Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får derföre anhålla om propos. på den förändring uti Utsk:s förslag, att uti sjelfva anordningen införes prescriptionstiden, hvarinom anordningen skall uttagas, vid äfventyr, att fordringsanspråket eljest förfaller, men att prescriptionstiden förlänges till tvenne år och att, då första året tilländagått, allmän kungörelse genom tidningarna utfärdas om de anordningar, som icke blifvit uttagna.
Öfver ett sådant stadgande skulle ingen hafva skal att beklaga sig.
Gr. G r on hjelm:
När jag ånyo läser StatsUtsk:s sednare ■betänk, och jemnför det med de uppgifter, jag på detta rum hört, sednast af Hr v. Hartmansdorff, finner jag allt mer och mer nödvändigheten att afslå betänk.
Hr v. Hartmansdorff slutade sitt yttrande med dessa ord, att han önskade, att icke någon förändring måtte äga rum i de nu gällande, ganska riktiga författningarna.
Om de nu gällande författningarna äro riktiga, så vet jag icke, hvarföre vi skulle begära någon förnyelse af dem.
Men mig synes, att hvad Utsk. önskat, ej måtte vara gällande, efter Utsk. ansett oss böra begära ett sådant stadgande.
Om jag ger ut en skuldsedel, är jag ej fri från den förrän efter 10 år, och såsom lie - 384 D e u 17 Juli f m. derlig karl vill jag ej en gång då utan betalning vara fri från den.
Deremot föreslår man nu, att då statsverket utgifver en skuldsedel, skall staten derför vara fri efter ett år, och någon heder och ära kollner dervid icke i fråga.
Jag anser således detta stadgande vara oriktigt till sin princip, och får på dessa skäl anhålla om afslag derå.
Ingenting är lättare, än att stadga en prescriptionstid för hvad fall sorn helst; men jag anser också, att intet är mera vådligt för deri enskilda säkerheten}, än en sådan prescriptionstid.
Att en prescriptionstid blef stadgad för anmälan af fordringar hade åtminstone den pretext för sig, att det eljest var svårt att beräkna statens tillgångar; men detta kan icke vara förhållandet i fråga om en utgift.
Att nu vilja föreskrifva en prescriptionstid för uttagandet af penningarna, kan icke hafva annat föremål, än en mindre betydlig lättnad för räkenskapernas förande, som deremot skulle leda till äfventyr för fordringsägarne.
Man kan icke föreställa sig, att den, som fått anordning, ej sjelf är angelägen om att utbekomma sina penningar, så vidt han har kännedom af, att anordningen blifvit meddelad.
Men erfarenheten har visat, att embetsverken varit nödsakade att fördröja definitiva afgörandet af sådana ärender; och under tiden har fordringsägaren dött eller kommit i förgätenhet af sin fordran, vitt, då målet kan uppehållas 4, 5 och kanske io år, fordringsägaren , om han råkar att icke fråga efter anordningen inom ett år efter dess meddelande, skall gå sin fordran förlustig, anser jag icke vara staten värdigt.
Det correctiv, som Hr v.
Hohenhausen föreslagit, att prescriptionstiden skall utsättas i anordningen, blifver icke något correctiv, emedan fordringsägaren, i fall han känner anordningen, kan taga ut sina penningar, men, i fall han icke känner den, ej heller erhåller kännedom om tillägget deri.
De publika verk, som kunna blifva besväradte genom dröjsmål vid anordningars uttagande, kunna i aila fall utan svårighet vinna den lättnad, som här afses; ty det förefaller mig icke tänkbart, att icke anordnade medel inom ett år skola komma att uttagas, om de förvaltande verken antingen direct eller indirect låta fordringsägaren veta, att han har en anordning.
Nog är detta enklare och ädlare, än att genom en prescriptionstid afkorta hans rätt; och vet man icke hans vistelseort, kunde annonce om anordningen införas i tidningarna.
