Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan ju till och med hända, att denna benådningsrätt komme att utöfvas af nämndemännen ensamt.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt FL F.xc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utskrts hemställan och godkännande af g 1 i Utskrts Författningslörslag, och dels att R, o. Ad., med afslag å samma hemställan, skulle vidblifva sitt förra beslut att antaga Irsta g.n uti K. Mrts Förordningsförslag; framställde H.
Exc. först propos. på bifall till Utskrts hemställan och godkännande af § 1 i dess förslag, dervid svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på afslag å Utskrts rnerOerörde hemställan och vidblifvande »t Ståndets förut fattade beslut, då svaren n t föl lo med många ja, blaudade med nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Armfelt begärde votering.
Och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller LagUtskrts uti Utlåt.
JSro 39 gjorda hemställan om antagande af g 1 uti l'tsk:ts Förordniugsförslag angrde mord, dråp och annan misshandel, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, afslår R. o. Ad. nämnde hemställan och vidblifver sitt förra beslut om antagande af g 1 uti det af K.
Mrt frarnstälda förslag till Förordning i ofvanberörde ämne.»
Den 18 Juli f. m. 169
Vid voteringens slut hade rösterna ut fallit sålunda:
Härefter förmälte H. Exc. att Gr.
Mörner hade under öfver* läggningen i den nu afgjorda frågan föreslagit, att Borgare- och BondeStånden skulle inbjudas att instämma i E. o. Ad:s beslut rörande lista §:n. derest detsamma, på sätt nu skett, af Ståndet vidhöiles.
Vid det förhide att.
LagUtsk:t inbjudit Adeln och PresteSt. att förena sig i de öfrige Ståndens beslut, så anser jag för min del icke lämpligt att E o. Ad. nu skulle göra en inbjudning till desse Stånd.
Förutsatt att PresteSt. antagit Utsk:ts inbjudning, skulle ett sådant beslut af E. o. Ad. vara särdeles olämpligt, och man har i allmänhet erfarit att inbjudningar under denna riksdag icke vunnit särdeles anklang; hvarföre jag hemställer att B. o. Ad. måtte låta denna fråga gå sin gilla gång.
För mig har blifvit sagdt att PresteSt. af slagit inbjudningen och vidblilvit sitt förra beslut; således ser jag deri icke något hinder för inbjudnings aflåtande.
Då Utsk:t icke lärer göra en sådan i stridande riktning mot den redan aflåtna, så är en inbjudning r.u från R. o.
Ad. det enda sätt att förekomma votering i Förstärkt LagUtsk., hvilken man, så vidt möjligt är, bör förebygga.
Formen, då vot.propos. till Förstärkt Utsk. upsiittes, är alltid den, att Ut sk :t inbjuder de Stånd, som ej an tagit Utsk:ts af 2 andra Stånd godkända förslag, att samma förslag jemväl biträda, och derjemte, för den händelse inbjudningen ej skulle antagas, upställes förslag till vot.propos.
En' sådan framställning kommer således alltid att göras i sammanhang med vot.- propos., och då synes den mig också lämpligast kunna ske.
Jag har tyckt mig finna under denna riksdag, att inbjudningar i allmänhet icke vunnit anklang, och jag anhåller således om afslag på den föreslagna inbjudningen.
Jag tror att R. o. Ad. har sednast i dag antagit en inbjudning från BondeSt. i fråga om den adress, som skall afgå till Konungen vid hans kröning i Norige. E. o. Ad. har således föregått med godt exempel, och man bör följaktligen ej misströsta om att det kan vinna efterföljd.
Jag får anmärka, att i det fallet var icke något beslut fattadt, utan R. o. Ad. hade att välja mellan antingen ett förslag till skrifvelse eller också att icke besluta någon skrifvelse.
