Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill visserligen icke påbörda den siste värde talaren en afsigt ätt kasta en skugga af löjlighet eller rättare en fulldager af löjlighet öfver detta förslag, men sådant vore verkligen förhållandet, om hans nu framställda förslag vunne R. o. Ad:s bifall.
Den 4:de §:n står nemi. i sammanhang med lista §:n, sådan den af Utsk. var föreslagen.
Den lista §:n lyder sålunda: ”till allmänt kyrkomöte sammanträde - Svenska Kyrkans ombud, då Konungen nödigt pröfvar, å tid och ort, som lian utsätter.” Sedan nu, med ändring i Utskis förslag, är beslutat på förut bestämd tid, och dä hvarken den siste värde talaren eller någon annan kan ålägga K.
M. att framställa några förslag lill kyrkomötena, så skulle naturligtvis, i händelse den 4:de §:n bibehölls oförändrad, det kunna hända alt kyrkomötena komrno tillsammans, utan att kunna afhandla någonting.
Har den lista §:n fått en annan redaktion, så måste det således vara alldeles gifvet, att den 4:de §:n, af de skäl jag nu anfört, äfven måste få en förändrad lydelse.
Jag kan således för min del, som sagt är, utan att vilja påbörda den siste värde talaren en sådan afsigt, sorn jag nämnt, icke underlåta att hemställa, huruvida det ens är möjligt alt, sedan lista §:n fått en redaktion helt olik den som Utskis förslag innehåller, bibehålla 4:de §:n sådan som deu nu är.
Jag kan för min del icke tro, att R. o. Ad. dertill skulle kunna lemna sitt bifall.
Ståndet finner nogsamt, att bifall lill denna § oför - 364 Den 13 September e. m. ändrad, leder till deD motsägelse, som talaren omförmält, och som Frih.
Cederström med sin skarpsinnighet ej heller lärer förbisett.
Bemälde Frih. har sagt det vara nödigt och nyttigt att förekomma obetänkta förslag.
Jag har sjelf anmärkt nyttan deraf att obetänkta förslag förekommas; men jag ber att få fästa upmärksamhet på skillnaden mellan äfventyret att få obetänkta förslag och att få inga.
Det sednare kan blifva följden, när man ingen motionsrätt äger, utan påräknar att Konungen ensamt skall afgifva förslag.
Då kan, såsom jag förut sagt, äfven hända att de ömtåliga punkterne undvikas, hvilket regeringarne vanligen göra, så länge de kunna.
Deraf blir också följden, all dröjsmålet med vigtiga frågors afgörande varder allt för långt, lill skada för både Kyrkan och samhället.
Då det redan är beslutadt att l:sla §:n skall undergå en sådan vidsträckt förändring, som redan är afgjord, så vore det att sönderbryta förslaget, om 4:de §:n icke fick en lydelse, som vore enlig med den Irsta §:n.
Det heter nemi. i 4:de §:n: ”allmänt Kyrkomöte tillkommer endast att uplaga sådane kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemna:'”.
Del synes mig vara temligen obilligt, att då man i verldsliga regementet bar rättighet att diskutera och motivera förefallande frågor, samt underställa dessa frågor K.
M:s sanktion, man icke äfven i andliga regementet skulle hafva samma rätt till diskussioner och motioner och att underställa frågor till K. M:s sanktion.
Det torde väl icke vara lämpligt, att K.
M. skall uteslutande vara den, som får väcka frågor i religiösa mål.
Det har i alla tider varit församlingarne, som tagit initiativet lill dessa mål.
Vid de Kyrkomöten som hållits, visar oss historien, att de åstadkommits genom församlingarnes nitälskan om dessa kristliga angelägenheter.
Ulsk. säger i sina premisser, ”att det är af sådan, anledn. som Kyrkolags-komiléen funnit sig böra föreslå ett allmänt
Kyrkomöte för behandlingen af församlingens lithurgiska angelägenheter; och andra än rent kyrkliga angelägenheter höra ej heller till ett allmänt Kyrkomöte.”
