Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Idkare af handel, fabriksrörelse, handtverk eller annat yrke i stad kan således äga 4 röster och, då detta förslag skall innebära lika rättighet för alla på grund af förmögenhet och bildning, men husegare i stad för upskattadt egendomsvärde till och med 32,000 r:dr endast tillerkännes 2:ne röster, synes det mig med rättvisa och billighet föga öfverensstämmande, att borgare i stad skola hugnas med en större rösträtt än som blifvit husägarne tillerkänd.
Jag anser det numera mindre lämpligt att framställa vidare anmärkn. emot förslagets öfriga detaljer, hvarföre jag icke eller vill dermed uplaga R. o. Ad:s tid utan slutar med tillkännagifvande, att jag röstar emot förslagets antagande.
Jag öfverlemna!- åt tiderna att afgöra, huruvida den Kongl. propos:n om den fått hvila 14 Den 18 December. intill nästa riksdag, kunnat eller icke kunnat blifva ett ankare i stormen, och vill blott, då dessa mina ord fästat en talares upmärksarahet, förtydliga deni dertill: att jag härmed icke åsyftat något omedelbart inflytande tippa förhållanden inom vårt egel land af de beslut, som vid innevar. riksdag kunna komma att fattas i representations-frågan, utan att jag haft min upmärksamhet fästad a de allmänna tilldragelserna inom vår verldsdel också de oerhörda ansträngningar som, inom de flesta stater, mäst göras, för att bibehålla åtminstone det yttre skenet af lugn och ordning, dervid jag tilläfventyrs kastat en sidoblick på ett litet land, som, ehuru angränsande revolutionens brännpunkt, likvisst, genom antagandet i lid af en efter nationens behof och önskningar afpassad vallag, (hvilken vallag sålunda för detta folk blifvit, i ordets fulla bemärkelse, ett ankare i stormen) lyckats att afvända de hotande och öfverhängande farorna.
Då jag föröfrigt billigar den upmaniug, som en föreg:de talare ställt lill sina efterföljare, all i denna, af ett
Stånd redan afgjorda fråga, i möjligaste måtto förkorta sina föredrag, vill jag hufvudsakligen inskränka mig till det förklarande:
Att jag, utan alt skänka något företräde åt den princip, hvaruppå det Kongl, förslaget är byggdt, men också, utan att i tillämpningen af denna princip skåda de vådor, som åtskilliga talare deri trott sig finna, af skäl, som jag hämtar från representalions-frågans praktiska sida och politiska ståndpunkt, röstar för bifall lill K. M:s proposition.
Och härvid borde jag tilläfventyrs stanna, men det åsterstår att betrakta en sida af frågan, som andra talare förbigått, men som det oaktadt synes mig förtjena några ögonblicks upmärksamhet.
Det Kongl, förslaget har fallit inom ett
Stånd och kommer tvifvelsutan att med en öfvervägande majorité af Ständerna förkastas, och med detsamma mäste också den princip, hvaruppå förslaget hvilar, få anses vara underkänd, men månne den Kongl. propos:n derföre kan antagas hafva varit ulan allt gagn och all betydelse?
Jag tror deremot: att i det chaos af idéer, som i denna fråga gjort sig gällande, det Kongl, förslaget i sjelfva sitt fall gifver stadga åt våra förhållanden och sprider ett ljus, som aldrig på annat sätt, än som nu skett, halle kunnat upsla, då den visar oss den enda återstående väg som möjligen kan under långliga lider beträdas för alt förbättra vårt samhällsskick, och denna väg den behöfver jag icke utmärka för majoriten inom delta rum, då det är den, som denna majoritet sjelf uteslutande erkänner som den rälta; eller representationens ombildning på historisk grund medelst inympande af mer eller mindre fulltaliga nya elementer.
Emot denna princip har jag i theoreliskt hänseende intet att anmärka, jag betvifla!' icke heller, Mine Hrr af majoriteten!
Eder allvarliga vilja och föresats att upfylla en förbindelse, som J här synes hafva åtagit
Eder, men jag känner de hinder, som på denna väg upresa sig och belviflar möjligheten af deras besegrande.
Jag vill derföre icke påtaga mig ansvaret för ett beslut, som kan kom - Den 18 D ecember. 15 ma att qvarhålla oss på den punkt, der vi befinna oss, och röstar derför för bifall till det Kongl, förslaget.
