Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således för min del, alt detta vore ett ibland de minst kloka företag.
— I afseende på den aumärkn., som är framställd röride det embetsverk, der jag sjelf är ledamot och har uppdrag alt upprätta handelsberätlelsen, så får jag upplysa hvad jag förut nämnt, alt jag tror för min del, alt del vore riktigare om Comm.coll. uppgifter upptoge den verkliga införseln och icke den förtullade, hvilket jag äfven föreslog, då jag första gången uppgaf förslag till Comm.- collegii berättelse; men denna förändring ansågs icke höra ske, emedan den troddes försvåra jemförelseu med äldre berättelser.
Skillnaden emellan de af Coniin.coll. nu gjorda uppgifter på införseln och dea förlullade införseln, är likväl icke den, sorn Hr von Hartmansdorff uppgifvit, utan skillnaden består endast uti hvad nederlaget kan ökas under året emot hvad del förut varit.
— Jag får således för mitt del tillstyrka bifall pä Utskts betänk.
Palmstjerna, Carl Otto; Jag kan icke tillstyrka bifall på Utsk:s knapphändiga yttrande i detta afseende.
Ehuruväl jag, af skäl, som öfverensstämma med deni af Hr Rosenblad anförda, anser, alt credilupplager af socker, calie, ilie' och tobak icke kunna vara skadliga, ulan tvertoin för den Svenska handeln snarare nyttiga; så anser jag likväl, ali creditupplag af bränvin, arrack, genevre och rumin icke äro lämpliga.
Af dessa varor hafva vi icke det behof, alt det är skäl ali lätta införseln deraf, genom creditupplag.
Vi hafva redan förut allt för tillräckligt af dessa varor inom landet, med undantag af arrack och rumin; men derigenom att för dessa creditupplag ej får begagnas, och de i följd deraf blifva något dyrare, kan icke någon skada eller egentlig förlust uppkomma.
Jag fruktar, alt genom dessa varors uppläggande på creditupplag åtskilliga missbruk verkligen skulle kunna äga rum, och som Hr von Hartmansdorff föreslagit en återremiss till Bevilln.Utsk., hvilken torde komma alt äga rum, så anhåller jag alt få fästa uppmärksamheten på lämpligheten alt ifrån credilupplagsrälleu utesluta de starka spirituosa, sorn jag nyss omnämnt.
Bevilln.Utsk. har, på sätt betänk, innehåller, icke fästat särdeles afseende pä
323 den motion jag vackt vid början af riksdagen, och deruti jag tillstyrkt borttagande af credilupplag på alla andra varor, än dc som äro nödvändighetsvaror, eller utgöra rudimaterier för våra fabriker.
Frågan bar nu här kommit alt föranleda en förblandning emellan credilupplag och nederlag.
Hvad det sednare beträffar, som endast för några fä städer är medgifvet, och der varan, emot en viss reeognition, införes, för att antingen exporteras, eller emot lull uttagas lill den inhemska eonsumtionen, så har jag ingenting att deremot anföra.
Hvad åter beträffar creditupplagen, så äro de intet annat än ett anstånd med tullens betalande.
Det är delta anstånds beviljande, sorn stundom gynnar importen mera, än som för köpmannen är gagnelig!.
Ulsk. bar endast med några få ord yttrat sig om motionen, och jag skulle visserligen önska en ålerremiss, ehuru jag icke kan lätta huru den kan inom Ståndet beviljas, sedan hvad Utsk. för öfrigt tillstyrkt till det mesta blifvit afslaget.
De värde ledamöter, som gjort in vändning emot det förslag, att vissa varor skulle få på ereditupplag uppläggas, tyckas utgå ifrån den philantropiska åsigten, alt dessa varor skola derifrån uteslutas, såsom i viss män skadliga, antingen i pbysiskt eller statsekonomiskt hänseende.
