Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror alt det i någon män kunde lända till discussionens förkortande öfver dessa punkter, om llr Gr. o. Landtm, ville tillåta Hr Ridd.Secret. att för hvarje särskild punkt för Ståndet tillkännagifva om underrättelse ankommit, att densamma af något eller flere af de öfriga Stånden blifvit afsfagen.
Förslag om rättighet för Const.Utsk. att hos fl. St. anmäla skal till nedläggande af utål enligt lleg.F:s 106 §.
Regeringsformen. § 106.
Finner Utsk. af dessa prot., att någon Statsrådets beslut vägra, då skall Coust.Utsk. ställa en sådan embetsman under tilltal af Just.ombudsm. inför Riksrätt, sli framt ej Utsk. finner sig böra förut särskildt underställa It.
St. de skäl, på hvilka det anser åtal icke böra göras; i hvilket fall R.
St. äga att antingen underkänna
Ut slas skäl, eller göra sudan anmälan, so/n i nästföljande § omtalas, eller förklara, att ingen anmärka, äger rum.
Riksrätt, hvarom denna § stadgar, vare sammansatt pä sätt, sorn i 101 § sägcs, dock så, alt i stället för Statsråd — — — — der säle taga, oell gånge för öfrigt, som i 101 och 102 §§ sägcs.
Sådan Riksrätt dömme efter allmän lag och den ansvarighet s-tag, hvilken för delta ändamål utaf Konungen och R.
St. faställd är.
Undertecknad t. f.
Ridd.Secret. hade äran tillkännagifva, att det nu föredragna förslaget, enligt ankommet prot.utdr., blifvit af Hilgv.
PresleSt. förkastadt.
Förslaget i 13 punkten blef derefter jemväl af R, o. Ad. förkastadt.
Förslag, ang/de tiden för riksdags fortfarande.
Den S5 September.
II eg erin g s fo r m c n. § 109.
Ej md riksdag utan Honungens och It.
Sl:s sammanstämmande beslut kunna upplösas, förr än sex mannder tilländagutt från den dag, dä Konungen låtit 0111 statsverkets tillstånd och beltof II.
St. eller deras StatsUtsk. underrätta.
Efter nämnde tids förlopp skola It.
St. ät skit jas, sä vida icke Konungen och samtlige RiksSt. minst fjorton dagar förut hafva öjverenskommit om riksdagens förlängning pä bestämd lid.
Der så oförmodadt hända skulle, att, när riksdagen skall upplösas, II.
St. icke^hade staten reglerat — — — — — utfärda.
Riksdagsordningen. § 80.
Ang:de tiden för R.
St:s sammanvaro och villkoren för deras ätskiljande, äfvensom huru förhällas bör, om riksdagsmäl då ännu äro oafgjorde, stadgas i Rcg.F:s 10g §.
Ridd.Secret. upplyste, all flögv.
PresteSl. förkastadt äfven det i 14 punkten anmälda förslag.
Jag anhåller vördsammast, att R. 0.
Ad. måtte likaledes förkasta detta förslag, såsom inskränkande Konungamakten i tvenne hänseenden, nemi. l:o emedan det hindrar Konungen alt kunna, utan alla Ståndens sammanstämmande beslut, upplösa en riksdag förr än 6 månader tilländagått, och 2:o inskränker det Konungamakten derutinnan, alt Konungen icke kan låta en riksdag fortfara längre, utan att Sländerne deri sammanstämma.
Det heter nemi.: ”Efter nämnde tids förlopp skola R.
St. åtskiljas, så vida icke Konungen och samtlige RiksStm minst 14 dagar förut hafva öfverenskommit om riksdagens förlängning på bestämd tid.” Ett Stånd skulle sålunda genom sin vägran kunna hindra riksdag att fortfara, och med detsamma bryta sönder de ärenden, som redan vore till afgörande förberedde.
Jag förnyar således min anhållan, alt förslaget måtte förkastas.
Till de skäl, som Hr von Hartmansdorff anfört, vill jag lägga ett annat.