Jag vet icke hvarföre icke man kan på ett allmänt
Kyrkomöte framlägga förslag (ill förändring i sältet att undervisa ungdomen uti skrifva, råkna och dylikt.
Delta synes mig Ivertom, då så många lärare sammanträda, vara ganska lämpligt, och det visar sig af andra Kyrkomöten alt man befattat sig icke blott med lithurgiska angelägenheter, utan äfven med hvad som rört ungdomens undervisning.
Jag instämmer derföre med Hr von Hartmansdorff i hans förslag till ny redaktion af den 4:de §:n. Frih.
Hr von Hartmansdorff yttrade, om jag icke hörde orätt, alt man genom alternativet af förändring i Utslcs förslag och, å andra sidan, af dess antagande, vöre ställd i valet emellan att vid Kyrkomötet få obetänkta förslag, eller att få alldeles inga i stället; hvarvid det synts den värde ledamoten företrädesvis angeläget, att man måtte praecavera sig emot möjligheten deraf att inga förslag blefvo framställda.
För min del skulle jag, i motsats härmed, fastmera vilja hemställa om ej, då man ställes emellan sådane alternativer, det i allmänhet vore vida bättre alt få inga för - Den 13 September e. m. 365 slag, än alt få dem, som äro obetäDkta?
Ty hvad kan man bättre göra med obelänkta, skadliga förslag, än alt bekämpa och afslå dem?
Och derefter står man, efter mycket arbete, på samma punkt, som om man fått inga förslag.
Liljencrants har ansett nödvändigt, att ändra den 4:de §:n, sedan R. o. Ad. ändrat den lista; men detta förefaller mig så mycket mindre böra vara någon absolut nödvändighet, i händelse de värde ledamöter, hvilka egentligen talat för ifrågavaride inrättning, hafva rätt i sitt påstående, att det lärer finnas en synnerligen stor mängd af vigfiga frågor, som, för en grundlig och tillfredsställande utredning, behöfva blifva föremål för Kyrkomötens behandling.
Och helst som det endast hvart 6:te år skulle blifva tillfälle att derom på Kyrkomöten sig yttra, så lärer väl kunna tagas för afgjordt, att, om en sådan massa af angelägna öfverläggningsärender i detta fall förefinnes, Sveriges regering omöjligen kan underlåta, att när Kyrkomötet i alla fall skall på sin bestämda tid sammankallas, då vid detsamma framställa dylika ärenden.
Creutz, utgående ifrån en fullkomligt demokratisk synpunkt, har framställt den nog vågade, historiska satts, att det i alla tider varit församlingarne, som tagit initiativet i religionsmåh Bekräftas väl detta påstående af häfdernes vittnesbörd om Kyrkans öden i äldre och nyare tider?
Hvem orsakade de första Kyrkomöten, om ej än den ene, än den andre Biskopen, Patriarken, Munken eller Presten, som för någon af dem lifligare omfattad lärosatts föranledde de Romerske Österländske Kejsarne alt sådane möten sammankalla?
Och hvad särskildt vårt eget fädernesland angar, måtte den framställda satsen påtagligen innebära ett väsendtligt misstag.
Ty huru infördes
Kristendomen först i norden, om ej af de på våra egna Konungars kallelse hilkomna missionärer?
Huru tillskyndades folket sedermera en från katholicisraens villfarelser renad tro, om ej dymedelst, alt den Lutherska uppfattningen af vår religionslära utomlands inhemlades och hos oss utbreddes med verksamt biträde af Konung Guslaf Wasa?
Ty hade icke hans mägliga vilja, hans varsamma och säkra statskonst, understöd! denna välgörande och lyckliga förändring, nog torde Svenska församlingen, efter all mensklig utsigt, fått, sig sjelf öfverlemnad, vänta länge på reformationens välsignelser.
Konung Carl IX, såsom Kyrkans föreståndare, påkallade visserligen trägen medverkan af Svenska församlingen genom dess presterskap, och af Svenska folket genom R.