Om det vore gifvet, att dessa artiklar voro skadliga, och man genom förbud emot credilupplag kunde vinna den afsigt, sorn den värde talaren åsyftat, sä skulle jag visserligen icke sätta mig deremot; men då man icke kan neka, att af de ifrågavar. arliktarne, för hvilka man beviljat creditupplag, ett viss belopp ändock consumeras i landet, så mäste det vara en fördel, alt sä litet penningar som möjligt pä productionsorlen betalas derför.
Nu vet hvar och en, att det ganska lätt kan bända, att då ett fartyg går lill en transatlantisk hamn t. ex., så kan detta fartyg medtaga ett visst belopp af en vara, derföre alt det för tillfället kan erhålla en mycket fördelaktig frakt för återresan; men skeppsredarne kan icke alltid göra det under annat villkor, än att Slaten, så mycket som möjligt, underlättar importen genom tillåtelse till credilupplag.
Dervid måste skeppsredarne naturligtvis rälla sig efter hvad de finna redan vara infördt i landet.
Hvar och en kan icke veta hvad den andra har genom sin correspondent reqvirerat, men man kan åtminstone hafva någon rättelse af hvad sorn redan finnes iuförskrifvet.
Således anser jag verkligen, alt om ett visst belopp af dessa artiklar redan har inkommit på creditupplag, så förhindrar det också till en viss grad ytterligare införskrifningar; så att, i sjelfva verket, den skada man fruktar, är mera imaginär än verklig.
För min del skulle jag tro det vara en allmänt erkänd statsekonomisk sats, alt man vid all beskattning bör gå så till väga, att skatten trycker den skattlagde så litet som möjligt.
Ett medel för delta ändamål är creditupplagen, ty genom dem blir för de skattskyldige er - 324 Den 20 Janua ri. läggandet af lull i belydlig mån lindrad t, utan alt Statens inkomster derigenom lida någon minskning.
Man säger sig genom upphäfvande af creditupplag vilja motverka införseln af vissa varor.
För min del tror jag detta vara ett ganska förvändt sätt alt gå till väga.
Om man vill motverka en sådan varuinförsel, och tror sig kunna göra det, så må man gå rakt på saken och genom directa stadganden åstadkomma det, men att söka vinna detta mål, derigenom att man gör de stadganden, som finnas i tulltaxan så tryckande som möjligt, tror jag icke vara med en sund stalsekonomisk princip förenligt.
På dessa skäl yrkar jag vördsamt bifall till Ulsk:s förslag.
Jag anhåller blott att få fästa de ledamöters uppmärksamhet, som önska inskränkningar i credilupplaget, derpå, alt man måhända icke derigenom vinner det ändamål, som de åsyfta, nemi. all kunna exportera en vara, som befmues på creditupplaget, och som genom flucluationer i handeln vore i stigande på en annan plats.
Det väsendtliga man här för creditupplaget anfört, är, alt man derigenom skulle lätta varors förtullning och således möjligen införskaffa dem lill billigare pris.
För det första tror jag, att om någon vinst derpå göres, så lärer det vara egentligen några fä medlemmar af samhället, hvilka åtnjuta denna vinst, nemi. köpmännen, hvaremot förbrukarne väl få betala ungefärligen lika mycket.
Låtom oss likväl antaga, att varans förbrukare afven finge nytta af det lägre priset.
Månne icke regeln för all sund hushållning är, att man icke bör köpa, hvad man möjligen kan umbära.
Det är ett gammalt kändt uttryck: ”c’est le bon marche' qui m’a ruine”.
Jag vill önska, alt man icke får begagna det om oss i afseende på utländska varorna.
Jag tror, alt den siste värde talaren något misstagit sig i sin resumé' öfver det vigtigaste, som talar för bibehållande af creditupplag.
Jag anser nemi. det vigtigaste skälet vara, att denna rättighet uppmuntrar och underlättar den större och directa handeln, men att borttagandet deraf tvingar till den mindre förmånliga transitohandeln.