Det är tänkbart, att, om förslaget antoges, och Konungen således icke skulle äga rätt att upplösa riksdag förr än efter 6 månader, Sländerne skulle under denna tid kunna reglera riksslatcn.
Om nu en lid inträffade, då man ville sätta i verkställighet det hot, sorn under förra riksdagen förspordes, att nemi. göra all regering omöjlig, genom att icke på eli ändamålsenligt sätt reglera staten, så skulle Konungen icke kunna sådant förhindra medelst riksdagens så tidiga upplösning, att den gamla stalén kunde blifva gällande.
Sådana försök att utvidga Ständernes makt och inskränka Konungens höra på allt sätt förekommas, och jag afstyrker förslaget, såsom icke allenast onödigt, utan jemväl vådligt för Konungamaktens anseende, kraft och styrka.
Förevarande förslag ang:de tiden för riksdags fortfarande hlef af R. 0.
U5 15:de punkten.
Förslag, ang:de valbarhet till riksdagsman i BondeSt.
Riksdagsordningen. § 15.
Förra momentet.
Allmogen i hvart härad välje inom sig, efter hemmantalet, till riksdagsman af BondeSt., en, inom häradet boende och besuten, hemmansägare, hvilken icke tillförene hört lill annat RiksSt., eller någon ordinarie beställning i rikets tjenst, eller fullmakt dera innehaft.
Hvad om hemmansägare nu är sagdt, gäller ock om slidan kronohemmans-åbo, som med stadgad abo-rålt hemmanet innehafver.
Vilja — — sig förena.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt något prot.- utdr. om BondeSt:s i afseende pä förevar, förslag fattade beslut icke ankommit, men alt förslaget blifvit antaget af säväl Prestesom BorgareSt.
Jag har trott mig förmärka ett tryckfel i den redaclion, som Const.Utsk. meddelat Ständerne ang:de det i 15 punkten anmälda förslag.
När man jemför delta förslag med Consl.Ulsk:s vid sisla riksdag afgifna, torde det verkligen sä befinnas, ehuruväl på det hela meningen derigenom icke förändras.
Det är visserligen ganska obetydligt, men det kan ej undfalla, då man med uppmärksamhet följer ordalydelsen.
För öfrigt är förslaget tydligt, och jag röstar för detsammas antagande.
Förslaget i 15 punkten blef af R. o. Ad. antaget.
Förslag om tillägg i 2 mom. af Riksd.- Ord/r.s 17 §. a) om val af ny riksdagsman i dens ställe, som blifvit Talman.
R i k s da g sor dn inge n. § 17- 2:o
Vid alla riksdagsmannaval — — — — emellan.
Dör den valde, eller bevisar han laga förfall, eller blifver han till Talman utsedd, anställes nytt val — — — — — Frih.
Man skulle möjligen kunna stanna i villrådighet, huruvida tillägget i 2 mom. af 17 § Reg.F. är ett förslag eller tvenne.
Men dä man jemför della med Consl.Ulskts vid sista riksdag afgifna utlåt., så torde man finna, att 16 punkten verkligen innehåller 2:ne förslag, nemi. ett under litt. a, och ett annat under litt. b, hvarföre beslutet lill en början torde inskränkas till litt. a. H. Ex. Hr Gr. 0.
Landtm, tillkännagaf, att förslaget under litt.
a i 16 punkten blifvit anlaget af Preste- och BorgareStm.
Uppå derefter framställd propos. fattade B. 0.
Ad. enahanda beslut. 410 Den 25 SepteinTjer it) om vederb.
RiksSt:s utgärd för nytt vals anställande. lii k sd a gsordningen. § 17. 2:0
Vid alla — — — — nytt val.
RiksSiund, till hvars ledamot den riksdagsman vald blifvit, unmode om nytt vats anställande dem, som vederbör.
Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga, och njiile — — — — academifonden.
Ex. Hr Gr. o. Land Int. lillkännagaf, att äfven detta förslag blifvit af Preste- oell BorgareSttn anlaget.
