Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att skuldsättning å jord och annan fast Egendom tilltagit, samt att en synbar oförmögenhet råder, att uppfylla ingångne förbindelser, hvarigenom allt lif, handel och rörelse aftynadt, och antalet dageligen ökas af närings- och försvarslöse Personer, tjiifvar och missdådare, som uppfylla Kronans Häkten och Fästningar, hvilka snart icke lemna rum för flera Arrestanters mottagande, en omstänT dighet, som under blomstrande Näringar och allmän Välmåga, icke är vanlig, och sluteligen att Länets Innevånare äro gäldbundna och uti Den 8 December.
159 en bekymmersam belägenhet.
Enär nu Collegier och Landshöfdingar inkomma med Berättelser, som så hucvudsakeligen motstrida hvarannan, och Statens Embetsman, det oaktadt påstå, att allt står väl till i Landet, så synes det mig vara utom allt tvifvelsmål, att Konungen icke fått fullständig kännedom om Rikets sanna belägenhet, och att det således är högst nödvändigt , att Riksens Ständer söka bana sig vägen till Thronen, för att der inför Konungen frambära den underdåniga önskan, att rätta förhållandet måtte varda undersökt och uppdagadt, samt att Riksens Ständer till vinnande af detta ändamål, utse ett serskildt Utskott som sig med detta ärende kunde befatta.
När Konungen får känna rätta förhållandet, då först kan Folket hoppas njuta frukten af Hans Mildhet och Faderliga omvårdnad, derigenom att de Skatter och Utlagor* det måste åtaga sig, varda så lämpade, att de utan att bereda närvarande Generations undergång kunna uthärdas.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde: att innan
Discussionerne öfver de ämnen, hvaröfver Protocollet för den 2 dennes bomme att justeras, vidare fortsattes, samma Protocoll måtte till justering först få uppläsas, hvilket bifölls, och hvadan justeringen af Protoeollet börjades.
Vid uppläsningen af Friherre Carl Henric Ånckarsvärds deruti upptagne skriftliga Anförande, yttrade Hans Excellence Herr Grefve «• n Engeström^ Lars:
Jag hade ej trott att
Fri - 200 Den 8 December. herre Anckarsvärds till Protocollet d. 2 sisth December aflemnade Anförande, skulle i Protocollet blifva upptaget, enär detsamma innefattade åtskillige emot Consritutionen stridande framställningar; men då jag nu fått erfara, att sådant skett, anhåller jag att några af mig, emot berörde Anförande författade Anmärkningar, måtte uppläsas samt uti Ridderskapets och Adelns Protocoll inflyta.
Hans Excellence Herr Grefve von Engeströms Memorial upplästes derefter, så lydande :
Jag har svårt att förstå ändamålet af det Memorial Baron Anckarsvärd uppläste, dä frågan var om den underdåniga Tacksagelse-Adressen till Konungen5 ty det har med samma Adresse ingen gemenskap.
Innehållet af detta Memorial går icke ut på mindre, än öfverändakastandet af hela Sveriges Regerings-Form.
Vill Baron Anckarsvärd göra framställningar om dylika ändringar, så bör han vända sig till Constitutions-Utskottet.
Sådane ärender höra icke till Ridderskapets och Adelns immediata afgörande.
Jag protesterar således emot dess upptagande bär å stället.
Om deremot Baron Anckarsvärd har velat lemna Allmänheten en af honom författad Politisk Afhandling; så hade han gjort bäst att lå - Den 8 December.
201 ta den tryckas serskildt3 ty uti Ridderskapets och Adelns Piotocoller kan den icke undgå grundeliga vederläggningar.
Baron Anckarsvärd säger: ’’0m de kände StatsMinisterns tankar om Sveriges förhållande till andra Stater , om de kände den Grund-Idée, han för Statens tillvaro uppgjort, om de blefvo i tillstånd att bedomina utslagen af den noga vägning utaf skäl och motskäl, som grundat dess förslag till bestämmandet af Statens verkningskrets”.
