Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I oskiljaktigt sammanhang hvarmed jag anser alldeles nödvändigt, att den genom Kongl, brefvet d. 15 Dec. 1762 gifna föreskrift, att lands- och stadsfiskaler, i mål af ifrågavar:de beskaffenhet, ej måga börja någon lagsökning, innan de af kyrkoherden i församlingen inhämtat skriftlig berättelse om saken och dess sammanhang, och sådant, med alla dertill hörande omständigheter liar 318 Den 31 December f. m. Justitie Kansleren anmält, samt derpå erhållit hans svar och utlåt, må icke blott bibehållas, utan erinran om iakttagande deraf tillika göras, på det icke domslolarne må slika mål obehörigen uptaga och personer i följd deraf blifva dömde och straffade, som, derest en sådan anmälan skett och Justititie Kanslerens yttrande i förskri fven ordning afvaktats, säkerligen icke skolat blifva inför domstol ens angifna, än mindre sakfällde.
Begärdes på bordel, hvarefter motionären yttrade:
Med afseende derå, att detta är den sista motionsdagen har jag icke velat besvära B. o. Ad. med åhörandet af motiverna lill denna min motion, men jag anhåller, alt vid det plenum, dä motionen härnäst förekommer, fä äran ytterligare utveckla desamma.
FIr Carlheim Gyllenskjöld, upläste vidare en sålydande motion:
Enär K. M. d. 29 Januari 1817 i nåder godt funnit, att i bref till domkapitlet i Hernösand förordna, det domkapitlet, med afseende å då inom en del af stiftet upkomna religionsslridigheter, borde med sorgfällighet tillse, att preslerskapet måtte tillåta hvar och en, som det åstundade, att få nyttja den förra eller med Svebilii förklaring försedda Lutheri-katechesen, samt att denna äfven måtte helst brukas intill dess all fördom emot den nya af Ärkebiskopen D:r Lindblom utarbetade katechesen kunde betagas, äfvensom preslerskapet jemväl, då den nya katechesen nyttjades, i synnerhet i anseende litl de derstädes införda enl. den nyare bibelöfversätlningen förändrade skriftens språk, iaktloge all försigtighet och tjenlig upmärkliet; hvarjemte K. M., d. 10 Mars samma år, täckts, genom föredraganden, Statssekreteraren Nils von Rosenstein särskilt meddela Biskopen D:r Almqvist den närmare underrättelse om K.
M:s Nåd. afsigt i ämnet, att meningen ingalunda vore att utesluta nya katecliesens begagnande, helst med de yngre, då sådant utan fara af olägenhet kunde ske; men att det måtte verkställas efter föräldrars önskan och med nödig varsamhet, isynnerhet i anseende till språken ur nya bibelöfversättningen, samt K. M. sålunda i Nåd. afsell den fördom och de betänkligheter, de s. k. nya böckerne, eller utom katechesen den år 1811 antagna kyrkohandboken hos endel enfaldige och samvetsömma kristne föranledt; hvilket nåd. afseende äfven ägt rum i fråga om den sedermera år 1819 antagna nya psalmboken, hvars ovillkorliga begagnande vid den allmänna gudstjensten ännu icke blifvit anbefaldt: så får hos R.
St. jag vördsamt hemställa.
St. mätte hos K. M. i underddiet anhålla, att K.
M. derest enskilte kristne eller någon församling enhälligt hos K. M. i underd:het bönfölle, att vid gudstjensten eller andra presterliga förrättningar få begagna de äldre, genom förenämnde nya katechesen och handboken afskaffade 'andaktsböckerne, K. M., efter öfvervägande af omständigheterna i hvarje särskilt fall, täcktes till en sådan bön - Den 31 Dec ernber f. ra. 319 fallan lemna nåd. bifall, om anledn. förefunnes, att samvetsömhet och icke egensinne eller trotsighet dertill varit bevekelsegrunden.
Opläslcs följande af Gr.