Då denna § egentligen angår de Stånd, som äro valde, så vill PS visserligen icke tillstyrka R. o. Ad. att för kasta förslaget, men jag kan likväl icke afhålla mig ifrån alt till prot. yttra, att jag anser den nya redaclionen sämre än den gamla.
Det heler nemi. för närvar.: ”Dör den valde elier bevisar han laga förfall, anslälles nytt val.”
Jag tror det oftast inträffa, ali den valde visar laga förfall, om han har bevis derpå, omedelbarligen, eller ofördröjligen efter valet; enligt den föreslagna redaclionen skulle det nya valet icke kunna för sig gå, förrän en anmälan derom utgått från ett RiksSt., d. v. s. först sedan riksdagen blifvit constituerad eller lagit sin början.
Hafva emedlertid de öfrige Stånden bifallit den nya redaclionen, vill jag visserligen icke påyrka, att R. o. Ad. skall sätta sig deremot.
Landtm, yltrade, alt om han ej misstagit sig, rörde Hr von Troils anmärka, egentligen det under litt. a i förevar.
10 punkt upptagna förslag.
Uti 2 mörn.
IT § läsas orden: ”Dör den valde, eller bevisar han laga förfall, anslälles nytt val;” och det föreslagna tillägget dertill lyder sålunda: ”RiksSt., lil! hvars ledamot den riksdagsman vald blifvit, anmode om nytt vals anställande dem, som vederbör.”
Följaklligen skulle det nya valet icke kunna verkställas förr, än riksdag lagit sin början, och RiksSl. om valets anställande anmodat den som vederbör.
Frih. Cederström, Jacob: I 17 § 2 mom. befinnes som Hr Gr. och Landtm, rätteligen anmärkt, i anledn. af hvad Rivon Troil yttrat, orden: ”Dör den valde etc., anslälles nytt val”; deremot under litt. b i 2 mom.: ”Riksdagsman, som vald blifvit, må ej utan lagliga hinder kunna sig derifrån undandraga”, och der kommer det nya redactionsförslaget, vid hvilket Hr von Troil fästat sig, att ”RiksSt., till hvars ledamot den riksdagsman vald blifvit, anmode om nytt vals anställande dem, som vederbör.” Uli Hr von Troils anmärkn. mot redaclionen instämmer jag.
Denna redaction är felaktig, synnerligen derföre alt den sätter elt RiksSt. i omedelbar beröring med valförrällarne i provinserne, hvilket är utom all ordning, emedan domarne ä landet, som förrätta riksdagsmauuavalen kunna icke komma i correspoudauce med Riks - Den 25 September. ii7 -St:n, nian sådana frågor måste gå genom Konungens Bef:h:de, helst om domaren är frälseman, dä förordnandet för annan domare hos hofrätt begäres.
Det är derföre detta morn. eller rättare denna period icke är tjenlig, men den tillhör icke 1 mom. litt. a, hvilket redan af R. o.
Ad. är bifallet, utan mom. litt. b. Ilr von Troil:
Det är verkligen högst besynnerligt, alt det skall vara alldeles omöjligt för mig att öfvertyga vissa ledamöter, alt jag alldeles icke talat om förslaget litt. a, utan om det som ar framstäldt under litt, b, hvilket ännu är oafgjord!.
Jag har uppläst de ord, som närmast föregå tillägget, uppläst orden sådana de lyda i sjelfva grundlagen, på det att alla skulle förstå hvarom frågan var, ehuru de icke slä tryckta i det mern. vi nu hafva för händer.
Det mätte vara till följd af denna uppläsning, som misstaget om min mening uppkommit.
Jag har ingalunda talat om moni. litt. a, så mycket mindre som jag ingenting har att deremot anmärka, och detsamma dessutom redan är uf R. o. Ad. ibifallet. fl. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till antagande af del i l(i punkten under lill. b. anmälda förslug.
