviker den helt och hållet från sitt föremål och missbrukas i hög grad.
Det år mig icke obekant, att en mägtig opinion till dessa, en hypotheksförenings missbruk räknar uptagandet af utrikes lån, och den talare, som näst före mig yttrat sig, har i hög grad fördömt dem.
Jag delar icke denna tanka.
Hr Lefrén har sagt, alt ändamålet af hypotheksföreningar i vårt land, till en af hvars äldsta befrämjare han räknat sig, vore att efterhand göra Svenska jorden skuldfri.
Jag för min del erkänner ett af föremålen vara, att så småningom bereda åt den individuelle jordägaren, som inträder i dessa föreningar, denna förmån, men ingalunda hvarken kan eller bör man vänta sig deraf, att hela massan af jordägare skall blifva vid någon viss tidepunkt skuldfri.
Detta strider mot förhållandernas natur, helst i stater der industri och välstånd stundligen framkalla nya rikedomar och ny verksamhet, som söka användande, och der lagarne icke lägga något hinder i vägen för jordegendomars fria öfvergående från en ägare till en annan.
Om en fastighetsägare, som sjelf blifvit skuldfri dör, efterlemnande flere barn, hvaraf endast ett tillöser sig egendomen, eller om denna öfvergår lill en ny ägare, sora ej äger hela köpeskillingen, — och sådane förhållanden knnna icke hindras och bringa ofta egendomar i verksammare ägares händer, så blir den nye ägaren skuldsatt, och en hypotheksförening ett nyttigt medel för honom att fördelaktigt omsätta sin skuld och derigenom vinna en sjelfständighet i sin ställning, som utgör ett vilkor för en större produktion af hans egendom, och således en nationalförmån.
Min mening är härmed ingalunda att föra någon talan för vinglare.
Det kan visserligen svårligen förekommas, att ej någon gång äfven sådane få inträde i en hypotheksförening, men sjelfva deras ställning måste föranleda, att de snart måste lemna platsen åt redbarare delägare.
Om således den enskilde låntagarens behof af en hypotheksförening bör vara inskränkt till viss tid och dess mål vara hans slutliga skuldfrihet, så kan detta icke vara förhållandet med Svenska jorden i dess helhet.
Samma orsaker skola alltid göra hypotheksföreningar behöfliga, utan inskränkning till någon viss tidepunkt.
— Hr Lefrén har framstält den frågan: ”Ar det sannt, att Svenska jorden är nu mera skuldsatt än förr, sedan hypotheksföreningar uptagit utländska lån.”
Det är möjligt, ja måhända till och med troligt, att denna fråga bör besvaras med ja, men för att fullborda slutlednjngarne af ett sådant svar, får jag framställa en annan fråga: ”Ar det sannt, att Svenska jorden, sedan hypotheksföreningarne uptagit utländska lån, och till en del just derigenom, vunnit ett vida högre värde, och leranat en större afkastning, samt att dess ägare blifvit försatte i en sjelfständigare ställning?
Jag tror alt Don 14 April. 381 Sfven denna fråga måste besvaras med ja.
I så fall kan det ej eller bestridas, att hypotheksföreningarnes utländska lån gjort nytta.
Men säger man, de kunde hafva uptagit sina lån inrikes, och om det också gått litet långsammare dock kommit till samma mål, och riket undvikit att för en lång lid af år blifva skaltskyldige lill utrikes kapitalister för räntorne och amorteringen af de uptagne lånen.
Men funnos verkligen inom riket de behötliga lånetillgångarnc, kunde de erhållas för lika billiga vilkor, eller bade de kunnat göra samma nytta?
Om man noga undersöker förhållandcrna, linner man, ali ingen af dessa frågor kan besvaras med ja.
Hvad som i Sverige för de olika näringarnes förkofran egentligen saknas, är kapitaler, verkliga kapitaler. l)ct är derföre som räntefoten är högre än i rikare länder, som låntagaren måst underkasta sig svårare betalningsvilkor eller med större svårigheter, i händelse af hellof, kan omsätta sina lån än i dessa.
Det är för att afhjelpa denna brist, som man i fordna lider trodde sig kunna skapa nya kapitaler, genom oinskränkta sedeltillverkningar från Tumba, en åtgärd, som inom vårt land gjort så mycket ondt, och öfver hvilken Hr Lefre'n sä många gånger och med så mycket skäl uttalat sin fördömelse.
Men nu hafva hypolhcksförcningarne i stället genom de uptagne utländska lånen indragit utländska verkliga kapitaler, som ökat de förut inom
Diket befintliga och sålunda lemnat nya tillgångar för de industriella framstegens beredande.
Visserligen är det icke omöjligt, att någon gång de härigenom beredde lånelillgångar blifvit illa använda och onödigt förskingrats, såsom det lika lätt kan in träffa med inrikes uptagna län.
Men lyckligtvis ligger i sakernas förhållande, att della endast är undantagen, och all de fleste blifvit använda dels till jordförbättringar, dels till inlösen af äldre lån på sämre vilkor, hvilka kapilaler naturligtvis blifvit lediga och ökat tillgången för rikets öfriga industri.
Man kan således med full visshet antaga, att genom den ökade verkliga kapitaltillgång de utrikes länen lemnat rikets industri, denna blifvit satt i stånd alt i ökad produktion afkasta åtminstone de 6 proc. af de verkligen utgifna lånen, hvarmed under circa 40 år de utländska lånen till ränta och kapital fullt infrias, och sålunda lemnat full valuta derföre.