Taube, flenning Edvard, inlemnade motion:
Jag får ödmjukligen föreslå att följande förändringar och förenklingar uti tulltaxan måtte ske, nemi.: ali alla Apolheksvaror må varda frie från införsels-afgifter, således jemväl Assa Foetida, Balsam, Campher, China, Chinabark, Cubeber m.
II. att alla frukter och bär matte beläggas med samma tullafgifler, och således fikon, plommon, bruneller, sviskon m. fl. inbegripas under förenämnde rubrik; att nattsäckar, laskböcker, portföljer och ridikyler må åtskiljas tili tulltaxan och de förstnämnde beläggas med införselstull af 16 sk. per It, samt de öfriga, då de äro af hel- eller halfsiden, beläggas med en införseltull af 2 R:dr per It, men andra slag med 24 sk. per få; alt nålar, krås- och bröst- af oäkta metall, eller förgylde, eller försilfrade, må beläggas med en införselstull af 1 R:dr per få; att rubriken socker måtte förenklas och de derunder förekommande tullbestämmelserna uptagas på följande sätt: raffinerad!, eller med raffineradt lika, topp-, candi- och kak- eller krossadt-, 1 It, 5 sk.; oraffineradl, 1 få, 2 sk. 3 rst.; samt alt dä tullen på finare ull är 6 sk. per få och med spinningen beräknas ett affall af 30 till 40 proc., ullgarn alla slag, ofärgadt, otvinnadt, odubbleradt, må beläggas med en införseltull af 10 sk. per få, såvida icke utländska tullförfattningar gynna exporten af ullen eller ullgarnet på ett sätt som förändrar jemförelsen dem emellan.
Tullen på ullgarn, färgadt, tvinnadt eller dubbleradt; bör lämpas i förhållande till den på det ofårgade.
Om remiss till Bevilln:sUtsk. anhåller jag vördsammast.
Remitterades till BevillmsUlsk.
Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Såsom en brist i vår nuvar:de lag måste med skäl anmärkas att stadganden saknas, som bestämma huru sysslomäns inbördes förhållande i afseende på deras ansvarighet för förvaltningen af om händer haft gods bör anses. 23 kap. 5 § A. B:n innehåller visserligen föreskrifter ronde förmyndares ömsesidiga ansvar för förvaltning af barnagods, och det vill synas som analogien fordrade att samma föreskrifter tillämpades i afseende å syssloman, men erfarenheten har ådagalagdt att domstolarne icke alltid godkänna denna grundsats, utan alt då den ena domstolen anser syssloman ansvarsskyldighet vara solidarisk, förklarar den andra att syssloman endast böra ansvara till lika andel hvardera. 320 Den 31 December f. m.
För afhjelpande af den olägenhet, sora af ett bristande lagbud i berörde hänseende nu förefinnes, får jag vördsamt föreslå att 15.
St:r, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad som redan i afseende på förmyndare i ofvan omförmäldta lagrum finnes stadgadt, måtte för deras del besluta ett lagstadgande af innehåll, all der flere sysslomän än en fått förvaltningen af godo sig orabelrodd, skola de, der de samma förvaltning sins emellan delat, ansvara endast för den andel hvar och en om händer haft och, der de godset under samma hand förvalta, svara lika och npfylla hvar för sin del den skada, som kan upkomma; dock alt den ene ej må lida för den andras förseelse, som han ej förekomma kunnat.
Om remiss af denna min motion till LagUtsk. anhålles.
Uplästes en af Gr. Taube, Henning Edvard, inlemnad sålydande motion:
Under innevande Riksmöte bar inom de särskilda RiksSlm, med anledn. af Statsverkets fördelaktiga tillstånd, blifvit framställde åtskillige förslag om minskning eller uphörande af serskilda bevillningslitlar.
