Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hvad jag anfört, antyder, att motionären behöft göra sig litet mera underrättad om hvad ecole polytechnique vill säga, innan han föreslår, att Carlberg skall dertill förvandlas.
Carlberg
X Den 18 Mars c. m. 367 har ömsom blifvit berömdt och ömsom tadladt, men jag har haft den tillfredsställelsen, att de, som gjort sig mödan att lära känna läroverket och dess verksamhet, deras omdöme har visat sig mildt.
Det öfverdrifna berömmet, likasom tadlet, hafva vi tjenstemän på stället blifvit så vande vid, att det hädanefter icke båtar att fästa sig hvarken vid det ena eller andra. i.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte åtfölja Hr Hjertås motion till Utskottet.
* Hr Lefre'n, Joh.
Då jag en längre tid haft äran att vara chef för det läroverk, som är på förslag alt blifva indraget eller förändradt till något helt annat an dess bestämmelse varit hittills; så förmodar jag, att It. o. Ad., ehuru sent på aftonen, täckes tillåta, att jag får tillägga några ord till hvad Hr Bråkenhjelm anfört, och att dessa anmärkningar må få åtfölja remissen af Hr Hjertås motion till Ulsk.
Namnet af Krigsncadetui har länge stött, och hade bort förändras till krigsskola, såsom ämnad att bilda elever för annexens och flottans officers-corpser.
Den har varit behäftad med ett hufvndsakligt fel, som är, att hafva hos sig förenat den föregående elementära undervisningen med den praktiska.
Detta har varit en följd af våra allmänna läroverks tillstånd sedan början af 90-talet.
Jag har redan 3 år efter det jag blef chef för Carlbergs läroverk i tryck utgifvit en berättelse 0111 academien och förslag lill dess reorganisation, hvari jag gifvit tillkänna min öfvertygelse vara den, att när allmänna läroverken en gång komma derhän, att med visshet kunna lemna så bildade elever till Carlberg, att man der kunde undvara de 3:ne lägsta elasserna, borde den nuvar. academien förvandlas till en praktisk skola för iiniens befäl oell flottans, och sålunda komma i tillfälle, att, i stället för circa 20 elever, gifva 5o årligen.
Denna förändring anser jag vara en förbättring och ett mål, till hvilket man bör syfta; och jag hoppas, att det allmänna skolverket snart skall komma på den punkt, alt denna förändring kan äga rum, Arme'en behöfver årligen omkring 68, och flottan 6 officerare, att inträda i deras ställen, som med döden afgått eller tagit afsked.
Detta gör ett behof af circa ^5 personer för året. öm academien med utrymme för i5o elever, — så många kunna logeras, — skulle blifva förvandlad till en pur praktisk militärskola, och man k unde ställa så lill, att 2 år i medeltal voro tillräckliga för kursens genomgående; så skulle denna inrättning kunna lemna omkring 75 elever årligen, eller hälften af i5o.
Skulle man åter anse, att 2 års vistande vid läroverket vore för litet och 2, år vara lagom; så kunde de sålunda utgåendes antal belöpa sig till omkring 60; och dermed vore armedens och flottans behof nära fyldt, och hvad som sedan återstår, voie måhända lagom för den be - 36S Den iS Mars c. m. fordran inom underofficersgraden, som våra författningar tillåta.
Jag hör till de conservativns antal, men är icke stationär; jag liar ifrat för läroverkets fullkomnande; jag har gjort hvad jag förmått, och önskar dess fortkomst, men tror icke att det blir som sig bör, innan den förändring, jag antydt, kommit till ständ; hvaremot, att helt och hållet afskaffa en sådan skola som denna, det anser jag vara för fäderneslandet skadligt.