Jag har begärt ordet, för alt i IL o. Ad:s prot. fa anteknad!, milt förklarande, att hvad jag i representations-frågan tänkte år 1848, det tänker jag äfven år 1850, att hvad jag förstnämnda år underskrifvit, det vidhåller jag äfven nu, och att hvad, sorn lill det Kongl, förslagets fördel kan och bör sägas af dem, som detsamma utarbetat, är redan af mina embetsbroder bättre och fullständigare uttryckt, än jag skulle kunna göra.
Man må tillvita oss bristande omdöme, origtiga beräkningar, felslagna förhoppningar, rättvisligen skall dock ingen kunna misstro redligheten i våra afsigter
Under sådana förhållanden må för mig förslaget gerna falla, såvida det icke genom eget värde kan sig uprätthålla.
Jag skall deröfver trösta mig under förhoppning om så behöfves, att förslaget förr eller sednare skall efterträdas af ett annat, som bättre och säkrare skall betrygga fäderneslandets sjelfständighet, ära och lycka, dessa de dyrbaraste föremålen för hvarje Svenskt hjertås ädlaste och varmaste önskningar.
Jag skall följa en värd talares upmaning.
Jag skall blifva kort.
Till en början vill jag erkänna, att den lagstiftare befinner sig i en kinkig belägenhet, som, vid företagande af samhällsskickets förbättrande, lemnar det bestående helt och hållet å sido; som föresätter sig att skapa splitter nytt och således söker alt bland tusen möjligheter utfinna den bästa verklighet.
Regeringen, då den 1848 beslöt sig till, att med uphäfvande från roten af vår urgamla representation, upfinna och tillskapa en helt ny, befann sig i denna belägenhet.
Dess nu förevar, förslag bär derom nogsamt vittnesbörd, och bör ur den synpunkten skonsamt bedömmas.
Medgifvom Mine Hrr! attförhållanderne voro vid nämnde tid ganska svåra.
En viss feberaktig spänning i sinnena, alstrad af förhållanderne utom vårt land, kunde försätta mången statsman om icke i förfäran, åtminstone i tvekan om de medel som borde användas för att stilla oron.
Om under sådana förhållanden, vissa koncessioner för tillfället ansågos nödige, om man fann sig föranlåten att framställa ett förslag till national-representationens ombildning, som innefattade stora och vidt genomgripande förändringar, kan icke så mycket förundra mig, men att man nu, då förhållanderne äro helt annorlunda, icke destomindre fortfar, att varmt förorda det förslag, som, jag fruktar det, af förhastande tillkom, det förundrar mig, ty, som jag redan nämnt, liderne äro i sanning betydligt förändrade; och trots alla de försäkringar man gjort att man ännu vidhåller samma mening, förklarar jag för min del att jag, just i förtroende till förfäktarenas insigt om förslagets oantaglighet ännu är tviflande.
Men härom må vi icke tvista; jag vill således, då förslagets brister af lieie föreg:de talare äro ådagalagda undersöka de grunder, som blifvit anförda till stöd för yrkandet om dess antagande, för att tillse om dessa grunder skulle kunna förmå oss att öfverse med bristerne.
— Representations-förslagets vänner hafva yttrat, att det innefattade en förmedling.
Jag måste bekänna, 10 Den 18 December. att jag icke riktigt förstår, hvad man menar med denna förmedling.
En af förfäktarena eller kanske författarena sysselsatte sig i gärdagens plenum mell en utförlig beskrifning öfver den förmedlande principen.
Han började med planetsystemet, centrifutal- och centrifugalkraften m. m. hvars sammanhang med frågan om nalional-represenlalionen jag ej fömådde fatta och ännu i denna stund har jag icke riktigt reda på begreppet förmedling i den mening, man här begagnat detta uttryck.
Jag vill utan att vidröra physiken, tala om det ämne, som sysselsätter oss.
2:ne motsatta principer i fråga om representationens bildning klassvals-principen och personlighetsprincipen, strida om företrädet.
Den förra hyllas af ett parti, som för närvar, har vissa företrädes-rättigheter, hvilkas eftergift man fordrar.
Detta parti förklarar sig villigt att eftergifva sina företrädesrättigheter.
Det vill lika med andra medborgare endast genom val deltaga i representationen; men fordrar klassval.