Under åtta och fyratio fylda år har jag haft äran tjena mitt Fädernesland på den Politiska banan.
Jag har icke kunnat undgå, att under en så lång tid vinna någon erfarenhet.
Det har förundrat mig att höra begäras den aldra vidsträcktaste publicitet för ärender , hvilka fordra den mäst ogenomträngliga hemlighet.
Baron Anckarsvärd går längre än 1720 års Regeringsform} den skapade likväl de för Sverige skamliga tider, då främmande
Magter agde den största inflytelsen på alla våra Politiska steg.
Det är bekant, att tvänne främmande Magter , förenade genom interesset att försvaga Sverige, hade slutit en öfverenskommelse om de bidrag, hvar och en af dem skulle lemna till Cassan, som var ämnad att vinna Rikets Ständer för deras afsigter.
202 Den 8 December.
Skalle vi väl vilja återse de olyckliga tider, som hafva fördunklat glansén af Sveriges fordom så ärorika Vapen: — De tider, då en stor mängd af väre Krigsmän voro Soldater i Fredstider och Politiske Talare under Vapen.
Den olyckliga utgången af 1742 års krig, hade ingen annan orsak än de olika Politiska tänkesätt, som delade Befälhafvarne.
Det är allmänt kunnigt, att flere Officerare af högre Rang gjorde allt hvad de kunde för att låta Öfver-Befälhafvarens planer misslyckas, och för att tillbakahålla Soldatens håg att modigt gå emot Fäderneslandets fiender.
Man vet att många Officerare, vid annalkandet af 1761 års Riksdag, öfvergåfvo deras fanor, för att låta höra sig på Riksdagen, der ingen fara väntade dem, och vi kunna ännu påminna oss den märkvärdiga Sammansvärjningen, som fått namn af Anjala-förbundet.
Det gör mig ondt, Mine Herrar! att vara tvungen lägga under Edra ögon en så bedröfvande tafla5 men Sanningen bör sägas.
Jag går i tysthet förbi allt hvad som kunde sägas emot Baron Anckarsvärds yttrande om Inrikes Författningar , för att icke för länge uppehålla Eder uppmärksamhet.
I anseende till hvad Memorialet innehåller angående Krigsmagten, inskränker jag mig inom den Anmärkningen, att jag tror, Mins Her - Den 8 December.
203 rar!
Fäderneslandet gör bäst, med fullt förtro* ende hvila på öivertygelsen om den ädle Furstes outtröttliga omsorger, åt hvilken Konungen anlörtrott högsta inseendet olver densamma.
Under de Sju år Han varit med oss, ät mera gjort för Sveriges väl, än under alla föregående Regeringar, allt sedan Konung
Carl Xbs död — och Fäderneslandet är honom skyldigt ett anseende, hvaraf det mera än Ett Århundrade varit beröfvadt.
Friherre Skjöldebrand, Anders Fredric-, uppläste följande; Frånvarande under Högloft.
Ridderskapets och Adelns Plenum d. 2 i denna månad, hade jag hört omtalas ett af Friherre Anckarsvärd upläst Dictamen, och hvad bifall det vunnit.
Jag har derföre trott mig böra underrätta mig om dess innehåll, hvartill jag fått tillfälle i Riddarhus-Cancelliet.
Vid genomläsande af detta Dictamen, i saknad af det nöje, och således äfven fri från den illusion, sorn uppkommer af en verklig talang i uttal och declamation, har jag kunnat fästa mig vid sjelfva meningen och syftemålet.
På detta sätt har jag funnit, att den värde Talaren, ehuru nitisk för det Allmänna, likväl misstagit sig om medlen dertill.
Och sjelfva det bifall, han såsom Talare vunnit, gör det af 204 Den 8 December. stor nödvändighet att afhölja och bevisa hans misstag.
Talaren börjar med ?it framföra en allmän klagan öfver nöd och förlägenhet.
Att ordet nöd oriktigt är användt, lärer redan af andra vara tillräckligen bevist.