Någon orsak att antaga ett grundlagsändringsförslag, under det alt vår 1111 besvurna grundlag, som ett oeftergiflig! villkor föreskrifva-, att en sådan ändring skall vara högst nödig oell nyttig, finner jag ingalunda.
För min del kan jag icke inse hvarken nyttan eller nödvändigheten deraf, dä den tvertom kunde åstadkomma olägenheter och olämpligheter, dymedelst all ett RiksSt, möjligen kunde sättas i direct beröring med auetoriteter, hvilket förhållande ingalunda bör äga rum.
Dessutom visar sig en besynnerlighet i den nya redaclionen, derutinnan nemi. alt nytt val kunde behöfvas, innan Ståndet organiserats.
Pä dessa och de i öfrigt anförde skäl hoppas jag, att R. o. Ad. afslår förslaget till ändring af grundlagen, så väl derföre att det innebär motsatsen af högst nödigt och nyttigt, som oek derföre att det medförer väsendtliga betänkligheter och olägenheter.
Ex. Hr Gr. 0. Landtm, tillkännagaf, det han trott sig hnna, all R. o. Ad. med öfvervägande nej besvarat den propos. II.
Ex. framställt innan Hr Lagerheim yttrade sig.
J7:de punkten.
Föreslagen ändring af formulär till fullmakt för DondeSt:s riksdagsmän.
Riksdagsordningen. § 22.
Fullmakterna böra, för att vara gällande, lyda sålunda: — — — — — (för BondeSt., boende och besuten å hemmanet N. N. uti N. N. härad af N. N. län) — — — — utelemna.
Förslaget i 17 punkten blef af R. 0. Ad. antaget.
lS:de punkten.
Förslag ang:de val af Ordförande inom R.
St:s Utskott m. m. 448 Den 25 September.
Riksdagsordningen. § 39. R.
St:s Uls/c., revisorer och nämnder samt Utsk:s-afdeln:r välje inom sig ordförande, äfvenså fullmäktige i Banken och Riksg:s-cont., hvilka dock skola efter hvarje års förlopp nytt val företaga.
Främste närvar, ledamoten af R. o. std. före ordet, innan val skett, samt ifall ordföranden för något tillfälle icke är tillstädes.
Skulle ordförande utöfver en vecka vara förhindrad att ordförandeskapet bestrida, ankomme det på ledamöterne, revisorerne eller fullmäktige att nytt val anställa.
Ordförande i Ut sk. före äfven ordet, när Utsk. förstärkes.
Då detta förslag till ändring i grundlagen vid förra riksdagen underställdes detta Stånds pröfning, ogillades detsamma, på sätt som då kunde ske, nemi. alt det förklarades vara onödigt.
Hvad jag i denna fråga då yttrade, anhåller jag att nu få uppläsa, så lydande: ”Då jag sitter så långt nere Liand R. o. Ad. att den hedern alt blifva ordför. någorstädes i R.
St:s Utsk. eller afdelmr icke gerna kan falla pä min lott; sä torde det få anses såsom oegennyttigt, om jag talar för den gamla ordningens bibehållande, åtminstone så länge vår nuvar. representation är gällande.
Blir hon förändrad, så är det klart, att ett annat sätt för Utsk:s-ordför:s tillsättning äfven bör bestämmas.
Emedlertid synas' mig åtskilliga betänkligheter emot ifrågavar. förändring förekomma.
Om nu ett val till Utsk:s-ordför. skulle vid början af en riksdag göras, är det väl troligt, att de öfrige Stånden, Bönder, Borgare och Prester skulle känna ledamöterna af R. o. Ad., eller tvertom, att vära medlemmar skulle känna de öfriga Stånden tillräckligt, för att med någon säkerhet utvälja de skickligaste?
Jag betvillar att en sådan personlig kännedom finnes, och befarar följaktligen att valet giuge på måfå.
Deremot synes mig mycket troligare, atl om valet göres, hädanefter som hittills, bland R. o. Ad:s egna medlemmar, som mera och bättre känna hvarandra, så bör det äfven kunna ske med mera tillförlitlighet.