Jag finner icke det ringaste hvarken lagliga eller moraliska skäl för att tillstyrka bifall å detta betänk., utan får förena mig med dem, som begärt afslag å detsamma.
Jag har föreslagit att förändra den rättighet, som de administrativa verken kunna äga, att genom allmänna tidningarne kungöra, hvilka anordningar - Den ly Juli f. m. 385 gar ej blifvit uttagna, till en skyldighet för dem.
När detta blir en skyldighet, uppkommer säkerhet på andra sidan.
Det är Statscont. egentligast, som meddelar sådana anordningar och der anordningarna ofta ej blifva uttagna, och. det är för att få slut på den derigenom uppkommande vidlyftigheten i räkenskaperna, som jag föreslagit det tillägg i Utsk:s förslag, att prescriptionstiden må förlängas till tvenne år, men att vid första årets slut det skall vara verkets skyldighet att i allmänna tidningarna kungöra hvilka anordningar ej blifvit uttagna, och att fordran må förfalla, i händelse den då återstående tiden icke begagnas.
I fall fordringsanspråket ej blefve afgjordt inom 10 eller i5 år, skulle likväl prescriptionstiden ej komma att räknas förrän från den dag, då anordningen blifvit meddelad.
Jag har sagt min tanke, och om den ej gillas, må den dock stå i prot, för min enskilda del.
Uppå derefter framställda särskilda propostr afslog R. o. Ad. den af Utsk. gjorda tillstyrkan, ronde en und. skrifvelse till K.
M. om bestämmande af en prescriptionstid för uttagande af medel, hvilka blifvit af Statscont. anordnade, naen biföll 56 § i öfrigt. 5y § i utlåt.
Denna § ansågs ej erfordra någon åtgärd. 58 § i utlåt.
Då StalsUtskts betänk.
Nto 22 första gången förevar, yttrade jag ej någon anmärkning emot denna §, på den grund, att densamma i sista raderna innehåller: ”hvaremot Utsk. uti sitt betänk, öfver statsregleringen äm, #nar inkomma med förslag, huru i framtiden med dylika, ”uppå irsta hufvudtileln uppkommande besparingar bör för”hållas.
När sedermera statsregleringens första hufvudtitel inkom, hade jag förgätit detta löfte af StatsUtsk., och jag får derföre nu, då jag ser StatsUtskrs ordförande här närvar.
, anhålla, att StatsUtsk. i dess återkommande betänk, örn irsta hufvudtiteln måtte fullgöra detta löfte, hvarförutan jag visserligen hade ansett mig böra göra framställningar emot Utskrs tillstyrkande i denna §.
Jag fruktar, att jag för min del icke kan vidtaga någon åtgärd till fullgörande af den önskan, Gr.
Cronhjelm nu yttrat, emedan StatsUtskrs utlåt., rör:de irsla hufvudtiteln, redan är af trenne Stånd bifallet, och således något vidare utlåt, i detta afseende ej lärer komma R. o. Ad. tillhanda.
Gr. Cronhjelm: Hvad Frih.
Palmstjerna nu uppgifvit var för mig obekant, emedan jag endast visste, att betänk.
, rörrde första hufvudtiteln, här blifvit återremitterad t; 9 H. 49 386
Den 17 Juli f. m. men efter förhållandet nu så är, och Utsk. förglömt att inkomma med det i denna § utlofvade förslag, rörtde uppå lista hitfvudtitein uppkommande besparingar, skall jag anhålla att få Väcka den motion, att StatsUtsk. behagade inkomma med förslag, huru förhållas bör med uppå irsta hufvudtiteln uppkommande besparingar, och jag hoppas, alt saken då kommer i sitt rätta skick.
58 $ blef af R. o. Ad. bifallen. 5g § 1 utlåt.
N:o 22 och 17 punkten i utlåt.
N:o 170-.
Biföllos. 60 5 i utlåt.
Denna § ansågs ej erfordra någon åtgärd. 61 § i utlåt.
Nro 22 och 18 punkten i utlåt.
