Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pansarfartygen äro uteslutande afsedda för strid och deras egenskaper böra derefter rättas.
De måste nemligen ega kraftigt artilleri, vara osårbara, snabbgående och med lätthet kunna manövrera, men den stora hastigheten är för dem icke af den Öfvervägande vigt, som för sårbara fartyg.
Dertill kommer, att hvarje fartyg, som skulle hafva stor hastighet, måste ega stor längd i förhållande till sin bredd.
Ju längre ett fartyg är, dess mera tid fordrar det att vända, och att vända qvickt är för ett fartyg under strid af väsendtlig vigt.
Allt för stor uppoffring af denna egenskap ersättes just under de omständigheter, som äro för fartygen hufvudsakliga, nemligen striden, icke af den större förmågan att gå rätt fram.
Den stora Den 15 November f. m. 61 längden är således en olägenhet, den der man, så vidt ske kan, bör undvika, men dermed sammanhänger ock minskad fart.
Ytterligare säger motionären: »Mot den af komiterade föreslagna flottans storhet och beskaffenhet är visserligen något att anmärka, men hufvudsakligast är att beklaga att intet blifvit föreslaget, som visar en klar uppfattning af huru en flottas personal skall skötas och ordnas, lifvas och dugliggöras.»
Jag får, med anledning att detta yttrande, endast bedja Hrrme uppslå och taga kännedom af hvad å sidan 40 i K. M:s Propos. är sagdt, samt dermed jemföra hvad komiterade i sitt betänkande, sidorne 39—44, i detta ämne anfört.
På båda ställena upptagas skälen för behofvet af tillökade öfningsexpeditioner; men det synes mig som om komiténs sammansättning tydligen ger tillkänna, att den icke kunde hafva till uppgift att utarbeta ett detaljeradt reglemente, utan endast att i allmänhet uttrycka den riktning, som lion ansåg öfningarna böra få, på sätt den ock i bil.
JX2 24 gjort.
Vidare yttrar motionären: »Komiterade hafva endast tillstyrkt ett förhöjdt nybyggnadsanslag af 738,000 r:dr årligen.
Emedan komiterade uppfört detta anslag på extra stat, så synes det nästan som de skulle vilja komma Svenska folkets ombud att tro, att en sådan flotta, som den föreslagna, en gång anskaffad, kunde underhållas af de närvarande ordinarie anslagen.» A sid. 23 i komiterades betänkande förekommer följande: »Underhållet af de nybyggda lärtygen kan under kompletteringsperioden ej uppgå till något betydligare belopp samt icke med någon noggrannhet beräknas, då föga erfarenhet hittills vunnits om den årliga underhållskostnaden för och varaktigheten af sådana fartyg, af hvilka flottan, enligt komiténs förslag, skulle hufvudsakligen komma att utgöras.
Komitén har emellertid, på så tillförlitliga grunder den haft att tillgå, uppgjort en beräkning (bil.
Jtä 15), hvaraf synes, att underhåll i detta ords vidsträcktare bemärkelse, innefattande tillika förnyelse, af en sådan flotta, som komitén föreslagit, skulle erfordra en årlig summa af 734,441 r:dr.»
Då detta tydligen står att läsa i komiténs betänkande, så synes den af motionären framkastade beskyllningen icke vara befogad.
Motionären anser komitén, som visserligen föreslagit Carlskrona stations bibehållande, dock icke hafva gjort det med den styrka i ord och bevisning, som vederbort.
Det är möjligt, att af motionären anförda skäl äro mera öfvertygande för den stora allmänheten, än de, som komitén yttrat, och det skulle t. o. m. fägna mig, om så vore förhållandet, men någon så betydligt större bevisningskraft finnér jag i dem icke. 1 afseende på Stockholms station, är motionären af den åsigt, att denna station bör förvandlas till en depöt under Carlskrona.
Åtskilliga af de anmärkningar, motionären gör mot Stockholm såsom station för en afdelning af flottan, äro visserligen icke utan grund, och skulle vara bestämmande, om isen å Finska sidan icke alltid qvarlåge längre än i och utanför 62 Den 15 November f. m.
Stockholmsskären.