Detta är del vigtiga och stora i frågan, och detta skäl är för mig tillräckligt bindande till att yrka bifall på Utsk:s förslag.
Hvad som bär är nämnt till förmån för creditupplagen, gäller egentligen för nederlagen.
Hvad köpmannen intagit på crediupplagen är sådant, som han inom kort tid skall betala.
Uti theorierna härom vill jag visst icke ingå.
Det torde dock vara temmeligen lätt att inse det rälta af den statshushållningsläran, att icke bereda utvägar, hvarigenom en öfverflödig förbrukning af mindre nödvändiga varor skulle befordras.
Hvad åter beträffar det praktiska, så kunde jag hänvisa på ett temmeligen praktiskt folk, nemi. det NordAmerikanska, der man funnit sig befogad så väl all höja tulltariffen, Den 20 Januari. 325 som att borttaga crcditupplaget, och ändamålet dermed var alt uppmuntra dea inhemska industrien.
Hr Fåhrmus, Olof Immanuel:
Om det nu vore fråga örn att inrätta credilupplag, som förut icke fans, så skulle jag måhända ej tillstyrka denna lättnads utsträckning till så manga artiklar, som den redan förut gällande creditupplags-tariffen upptager.
Under närvarande förhållanden kan jag likväl icke finna skäl att göra någon inskränkning i de lättnader, som redan äga rum.
Det är redan anmärkt, att det skulle lända icke blott de handlande, utan äfven de inhemska varuförbrukarne lill mehn, om en sådan inskräkning gjordes.
Då jag förra gången sökte framställa mina skäl för bibehållande af crcdilupplagen i deras nuvarande skick, nämnde jag äfven, hurusom det ofta kan inträffa å handelsplatser, der creditupplags-rätt icke äger rum, att brist på en vara uppstår, och att, 0111 någon enda handlande då skulle äga tillgång derpå, så beror det af honom att bestämma sina pris: hvaraf naturligtvis följer, att förbrukarne få betala hvad som begäres.
Redan den omständigheten, att en lättnad, som en gång är gifven, icke utan kännbar svårighet kan inskränkas, gör det för mig till en pligt alt afstyrka det yrkande, som nu af en annan värd talare blifvit gjordt om creditupplagens afskaffande.
Jag förutser visserligen, alt min mening vid detta tillfälle blifver underkänd, men lill styrka för densamma vill jag göra en jemförelse med hvad som sker inom vårt eget land.
Här är en vara, hvars njutande är ganska frestande, men tillika ganska skadligt, nemi. bränvinet.
Man anser sig likväl böra, om det vore möjligt, söka förminska bränvinsupplagen och krogarne, samt den gårdfarihandel med bränvin, som här varit omtalad.
Man bär dock, i anseende till de för handeln med bränvin förenade fördelar, ansett nästan ogörligt atff’sådant åstadkomma.
Om man underläle att ställa frestelsen bredvid den som skall frestas, så är det väl troligt att han ofta nog undginge faran.
Men det vill man icke, utan tvertom hålla honom främmande bränvin för näsan.
Pä detta sätt är det som man bringar ett fattigt land att förbruka mer främmande varor, än hvartill det verkligen har råd och lägenhet.
Hr Printzenskjöld, Carl: Med Hr Gr. o.
Landtnäs benägna tillstånd frånvarande ifrån Utsk. under den tid, då detta ärende der förehades, bar jag icke eller deltagit i det beslut, som Utsk. derutinnan fattat.
Hade jag varit närvarande, så hade jag visserligen icke delat den öfvertygelse, som inom Utsk. nu gjort sig gällande.
Lika med Hr von Hartmansdorff och Hr von Hohenhausen anser jag credilupplag inom ett land, så fattigt sorn vårt, vara en så skadlig inrättning, att jag på det högsta afstyrker densamma.
