Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer derföre om icke punkten kunde till sin ordalydelse sålunda förändras: i afseende på anmaning till dessa låns inbetalning, när densamma uteblifvit samt utsökning efter skedd anmaning, galle till efterrättelse, hvad derom är stadgadt.
Uppå härefter framställd propos., antogs Utsk:s uti ifrågavar. punkt gjorda förslag med följande redaktions-förändring; ”i afseende på anmaning lill erläggande af bestämd års-inbetalning å dessa lån, då densamma uteblifvit, samt uträkning efter skedd anmaning, gäller till efterrättelse hvad derom nu är stadgadt”. öde, 7:de, 8:de och 9:de punkterne, Biföllos. 10:de punkten. R. o. Ad. beslöt att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga denna punkt till handlingarne.
Utsk:s härefter förekommande yttrande ronde Banko-reglementets 179 § bifölls.
Den 18 Juni f. m. 107 11 :ie punkten.
Det förbehåll, Utsk. här infört är i min tanka obehöflig!.
Det har icke förut funnits i den förevar. §:n och likväl har sällan någon vecka förbigått utan att Fullmäktige af fastighetsegare, hvilkas egendom varit i Banken belånad, emoltagit ansökningar om inställande af den lagsökning, för hvilken de varit utsatte, emedan de underlåtit föreskrifven inbetalning.
Fullmäktige hafva i sådant hänseende varit mycket medgörliga och i allmänhet bifallit dylika ansökningar.
Men R.
St:s Revisorer hafva funnit denna medgörlighet vara alltför stor samt fördenskuld dervid gjort anmärkn., hvaraf Fullmäktige ansett sig föranlåtne att på sednare tider inskränka ifrågavar. eftergifter.
Om nu en sådan föreskrift skulle införas, som här föreslås, så kan jag icke inse att Fullmäktige kunna förklara det annorlunda, än såsom ett slags antydan alt åter bifalla dylika eftergifter.
Tager man för regel, att sådana i allmänhet skola lemnäs, sä blir följden, att låntagare litet eller intet upfylla sina skyldigheter.
Denna ändring i lagstiftningen för inbetalningars fullgörande kommer då att välla stort besvär för Bankens tjenstemän och det i högre grad än hittills, ehuru det redan utgjort föremål för Stats-Revisorernas anmärkmr.
Jag tror således för min del det vara rättast att utesluta ifrågavar. tillägg.
Jag tillstyrker deremot att det föreslagna tillägget införes och det af tvenne skäl.
För det första utöfvas, på sätt Hr von Hartmansdorff redan yttrat, denna rättighet, dock utan grund af något dertill gifvet tillstånd.
Också hafva, såsom Hr von Hartmansdorff äfven nämnt, Revisorerna gjort anmärkmr.
De kunde likväl icke förneka Fullmäktige att fortsätta utöfvandet af denna rättighet; men då är det väl bättre att Fullmäktige skola få en riklig tillåtelse att göra det.
Det andra skälet är det, att R. o. Ad. har antagit den andra punkten i Ulsk:s förslag, der det står: ”dock böra de verkställande vid tillämpningen häraf icke förbise, att ändamålet är, att tvinga tröge gäldenärer till ordentlighet men ingalunda att skada dem, som antingen några dagar efter den utfästade tiden, eller ock med för ringa belopp erlagt föreskrifven årsinlietalning”.
Här kan upstå fråga om en lagsökning under nyss upgifna förhållanden och då ett sådant stadgande redan är indirekt intaget, så anhåller jag att detsamma måtte direkt utsättas, när det nu blifvit af Utsk. föreslaget.
Landtm, framställde propos. lill bifall å ifrågavar. punkt, ropades ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
I3:de punkten. R. o. Ad. beslöt att med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga denna punkt till handlingarne. 108 Don 18 Juni f. m. 14:de punkten.
Utsk:s näst efter denna punkt gjorda förbehåll alt ali serskildt betänk, få hos R.
St. upgifva och föreslå sältet för användande af de 500,000 r:dr, som, genom förminskning af fonden för publika pappers belåning, Ulsk. beräknat kunna användas till kreditiv ät Hypotheks-föreningar, lades lill liandlingarne.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, gjord hemställan upsköts den återstående pröfningen af BankoUlskis förevar, utlåt, till eftermiddagens plenum samt åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. \ 3 e. m.
Onsdagen den 18 Juni 1851.
Plenum kl. (i e. ni.