Skulle åter sådana val vid riksdagens början göras inom samtliga RiksSt:n, så skulle, af skäl som jag redan omnämnt, stora misstag lätteligen kunna inträffa.
Huru skulle de sedan rättas?
Det blefve väl nödvändigt att antaga en sådan föreskrift, som t. ex. gäller för presidenten i Norriges storting, att nytt val förrättas hvar 8 dag.
Om nu valen skulle så ofta förnyas, hvad blefve följden?
Troligen att mänga, om ej alla medlemmar, skulle hafva anspråk på att också någon vecka hafva den lyckan att vara ordför., och att befattningen sålanda blefve ett föremål för ärelystnaden, samt att valen folie icke pä de skickligaste att vara ordför., utan måhända på de skickligaste att intriguera bland de öfriga.
Jag tror följaktligen, att förändringen mindre ledde till målet, men vore till sårnad för mångens egenkärlek, hvaraf ärendena sedermera finge vidkännas sin dryga del.
Beträffande fullmäktige i Banken och Riksg:s-cont., har man föreslagit, att de skulle Den 25 September.
449 skulle välja om ordf. för hvarje år.
Hvad som inom Utsk:n kunde hända hvar vecka, kunde möjligen inträffa hvarje är inom dessa II.
Det torde redan af den erfarenhet man har t. ex. i afseende på rectorat vid universitet och gymnasier, hvilka ombytas dels årligen, dels halfårsvis, vara bestyrkt, att detta sätt att få chefer, särdeles om man går i ordning sinsemellan, föranleder det sämsta chefskap, som kan äga rum.
Den ena tiden är det en som sköter ärendena på sitt sätt, den andra gången är det en annan som gör det annorledes, så att de underlydande ej rätt veta huru de skola skicka sig; ty hvad som är rätt i dag, pä nyårsafton, är orätt i morgon pä nyårsdagen, o. s. v.” Jag röstar för ändringens afslående.
Den ifrågavar. grundlagsförändringen åsyftar en ny concession af II. o. Ad:s urgamla rättigheter.
Men, mine Hrr, huru länge skola dessa fordringar på ständigt förnyade concessioner fortfara?
Det finnes likväl en punkt man icke kan öfverskrida, utan att tillintetgöra Adeln såsom samhällselement, och detta element tillhör
Den ärftliga monarkien, om icke dess ärftlighet äfven skall gifva vika för wr/principen, och förvandla det monarkiska Sverige till en Nordamerikansk republik, eller lill hvad värre är, ett Pohlen.
Ärftlighet sprincipen är dessutom närmare förenad med ägande rätts-principen, än man tror.
Om sonen till en Helmfeldt icke får ärfva de genom fadrens förtjenster på stridsfältet eller i rådkammaren förvärfvade fri- och rättigheter, hvarföre skall sonen till en procentare ärfva de genom fadrens bedrägeri förvärfvade rikedomar ?
Första villkoret för samhällsordningens upprätthållande är upprätthållandet af lagligen förvärfvade ägodelar, de må bestå af penningar, egendom, eller fri- och rättigheter.
Om det i det enskilda lifvet skulle finnas en association af 4 personer, alla privilegierade, hvilket är förhållandet med våra Ständ, och tvenne af dessa 4 ständigt skulle yrka på concession hos de tvenne öfrige, utan att någonsin vilja göra några sjelfve, skulle man icke med skäl kalla det för oförsynt.
Detta uttryck vill jag visserligen icke nyttja mot Medstånden, men man mäste akta sig, att icke en efterverld, befriad från dagens passioner, skulle sätta denna stämpel på deras ständigt vexande inkräktningshegär.
Stånd åtnjuter fördelaktiga privilegier, så är det det Vällofl. BorgareSt.
Utgörande ej mer än en tredjedel af Städernas folkmängd, af hvilka de monopolisera representationsrätten, betalande högst ringa till statsverkets underhåll, och stående på en icke särdeles hög grad af bildning, industri, eller handel, åtnjuter detta Stånd likväl icke mindre än en fjerdedel af representationen.