På sätt Hr von Hartmansdorff anfört ang:de bränvinet, är det till undvikande af dess allt för öfverflödig» förtäring förbudet för hvarje näringsidkare att på 328 Den 20 Januari. credit utminutera detsamma, vid äfventyr alt icke derför erhålla någon betalning.
Jag skulle för min del tro, att hvad som gäller i smått i detta afseende, äfvenledes hör gälla i stort hvad den utrikes handeln beträffar, och anser således, att det icke bör vara tillåtet att upplägga varorne, för att alltefter som behofvet kräfver kunna förtulla dem.
Förbjuder man nu en sådan inrättning, så följer deraf, alt icke mera på en gång införes i landet, än som erfordras för landets nödvändiga behof.
Uppstår brist på varan, så må jag väl påstå, att denna bl ist ej är så landsförderflig, att icke den gerna må kunna äga rum.
Följden blir, att det som finnes qvar fördyras, och det anser jag välgörande för landet, emedan deraf uppstår en minskning i förbrukningen.
Kunde man komma till det lyckliga målet alt fördyra en mängd utländska varor, som vanan mera än det verkliga behofvet gjort till nödvändighetsartiklar, så skulle vi möjligen kunna uppnå den lyckliga ställning, som vi afundas många andra länder.
Hr von Hohenhausen har tillkännagifvit huruledes i ett land, der man låtit den liberala tull-lagstiftningen ruinera sig, slutligen kommit till sitt förnuft igen, och delta förnuft ledde lill det beslut, att credilupplagen skulle upphöra.
Hvarföre skulle icke vi kunna följa detta exempel?
Jag tillstyrker åter— remiss af betänk, i denna del, viss derom att Ulsk. skall taga det i närmare öfvervägande.
I motsats emot den si ste värde talaren önskar jag, att denna del af betänk, icke måtte återkomma lill Utsk.
Denna fråga gick, såsom Hr Printzenskjöld ganska rikligt sagt, igenom i Ulsk. utan svåra strider, derföre att Hr Printzenskjöld icke var der närvarande.
Om vi återfå della betänk., så fruktar jag deremot, att, sedan vi nu återfått Hr Printzenskjöld, der skulle uppstå svår kamp derom.
Emedlertid tillhör det mig att lägga några ord till försvar för delta betänkande.
Man har klagat deröfver, att Utsk. gått så knapphändigt förbi frågan; men jag hemställer till Hrr:na om, då detta betänk, i allt fall är så långt, det hade varit lämpligt alt ännu längre utbreda sig i ämnet.
Vi hade kanske då fått vänta på betänk, ännu 8 eller 14 dagar.
Jag tror, altman bör hålla Bevilln.Utsk. räkning derför, alt Utsk. gått så knapphändigt som möjligt igenom dylika frågor.
I öfrigt skulle jag tro, att den jemförelse, som Hr von Hartmansdorff framställt emellan bränvin och creditupplag, icke torde vara fullt riklig.
Creditupplag äro endast beviljade på några få ställen i Riket; bran vinet deremot utbjudes öfver allt.
Om icke creditupplaget skulle finnas, så fruktar jag att lika mycket ändock skulle åtgå af de varor, för hvilka det äger rum.
Om creditupplaget afskaffas, så få vi betala vinsten på dessa varor, som nu går till våra egna köpmän, lill de utländske, hvarifrån Svenska köpmän skulle hemta varorna.
Just de ledamöter, som yrkat återremiss, hafva varit samma ledamöter, som i financefrågan velat draga in på penningetillgångarne.
Om de nu skulle lyckas att Den 20 Januari. 327 på en gång inskränka utvägarne att få penningar och sedermera taga bort alla credilupplag, så är jag rädd att vi finge lika mycket socker, calfe oell ilie' på credit ifrån ullandningen, och ökade dermed våra utländska skulder.
Jag anhåller i öfrigt att få instämma med Ilr Fåhraeus.