— Om icke något annat skäl funnes för att en del af flottan skall qvarblifva här, skulle för mig vara tillräckligt ensamt det, att jag är öfvertygad att den ringa återstod af intresse för flottan, som hos nationen i allmänhet linnes qvar, skulle försvinna, derest den helt och hållet förlädes i en aflägsen landsort, undan från Styrelsen, undan från landets representation och undan från det lefvande intresse för en sak, hvilket endast kan utbilda sig med någon styrka i en större stad och derifrån vinna någon allmännare spridning.
Min öfvertygelse är att det intresse, som
Danska flottan lyckats att inom nationen bibehålla äfven under en längre fred, härflyter till stor del deraf att flottan har sin station i hufvudstaden.
Hvarje gång ett krigsfartyg går af stapeln, gläder sig hufvudstadens befolkning och dess allmännast spridda tidningar åt den tillökning i landets försvarsstyrka, som derigenom vinnes.
Så länge för öfrigt Styrelsen har sitt säte i Stockholm, synes det också vara en oegentlighet att en depot derstädes skulle lyda under station i Carlskrona, och befallningar, som röra den förra, först gå till Carlskrona, att derifrån meddelas depoten.
Motionären säger vidare : »Komiterades förslag följdes snart af en ny sjöministére.
Af denna var ej att förvänta något försök att ingjuta i vår marin något af den lefvande sjömannakraft, som uppenbarar sig vid våra kuster, något förslag till omorganisering af flottans stamtrupp eller af arbetspersonalen på varfven.»
Jag tror att detta innebär beskyllningar, som den åsyftade personen icke förtjenar.
Då han icke afgifvit några förslag i ena eller andra afseendet, torde orsaken böra sökas deri att han antingen icke ansett någon omorganisering vara nödvändig, eller också har han saknat tid att uppgöra dem, eller ansett förslagen icke behöfva underställas R.
St:rs pröfning. 1 afs. på personalen har motionären de väsendtligaste anmärkme, och jag skall i detta fall endast yttra några ord om hans förslag att i betydligaste mån upphäfva båtmanshållet.
Detta förslag är visserligen af den beskaffenhet, att det af många inom landet skall mottagas med, så att säga, förtjusning.
Itåtsmanshållet betraktas som en börda af rust- och rotehållare, som man gerna skulle se aflyftad åtminstone till någon del från egna skuldror, för att bäras af det allmänna.
Man må organisera en trupp huru som helst och bestämma hvad vilkor som helst för intagning i densamma, så erhåller man i alla fall ett anta! ej fullt lämpliga individer, hvilka, en gång antagna, måste fortfarande under längre eller kortare tid qvarstå och öfvas, då antagning på prof ej lärer kunna ske.
Båtsmanshållet har att fylla åtskilliga behof, der olika förmåga och skicklighet erfordras, dels att bemanna flottans fartyg, dels att på varfven utföra en mängd arbeten, som der måste försiggå, dels, såsom i kanonexercis öfvade, att användas vid den mängd kanoner, som finnas å de fästningar, hvilka försvara inloppet till Carlskrona.
Dessa behof synas mig ganska väl kunna fyllas genom båtsmanshållet.
Det är svårt att nu beräkna huru
Den 15 November f. m. 03 stort antal folk. en blifvande flotta komme att erfordra, men man kan med visshet antaga, att dertill ej kommer att erfordras det nuvarande båtsmanshåilets hela numerär; öfverskottet blir till andra ändamål och reserv både behöfligt och användbart.
Alltsedan år 1848 har det funnits en särskild utvald afdelning inom båtsmännen, som kailas artilleri-båtsmän, som erhåller en ganska fullständig utbildning i kanon- och infanteriexercis, och jag tror att hvar och en, som haft tillfälle att närmare följa denna inrättnings utveckling och verkan, måste medgifva att den till en betydlig del varit orsaken dertill att
Svenska fartyg kunnat efter utrustning på jemförelsevis så kort tid som skett komma i ordning.
Det är naturligt, att när roan behöfver ett visst antal individer oell derför håller en korps med för beholvet afpassad nummerstyrka, så borde alla vara fullt för ändamålet lämpliga, hvilket svårligen inträffar med någon korps, och skulle vid flottan icke kunna inträffa, der af hvarje individ fordras, jemte fallenhet för yrket, en ganska mångsidig praktisk utbildning.