Det anser dessa val såsom mera liknande det bestående representationssättet, tillika utgöra en garanti för ernående af en sann representation, hvaremot den allmänna valrätten enligt deras åsigt icke erbjuder några ga rantier.
Månne det då är ett förmedlings-förslag, som fordrar det dessa företrädes-rättigheter skola afträdas och att till på köpet representationen skall grundas just på den princip, som detta parti enständigt bekämpat.
Och hvad skulle vara orsaken för detta parti, att afstå från sin grundprincip, som åtminstone har för sig stödet af häfd inom vårt land?
Den talare jag nyss åsyftade anförde såsom hufvudsaklig grund för nödvändigheten af en representationsförändring, bristerne i det nuvar. representations-sättet.
Desse voro, tror jag, 1 :o uteslutandet af en mängd samhälls-medlemmar, som dock borde hafva andel i representationen, 2:o formen för detta Stånds representations-sätt; 3:o arbetssättet i vår nuvar. representation.
Nu frågar jag Mine Hrr, äro alla desse brister tillräckliga för alt rättfärdiga en så genomgripande förändring, som det Kongl, förslaget innefattar?
skulle man icke kunna komma till det mål som talaren angaf, nemi. afhjelpandet af berörde brister, på ett enklare sätt än genom totalt förintande af grunderna för nuvar. representation, samt antagandet af en helt ny theori? mig synes, att om förmedlings-förslaget är byggdt på dessa grunder, sä borde man hafva kommit till helt andra resultater.
— Eller är tilläfventyrs den grundsats, hvarpå förslaget är byggdt, den allmänna valrätten, eller personlighets-principen af ett afgjordt företräde.
Denna så mycket omordade personlighets-princip, utgår från den åsigt, att samhället endast är ett medel för individens ändamål.
Den förnekar derigenom samhällets högre betydelse.
Den lemnar individens öfverdrifna begrepp om sina rättigheter utan ringaste erinran om hans skyldigheter.
Sådan är den individualisme, som nu i allmänhet predikas, och den kan icke bestå, ty individen, lemnad åt sig sjelf utan stöd af dem, med hvilka han är förenad, eller står i beröring genom antingen yrke, eller bostad, blir en atom inom samhället.
Derföre se vi äfven, att i de samhällen, der vissa theoretici gjort försök att genomföra personlighets-principen, åsigterne bland dess för - Den 18 December.
17 förfäktare snart nog Öfvergått till eu motsatt ytterlighet; historien framställer i detta afseende mångfaldiga exempel.
Individualismen öfvergår snart till socialisme der individen upslukas af och försvinner i samhället, der personligheten uphör.
Och för att visa resultaterna af denna grundsats, i fråga om det ämne, som sysselsätter oss, frågar jag: i hvad mån hafva väl representant-kammare, byggde på denna princip, visat sig gagneliga?
hafva de icke varit en tummelplats för individers fåfänga, oförmögne att åstadkomma reformer i folkets sanna interesse? i stället har man inlåtit sig i debatter om en mängd abstrakta theorier utan att uträtta något för samhällets bästa; och af naturliga skäl; ty den egoism, som alstras af theorien om personlighets-principen, framträder i hela sin råa nakenhet inom dessa församlingar.
För att förmedla denna egoism, sådan den nu för tiden uppenbarar sig, måste man tvinga individen att kasta sina blickar utöfver sin egen sfer, på det han må lära sig inse, att hans egen nytta, hans egen frihet sammanhänger med samhällets, all han måste sammanbindas med andra.
För vinnande af iletta mål gifvas 2:ne utvägar, antingen genom klasser och ständ eller genom kommunal-inrätlningar.
Hvilkendera af dessa utvägar har man väl lagt till grund för det hvilande förslaget? såsom jag tror, ingendera.
Man har borttagit
Stånden, som utgöra grundvalen för vår närvar, representation och upfört en ny byggnad ulan någon grundval.
Detta förfaringssätt synes mig jemförligt med den byggnadskonst, som börjar upifrån och slutar med grunden.
En talare, som haft ordet före mig, har för oss citerat ett exempel, hurusom ett land, ehuru gränsande till revolutionens brand, dock varit orubbad! af stormen just i följd deraf, att detta land antagit vallagar, byggde på personlighets-principen.
Jag har besökt detta land och öfvertygat mig derom, men der finnas utbildade kommunal-inrätlningar, en decentralisation af styrelse-makten som vi helt och hållet sakna.