Han tillskrifver detta onda, icke den omständigheten, att jorden i flere år nekat oss full gröda — icke den, att Handeln, som under ett långvarigt Krigstillstånd i Europa, tagit utomordentliga, men vid allmänna Freden hastigt tillslutna vägar, nödvändigt måste för en tid fä en ofördelaktig vändning för alla Nationer, och längst för dem, som icke genom en öfvervigt af egna Producter, snart kunde bana sig nya vägar till vinst och förkofran, — icke vissa nyss inträffade händelser, till hvilkas möjlighet en grund var lagd i sjelfva inrättningen af de Verk, der de uppstått m. m.
Han erkänner icke, hvad Sveriges belägenhet vore, om dessa omständigheter icke inträffat, eller hvad den kan blifva då de en gång upphöra, sedan den tärande utländska skulden är betald; sedan vår vestra Gräns möter ett med Sverige förenadt Rike , i stället för en fiende, som alltid hindrade oss att med hela vår styrka motstå farligare anfall, med flera fördelar, oss förvärfvare af den hand, hvars välgerningar erkännas af Nationen, och ej böra behöfva nämnas af en Embetsman.
Han tillskrifver denna så kallade nöd denna förlägenhet, i synnerhet brist på uppgifter af Regeringen, eller om det så bör för - Den 8 December. 205 Stås”— af Stats-Rådet till Rikets Ständer, om sina planer i alla Styrelsens grenar, hvilket han tror skulle iståndsätta Rikets Ständer, att, genom föreskrifter för alla Regeringens åtgärder, försätta Riket i ett lyckligt och blomstrande tillstånd.
Men huru har det kunnat undfalla en så upplyst Talare, att detta uppgifvande af Styrelse. planer, dem verkställande Magten bör hafva sig förbehållna, och efter förefallande omständigheter uppgöra och lämpa att dessa Rikets Ständers föreskrifter, utöfver hvad Grundlagen medgifver (annars behöfde de ej yrkas) och vid förändrade omständigheter, kanske högsc förderfliga — skulle i det hela leda till rubbning äf den grä'ns, som visligen är satt mellan den Lagstiftande och den Verkställande Makten Att då denna gräns en gång vore öfverstigen, skulle nya inkräktningar snart följa derpå, och slutligen utan tvifvel, emot den värde Talarens afsigt, bereda en Anarchie, på hvars rysliga följder
Despotismen, framkallad af nödvändigheten, skulle åter uppresa sig öfver vårt Fädernesland, eller ock det urgamla och af ärofulla minnen stolta Sverige, af oenighet försvagadt, kastas under utländskt ok!
Nej detta skall icke hända.
Konungen, Hans Son och Hans Son - Son känna lika som Svenska Folket, Grundlagens helgd och faran af inkräktningar å ömse sidor.
De hata lika Despotismen sorn Anarchien.
Och om det
Rikets sjelfständighet bör ej förtviflas, de*r, med 206 Den 8 December. ganska få och, som vi hoppas, icke varaktigt undantag, allt, ända från Thronen tii! kojan* med samma patriotiska tänkesätt strafvar till samma stora ändamål.
Lifligt känner jag den lyckan, att, framkastad af ödets skickelse på allmänna Ärendernas bana, vid en ålder som börjar nalkas lifvets gräns, få såsom Embetsman* likasom fordom , tala för Constitutionens och den Lagbundna frihetens försvar, hvilket under en tryckande Styrelse vanligen är Oppositionens språk.
Att ej trötta Högloft.
Ridderskapet och Adeln med uppräknandet af alla de misstag, som finnas i det nämda, eljest så vackra Talet, vill jag blott fästa mig vid några af de förnämsta bland Talarens fordringar, som, dels enligt Grundlagen äro redan uppfyllda, dels hvarken kunna eller böra uppfyllas.
Uppgift af Statens behof.
Detta sker vid hvarje Riksdag; och orsakerne till dessa behof finnas i Redogörelsen för använda medel under den förflutna tiden , eller, om behofven äro nya, i den framställning Konungen gör derom till Rikets Ständer.