Ar antalet individer i en korps deremot större, så, om någon af en eller annan orsak icke befinnes fullt lämplig, t. ex. att ombord användas, behöfver han derföre icke afskedas, hvarvid frukten af all använd undervisning helt och hållet går förlorad, utan öfverftyttas då tiH den del, som är afsedd att tjenstgöra på varf eller å fästningar, der af förvärfvad skicklighet ännu kan dragas nytta Komitén yttrar också i detta afs., det »komitén föreställer sig, att om, efter genomgången rekrytskola, de yngste och för det egentliga sjömanskapet bäst passande båtsmännen utvaldes till en särskild klass, samt derefter erhöllo vederbörlig undervisning och öfning, dels å exercis-fartyg och dels vid stationerna, så skulle ett icke ringa antal befarne båtsmän kunna från båtsmanshållet vinnas, och detta ändock i sådane, som för den egentliga sjötjensten funnits mindre passande, lemna tillgång både på skickliga arbetare och på manskap för verkställande af nödiga släparbeten.»
Jag är öfvertygad om att man genom ett dylikt förfarande skall erhålla en tillgång på folk, som bättre fyller behofvet än hvilken annan från kustbefolkningen värfvad trupp som helst.
För öfrigt finnes ibland denna befolkning icke så särdeles mångå, som, nu mer, sedan ångfartyg till stor del utträngt seglande kustlärtygen, uteslutande idka sjöfart.
Å Östersjökusten boende personer, som idka sjöfart dels på Stockholm dels på Tyskland, skulle troligen icke vilja ställa sig till Kronans disposition för någon kortare tid hvarje år, då de derigenom gingo i mistning af en säker sysselsättning, utan att för den kortare tiden vara tillförsäkrade en ganska betydlig förtjenst.
I Carlskrona funnos ända till 1820:talet s. k.
Coopwerdiekarlar, hufvudsakligen från Öland, hvilka tidtals tjenstgjorde i Carlskrona och på fartyg; men denna institution upphörde sedermera, och jag tror att de fördelar, Kronan nu kunde erbjuda, icke äro jemförelsevis större än då eller mera lockande för att erhålla dugligt folk.
På samma gång man här söker upplösa de fasta 64 Den 15 N ovember f. m. korpser man har att tillgå för fartygs bemanning, söker man i andra länder att med ganska stora kostnader nybilda sådane.
Hr Brakel har föreslagit, att inskrifningsåldern för en båtsman skall vara 20 år.
Genom granskning af mönster-rullor vet man att medelåldern vid antagning är 22 till 23 år.
Då jag tror att det skulle möta betydligt motstånd hos rust- och rotehällaren, om han skulle vara tvungen att anskaffa så ung rekryt, som motionären föreslår, och skillnaden emellan det nuv:de faktiska förhållandet och motionärens förslag icke är så särdeles stor, torde några förändrande stadganden ej erfordras.
Den korta tiden har icke tillåtit mig att granska i motionen förekommande sifferuppgifter; men en sådan kan jag dock icke underlåta att påpeka, nemi. den om anskaffande af tillgångar för en utsträckt exercis.
Motionären uppgifver härför en summa af 1,003,066 rdr 20 öre.
Motionären har härvid beräknat hvad kostnaden för den af honom föreslagna personal uppgår till, och de tillgångar, som för närv:de finnas.
Bland dessa tillgångar upptages kostnaden för aflöning, naturaportion och beklädnad för uppbådade båtsmän.
Då båtsmän icke äro att tillgå för arbete på flottans stationer och varf, måste detta utföras af antagna arbetare; men äfven de måste hafva något att lefva af, och hvarifrån skall det tagas?
Det väsendtligaste af hvad jag ämnat säga, tror jag mig hafva anfört och anhåller jag att mitt yttrande måtte få åtfölja remissen.
Innan Hr Brakel väckte den nu ifrågav:de motionen, hörde man talas om densamma, och man gladde sig deråt, dels derföre att man visste att
Hr Brakel skulle begära högre anslag till flottans nybyggnad än K. M., och dels emedan Hr Brakel alltid vid alla vigtigare tillfällen, då han uppträdt, varit lifvad af en varm fosterlands kärlek.