Häribland har jag icke funnit af andra motionärer omnämnd en bevillningslilel, som likväl är mer än andra oegentlig och kännbar; jag menar den bevillning som utgår i lösen och andra afgifter för fullmakter eller konstitutorialer m. m. på verklig tjenst.
Dessa tjenster måste antagas var tillkomna för det allrpännas behof och dess bästa och icke för tjenslemännens skull.
Om sådant icke kan nekas, synes väl oegentligt, att den som blifver utsedd alt fullgöra de åligganden tjensten åtfölja, skall för alt få tjena Staten, till densamma erlägga en dryg afgift.
Fullmaktslösen och dermed förenade afgifter äro så mycket mera känbara, som de skola utgå på en tid, då tillträdet af en tjenst oftast oundgängligen fordrar flerahanda andra utgifter såsom för flyttning, bosättning, uniform m. m.
Den meddellöse tjenstemannen briugas härigenom i skuldsättning, om han ock icke förut varit gäldbunden, och de löneinkomster Staten består, blifva på sådant sätt ännu mera otillräckliga.
För de ynglingar, som vilja inträda i militärståndel ökas den icke obetydliga equiperingskostnaden ganska känbart genom ulgifterne för fullmakt etc. och den unga underlöjtnanten måste ändock stundom såsom sunnumerär tjena längre tid ulan lön.
Erfarenheten har ock visat, att vissa regementen och corpser längre tider hafva flere tjenster i lägsta grad vacanta, utan att sökande sig dertill anmält.
Under sådane förhållanden borde väl icke Slaten, som har behof att få tjensterne af lämplige personer besatta, för meddellösa ynglingar försvåra tjensternas emottagande genom anspråket på afgifter för fullmakter etc.
Dessutom är sjelfva beräkningssättet af dessa afgifter (utgörande i allmänhet 125; proc. af sjelfva lönebeloppen, jemte afgiften till Wadstena krigsmanshus och den för sigill etc.) — minst sagt orimligt, enär till grund derför icke får tagas beloppet af den högre inkomst som erhålles vid förflyttning l)cn 31 December f. m. 321 från lägre tjenst till en högre; tilan skall för fullmakten till den nya tjensten erläggas afgifter både för beloppet af den förut innchafde lönen och till en del för beloppet af eu högre lön, än som tillträdes. Sålunda skall den Underlöjtnant vid indelt Reg:le, som efter flere års tjenst för årlig lön af 200 R:dr, blifver befordrad till Löjtnant, erlägga fullmaktslösen. beräknad efter första Löjtnants lön, circa 450 R:dr, ehuru den till Löjtnant befordrade Underlöjtnanten ännu i flere år såsom andra Löjtnant, måste ålnöjas med lön af 300
R:dr och kanske icke uplefver förflyttningen lill första Löjtnantsgrad!
Lika så beskaffadt är förhållandet nästan inom alla grader.
Såsom bekant utgöra inkomsterna i flesta fall för tredje Major mindre, än för Kaptener med kompani, men delta oaktadt måste den till Majorsgraden förflyttade Kaptenen ånyo erlägga 12^ proc. jemte flere afgifter för oafkortade beloppet af Majorslönen, eller samma inkomslbelopp, hvilket han redan såsom Kompani-chef åtnjutit.
Den lill första Major befordrade Majoren af lägre grad, är åter skyldig erlägga enahanda afgifter för samtlige förste Majorers inkomster; och detta af orsak att första Major numera benämnes Ofverste-Löjtnaut.
Inom civila Ijenslecorpserna förefinnas enahanda oegentligheter.
Den Assessor inom Hofrätterna, t. ex. som befordras till Hofrättsråd, skall erlägga lösen för högre Hofrältsråds lön 2,600 R:dr och således utgifva omkring 400
R:dr i och för fullmakt till denna befordran, ehuru Ijenslgöringen förblir alldeles densamma och skillnaden emellan äldre Assessorslön och yngre Hofrättsrådslönerna utgör allenast 200 R:dr.