Man har klagat deröfver, att flottans unga officerare bildas på samma ställe som landtarmeens: att så sker, är tvertom en fördel, något originelt för Sverige, och vi hafva derföre ofta skördat beröm af utländska sjöofficerare, som besökt inrättningen, och med glädje funnit, att de ide'er, som de i sitt fädernesland sökt införa, nemi. att på ett ställe förena undervisningen i sjö- och landtvapnen, är hos oss 4o år gammalt.
Jag har sjelf haft besök af en Holländsk Amiral och hört af honom samma omdöme om riktigheten deraf, sä att långt ifrån att taga till skäl mot inrättningen, att der äfven bildas sjöofficerare, utgör detta en af dess vackraste sidor.
Den gemensamhet i uppfostran, som äger rum i ynglingaåren, gagnar framdeles Staten; den vänskap, som uppstår mellan sjöofficerare och landtarmeens, kominer en dag lill gagns ; och den split, sorn i andra länder äger rum mellan sjö- och landtstaten, känna vi icke utaf.
Yi deremot känna våra gamla vänner på gamla dagar, med glädje i ögonen.
Jag tillstyrker således, att man må göra hvad man kan, för att vinna den högre bildning motionen åsyftar; men jag tror icke, att man utan betänkande bör vräka ikull en institution , som, ehuru den kostar Staten en stor summa, likväl svarar mot sitt ändamål
Dessa få ord anhåller jag också måtte åtfölja till Utskottet.
Jag behöfver icke tillägga något till hvad i detta ämne så väl och tydligt blifvit anfördt, ulan jag uppstår endast, för att vitsorda den stora fördel, armeen har af den rekrytering af officerare från krigsskolan, som ägt rum, och jag önskar ingen förändring i denna, förrän de elementära läroverken proestera lärare, som kunna gagna den militära uppfostran; och jag önskar, att vid universiteten kunde anställas lärare, som kunde befordra den verkligt militära bildningen.
Således instämmer jag deruti, att innan något annat inom landet kan åstadkommas, krigsskolan måtte förblifva, vare sig som academi eller skola, sådan som deu är.
Äfven jag må bevittna hvad Hr Lefre'n sagt.
Jag är nog gammal, för att minnas den slags afvoghet, som existerade emellan gamla flottans officerare och de gamla officerarne af armeen i mina yngre år.
När jag kom från Carlberg, voro de icke gerna sed - Den 18 Mars e. m. 3ö9 sedde inom flottan, men allt som antalet tilltog, så inom flottan som armeen af dem, som från Cai Iberg ulgingo, försvann detta förhållande, hvilket jag alltid ansett vara orätt, då alla tjena Kronan, ehuru vid olika vapen, men för samma ändamål — fäderneslandets försvar.
I England förhöll det sig på samma sätt i fordna dagar, då man icke passerade oceanen så läll som nu; der har en annan omständighet gjort samma samband emellan armeVn och flottan, som hos oss, nemi. den, att.
Iandt-arme'ens officerare måste passera oceanen, och äro under tiden som gäster hos sjö-officerarne, då desse uppbjuda all sin förmåga för alt göra de förres vistande ombord comfortabelt; hvaremot, när fartygen inkomma i hamnen, der Engelsk militär finnes , sjö-officerarne blifva med all höflighet emottagne och åtnjuta samma gästfrihet, som den, hvarpå de gifvit föredöme.
Denna vexelverkan gör, att de förhållanden af vänskap mellan den Engelska militären så till sjös som lands uppstått, som icke fanns i fordna dagar, på brist hvaraf jag ofta hört Engelsmän klaga.
Jag skulle derföre tro, att man ingalunda bör skilja sjö-officerarnes uppfostran från landt-officerarnes, emedan detta vore ett rent misstag, utan att dermed må förblifva vid hvad som är.
Slutligen vill jag endast tillägga, att de ynglingar, som egna sig till sjön, böra få ali den öfning, som är möjlig, för alt danas till sjö-officerare.
Kanske är derutinnan ännu något öfrigt att önska; men jag tror, att bristen kan afhjejpas lätt.
