Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan således fortfarande icke finna annat, än att då den ena Statsmakten, eller K. M., eger rätt att efterskänka böter till hela dess belopp, måtte väl också den andra Statsmakten, eller R.
St:r, hafva rättighet att eftergifva ådömda ersättningssiimmor i dess helhet, och att i båda fallen åklagarens eventuella andel blifver beroende af hufvudfrågan.
Afven ett annat yttrande af mig har blifvit orätt upfattadt.
Jag har nemi. icke yttrat, att billighetsskälen borde tagas i betraktande uti förblandning med rättsgrunderna; men jag har sagt, att då rättsfrågan, enl. min och flere andra talares åsigt, är klar, och något rättsanspråk icke kan godkännas, så upstår både rättighet och skyldighet för deni, som skola bedöma ärendet att taga de möjligen för handen varande billighetsskälen i öfvervägande.
I anledn. af ftr Bildts sednaste yttrande, får jag tillkännagifva, att om jag äfven af misstag yttrat, att Hr Printzensköld af Kongl, nåd fått upbära actorats-arfvode å de H. 3. ' 27 418 Den 8 Februari. omnämnde 20,000 R:dr, så qvarstår likväl såsom en sanning, att Hr Printzensköld genom ett Konungens beslut fått sig tillagdt arfvode å dessa medel, hvilka utan något hans tillgörande i kronans kassor influtit.
Detta är således ovedersägligt, och jag är glad deröfver, att Hr Bildt upläst det K.
Brefvet, eftersom min upgift blifvit ifrågasatt.
För öfrigt instämmer jag till alla delar med den sista värde talaren.
Jag har icke sammanblandat rättsfrågan med billiglietsfrågan, utan sedan jag yttrat mig öfver den förra, har jag tiltkännagifvit min mening om Hr Printzenskölds anspråk, betraktadt ur billighetens synpunkt, dervid jag funnit att anspråket i sednare hänseendet betydligt motväges af den kända omständigheten, att han upburit arfvode å en större summa, som utan hans medverkan Statskassan tillgodokommit.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., på grund af 41 §:n lliksd.-Ordn. anmodade Hr Printzensköld, Carl, att afträda, tills R. o. Ad. i ämnet fattat sitt beslut, samt sedan Hr Printzensköld lemnat Riddarhussalen, framställde att under discussionen blifvit yrkadt, dels bifall till StatsUtsk:s förevande Utlåt., dels att detsamma måtte återremitteras, och slutligen af Frih. Raab, Adam Christian, att R. o. Ad. måtte, utan att ingå i bedömande af Adv.-Fisk.
Printzenskölds anspråk på actorats-arfvode, dem han må, om han dertill anser sig befogad, i laglig väg utföra, bifalla StatsUtsk:s Utlåt.
En svårighet för frågans behandling upstode otvifvelaktigt derigenom, att StatsUtsk., som haft till sig remitterade såväl den K. Propos., som ensam blifvit i rubriken till Utsk:s Utlåt, omförmäld, som ock Hr Printzenskölds motion, i ett Utlåt, besvarat begge dessa remisser.
För att Frih.
Raabs förslag skulle kunna tagas i öfvervägande, trodde Hr Gr. o.
Landtm, det blifva nödvändigt, att åtskilja de begge delarne, uti hvilka StatsUtsk:s Utlåt, i sjelfva verket sönderföll och under discussionen blifvit delad, så att R. o. Ad. först yttrade sig öfver den föreslagna eftergiften för Kansli-Rådet
Valerii enka och barn och sedermera fattade sitt beslut i afseende på StatsUtsk:s yttrande ronde Hr Printzenskölds motion, emedan i annat fall, på sätt Hr v.
Hartmansdorff anmärkt, ett på Stats-regleringen inverkande beslut kunde blifva fattadt medelst ändring af hvad StatsUtsk. tillstyrkt.
Jag hemställer, om det icke vore skäl att, för undvikande af frågans onödiga intraslande, återremittera Utlåt., utan att söderdela detsamma.
Jag får förklara mig fullkomligt nöjd med Hr Gr. o. Landtnäs framställning.
Jag anhåller att vi efter 3:ne timmars diseussion måtte få slut på frågan och att den således må till afgörande företagas.
Då flere talare yrkat bifall till Utlåt., torde propos. derå i första rummet böra framställas.
Den 8 Februari. 410 Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det vore klart att propos. till bifall vore den som först borde framställas, men att, då frågan genom det af Frih.