Jag beklagar emellertid, att dessa förväntningar icke blifvit i allo uppfyllda.
Vi känna alla Hr Brakel och veta, att han icke kan föreslå någonting, som icke kommer från ett rent uppsåt; men Hr Brakel har sjelf sagt att jemte honom stå personer, som biträdt honom.
Dessa känna vi icke, och jag är ledsen att vissa uttryck blifvit fällda i motionen, hvilka helst bort vara uteslutna derifrån.
Då nemi. en Dep:ts-chef nyss blifvit utnämnd, är det icke grannlaga att begagna uttryck, hvilka för honom icke kunna vara annat än högst sårande och nedsättande.
Jag vill i detta afs:de blott påpeka, att Hr Brakel yttrar, att Dep:ts-chefen föreslagit lilla flottans bibehållande ad interim; men, säger motionären, »för min del vill jag icke ad interim utsätta Sveriges söner för en säker död och Sveriges ära för en oundviklig nesa, och, så vidt jag förstår, blefve död och nesa den oundvikliga följden af att numera använda roddbåtar till rörlig strid.» Sådana uttryck kan jag icke gilla.
Vidare yttrar motionären: »Komiterades förslag följdes snart af en ny sjöministére.
Af denna var ej att förvänta något för - Den 15 November f. m. 65 försök att ingjuta i vår marin något af den lefvande sjömannakraft, som uppenbarar sig vid våra kuster; något förslag till omorganisation af flottans stamtrupp eller af arbetspersonalen på varfven».
Jag tror det icke vara rätt att på detta sätt behandla Sjöministerns program.
För öfrigt skulle jag önska att diskussionen ginge förnämligast ut på sak, och icke innehölle braskande uttryck hvarken mot högt uppsatte personer eller brödrafolk eller mot främmande nationer.
Jag öfvergår nu till sjelfva saken.
Jag är icke någon man af facket och kan således icke ingå i detaljer, utan ämnar blott hålla mig till hufvudsaken.
Af motionärens yttranden synes det, som om hans förslag skulle vara helt och hål let olika med Deptts-chefens.
Men om man anställer en närmare jemförelse dem emellan, skall man finna att så icke är förhållandet.
Hr Brakel säger: »Vi mäste fatta ett beslut, an tingen att indraga större delen af flottans stater och korpser, hela Carlskrona varf och station, och åtnöja oss med några snabbgående ångfartyg och några jernklädda flytande batterier till de Stockholmska vattnens försvar».
Något sådant förslag förekommer alldeles icke i J)ep:ts-chefens yttrande till K. M.
Vidare »eller att nybygga ett lämpligt antal fartyg, försedda med tidens bästa ånga och bästa artilleri, samt att nydana en duglig stamtrupp till dessa fartygs bemanning och tillse att arbetena på varfven bedrifvas på ett sätt, som så mycket möjligt tillegnat sig de mera verksamma mekaniska medel, som tiden satt oss i händerna.»
Slår man 1111 upp Dep:ts-chefens anförande inför K. M., finnér man bland annat följande: »Det enda system, som derföre vid våra förhållanden kan i detta afseende tillrådas, måste således vara, att hålla en inskränkt materiel i bästa och mest tjenstbara skick, samt att framför allt så ordna och öfva personalen, till hvilken bättre ämnen finnas hos oss än inom de flesta andra nationer, att hvarje del deraf må i behofvets stund ega den fullständigaste insigt och skicklighet, att materielens verksamhet må kunna blifva den högsta möjliga».
Jag finner i detta yttrande ej någon egentlig olikhet med hvad motionären föreslagit.
Vidare förekommer i Dep:ts-chefens anförande, »att beskaffenheten af Sveriges sjö-krigsmateriel obetingadt bestämmes af densammas ändamålsenlighet och förmåga att uppfylla dermed afsedda behof», i hvilket afseende Dep:ts-chefen föreslår trenne slag af fartyg, nemligen grundgående, djupgående och snabbgående.
Ångkraft anser l)ep:ts-chefen böra finnas på alla fartygen, hvarjemte han förklarar, att de böra vara bestyckade med artilleri af den kraftigaste beskaffenhet, och alla, utom sista klassens, föra betydligt mindre tackling.
