Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I 1 i;te §:n föreskrifves ordningen för besvärs anförande mot sockenstämmo-beslut.
Uti en så beskaffad lagstiftning, som afser alla lägre sainhäIIsclasser, torde det vara vådligt att föreskrifva så invecklade förmer, sorn här förekomma, att nemi. ”klaganden skall bifoga sina besvär icke allenast det öfverklagade beslutet, utan äfven bevis när detsamma kungjordes eller blef honom lillstäldt, hvarjemte lian, inom 8 dagar efter kungörandet af beslutet eller deraf erhållen del, hos ordform skall om de tilltänkta besvären göra anmälan och inom t4 dagar efter besvärslidens förlopp hos ordform styrka att besvären blifvit fullföljda , Den 29 August! f. m. 445 hvarom erinran i besvärshänvisningen skall meddelas.’*
Alla dessa föreskrifter torde det vara betänkligt att införa dä fråga kan vara alt en enfalldig^lorpare skulle vilja besvära sig.
Jag föreslår, att den besvärande må äga rätt att till sockenstämmans ordför. anmäla sina besvär, med åliggande för denne att besörja om desammas insändande till Landsh.- embctet eller Domcapitlet. i4:de $:n innehåller: ”Ordför. äge att sockenstämma upplösa efter handläggning af de ärenden, som, enl. kungörelsen om slämman, bort der förekomma.’’ Ordalydelsen af denna § tillerkänner ordform alltför stor makt.
Oidet''handläggning^ kan innefatta blott föredragning, och efter skedd föredragning af ärendet skulle ordform kunna åtskilja sockenstämman emot allas vilja. i5:de §:n bör innehålla, att för en och samma stad bör icke mer än en fattigvårdsstyrelse äga rum, så att om den skall blifva sockennämnden, så böra deputerade ombesörja den gemensamma fattigvården för hela staden. §:n bör nemi. förekomma splittring inom olika församlingar i samma stad.
Såvida ordför. skall få väljas och pastor ej dertill vara sjelfskrifven, ulan pastor blott blifva ordför. i vissa mål, hvaremot den valde ordform skall fungera i alla andra ; så hemställer jag, huruvida icke skilnaden mellan dessa mål måså uppdragas, att i de mål, hvaröfver besvär anföras hos Consistorium, fungerar pastor, och i de, der besvären gå till Konungens Bef:h:de, fungerar den valde ordform, så framt ej särskild lag finnes huru förhållas skall.
I 17 $:n 5 mom. stadgas: ”Finnér sockenstämma anledn. till missnöje med vald ordför., vice ordför. eller ledamot af sockennämnden, håfve, när som helst, rätt att honom genast från förtroendet skilja och utse annan valbar person i hans ställe.” Meningen med sockennämnden är väl att erhålla en verkställande myndighet åt sockenstämman.
Såvida dermed skall afses någon den ringaste conlinuitet i göromålens gång så är detta stadgande af ett menligt inflytande; ty om tillfälligtvis sockenstämmans ledamöter icke voro i en fråga af samma tanke som sockennämndens fleste ledamöter, så skulle det kunna hända, att af sådan orsak de förre skiljde de sednare från utöfningen af sina functioner, och valde andra, blott i och för handläggningen af denna fråga.
Det öfver-* ensstämmer icke med begreppet om en verkställande myndighet, att denna för ett enda måls skull skall kunna skils jas från sin befattning.
Del är tydligt, att om sockenstämman äger att när som helst, efter godtfinnande, skilja ordför. och ledamöter från sina platser i sockennämnden; så skola icke målen derstädes blifva sjelfständigt behandlade.
Om sockenstämma t. ex. beslutat en afgift, som befinnes något besvärlig då hon skall utgå, eller uti många andra fall, då vanligen sjelfva verkställigheten är påkostande, kan en oför 446 Den 29 Augusti f. m. fuien menighets öfvertygelse och önskningar lätt kunna ledas på afvägar; då det fattade beslutets gällande kraft och execution är enda hjelpen.