Raab framställda förslag blifvit verkligen delad i 2:ne afdeln:r, likasom äfven under disenssionen egt rum, R. o. Ad. torde finna att bifall till Utsk:s Utlåt, sådant det blifvit upstäldt, skulle förhindra Frih.
Raabs serskildt yttrade mening att komma under pröfning; hvarföre Ilr Gr. o. Landtm, finge hemställa till dem, som yrkat bifall till Utsk:s Utlåt., om de icke ville medgifva att R. o. Ad. förbehöll sig att, efter det frågan om eftergiften för Kansli-Rådet Valerii enka och barn blifvit afgjord, serskildt pröfva hvad som rörde Hr Printzenskölds motion, hvilken egentligen icke blifvit af Utsk. besvarad annorlunda, än att den ansetts böra lemnäs utan afseende.
Jag instämmer så mycket heldre i Hr Gr. o. Lan dtm:s framställning, som jag under discussionen yrkat bifall till afskrifnings-frågan samt återremiss endast i afseende å Hr Printzenskölds motion.
Jag för min del kan icke gilla den propos. som Frih.
Stjernstedt begärt, emedan jag skulle få svårt att votera efter densamma.
Om jag besvarar propos. om eftergift i allmänhet af det ifrågavar:de ersättningsbeloppet med ja, har jag i och med detsamma afslagit Hr Printzenskölds framställning och derpå kan jag ej ingå.
Jag skulle derföre anse det vara rättast, att, på sätt Frih.
Tersmeden begärt, ja-propos. blefve bifall till Utsk:s Utlåt, samt att, i fall R. o. Ad. ej förenade sig om återremiss af Utlåt, i dess helhet såsom nej-propos., denna propos:ns innehåll genom serskild votering bestämdes.
Hr v o n Hartmansdorff:
Det torde möta svårighet att här åtskilja frågorna om eftergift af hufvudsumman och af actorats-arfvodet.
Jag för min del vill åt Kansli-Rådet Valerii enka efterskänka hela det ådömda beloppet, om Staten godtgör Kammar-R:ns Adv.-Fisk. för actorats-arfvodet.
Men derest Staten ej åtager sig denna förbindelse, anser jag R.
St:r oberättigade att taga ifrån Adv.-Fisk. hvad som är hans, och gifva åt enkan hvad som icke är deras.
Jag anser derföre, att R. o. Ad. förfore riktigast, om Betänk’, i sin helhet återremitterades, utan att de båda frågorna åtskiljdes.
Då det tyckes blifva lika kinkigt att afgöra propos:rna, som sjelfva frågan, hemställer jag till Frih.
Raab och de ledamöter, som med honom instämt, huruvida icke deras afsigt skulle vinnas derigenom, att Utlåt, i dess helhet återremitterades till Utsk., hvilket sedermera i svar på återremissen komme att utlåta sig öfver deras framställning.
Jag skulle redan ifrån början hafva återkallat mitt förslag, då jag erfor att det försvårade frågans afgörande, såvida icke flera ledamöter med mig öfverenskomma om detsamma.
Jag har sedermera rådfrågat 27 * 420 Den 8 Februari. mig hos dessa
Hrr och som de medgifvit mig att återkalla förslaget, afstår jag ifrån att yrka propos. derå.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att i sådant fall endast vore fråga om bifall eller åtterremiss å Utskis Utlåt., samt hemställde sedermera om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUlsk:s Utlåt.
Denna propos. besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkn:ne föranleda till återremiss och, efter denna propos-.ns besvarande med starka Ja, blandade med många Nej, förklarade det han trott sig finna att Ja varit öfvervägande.
Sparres härvid gjorda begäran om votering, blef förslag till voter.-propos. upläst lill justering och godkändt, men innan voteringen hann företagas, anmälde och yttrade sig Gr.
Jag afstår ifrån den af mig nyss gjorda anhållan om votering:
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om någon annan af R. o. Adis ledamöter yrkade den votering, som af Gr.
Sparre blifvit begärd, men hvarifrån han numera afstått, ropades Nej.
Ekon.Ulsk:s d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Utlåt.
N:o 25 i anledn. af väckt motion derom att hållandet af s. k.
Nyckterhets-värdshus må blifva en fri näring.
Föredrogs och lades till liandlingarne Allm.
Utsk. d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Mern.
JM 26, med anmälan att Utsk. icke kan taga någon befattning med Hr Doktor Sandbergs motion om bränvinsbränningens inställande under nästk.