Vid tvenne riksdagar hafva irenne BiksSt. beslutat skråförfattningarnes upphörande.
Nå väl, har BorgarcSt. ingått på denna billiga concession?
Alldeles icke; det har åberopat sina privilegier och saken står här ännu vid samma punkt, som för 20 år sedan.
Må det Vällofl.
Ståndet först visa sin fosterlandskänsla, derigenom att det 2 H. 57 450 Den 25 September. följer R. o.
Ad:s vackra efterdöme vid 1809 års riksdag, då det afsade sig rättigheten att ensamt besitta säterier, och vid 1841 års riksdag, då det offrat sjelfskrifvenhetsprincipen, för att gå sina Medstånd till mötes, innan det yrkar nya concessioner af detta Stånds urgamla fri- och rättigheter.
Näst efter BorgareSt. torde BondeSt. vara det mest privilegierade i Sverige, emedan det allena i Europa har andel i representationen, och detta icke mindre än en fjerdedel.
Likväl yrkar detta Stånd, hvilkens nuvar. utvidgade representativa rättigheter icke äro äldre, än att jag vid 1S09 års riksdag varit lycklig nog att dertill med min röst bidraga, alltjemnt nya concessioner af R. o. Ad:s urgamla fri- och rättigheter ; ty, mine Hrr, Odalmannen var den tidens Adelsman.
Han allena hade rättighet att hära vapen, lian allena stiftade lagar vid allhärjartingen och den namnkunniga Thorngny var en aristocrat af sämsta slaget, men icke en democrat.
Hvarföre visar icke det Hederv.
BondeSt. sitt nyligen tillskapade begär på representationsförändring, derigenom att det upptager i sitt sköte de hemmansägare, som tillhöra Ståndspersonsclassen, och för närvar, icke äro representerade.
Låt dem först lemna detta bevis på fosterlandskänsla, innan de uppmana Adeln att göra nya concessioner.
Mine Hrr, här räder en nog allmän villa öfver tidens anda och upplysningens ståndpunkt i Europa; den är alldeles icke sådan man föreställer sig, hvarken hos de högre samhällsclasserne, eller hos medelclasserne i de länder, der sådane finnas, hvilket icke är öfverallt i Europa, till någon betydligare del åtminstone.
En dyrköpt erfarenhet under loppet af 50 år har skingrat den prestige, som en rent democratisk statsform väckte i början af Franska revolutionen; man har funnit, att den, långt ifrån alt leda lill frihet, har, genom anarkiens skärseld, ledt till ej annat än despotism.
Villan säger jag är skingrad, och Europas lösen är nu en constitutionel monarki.
Bien, mine Hrr, den constitutionela monarkien består af tvenne elementer, det aristocratiska conservativa och det democratiska progressiva, men icke ettdera allena.
Henna monarkis rätta form, om jag skulle nyttja en bild, är pyramiden: kronan högst, utvidgar den sig småningom ända ner till sin solida bas — folket.
Denna form är den varaktigaste så väl i byggnadskonsten, som i samhällsbyggnadskonsten.
Jag vet, att denna bild icke gillas af dem, som vilja nivellera allt; men låt dem försöka alt uppsätta en löfbrona på en majstång, och sälta denna stång på en tabula rasa; så fä de se, om icke förstå vindkast omkullkastar stången med kronan.
Det är visserligen mycket vågadt att uppträda, för att yrka bifall till förslaget, efter det tvenne så frejdade talare yttrat sig i motsatt anda; men jag kan likväl icke annat än, med vidblifvande af den åsigt, som jag under förra riksdagen framställde, nu tillstyrka antagande af det ifrågavar. förslaget.
Jag vill visserligen erkänna, att detsamma icke tillhör antalet af dem, som kunna kallas högst nödiga; det har nemi.