Vidare föredrogs Hr Hjertås, Lars, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion om en förbättrad beskattningsgrund för städerna och förändring af en §. i Handels-btn.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Hr Hjerta, i anledn. af Hr Oxehufvuds motion, redan den 1 1 dennes afgifvit det yttrande, han genom sin motion förbehållit sig få framställa, och detta yttrande lomme att åtfölja Hr Oxehnfvuds motion till Bevilln.- och Ekon.Utsktn, den nu föredragna motionen för det närvar, ej torde erfordra någon åtgärd. R. o. Ad. hördes häruti instämma.
Ånyo föredrogs och remitterades till Allm.
Hr Hjertås, Lars, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om en und. anhållan, i afseende på beviljandet af karakters-fullmakter, utan åtföljande tjenst.
Till BancoUtsk. remitterades Hr von Hartmansdorffs, Aug., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om beredande 4 H. 47 3jo Dc n 18 Mars e. m. af lättad lånetillgång för näringarna, genom bildande af en ripp- och afskrifningf-räkning i R.
S(:s Bank.
Vid förnyad föredragning af Hr af Grubbens’^, Nils Wilh., den 7 dennes e. in. på bordet lagda motion, om inskränkning i utländska läkares rätt alt i Sverige praktisera, blef samma motion remitterad till Allm.
Besvärs-och Ekon.- Utskottet.
Ånyo föredrogs Hr Sandelhjelms, Paul, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, 0111 pröfning vid innevar. riksdag af Lag-comite'ens förslag till ny Byggn.balk.
Gr. Spens, Carl Gustaf, uppläste följande:
Hr Sandelhjelms förslag, hvars remiss till LagUtsk. jag förutser, anhåller jag alt få beledsaga med några anmärkningar.
I 1734 års lagsamling ur Byggn.b:n den, som nästan ensam upptager stadganden om ekonomiska frågor; och åtminstone enligt den tolkning, som hittills gjort sig gällande, äro de ämnen, hvarom Byggn.b:n handlar, de enda dylika, till hvilka §:n 87 i Reg.Ftn anses lämplig, medan de öfriga anses röra Rikets allmänna hushållning, och tillböra §:n 8g.
Man tänkte sig ej 1734 denna fördelning, men nu är den i vårt statsskick en lmfvudprincip, och begge 1840 års lagstiftande Statsmakter böra således vara ense om att så föranstalta, att den förändrade gränslinie, som nya Byggn.b:ns omfång skall bilda, blifver utstakad, ej efter det tillfälliga förhållande, att en del förut varit stadgadt i en lagbalk, och en annan del i en lill allmän efterrättelse gällande författning, utan efter så allmänt insedda förnuftsgrunder soin möjligt.
Då nya lagförslaget pröfvas i detta afseende, finner man det vara vida fullkomligare än det ganda; man märker håde i resultater och motiver, att en philosophisk undersökning om hvad som bör innefattas under civil-lag, och under ekonomisk författnings-class, har blifvit af författaren verkställd.
Jag förmodar, att en sådan åsigt äfven gör sig gällande inom LagUtsk., och hoppas, att, när betänk, återkommer, ifall Hr Sandelhjelms motion i hufvudsaken bifalles, få tillfälle jemföra begge lagarna, i afseende på de ämnen, hvilka i den nya äro flyttade från civil-lagens gebit till den ekonomiska.
Men ett det vigtigaste ämne af alla är flyttadt från ekonomiska författningens gebit till civil-lagens; i detta Lagcomiteens förslag handlar nemi. cap. 4 0111 skifte, och är väsendtligen enahanda med 1827 års skiftesstadga.
Denna princip godkänner jag visserligen på det högsta, och så mycket hellre, som jag vid 182g års riksdag, under debatterna om den då nyss utkomna skiftesstadgan, var en ibland dem, som erkände dennas företräde framför alla de föregående Den 18 Mars c. m. 37i deri, alt den hänvisade skiftesmålen till judiciella myndigheters behandling; men ifrigt tadlade den derföre, att den ej sjelf stödde sin tillvaro på §. 87 RegF:n, utan på §. 89.