Mörner, Carl, Allm.
Utsk:s d. 4 dennes e. m. pä bordet lagda Betänk.
M 27, i ani. af väckt motion om ändring i sättet för folkskole-afgiftens öfverlemnande till vederbönde skolstyrelser.
Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af Hr Adelborg, Henr.
Otto, och Frih. Cederström, Rudolf, Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Betänk.
JM 28, i anledn. af väckt motion om ändring i K. Mits Nåd.
Förordn. om Sockenstämmor i Riket d. 29 Aug. 1843 och K. M:s Nåd.
Förordn. om Sockenstämmor i Stockholms stad d. 16 Mars 1847, i hvad dessa författningar röra Ordfideskapet i Sockenstämma.
Föredrogos, men bordlages ånyo, på begäran af Frih.
Raab, Adam Christian och Carl Adam, Allm.
Besv. o. Ekon.Utskis D en 8 Februari 421 d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Betänk.
J\2 29, i ani. af väckt motion om förändring och tillägg vid de nti K. M:s förnyade Nåd.
Legostadga för husbönder och tjenstehjon d. 23 Nov. 1833, meddelade föreskrifter i afseende å orlofssedlar.
JYi 30, i ani. af väckte motioner om Landsfiskals- ijensternes indragning.
JV2 31, i ani. af väckt motion, ang:de penninge-depositioners införande i st. f. nu bruklig borgen för arrenden af kronojord och för vissa tjenster.
För min del anser jag Gr. Löwenhjelms motion vara välgrundad och beklagar att den hos Utsk. icke vunnit något afseende.
Om man här antoge den författning, som gäller i Frankrike, att vederbönde upbördsman i st. f. att lemna borgen, antingen insatte reda peningar eller afgåfve räntebärande papper, så hade kronan en långt bättre säkerhet än hon har i borgensförbindelser, hvilka skola förnyas och bevakas samt hvarom i många fall tvist kan upstå, då den reda penningen deremot icke är någon tvist underkastad.
På samma sätt förhåller det sig med räntebärande papper, liypotheks-förbindelser och dylikt.
I Frankrike är förhållandet att upbördsmännen undfå ränta på sina insatta penningar, hvilket äfven här skulle blifva fallet om de uti Statens kassor nedlade räntebärande papper.
Jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. måtte återremit tera Betänk.
Då denna fråga behandlades i Utsk. voro meningarne der delade.
Man ansåg visserligen att det skulle vara en stor fördel om man kunde afskaffa borgensförbindelser i allmänhet, men under discussionen kom man öfverens derom, att denna föreslagna dispositions-skyklighet skulle hindra mången ifrån erhållandet af tjenst, emedan han icke kunde anskaffa det erforderliga penninge-beloppet.
För öfrigt tror jag icke att någon störie säkerhet för Staten skulle härigenom vinnas, ty vanligen antagas icke andra borgensmän, än de som äro fullt vederhäftiga.
Sålunda, och med de skäl för öfrigt, som af Utsk. blifvit framställda tror jag att ingenting skulle härmed vinnas, helst penuinge-depositlonerna alltid måste blifva obetydliga i förhållande till de summor, som alltid gå igenom en sådan tjenstemans händer.
Pä dessa grunder yrkar jag bifall till Utsk:s Betänk.
Om de penninge-belopp, som vederbönde tjenstemän skola för sin upbörd insätta äro ringa, så måtte deras anskaffande vara lättare än om de vore stora.
Skillnaden är ju här blott den, att man antingen skall anskaffa kontanta medel eller säker borgen; är man i stånd att ställa borgen, 422 Den 8 Febfuari. bör lian väl äfven kunna begagnas för alt derpå uplåna penningar.
Det är icke heller någon fara att kronan skulle komma att sakna upbördsmän derföre att man ferdrade penningar i st. f. borgen ; det skulle vara rätt väl om icke allltför många fattiga personer komme till npbördstjenster, utan alt dessa bestriddes af sådane, som något egde, eller åtminstone i sin personliga tillförlitlighet hade den säkerhet att personer ville låna dem penningar.
Staten härpå intet äfventyrar, ser jag icke hvarföre man skulle motsätta sig denna åtgärd, om icke af undseende för det allmänna borgens-system, som man i värt land med så mycken förkärlek omfattat, och som skadar vårt allmänna välstånd.
Om detta system kunde undanrödjas, eller åtminstone någon början dertill göras i kronans tjenst, så vore det nyttigt, och jag inser icke hvarföre R.