Uppgift af StatsMinisterns tankar om Sv er i* ges förhållande till andra Stater, Och dessa skulle uppenbaras för Rikets Ständer! -- Således för hela Allmänheten — Således för alla främmande Ministrar!
I sanning en ny Politikj Men nog härom, ty sjelfva saken talar.
Den 8 December. 207 Uppgijt af Justitia Ministerns omdöme Öfver Iristerne i Lagskipningen.
Märkom ordet Lagskipningen, icke Lagstiftningen, hvarunder äfven förstås Rättegångs-Formen.
Dessa brister kunna då endast bestå deruti , att Lagarne icke följas, hvilket fordrar bevis.
Men efter sjelfva Grundlagens Esprit, är det endast Lagstiftningen som tillhör Rikets Ständer.
— Den enda inflytelse i Lagskipningen, som i Grundlagen är dem förbehållen, består deruti, att, i fall Rikets Ständer, genom Justitia:
Ombudsmannen eller eljest, skulle inhämta, att Högsta
Domstolen icke fullgjort sina skyldigheter, kunna anklagelser emot densamma på serskilt föreskrifvet sätt upptagas.
Likväl ml, enligt den märkeliga 104 §. af Regerings-Formen: ej Riksens Ständer ingå i någon serskild pröfning af Högsta.
Domstolens beslut eller någon allmän öfverläggning derom i Nämnden förefalla.
Och andre Domares ansvar inför Ständer är icke ens nämndt.
Se der sjelfva gräns stenen mellan Lagstiftande och Lagskipande Makternes områden.
Måtte denna gräns-s.en för evigt blifva orubbad, och den tiden aldrig återkomma, då ömsom rådande partier ägde makt, att efter behag, under Lagens täckelse förfölja och till lif, ära och gods förderfva sina Motståndare.
Uppgift af Stats-Rådets Plan , som visar Riksens Ständer Sveriges verkliga tillstånd , dess politiska bestämmelse, dess krafter och behof, och huru allt är leräknadt påt Statsborgarens trefnad och bestånd.
20g Den 8 December.
År det då ej nog att Konungen vid hvarje Riksdag, i Sin Berättelse till Rikets Ständer, utförligt uppgifver allt hvad af dessa ämnen kan och bör uppgifvas:
Att af Stats - Rådets Protocoller, som till Constifinions - Utskottets granskning öfverlemnas, kan inhämtas hvad hela Stats-Rådet, eller hvarje Ledamot deraf tänkt i dessa, så väl som i alla öfriga förefallna ämnen, hvaraf lätt kan utrönas om Stats-Rådet handlat consequent eller ej, om det haft en Plan, eller nöjt sig med den negativa förrjensten att ej bryta emot Tegarne?
— Men om detta ej är nog, synes blott återstå Uppgiften of hvad Stats Rådet arnar tänka vid nya förefallande ämnen och omständigheter, hvilket dock Constitutionen visligen dem ej ålagt.
Ännu ett uttryck af den värda Talaren, bör icke lemnäs obemärkt, nemligen:
Att försa ars-anstalterne fordra större bidrag, än sjelf-försvaret kräfver.
Har då Talaren moget öfvervägt hvad styrka Sveriges sjelf-försvar kan kräfva.
Olyckligtvis är den väpnade styrkan i alla Europas Stater bragt till en öfverdrifven höjd.
Men den som först sätter sig ur försvarsstånd, blir ock först underkufvad.
Har han glömt, att till sjelf-försvar kan äfven fordras anfall?
Men detta ämne är allt för vidsträckt att här afhandlas, och mycket annat anmärkningsvärdt har jag förbigått:
Att den värde Talarens påståenden skola ingå i den Tacksägelse-Adresse, som af en stor
Deputation kommer att framföras inför Tbronen, är ej af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln Den 8 Deecmber. 209 Adeln bifallit, då innehållet af denna Adresse antogs och beslöts:
Således lär ej fråga derom kunna uppstå.
