Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får således i afseende på den första frågan, huruvida någon lag nu bör äga rum, repetera hvad jag förra gången anförde, och som på intet sätt är af Utsk:n vederlagdt, nemi. alt under nuvar. förhållanden är det ganska olämpligt alt stifta en lag, med den mera bestämda juridiska form, som denna lag skulle fä jemförelsevis med den af år i8>4- Jag tror, att den erfarenhet vi kunnat vinna under de få år, sorn vi ägt sådana privatbanker, ännu dertill är alltför ringa, och anser derjemte, att om äfven denna erfarenhet finnes, så är det likväl omöjligt alt nu åstadkomma clt lagförslag, sorn fullt motsvarar behofvet.
Privatbankerne hafva uppkommit och gjort verklig nytta, framkallade af behofvet, af det strypsysteme, som man infört i vår allmänna bankrörelse; men jag tror, att om man nu införde de stadgauden emot missbruken härutinnan, hvilka visserligen i en framtida lag bora inkomma, så vore det en dödsdom emot privatbankerna.
Då skulle dessa stadgauden antingen tillämpas på de nuvar. bankerna eller ej.
Att tillämpa deni på de nuvar. bankerna, vore orättvist, obilligt; ty derigenom skulle de be rofvan de rättigheter, hvilka de genom i laglig ordning utfärdade octrojer nu äga.
Detta är något, som jag måste i högsta grad bestrida, ehvad någon lag nu stiftas eller ej.
Skulle deremot detta endast hafva sin tillämpning på nya banker, så skulle man derigenom under nuvar. förhållande förebygga alla nya bankers uppkomst.
Sådana iiro de stadgandeo, hvilka redan af två Ständ blifvit antagna; med dem kan under nuvar. förhållanden i Sverige ej någon ny privatbank uppkomma.
Otvifvelaktig! är äfven, att den lag, som nu kunde åstadkommas, för alt blifva tillämplig på de förhållanden, hvilka i en framtid kunna inträffa, ganska snart skulle kräfva stora förändringar, d. v. s. man hade gjort en lag, som man viii påföljande riksdag nödgades göra om.
Detta kan jag för mi 1 del ej tillstyrka.
Jag tror att en af Konung och Ständer, nied de högtidliga former, som 87 §:n Reg.Fln bjuder, antagen lag, är ett alltför vördnadsvärt föremål, för att göras till änne för onödiga omstöpningar.
Jag skulle derföre för min del vördsammast tillstyrka och anhålla 0111 propus, der - Den 18 Februari f. m. på, att R. o. Ad. måtte, med förkastande af ifrägavar. förslag till lag för enskilda banker, förklara, att R. o. Ad. anser den erfarenhet, som kunnat inhemtas, under den korta tid, som bancobolag här i landet varit etablerade, vara tillräcklig för alt läggas till grund för stiftandet af en ny lag, ulan att R.
St., då för närvar, redan ett så stort antal af sådana bolag finnes, som Rikets credit kan medgifva, bos K.
M. intill nästa riksdag ej måtte utfärda något nytt privilegium eller någon ny octroj för enskild bank.
Skulle likväl detta mitt förslag af Ståndet ej blifva godkändt, så anser jag det nödvändigaste vara, innan vi gå till sjelfva privatbanklagen, alt först afgöra den särskilda puukt, som kommer efteråt, (hvilken ordning jag anser ganska obehörig), hvaruti Utsktn hafva föreslagit, att den nya lagen ej skall tillämpas på redan varande privatbanker, utan endast för dem, som möjligen hädanefter kunna blifva inrättade.
Jag tror, att om man skall göra ett undantag ifrån en lag, så måste det vara intaget i sjelfva lagen, och ej förekomma i en särskild skrifvelse, eller annan framställning ifrån den ena lagstiftande makten till den andra.