Nro 170 samt 62 § i utlåt.
Nro 22 och ig punkten i utlåt.
Biföllos. 63, 64, 65, 66 och 67 §§ i utlåt.
Nro 22 samt 20 punkten i utlåt.
Dessa §§ och punkter ansågos ej erfordra någon åtgärd. 68 § i utlåt.
Bifölls. 69 § i utlåt.
70 § i utlåt.
Bifölls. 71 § i utlåt.
Nro 22 samt 21 punkten i utlåt.
Franc Sparre, Bengt Erlandr Jag anhåller att fa anmärka olämpligheten af de af StatsUtsk. föreslagna sammandrag öfver krutbehållningen i Kronans förråd.
De behöfvas alldeles icke för revisorerna, ty de, äfvensom StatsUtsk., hafva tillräcklig ledning af hufvudböckerna, deri behållningen år från år baianceras och deri fullkomlig redovisning lemnäs för den tillverkade qvantitelen, äfvensom för hvad sorn gått åt.
Men att göra sammandrag eller förslag öfver Kronans förråd i detta afseende, hvilka i publika handlingar skulle komma tilltrycket, och således icke allenast ryktesvis, utan medelst authentika documenter lemna utländningen fullkomlig upplysning i afseende på våra krigsmaterialier, anser jag högst obehörigt.
Jag vet, att tidernas skick är mycket förändradt, att man var mer hemlighetsfull förr än nu och att vi numera icke lefva i de tider, då hemligheten utsträcktes till all ting och då det hette i instruetionerna, att det måste hemligt hållas, på det ingen kunskap derom måtte komma till K.
M:s fiender och Den 17 Juli f. m. 387 vedervärdiga; men jag tror dock, att man ej bör gå så långt i öppenhjertighet, att man till dem, som kunna blifva ens fiender, ger fullständiga förslag öfver sin krigsmateriel.
Jag anhåller derföre 0111 propos. till afslag på denna punkt af Utsk:s betänk, och tror, att den icke ens skulle kunna af K.
M. bifallas, särdeles då sådant för revisorernas granskning är alldeles obehöflig!, H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, yttrade, att då denna § inneliölle tvenne frågor, ville H. Ex, framställa propos. å hvardera särskildt.
Jag tror visst, att den distinction emellan frågorna, som Hr Gr. o. Landtm, behagat göra, är ganska riktig;i men jag förenar mig i den anhållan, som Frih. Franc Sparre gjort, att propos. må göras till afslag på första delen af Utsk:s förslag i denna punkt.
Jag behölver icke tillägga några skäl till dem, som af Hr Frih, redan blifvit anförda; men för min känsla är det motbjudande, att KrigsColl:m genom en lag skulle åläggas att gifva andra magter tillkänna, huru många månader vi hafva krut att försvara oss med.
Nyfikenheten går för långt, då man vill gifva publiciteten en sådan utsträckning.
Cronhjelm; Jag instämmer så mycket hellre med de båda sista värda talarne i anhållan om afslag å Utskts hemställan, som jag alltid varit af samma tanke i detta fall.
Jag kan blott beklaga, att den hemlighetsslöja, som jag tror vara nödig, dels i afseende på kruttillgången, och dels i afseende på andra krigsförråd och inrättningar, icke alltid varit så begagnad, som jag önskat; och jag förklarar, att då jag Immar bifall till afslag å detta betänk., sker det under förutsättning, att samma hemlighet äfven i andra fall måtte äga rum, så att icke ritningar och annat dylikt må lemnäs i utländningars händer, stundom innan vi sjelfva begagnat dem.
Uppå derefter af H.
Ex. Hr Gr, o, Landtm, framställda särskilda proposir afslog R, o. Ad. 5tatsUtsk:s i 71 § gjorda tillstyrkan, rör:de en und. skrifvelse till K.
M. om upprättande af vissa sammandrag öfver Kronans krutförråd för att räkenskaperna biläggas, men biföll det öfriga af 71 §, rji § i utlåt, N:o 22, Penna § ansågs ej erfordra någon åtgärd.