St., för de förslag, som han till uprätlhållande af sin faders stora verk förehade; han var dock den, som genom sin eld och kraft, menskligt att tala, lifvade nitet, afhöll villfarelsen och ingjöt mod att försvara läran och bekämpa dess motståndare.
Konung Gustaf II Adolfs namn behöfver här endast nämnas, hans odödliga förtjenster behöfva ej upräknas inför R. o. Ad., som, i likhet med den öfriga nationen och hela den protestantiska verlden, säkerligen tillerkänner denne, den störste af alla våra store Konungar, att hafva blifvit så till sägandes en incarnation af Svenska folkets religiösa lif, den mest uphöjda representant af della folks anborna ädelhet och storhet, en man, hvilken i rikt mått uttryckte nationeus rigtning åt hjeltemodig L 3<>G Den 13 September e. m. strid oell upoffrande hängifvenhet för sig och sina trosbröders andeliga frid.
Om, såsom jag i det föreg:de sökt ådagalägga, det af Utsk. afgifne förslag äger verkliga företräden i mer än ett hänseende framför de amendemenler, som deremot blifvit föreslagna, och vid hvilkas försvar de i dem inneboende och under öfverläggningen af oss antydda vådor blifvit med lätt hand öfverhalkade, då de icke kunnat alldeles förnekas, torde jag i dessa förhållanden få åberopa stöd för min anhållan, att Ctsk:s förslag lill denna §■ mätte af R. o. Ad. bifallas.
Cederström antager alt inga andra välbetänkta motioner skulle vid Kyrkomöten framkomma, än de, som af Regeringen framlades.
Men med detsamma antager Frih:n ock, att presterna, som borde utgöra mötets halfva antal, skulle blifva stumma och inga motioner göra, eller ock måste han antaga att dessa män, som han är så ifrig att försvara, äfven skulle framkomma med obetänkta motioner.
Jag tror all lekmän jemväl kunna framkomma med antagliga förslag.
Just den förmåga, Frih.
Cederström haft att genomdrifva sina förslag, tyckes visa att lekmän redan i denna stund kunna vara skickliga motionärer.
Jag hade icke tänkt alt uptaga R. o. Ad:s lid mera, men ett yttrande af Fril).
Cederström har upkallal mig; han har nemi. sagt, ali jag utgått frän en fullkomligt demokratisk synpunkt.
Jag har likväl, som jag tror, i denna fråga utgått frän en ren kristlig synpunkt, och beträffande hvad Frilnn nämnt, att den uplysning i religiöst hänseende, som fanns i landet, icke skulle hafva utgått ifrån folket utan ifrån Konungen, så vågar jag än ytterligare påslå, att hvad kristendomen beträffar, Ilar den alltid utgått ifrån folkel, allt ifrån kristendomens första begynnelse.
Vår Frälsare, som var en man af de ringaste folkklasserna, började predika denna lära bland de ringare, och sedan har denna lära upgått lill de högre folkklasserna, sorn med stort motstånd mottagit densamma, och derför utstått myckel förtryck.
Så har det gått i alla lider.
Ser man på reformationsverket, så finner man att Luther, en fattig munk, upträdde i trots af alla maktegande på jorden och att han onekligen på sin tid icke var den första, som bearbetade denna rörelse, utan lian hade sina föregångare just ibland det lägre folkel, ibland de s. k. Waldenser och Albigeuser, ra. tl.‘, och alt han från 'dessa hemtal de läror, han för oss sedan utvecklat.
Jag har velat framställa detta såsom en princip, att man icke får antaga, när man talar om kristendomen, att den utgått frän de höga och mägliga utan från de ringare.
Jag yrkar bifall till Hr von Ilartmansdorffs förslag till redaktionsförändring.
Då jag sist hade ordet, var min afsigt, fastän jag icke fullständigt uttryckte den, att instämma i Hr von Harlmansdorffs förslag.
Likväl ansåg jag och anser äfven nu, att det borde göras ett litet tillägg i samma förslag. l:sta mom. lyder enl. detta förslag sålunda: ”Lagtima Kyrkomöte tillkommer att np - v
Den 13 September e. m. 367 laga sådana kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnar, eller, hvarom någon ledamot, inom 8 dagar, efter mötets öpnande, fråga väcker.”