De anmärkn:r åter, som blifvit gjorda emot ig§:n, tror jag böra förfalla, när man ger akt på ordalagen, nemi. ’*i de ärenden, som enl. i5 §:n i morn. äro åt sockenniimnd uppdragna,” såsom värden om sk ole— och undervisningsanstalter, fattigförsörjning, allmän hetsovård
(Stc.
Det är klart att vederbör, mäste hädanefter som hittills kunna adressera sig till någon embetsmyndighet inom pastoratet.
2Ö §:n medgifver sockennämnden rättighet att kalla hvilken som helst, som är boende inom nämndens område, alt, vid vile-afåz sk., inför nämnden tillstiideskomma.
Denna iätr tighet anser jag vara alltför vidsträckt; om ett fattigt tjenstehjon blir ålagdt att på bestämd tid infinna sig hos nämnden, så är hon ställd i valet mellan att betala 3a sk. i böter eller' att förlora 32 sk., genom åsidosatt dagsver ke och följaktligen förminskad dagspenning.
Jag tror att detta går något för långt, och är än mern rädd för §:n, ont den finge den utsträckning, att äfven annorstädes boende personer kunde anmanas att infinna sig inför sockennämnden i en långt aflägsen provins, då jag tex.
, såsom boende i Stockholm, skulle kunna blifva kallad att infinna mig inför Agunnaryds sockennämnd i Småland, 32 §;n innehåller-, !’att böter och vilen, sorn af sockennämnd ådömmas, skola, då den pliktfällde saknar tillgång dertill, aftjenas med arbete för communens behof.”
Utom hvad som förut blifvit anfördt af Hr von Rosen, skulle jag vilja fästa uppmärksamheten på livad följden blifver ifall communen icke hade något behof af arbete.
Dessutom åligger det genom denna § församlingsboerne, att, i stället för att sjelfve förrätta allmänna arbeten, såsom t. ex. kyrkobyggnad, på sätt och viss betala derföre, nemi. att underhålla den pliktfällde med kost.
I allmänhet reserverar jag mig mot all lagstiftning, som kan meddela åt en communal-auctoritet för vidsträckt makt i afseende på beskattning 29 §:n innehåller: ’'Medlem af sockennämnden, som, utan lagligt förfall, uteblifver från nämndens sammanträde, erlägge för hvar gång en af nämnden vid hvarje års början fastställd plikt till fattigvårdens cassa.” —Det vöre väl, i enlighet med conseqvensen af den antagna principen, alt sockenstämman är den lagstiftande och sockennämnden den verkställande makten i det lilla samfundet, mest öfverensstämmande, att en sådan plikt till sitt belopp bestämdes af sockenstämman och icke af nämnden.
Dessa anmurkn:r anhåller jag må åtfölja återremissep.
Jag börjar med att utbedja mig få instämma med Gr.
Frölich i hans anmärka, i afseende på Den 29 Augusti f. m. 447 sjelfva definitionen å communal-styrelse; men deremot är jag icke af lika tankeined Hr Grefven i afseende på onyttan af ifrågavar. betänk., emedan jag tror att primär-församlingär äro i oell för sig sjelfva ett sa v ig t ig t element af samhället, att de väl förtjena att man noga bestämmer de rättsförhållanden, sorn för dem skola komma i fråga.
Det är i delta sednare afseende jag skall utbedja mig få framställa några få aiimärkmr vid vissa §§, t deli i §:n står; '”Sockenstämma skall hållas i hvarje församling tvänne gånger om året, nemi. i Maj eller Juni samt i October eller November månader, och eljest när nödvändigheten det fordrar.’1 Jag förmodar väi, att de af Utsktns ledamöter, som hafva sina hemvist på landet, måtte haft särdeles gilltiga skäl, hvarföre de velat inskränka sockenstämmors hållande, ifrån 3:ne gånger om året , som det är föreskrifvet i den gamla författningen, till endast atne; men jag tror likväl, att andra skäl kunna deremot uppställas, som äro lika talande, och hvarföre det synes mig bättre att dessa sammanträden kunde hållas 4 gånger 01,1 året > men deremot de extra-ordin.församlingarna så mycket sorn möjligt undvikas.