Genom dylika inrättningar lär folket sig småningom att styra sig sjelft, och thy förutan är en regelbunden samhällsmakt grundad pä den allmänna valrätten omöjlig.
Despotismen inträder.
Jag erinrar mig, att, under mitt besök i Tyskland sistlidne sommar, samtalade jag med en af detta lands statsmän, hvilken, utan att tillhöra de reaktionära åsigterne, ty han hade varit ledamot i Frankfurter-församlingen, lemnade på min framställning, att de konservativa inom vårt fädernesland önskade bygga reformen på klassval, mig det svar: ”håller eder väl fast vid denne ”tanke, ty elen allmänna valrätten är en stor lögn, vi hafva erfarenheten deraf”.
Måhända hade mannen rätt häri, såvida man betraktar denne valrätt i sin nakenhet, och utan att den sammanbindes’ med kommunal-institutioner.
— Således om det skulle vara ett erkändt factum, att ståuds-institutionen icke kan inom vårt land ega bestånd, kan man icke söka att så vidt möjligt, motverka och afhjelpa dess brister till dess en annan mera lämplig grund för representationens bildande kunnat upföras, och huru beskaffad är väl den, som erbjudits oss såsom ersättning?
Förslaget innehåller, torde man säga klasser; ja, om man så vill, konstgjorda onaturliga 2 H. 2 18 Den 18 December. klasser, utan allt annat föreningsband än att de hvart tredje år skola välja representanter.
Penningen skulle vara enda föreningsbandet emellan dessa klasser.
Den större eller mindre förmögenheten ligger nemi. till grund för indelningen.
Jag tror, att penningen ingalunda sammanhåller utan fastmera söndrar menniskor.
Man sage hvad man vill, gemensamhet i yrke ger dock gemensamhet i åsigter, det är grunden för ständs-indelningen; men hvad öfverensstämmelse i åsigter har man att vänta emellan alla dem som ega mer än ett mantal jord eller mer än 8000 r:dr.
Hvilka garantier har man väl då gifvit oss?
jo de äro uprältade efter en politisk arithmetik, som visserligen kan vara klyftig nog, men icke för mig tillfredsställande, och hvilken jag tror till och med förslagets förfäktare, åtminstone hafva de sagt mig det, icke anse bestående i framtiden.
Utan tvifvel skall, om engång principen af den allmänna valrätten antages, folket veta, att taga steget fullt ut till alla sina konsequenser.
Dä falla dessa konstiga indelningar såsom såpbubblor, hvilka icke motstå den ringaste viudfläckt.
Jag godkänner icke penningen såsom ensam mätare på politiska rättigheter.
Om bölds-aristokratien hitintills visat sig skadlig och man haft skäl att klaga öfver den, månne penninge-aristokratien blir i något afseende bättre? jag betviflar det.
Om således det hvilande förslaget icke erbjuder dem som önska samhällets utveckling i lugn några garantier, frågar jag ännu en gång är det en förmedling man bjuder de konservative.
Jag tror, att den rätta konservatismen och den rätta liberalismen kunna mötas och räcka hvarandra handen.
Den förras tendens är bibehållande af inhemska institutioner och deras utveckling i öfverensstämmelse med tids-andan.
Den sednare söker också institutioner i sistnämnde riktning, och, för sådant ändamäl, har hon behof af historiens lärdomar; jag tror således att dessa båda åsigter kunna förenas.
Ehuru det är föga passande att tala om sig sjelf, torde det tillåtas mig att bekänna, alt jag tillhör kanske snarare den liberala, än den konservativa äsigten, i den mening, man i vårt land vanligen gifvit dessa ord.
Mine vänner hafva sagt mig det.
Det oaktadt har jag icke haft ringaste svårighet att förstå de konservativa, men deremot har jag aldrig kunnat lära mig att förstå dessa s. k. förmedlare, jag har aldrig förmått genomtränga den dimma, jag fruktar töcken, hvari de röra sig.
Färgen är mig för dunkel.
Jag har icke kunnat utfinna något, hvarvid jag kunnat fästa mig och tror icke, alt man genom abstrakta theoder, eller prutande på öfvertygelser lägger någon bestående grundval för ett samhälles framtida utveckling.