Afgiflerna för fullmakten medtaga således omkring 2:ne års löneförhöjning och skulle
Hofrättsrådet afgå från tjensten inom 2:ne år efter dertill vunnen befordran skulle samma befordran hafva medfört pecuniär förlust i st. f. högre inkomst: ett förhållande som väl icke varit afsedt med de för högre tjensten bestämda högre löner!
Olämpligheten af dessa fulltnaklsafgifler, hvilka visserligen till kommit på en lid då behofven för Statsverket tvungit till allehanda slags bevillningar, torde af det föreg:de tydligt kunna inses af en hvar.
St. hafva ock redan offentligen erkänt detta.
Vid 1S40 års Riksdag beslölo nemi.
St. för deras del, alt den vanliga lösen eller kansligebiihr icke skulle utgå för -fullmakter på tjenster inom R.
Efter nämnde lid lärer icke heller någon annan afgift än den för egentlig charla-sigillala beräknats för fullmakter till tjenster vid R.
Stms verk.
I afseende å tjebster, som af collegierna eiler af magistraterna tillsättas bar äfven K. M. i särskildte fall förklarat att lösen eller kansligebiihr för fullmakt icke eger rum.
Skäl är väl icke dertill, att de tjenstemän, som af Konungen erhålla fullmakt på tjensterna, skola vidkännas högre afgifter än andra tjenstemän.
Då, såsom jag i det föregtde haft äran anföra, nnvande före skrifter om afgifter för fullmakter och constituloriäler på verkliga tjenster äro olämpligt betungande och menlige samt den inkomst Statsverket genom dessa afgifter vunnit, numera ej synas för detsamma vara oumbärlige, får jag vördsammast föreslå, det malte R.
Stm besluta: 2 H. 21 1)en 31 December f, m.
Att hädanefter stämpladt papper och kansligebulir icke skola beräknas för fullmakter pä verklig tjenst, eller bland militären vid befordringar i regementet eller corps, med högre belopp, än som i allmänhet är stadgadt för resolutioner af den myndighet, som tjensten tillsätter.
För den händelse åter, att hinder skulle möta för bifall härtill, har jag alternativt velat föreslå, det R.
Sl:r, i sådant fall, för deras del mätte öfver nu gällande föreskrifter om charta sigillata oell kansligebiihr till fullmakter meddela den förklaring:
Att vid befordran från en tjenst till en annan, och bland militären, vid befordran till högre grad i regemente eller corps, högre charta sigillata och kansligebiilir för fullmakten icke må beräknas, än som motsvarar skillnaden mellan lönen vid den förut innehafda tjenstegraden och lönen vid den till hvilken befordran skett, så vidt afgiften efter denna beräkning icke understiger den för resolutioner frän den myndighet som tjensten lillsätter, i hvilket fall lösen och charta sigillata för fullmakten bör utgå med lika belopp, som för annan resolution.
Vid denna motion var bifogadt följande transsumt etc.
Transund af K. M:s Nåd.
Bref, lill Stats kont.
, angdie ny aflöningsslat för bemälde Embetsverk d. 1!) Okt. 1850.
Vår ynnest etc. — — — — — — — — — — Såsom vilkor för den nya löneregleringen hafva Vi för öfrigt, i öfverensstämmelse med de af Oss redan förut fastställde grunder pröfvat skäligt i Nåder stadga: — — — — — c) att för de fullmakter och consiitutorial, sora af Eder utfärdas, kansli-gebiihr, beräknad efter lönebeloppet, icke vidare bör utgå, utan lösen erläggas i likhet med hvad för resolutioner är bestämdt.
Rätteligen transummeradt betygar Ex officio.
Bruno Johansson.
Remitterades till Bevil!n:sUlsk.