Jag tror, att stadgandet härom ovillkorligen bör utgöra en § i Jagen, och jag anser den vara den vigtigasie af dem alla; men i afseende på dess innehåll, är jag af alldeles motsatt tanke med Hr Stråle, som yrkat en redaetion, innehållande motsatsen af hvad Utsktn tillstyrkt; ty jag tror rättvisa och billighet fordra, att hittills varande banker och disconter, så länge dess öctrojer räcka, förblifva under ledning af de octrojer, som äro dem beviljade.
Äfven jag delar den tanken, att en lag bör finnas för så vidt omfattande inrättningar, som privatbankrörelsen; men denna lag finnes redan i 1824 års författning, till efterrättelse för de banker, som redan existera, och jag kan således för min del ej inse, att, så länge privatbankerne uppfylla sina förbindelser, en ny lag kan stiftas, som på dem skulle hafva inverkan, d. v. s. en lag, som skulle retrbacfivt komma att gälla.
Jag har redan hört denna retroactiva verkan yrkas af de två sista talarne, och kan ej deruti instämma.
Jag tror att R. o. Ad. för sin del måste finna, att man ej kan stifta någon ny Jag, som skulle verka på individer i samhället, hvilka endast på grund af den gällande lagens stadgande!) ingått i bolagen; gör man ett undantag i det ena afseendet, så skulle man äfven kunna göra det i det andra.
Jag delar äfven den öfvertygelse, att en ny bancolag för närvar, ögonblick ej är behöflig; om denna satsen erkännes, nemi. att den nuvar. lagen gäller för de banker, som derefter uppkommit; så blir den nya lagen obehöflig för dem så länge den gamla octrojen fortgår eller ny octroj sökes. K.
M. har på de ansökningar om förnyade octrojer, som blifvit inlemna - Den 18 Februari f. m. 4°7 de, ej gifvit någon sanction liingre än till år l847> d. v. s. då de nuvar. privatbankernes' octrojer upphöra.
Om en ny banklag nu stiftas, kan den endast blifva gällande för de banker, som hädanefter uppkomma.
Och jag är öfvertygad derom, att i händelse denna lag i hela sin stränghet antages, så komma få eller inga nya banker att uppstå.
Frågas då: hvartill tjenar en ny lag, som ej träder i någon verksamhet, förrän år 1847?
Vi hafva riksdag sednast år i845, kanske förr.
Det vore således i min tanke nyttigt och försigtigast, att låta detta företag hvila intill dess att Regering, Ständer och allmänhet må erhålla säkrare erfarenhet om hvad som är skadligt eller gagneligt i detta afseende, på det att R.
St. ej vid nästa riksdag åter må nödsakas förändra denna lag.
Men det är modet nu för tiden att förändra allt, glömmande att nödvändigheten ej sådan för det närvar, fordrar.
— Må vi derföre tillsvidare hålla oss lill det gamla.
Ett bevis derpå alt
Utskm ej med säkerhet vetat huru de skulle nedskrifva denna lag, finnes lili dess premisser; ty Utskm hade väl då uppgjort tvänne alternativer: det ena, huruvida privatbanker äro skadliga och vådliga för det allmänna, det andra, huruvida de äro fördelaktiga och nvttiga.
Vid jemförelsen af dessä begge alternativer, skulle väl ett resultat följa; 0111 då resultatet blifvit, alt de äro skadliga och vådliga, hade jag hellie önskat, att Utsk-.u bestämdt nfstyrkt nya privatbankers inrättande och de nuvarandes upphörande, vid octrojlidens slut, än alt Utskm uppgjort en banklag, den strängaste i sitt slag.
Utsk:n hade då handlat öppet.
Nu deremot har lagen, efter min öfvertygelse, en beskaffenhet, som på ett mindre öppet sätt leder till samma mål, nemi. att inga banker vidare komma att inrättas, ifall denna lag an Inges, Hade Utskm å andra sidan funnit, att nyttan och fördelen af dessa inrättningar varit öfvervägande, så anser jag, att Utskm hade bort föreslå en mildare lag; ty det är icke lagens stränghet, som förer till ordning och säkerhet.