73 § i utlåt.
N:o 22 och 22 punkten i utlåt.
N:o 170 samt 74 § i utlåt.
N:o 22 och 23 punkt, i ut la t. N:o 170, Biföllos. s* 75 § i utlåt.
3S8 Den 17 Juli f. ro. 76 oell 77 §§ i utlåt.
Biföllos. 78 § i utlåt.
N:o 22 samt 24 punkten i utlåt.
Hr Dalman, Willi.
Jag finnér,, att StatsUtsk. icke heller denna gången gjort sig besvär att anföra några skäl, hvarföre Utsk. icke anser lämpligt att till R.
St. framställa förslag om en lind. skrifvelse till K. M., dels att få granska gamla mötespassevolance-fonden och dels att få använda de på densamma befintliga öfverskott; utan har Utsk., likasom i sitt första betänk., blott helt kategoriskt förklarat, att Utsk. funnit sådant mindre lämpligt och ändamålsenligt.
Ilvad den första frågan angår, eller huruvida det vore mindre lämpligt att framställa en anhållan om granskning af cassan, kan jag, för mindel, icke tinna oläuipligheten deruti, enär håde R.
St:s revisorer och StatsUtsk. (såsom det synes af en mellanmening i denna punkt af utlåt. ) ansett en sådan granskningsrättighet grundlagsenligt tillkomma R.
St.; och att begära tillgodornjutandet af en grundlagsenlig rätt är väl det mest lämpliga af allt inom ett constitutionelt samhälle.
Min tanke är således, att R.
St. icke böra låta afskräcka sig af föregående afslag att framställa sin rättmätiga fordran, tilldess densamma antingen eller Regeringen för sin vägran iemnar sådana skäl, som kunna af R.
St. godkännas.
Det är visserligen sannt, att samma personer befinna sig i Konungens Rådkammare nu, som då det sista afslaget femnades R.
St:s Hrr Revisorer; men då det icke är omöjligt, att den rådgifvande personalen sedermera kunnat få en annan bättre öfvertygelse i detta hänseende, ser jag ej, hvarföre man icke kan våga försöket.
Hvad andra frågan beträffar, nemi. att behållningen på gamla passevolancefonden måtte komma statsverket till'godo, har Utsk. förklarat, att Utsk. tror det icke vara ändamålsenligt alt för oundgängliga, bestämda behof anvisa tillgång å en fond, hvars granskning icke ens blifvit R.
St. medgifven.
Ett factum är det likväl enligt räkenskaperna, att en behållning finnes af 298,000 r:dr.
När det således måste anses för gifvet, att denna tillgång finnes, och när densamma, såsom tillkommen genom Svenska medborgares bidrag, ostridigt måste anses såsom en statsverkets tillgång, måste det vara lika ändamålsenligt att anvisa på denna som på andra statsverkets fonder, och detta måste vara så mycket mera ändamålsenligt och nödvändigt, som Regeringen fordrat en mängd nya anslag för arméens vapentjfningar, beväringens exercis m. fl. utgifter, sora med föremålet för mötespassevolancen stå i nära sammanhang.
Jag kan således icke annat än yrka, att,*ned afslag å StatsUtskts utlåt, i förevar, afseende, R.
St. måtte anhålla, dels att få granska förvaltningen af gamla passevolance - Den 17 Ju li f. m.
389 fonden, dels ock att behållningen derå matte, så långt den förslår, användas för statsverkets behof till sådana ändamål, hvilkas uppfyllande vid denna riksdag StatsUtsk. kan finna af nödvändigheten påkalladt.
Hr Cedersc h jö 1 d, Pehr Gust.:
Frågan , rör:de gamla passevolancecassan, har länge varit ett tvistefrö Statsmagterna emellan, och jag skulle derföre högligen glädja mig, om jag kunde påhitta ett sätt att förlika meningarna, eller uppgifva ett sätt, huru Konungens rådgifvare, utan att gifva sig dementi, kunde uppfylla R.