Justerades ett prot.-utdr. för denna dag f. m. samt pleni prot. för d. 2G sistl.
Fortsattes pröfningen af BankoUtskrs d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 39, i anledn. af RiksSuns återremiss å vissa delar af betänk.
N:o 24, med förslag lilh reglering af Bankens Lane- och Kreditiv-rörelse.
Härvid förekommo nedannämnde punkter af utlät.
15:de punkten.
Bifölls. 16:de punkten.
För mig har det icke blifvit klart, hvarföre den förevar, frågan icke vore af beskaffenhet att kunna förfalla.
I nuvar.
Banko-reglemente finnes föreskrifvet huru med utfärdande af vederhäftighets-bevis skall förfaras, och då det af BankoUtsk. föreslagna tillägg blifvit af 2:ne Stånd ogilladt, skulle jag tro att det borde förblifva vid det gamla, samt att följaktligen ingen nödvändighet förefinnes att underkasta denna sak votering i förstärkt Utsk. hvarföre ock jag vördsamt anhåller, att R. o. Ad. behagade afslå den framställda voter:s-propos:n. Den 18 Juni e. m, 109 Frih.
Stjenstedt, Jakob Theodor:
Ehuru jag icke reserverat mig mot denna punkt, är jag dock i afseende derå af samma tanka som Gr.
Jag kan ej fiona något skäl hvarföre icke denna fråga skulle kunna förfalla, derest Ståndet icke antager inbjudningen. R. o. Ad. afslog den uti ifrågavar. punkt gjorda inbjudningen och föreslagna voter:s-propos:n, med förklarande alt den deri omförmälda fråga hade förfallit.
Ulsk.-s näst efter 16:de punkten förekommande yttranden, ang:de Banko-reglementets 198 och 20(5 §§, lades till handlingarne.
17:de 'punkten.
Bifölls. 18:de punkten.
Sedan underl.
Ridd.Sekret., pä förfrågan af Ur von Hartmansdorff, Äng., uplysl all de öfriga RiksSl.-n redan bifallit denna punkt, blef densamma äfven af R. o. Ad. bifallen.
Slutligen förekom och lades lill handlingarne Utskis yttrande, ronde dels kassa-kreditivens förfallodagar och dels liden för erläggande af inträdes-afgifl för dylika kreditiv.
Besv. o. Ekon.Ulsk:s d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes pä bordel lagda utlåt.
K:o 106, i anledn. af väckta frågor om ändringar i K.
Fabriks- och Handtverks-ordn. d. 22 Dec. 184(5.
Detta utlåt, föyelogs punktvis till afgörande, och förekommer dervid Utsk:s yttranden ang:de nedannämnde delar af ifrågavar. författning. § 3 mom. b. Frih. vonStedingk, Styrbjörn:
De förändringar, som Utsk. föreslagit till intagande i Handtverks-ordn. kan jag ej godkänna.
Den afdeln. af Utsk., som behandlade detta ärende, föreslog alt icke något afseende skulle fästas å motionen, ulan att Handtverks-ordn. borde förblifva oförändrad sådan Konungen densamma fastställt; i Utsk:s plenum förkastades denna mening och afdelmn fick sig ålagdt att omarbeta förslaget i enlighet med den önskan, som majoriteten inom Utsk. uttryckt.
Det torde tillåtas mig alt få framställa af hvilken halt dessa motiver äro, då Utsk. säger, att bland de undantagne handlverks-yrkena finnas flere, hvilka erfordra lika, om ej högre, grad af färdighet som de, för hvilka mästerskaps förvärfvande är föreskrifvet; att nödig kontroll å skicklighet i yrket för alla handtverks ulöfvande må förefinnas, är af serdeles vigt, ej allenast för allmänhetens fördel utan ock förnämligast på det de lärlingar, som egna sig åt handtverkerierne, icke må sakna den ledning och undervisning, hvarförutan skicklighet icke kan förvärfvas, och att något skäl hvarföre dessa yrken blifvit från vilkor undantagne icke vore i författningen antydt 110 Den 18 Juni e. m. eller upgifvet: det är ganska sannt att något skäl dertill icke är i författningen antydt, men jag tror man icke skall hafva svårt att kunna få reda på orsaken hvarföre Regeringen, i min tanka, ganska riktigt, behandlat denna fråga och fritagit somliga handtverksyrken från mästare-profs afläggande, nemi. alt enl. förra författningen åtskilliga yrken icke vore underkastade denna skyldighet samt att man ej velat ålägga densamma sådane, som förut hört till Fabriker, ej heller dem, i hvilka icke en och samma person fullbordade hela arbetet, utan till hvilkets förfärdigande flere yrken erfordrades.