Vi hafva ur allmänna lagen uteslutit de sladganden, hvilka varit alltför stränga, emedan de ansetts otjenliga och ej ledande till åsyftadt ändamål.
Hvarföre skall man då här stifta lagar, hvilka hafva en förstörande verkan på det allmänna oell enskildta intresset? eller ock blifva de eluderade och öfverträdda.
Delta ämne har redån af andra talare med mycken sakkännedom blifvit utredt, och jag äger måhända sjelf ej nog erfarenhet i detta afseende, för att sprida mera ljus i ämnet, hvarföre jag förenat mig med Hr Rosenblad i den åsigt, att det är för tidigt alt stifta denna lag.
Jag önskar, att R. o. Ad. matte förklara, att R. o.
Ad. för närvar, afslår detta betänkande.
Dermed är alldeles intet förloradt, ty vi kunna vid nästkommande riksdag ånyo upplaga frågan, och då med mera sakkännedom och erfarenhet handlägga densamma; men ponera, att en bank skulle uppstå efter denna nya lag, I Den 18 Februari f. m. så blifver den på alldeles olika grunder organiserad, och elier sTängare fordringar, än de förut befintliga.
Denna bank skulle således ej hafva något samband med de nuvar.; den skulle genom sina stränga lagar hvarje ögonblick vara exponerad för olägenheter och intriger; ty här är mycket föreskrifvet, som härtill gifver anledning.
Om nu en sådan intrig inträtFar, så kan en sådan bank, till följe deraf, komma på obestånd, den må för öfrigt vara huru solid som helst.
Jag säger ej för mycket, då jag påstår, att en sådan olycka drager äfven de andra bankerna i förderfvet, och olyckan träffar äfven Riksbanken, hvilket åter verkar på hela samhället.
Det måtte således ej vara meningen att nu stifta en lag, som genast träder i verksamhet och som kan förstöra äfven sjelfva Slalsbanken.
Här hafva blifvit yttrade betänkligheter rörrdé beskaffenheten af Östgöt ha-hank ; men så vill jag ej heller så mycket lofsjunga våra öfriga bankers fördelar framför Östgötha banks.
Det är måhända nu ej på sitt ställe att derom ingå i någon förklaring; jag vill blott fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, att icke de andia bankerna äro inrättade enligt allmänna lagens stadgande, ty allmänna lagen säger, att en för alla och alia för en skola ansvara för förlusten i det ögonblick, som concurs är gjord.
Men dessa andra banker hafva uppkommit på det sätt, alt de ansvara en för alla och alla för en, rinck ej förr än alla tillgångar äro begag nade, och i Sverige hafva vi exempel på, ali sådana processer och utredningar funnits, som räckt ett fjerdedels sekel.
Deremot i en bank, som har så stränga reglor, som Östgötha-bank, och der det åligger delägarne, att, när directionen fordrar, inbetala capitalet, ligger sjelfva säkerheten starkast.
Dessutom har detta bolag öfverenskommit, enligt bolagsstämmobeslut, att ersätta hvad som felar, vid skeende utredning — och derigenom tror jag att man bäst kommer lill samma mål, som åsyftas, genom en solidarisk ansvarighet.
Detta mitt sista anförande torde likväl ej höra bit, ty vi hafva det i en §, som framdeles förekommer till öfverläggning.
Men skulle, såsom Hr Rosenblad och jag begärt, Utsk:ns förslag ej blifva afslaget, utan följaktligen förekomma lill öfverläggning, så har jag tillfälle alt då vidare få yttra mig derom.
Jag tillstyrker afslag å betänk., emedan eljelst den sista villervallan blifver värre än den första.