St:s önskan.
StatsUtsk. säger visserligen uti sitt sednare utlåt., att K. M, skall hafva förklarat, att gamla passevoläncecassans behållning icke kunde af R.
St. eller deras revisorer granskas.
Detta tror jag vara ett misstag, synnerligast som StatsUtsk. säger, att detta skulle sednast vid i8j2 års revision blifvit af K.
M. yttradt, då likväl uti det svar i detta mål, som genom Ilofcancelleren kom i832 års revisorer tillhanda, tydligen säges: ”att enär å ena sidan K.
M. vid flera tillfällen förklarat gamla inötespassevolance-cassan icke böra vara underkastad revision af R.
St:s Revisorer &e.”
Der är icke taladt om R.
St. sjelfva eller StatsUtsk., utan blott om revisorerna; och, så vidt jag minnes, har någon begäran om granskningsrätt icke blifvit framställd utan af revisorerna vid 1827, i83o och 1802 års revisioner.
Men om äfven någon anhållan om denna granskning af R.
St. blifvit gjord, bar det icke kunnat ske utan vid 1823 års riksdag, och då var förhållandet annorlunda; ty då voro contracten i sin löpande kraft, och det kunde således mindre angå R.
St., hurudant cassans tillstånd då var, allenast den var tillräcklig till bestridande af de utgifter, Regeringen åtagit sig.
Men nu sedan tiden tilländalupit, för hvilken gamla contracten blifvit afslutade, och cassan sålunda upphört att vara passevolancecassa, måste öfverskottet vara att anse såsom statsmedel, och dessa 298,000 r:dr är det då nödvändigt att R.
St. göra närmare bekantskap med.
St. eller StatsUtsk. ännu icke begärt att få granska dessa medels användande, och således icke heller fått afslag på en sådan begäran, återstår att försöka, om icke StatsUtsk. skulle vara lyckligare än revisorerna att göra den rätt gällande, som uti 3o § Riksd.Ordn. är detta Utsk. förvarad, att granska statsverkets tillstånd i alla dess delar.
På detta sätt tror jag, att saken bäst skall kunna biläggas, helst jag hoppas, att Konungens rådgifvare med välbehag skola omfatta tillfället att utan motsägelse göra slut på denna sak, enär jag är förvissad om, att R.
St. i alla fall aldrig låta dessa medel gå sig ur händerna.
Jag får således anhålla om propos. derå, alt gamla passevolancecassan må reserveras såsom tillgång för extra anslag till försvarsverket och StatsUtsk. emedlertid anmodas att, med den rätt 3o §.
Riksd.Ordn. be - D c ii 17 Juli f. m. stämmer, taga noga kännedom 0111 denna cassas nuvar. tillstånd.
Hr Möllerhjelm, Axel:
Den närmare bekantskapen med gamla passevojaneefondens ställning, som den sisle varde ledamoten önskat, skulle äfven jag tillstyrka, synnerligast som dea är ganska lätt verkställd, enär räkenskaperna äro tillgängliga för hvar och en, som derom behagar taga kännedom uti K.
Vid de af K.
M. med rustoch rotehållarne år 1812 ingångna passevolance-contraclen voro icke fästade några vilkor.
Rust- och rotehållarne förbundo sig alt tillskjuta de öfverenskomna medlen, hvaremot K.
M. åtog sig att underhålla manskapet under de årliga vapenöfningarna m. m.
På K.
M:s vilja och beslut hade det sålunda berott att vid 1828 eller 1829 årens möten låta exercera bort hela behållningen, d. v. s. deri behållning, som uppkommit, dels genom räntevinst å fondens utlånade capitaler och dels derigenom, att åtskilliga reg:ler genom arbetscommendering vid Götha canal och annorstädes ej lingö möten.