Frih. Hermelin, Carl Samuel: När R. o. Ad. nu re - 190 Den 18 Juli f. m. dan en gång pröfva! och bedörat Utskits inbjudning, så har jag svårt att föreställa mig, huru Ståndet ännu en gång skall kunna mottaga en sådan inbjudning.
Sparre yttrade nemi., om jag ej misstagit mig, att när ett förslag till vot.propos. afgifves, följer också en inbjudning.
Ehuru inbjudningar sedan några riksdagar vunnit häfd, har jag dock alltid ansett dem grundlagsvidriga, men ieke velat på sednare tider motsätta mig dem, emedan jag funnit att det varit ändamålslöst.
Om de än numera anses fullt lagliga, bör man dock icke i en sådan fråga som denna begagna sig deraf, ty i en dylik vigtig fråga får man väl anse att hvart
Stånd för sig fattat beslut grundadt på fullt mogen öfverläggning, och i så fall vore det nära nog att misskänna en noggrann pröfning hos andra Stånd, om man på förhand, innan man visste om de fattat sitt beslut, skickade dem en inbjudning.
Således vågar jag anhålla om afslag å inbjudningen.
Jag tillåter mig fästa upmärksamheten derpå, att Utsk:ts förslag i denna fråga föranleder till ingen åtgärd af Borgare- och BoudeSt:n.
Till dem är ingen framställning gjord, utan deras enda åtgärd är att lägga Betänk:t i den delen till handlingarne; men just derföre är det nödvändigt, om man vill komma till något resultat, att aflåta den föreslagna inbjudningen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å Gr.
Mörners ifrågav:de förslag, framställde H.
Exc. propos. å bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 2.
Utskits förslag innefattar en ändring af 29:de g:n i K. Mits Propos.
Denna ändring är motiverad af den föreslagne förändringen i lista gin, men då B. o. Ad. ogillat densamma, synes deraf vara en uppenbarlig konseqvens att äfven den nu ifrågavide bör förkastas, och vågar jag derföre hemställa att R. o. Ad., med afslag å 2:dra g:n i Utskits förslag, måtte antaga motsvarande i den K. Proposm.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., afslog R. o. Ad. g 2 i Utskits förslag och antog i stället den motsvarande 2:dra gin i K.
Mits förslag. §§ 3 — 5.
I denna 3:dje g har Utskit gjort en än dring.
Den hvilar visserl. icke alldeles på samma grund som den Den 18 J u1i f. m 191 förkastade förändringen i l:sta §:n, men de hafva dock temligen starkt syskontycke.
Yisserl. bör, efter min förmening, de af 11. o. Adms ledamöter, som hafva ansett synnerligen mildrande omständigheter böra tagas i betraktande vid de brott, som i l:sta och 2:dra §§:ne omnämnas, vara synnerligen böjde för att godkänna dem här, men då dessa omständigheter icke fått gälla, då lagförslaget först upgjordes och sedermera granskades af Högsta Domstolen, tror jag att det är skäl att vidhålla K.
M:ts Propos. äfven i denna del.
Enligt min öfvertygelse äro alla dessa straff bestämmelserna ovanligt stränga, men då R. o. Ad. tilikänuagifvit sin åsigt vara olik min i fråga om l:sta §:n, förmodar jag att R. o. Ad. bifaller K. M:s Propos. äfven rör:de denna g, och jag har således ingenting att invända, öfvertygad, som jag är, att denna lag snart kommer att undergå förändring.
Det har undfallit min upmärksamhet att det är fråga om icke allenast 3:dje, utan äfven 4:de och 5:te §§:na.
Jag får således nu anhålla om bifall till K. M:s Propos. ronde samtlige desse §§.
Jag kan icke finna att Utsk:ts förslag i någon mån har ringare straffbestämmelser än K. M:s.
De innehålla alldeles lika straffbestämmelser; enda skillnaden är, att då K. M:ts Propos. bestämmer det fall, då det lindrigare straffet får tillämpas, så har Utsk:t dessutom tillagt orden: »eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande.» Frih.