Jag skulle tro att der borde tilläggas, att sådane förslag, som af K. M. i Nåder afgifvas, böra i första rummet pröfvas och afgöras.
Jag vill visserligen icke sätta i fråga att så skulle ske, men det kunde möjligen inträffa, att enskilda motionärers förslag försl afhandlades och att det af K.
M. framställda förslaget icke afhandlades, eller åtminstone icke tillräcklig tid derför återstod.
Detta anser jag för min del vara en olämplighet och skulle derföre önska, att så väl Hr von Hartmansdorff sjelf, som afgifvit förslaget, som de Hrr, hvilka med honom instämt i samma förslag, måtte medgifva ett så beskaffadt tillägg.
Jag kan icke betvifla all ett Kyrkomöte likasom en Riksdag skulle förnämligast taga Konungens Propos:r i öfvervägande.
Imedlertid har Riksd.Ordn. icke gifvit företräde åt dem framför enskiltes.
Likväl pläga Konungens vara vigtigare, vidlyftigare, och fordra större utredning än enskilta motioner.
Om man i en Kyrkostadga eller Riksd.Ordn. hade föreskrifva, att Konungens Proposir skulle företrädesvis behandlas, huru skulle man dä kunna, såsom man nu gör, affärda smärre saker genast, under handläggning af de större, .lag tror icke att ärenderna vunne på en sådan ordnings införande i förfaltmn, utan tverlom att de skulle derpå förlora.
Man sk rille onödigtvis och utan gagn binda mötets ledamöter i deras verksamhet.
Jag anhåller således, all Gr.
Liljencrants ville afstå ifrån sitt förslag till ändring i detta hänseende och låta stadgandet vara sådant som jag det föreslagit, emedan det är öfverensstämmande med det förhållande, som, enl. vår Riksd.Ordn., eger rum och som för sakernas fortgång är fördelaktigast.
Jag ber att få fästa den siste värde talarens upmärksamhel derpå, att efter hans förslag förefinnes emellan Riksdag och Kyrkomöte den skillnad, att de sednare äro inskränkta lill en viss lid, hvaremot Riksdagarne icke afslutas förr än alla mål, som Utsk:n tyckas hafva någon lust alt behandla, blifvit hufvudsakligen afgjorda.
Detta är således en skillnad emellan Riksdagarne och de föreslagna Kyrkomötena.
Jag skulle derföre gerna se att den siste värde talaren behagade medgifva den af mig föreslagna förändringen.
Det förhåller sig med Kyrkomötena såsom med Riksdagarne.
I Riksd.Ordn. är utsatt en viss tid, inom hvilken Konungen icke må uplösa Riksdagen.
Men sedan beror det af Honom att låta den fortfara, så långe han för godt finner.
Af lika innehåll är det beslut, som R. o. Ad. denna förmiddag fattade ang:de Kyrkomötena.
Det är blott sagt, att förr, än efter en lid af sex veckor, må de ej utan eget samtycke uplösas.
Men ingenting hindrar att de, efter dessa sex veckor, få räcka så länge ärenderna det fordra och Konungen tillåter.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upläst Hr von Hartmansdorffs förslag och framställt att 368 Den 13 September e. m. i öfrigt Frih.
Cederström yrkat bifall till Ulsk:s förslag och Gr.
Liljencrants, att uti l:sta mom. af Hr von HartmansdorfTs förslag måtte införas elt sålydande tillägg: ”Sådana frågor, som af K. M. i Nåder framställas, skola i första rummet pröfvas och afgöras,” hemställde Hr Gr. o. Landtm, att, för den händelse Hr von Hartmansdorffs förslag blefve antaget, det deri af Gr.
Liljencrants föreslagna tillägg måtte få blifva föremål för särskildt afgörande.
Efter sedermera först till bifall å Ulsk:s förslag framstäld propos.
, som besvarades med starka
Nej jemte åtskilliga Ja, blef propos. lill antagande af Hr von Hartmansdorffs redaktionsförslag framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
Den derefter framställda propos;n till bifall å det af Gr.