För att visa detta med ett exempel, har man från profs afläggande fritagit vagnmakare, emedan dessa icke ensamne förfärdiga vagnar, utan dertill bidraga såväl smeder som sadelmakare.
Slutligen säger Utsk. att på grund af dessa motiver och i närmaste öfverensstämmelse med BorgareSt:s vid föreg:de riksdagar uttryckta önskan, föreslås etc.
Det enda skäl som vore talande är nlIryckel: ’7 närmaste öfverensstämmelse med BorgareSl:s vid föregide riksdagar uttryckte önskan”: dä torde det vara skäl att efterse huru hela författningen tillkommit; delta har tillgått sä att icke allenast BorgareSt. begärt densamma såsom Stånd, utan serskildt genom deputerade.
Sedan Regeringen lyssnat lill denna framställning och Handtverks-ordn. utkom, kan det väl icke vara utan serdeles förundran man finner, att det just är från samma Stånd, som önskan framslälles till förändring af samma Handtverks-ordn., och detta, under det att man noga aktar sig att röra vid den 12:te §:n, som får stå orubbad qvar, handlande om hvar och en till myndig ålder kommen välfrejdad persons rättighet att med arbete sig försörja.
I afseende på denna § har man haft försyn att deruti icke begära ändring, men försöker dock att på en författning, byggd på förenämnda princip, lappa och deruti införa förändringar då densamma icke varit längre gällande än sedan d. 22 Febr. 1846.
Jag tror icke detta vara lämpligt, och vill nämna, alt, i följd deraf, att man visste, att denna fråga skulle af Ekon.Utsk. komma att behandlas, så hafva hos mig, ganska många aktningsvärda handtverkare, med en mun förklarat att denna Handtverks-ordn. icke för dem vore tjenlig, och att densamma, om den komme alt fortfarande tjena till efterrättelse, skulle undergräfva handtverkeriernes bestånd: om förhållandet så blefve, vore visserligen skäl att deri göra förändringar, men i motsats till nyss anförda yttrande, hafva också ganska många sagt densamma vara förträfflig, att den vore bra, och att de nu befintlige olägenheterne komma att försvinna af sig sjelfve, blott den finge en längre tid tillämpas.
Tankarne äro således delade om författningens egenskaper; det säkra är att den är ny, och jag betviflar att man kommit under fund med några riktigt menliga följder deraf; men skulle verkligen så vara förhållandet alt den för handtverkerierne medförde sådane följder, kan jag likväl icke frångå min öfvertygelse att författningen ej bör förändras.
Det vore visserligen ledsamt, om sä vore förhållandet, men jag anser dock att det skulle hafva sin stora nytta med sig för fäderneslandet i det hänseendet, att raan derigenom finge en temligen alfvarsam varning att framdeles icke lyssna till allt för liberala för - Den 18 Juni e. m. lil slag och påyrka förändringar, innan man är säker om den blifvande följden af det sorn sältes i st. f. hvad man vill hafva bort, såsom varande felaktigt och förkastligt; hvilket borde tagas i betraktande vid många andra måhända vigtigare frågor än den förevar:de.
För min del anser jag den föreslagna förändringen icke böra vidtagas och hnfvudsakliga skälet dertill är, att jag tycker nu gällande Handtverk-ordn. vara bra.
Må den förblifva sådan den är, till dess den utarbetat sig.
Detta har jag, velat yttra om författ ningen i sin helhet, för att ej besvära R. o. Ad. med vidlyftigare diskussioner om de serskilda §§:r i hvilka förändringar äro föreslagne dem jag anser lika obehöriga som den nu till öfverläggning framställda.
Innan jag frångår denna punkt af Utsk:s förslag, vill jag fästa upmärksamheten derpå, att det ej är, i min tanka, något serdeles vigtigt som vinnes med hvad Utsk. föreslagit, att prof för mästerskap till alla handtverksyrken skola förevisas.
Jag frågar nemi. hvad slags säkerhet har man väl af dessa mäslare-prof alt de äro arbetade frän början till slut af den som mästerskap söker?