Måtte, under vårt lyckliga, fria och Lagbundna Regeringssätt, aldrig saknas en Opposition, som gör oss Embetsman uppmärksamme på våra skyldigheters noggranna uppfyllande.
Om vi„ärö brottslige, måtte vi utan skonsamhet straffas.
, Om vi begått stora misstag, måtte vi urståndsättas att genom flera sådana skadä Fäderneslandet.
Men; mätte grunderne blifva orubbade för den Regerings Form, som, så vidt mänskliga handlingar förmå, ar en borgen för Sveriges sällhet och Svenska Folkets Sanna frihet.
Friherre Björnstjerna , Magnus, anförde skrif-; ieligen i Herr Friherre Anckarsvärd anför uti dess nu justerade
Dictamen följande mening: }'Si lange Försvars - änstalterne fordra större bidrag, än sjelf försvaret kraf ver, kan etc. etc.
Riket ej hop-, pas nägoH framgång. t
, Detta yttrande innehåller endera en förebråelse emot Riksens Ständer,' att till Föfsvarsanstalterne hafva gjort större Anslag än dessa kräfva, eller öck en förebråelse emot de af Regeringens Ledamöter, som ansvara för dessa!
Ridd. öchf Ad.
Brot. 1. M. 27. 28» 210 Den 8 December.
Anslagens rätta användande:
I förra fallet nödgas jag taga Riksens Ständers parti; ty våra Fästningar, våra Flottor och våra Förråder vittna, att Riksens Ständer ej slösat i denna gren:
I det senare fallet nödgas jag påminna den värde Ledamoten, att han bsträdt ConstitutionsUtskottets område, som ensamt äger att granska Stats-Rådets Protocoller, och bedömma huruvida Anslagen på behörigt sätt blifvit till ändamålen använde.
Herr Friherre Anckarsvärd slutar; sitt Dictamen med en uppmaning tili hvarje Riddersman > att vara Folkets Tolk för Friheten och Dygden, Ordet Frihet h‘r stort och hänryckande, men underkastadt flerahanda tydningar och misstydningar, allt efter Personers, Stånds eller Classers olika tänkesätt och interessen.
— Demagogerna i Frankrike ropade pä Frihet, mente Oligarchie; och kufvade Nationen, under täckmanteln af detta ord, med Tyranniets jernspira.
— Folks - förförarne i England skrika på Frihet; mena Anarchiej och vålla upphäfvandetaf den Engelska Frihetens grundval, Habeas Corpus Acten. — Den Polska Adeln talte ej,om annat än Frihet, mente Aristocratie; tände derigenom tvédrägtens fackla, och Pohlen föll ett offer för parti-andan.
Ordet Frihet har således blifvit begagn3dt till täckelse för alla Politiska villor; Sökom derföre att undvika de olyckor, som kunna härröra ifrån missförståndet af detta ord; sökom den verkliga friheten, den, som grundar Rikens sjelfbestånd och Folkslagens \
Deti S JDecemhert lycka, den Lagbundna!
Må afvunden , hämndlystnaders och retande passioner tystna för deg Allmännas fördel!
Må Sveriges Ridderskap finna denna sanna Frihet i helgden af våra Lagar, den sanna trefnaden i enigheten af våra beslut, och den sanna dygden i tillgifvenheten för Konung och Fosterland.
Herr af Wirsén, Cari Johan, upplästa följande:
Jag har varit i tillfälle att taga kännedom om detta Herr Friherre Anckarsvärds Anförande, och jag värderar hans Patriotiska afsjgterj men som likväl en och annan omständighet dervid förekommit mig nog betänklig, har detta intryck hos mig öfvervägt en och annan betänklighet, nemligen den, om jag borde inlåta mig uti ett ämne af så omfattande åsigter.
Ä Jag har emedlertid vågat ihågkomma, att, befinnande mig i samma Tjenstemanna-yrke^ som Hére Friherre Anckarsvärd utöfvat, bägge Krigsmän» borde vi hoppas få påräkna Högloft.