Men derjemte hafva de gjort öfverflödiga, förut i annan väg utgående, mycket drygare räntebetalningar till utlänningar.
Genom jordägarens saknad af kapitalcr och större beroende derigenom af dem, som på ett eller annat sätt disponerade sådane, kunde det blifva lönande för köpmän med utländsk kredit, att uptaga lån på s. k.
Blankokredit ehuru högst tryckande, ty när de om höstarne under landtmannens penningeknipa, kunde köpa dess varor för hälften eller f af hvad de om våren kunde säljas för, lönte det sig ändå. lllankokrediten kostar minst 5 proc. i årlig ränta, ^ pro. hvar 3:dje månad i provision, och minst 1 proc. för år i courtage, porto m. m., hvilken för låntagaren, för år räknadt, göra minst 8 proc.
Men dessutom måste riket serskildt betala den särskilda provision, disconto m. m., remitlenternc måste erlägga för att genast kunna använda deras 3 382 Den 14 April. månaders vexlar.
Med elt ord riket kosta dessa lån troligen 10 a 12 proc. och deröfver.
Visserligen gäldas en del vanligen genom bankerutter, men då Hamburgaren är van dervid, äfven af våra stora firmor, har lian allt beräknat dessa afdrag.
Genom jordägarnes medelst bypothekslånen beredda mera oberoende ställning hafva anledningarne till dessa Hlankokrediter till en stor del uphört, och det är ett på våra börser väl kändt factum, att de i senare lider högst betydligen minskats, till stor besparing af våra utgifter till utlänningen.
Vi hafva nemi. utbytt lånesätt, som kostat riket 10 a 12 proc. om året, med ett annat, som inberäknadt kapitalrabatter m. m. högst kostar 4.} proc., der man således kunnat uplaga 2^ gång så mycket, utan någon tillökning i den verkliga utgiften.
Äfvenledes finner man lätt, att utan hypotheksföreningarnes utländska lån, hade de icke kunnat inrikes erhålla lån på lika billiga vilkor.
Ty utom alt det är medelst den genom de utländska lånen ökade lånetillgången, som hufvudsak ligen allmänna räntefoten för goda lån kunnat nedsättas, och, oaktadt svårare kriser, bibehållas vid 5 proc. i st. f. 6 proc. hade ingen annorstädes, till en början åtminstone, kunnat erhålla oupsägbara lån med en successiv afbetalning under en längre följd af år, de enda som en hypoteksförening med full säkerhet kan till ett större belopp uplaga.
Hos oss var kännedomen om sådane papper så ringa och deras gångbarhet så föga ackrediterad, alt för knapt 10 år sedan en så uplyst korporation som civil-stalens pensions delägares representanter endast vågade tillåta Direkt:n öfver denna pensions-inrättning att emottaga Hypotheks-inrältningens obligationer, (ehuru stälda på viss tid), med vilkor af särskildt pant af intecknade reverser, ehuru just en bland förmånerne af dessa obligationer är att befria deras innehafvare, från den risken, alt kunna förlora sina fordringar äfven med de bästa inteckningar, om de någon gång skulle försumma en af de bevakningar våra lagar i så mångfaldiga fall fordra.
Men dels genom den bekantskap med oupsägbara obligationer, som Hypotheks-föreningarnes utländska lån föranledt, dels genom den större svårighet våra kassor genom den ökade penningelillgången funnit, att för sina fonder finna elt säkert användande äfven mot nedsatt ränta, är troligtvis snart den tidepunkt inne, då de utländska lånen ej mera behöfvas, emedan likartade och på lika goda vilkor kunna fås inrikes.
Denna tid hade troligtvis redan inträffat — 1847 öfverflödade våra publika kassor af penningar, som de ej på antagliga vilkor kunde få ullånta, — om intet senare årens betryck i handelsförhållanderne, en följd af kända politiska händelser, verkat en ökad efterfrågan på lån.
Efter att nu hafva sökt utreda förhållandet med hypotheksföreningar och de af våra Svenska uptagna utrikes lån, öfvergår jag till de för dem föreslagna kreditiven.
Otvifvelaktigt äro sådane, då de tryggas mot missbruk, bland de för en Banks rörelse mäst lämpliga, och vida att föredraga de nu åt enskilde lemnade.
Jag säger ”då de tryggas mot missbruk”, ty deras ändamål bör endast vara, alt för utbetalningar till rän - Den 14 April.
383 tor och årliga amorteringar kunna utgöra en förskollskälla, intill dess dertill anslagna inbetalningar binna ingå, men ej att bilda en fond till ny utlåning.
Men de af lltsk. föreslagna maximibelopp äro så ringa, att om man dermed förenar, på sätt Ilr Berg v. Linde föreslagit, skyldighet att öfvertaga Bankens fastighetslån, den härigenom för dessa föreningar upkommande ökade förvaltningskostnad och besvär, öfverväger vinsten, särdeles för de föreningar, som genom uplagna större utländska lån icke behöfva missbruka sina kreditiv till nya lån.
Då jag anser det vara af stor vigt att begagna tillfälle, att efterhand kunna befria Banken från en af dess dyraste och minst lämpliga lånerörelser, fastighetsbelåningen, men på ett sätt, som både bereder de nuvarande låntagarne de förmåner, de af Banken åtnjuta, och för den mindre fastighetsägaren i framliden tillfälle lill låns erhållande i hypoteksföreningen i st. f. i Banken, anser jag att man bör göra vilkoren för dessa föreningar så lockande, alt de kunna gå in på ett sådant öfvertagande.