Som början tyckes visa, att dessa discussioner komma att blifva ganska långvariga, så anhåller jag att nu få uppläsa ett anförande i ämnet, emedan min tid ej tillåter mig alt här afvakta föredragningen af de §§, hvilka detsamma angår.
Som en stor del af de jord- oclp fastighetsägare inom län, uti hvilka privatbanker äro belägna, hafva betydliga för - Dea i8 Februari f. aa.
4°9 fördelar af sådana banker, emedan de i egenskap af actieagare kunna draga fördubblade inkomster af sina fastigheter, då de inteckna dem oell insätta inteckningen som contant i banken, och låntagare, som på blotta namnteckningar erhålla lån ur dessa banker, äro således, i likhet med fastighetsägare, intresserade för dess bibehållande; så lönar det icke mödan för mig att yrka nuvar. bankers upphörande sedan deras fastställda tid till utlåning och sedelfabrikationsrätt är lilländalupen, eller att inga flera banker än de nuvar, må tillåtas; jag inskränker således mitt yrkande endast till det, att så väl nuvar. som blifvande bankassosiationer eller directioner måtte ovillkorligen åläggas att hålla utvexlingscontor, om icke i alla landshöfdinge-residensstäder, åtminstone i Stockholm, Götheborg och Malmö, och att inga privatbanksedlar må utgifvas på mindre summa än 6 r:dr 3a sk. b:co.
Skälen för denna min begäran böra för hvar och en, som har den minsta rättskänsla, lätt kunna inses, hvarföre jag endast i korthet vill nämna de stora olägenheter dessa banker medfört inom Götheborg och Bohuslän, som jag personligen varit i tillfälle att icke allenast åse, utan äfven, i egenskap af embetsman, haft många besvärligheter för att någon gång i ringa mån kunna afböja.
Säkerligen lärer ingen kunna bestrida, att det finnes någon plats i förhållande till folkmängden och obetydligheten i omkretsen, som drifver betydligare handelsrörelse än Götheborg, hvarföre privatbanksedlar också ditströmmat lill sådant öfverflöd, så att der numera nästan icke är något annat synbart gångbart mynt än dessa, hvilket icke allenast förorsakar de handlande, utan älven skattskyldige af andra stånd alla möjliga obehagligheter.
Hvarje gång en handlande skall liqvidera tullmedel eller göra omsättningar i disconten, är han, oaktadt innehafvare af betydliga capitaler, alltid blottställd för att icke kunna uppfylla sina förbindelser i brist af verkligt mynt, och måste således hos andra söka till att få sig sådant tillbytt mot privatbanksedlar, med försäkran att inom viss kort tid göra omvexling.
Allmogen, särdeles i norra delen af Bohuslän, som afyttrar sina skogseffecter, fiskvaror m. m. i Götheborg, och derför i liqvid icke får annat än privatbanksedlar är synnerligast att beklaga.
Jag har vid många tillfällen sett och hört huru säljare vägrat att mottaga dem, men i stället för att få något annat mynt, så hafva köpare svarat dem, att om de icke dermed åtnöja sig, så få de återtaga sin vara.
Säljaren får således till sitt aflägsna hem medtaga dessa sedlar, der de hvarken i kronouppbörden eller af Norrska handlande, som fournera de i gränsorten boende länsinnevånares behofver, emottagas, hvarföre innehafvare deraf sannolikt nödgas medgifva en icke obetydlig rabatt till de personer, som öro i tillfälle alt invexla dem.
Det obehag länsstyrelsen, vid indrifning af discontfor20 H. 52 Den 18 Februari f. m. dringar oell restantier å kronoskatter, får vidkännas, då liqvid för det försålda och i raat tagna godset icke består i annat än privatbanksedlar eller på banken ställda assignationer af okända personer, hvars namn man till och med aldrig hört omtalas, öfverlemna!' jag till hvarje härvarande ståndsledamots eget bedömmande, med hemställan om icke rättelse häruti är af behofvet påkallad.