Det är en sanning, som, måhända förr uttalad, jag likväl vågar nprepa, att det reformnit, är blindt som uttalar sig i skymford mot våra inhemska institutioner.
Ju mera jag studerar dem, destomera finnér jag dem innebära frön till utveckling.
Detta oqvädande reformnit utgör en motsatt ytterlighet till nationalitets-känslan.
Denna nationalkänsla, hvars, om jag så må uttrycka mig, negativa sida, fordom yttrat sig i hat mot främmande nationer, men hvars positiva sida åter visat kärlek till landsmän, utan afund eller hat mot främlingar, hvarföre vill man då utrota denna känsla?
är det icke just i följd af min Den 18 December.
19 erfarenhet af och kännedom om mitt fäderneslands institutioner, jag älskar delta land?
är det icke i följd, af dessa institutioner, della land är bestämdt att, i sin män bidraga till kulturens utveckling alt spela sin rol i verldshistorien?
Eder vidare Mine Hrr: är icke deppa lott oss beskärd just derigenom, att vi bibehållit, hvad Sverige har nationelt, och icke bortkastat detta för att eftersträfva kosmopolitiska åsigter?
man har här sagt, att allt för stora praktiska svårigheter skulle förefinnas emot genomförandet af ett representations-förslag, byggdt på klassval. Minoriteten inom Const.Ulsk. vid sista riksdagen hade likväl utarbetat ett sådant förslag, och detta synes mig ådagalägga, alt ett dylikt försök icke är så omöjligt.
Vidare har man sagt, att anledn. till det hvilande förslagets upgörande varit hoppet, att derigenom få ett slut pä stridigheterna inom landet.
Äfven om delta förslag blifvit af R.
St. anlaget, betvifla!' jag att denna afsigt kunnat vinnas, ty aldrig lära väl stridigheter inom samhället helt och hållet uphöra.
Jag hoppas tiel icke ens, utan fastheldre tror jag, att just genom dessa stridiga åsigter framkallas en utveckling, den samhället alltid skall och bör eftersträfva.
Någon har sagt, att allmänna opinionen aldrig skulle medgifva en annan representation än den som grundades på allmän valrätt.
Jag tror att allmänna opinionen tar lärdom af erfarenheten och granskar de grundlagsstiftnings-försök, som i sednare år byggts på den allmänna valrätten?
I Frankrike likasom i Tysland, der man åstadkommit representativa författningar med den bredaste bas, hafva folken rest sig emot dem, och de, som först stormat dessa representant-församlingar, hafva varit just folken.
Enl. min åsigt kan en representation blifva populär, om den skyddar nationens heligaste intressen alluret, thronell och Ingen.
En representation, som skyddar dessa, vinner nog sympalhier.
Om R.’ o. Ad. såsom Stånd skulle uphöra, om jag skulle i nationens händer nedlägga min ärfda representationsrätt, så önskar jag att få utöfva den mig, enl. gällande vallagar, tillkommande valrätt, tillsammans med dem jag närmast känner, och med hvilka jag delar åsigter; men delta har man i förslaget förvägrat mig.
Jag skall icke ett ögonblick tveka att, för utöfvande af min valrätt, träda tillsammans med ledamöter af RondeSt., som med mig bo inom samma socken eller kommun.
Der får jag dock icke välja, man sliter mig derifrån och skickar mig bland menniskor, som lika litet känna mig som jag dem.
Jag är likväl icke fullt öfvertygad derom, att Adels-inslitutionen inom vårt land icke är så föråldrad, att den ju icke kan åtminstone vid öfvergången till ett bättre tillsvidare bibehållas.
Den siste aktade talaren, som är Chef för Landtförsvars-depart:t inom vårt land må tillåta att jag lill honom framställer en fråga.
Älskar man icke, att i en krigshär hafva en cader af gamla trupper, med hvilka de yngre må sammanställas, och är icke skälet härtill, alt man anser den gamla stammen fortplanta sina åsigter på den yngre ?
Nå väl 1 om nu R. o. Ad. villigt inrymmer i representationen de främmande elementer, som hafva anspråk på inträde deri, är det väl då orätt eller skadligt, att R. o. 2* 20 Den 18 December.
Ad. bibehålles för att pä dessa nya elementer söka fortplanta den grund-princip, som inom Sveriegs R. o. Ad. alltid gjort sig gällande, trohet intill döden mot Konung och fädernesland.