Jag vill till deras rättelse, som anse denna fond utgöra omkring 3oo,ooo r:dr, hvilket jag uti ett föregående plenum förklarat icke vara förhållandet, lemna följande enkla upplysningar i detta ämne.
1828 års hufvudbok öfver gamla passevolancefonden utvisar vid slutet af året 1828 en behållning af 398,620 r:dr 33 sk. 2 r.
Men huru har man kommit till denna behållning?
Jo! troligen på följande sätt.
Ingående balancen uppgår till 4'4)622 r:dr under alla särskilda rubriker, hvarifrån vederbörande förmodligen dragit fondens skulder 116,i5t r:dr 3g sk. 10 r., då en behållning visat sig af 298,670 r:dr 33 sk. sr,; men vederbörande hafva icke observerat, att bland posterna, som utgöra behållningen lill 1829, stå 66,609 r:dr 28 sk. 91’. under 1828 utgifna förskottmedel, hvilka icke till ett enda runstycke åter ingått, utan endast på papperet blifvit redovisade.
Det är på sådant sätt klart, att fonden icke utgör det belopp, man uppgifvit. K. M. har, på grund af It.
St:s derom gjorda underd. framställning, förändrat organisationen af armeens fältförvaltnings-personal eller Commissariaterna, äfvensom det fordna underhålls-departementet i Krigscolhm.
Genom denna af K. M, vidtagna åtgärd har ett antal af icke mindre än 21 personer af för detta passevolance-commissariaternas embets- och tjenstemän blifvit genom K, brefvet d. 27 Aug, i83i försatt å indragningsstat, med bibehållande af löner och inqvarteringspenningar till ett belopp af i;dr 8280. — — samt genom K. brefvet d. 7 Juli i832 af K.
Krigscollegii underhåils-departts embets- och tjenstemän ett antal af 5 personer satt på indragningsstat, med bibehållande af löner och inqvarteringspenningar till ett belopp af r:dr 2918: 24.—• eller en summa 11,198: 24,— D e u i j Juli f. m, 3<ji livilkn årligen af gamla passevolancefonden skola utgå; hvarjemte K. M., till aflöning åt öfver- och underbefäl vid Lifregrtets Dragonoch Husarcorpsers samt Jemtlands Hästjägarecorps’ exercissqvadroner, af samma fond, i anseende till exercis-sqvadronsfondens knappa medeltillgångar, läckts anvisa årligen circa 22ÖO. — — vid hvilket förhållande, och enär gamla passevolancefondens behållning på långt när icke uppgår till det belopp, som här blifvit uppgifvet, utan, som jag förut haft äran anmärka, är vida mindre, följer deraf klart, att de af mig nu angifna bestämda årliga utgiftssummor icke kunna af fondens räntevinst till fullo beläckas; hvadan ock all revision deraf å R.
St:s vägnar synes mig öfverflödig och till intet gagnande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme alt fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
I detta ämne, då detsamma förra gången hos R. o. Ad. förevar, är redan så mycket yttradt, att jag nu endast vill förena mig med Hr Cederschjöld, så mycket hellre, som hvad den siste talaren anfört synes mig utgöra ett ytterligare skäl för granskningens verkställande; ty då R.
St:s Revisorer vid i832 års revision grundat sina uppgifter om fondens behållning på rikshufvudboken (och någon säkrare grund torde icke finnas), måste väl, i händelse denna är felaktig eller bland behållningen uppgifna summor, som icke äro såsom behållning att anse, detta vara ett ytterligare skäl att önska, att cassan måtte undergå granskning, helst hvar och en, som tager kännedom om handlingarna, hvarpå revisorernas berättelse grundas, icke kan hafva någon annan föreställning än den, som hvilar på rikshufvudboken, att fonden utgör 298,000 r:dr.
Att förskotten icke utgöra någon behållning, är ganska klart; och då behållningen sålunda sannolikt är mindre, än den blifvit uppgifven af 18^2 års revisorer, är detta förhållande just ett talande skäl för en ytterligare granskning, och de utgifter, som sedermera uppkommit på fonden, utgöra ändå ytterligare skäl för samma granskning.