II r
F åhraeus:
I anledn. af hvad under öfverläggningen förekommit, anhåller jag att med ett par ord fä ytterligare utlåta mig i detta ämne.
Lika med den siste värde talaren har jag trott, alt Hr von Ilarlmansdorifs uppställda liknelse emellan creditupplagen och krogarne vore i tvenne afseenden mindre lämplig; för det första derföre att han jemförl bruket med missbruket, och för det andra emedan, om äfven, såsom talaren uttryckt sig, bränviuet kan sägas på krogarne sättas under consumentens näsa, det icke är så med de till jemförelse nämnda sockertopparna; ty vid creditupplaget, likasom vid nederlag i allmänhet, har Lullförvaltningen särskilda lås och nycklar lill magasinen, och sålunda hafva consumenlerna icke der något tillträde.
Jag är icke i stånd att iuse, alt consumtionen af utländska artiklar skall blifva större, om varan ligger oförtullad under tullverkets lås och vård, äu om den ligger förtullad till fri disposisition i de handlandes magasiner.
En annan värd talare har fästat Ståndets uppmärksamhet på, att de NordAmerieanska fristaterna redan skulle hafva indragit rättigheten lill credilupplag.
Denna uppgift synes hvila på något missförstånd.
För mig är det nemi. icke kändt, alt NordAmerieanska fristaterna hafva gjort någon förändring uti rättigheten lill credilupplag eller nederlag, men väl alt dessa Staters regering indragit rättigheten till credit på tullafgifterne vid godsets uttagande till fri disposition, hvilket är något helt annat.
I fall Frih.
Raabs svar på mitt yttrande skulle innefatta någon ironi, så får jag lill honom förklara, att denna ironi icke kan för mig vara sårande.
Jag har icke, såsom åtskilliga andra ledamöter inom Utsk., vant mig vid att lättsinnigt förbigå saker af vigt, ulan ansett det vara min pligt att efter bästa förmåga grundligen behandla dem, och om jag i det fallet besvärat det Ilöglofl.
Utsk. genom vidlyftiga discussioner, sä torde kanske Utsk. derigenom hafva blifvit nödsakadt att i ett och annat fall följa mitt exempel.
Jag tror det vara af vigt, ali uti alla frågor icke hastigt gå öfver skälen, för alt komma till slut.
Svenska folket vinner icke derpå.
— Hvad sjelfva saken beträffar, får jag ytterligare tillägga, att, efter hvad käudl är, creditupplager här i Stockholm finnas uti källrar och kamrar, snart sagdt, uti hela staden.
Den spridda belägenheten af alla dessa upplagsslällen måste ovillkorligen föranleda till osäkerhet uti controllerna.
Det saknas derföre icke exempel, att creditupplagen icke alltid innehållit hvad som bort derstädes vara lill finnandes, och att bibehålla inrättningar, som bereda tillfälle till missbruk i st. f. alt motverka desamma, det 3 28 Den 20 Janua ri. tror jag icke hvarken i statsekonomiskt hänseende vara klokt eller med sunda lagstiftningsgrunder förenligt.
Hr Fåhraeus har redan upplyst, att den lag i detta afseende, sorn i NordAmericanska fristaterna blifvit afskaffa!, innehöll något helt annat än rättigheten till credilupplag.
Den derstädes afskaffade lagen innehöll nemi. en rättighet att disponera varorna, emot credit på sjelfva tullen, en frihet, på hvilken Staten gjorde högst betydliga förluster.
En sådan credit har mig veterligen i Sverige aldrig funnits.
Raab: Om Hr Printzenskjöld förmenar, att min afsigt var att såra Hr Printzenskjöld, så är det ett stort misstag.
Jag vill icke eller tro, att det var Hr Prinlzenskjölds mening att såra mig, då han yttrade, att Utsk:s ledamöter skulle hafva förfarit lättsinnigt.
Jag tror delta så mycket mindre, som samma beskyllning förut kommit ifrån Hr Hjerta.