Jag hyser samma tanke ännu, och anser det vara alldeles orätt, att principerna för en betydlig del af äganderätten till jord framställas såsom föränderliga enligt ekonomiska theorier, utan hela lagstiftande maktens bifall.
Men just af denna orsak måste jag motsätta mig åtminstone en §. i nya lagförslaget, som går ett steg längre, än laga skiftesstadgans närvar, lydelse, och synes kunna bilda en fjerdedel af Sveriges historia i landtrnäteri-ärenden.
Cap. 4 §:n 3 säger: ”.Nu äro ägor delade: har någon sin lott på fle ”ra ställen, och menar han, att den i färre skiften sam”mandragas kan, då må han nytt skifte söka, efter thy som ''särskildt stadgadt finnes, ändå att förra delningen laga kraft 19 •. 99 L ° vunnit.
Om Konung och Ständer intaga detta i civil-lagen, hafva de med detsamma beredt möjligheten — för det fall, att ”hvad som särskildt stadgadt finnes” sedermera förändras— att hvarje delägare i den by, eller den samfällighet, der skiftesman och ägodelningsrätt, vid någon af de otaliga mellan 1827 och 1840 verkställda laga skiften, ansett sig nödgade af locaiförhållanden , att, enligt laga skiftesstadgan, medgifva tvänne, trenne, eller i Rikets norra provinser, fyra skiften, när han ensam behagar, återbörjar hela skiftesprocessen, under förevändning, att han menar sammandragning i färre skiften nu kunna äga rum, och kommer till ett ändradt resultat, genom en ombytt landtmätare, en ombytt ägodelningsrätts-personal, och ombytta tidsåsigter.
Den som vet, hur dyr den långsamma kur varit, som Sverige genomgått, för att botas från sin i många sekler uthärdade sjukdom att icke vara enskiftadt, först efter storskiftes-stadgans recept, sedan efter de s. k. enskiftes-stagarnas, och sednast efter laga skiftesstadgans, kan jicke lemna sin röst till detta förslag oförändradt, och jag önskade således följande tillägg till nyss citerade §.: ”Dock må ej, utan gemensamt samtycke af dem, hvars ’'rätt derpå beror, det lagakraftvunna skifte rubbas, der ”frågan om färre lotter har blifvit af ägodelniningsrätt ”pröfvad.”
Efter detta tillägg blefve det tydligt, att lagbudet om möjligheten af nytt skifte egentligen blott angick storskiften; och åtminstone, att alla de sednare i5 årens laga skiften vore så försäkrade, som görligt är, mot framtida rubbning utan samtlige contrahenlers vilja.
I sammanhang härmed föreslår jag, att ordet ”ägodelningsrätt”, äfvensom alla de momenter i laga skiftesstadgan, som röra rättegångssättet dervid, må inflyttas i detta cap. 3 af nya Byggn.b:n, eller ock på vederbörliga ställen uti Rätteg.b:n, med lamp - » 3t2 Dc n 18 Mar s e. in. liga citationer i Byggn.b:n. Detta samina inflytande i nya laglydelsen yrkar jag äfven för de i Sveriges lagspråk 1827 upptagna orden: i ''inrösningsjord” och ”afrösningsjord”, samt för alla de rättsfrågor, som rörande dem i laga skiftesstadgan förekomma.
Det är högst angeläget att ordagrannt bibehålla allt, hvad af denna stadga hitföras kan.
Den nya Byggn.b:n rubbar ändå nog många förhållanden.