Ridderskapets och Adelns benägna undseende, om antingen den eria eller den andra toge felt i sitt omdöme om Statr*saker 3 och med säkerhet tillförser jag, att vi åiminstone hafva undseende med hvarandra.
Under min tillryggalagda bana har jag hunnit noga vänja mig att lyda
Lag:
Min rättighet att deltaga^ då fråga är att sådan stifta, är deremot ny, och jag oförfaren deruti; men jag föreställer mig dock icke taga felt i den tankan^ 212 Den 8 December. att det ärofulla i denna magtpåliggande utöfning, gör varsamhet till pligt, och att iakttagandet deraf har den fullkomligaste nytta till följd för det Samhälle, som, genom Dess, dels ärfteliga och dels genom val formerade Repre* Sentation, låter bevaka sina dyrbaraste angelägenheter.
Det är måhända, och i följd af denna Ideé, om nödig varsamhet i perSonelle begagnandet af den Lagstiftande egenskapen, söm hos mig den tankan fattat fäste, ätt Grund-Idéernas utveckling i alia Stats-Törhållanden, för eri sålunda sammansatt representativ Corps, söm den Svenska, och må handa för hvilken sorn helst» jemte att, uti en så vidsträckt Omfattning, söm den värda Ledamoten den framställt, efter min öfvertygelse vara något hittills icke hördt och vore oförenligt med Grund-Idéen af all Stats» Bestyrelse, samt för öfrigt aldeles icke erforderlig för min Riksdagsmanna verksamhet, utöfver hvad, i följd af den genom Grundlagarne afiviste ordning för hvarje angelägenhets meddelande» är min rätt och min pligt att veta.
Må vära att för den värde Ledamoten blefVe latt att fatta Beslut, och att för hemmava» rande rättfärdiga dem, om han kände StatsMinisternä tankar örn Sveriges förhållande till andra Stäter; örn han kände den Giund- Idée Ministern för Statens tillvaro uppgjordt; om han blefve i tillstånd att bedömma Utslagen af den noga vägning utaf skäl och motskäl, sorn grundat Ministerns Förslag till bestämmandet al
Den 8 December„ Statens verkningskrets} — Må vara det samma , och i fråga om Justitiae Ministerns omdö. me öfver bristerne i Lagskipningen och den Plan till förbättring han utarbetat, och så vidare i andra grenar, —t
För min de! tillstår jag deremot öppet, och må det. ej vara för mycket vågat, att till mjn belägenhet i. denna del sluta till pluraliteten af detta vördnadsvärda
Hus, skulle jag genast förklara, att, om jag än kunde föreställa mig möjligheten, att de Grundidéer, som äro uppfattade för Statens Politiska förhållanden, kunde framläggas för Rikets Stan, der, afsade jag mig likväl i förhand förmågan att derom beslqta eller fälla ett afgörande omdöme.
De redlige Dannemännen, Bonde -Ståndet, som intager ett likaså vigtigt som aktningsvärdt rum i vår Lagstiftande Corps, skulle väl ock troligen undanbedja sig denna redogörelse för sine hemmavarande om Grund-Idéerne för Statens utvärtes förhållanden.
Mig synes, att Grundlagen har i.skarpa, oöfverstigeliga linier uppdragit hvar andels område.
— Konungen äger att allena styra Riket} tage dock underrättelser och råd i stadgade fall af ett Stats Råd, Detta Stats-Råds åligganden ära i samma Lagar utstakade :
Ett af Ständernas Medlemmar sammansatt Utskott pröfvar huruledes Stats
Rådet sine åligganden uppfyllt.
— Genom denna Qrgan får Standerne erfara huru StatsBesfyrel - $i4 Den 8 December.
Sen verkstäld blifvit.
— Hvar igenfinnes väl den enskilte Medlemmens af ett Riks Stånd rättighet, att påfordra en Statshushållnings-Plan i hela dess vidd, för att den gilla eller förkasta, sorn den värda Ledamoten likväl anser nödigt att i underdånighet begära, innan, sorn orden lyda, ”vi kunna börja att sjelfve utarbeta den.J>
Huru finnes det viii förenligt m?d principen af vår constitutionella Inrättning, att StatsRådet skulle för sig representera en samman, satt Corps, skyldig att i denna egenskap till granskning framlägga Stats - Bestyrelse-planerne för Nationens Representanter?