St:r skulle sätta sig deremot.
De, som fått betala hvad hos upbördsmännen heister borde väl vara mest intresserade deraf, att kronan eger tillbörlig säkerhet.
Om än ansvars-summan nu är ringa i jemförelse med uphörden, så bör man åtminstone laga så att denna ringa säkerhet finnes och icke beror på en oviss borgensförbindelse.
Jag vågar förnya min anhållan om återremiss af detta Betänk., ty många af de tvister, som lin föras inför Kammar-R:n, skulle, om en sådan åtgärd vidtoges, i och med detsamma för framtiden undvikas.
Ilr Bråkenhjelm, Pehr R e i n h.:
Såvida det är angeläget, såsom den siste talaren yttrat, att kronan erhåller pålitlige män till sin upbörd, så får jag till honom och det Höglofl.
Ståndet hemställa, hvilket som antyder den största pålitlighet hos en sökande till sådan tjenst, att kunna anskaffa ett eller annat 1000 R:dr i kontanta penningar för tillfället, eller att kunna förskaffa sig en hederlig och välkänd man till fullständig borgen.
För min del skulle jag tro att det sednare är ett vida säkrare kriterium på en hederlig karl, än det förra, och hemställer till dem, som äro vana vid affärer om icke förhållandet verkligen så är.
För öfrigt vågar jag anhålla att moliverna till Utsk:s Betänk, måtte få upläsas; hvarjemte jag tillstyrker bifall till Betänk., enär jag skulle anse såsom en olycka både för enskilda och det allmänna att denna motion blefve lag, emedan deraf skulle blifva en följd att dessa tjenster, på sätt i Frankrike tillgår, endast skulle kunna ålkommas genom köp eller ackord.
I England åter, åtminstone hvad dess armée beträffar, eger del förhållande rum, att dessa tjenster köpas utaf kronan för ganska betydliga köpeskillingar, och detta system är der drifvet ända till ytterlighet.
Afven hos oss brukas det under namn af Charla Sigillala-afgifter, och våra Löjtnanter få ännu betala sina tjenster.
Vill man göra tjensterna fala så att endast penninge-innehafvare kunde åtkomma dem, skulle jag vilja bifalla motionen men icke eljest, och jag hemställer huruvida såndant skulle bidraga till att skaffa oss duglige embetsman.
Del är allmänt erkand!
423 att det olyckliga borgens-systemet i detta land gått till en höjd, som skadligt inverkat icke allenast på enskild välfärd, utan ock på det allmännas, och jag anser derföre, att man hör med intresse omfatta hvarje förslag, sorn kan leda till inskränkande af detta system, hvarföre Utsk. äfven synes mig hafva nog knapphändigt affärdat Gr. Löwenhjelms motion.
Jag medgifver visserligen att den går något för långt, men deraf hade dock varit mycket att göra.
Gr. Löwenhjelm föreslår alt kontanta penningar skola nedsättas i st. f. borgen för upbördsmän i allmänhet.
Om lin detta utsträcktes till räntebärande papper, inteckningar, med ett ord alla säkerhets-handlingar, som kunna anses vara goda, tror jag att dermed skulle ofantligt mycket vara vunnet, ty jag kan aldrig föreställa mig att borgens-systemet skall kunna på något sätt förminskas sä länge Staten vid alla tillfällen fordrar att borgen skall ställas och våra penninge-verk i allmänhet äfven fordra sådan som säkerhet.
Såsom jag nyss nämnde, bör man omfatta alla tillfällen, som kunna leda till inskränkning af borgenssystemet, hvarföre jag för min del yrkar återremiss af delta Betänk., med anhållan att Utsk. ville taga Gr. Löwenhjelms motion i förnvadt öfvervägande, och dervid göra de förändringar, som kunna anses lämpliga för att vinna målet, utan att bestämdt ålägga upbördsmännen att nedsätta kontanta penningar.
Hr Bråkenhjelm har visserligen hufvudsakligast yttrat hvad jag ämnat anföra, men jag anhåller likväl alt få något närmare utveckla det förhållande han antydt, nemi. att borgen för våra upbördstjenster i allmänhet, eller de flesta och vigtigaste, icke ställes lill högre belopp än 1,500 R:dr, men att den upbörd, som dessa tjenstemän hafva om händer, många tider af året stiga till vida betydligare summor.
Det kan således icke hafva varit afsigten med stadgandet af delta borgens-belopp, att lemna Staten full säkerhet för den upbörd dessa tjenstemän hafva om händer.