Ett skäl härtill är detsamma, som en ledamot på andra sidan tillförene i dag har framställt, nemi, alt man icke kan vara nog försigtig mot öfverraskning i afseende på beslut, sorn fattas vid sockenstämmor, Inträffa nu de ordin, sockenstämmorna 4 gånger 0111 året, så är det lika sannolikt, att de ledamöter, som hafva rösträttighet, skola dervid infinna sig, som 0111 stämmorna ej vore mera än tvänne; ty man vet, att när de hållas mera sällan, blir vanligen på landet antalet af mål ganska talrikt; och i samma mån som dessa inrättningars betydenhet utvidgas, måste stämmorna blifva så långvariga, att det ofta kan blifva svårt alt ens afsluta en sådan påen dag, så framt behörig uppmärksamhet skall egnas åt de förekommande målen.
I sådant afseende kunde det ej skada om ärendenas afgörande fördelades på 4 gånger.
Jag skall längre fram nämna ännu ett annat skäl härtill, men vill nu gå i ordning med §§:na.
Vid 5:te §:n önskade jag få föreslå en förkortning i re daclionen.
Del' står: ”rättighet alt inställa sig vid sockenstämma och der yttra sina tankar, tillkommer i allmänhet hvar och en, som derstädes rösträtt äger, på sätt i nästföljande § stadgas.”
Derefter följer en mycket lång och till det mesta öfverflödig definition på rättigheten för åhörares inträde.
Jag tror, att man kunde vinna samma ändamål vida kortare, örn man helt simpelt säde: ”sockenstämma skall hållas offentligen sä långt utrymmet medgifver; —rättighet ali dervid yttra sina (ankar tillkommer i allmänhet en hvar som rösträtt äger, på sätt i nästföljande § stadgas: — dermed punkt.
Den särskilda föreskriften att rälla sig 448 Dun 3g Augusti f. m. efter ordnings-reglor är så mycket mindre nödvändig här* sorn den i alla fall igenfinnes i i3 §:n.
Uti 6 §:n hafva Utsktn bestämt rösträttigheten i sockenstämman: jag skulle tro, att, med bifall till hvad Ulsk:n föreslagit i öfrigt, en annan beräkning borde gälla i alla personliga frågor, och att redaclionen borde lyda sålunda! ”allmänna grunder för rösträttighet i sockenstämma; i sådana ämnen, der beskattning ifrågakommer, eller afgifter till socknens gemensamma ändamål etc. galle nästförflulna årets bevillning,” men efter i mom:s slut, följande tillägg: i alla andra frågor äge en person för hvarje hushåll föra talan; och galle der för beslut alla röster lika.
Skälet är icke svårt att (inna; om jag föreställer mig, att hvilken innevånares rättigheter som helst inom socknen kunna komma i fråga , så böra de också icke dömmas ohörde.
Om det t. ex. är fråga om en torpare, så måste han hafva rätt att höja siri röst till försvar för sitt intresse likaväl sorn bonden, fastän han icke betalar 2 r.dr b:co i bevillning.
Man har då i alla fall gjort ett större undantag här, genom föreskriften om röstberäkningen i beskattningsmål, än hvad som äger rum inom sjelfva folkrepresentationen, der all omröstning sker per capita.
Vid ytde §:n arig:de ordförandeskapet i sockenstämmor hafva flere ledamöter härstädes opponerat sig mot Utsktns förslag och instämt i de reservationer, som inom Utsktn hufvudsakligen blifvit afgifna af dess ledamöter af det H.