Det är verkligen en annan skillnad mellan K. M:ts Propos. och Utsk:ts förslag än den Gr.
Mörner nämnt, nemi. den, att då den förra endast uptager ett fall då nedsättning af straff må ega rum, så kan detta, enl.
Utsk:ts förslag, ske i flera fall, då synnerligen mildrande omständigheter förekomma.
Jag instämmer i den af LagUtsk:ts ordförande framställde åsigt att det icke är skäl stifta denna lag för sträng, ehuru jag, lika med honom, tror att det icke leder till något resultat att kämpa för denna mening såsom förhållanderna nu gestaltat sig.
Efter härmed slutad öfverläggning och sedan H.
Landtm, yttrat, att något annat bestämdt yrkande ej afgifvits än om afslag å förev:de §§ i Utsk:ts förslag och antagande af de motsvarande §§:ne i K.
M:ts förslag, blef propos. i enlighet med detta yrkande framställd och med ja besvarad.
Hr Adlercreutz: Såsom Betänk:t innehåller, blef denna g återremitterad af Adeln samt PresteSkt i ändamål att få straffmaximum höjd t.
Det skäl, som Utsk:t deremot anfört, synes mig visserl. icke tillfredsställande; men då den genom dessa 2:ne Stånd
Den 18 J nIi t. m. utvecklade åsigt icke erhållit något försvar inom Utsk:t och jag således icke har hopp om dess framgång, får jag åtnöja mig med att till prot. anmäla min från Utsk:ts afvikande mening. gm bifölls. S 11.
Hr Carleson: Utsk:ts forsing är, så vidt jag kunnat finna, till innehållet alldeles öfverensstämmande med motsvarande § i K. M:ts Propos.
Skillnaden ligger endast i redaktionen, och det beror på tycke och smak, hvilkendera skall anses bäst.
Jag skulle således icke motsätta mig Ulsk:ts förslag, såvida ej gm i K. M:ts Propos. hade en annan lydelse, som jag icke finner skäl att frångå, då någon verklig skiljaktighet mellan de båda förslagen icke eger rum.
Det är icke allenast af R. o. Ad. utan äf ven af Preste- och BorgareStm som denna g blifvit till Utsk:t återremitterad, och af den diskussion, som der förekom, syntes tydligt, att ehuru Ut.sk:t delar den åsigt, som Hr Carleson framställt, eller att den K.
Proposm velat uttrycka just detsamma som Utsk:ts senare förslag innehåller, har den dock icke lyckats göra detta så klart, att det blifvit för alla ledamöter af RiksStånden begripligt, hvarföre den ock blifvit återremitterad.
Det är just för att förtydliga gm som tillagget blifvit gjordt.
I anledn. af siste talarens yttrande får jag erinra, att 11 :te gm i Utsk:ts förra förslag var helt annorlunda till sitt innehåll än motsvarande g i K.
Då nu emellertid, efter hvad en ledamot af LagUtsk:t uplyst, äfven andra RiksStånd funnit g:n i K. M:ts Propos. mindre tydlig, och meningen med Utsk:ts tillägg är ett förtydligande, hvarigenom icke g:ns innehåll förändras, vill jag icke fortfarande påyrka att K. M:ts Propos. i denna del skall antagas.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef gm bifallen.
S 12- Ulsk:ts ronde denna g till Preste- och BorgareStm gjorda hemställan lades till handlingarne. g 15.
S 20.
Hr Carleson: 1 denna g har Utsk:t föreslagit en ändring, som hufvudsakligen består i införande bär af bestämmelsen att afseende Den IS Jnli f. m.
193 afseende skall fäslas på de synnerligen mildrande omständigheterna. l)å R. o. Ad. förut förkastat ett sådant tillägg, så lärer väl deraf vara en följd att detta förkastas, och jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte bifalla motsvarande § af K.