Liljencrants föreslagna tillägg besvarades med starka
Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Nej härvid hafva varit öfvervägande. §:n 5.
REGISTER ÖFVER 1IÖGL0FLIGE MjDDlliiSÅSaSiS otia 1‘RÖTOCOLL vid Urtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1844 och 1845. 2> — STOCKHOL M. Hörbergs ka Rökt ii ycke biet, 1 8 i 6. R. belyder Remiss. B. — Betänkande inkommit. U. _ Utlåtande öfver återremiss inkommit.
Ä. — Återremiss. A. —•
Jfgjordt. E. — Expedition. A. k i&ccis, om uppbärande af, vid införsel af bränvin. I. R. 375.
V. B. 698. A. 705.
Accord, utgifne af Landtstatstjenstemän, om anslag till ersättande af. VI. B. 33. A. 397.
Accordsanbud, till liqvid af ett utaf numera aflidne Grosshandlaren 1\
Joh:son Hegardt bos Bankodisconten upptaget lån, angående. II. B. 180.
A. 301. — till liqvid af Repslagaren II. P. Malmströms skuld lill Bankodisconten för ingången borgen å ett af Skomakaren L.
Sjöberg derstädes upptaget lån. X. B. 585. A. 596.
Accordsränta, om afdrag af, för den löneinkomst, för hvilken bevillning af officerare erlägges. I. R. 315.
IV. B. 453.
Se vidare Bevillnings-Utskottets betänkande N:o 11.
Actiebolag, angående lag för. I. 548. R. 621.
IX. B. 452, 681. X. A. 330, 355. E. 485.
Adelborg, Henrik Otto, yttranden.
IV. 298, 358.
Adelsmän, om upphäfvande af alla hittills gällande författningar, som ansetts lägga binder i vägen för dem att söka tjenstebefattningar i städerna.
IV. 252. II. 342. VI. B. 343, 647. VII. A. 73. E. 336.
Adlersparre, framlidne En af Rikets Herrar, angående pension åt hans enka.
Adlersparre, Georg, yttrande. III. 13.
Advocatcorps, om inrättande af en på stat. I. R. 215.
IX. B. 414. A. 676.
Afgift för begagnande af vägarne å Kongl.
Djurgården, om upphörande af.
Se Djurgården.
Afgifter vid utflyttning till utrikes ort, rörande.
Se Handelsbaden 3 Capitlet 5 §.
Afgärda hemman, om ändring af Kongl.
Förordningen den 10 April 1810, rörande rätt för dem till skifte å skog och ut mark. IV. B. 491.
V. A. 294.
Afkortning af bränvinsbränningsbevillning.
Se Restitution.
Aflöning för den bos RiksStånden och Utskolteno anställda betjening, angående förskoller å. 1. B. 274. A. 325. U. 591. A. 622.
•— angående slutligt bestämmande af. V. B. 197.
A. 355. — för en vice Bibliothekarie vid Kongl. Bibliolheket, angående IV. R. 62. V. B. 196, 353. A. 408. ( 4 ) Aflöning för en Agronom, hvilken vore pligtig lemna biträde åt reqvirenter i landsorterne, angående.
Se Agronom. — för ExpeditionsUtskottets cancellipersonal och vaklbetjening någon tid efter riksdagens sint, angående. X. B. 586.
A. 596. — för fjerdingsman, angående.
Se Fjerdingsman. — angående ökad, för Tullstaten.
Se Tullcontroller.
Aflöningssält, angående förändradt, för presterskapet.
Se Pre sterskapet.
Afskedsuppvaklning, i anledning af Deras Majestäters afresa till Norrige, angående. VI. 529, 587.
Afskrifning af ett i Riksgälds-Conlorets anteckningsböcker rörande testamenlsbevillningen balanceradt mål, angående. II. B. 519.
A. 10. — af 3:ne från Lånecontoret i Malmö utgifne disconllån, angående. II. B. 519.
A. 10. — af fyra från Banken ulgifna odlingslån m. m., angående.
IV. B. 345. A. 410.
— Majoren C.