Hr Steuch, Mathias, hade inlemna! en sålydande motion:
Propos. till Rikets nu församlade Ständer om
Statsverkets tillstånd och behof samt af enskild motion i ämnet gjord upmärksam på missförhållandet emellan tjenstemänneus i Kongl. General-Landtmäteri-kont. löneförmåner i jemförelse med dem uti andra allmänna Verk, har jag, dels af Öfver-Direkt:s-Embet:s vid Landtmäteriet underd. förslager till löneregleringen för Verket och dels annorledes gjort mig om förhållandet noga underrättad, och dervid vunnit den öfvertygelse, att detta missförhållande icke undanrödjes genom lönetillökning endast åt några få bland Verkets embets- och tjenstemän, utan att ifrågakomma för andra, som deraf Den 3 1 December f. m. 323 - hafva minst lika stora behof.
I följd häraf, och då General-Landtmäleri-konl:s betydenhet såsom adminislratift
Verk tilltagit i mon af jordbrukets utveckling och egoskiftningens deraf föranledda starkare fortgång, har jag funnit mig befogad till den vördsamma anhållan, att vid pröfning af redan väckta förslag om lönetillökning för vissa tjenstemän j inom General-Lantmäteri-kontoret, R.
St:r mätte utsträcka denna pröfning lill samtlige tjenslemännen i nämnda embetsverk; i hvilket afseende mig torde tillåtas, att till någon ledning för omdömet, i ett sammanhang meddela följande uplysningar: l:o).
Ofver-Direktören äger nu, utom boställe i Verkets nyligen utvidgade hus, motsvarande omkring 1000 R:dr ärligen, en kontant lön af 2,152 R:dr. K. M. har för honom föreslagit en tillökning, dels såsom lön och dels såsom extra tjeustgöringspenningar, af 1,181 R:dr 16 sk., hvarigenom hans inkomster, bostället oberäknadt, skulle komma alt upgå till 3,333| R:dr. 2:o).
Landtmäteri-Sekreteraren har 1,074 R:dr i lön.
Deruti har K.
M. täckts föreslå en tillökning af endast 126
R:dr, hvarjemte hans hittills innehafda ljusmedel skulle iudragas.
Denne tjensteman, hvars göromål ständigt ökas, och hvilka på senare åren blifvit mer än fördubblade, har ensamt för sin tjenst föga mindre arbete än alla öfrige tjenslemännen i Verket tillsammans, och får dessutom, genom bristen på kanslibetjening, vidkännas en ansenlig expeditionskostnad, sora för de sednare ej kommer i fråga, men skulle, allt detta oaktadt, enligt den Nåd.
Propos:n, i löneinkomster knappast erhålla mera, än som allenast i tillökning är åt Ofver-Direktören föreslagit, och kunde dessutom, enär de till expeditioris-kostnaden föreslagne 400
R:dr skulle ställas till Öfver Direktörens disposition, möjligen komma att förblifva i saknad af nödigt kanslibiträde.
Af särdeles vigt är äfven den omständigheten, att Landtmäleri-Sekret. är den ende med Ofver-Direktören deltagande i Laudtmäteriels styrelse, alt han med Ofver-Direktören delar ansvaret för ÖfverDireklrs-Embetets beslut och åtgärder, samt alt han vidare, då Ofver-Direktören är frånvar:de eller eljest är hindrad från Erabetets utöfning, i allmänhet är dennas sjelfskrifne vicarius; hvadan hans ställning, såsom Chefens närmaste man uppenbarligen påkallar annan och bättre aflöning än den nuvande eller af K.
M. föreslagna. 3:o).
Ofver-Ingeniören, som nu åtnjuter 1,055 R:dr, har väl i sednare tider befriats från sitt mest maktpåliggande göromål, nemi. länskartors sammandragning, men då tjenslen icke desto mindre, förutsatt att den med nit och skicklighet utöfvas, är af vigt, synes någon löneförbättring böra ega rum, helst inga sportler åtfölja densamma. 4:o).