Att inga privatbanksedlar må utgifvas på mindre summa än 6 rtdr 32 sk. b:co anser jag af mänga skäl vara angeläget, men inskränker mig blott till 2:ne, nemi. först och främst, att den fattigare delen af den arbetande classen, som skall köpa sitt matbehof för dagen, icke må blifva tvungen liqvidera det i sådant mynt, att det beror af säljarens godtycke att mottaga det i afbetalning eller icke, hvarigenom förlusten för köparen blir gifven.
För det andi a så blir det ett medel för befrämjandet att få något af Statens mynt i allmän rörelse, så alt åtminstone en del af de skattdragande, som icke äro i tillfälle alt genom brefvexling tillbyta sig mynt för bestridandet af tull- och kronoutskylder, då möjligtvis komrae i ägo af så mycket deraf att de åtminstone till en del lättades från dessa bekymmer.
Frih. Boye, Ludv.: I anledn. af Hr Rosenblads framställning, förekommer här först den frågan, om en ny banklag är af behofvet påkallad eller ej, och huruvida en sådan till följe deraf nu bör stiftas.
Den andra frågan, ifall den förra besvaras med ja, blir då den af Hr Stråle framställda, huruvida denna lag bör äga retroactiv verkan, eller- — i händelse jag får förklara hans ord så som jag uppfattat dem — om en lag bör utfärdas olika emot den lag för privatbankerna, som redan finnes.
Jag skall yttra mig öfver begge frågorna, och förbehåller mig att slutligen få tillrättavisa de misstag, som jag tror hafva ägt rum hos tvänne ledamöter, som yttrat sig, nemi. de, hvilka förklarat
Östgölha-banklag vara stridande emot allmänna lagar och författningar.
Hvad den första frågan angår, så delar jag med Hr Rosenblad den öfvertygelsen, att inrättandet af flera privatbanker, än dem, som redan linnas, vore att försätta dessa i veik lig våda.
Jag delar rned honom den tanken, att, om jag får hoppas på K.
M:s vishet, att Han ej tillåter flera bankers inrättande, så blir också all lagstiftning för de blifvande bankerna fullkomligt öfverflödig.
Skulle jag döinma efter innehållet af det förslag, som nu utgör föremål för öfverläggningen, så skulle jag — jag ber om ursägt för termen — cassera hela saken och förklara, att en så beskaffad lag är den, som minst bör antagas; men då jag för detta mitt omdöme måhända ej vågar hoppas bifall, så anser jag mig böra öfvergå lill den andra frågan, nemi. den, om en lag bör utfärdas, som går längre än de lagar, hvilka redan finnas, och om i sådan händelse densamma äfven bör äga retroactiv verkan.
Deli 18 Februari f. ni.
Jag skulle anse för ganska vådligt, om någon ny lag utgåfves, som bjöd något annat, något utöfver hvad den redan varande bancolagen bjuder; men om sådant också skulle äga rum, så kan ej hos mig någon tvekan uppstå derom, att hvarken denna, eller någon annan lag kan fä retroacliv verkan.
Jag ser ej de vådor af våla nuvar. bankinrättningar, som den förste varde talaren har framställt.
Denne talare har framställt åtskilliga frågor om lagligheten af det förhållande, som existerar; men må han tillåta mig erinra, att då de sednare lagarne utgått ifrån alldeles samma auctoritet, som 1734 års lag, så måste de, i hvad de skilja sig ifrån denna lag; vara lika bindande, som denna, d. v. s. att efter min tanke ingen domare kan hnna någon motsägelse emellan denna författning och 1734 års lag; ty den sednare lagen, utfärdad af K.
M. med auctorisalion af R.
St., utgör en lika så helig lag, som 1734 års lag.
Jag nekar ej, att jag ser vådor i påföljderna af nuvar. bankinrättningar, men jag ser dem egentligen ej i något annat, än i verkan af så många bankinrättningars uppstigande, att de redan varande bankernes säkerhet derigenom äfventyras.