Det är visserligerligen sannt att, om sakkunnige män bedöma dessa prof, kunna de om dem gifva sitt omdöme, de kunna, genom förfrågningar, ställde till den som skall hafva verkställt arbetet, komma under fund med om han eger den theoreliska grund, som för yrkets utöfvande är nödig, men ingalunda kunna de utröna om personen sjelf verkställt arbetet, ty han kan ej följas af de bedömande från första ögonblicket ett arbete börjar och intill dess det blifvit fullfärdigt, så noga, att ej mången till mäsleryrket hörande pjes kan vara förfärdigad af någon annan: och det ligger icke heller utom möjlighetens gräns, att ej mången kan ega goda theoreliska insigter, men likväl sakna praktisk skicklighet för utförandet.
Jag tror således icke att dessa mästare-prof åstadkomma den stora nytta, som man deraf väntar sig, och afstyrker således framställningen härom yrkande derå afslag.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Beinh.:
Då denna fråga förevar i Utsk:s plenum, upträdde en af de mest aktade och ansedde ledamöter af det 4:de Ståndet med det förklarande, att han ansåg hela den nya Handtverks-ordn. olycklig och onyttig för landet och omöjlig alt i längden bibehålla, men det oaktadt ville att samma författning ännu mätte ett eller annat år qvarstå, på det att R.
St. och deribland synnerligen BorgareSt. mätte under liden få lära hvad det vill säga att vara liberala, som orden föllo.
Då Frih. von Stedingk nu förklarar ungefär något dylikt, hade jag väntat mig att han, således derutinnan haft skäl för bifall till Ulsk:s förslag, ty han yttrade sig i den meningen som jag tyckte.
Frilen har klandrat att Utsk. sagt, alt i författningen icke funnes något skäl anfördt hvarföre vissa handtverk mera än andra voro från mästare-profs afläggande fritagne: men Utsk. har ju också sagt att något sådant af giltig beskaffenhet icke kan åberopas, och jag hemställer om R. o.
Ad. ännu i denna stund har hört något giltigt skäl derföre åberopas.
Om man kan anföra något giltigt skäl derför, att en glasmä - 112 Den 18 Juni e. m. stare, den der drifver ett yrke hvilket man pä några timmar kan lära en dräng, skall aflägga mästare-prof, men en urmakare t. ex. derifrån är befriad, huru skall man finna skäl till delta sednare stadgande.
Jag anser författningen i denna § vara i hög grad bristfällig och i behof af rättelse, samt yrkar och hoppas alt Ståndet bifaller Utsk:s betänk.
Jag kan ej lika med förcgale talare upfatta Ulsk:s betänk, ty jag kan icke finna att Ulsk. sagt någonting.
Det enda Utsk. yttrar är, att Utsk. tror att något giltigt skal icke finnes.
Jag tror mig rätteligen, åtminstone i min tanka, hafva förklarat orsaken hvarföre icke alltid mästare-prof kunna lemnäs; jag har talat om Fabriks-yrken, hvilka förut varit fritagne från mästare-profs aflemnande, och slutligen har det varit sådane handtverk vid hvilka fordras flere arbetare för alt varan skall vara färdig.
Skälet hvarföre jag yrkar författningens bibehållande stöder sig på den premiss att jag anser densamma vara tillkommen i alltför liberal anda och på BorgareSbs begäran och derföre har jag äfven sagt att det förefaller mig underligt att det är just delta Ständ, som nu begär ändring.
Det är alltså med föranledande af denna min åsigt, en riktig konklusion att. jag önskar denna författnings bibehållande tillsvidare, alt man måtte vätt fä öfvertyga sig om dess resultater.
Annu har man ej hunnit att rätt komma under fund dermed, och jag frägar än engäng hvad det skall blifva för ett lappverk alt göra förändringar §:vis i en författning som nyligen är utkommen.
Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Hvad Allm.
Besv. o. Ekon.
Utsk. i denna punkt föreslagit lill ändring i nu gällande Handtverksordn. kan jag för min del icke utur någon synpunkt finna vara af omständigheterna rättfärdigadt.
Visserligen är det ostridigt, att flere handtverksyrken blifvit undantagna från vilkoret af mästare-prof; men då Utsk. antagit, att något giltigt skäl för ett sådant undantagande icke kan åberopas, och framför allt, om Utsk., som det vill synas af ordalagen, antagit att befintliga skäl icke kommit i betraktande vid författningens utfärdande, så vågar jag säga att deruti ligger ett väsentligt misstag.
Utsk:s anmärkn: i detta hänseende att något skäl icke är i författningen upgifvet, har i sanning varit för mig förvånande; jag frågar: hvilken log, eller hvilken författning gör väl redo för skälen till hvarje deri förekommande stadgande?
för mig åtminstone är en sådan lagstiftnings-method alldeles obekant.