Den 25 September. 451 visat sig, att riksdagar hafva kunnat äga rum, att Utsk:n kunnat arbeta och ärendena hafva sin gäng, utan att någon ändring i afseende på tillsättande af ordförandeplatserne inom Utsk:n hittills skott; men jag vågar påstå, att ifrågavar. grundlagsförändring är åtminstone både ”nyttig och möjlig”.
Jag anser den vara nyttig för det allmänna, ty, ehuru det är en sanning, den jag icke vill bestrida, att inom detta talrika Stånd finnas mägfaldiga, sannolikt äfven det största antalet passande personer för ordförandeplatserne inom Utsk:n, kan likväl icke bestridas, att äfven inom de andra Stånden finnas personer, som icke stå efter i förmåga dertill.
Nyttigt skulle väl derföre vara för ärendenas behandling, för det allmänna, om valfrihet lemnades att uppsöka de största förmågorna, utan afseende på Stånd, hvarigenom man säkrast skulle erhålla de lämpligaste, de bäste, de som besitta den största sakkännedomen och följaktligen vara skickligast att leda öfverläggningarne, att hvad man kallar föra ordet.
Erfarenheten under föreg:de riksdagar har visat, hvad äfven varit fallet under loppet af denna, att ordförandeskapet, dels inom Utskrn dels inom dessas afdelningar, måst icke sällan ombytas, t. o. m. under fortgående utarbetning af ett ärende.
Jag blef sjelf under 1S34 års riksdag tillsatt den tredje ordförande pä en afdelning under utarbetande af ett och samina mål.
Jag skulle icke förmoda, att om val bestämde den som blef ordförande, vare sig ledamot af Adeln eller af annat Ständ, han skulle då, så ofta som nu, kunna afsäga sig platsen, ty förtroendet skulle fästa honom vid densamma, och de täta ombytena skulle upphöra.
Jag anser vidare förslaget vara nyttigt för R. o. Ad.
Jag medgifver visserligen riktigheten af den siste värde talarens yttrande, att detsammas antagande iunebure en concession å Adelns sida; men denna uppoffring eller concession förefaller mig dock mera skenbar än verklig — skenbar, derföre att den grundar sig på sjelfskrifvenheten, som icke gillas af folket, icke ens af R. o. Ad:s egne ledamöter, hvilket visade sig, då Ståndet sisth riksdag afsade sig den sjelfskrifna rätten.
Jag tror, som jag förut haft äran yttra, att R. o. Ad. äger många utmärkta förmågor, hvilka företrädesvis kom me i fråga till dessa platser, jag tror, säger jag, att de fleste ordförandeplatserne blefvo tillsatte med R. o. Ad:s ledamöter, äfven sedan ordf. genom val utsåges, och då skulle Ståndet på detta sätt vinna långt mera i verkligt anseende, än genom den nuvar. rättigheten, som endast gifver ett skenbart företräde.
Den siste talaren har uppgifvit ett skäl, som jag ej nekar vara ganska betydelsefullt, och som äfven var nära att göra mig vacklande, nemi. att allt för stora anspråk i allmänhet göras pä concessioner af Adeln.
Ilan har jemväl sagt, att om R. o. Ad. skulle på sin sida göra anspråk på concessioner af de andra Stånden, och dervid åberopat Borgare- och BondeStms privilegier, torde eftergiften å deras sida blifva ganska ringa eller ingen.
Men vid öfvervägande af detta inkast, har det ej kunnat rubba min öfvertygelse; jag kan nemi. ej finna, att man bör ingå i något köpslageri eller pruta sig lill resultatet i dylika frågor.
Om jag 452 Dun 25 September.' t. ex. har en vederdeloman, som hos mig äger en verklig fordran, men som gör större anspråk på mig, än hvartill han äger laglig rättighet, ja, om dessa anspråk, för att nyttja den värde talarens uttryck, äro oförsynta, så är jag likväl derföre icke berättigad att vägra hvad som är riilt.
Vägrar jag utgifva hvad som jag erkänner vara hans rättmätiga fordran hos mig, får jag lika orätt i processen, som motståndaren.