Deruti ligger den enda våda jag ser, men alldeles icke inser jag någon annan.
Jag medgifver alltför gerna, att de omständigheter, sorn Hr Stråle framställt, kunna sätta mig i någon villrådighet, men aldrig någonsin kunna de rubba den säkerhet, som jag anser ligga i den nuvar. lagen.
Östgölha-bankbolag har ett stort och högst anmärkningsvärd! misstag i omdömet här ägt rum.
Öslgötha-bankholags fundation är fullt ut så laglig, som någon af de öfriges.
Det är sannt, att dess octroj ej tillförbinder delägarne att ansvara, en för alla och alla för en, men detta står i deras bolagsreglor.
När nu i 1734 å''s lag rättigheten för K.
M. att utfärda sådana privilegier ej är vidfästad något annat villkor, än att de stå i öfverensstämmelse med allmänna lagar och författningar, och när man nu går till allmänna Ingen, och finner, att densamma i fråga om bolag uttryckligen bjuder, alt hvarje bolagsmans förbindelse skall rätta sig efter bolagets öfverenskommelse, så är ju säkerheten i Öslgötha-bank lika stor som i de andra, och om de värde talare, som utsagt förkastelsedomen öfver Östgötha banklag, bade gjort sig mödan alt taga kännedom af sjelfva bolagsreglorna, hvilka enligt allmänna lagen skola tjena till grund för förbindelserna, så hade de måhända sparat sig allt oblidt omdöme öfver Östgöthn-bankbolag.
Jag förenar mig med Hr Rosenblad i den anhållan, att Hr Frih. o.
Landtm, täcktes tillåta, att den första propostn blir denna:
Är en ny lag af be hofve t påkallad eller ej, — och hoppas att denna blifver med nej besvarad.
Skulle likväl denna propos. besvaras med ja, så vill jag sedermera söka att bevisa, att den af Utskm föreslagna lag är aldraminst den, som skulle kunna antagas, åtminstone af mig.
D e n 18 Februari f. m.
Premisserna tyckas blifva så långa, att vi aldrig komma till sjelfva saken; men sedan man en gång salt i fråga, huruvida detta ämne ens bör vidare handläggas, si önskar jag, att vi, så snart som möjligt, måtte få densamma afgöra, i händelse Hr Landtm, finner sig i enlighet med grundlagarna kunna göra en sådan proposition.
Väl säger 56 §:n RiksdOrdn., att intet ärende må nedläggas, utan Ståndets uttryckliga beslut, och deraf synes man kunna draga den slutsatsen, att ett ärende kan nedläggas med Ståndets beslut; men då i 2la mom. af 49 §:n Riksd Ordn. det finnes föreskrifvet, huru förhållas skall med ett mål, som 3:dje gången förekommer, så synes det åtminstone för mig vara emot grundlagen stridande, att, sedan ett ärende blifvit så vida behandladt, som detta är, någon sådan propos., som den Hr Rosenblad begärt, ens kan komma i fråga.
Detta öfverlemna!- jag, utan vidare ordande, till Hr Landtin:s bepröfvande.
Skulle det vara grundlagsenligt att göra en sådan propos., och densamma blefve besvarad med ja, så kommer dernäst i ordningen Hr Stråles förslag till propos., huruvida den tilltänkta lagen skulle kunna hafva retroactiv verkan.
Motsatsen har blifvit af flera talare så fullständigt ådagalagd, att jag ej betvifla!' det en sådan framställning blir afslagen.
Man behöfver ej mera, än att läsa oclrojen för hvilken privatbank som helst, för att finna en retroactiv verkan af denna tillämnade lag alldeles omöjlig.
— Man har vidare såsom skäl för den mening, alt ingen ny lag för privatbankerna nu borde stiftas, anfört, att ett dröjsmål dermed vore helsosamt.