Jag ser således intet hinder för att framställa en anhållan härom.
Skulle den mötas med afslag, finner jag icke skäl, hvarföre man ej kan beräkna dessa tillgångar sådana som de, grundade på officiella acter, blifvit förelagda R.
St., och sålunda afdraga dem på försvarsverkets behof i det hela; ty jag kan icke betrakta dessa medel annorlunda, än såsom tillkommande staten i allmänhet.
Men här är sä mycket taladt i denna fråga, att jag anser det öfverflödigt att vidare orda derom.
Jag vill blott tillägga, att om fonden fordom kunnat med skäl anses tillhöra en viss dass af medborgare, måste den nu de facto tillhöra Riket i det liela, sedan de enskilda 3q2 Den 17 Juli f. m. medborgare, som kunnat göra anspråk derpå, icke erhållit densamma.
Jag kan således icke annat än yrka afslag på denna punkt af Utskts utlåt, och förenar mig till alla delar i hvad Hr Cederschjöld föreslagit, på de ytterligare skäl, den siste värde talaren framlagt.
Franc Sparre:
Det har under discussionen om denna fonds natur blifvit sagdt, att den skulle bestå af allmänna medel.
Den utgör visserligen allmänna medel.
Af den upplysning, som en värd ledamot lemnat, huru fonden disponeras, inhemtas äfven, att den ej användes för enskilda, utan för allmänna behof, nemi. dels för cavalleriets exercis och dels för underhåll af en indragningsstat, som eljest skulle med löner förses.
Jag tror mig likväl böra nämna , att det är skillnad emellan allmänna medel och. statsmedel efter det begrepp, som vår grundlag derom innehåller.
Gamla passevolancefonden är en lemning af mötespassevolancen, bestämd för armeens exercis.
Dessa medel ansågo R.
St. icke såsom statsmedel, utan såsom särskilda medel till Regeringens disposition för ett bestämdt och gifvet ändamål, och de ingingo således icke under granskning, emedan de icke voro statsanslag.
När nu medlen i sin primitiva inrättning voro af denna natur, måste behållningen derpå vara af samma egenskap.
Jag kan således icke dela den afen värd ledamot uppgjorda distinction, att, så länge medlen användas för armeens vapenöfningar, voro de icke underkastade granskning; men att deremot behållningen pä denna fond skulle kunna af R.
St. granskas, likasom jag ej heller kan dela skillnaden emellan R.
St:s Revisorer och deras StatsUtsk., eller R.
St. sjelfva; ty R.
St. och deras delegerade måste väl hafva samma grundlagsenliga natur.
Skulle ej en sådan granskningsrätt tillkomma de delegerade, så begriper jag ej, huru deras principaler kunde äga densamma.
Jag vet icke, såsom en ledamot yttrat, huruvida rådgifvarepersonalen nu är af annan öfvertygelse än förr; men jag skulle tro, att då samma grunder för saken existera nu som från början, måste tankan derom på båda sidor vara densamma, och att således de, som från början ansett medlen såsom statsmedel, som borde undergå granskning af R.
St. eller deras revisorer, vidblifva samma tanke, hvad öfverskottet beträffar, men att de, som icke ansett dem såsom statsmedel, utan såsom ett särskildt regale, fortfara i samma öfvertygelse rör:de denna öfverskottsfond.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag om bifall till hvad Utsk. i denna punkt af utlåt, föreslagit.
Emellan gamla passevolancefonden och den nuvar. finnes en betydlig skillnad.
Den närvar. har tillkommit genom R.
St:s af K.
M. sanctionerade beslut, som tydligen bestämmer, att densamma af R.
St. skall skall granskas; men med den gamla hafva R.
St. icke haft att sig befatta, emedan den är tillkommen genom ett enskildt contract emellan K.
M. å ena sidan samt rust- och rotehållarne å andra sidan.