Wenus’s skuld lill den fordna spinn- och cor reclionsinrättningen i Stockholm, rörande.
IV. B. 411. A. 453. V. E. 240.
■— af eller ersättning för åtskilliga dels på öfverskotten af Statsverkets inkomster anordnade, dels från Stalscontoret af under händer hafvande medel bestridda utgifter.
V. B. 196, 353. A. 408.
U. 329. A. 332.
E. 393. — af en falsk assignation å 7,900 R:dr banko, angående. V. B. 316. A. 411. — af de i och för revisionen öfver Rikets elementarläroverk utbetalda förskoltssummor. VI. B. 32. A. 395.
VIII. E. 548. — af f. d. vice Kronofogden J. P. Lundqvists uppbördsbalance, angående. VI. B. 32. A. 395.
VII. E. 293. — af lån utaf Handels- och Sjöfartsfonden, till Direclionen öfver segelfartcn mellan Wenern och hafvet.
Lån. — af förskjutna medel till betalande af Statstidningens skuld.
Se Statstidningen.
Afsägelse att vara ledamot i Talmansconferencerne.
III. 397. — alt vara Revisor vid revisionen af Stats-, Banko- och Riksgäldsverkens styrelse och förvaltning. X. 106. — att vara ledamot i Directionen för Malmö lånecontor.
Se Königsfelt.
Afsägelse!- att vara Bänkman.
I. 24, 25,. 32, 66, 67. II. 126, 129. III. 3, 92, 96.
IV. 4. V. 443. — att vara Elector. I. 29, 33. II. 346, 443. lil. 3, 96, 394, 396. V. 379.
VII. 399. — att vara ledamöter i Utskott. I. 32, 34, 35, 41, 64, 65, 67, 72. II. 126, 129, 442. III. 10, 13, 14, 44, 96, 150, 208, 222, 223, 397.
IV. 3, 92, 120, 454, 545. V. 178, 196, 288, 360, 443, 664, 697, 699. VI. 3, 305, 399. VII. 295, 334, 336, 397, 399, 404. VIII. 201, 358, 394, 513, 549.
IX. 215. X. 365.
Agronom, om anslag lill aflöning för en, hvilken vore pligtig ( 5 ) att lemna biträde åt reqvirenter i landsorterne. I. R. 483. III. 13. 387.
Se vidare Stats-Utskoltets utlåtande N:o 39.
Ahlbom, f. d.
Bruksidkaren W. L., angående eftergift i åt honom meddeldt discontlån.
Akrell, Carl, yttranden, lil. 129, 168, 442.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1. angående ökad betjening. I. B. 129. A. 145.
— N:o 2. om beräkning af Notariearfvode för de såsom Notarier hos Utskottet anställde Cancellister. I. B. 622. II. A. 297.
— N:o 3. i anledning af väckta motioner angående indelta räntors förvandling lill penningar. II. B. 180. A. 301. — N:o 4. i anledning af väckt motion om rättighet för en del räntegifvare på Gottland att med penningar fä lösa räntepersedlarne. II. 13. 180. A. 301. — N:o 5. i anledning af väckt motion om upphörande af bruket att utkasta kröningspenningar. II. B. 180. A. 301. E. 327, 347. III. U. 12. A. 23. — N:o 6. angående väckt motion, om tillsättande af civila Fängelsedirecteurer och upphörande af Commendanternes å Rikets fästningar befattning med fängelsernes inre förhållanden.
II. B. 323. A. 328.
— N:o 7. i anledning af väckt motion om förbud för anläggande af hållslugor vid kyrkorna.
— N:o 8. i anledning af väckt motion om upphörandet af ali förhöjd tjenstårsberäkning vid ansökning till presterlig befordran. II. B. 323. Å. 329. VI. U. 188. A. 591.
— N:o 9. i anledning af väckt motion om befrielse för sockenhandtverkare från skyldigheten att anmäla antagandet hos Konungens Befallningshafvande, samt att utlösa så kalladt försvarsbref. II. B. 500. III. A. 5. E. 151. ■— N:o 10. i anledning af väckt motion, angående förändring uti hittills gällande föreskrifter, i afseende å återbesättande afledamotsplatser i Rikets Collegier. II. B. 500. III.