Slutligen har man förespeglat oss nödvändigheten att antaga det nu hvilande förslaget, emedan eljest andra förslag vida farligare än detta skulle framställas.
Välan! vi vänta dem.
Jag godkänner Frih.
Sprengtporten mening, alt det är vår skyldighet, alt efter yttersta förmåga söka åstadkomma ett förslag, som på ett tillfredsställande sätt löser den fråga, som så länge sysselsatt nationen.
Jag misströstar ingalunda, att ju icke Sveriges Ständer skola i dessa sina bemödanden lyekas.
Pä grund af alla dessa, och flere af föreg, med mig liktänkande talare anförda skäl röstar jag för afslag å det kongl, förslaget.
Hr Weidenhielm, Ernst Äng.:
Uti ett ämne af den riksvigtiga natur, som det nu förevar., torde det vara hvarje representants pligt att, i mån af sin förmåga, lägga en skärf till diskussionen; och endast af denna anledn. har jag begärt ordet för att i korthet redogöra för de enkla skäl, hvarpå min röst i denna fråga grundas.
Ehuru jag är långt ifrån alt kunna glömma huru mycket godt och ädelt, som öfver hela landet gifvit echo från delta hus, och ehuru jag hvarken vill eller kan förgäta, att Sveriges Adel ofta varit Sveriges stöd och ära, måste jag dock lika upriktigt bekänna, all nu, sedan Adeln icke mera uteslutande besitter hvarken landets rikedom eller tidens intelligens, jag icke utan en känsla af ovil ja betraktar detta Stånds representations-rätt, på grund hvaraf hvarje medlem, utan att hvarken vara kallad af allmänna förtroendet eller eljest ställa tillförlitlig borgen för värdighet lill sina anor, upträder såsom representant, endast med stöd af tillfällig födsel eller börd; och då härtill kommer det uppenbart rättsvidriga i vår nuvar. grundlag, att ur representationen uteslutes en betydlig del af landets uplysta befolkning, som genom så väl sin samhällsställning som bildningsgrad eger grundade anspråk på andel både i lagstiftning och beskattning, hafva dessa omständigheter i förening, åtminstone underen tid, på mig verkat derhän, att jag, flir undanrödjande af sjelfskrifvenheten och inrymmande i representationen af nyssnämnda nu derifrån biltoga elementer, varit färdig att antaga hvilket representations-forslag som helst, hvarigenom dessa syften skulle kunna vinnas.
Att handla efter clylika hugskott nu, då jag såsom representant upträder på detta rum, nu dä på min röst, likasom på hvarje annans i detta hus, samhällets framtida väl eller ve kan bero, vore dock oförlåtligen lättsinnigt; och jag har derföre åt det hvilande representalions-förslaget egnat en vida sorgfälligare granskning, än tillförne, hvarvid jag förnämligast fästat min upmärksamhet viddess grunder, under förmenande att, om dessa voro riktiga, något eller flera fel i redakt:n eller detaljerna skulle lätteligen blifva afhulpne.
I likhet med en talare från gårdagen, har jag ansett detsamma vara fotadt på allmänna väl, och jag har för mig sjelf måst erkänna, Den 18 December. 21 alt denna princip, abstrakt tagen, är den förnuftigaste, likasonv att det sunda förnuftet, lemnadt åt sig sjelf, i allmänhet har eit säkert öga för dugligheten, der den finnes.
Om Staten vore grundad blott pä en abstraktion, oell om det sunda förnuftet vid valrättens utöfvande lemnades i fred mot förvillande bearbetningar, vore ock, utan tvifvel, principen riktig och tillämplig; men då till Statens bildande bidragit lika mycket tillfällighet som förnuft, lika mycket våld som rättvisa, lika mycket oegentligt som egendomligt, och då, pä sätt flere talare fullständigt utvecklat, de allmänna valens resultat, lika litet hos oss som i andra länder, enl. hvad döras riksdagsannaler visa, skulle komma att utgöra ett bestämdt uttryck af den inom landet verkligen rådande opinionen, har jag, i följd af dessa och flere andra på detta rum redan uprepade skäl, mer och mer kommit till den öfvertygelse, att det rationelt rigtiga icke ensamt kan ega tillämpning vid ombildningen af en national-representation, utan att möjligen åtföljas af vådor, vida betänkligare, än de olägenheter och den orättvisa, man velat afhjelpa.