Landtmäteri-Fiskalen, som nu äger lika lön med OfverIngeniören, torde äfven i afseende å tjenstens besvärlighet, i det närmaste kunna anses med den sednare jemförlig; dervid dock förekommer, alt Fiskals befattningen åtföljes af en särskild inkomst genom aktorsandel i böter. 5:o).
Aktuarien, hvars lön utgör 537 R:dr och af K.
M. är 21* 324 Den 31 December f. m. föreslagen alt förhöjas med 363 R:dr, har i sednare tider fått en högst betydlig tillökning i göromål, och 6:o).
Ingeniörerna, 5 till antalet, hafva 437 R:dr hvardera.
Äfven deras tjenstgöring är numera mycket försvårad, och deras tid lagen i starkt anspråk; hvarförutan, i afseende å dem, det märkeliga förhållande eger rum, att efter 1841 års reglering i st. f. en åsyftad förbättring genom spannemålens förvandling till fast penningelön med tillökning af 1 R:dr för hvarje uti lönen förut inbegripen lunna spannemål, — deras löner nedgått från omkring 500 R:dr lill nuvarande belopp.
Att denna aflöning, bestämd för längre tid tillbaka, då lefnadskostnaderne voro vida lägre än nu, är för behofvet alldeles otillräcklig, lärer ej fordra någon bevisning.
Sur, såsom billigt och rättvist vore, taga GeneralLandtmäteri-kontis behof af en förbättrad aflöning i öfvervägande, torde en sådan förbättring ej böra nästan ensamt komma Chefen, som är minst vanlottad, till godo, utan äfven utsträckas lill alla tjenstemännen, hvilka samtligen, mer och mindre, äro deraf i stort behof.
I öfverensstämmelse med denna åsigt och hvad jag i öfrigt haft äran yttra, vågar jag jemväl föreslå följande, efter tjenslernes kända vigt och besvärlighet lämpade löne-reglering: Öfver-Direktör, utom boställe R:dr 3,000: —•
Landlmäteri-Sekreteraren » 1,666: 32.
Ofver-Ingeniören » 1,333: 16.
Landtmäleri-Fiskalen » 1,200: — Aktuarien » 1,000: — 5 Ingeniörer, 800 R:dr hvardera ..... » 4,000: •— 1 Vaktmästare, utom bostad ....... » 200: — 1 Kammardräng » 200: — samt till kanslibiträde, att af Sekreteraren, som deraf ensamt är i behof, disponeras . . . » 600: — Summa B:ko R:dr 13,200: — Huruvida någon del af den nu föreslagna tillökningen borde, till förekommande af IndragningsStatens betungande i framtiden utgå under namn af tjenstgörings-arfvode, på sätt vid åtskillige senare regleringar blifvit bestämdt, torde varda ultedt af R.
H. Stms StatsUlsk.
, till hvars handläggning jag vördsammast anhåller att denna min motion måtte remitteras.
Upläsles följande af Hr Hård, Adam, inlemnade motion:
Då den af Rikets sednast församlade Ständer fastställda Bevilln:sFörordn. af d. 1 September 1851, 27 § 1 mom. vid tillämpningen inora så väl Taxerings- som Pröfningskomiléer visat sig föranleda lill tvistigheler och olika beskattning, så vågar jag vördsamt hos R. o. Ad. föreslå förändrad redaktion af nämde §:s l:sta morn., så att den finge följande lydelse: ”1:0.
För följande på landet boende personer skall afgiften bestämmas sålunda.” — — — — — — — — — — — Den 31 December f. m.
Under anhållan att få denna motion till vederbörligt Utsk. remitterad.
Uplästes en af Ur Bråkenhjelm, Pehr Reinh., inlemnad sålydande motion:
Den nu gällande Bevil!n:sFörordn. af år 1851 har genom sin obestämdhet och otydlighet uti dess 27 § förorsakat en högst olikformig tillämpning uti Taxerings- och Pröfningskomitéer, hvarom BevillmsUtsk. kan erhålla uplysning uti Kongl. KammarRms handlingar ronde Stockholms läns Pröfningskomité för år 1852.