Ehuru jag erkänner att denna förändring blif vit gjord i sammanhang med lista §:n, vill jag dock hemställa om R. o. Ad. kan anse lämpligt att en förgiftning, hvarigenom icke lifvet förlorats, skulle ovilkorligen hafva till följd lifstids-straffarbete.
Ett sådant straff tror jag för min del aldrig kommer att tillämpas i sin stränghet.
Efter härmed slutad öfverläggning och uptagande af yrkanderne om dels bifall till §:n och dels afslag derå samt antagande af g 20 i K.
M:ts förslag, gjordes först projx>s. å bifall till g:n, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. om afslag derå och antagande af den motsvarande gm i K.
Mits förslag, då svaren utföllo med många ja tillika med några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. gg 24—26.
De mångå skiljaktiga förslag till dessa gg:rs lydelse visa bäst huru svårt det är att finna de rätta och bästa uttrycken.
Att Utsk:t valt de lämpligaste, det vågar jag betvifla.
Hvad som förstås med ett foster, är ganska obestämdt, och jag tror att hvar och en af LagUtskits ledamöter skulle få särdeles svårt att redogöra för huru lång tid efter en menniskas födelse hon ännu kan kallas foster.
Vanligen förstås med foster en menniska, innan hon är framfödd.
Otvifvelaktigt kan åt uttrycket ges en vidsträckt tydning, och jag tror icke att man förbättrar förhidet genom att införa en sådan lydelse, som Utsk:t föreslagit.
Att i orden »straxt efter födelsen» ligger något obestämdt är visserl. sannt; men det måste alltid öfverlemnas åt domaren att efter omständigheterna pröfva, huruvida de mildrande omständigheter äro för handen, under hvilka man icke kan anses för sin gerning fullt tillräknelig.
Jag anhåller om bifall till K. M:ts Propos. i alia dessa delar.
Att den K.
Proposm i fråga om 24:de g:n icke varit lämplig, derom tycks det bära vittne att densamma icke af något Stånd blifvit godkänd; och att nu påyrka dess antagande, sedan den vid första föredragningen af alla Stånden blifvit underkänd, vore väl icke riktigt.
Det är obestridligt att hvarken ordet »straxt» eller orden »snart derefter» innefatta något bestämdt med afs:de på tiden.
Vid sådant förhide återstår för Utsk:t icke någon annan utväg än att hålla sig närmare till bestämmelsen i vår mu gällande lag, hvars stadgande hittills icke lemnat någon särdeles anledn. till tvekan.
Såvidt jag känner, har man alltid förstått stadgandet i 16:de kap. lista §:n Missgern.Balken, som handlar om H. VIII.
13 191 Ilen 18 .(ali f. m. »foster», på samma sätt som Utsk:t velat förstå detsamma.
Hr Carleson: I anledn af Gr.
Sparres senaste yttrande får jag erinra att bestämmelsen i vår nu gällande lags 16:de kap. och l:sta §:ti Missgern.Balken är sådan att det ligger alldeles uppenbart för ögonen att der är fråga om dräpande af foster vid föd seln eller så snart derefter att tiden ännu kan anses ,höra till födseln.
Men det är deremot alldeles icke klart för den, som läser denna g i Utsk:ts förslag, huru lång tid får förflyta, för att de mildrande bestämmelser, som i 24:de §:n omförraälas, verkligen skola kunna tillämpas.
Hr Adlercreutz:
Den flera gånger omtalade lydelsen af vår nu gällande lag är sådan: »Kona, som af oloflig beblandelse varder hafvande och det ej uppenbarar före födseln, söker enslig het vid sjelfva födseln och derefter uti fullt upsåt att fostret lifvet afhända, lägger det å lön, eller ty af daga, hon skall halshuggas etc.»
Vår nu gällande lag har således ordet »derefter» i likhet med den föreslagne lydelsen i LagUtskits förslag.