Såsom exempel härpå behöfver jag blott anföra den fråga om stängsel, hvilken i cap. 5 afhandlas; det nya förslaget är i sig sjelf vida rationellare än det gamla lagstadgandet, och lärer hafva varit antaget i Sverige, men för sexhundrade år sedan; ändringen angriper nu såvida hela samhällets rot, som ingen enda jordägare finnes, hvilken ej härigenom kommer i ett för alla contrahenterna nytt förhållande till alla sina grannar.
Betänkligheter, sådana som de häraf uppkommande, synas mig vara det väsendtliga hindret för -ett obetingad! antagande af Lag-comite'ens förslag till ny Byggn.balk; och under det att mina ofvanskrifna anmärkningar egentligen aro grundade på den förutsättning, att Hr Sandelhjelms motion i allmänhet godkännes, — anhåller jag, att alla dessa betänkligheter må blifva så sorgfälligt pröfvade, som sakens stora vigt kräfver, och att inom Utsk. må komma under öfverläggning, huruvida det är en ändamålsenlig åtgärd, att vid denna riksdag, som tyckes vara riktad på så stora politiska föremål, upptaga ett sådant ämne, som Byggn b:n, till pröfning, och uti otaliga småfrågor ändra medborgarnes ekonomiska förhållanden.
Jag anhåller tillika, att Utsk:s ledamöter må öfverlägga om, huruvida den omtalade sorgfälliga pröfningen kan ske inom den för riksdagarna stadgade period, först i Utsk., och sedan efter remisser i Stånden.
Det svnes mig farligast af allt, då man vill göra för mycket på en gång.
Lades på bordet BancoUtsk:s utlåt.
N:o 5, i anledn. afR.
St:s sednast församlade re. visorers hemställan , att Landskamereraren i Wermlands län, Kammarrättsrådet
Lindberg må erhålla eftergift af ett honom till betalning ådömdt belopp odlingslånemedel, hvilket af f. d. Landssecret.
Kleman blifvit förskingradt; och mern.
N:o 6, i anledn. af på bankens pensionsstat förflyttade Bokhållaren Gustaf Wilh.
Sundbergs ansökning att erhålla pension, motsvarande den lön, han enligt constitutorial inom bancoverket innehaft.
Förenande mig i Hr Hjertås åsigter, rör:de offentlighet vid underdomstolar, kan jag ej i allo dela hans yrkanden Den 18 Mars c. m. 3/3 om offentlighet vid poliskamrar.
Jag medger gerna offentlighet i alla de mål, der poliskammaren äger domsrätt, ty der är förhållandet lika som vid öfriga underdomstolar; men der polisen blott äger ransaka, eller egentligen, undersöka corpus delicti, d. v. s om den eller den förbrytelsen, oordningen o. s. v. är begången, och hvilka personer, som dervid mer eller mindre äro comprometterade m. m., utan att polisens protocoll i dessa mål har vitsord, — der anser jag all offentlighet höra .undvikas, såsom i de flesta fall mer skadlig än gagnelig.
Poliskammaren är här ungefärligen detsamma som undersöknings-juryn i England, hvilken äger att bestämma: 1:0 om den föregifna förbrytelsen eller corpus delicti verkligen är begången; samt 2:0 om den tilltalade eller misstänkte personen är så comprometterad, att skäl för hans häktande eller tilltalande af actor publicus inför domstol är förhanden.
Befinnes den tilltalade så öfvertygad, alt antingen målet förvises till behandling af vederbörlig domstol, eller han ålägges att träda i häkte; så kommer ju målet att vid den domstol, sorn äger att detsamma ransaka och afdömma, få all den offentlighet, som kan önskas.
Skulle motsatsen deremot äga rum, eller att den föregifna förbrytelsen ej anses böra eller kunna inför domstol åtalas; så torde det vara lika så nyttigt sorn öuskvärdt för parterna i allmänhet, att offentlighet vid undersökningen ej ägt rum.