Visserligen har äfven den afsigten deruti ingått, alt förminska balanserna och till någon del kunna godtgöra Staten för sådana, men den tydliga afsigten med dessa borgensförbindelser har varit den, att när dessa tjensler söktes, man skulle hafva ett intyg af tvenne personer, att de hade det förtroende till sökanden, att de på dess redlighet ville våga någon del af sin förmögenhet; och då det icke är möjligt för de personer, som skola upgöra förslag till dessa tjenster och för K.. M., som tillsätter dem, att så noga känna hvarje person, att de kunna afgöra huruvida han eger den redlighet och öfriga egenskaper, som fordras för bestridandet af en sådan tjenst, så är det likväl ett ganska godt stöd för sådana ansökningars pröfvande och förslagets uprattande, att veta, att personer finnas, som på sökandernes redlighet vilja våga en del af sin förmögenhet.
Jag tror således alt om denna borgen borttages, skulle del blifva nödvändigt alt till ett högst betydligt högre belopp bestämma de summor, hvilka af sökande till dessa tjenster skulle nedsättas såsom säkerhet för den upbörd de skola få om händer.
424 Den 8 Februari.
Det var så beskaffade skäl, sora föranledde Ekon.Etsk. all afstyrka bifall till den förevar:de motionen.
Här har egentligen icke varit annat ifrågasatt än borgen för tjenster, men då likväl den siste värde talaren tyckes hafva upfattat frågan i en större omfattning, och således äfven fästat sig vid den del af motionen, som afser, att i st, f. borgen, skall arrende-afgiften leranäs previsions-vis, så anhåller jag att fä fästa upmärksamheten derpå, att ett sådant previsions-vis erlagdt arrende icke lemnar
Staten tillräcklig säkerhet i detta afseende.
Till en början lemnar detta arrende icke säkerhet för den husröta och den vanhäfd, som skulle af en arrendator kunna förorsakas; för den andra skulle, om ett sådant arrende-belopp icke i rättan tid betalades, arrendatorn visserligen vara' sin arrenderätt förlustig, men emellertid hade Staten ingen säkerhet för lägenhetens skötsel under tiden, och derigenom skulle säkerligen för §tatep vida större förluster åstadkommas, än de, som f. n. kommit eller kunnat komma i fråga.
På dessa skäl tillstyrker jag bifall till Utsk:s Betänk.
Ffili, Raab, Carl Adam:
Tersmeden har sökt att för oss åskådliggöra hvilka vådor del närvande borgenssyslemet medför, och deruti har han otvifvelaktig! rätt, ehuru så stor våda under närvande förhållanden, dä man icke sä långt utsträcker sina fordringar i detta afseende, icke torde förefinnas, helst om man å andra sidan jemför denna våda med de olägenheter, som skulle blifva en följd utaf införandet af ett slags ackord för tjenster.
Då man påminner sig huru ofantligt mänga hinder ackordema inom arméen lade i vägen för personers anställande derstädes, och nu är det fråga om att stadga något dylikt för civila tjenstemän, lärer det icke kunna undfalla någon, att om man npställer sådana hinder för den obemedlade förtjensten, skulle man komma till ett vida värre förhållande än det nu öfverklagade.
Det har af en värd talare blifvit sagdt att man lätt finge belåna penninge-deposilioner, och det kan äfven vara sannt att det för en rik man kan gå lätt nog, att till ett visst värde uplåna penningar; men jag hemställer huruvida ett depositum på 10 å 20 år för en hvar är så lätt att anskaffa?
Man har här icke velat taga i betraktande hvilken skatt genom det föreslagna stadgandet skulle påläggas den civile embetsmannen, då han ålägges att anskaffa dessa penningar och endast pä det viset skulle få tillträda sitt embete; det är nemi. klart att en viss ränta på de deponerade medlen är borta, och att denna ränta måste tynga honom, samt är att anse såsom ett afdrag å hans penningelön.
Jag tror att den jemförelse den siste värde talaren updrog med ackorderna vid arméen här icke är rätt passande, och skillnaden ligger deruti, att den tjensteman, som deponerade penningar, skulle ega att sjelf upbära räntan för desamma, hvilket icke eger pum vid de förenämnde ackorden.
Dessutom tror jag icke alt möjligheten för Den 8 Februari.