Jag hemställer om icke detta just är hvad Hr Brakel åsyftar med sitt förslag i fråga om flottan till det yttre försvaret.
Hr Brakel föreslår, att K.
St:r till nybyggande af flottan, äfvensom till i och för densamma behöfliga verkstäder och dock H. I. 5 66
Den 15 November f. m. arbeten, höja anslaget till flottans nybyggande från 162,000 rdr till 1,000,000, och dessutom tills vidare bevilja ett årligt extra anslag af 1,000,000 rdr.
Här är den punkt, hvaruti motionären hufvudsakligen skiljer sig från hvad K. M. föreslagit.
Jag skulle gerna för min del hafva sett, om K. M. af R.
St:r äskat ett högre anslag, men jag tror att Hr Brakels förslag är för högt tilltaget.
Jag ber att, sedan motionen är remitterad till Utsk:t, få afgifva en motion, som jag tror skall komma att gå medelvägen, i det att jag deruti ämnar ansluta mig till det andra alternativet i Depds-chefens förslag.
En annan punkt, hvaruti motionären är af betydligt olika åsigt emot mig, är i afseende på den stora flottan och den, som är afsedd till skärgårdsförsvaret.
I detta fall har man ännu icke tillräcklig kännedom om hvad slags fartyg, som böra användas till det inre försvaret.
Likväl säger I)ep:ts-chefen, att det är af högsta vigt att en sådan flotta blir byggd, och han fäster särskildt uppmärksamheten derpå, att för närvarande s. k. flytande batterier mäste anskaffas, på hvilket också Hr Brakel lagt särdeles vigt.
Hvad för öfrigt beträffar striden om stora och lilla flottan, så har den varit så långvarig, att litet hvar kan vara uttröttad dervid.
Dep:ts-chefen har i detta fall så fullkomligt utvecklat skälen för behofvet af en skärgårdsflotta, att jag icke torde behöfva upptaga tiden med att anföra några ytterligare.
Men likasom jag anser och tror att till lands olika trupper måste finnas, hvartill fordras olika personal och olika öfning (ty man kan icke slå tillsammans infanteri och artilleri och rätteligen icke heller infanteri- och jägare-korpser, helst vi hafva alltför få af dessa sednare) på samma sätt är jag öfvertygad derom, att till sjös beböfvas 2 särskilda vapen, ett på de stora sjöarne och ett på de mindre.
Det är till detta, som jag anser att man bör bevilja anslag.
Hr Brakel säger ang:de det inre försvaret och kustförsvaret, att man bör underhålla allenast ett inskränktara antal slupar och jollar, beröfvade segel, tackling och större delen af årorna, för att endast afses att förtöjas som positionsbatterier.
Jag kan dock icke inse hvad nyttan skulle vara, att, innan de blifvit förklarade odugliga, endast använda dem till positions-batterier vid vissa stationer.
Jag fattar icke heller, hvarföre de icke kunna få bibehålla sin tackling och sina åror, ty det måtte väl gå lättare att röra dem dermed, än utan dessa tillbehör.
Hr Brakel yttrar: »Deremot har blifvit föreslaget ett vidt och obestämdt utsträckt kustförsvar med grundgående fartyg, som är fullkomligt olämpligt på Sverige med sina långt skilda och djupa farleder och hamnar».
Något sådant förslag har jag dock icke kunnat upptäcka i K. M:s Propos.
I 4:de punkten talar Hr Brakel om att det vore önskligt, om vi hade ett bättre redogörelsesätt, så att man kunde veta hvad hvarje fartyg kostar i nybyggnad och underhåll.
Dermed förhåller sig emedlertid så, att 1860 och 1861 års Stats-revisorer gjorde anmärkning derom att man icke af flottans räkenskaper kunde se hvad hvart och ett fartyg kostar, särskildt i nybyggnad och sär - Den 15 November f. m. 67 skildt i reparation.
Detta besvarades sålunda af Förvaltningen af Sjöärenderna och befälhafvande Amiralen i Carlskrona, att flottan 1836 fick sig anbefaldt ett nytt redogörelsesätt, sorn uteslöt. de särskilda räkenskaperna för hvarje fartygs byggande och underhåll.