Pre* steStåndet.
Jag kan icke underlåta att vid detta tillfälle instämma i de skäl, på hvilka Hr von Hartmansdorff yrkat bifall till Ulsktns förslag.
Del är alldeles otvifvelaktig!, att fattigvårdsanstalterna komma att till en stor del blifva en fattigvårds-polis, och jag tror ej, att denna polis alltid kan komma att tillämpa den grundsats, som Hr Prosten Gumselius åberopat, så att det alltid blir ba r m h e r t i g h e t e n , som kommer att gå främst.
En polismästare får, som man vet, icke alltid i första rummet vara barmhertig; och presten, hvars ädla pligt och kallelse det är, alt med mildhetens och försoningens ord återföra den vilseförda till bättring och med religionens råd trösta den svaga och svigtande, är till allt detta icke i tillfälle, om han såsom ordför. i sockennämnden tillika skall vara domare i de mål, som åldermannen underställer honom.
Hvar och en, som känner huru det går till vid fattiginrättningar, vet, att hos personer, som hafva den högsta tillsynen deröfver, fordras en ovanlig grad af menniskokärlek och tålamod, en naturlig fallenhet för medlidande, för att icke till slut blifva hårda af den erfarenhet de ofta göra, att se sin möda lönas med otacksamhet, och svårigheten att alltid urskilja den verkligt lidande ifrån dem, som söka på hvarjehanda sätt föra dem bakom ljuset eller förspilla sin tid i lättja.
Den värde ledamoten, D e ii 29 Augusti f. m. ^9 möten, sorn ifrij»I yrkade på det ovillkorliga stadgandet, att pastor skall vara ordför. i sockennämnden, liar utan tvifvel haft tillfälle att läsa mycket af hvad sorn skrifves om Englands fattiglagar oell alt deraf inhemta, att knappt några personer stå i ett så ledsamt och spändt förhållande lill de fattiga i arbetshusen derstädes, som de s. k.
Overseers i församlingarna.
Man ser i hvarje vecka berättelser örn collisioner mellan dessa och de fattige, som afdömmas inför polisdomstolarna.
Om prester hos oss skulle komma att företräda en sådan polisdomares ställe, så komme han till en stor del af sin församling i en falsk position, hvaruti han ingalunda bör befinna sig.
Dessutom kan jag ej undgå att yttra min förvåning, att så många ledamöter af PresteSt. under den långvariga discussion, som i detta ämne ägde rum hos nämnda Stånd i dess sista plenum, velat vindicera åt Slåndet rättigheten till detta ordförandeskap; ty vi veta alla, att vid förflutna riksdagar hafva inom PresteSt. starka och talrika klagomål blifvit anförda deröfver att presterne besväras med så manga verldsliga bestyr, justi den riktning hvarom nu är fråga, och motioner hafva blifvit gjorda om presternes befrielse derifrån, samt talrikt understödda.
Jag kan väl icke tro, att farhågan det någon makt skulle undandragas det Högv.
Ståndets ledamöter genom den föreslagna förändringen kunnat föranleda till de många inom Utsk:n afgifna reservationerna.
En högst vigtig punkt är naturligtvis den, som blifvit behandlad i 10 §:n ang:de sockenstämmas beskattningsrätt.
— Jag tror för min del, alt Utskrn häruti funnit en temmeligen riktig medelväg; och på den invändning, som en ledamot framställde, nemi. att 0111 man för hvarje år fattade beslut om en sådan taxering, som skulle fordra ständiga afgifter, skulle lätt en stor osäkerhet i företag, som grunda sig på sockenslämmobeslut, uppkomma, svarar jag, att osäkerheten kan ej blifva större än vid contracters uppgörande mellan enskilde, och de flesta contracler äro likväl enskildta.
Det är mera sannolikt, att en församling, som stiftar en inrättning, hvars bestånd den måste önska, äfven skall bevilja de nödiga medlen dertill, oell hon mäste det till och med.