Hvad en föreg:de talare, med åberopande af exempel, yttrat, till ådagaläggande af att skäl icke förefunnits till undantagande af vissa handtverk från vilkoret af mästare-prof, anhåller jag att framdeles få besvara.
Utsk:s förslag synes i allmänhet förråda, jag vågar förklara det, att författarne icke varit rätt hemmastadda, jag vill icke säga: med ämnet, men med det historiska deraf.
Huru förhöll det sig väl med handtverkerierne i detta afseende vid den tidpunkt, då 1840 Den 18 Juni .e m. 113 1846 års Handtverks-ordn. utgafs.
Handlverk funnos då, lydande under skrå, och handtverk, icke lydande under skrå.
Men äfven för de förra var det, på grund af 1739 års Manufaktur-privilegier tillåtet att som s. k. fri-mästare anlägga verkstäder, utan att vara underkastade vilkoret af mästare-prof eller något annat skråtvång.
I följd häraf, hade under tidernas lopp åtskilliga handtverk upkommit, som blifvit lydande dels under skrä, dels under Hallrätt, hvilka i sednare fallet drefvos som fabriker i allmänhet.
Detta oregelbundna skick föranledde en långvarig, allmän och högljudd klagan, och, som mig synes, med skäl.
Vid den nya lagstiftningen var det derföre en af Regeringens vigtigaste upgifter att söka sä ordna förhållandet alt det icke lemnade rum för något villkorligt förfarande i denna del, med ett ord det var nödigt att updraga en sådan gräns mellan handtverkerier och andra yrken, att det blefve bestämdt, hvilka som borde hänföras till de förra och för hvilka alltså erforderliga garantier i afseende på arbetsskicklighet, skulle komma att ega rum.
Kastar man en blick på dessa förhållanden, och dermed jemför den § af Handtverks-ordn., som nu är i fråga, så torde en hvar tydligt finna alt undantagen från mästare-profs afläggande gällt, dels sådane yrken, som, under tidernas lopp helt och hållet eller hufvudsakligen öfvermått till egentliga manufakturs- eller fabriks-yrken och dels sådane, som bedrefvos i en ganska ringa skala, så att deras idkare inom landet voro ganska få, eller för hvilkas utöfvande mästare-profs fullgörande icke erfordrades såsom någon garanti för allmänheten mot förderfvandet af anförtrodde arbets-materialier.
För att sälta R. o. Ad. i tillfälle alt fullständigt bedomina förhållandet i denna del, vill jag ur officiella handlingar upgifva hvilka de handtverk voro, utom de i 3 §:n af Handtverks-ordn. uptagne, som vid författningens utfärdande voro lydande under skrå, och hvilka genom författning blifvit undanlagne frän mästare-profs fullgörande.
De voro l:o af den beskaffenhet jag nyss nämnde, att nemi. de hufvudsakligen öfvergått till egenskapen af manufakturer och fabriker, följande: Borstbindare, Bildhuggare, Garfvare och andra läder-beredare, Krukmakare, Nålmakare, Repslagare, Stockmakare och Vagnmakare.
Dertill kommo Bundtmakare, hvilkas yrke, som bekant är, egentligen icke kan kallas ett varu-förädlings-yrke, utan mera närmar sig till handel och i denria egenskap icke ansågs böra hänföras under handtverk, — Sockerbagare, som ansägos icke böra under denna synpunkt behandlas annorlunda än Bagare i allmänhet, hvilka icke voro underkastade mästare-prof och som dessutom i verkligheten, vid utöfvandet af sin näring, till en del kommit att förblandas med Konditorer, som aldrig hört under hapdtverks-kategorien; och slut ligen Skorstensfejare, hvilka väl icke heller kunna sägas idka något förädlings-yrke, och som genom den nya författningen förvandlades till ett slags betjening under stads-styrelsernes inseende.
De öfrige Skrå-handtverkena, hvilka icke idkades som manufakturer och icke heller i nya förordningen uplogos som handtverkare, voro Blytäckare, Gulddragare, Guld- och Messingsslagare, Knappmakare, Perukmakare, 8 H. 8 114 Den 18 Juni e. m.
Plåtslagare, Pumpmakare, Sporrmakare, Stenhuggare, Korgmakare, Tapetserare, och Tenngjutare.