Jag tror att då man sålunda bibehåller samma ordalydelse som i nu gällande lag, och hvilken ock åt lagskipningen ger en klar och bestämd ledning, löper man minsta faran för missförstånd.
Jag tillstyrker bi fall till LagUtsk:ts förslag.
Äfven jag anser den redaktion, som Utsk:t förelagt R.
St:r, tydligare och bättre än den, som finnes i K. M:ts Propos.
Ordet »foster», som här är begagnadt för att utmärka nyfödt barn, kan efter min åsigt icke missförstås, och detta ord har vunnit häfd i lagspråket.
Då domaren så lång tid kunnat göra sig reda för rätta betydelsen af detta ord, tviflar jag icke att han äfven för framtiden skall förstå hvad som dermed menas.
Läser man den 24:de §:n i sammanhang med den 26:te, så blir meningen med ordet »foster» ändå tydligare.
Jag hemställer således om bifall till hvad Utsk:t i dessa båda §§ föreslagit.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit yrkanderne å dels bifall till if'rågav:de §§ och dels afslag derå samt antagande i stället af §§ 24, 25 och 26 i K.
M;ts förslag, framställde H. Exc. propos. på bifall till Utsk:ts förslag till §§:nes lydelse och, då dervid svarades mänga ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
S 30.
Hr Carleson: Sedan- den af Utsk:t föreslagna ändring i lista §:n blifvit törkastad, torde äfven denna böra afslås, hvadan jag anhåller örn bifall till K. M:ts Propos. §:n afslogs och antogs i stället § 30 i K.
Den IS Juli e. ett. 105 Den vidare pröfniugen af förev:de Utlåt, upskjöts till eftermiddagens plenum och B. o. Ad. åtskiljdes ki. 3 e. m.
Plenum kl. 6 e. m. justerades tre prot.utdrag för förmiddagens plenum samt prot. för den 25 sistl.
Uplästes följande af Hr Dalman, Wilh. Fredr., inlemnade motion:
Bland de män, som, vid den Vermländska fördelningens af vestra arméen äfventyrliga och för då inträffade märkliga händelser afgörande marsch till bufvudstaden 180 9, efter sin ställning i samhället medverkade, var äfven chefen för den afdelning af kommissariatet, som åtföljde truppen, dåv:de Kommissarien i Riksgäldskontoret Fredrik Lindstedt, hvilken jemväl såsom en utmärkelse härför under den 29 Juni samma år af K.
M:t befordrades till
Of ver krigskommissarie.
Men redan den 8 Maj 1810 afled Lindstedt, efterlemnande enka och 4 minderåriga barn, deraf tre döttrar, hvarefter R.
St. vid samma års riksdag åt enkan och barnen anslogo en pension på Riksgiildskontorets stat af 150 rdr bko ärligen, hvilket etter den tidens hyror och varupris var rätt betydligt och motsvarade åtminstone 800 å 900 rdr rint efter nu varande varupris.
Den 19 Januari 1835 afgick enkan med döden och Rikets då församlade
Ständer biföllo att de tre oförsörjda döttrarne fingo bibehålla pensionen på det sätt, att Vädel skulle upbäras af hvardera.
Den 6 sisth Juni afled en af de tre oförsörjda döttrarne, Ebba Maria Lindstedt, i följd hvaraf Vädel af pensionen nu skulle komma att indragas för de tvenne efterlefvaude systrarne.
Min vördsamma motion är nu den, att Rikets nu församlade Höglofl.
Ständer måtte medgifva att den i fråga v: de obetydliga och allt mer och mer för de allra knappaste lefnadsbebof otillräckliga pension af 150 rdr bko, som knappt förslår till husrum, måtte iörtlaraude få oafkortad t utgå till de efterlefvande åldriga systrar - J!>6
Den 18 Joll e. m. na, Thilda och Siri Lindstedt, hvilka befinna sig i ytterst medellösa omständigheter.