Deremot skulle jag på det högsta önska, att Utskrn täcktes laga i betraktande nödvändigheten deraf att sådana beslut, som angå afgifter eller beskattning, icke må lagas vid andra än ordinarie sockenstämmor, så framt ej trängande nöd är för handen, och alt i sednare fallet beslutet om afgifters erläggande icke må fattas för längre tid än till nästa ordin, sockenstämma; äfvensom att ingen ständig inrättning, som erfordrar långvarigare afgifter än för en gång, må kunna beslutas på mindre än vid 2!ne på hvarandra följande stämmor.
Detta är också ett af skälen , hvarföre jag vagar föreslå, att de ordin, sockenstämmorna må blifva 4 hvarla H. 57 4 5 o
Den 29 Augusti f. m. je år.
Det är bekant, att det ofta tillgått så, att afgifter blifvit på sockenstämmor beslutade och debiterade, i hvilka beslut högst få personer deltagit; man kan väl invända, att den som ej vill passa på kungörelserna om dessa och dervid bevaka sin talan, får skylla sig sjelf; men det är likväl alltid en klokhetsregel att ställa så till, att öfverraskning så litet som möjligt må kunna äga rum, och det vinnes bäst, om så många bestämda terminer äro utsatta, att extra-slätnmor om möjligt må undvikas.
I afseende å den 24 om sockenniimndens rättighet att kunna ålägga böter och vitén, har ett tvifvel om rät tigheten af en sådan makt hos mig uppstått.
Om nämnderna skola hafva denna rättighet, så måste de också få afhöra parter och vittnen på ed.
Jag kan likväl icke finna att sockennämnd utgör en sådan domstols organisation, att detta bör densamma tillerkännas; och att den skall döinma efter sitt eget lycke, utan en formlig och laglig undersökning, der parterne få åtnjuta samma förmåner, som vid laglig domstol, kan väl ej vara meningen.
I sådant fall komme inrättningen snart att urarta och blifva förhatligare än någon annan polismyndighet, då den komme att skapa ett slags Turkisk rättvisa.
Uti 26 §:n hafva Utskrn gjort ett förslag, som jag fruktar icke skall särdeles val upplagas af våra högre embetsverk, nemi. att sockennämnd skall af embetsman och myndigheter kunna påkalla biträde och upplysningar.
Jag förmodar att Kammar- och Commerce-collegierna rn. fl. embetsverk skulle blifva mindre väl belåtna, om en sådan nämnd skulle af dessa embetsverk infordra utlåt:n; och jag hoppas derföre att denna § må undfå en annan redaction. i3 §:n innehåller mot slutet: ”Af starka drycker öfverJastad person, eller den annorledes är sina sinnens rätta bruk beröfvad, varder alltid från sockenstämma afvisad, ehvad han eljest der äger rösträtt eller icke.”
Detta är ock mindre egentligt uttryckt.
Orden ”annorledes sina sinnens bruk beröfvad” torde böra utgå; ty inkommer någon galning i sockenstämman, så lärer det väl falla af sig sjelft, alt han blir afvisad; men en blind, som också icke kan sägas hafva sina sinnens rälta bruk, behöfver derföre icke vara oskicklig eller oberättigad att deltaga i öfverläggningar, som röra hans intresse såsom fastighetsägere inom församlingen, och af sådan anledn. anser jag, som sagdt är, att förenämnda ord böra utgå.
Jag skall icke längre uppehålla Ståndet, utan anhåller endast om återremiss.
Jag hade antecknat mig till minnes en mängd af de anmärknrr, som blifvit framställda; men jag skall gömma dem, till dess jag inom Utsk:n kommer i tillfälle att besvara den del deraf, som icke här redan är vederlagd.