Jag får dock tillkiinnagifva, alt jag icke dessmindre anser, att en ny lags lifgifvande nu skulle vara nyttigt, och att denna lagstiftning snarare dröjt alltför länge.
De nuvar. privatbankbolagen kunna ej anses annorlunda, än såsom monopoliserande, om inga nya banker skulle få uppstå.
Om meningen är alt befordra motvilja emot privatbanksystemet, så tror jag att medlet vore ganska väl valdt.
Man känner att privatbankernes delägare erhållit stor vinst på sina insatser.
Skulle nu privatbankernes monopolium ännu längre fortfara, så skulle motviljan emot dem blifva ännu större, och slutligen kan det gå derhän, att man fördömmer dem blott och bart det före, att man ej får dela den stora vinsten.
Om deremot en lag stiftades, som medgåfve nya privatbankers inrättande, så blefve denna stora vinsten delad på flera händer, och de fördelar, som de nuvar. privatbankerme medlöra för de orter, hvarest de äro stiftade, meddelas åt hela Riket.
Efter den lilla erfarenhet, som jag har vunnit, anser jag privatbankernes följder vara högst välgörande och önskar att hela landet må deraf komma i åtnjutande.
Att nu utan vidare bepröfvande afslå Utsk:ns förslag, anser jag vara grundlagsvidrigt, oförsigtigt och onödigt, alldenstund 56 $:n Riksd.Ordn. berättigar oss att antaga detta förslag Dan ib Februari f. m. 4*3 nied de förändringar, vi kunna anse behöfliga.
— Man har anfört, alt, 0111 flere bankinrättningar uppstode, dessa skulle sätta de nuvar. i våda.
Jag skulle tala alltför egennyttigt, om jag biträdde en sådan mening.
Visserligen rnedgifves, att de nuvar. privatbankerne kanske derigenom få vidkännas den negativa förlusten, att ej hafva så stor vinst, som de hittills haft; men jag tror att de kunna ganska väl bestå med en något mindre, om det blir en förnuftig och klok lagstiftning.
Till följe häraf kan jag icke biträda vidare uppskof med en ordentlig lagstiftning för privatbankerna, utan önskar att den måtte, ju förr dess hellre, komma till stånd.
Då fråga blifvit väckt derom, huruvida någon lagstiftning i detta ämne skall äga rum eller ej, bör i min tanke denna fråga först förekomma till afgörande; jag kan således ej bestrida detta, utan instämmer tvertom deruti, sedan denna fråga blifvit väckt.
Det kan likväl ej vara min åsigt, då jag redan yttrat att en lagstiftning vore nödvändig, ej allenast för nuvar., ulan äfven för framdeles blifvande banker, att icke någon lag nu skulle antagas.
De talare, som yttrat sig, tyckas ej hafva fästat uppmärksamheten derpå, att grunden för min motion var ett helt annat lagförslag, än det som af de sammansatta Banco- och LagTJtsktn blifvit afgifvet.
Mitt förslag innefattade ej några föreskrifter, hvilka skulle komma att förändra privatbankernes functioner; den förändring, som skulle komma att ske, var egentligen ingen annan än den, att den af föregående lagar stadgade solidariska ansvarighet hos bankens alla delägare skulle ovillkorligen öfverflyttas på directeurerne, emedan de borde vara ansvarige derför, att banken förvaltades så, att den ej kom i concurstillstånd.
Deremot skulle den förändring vidtagas, att en delägare skulle kunna skilja sig ifrån bolaget utan årsproclama.
Min mening vore endast att bringa till lagenlighet de förhållanden, som, efter hvad jag förstår, för närvar, äga rum, utan att stödja sig på någon gällande lag.
Således har jag aldrig föreslagit någon letroactiv lag i förevar, afseende, eller velat ålägga bankerna större skyldigheter, än de förut haft.