Mig har blifvit förevisade ej mindre tryckta handlingar än ett enskildt bref från frami.
Georg Adlersparre, hvilka vitsorda så väl afl.
Ofverkrigskommissarien
Lindstedts redbarhet såsom tjensteman, sora den välvilja, hvarmed Hr Gr.
Adlersparre omfattade, såsom han kallar Lindstedt, »sin gamle vän och kamrat».
Jag anser likväl öfverflödigt att bifoga berörde handlingar, emedan det billiga anspråk, denna motion innebär, icke synes hafva behof af detta ytterligare stöd.
Jag anhåller att detta mitt anförande måtte remitteras till StatsUtskit.
Remitterades till StatsUtskit.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att sedan samtlige RiksStånden numera godkänt de af StatsUtskit uti Utlåt.
Nio 124 föreslagna voteringsproposir röride åtskilliga anslagsbelopp A lista Hufvudtiteln, tiden torde vara inne att välja ledamöter uti Förstärkt Statsutskott; och hemstälde H.
Exc huruvida R. o. Ad. behagade besluta, att detta val skulle företagas i början af det plenum, som komme att hällas nästa Onsdag den 25 dennes.
Sedan härtill svarats ja, föreslog H.
Exc,, att utom de 21 ordinarie Ledamöter, hvilka enligt Grundlagens föreskrift borde väljas, 9 Suppleanter skulle vid samma tillfälle utses, så att hvarje vallista komme att uptaga tillsammans 30 namn; hvilket jemväl bifölls.
Fortsattes pröfningen af LagUtskits Utlåt.
Nio 39; och förekom nu i ordningen § 37.
Då denna fråga förra gången förevar inom Ståndet, återremitterade R. o. Ad. g 37, så vidt jag kunnat finna, endast af det skid, att de synnerligen mildrande omständigheterna hade, till följd af förslaget till lia gm, äfven influtit i den 37:de.
Då nu R. o. Ad. förkastat
Utskits förslag till ändring af lista gm, lärer deraf följa, att jemväl den 37:de §:n måste ändras.
Som inom R. o. Ad. någon väsendtlig anmärkning mot K.
Mits förslag i denna del ej blifvit framstäld, får jag anhålla om bifall tili den 37:de gin i K. Mits Propos.
Då denna g sista gången hos R. o. Ad. behandlades, anmärktes, på sätt Hr Carleson antydt, att denna g borde ställas i öfverensstämmelse med lista gin, der frågan om de synnerligen förmildrande omständigheterna fått plats; men återremissen skedde äfven på min framställning, att dråp å maka borde upflyttas i lista punkten från den 3:dje, som det inne - Den 18 Juli e. m. 1H7 liar i K. M:t,s Propos.
I samma syftning hafva äfven Preste- och BotideStånden återremitterat §:n.
Dessa Stånd hafva nemi. påyrkat den ändring, att mord och dråp å maka skulle straffas lika med sådant brott å skyldeman i rätt upstigande led.
Lika med Hr Carleson inser jag nödvändigheten af att ändra den 2:a punkten uti ifrågav:de g till öfverensstämmelse med K. M:ts Propos. i ämnet, hvaremot den 3:dje synes mig kunna oförändrad qvarstå.
Om denna min mening vunne R. o. Ad:s bifall, skulle hela §:n erhålla följande lydelse: »Begår någon dråp, sorn i 3:dje eller 4:de §:n sägs, å skyldeman i rätt uppstigande ied eller å sin maka; miste lifvet.
Begår någon dråp, som i 5:te g:n sägs, å sådan skyldeman eller å sin maka, dömes till straffarbete på lifstid.
Sker dråp å stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står, varde deri omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd; och må ej i dessa fall den i 3:dje, 4:de och 5:te §§:ne medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum.» Frih. Creutz, Steffan:
För min del kan jag icke in stämma i de föreg:de talarnes yttranden, utan förenar mig i den af Gr.