De flesta äro redan upptagna och vederlagda , och Den 39 Augusti f. m. ehuru en slör elei återstår, utgör dock deras väckande för mig ett glädjefullt bevis på det intresse, hvarmed saken omfattas, i motsats till hvad jag i höljan af discussionen här hörde af en ledamot, som trodde, att på den grund, att allt godt kommer ofvanefter, hade Utsktn icke behöft göra sig så mycket besvär, som de verkligen gjort.
Det har sedermera, synnerligen af en talare, blifvit med exempel visadt, huru man ofvanifrån funnit nyttan af att fråntaga embetsmyndigheter befattningar och sjelfva presterne de ordförandeskap de innehaft, och öfverlemna åt menigheterna sjelfva att bestyra om sina angelägenheter , och att man slutligen kommit under fund med, äfven på högre ort, att en municipal-styrelse vore, hvad jag ofta hört åberopas, det som i mångfalldigt hänseende skulle åstadkomma belåtenhet och trefnad.
Jag tror att, ehuru ofullkomlig, en form dock genom Utsktns betänk, är gifven för municipal-styrelse på landet, och som med nödiga modificalioner kan blifva tillämplig äfven för staderna, — en form, som i och för sig sjelf kan anses död, men i hvilken det ankommer på Konungen och Styrelsen att sälta lif genom fullföljden af sådana grundsatser, som dem vi i dag hört uttalas, i syftning att fil folket sjelft öfverlemna att sköta en del af sina angelägenheter.
För öfrigt har jag fått ett tillräckligt stöd för den princip, som jag inom Utsk:n förfäktat, att det just är det allmänna förtroendet, de allmänna valen, som skola sätta lif och kiaft i de inrättntr, som här äro i fråga, men hvilken grundsats mött motstånd hos mången, äfven hos en och annan ledamot af detta Hus, men synnerligen utvecklat sig i reservationer från Utsk:ns högvördiga ledamöter.
Jag har således icke något att tillägga, ulan hänförer mig blott till hvad som utförligt blifvit anfördt af Hr von Hartmansdorff, ang:de förhållandet inom landet, och af Hr Hjerta, äfven med utsträckning till exempel på förhållandet i andra länder.
Begge desse ledamöters yttranden hafva varit så bevisande, alt jag hoppas derigenom vinna försoning med dem , som med mig haft olika tankar inora Utsktn.
Jag tror också, att tiden nu är inne; ty medgifvande att genom ett blott stadgande denna styrelse icke kommer i gång, bör man dock besinna att här redan finnes kyrkoråd och kyrkovärdar för att sköta kyrkans angelägenheter, skoldirectioner för skolans, fattigföreståndare för de fattiges, gode män äro fö~ reslagne för att vårda de omyndiges m. m., och då synes tiden vara inne för att förena dem samtliga till en s. k. eommunal- eller allmän styrelse.
Jag vill icke vidale uppehålla Ståndet; min afsigt har endast varit att tillkännagifva min synnerliga glädje för det deltagande företaget mött, och för de flera goda uppgifter, som meddelats om huru dessa inrättntr i andra länder blifvit utvecklade, och hvilka kunna tjena till mycken nytta för Utskotten.
45a Den 29 Augusti f. m.
Då tiden redan är så långt framliden, sl;all jag ingalunda uppehålla R. o. Ad.; men tillhörande ett Ständ, hvarom här är fråga, kan jag ej undvika att yttra några ord.
I afseende på 1 §:n instämmer jag med Hr Hjerta, att sockenstämmas inträffande 4 gånger om året vore det bästa, och att om det tillika skulle stadgas, alt alla afgifter då skulle bestämmas, så vore folket också säkert att deras angelagenheter skulle handläggas. -— Beträffande rösti ätligheten hafva flere talare yrkat, att den borde vara lika för dem som hafva lön, rörelse eller fastighet: härom har jag dock icke kunnat öfvertygas, utan instämmer med Utsk:n alt fastighet bör äga högre rösträtt än innehafvare af lön och rörelse; ty fastigheten blir beståndande, då deremot lön och rörelse alltid äro underkastade omvexling.