Samtlige dessa handtverks-idkare utgjorde inom hela riket icke mera än 108, så alt om man beräknar alla rikets städer, och köpingar, det skulle belöpa sig i medeltal ungefär en för hvarje stad och köping.
Det kunde, som mig synes icke vara angeläget att bibehålla något slags korporations-tväug för yrken, som i sä inskränkt mån drefvos och bland hvilka af vissa, såsom t. ex. Blytäckare, Knappmakare, Sporrmakare m. fl., år 1846 icke fanns en enda idkare i hela riket.
Tager man nu i betraktande, att bland de yrken, som i 3:dje §:n Handtverks-ordn. finnas uptagna, åtskilliga af de vigtigare handtverk äro af beskaffenhet, att de förr äfven varit ehuru i mindre mån idkade som fabriker, under manufaktur-privilegiernes skydd, men att dessé' genom den nya författningen inskränkts till uteslutande kategorie af handtverk, hvarigenom för framtiden utvägen för deras idkare stängdes att undgå de prestanda, som äro föreskrifna för handtverk i allmänhet, så skall det finnas, alt de 108, som frilagas från dessa prestanda icke utgöra på långt när det antal, som blifvit från manufaktur-privilegium undantaget och inbegripet under de föreskrifter som 3:dje §:n af Handtverks-ordn. bestämmer.
Sådane handtverkare äro nemi.
Gördelmakare, Handskmakare, Hattmakare, Kakelugnsmakare, Kammakare, Målare, Smeder, Snickare och Skomakare.
Det torde häraf finnas att man vid utfärdandet af den ifrågavar. författningen gått tillväga med all möjlig moderation, och jag tror i allmänhet sådant vara det rätta sättet, då fråga är om ekonomiska författningar i vårt land, der erfarenheten nog ofta visat, att när raan någon gång tagit ett steg framåt, man oförtöfvadt vid en påföljande riksdag är färdig alt taga tvä steg tillbaka; och sådant skulle utan tvifvel äfven blifva händelsen nu; ty om härvid endast fråga vore om de egentliga Skrå-hantverkena, så är det klart, alt, i händelse alla dessa blefve ställda under samma kategorie, som de i 3 § Handtverks-ordn. uptagna, blefve författningen i samma mån restriktivare än förr, som alla de yrken, hvilka varit dels under Skrå- och dels under Hallrätt, komme att anses och behandlas uteslutande som handtverk.
I afseende på den anmärkmn, som en talare framställt, alt icke något giltigt skäl funnes att ställa Glasmästare under kategorien af handtverk och förelägga dem praestandum af mästare-prof, då Urmakaren icke hade ett sådant åliggande, så får jag förklara, att om deruti är ett fel, då har den nya författningen deruti ingen del; ty äfven innan denna författning utfärdades var urmakare-yrket icke skrå-handtverk.
Det finnes många handtverk, om man dertill skall hänföra alla sådane, som bedrifvas för hand, hvilka i följd af en högre utveckling och hvarjehanda upflnningar äro handtverk i dag, men icke i morgon, d. v. s. vid hvilkas utöfvande i anseende till den upnådda mekaniska konstfärdigheten, man kan i mer eller mindre mån undgå att begagna handkraft.
Sålunda är man i England kommen derhän Den 18 Juni e. m. 115 ali äfven för klädespersedlars förfärdigande användes mekaniska hjelpmedel.
Afser ordet handtverk i Utsk:s förslag icke uteslutande de fordna skrå-handtverken, sä ville jag till de värde ledamöterne af Utsk. ställa den frågan, hvar gränsen är för handtverk?
Det är af det anförda klart, att om författningen skulle utkomma i enlighet med förslaget, så blir ingen rätt klok på hvad som skall förstås med handtverk eller icke.
Commerce-colhii år 1839 tryckta ofliciela handlingar äro upgifne som handtverk, utom skrä-haudlverk, Vindragare, Notfiskare, jemte många Hera, som, ehuru icke lydande under skrå, dock voro förenade i s. k. embeten.
Månne det är meningen att äfven alla sådane yrken under förslagets kategori af handtverk skulle vara inbegripne?
Man hör ofta och med skäl klagas öfver vacklande i ekonomiska lagstiftningen.
Afven jag delar den nog allmänna meningen om denna klagans befogenhet; men jag frågar: om nu sjelfva bufvudgrunden till en författning, som utkommit för något mer än 4 år sedan, men ännu icke varit gällande i 4 år, blefve kullkastad, hvad skulle man icke hafva fog att derom säga?