De flesta mål, som af pöliskamrarna undersökas, och som af dem ej få afdömmas, ej heller pröfvas, samt böra till domstol förvisas, äro af den beskaffenhet, att den tilltalade, örn än aldrig så oskyldig, ändock ofta genom offentligheten vid ransakningen, skulle komma att underkastas omilda, ofta oförtjenta omdömen.
Och ofta skulle, genom denna offentlighet, polismästaren se sig tvungen att till laga domstol förvisa mål, hvilkas nedläggande annars varit lika så önskvärdt som nyttigt, för så väl den tilltalade som samhället.
Att dessa mina anmärkningar må få medfölja till Utsk., derom anhålles ödmjukast.
Remitterades till LagUtsk., i sammanhang med remissen af Hr Hjertås motion om offentlighet vid alla underdomstolar och poliskamrar.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr af Geijerstam, Gustaf Emanuel, erhållit 3:ne veckors ledighet från sin befattning såsom ledamot i BancoUtsk., samt anmodade Hrr Electorer att äfven efter honom utse en ledamot i BancoUtsk. under ledighets-tiden. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. till 12 om aftonen.
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 3-A
Den 20 Mars f. ni.
Fredagen den 20 Mars i84o.
Upplästes till justering 6 prot.utdr. för den 18 dennes e. m. 1 anledn. af det prot.utdr. , hvaruti beslutet upptages örn remiss af Frih.
Fleinings motion, rörrde inskränkning i Metodistiska kyrkans utöfning af sin gudstjenst i Sverige, anmälde sig Frih.
Fleming, Herman Reinhold, oell yttrade:
Jag anser mig skyldig för R. o. Ad. aflemna redogörelse, hvarföre jag funnit mig nödsakad att ändra min motion.
Då jag nemi. icke vill förorsaka en discussion i ämnet, sorn skulle upptaga R. o. Ad:s dyrbara tid, enär ändamålet i alla fall kan vinnas, ansåg jag lämpligast vara, att gå Hr Frih. o. Landtrots önskan till mötes.
Jag anhåller, alt det Utsk., som kommer att behandla frågan, ville nogsamt granska de förnämsta gravamina, sorn förekomma mot Metodistiska luran.
Fleming uppläste derefter följande:
Metodisterne hafva i England, ehuru deras och Statskyrkans trosbekännelse är enahanda, genom sin sträfvan att qväfva all bildning, sorn ej är af ascetisk natur, åstadkommit oändligen mycket ondt.
Öfverallt vilja de spela mästare; öfverallt göra sig till herrar öfver folkets andliga och verldsliga krafter, för att använda dessa tillgångar enligt sitt bigotta syfte.
Men då detta ej kan förenas med samhällets väl, nödgas hög-kyrkans prester strida med Metodisterna om tillämpningen af de annars lika lärobegreppen.
Genom denna strid åstadkommes ej sällan en ovisshet, en obeslutsamhet hos menniskor, som tycka att begge bekännelserna hafva rätt i några och orätt i andra lärobegrepp.
Denna ovisshet, denna obeslutsamhet, vållar handfallenhet och slutas ej sällan med öfvergång till Catholicismen, en bekännelse, sorn gjort större framsteg, till följe af detta förhållande, under de 10 sednaste åren, än på 100 föregående.
Bedröfligt och orobådande ser det ut inom England; men en ännu bekymmersammare framtid väntar oss, 0111 ej kraftiga åtgärder vidtagas, som sätta en gräns mot alla ofog.
Lutherska och Reformerta kyrkorna afvika från hvarandra i vigliga trosläror; men vår kyrka och Melodisternes afvika ännu mer från hvarandra i tillämpningen af Christi läror, än de anförda bekännelserna.
Metodisten tror, i likhet med sockenläsaren i Norrland, att han är Guds barn på grund deraf, att han undviker alla verldsliga tillåtna nöjen, såsom musik, dans, spektakler, m. m.
Gudaktigheten består ej sällan hos begge i utvärtes åthäfvor.