Hvarföre uppställa en Idée, alldeles skild från Grund-Idéer» af vår Constitution ?
— Den finnes i andra Land dea Formen, som synes sammanstämma med den värda Ledamotens framställning 5 men den tili» hör icke oss.
Stats-Rådet är ansvarigt för sina Råd:
Det beror af Konungens förtroende och vilja att affordra dem Planer eller att icke göra det} men det är Konungen som beslutar, och det är Konungen $om regerar.
Det var en tid , den är förmodligen ännu i minnet hos många inom detta aktningsvärda Stånd, då principerne för Stats-Bestyrelsen voro andra; men voro de lyckligare i sine följder?
Jag frågar demi Må den Statsform vi besvurit, uti dessanda som uti dess ordagranna lydelse vara oss helig!
Vare emedlertid långt ifrån mig den tankan?
att dea värde Ledamoten skulle hysa en Den 8 December. motsatt idée; men den nödiga varsamheten , som jag för min del antagit til! regel uti ifrågavarande magtpåligganöe ämne påfordrar, att icke ens i communications-sättetj, vare sig af Styrelseåtgärder eller af Styrelse-planer, ifrågaställa annan Form eller Ordning, än den som antagen och gällande är.
Vi finna Riket fredadt och frejdadt:
Dess Flagga i anseende, med välvilja mottagen i alla hamnar; och vi hafva till exempel sett Svenska Agenter stifta fred åt mägtigare Nationer med de Barbareske Staterne.
— Skola vi väl påtaga oss den ansvarigheten, att i egenskap af Ständer vilja granska och fälla omdöme öfver den Plan, hvarefter dess Resultatcr äro tillvägabragte.
Mig synes att en jemföring mellan Rikets Politiska ställning 1809 och i8i7> sorn ligger fattlig för hvar man, undanrödjer bebofvet af all vidare forskning.
Hvad behöfver jag som Riksdagsman känna Justitiae StatsMinisterns Plan för sig om Lagformerne.
Ordningen är etablerad huru ändring skall kunna äga rum i hvad sorn nu gäller; och emedlertid synas vi ej böra anse oss alldeles obelåtne dermed , emedan vi känna det och hafva erfarenhetens vittnesbörd.
Det nya brafver varsamhet redan derföre att det är nytt.
Bekymmersamma äro tidens omständigheter i det Financieia och i det Oeconomiska:
Döijom det icke, men glömmom ej heller, att Riket nu först efter nära tolf års snart sagt oafbrutne 216 Den 8 December. krig och skakningar, återfått Lugn; och erinidrom oss tillika, att i vår tillstädesvaro ligger det förnämsta beviset på Konungens faderhga önskan att tiden må begagnas till rättelse och hjelp.
•— Månne det emedlertid icke yore orättvist'att fro , att hvar och en, som innehar en Embetsrnanna-plats , derföre skulle mindre lik ligt sentepa Landets ställning, än den enskilte Medborgsmannen.
Äfven jag är Embetsman; Den värde Talaren var öcken utmärkt Embetsman:
Jag apellerar till hans egen ädla känsla; Är det billigt detta uttryck , att i underdånighet skall begäras frugten af den Embetsmanna-verk» samhet, som Foiket dyrt betalar.
Mates ock den redlige Embetsmannes sqmnlösa nätter, hans bekymmer och mödor ällenäs^ efter dagsverkspris, så äfven i detta fall är hara ej dyrt betalad; men i synnerhet inom deft^
Hus hat han dessutom rätt att påfordra bedömmande efter en annan måttstock.
— Embetsman» nen har ansvarighet inför Lagen och inför Opinionen för sina gerningar:
Såsom Lagstiftare hafva vi egentligen blott den senare och de{ med rätta; men må denna öfverlägsenhet med sanwets-ömhet begagnas.