Sparre afgifnc reservation, hvari det heter: »Om dråp å maka bör bestraffas lika strängt, som dråp å föräldrar, finnes enligt min tanke icke det ringaste skäl, hvarföre ej arnian misshandel å maka bör bestraffas lika med annan misshandel å föräldrar.
Den af Utsk:t åberopade omständighet, att enahanda oegentlighet förefinnes i gällande lag, utgör väl icke något skäl för att i en ny lag fortsätta densamma.
På dessa skäl och då jag ej heller i öfrigt finner full anledning att frångå Utsk:ts förra förslag till lydelse af 37:de §:n, får jag för min del vördsamt hemställa, att så väl den 37:de som den 38:de §:n måtte blifva af R.
St. antagne, sådana de lyda i Utsk:ts förra Betänk» Gr. Sparre, Erik:
Den omständigheten, att R o. Ad. ej ansåg lämpligt att, i fråga om bestraffande af mord, synnerligen mildrande omständigheter skulle utöfva något inflytande på straffbestämmelserna, bör väl ej föranleda dertill, att jemväl i fråga om andra brott, mildrande omständigheter i lagen lemnäs utan afseende i fråga om straffbestämmelsen.
Jag antager, att anledning dertill så mycket mindre förefinnes, som i K. M:ts Propos. exempel icke saknas på sådana fall, der man öfverlåter åt domaren att med afs:de på inträffande omständigheter försvåra straffet.
Det förhållandet, att R. o. Ad., i strid mot Utsk:ts förslag, icke ansett att afs:de bör göras pä synnerligen mildrande omstän digheter i fråga om mord bör väl icke utgöra något hinder för att dessa mildrande omständigheter inrymmas i bestämmandet af straff för andra brott.
Jag frågar således: är det brott, som i g 37 omtalas, af beskaffenhet, att mildrande omständigheter der kunna förekomma och medgifva mildring?
Hvad innehåller K. M:ts Propos. i 37:de §:n?
Jag anhåller att få uplnsa densamma.
Den lyder sålunda : »Begår någon dråp, som i 3:dje eller 4:de g:n sägs, 198 Den 18 Jnlj e. in. å skyldeman i rätt upstigande led; miste lifvet.
Begår någon dråp, som i g 5 sägs, å sådan skyldeman, dömes till straffarbete på lifstid.
Sker dråp å maka, stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står, varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd; och må ej i dessa fall den i 3:dje, 4:de och 5:te g§:ne medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rnm.»
Mig vill det synas, att, om man än anser, att mildrande omständigheter aldrig få tagas i betraktande vid bestämmandet af straff för ett med berådt mod och i upsåt att döda begånget våld, som medför lifvets förlust, eller mord, det likväl måste erkännas att vid dråp, som äro begångne af hastigt mod, förekommande mildrande omständigheter böra vid straffets bestämmande lå afses.
Hvad våld å maka angår, är jag nu af samma tanke, som då Betänk, förra gången förevar, nemi. att man icke bör betrakta ett dråp eller mord å maka alldeles lika med ett sådant brott, föröfvadt å föräldrar.
Jag hemställer derföre, att B. o. Ad. ville bibehålla LagUtsk:ts förra förslag till g:n, endast med förändring af dess början till följande lydelse: »Begår någon dråp, som i 3:dje eller 4:de §:n sägs, å skyldeman i rätt upstigande led, miste lifvet; är dråpet sådant, som i § 5 sägs» &c.; så att gm i öfrigt b lifver lika lydande med motsvarande del af 37:de g:n uti Utsk:ts förslag i Betänk.
N:o JO.
Jag tager mig friheten ännu en gång fästa R. o, Ad:s upmärksamhet på det yrkande, jag gjort, eller att straff för dråp å maka bör ställas i parité med dråp å skyldeman i rätt upstigande led.