— Hvad ordförandeskapet i sockennämnden beträffar, och alt det kunde uppdragas åt någon annan än pastor i församlingen, så instämmer jag deruti, och kan ej finna att presterskapet derigenom skulle lida hvarken i aktning eller förtroende.
Låtom oss taga ett exempel: uti en församling funnes en gammal kyrkoherde, som i religiösa mål kunde hafva fullkomligt den förmåga, som erfordrades, men ej innehade den rörlighet, som vore nödvändig, för att tillika sköta verIdsli— ga bestyr; —• skulle han då hafva en vice-pastor, så kunde det hända, att denne, af brist på erfarenhet, ännu mindre än kyrkoherden skulle kunna sköta dessa vidsträckta angelägenheter, utom det att det vore orättvist, att han nödvändigt skulle hafva en vice-pastor endast för dessa verldsliga bestyr, då han kunde sjelf skola de religiösa ärendena.
Tager jag nu en pastor, som nyss till träd t sitt pastoral, så kunde han väl vara skicklig i allt hvad till hans embete i öfrigt hörer, men deremot sakna erforderlig vana all vara ordför. i sockennämnden med dess många från själavården sig skiljande bestyr.
Då i §:n är föreslaget att ordförandeskapet ej skall räcka mer än 2 år, så framt ej den förre ordförtn åter inväljes, så kan ju då den mera erfarne paslorn inväljas och på detta sätt alltid fås den skickligaste till ordförande.
Skulle ej Sländerne antaga Utsk:ns förslag, fåi jag föreslå en medelväg, att paslor skall vara sjelfskrifven ordför., men att han må kunna afsäga sig detta förtroende, om han så vill. Frih.
Det är med anJedn. af Hr Hjertås anmärkn , att under vissa förhållanden husfäder, och som han specielt nämnt, torpare skulle få deltaga i sockenstämmas förhandlingar, som jag får nämna, alt jag så mycket mindre bestrider denna princip, som jag tror det vara ett facliskt förhållande.
Åtminstone inträffar det inom den ort, der jag är bosatt, alt torpare ganska ofta deltaga i municipala bestyr, och äfven i söckenslämrno-för - Den 29 Augusti f m.
453 handlingarna, ehuru de måhända icke hittills ansetts vara berättigade alt taga del i omröstningar.
Jag tager mig i öfrigt friheten att fästa uppmärksamheten på behofvet af en stadgad princip, huru förhållas skall inom de städer, der flera församlingar finnas, för att, i de angelägenheter, som äro af gemensamt intresse för de särskilda församlingarna, kunna tillvägabringa ett bestämdt resultat.
Saknaden af ett sådant stadgande utgör en brist i våra sockeiislämmo-föi fattningar, som jag ofta haft tillfälle att erfara.
Jag föreslår Ulskln att utbyta ordet ”communal-styrelse” eller ”commun" emot ordet ”menighet, styrelse och menighet.
” Dessa äro gamla Svenska ord , som i lagväg otta användas, och som fullkomligen uttrycka den sak, som dermed förstås.
— Slutligen yttrar jag den önskan, att Utsktn icke hade kallat detta betänk, ett betänk. 0111 communal-slyrelse; ty man kunde förledas lill den tanken , alt något afgörande steg verkligen vore laget, för alt hos oss införa ett fullt utbildadt communal-väsende, då jag deremot finner frågan egentligen vara om en förändring i 1817 års författning om sockenstämmor och kyrkoråd; och förslaget är äfven i sä måtto ofullständigt, att icke blott hufvudstaden blifvit förbigången, ehuru ett utnrbeladt förslag varit tillgängligt, utan äfven förhållandena i andra städer gan~ ska lindrigt vidrörda.
Lades på bordet BancoUtskts betänk.