När nu två ledamöter af så olika åsigter gjort Utsk. samma beskyllning, den ena derför att han ansett det hafva varit allt för liberalt, och den andre för det han ansett Utsk. varit allt för prohibitivt i sitt förslag, så torde .detta bevisa, att Utsk. har rätteligen förfarit.
Då ett föreg:de yttrande af mig har blifvit inblandadt i denna discussion, så anhåller jag alt få lemna en liten rättelse på Frih. Raabs uppfattning deraf.
Jag tog mig friheten vid det tillfället anföra, att jag med llit ville framställa den meningen, att Ulsk. hade gått tillväga med lättsinnighet; men dermed afsäg jag hvarken att Utsk. hade varit liberalt eller prohibitivt. ålin beskyllning stödde sig derpå, alt Utsk. för sina förslag icke framställt något enda skäl eller motiv, utom det att Utsk. tyckt på det viset.
Det torde vara någon skillnad härpå och på Frih.
Raabs uppfattning af mitt yttrande; hvilket jag anhåller ali här få anföra till prot., utan att derföre min mening är att såra Frih. Raab.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmrne föranleda till återremiss af Ulsk:s betänk, i denna del.
Uppå härefter framställd propos., blef Ulsk:s i afseende på creditupplaget afgifna yttrande af R. o. Ad. bifallet. 2:o Utsk:s förslag till eli tillägg vid 6 §.
Då den händelse, som äger rum i denna punkt af Utsk:s betänk., sedermera äfven (lera gånger förekommit i de följande punkterna likasom i den nuvarande tullförfattningen, så tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten deruppå, huruledes det är mindre lämpligt att af dem, sorn skola rätta sig efter en förordning, begära, att de sko - I) e n 20 J a n u a r i.
329 skola hafva linder sina ögon liggande ett helt bibliolhck af förordningar.
Citationer ur flera andra förordningar förekomma nemi. nästan i hvarje punkt af denna tulltaxa.
Jag tror, att de liesta skulle kunna undvikas genom en obetydlig förlängning af underrättelserna, oell jag gör denna anmärkn. vid den nu föredragna punkten, som kanske derföre torde böra återremitteras.
Ej i afseende på -innehållet, utan endast hvad ordalydelsen betra lfa r, bar jag en anmärkning att göra.
Det synes, som Etsk. icke skulle hafva varit rätt lyckligt i valet af orden.
De lyda sålunda: ”Deri i Iö § 6 mom. af Vår nåd. förorda, den 16
Maj 1827, ang:de lots- och båkinrättningen i Riket gifna bestämmelse i afseende derå, när fartyg böra anses innehafva last.”
Alt ordet ”derå” angar lid, har jag icke förr velat.
Jag hemställer, om icke ordalagen kunde lämpligare förändras sålunda: ”Den i 16 § 6 mom. af Vår nåd. förordn. d. 10 Maj 1827 aug:de lots- och båkinrällningen i Riket gifna föreskrift i afseende på det fall, då fartyg böra innehafva last” o. s. v. Frih.
Raab förklarade sig instämma med Hr von Hartmansdorff.
Hr Fåhrmus:
Afven jag instämmer med Hr von Hart mansdorff i afseende på den redactionsförändring han föreslagit, endast med den modifiealion, ali, i st. f. ”i det fall,” del må komma alt hela: ”i de fall.” H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde först, om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:s förslag gjorda aumärku:r föranleda till delsammas återremitterande.
Då bär är fråga om en redactionsförändring, så anhåller jag att få fästa de värde ledamöters uppmärksamhet, hvilka yttrat sig, derpå, huruvida man icke kunde bitta pä något ändå lämpligare än den ordställning, som Hr von Hartmansdorff i detta afseende föreslagit, och hvilken verkligen synes mig innefatta någon tvetydighet.