Dessutom har den obillighet af denna § härflutit, att t. ex. en kolskrifvare vid ett Bruk med upgifven 400 R:drs lön taxeras till 20 R:drs bevillning, enär ordalydelsen af §:ns lista mom. blifvit så tolkad, som 5 proc. af inkomsten vore minimibeloppet af Bevillningen.
Jag föreslår derföre, att klausulen ”sä vida den till fem proc. af inkomsten beräknade bevillningen icke upgdr till högre belopp” må ur mom. utgå, hvarigenom Taxeringskomiléerna lemnäs öppet alt eol. de uti §:n upgifne klasser alltid åsätta rättvis bevillning.
Uplästes en af Hr Gripensvärd, Jakob 01 of, inlemnad motion, sålydande:
Sedan de vid de indelta Infanteri-regilene föreskrifne fordna årliga kompani-mötena blifvit från 9 till allenast 2 förminskade, åtogo sig soldaterne frivilligt, för minskadt besvär och kostnader, att årligen, så vida kommendering under året utöfver 2 månader icke inträffat, af sin lön betala 1 daler silfv.mit, som nu utgår med 8 sk. b:ko.
Denna sålunda upkomne och genom Kongl.
Brefvet d. 5 Nov. 1724 bestämda afgift anslogs till den är 1719 inrättade General-förråds-kassan, hvilken sprängdes och uphörde 1741, då hela kassans fond användes till koslnadernes bestridande för kriget mot Ryssland.
Ehuru denna kassa, för hvilken reglemente under d. 13 Jan. 1726 är utfärdadt, alltså för länge sedan uphört fortfor likväl mötesafgiften alt upbäras af soldaterna och ingår denna afgift lill Slatskont. samt beräknas ibland Statsverkets öfriga inkomster utan att vara till något bestämdt ändamål disponerad.
Då denna afgift, hvilken vid ett Infanteri-regite, bestående efter prima plan af 1,200 nummer, efter afdrag af 118 ständigt vakante nummer, endast kan beräknas upgå lill omkring 150 Ridr b:ko årligen och härtill jemväl kommer att denna afgift ej utgår, derest karlen afgått inom de 2 första månaderna af året och förminskas till jjidel derest afgången skett i den 3:dje, 4:dc eller 5:le månaden, till derest afgången skett i Gite, 7:de eller Side månaden, samt till f-.delar om afgången skett i den 9:de, 10:de eller llite månaden, hvarmedelst debiteringen och upbörden, som för - 326 Den 31 December f. m. fattningsenligt bör verkställas vid de årliga liqvidalionsmötena, äfven i betydlig mån försvåras samt afgiftens utgörande vid de nu årligen förrättade upbördsmötena, för soldaten, som vid dessa möten eljest icke beböfver vara tillstädes, medför en vida större tunga än sjelfva afgiften, genom den tidspillan, som för honom genom inställelse vid dessa mölen förorsakas, vågar jag föreslå del R.
St:r hvilka förut medgifvit eftergift för åtskillige mindre afgifters utgörande af det indelta manskapet till Wadstena krigsmansbuskassa, malte besluta, det den bär förut omförmälde s. k. mötesafgiften för soldaten hädanefter måtte uphöra att utgå och Statsverket för den möjligen häraf upkommande förminskning uti tillgångar på annat sätt derföre ersättas.
I öfrigt och för närmare utredning af frågan hänvisas lill Kongl. Brefven d. 5 Juni 1741 och d. C Nov. 1750 samt R.
Sl:rs SecretaUtskis underd. skrifvelse d. 20 Jan. 1770.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Ulsk. får jag anhålla.
H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 4 e. m.
In liilem protocolli, /libert Munck.
Plenum kl. \ 6 e. m.
Uplästes en af Hr Rosenblad, Bernh., inlemnad sålydande motion:
Jag får vördsamt föreslå: I:o.