A. 6. — N:o 11. i anledning af väckt motion om indragning afLandshöfdinge-embetena, m. m. III. B. 12. A. 23. — N:o 12. i anledning af väckt fråga om förändring i föreskrifterna om indelade soldaters tillträdande af torp, med afseende å deras ålder.
III. B. 12. A. 23. •— N:o 13. till Borgareståndet, i anledning af ålerremiss utaf Betänkandet N:o 5. III. B. 12.
A. 23. —■
N:o 14. i anledning af väckt motion om sladsprivilegier för Höganäs. III. B. 12. A. 23. ■— N-.o 15. i anledning af väckt motion om ändringar uti Kongl. Förordningen den 16 Januari 1844, rörande gesällvandringen. III. B. 12. A. 23, 43. E. 288. U. 387. A. 454.
— N-.o 16. i anledning af väckt fråga om köpingsprivilegier för Grebbestads fiskeläge. III. B. 12. A. 23.
— N:o 17. i anledning af väckt motion om upphörande af
Kam - ( 0 ) marrättens anmärkningsrätt vid Taxerings- och Pröfnings-commiteers åtgärder att befria utfattiga från bevillning. III. B. 12. A. 23.
IV. U. 115. A. 187.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 18. i anledning af väckt motion om befrielse för rotehållare från skyldigheten att för Regementsofficerare förevisa rekryter, innan de antagas, samt om vidtagande af åtgärder emot Befälets olagliga inblandning vid uppgörande af contract emellan rotehållare och knektar.
III. B. 12, 23. A. 67. IV. U. 115. A. 187.
— N:o 19. i anledning af väckt motion om en köpings anläggande vid Wrigstad gästgifvaregård inom Westra Härad af Jönköpings Län. III. B. 12. A. 24. VI. U. 188. A. 588.
— N:o 20. i anledning af väckt motion om bemyndigande för Öfverståthållare-embetet för polisärenden i Stockholm att ifrån hamnar och torg afvisa sysslolösa och för allmänna säkerheten farliga personer. III. B. 12. A. 25. — N:o 21. i anledning af väckt motion om Kongl, stadfästelse å hypolheksföreningar. III. B. 12. A. 25. — N:o 22. i anledning af väckt motion om ändring af 61 och 63 §§ uti Instruclionen för Jägeri-betjeningen af den 16 Mars 1838. III. B. 12. A. 25.
IV. U. 115.'
A. 1S7. — N:o 23. i anledning af väckt motion om förenkling af de militära och civila uniformerna.
III. B. 12. A. 25.
— N:o 24. i anledning af väckt motion om sammanslående af 3:ne länsmanstjenster inom Östra Härad af Jönköpings län till 2:ne sådana. III. B. 12. A. 25.
— N:o 25. i anledning af väckt fråga om inköp till kyrkorna i riket af en ny upplaga af psalmboken med choralmelodierna och messan. III. B. 12. A. 25. V. U. 197. A. 356. VI. E. 4.
— N:o 26. i anledning af väckt fråga om den Kongl.
Thealerns utarrendering till enskilde personer. III. B. 12. A. 29. U. 387. A. 454.
— N:o 27. i anledning af väckt motion om nödvändigheten att tillintetgöra det intrång, som genom correctionisters och fästningsfångars sysselsättning med borgerliga näringar förorsakas städernes handtverkare.
B. 31. A. 73.
N:o 28. i anledning af väckt motion om sättet för lumpsamlingen.
B. 31. Å. 73. VI. U. 343. A. 647.
— N:o 29. i anledning af väckt motion, att fullmakter å namn, heder och värdighet, utan verklig tjenstbefattning, icke måtte meddelas. III. 15. 31. A. 79.
IV. U. 115. A. 189.
•— N:o 30. i anledning af väckt motion, att förslags upprättande och vals anställande lill regala pastorat måtte upphöra. III.