Om jag rätt uppfattat meningen, så tror jag, alt den skulle blifva tydligare uttryckt, om denna punkt fick följande lydelse: ”Den i 16 § 6 mom. lif Vår nåd. förordn. d. 16
Maj 1827 ang:de lots- och båkinrällningen i Riket gifna föreskrift när fartyg höra anses innehafva last”, eller ”föreskrift om de fall, när fartyg höra anses innehafva last.” Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
Redan nu uppkom ma skiljaktiga meningar om den förändrade redaclionen af dessa få rader.
Ståndet har redan beslutat och jag vill således blott anföra, att detta bevisar riktigheten af min begäran, ty alla dessa tvister, om en otydlig redaclion, hade kunnat undvikas, dy6 H. 42 330 Den 20 Januari. medelst alt vissa mindre betydliga tillagg här hade blifvit gjorda.
Utsk:s förslag med den förändring, alt de deri förekommande orden, ”bestämmelse i afseende derå, när” skulle utbytas emot orden ”föreskrift i afseende på de fall, då”. 3:o Utsk:s förslag till ett nytt worn. vid slutet af g §, samt förändrad lydelse af sista morn. af u '§.
Dessa förslag biföl los. 4:o Utsk.-s förslag lill förändrad lydelse af iS §.
Oxenstjerna har reserverat sig emot ordalydelsen i denna §, och det lärer väl icke eller kunna nekas, alt Hr Frih. deruti har rätt.
Någon oegentligbct torde likväl innehållas i Frih.
Oxenstjernas förslag, då det nemi. antyder, altComm.coll. skulle äga en rättighet att höra Bergscoll.
Med hufvudsakligen fästadt afseende på Frih.
Oxenstjernas förslag, tillåter jag mig derföre föreslå en annan redaction, hvarigenom jag tror, alt bans mening fullkomligare Olifver uttryckt. §:n skulle då fä följande lydelse:
För inhemska näringar . . . . tillstånd, införas mot en tullafgift beräknad till 5 proc. af värdet, kommande Comm.coll iuförskrifvas.
I fråga om metaller till förarbetande i berörde ändamål skall ansökningen delgifvas Bergscoll., som äger alt i gemensamt sammanträde med Comm.coll. i ämnet fatta beslut.
Vördsamt afstyrkande det för slag, som Frih.
Raab har framställt, bar jag trott mig böra upplysa, att inom Utsk. en vidlyftig öfverläggning förehades om redactionen af denna punkt.
Raab nu har föreslagit, framställde han äfven då sin önskan, att en sådan redaction skulle kunna tillvägabringas, hvarigenom Bergscoll. komme att gemensamt med Comm.coll. besluta i frågan om införskrifning af metaller till machineriers tillverkning.
Utsk. ansåg likväl det vara alldeles olämpligt, alt Bergscoll. skulle pä ett sådant sätt inblandas, och alt det vore tillräckligt om Bergscoll. hördes vid tillfällen, då fråga vore om metallers införskrifning, för att derigenom kunna meddela upplysningar om vederb. industri-idkares fördel.
Man ansåg Comm.coll., såsom varande det verk, hvilket uteslutande hade alt göra med handeln, böra vara den myndighet, hvilken äfven uteslutande borde definitivt afgöra huruvida importen får äga rum eller icke.
När Bergscoll. blifvit bordt, så trodde man sig hafva iakttagit ali önskvärd och nödig försigtighet, helst det säkerligen icke lär inträffa, att Comm.coll., i fall Bergscoll. afgåfve ett afstyrkande, skulle lemna detsamma utan allt afseende.
Man bör i min tanka aldrig göra marschen af frågor lång och kostsam för de sökande, och derigenom äfven förorsaka tidsutdrägt, hvilka olägenheter dock af Frih.
Ragbs förslag oundvikligen måste inträffa.
Den 20 Januari. 331 Iror således, alt den redaclion, som Utsk. föreslagit, är den enda rätta oell ändamålsenliga, och får derföre vördsamt tillstyrka dess antagande.