425 en skicklig tjensteman alt erhålla en tjenst skall försvåras derigenom att han nödgas lenina penningar i st. f. borgen, ty det kan icke vara lättare för honom att anskaffa borgen än att anskaffa sjelfva penninge-värdet.
Vidare har man sagt att det skulle visa mera förtroende och således förskaffa mera anseende om man kunde förskaffa sig borgensmän, än om man skaffade sig penningar, men jag tror att det visar lika stor grad af förtroende och bevisar lika mycket anseende för redlighet att kunna förskaffa sig den reda penningen.
Jag önskar återremiss ä Betänk, på det skäl, att man hör vara mera tacksam och visa mera upmärksamhel för en person, som, enl. hvad Frih.
Tersmeden yttrade, gjort ett förslag, som innebär det första steget till inskränkande af det förhatliga borgens-systemet.
Hr Nordenfelt, Enar. Wilh.:
Ehuru jag instämmer i Frih.
Tersmedens yttrande om borgens-systemets förhatlighet och dess svåra följder, anhåller jag dock att fä fästa upmärksamhelen derpå, att dä fråga är om arrenden, så ser jag icke huru borgen skall kunna undvikas, såvida man icke vill löpa fara att få arrendena i betydlig män nedsatte.
De flesta arrendatorer af mililär-boslällen öro sådana personer, som äro kände för ordentlighet, förmåga att bruka jorden, flit och arbetsamhet, och med sådana egenskaper möta inga svårigheter att få borgensmän, som åtaga sig alt ansvara för att personen upfvller hvad han lofvat; men skulle samma person sälta ifråga att få de penninge-belopp, som skola utgöra ett kapital för det börjande arrendet eller att i förväg få låna penuinge-summan, så skulle det möta ganska stora svårigheter att få en sådan borgen.
Följden skulle således blifva den, att då man nu vid ett boställs-arrende kan hafva många spekulanter, skulle man då få mycken svårighet att finna någon, som vill mottaga arrendet.
Vid boställs-arrenden är det anbefaldt all arrendet i främsta rummet utbjudas emot en städjepenning, hvilket är ungefär detsamma som depositum, men under den tid af 18 är, som jag fästat upmärksamhet vid och handlagt sådana arrenden, vet jag blott ett enda exempel på att en sådan slädje-penning blifvit erlagd i st. f. borgen för kontraktets fullgörande.
Jag tror mig således ulan öfverdrift kunna säga, att förbud emot borgens antaglighet vid sådana kontrakters upgörande icke skulle af den stora allmänheten med välbehag uptagas.
För min del får jag således i afseende på arrenden yrka bifall till Utsk:s Betänk.
Då jag väckt den motion, som nu af Utsk. blifvit förkastad, anser jag mig böra uttala min mening i denna fråga.
Föregående talare hafva förordat en slags opinions-nämnd, som skulle afgifva sitt Utlåt, om sökande lill upbörds-platser, och derföre tillstyrkt bibehållandet af det gamla borgens-systemet, emedan detta alltid vore ett medel att försäkra sig derom att åtminstone tvenne personer hyste det förtroende till den sökande att de på honom ville våga en del af sin förmögenhet.
Mig synes del bevisa bjertans litet att folk går i borgen för en så liten summa, sorn 1,500 R:dr, och 426
Den 8 Februari. detta skäl torde således icke förtjena att tagas i vidare öfvervägande.
Man har äfven yttrat om min motion i afseende på arrende af kronans egendomar, att den icke vore lämplig emedan arrendalorerna ändock kunde låta jorden vanhäfdas; men jag tror alt då man åtagit sig ett arrende och i förskott erlagt arrendesumman skall man äfven söka detsamma fullgöra.
Jag har såsom Ordf:de i Krigs-Colhm och Ledamot af Stats-Rådet äfvenväl hört klagomål af tjenstjemän, som icke utfått sitt arrende och sorn fåfängt sökt det hos borgensmännen emedan de varit ruinerade* Jag frågar då om en sådan inrättning är nyttig för tjenstemännen, och om icke Staten är skyldig alt betrygga sina tjenstemän emot dylika förluster?
Man svarar att raan litar på Landshöfd:nes intyg; men all den säkerhet som dermed kan vinnas beror på huru väl Landsli:gen personligen känner förhållauderna inom sitt län.
Han kan för öfrigt vara en ganska duglig man, men han kan lätt bedraga sig, och han kan dessutom icke veta om de borgensmän han en gång antagit under tidens lopp hafva blifvit utfattige, emedan han derom icke alltid blir underrättad.