Men det som värre är än detta, är att de dömma dem, som sådant tillå - Den 20 Mars f. m. 3j5 la sig, att, utan apell, vara förtappelsens barn.
Deras försakelse af dessa yttre likgilltiga ting är i sanning ej svår, den räcker ej på långt när till för en jemförelse ens emellan dem, och de af Christus så allvarligt tillrättavisade Phariseerna.
Den härvar.
Metodist-presten har också sett med snikna blickar upp till sina själsförvandter, läsarena i Norrland, som snart skolat, under nitiska och allvarliga lärares af vår egen bekännelse ledning, blifva tillrättaförde till den rätta och oförfalskade tron och kärleken, derest han ej äggat upp sinnena på nytt och underblåst den redan halfslocknade ofördragsamhetens eld.
Flitigt brefvexla)- Metodistpresten med läsarena i Norrland och Finland, gerna besöker och bearbetar han dem efter sitt sinne.
Han gör allt i verlden, för att indraga i sina afsigter alla prester deruppe, som hafva folkets förtroende; och för närvar, befinner sig en sådan prest från Helsingland, på en resa, för att inspectera de nyanlagda Metodistiska missionerna i Lappmarken, och detta allt på det s. k.
Svenska Missions-sällskapets bekostnad.
Då missionärerne komma hit till hufvudstaden, bevisa de sin egenskap af rättroende Metodister, derigenom att de uppträda att ej blott, tala och predika i Metodistcapellet, utan äfven derigenom, att de derstädes afgifva sina berättelser om deras andliga verksamhet.
Så gjorde förliden sommar Missionären Tellström.
Svenska Regeringen håller nu mera ingen prest på ön St.
Barthelemy, men Svenska Missions-sällskapet håller derstädes en Metodistisk qvinna, som undervisar äldre och yngre af dervar.
Svenska undersåter i Metodistiska lärobegreppen.
Huru dermed Staten vårdar sina undersåters andliga väl, öfverlemna!- jag lill R.
St:s bepröfvande.
Önskligt vore att Svenske undersåtarne på St.
Bär thelemy ej måtte erfara samma öde, som inbyggarne på Söderhalls- och Vänskapsöarna.
I hufvudstaden hafva Metodisterne innästlat sig i husen och familjerna, och der tillställt oredor af mångfalldig art.
Conventiklar bland vår kyrkas bekännare höra till ordningen för dagen.
Värfning, inmatrikulering i Melodismens milor, bildandet af band och cirklar, samt hörandet af en offentlig bigt, som utgör ett 100-fallt odrägligare ok på folkets hals än Cathoiikernes, äro sådana, som bedrifvas på dessa conventiklar.
Metodist-presten har dessutom satt stamböcker i omlopp inom hufvudstaden, hvilka kringbäras af vaktmästare och käringar.
Prester tjena honom i detta afseende i landsorten.
För ingen Svensk kyrka får sådant ske, utan K. M:s nåd. tillåtelse; men dessa visa härmed hvad de kunna och vilja våga äfven hos oss, och att de höra till det folket, som låter ändamålet helga medlen.
Metodist-presten Scott anser äfven religions-tillståndet 3;6
Den 20 Mars f. m. i Sverige vara hednisk, hvilket torde vara väl hardt tilltaget och fordra bevisning.
I utländska tidningar omtalas denna Metodist-predikant som missionär.
Eli lands trefnad och sällhet ernås omöjligen ej, endast och allenast af val ordnade verldsliga förhållanden.
IVej, mine herrar! religionen är den basis, hvarpå samhällsordningen (örst och säkrast grundlägger dess bestånd, och hvars lyckliga resultat vidare utvecklar, gemensamt med de välordnade verldsliga förhållanden , alla delarnes sammanband till ett fullkomligt helt, som slutligen endast på detta sätt bereder hela nationens lycksalighet och välstånd.
Yi äro lycklige i vårt land att äga en ren och sann religionslära, nemi. den Evangelisk Lutherska.