Visserligen kunde ett annat sätt vara önskvärdt, men sedan R.
Stms Revisorer redan framställt sina anmärkningar i frågan, tror jag icke att det är lämpligt att vidare orda derom.
St:r komma nog att bedöma, huruvida anmärkningarne äro riktiga eller icke.
Vidare (öija i motionen (lere punkter ang:de framställningar till K. M.
Dep:ts-chefen bar dock visserligen icke förbisett, att dylika framställningar till K.
M. behöfva göras; ty han har så väl i afseende på flottans konstruktions-korps, som på personalen m. m. yttrat i sitt ofta åberopade anförande inför K. M.: »beträffande slutligen öfriga uti Sjöförsvars-komiténs betänkande intagna och af mig, såsom komiténs Ordförande, till hufvudgrunderna gillade, men i det föregående icke vidrörda underdåniga framställningar, —så anhåller jag i underdånighet att, allt efter som omständigheterna dertill föranleda, få berörda framställningar, efter föregången nödig förberedande handläggning af desamma, särskildt hos E. K.
M. till nådigt afgörande i underdånighet anmäla».
Jag kan naturligtvis icke på något sätt vilja motsätta mig en remiss af motionen; tvertom! den innehåller ganska mycket, som kan vara af vigt för Stats-Utsk:t att lära känna.
Men jag tror, att det å andra sidan finnes mycket öfverflödigt i densamma.
Jag har ingenting vidare att tillägga annat än den förklaring, att afsigten med mitt yttrande varit att söka hos andra motverka en föreställning, som åtminstone gjorde sig gällande hos mig om denna motion, nemligen att den innehölle en slags opposition mot K. M:s Nåd. förslag till R.
St:r, och att den vore mera genomförd än detta, samt behandlade ämnet ur vidsträcktare synpunkt.
Jag har nu visat att så icke är förhållandet och att ganska mycket kunnat ur motionen uteslutas, såsom helt och hållet öfverflödigt.
Då jag såsom ledamot af Stats-Utsk:t har tillfälle att der söka göra min mening i denna fråga gällande, skall jag här vara så kort som möjligt.Hufvudpunkten i motionärens förslag utgöres af personalens omorganisering.
Jag kan icke nu inlåta mig i en så vidlyftig diskussion derom, som för frågans redande vore nödvändig.
Att mycket godt kan ligga i detta förslag vill jag icke förneka, om jag också ej i afs. på anvärfning af personer af kustbefolkningen är så sanguinisk som Hr brakel och synnerligen som den person, hvilken ingifvit honom hans idéer.
Icke heller har jag något särdeles att invända emot förslaget att på varfven använda särskilda arbetare, ehuru jag, i likhet med Hr Lilliehöök, tror att inom båtsmanshåll, äfven med den förändring 68 Den 15 November f. m. deruti, sorn Hr Brakel föreslagit, en ganska stor mängd personer komme att finnas, som äro lämpliga till arbeten på varfven.
Det är egentligen emot den mängd detaljer, hvarmed Hr Brakel öfverlasta! sin motion, som jag måste uppträda.
En del deraf anser jag nemi. vara af den natur, att B.
St:r icke böra dermed taga befattning, t. ex. borttagandet från roddkanonsluparna af segel och åror m. m.
Motionärens förslag att förvandla Stockholms station till en depot under Carlskrona, hvarigenom en ordres för att komma från Riddarholmen till Skeppsholmen skulle nödgas taga den lilla omvägen till Carlskrona, har af Hr Lilliehöök redan blifvit gendrifvet.
I afs. på den tid, inom hvilken fartygen skulle slopas, finnes den redan angifven i Sjöförsvars-komiténs betänk:de, och om än Hr Brakel önskar att sådant måtte ske ännu fortare, tror jag dock icke att det är så brådtom dermed, att man derom behöfver fatta särskildt beslut.
För öfrigt är detta arbete redan börjadt, ithy att två af de gamla skeppens slopning redan är beslutad, hvarom äfven stått att läsa i de allmänna tidningarne.
En annan punkt i Hr Brakels förslag rörer en förändrad redovisning.
Det är mig alldeles obegripligt, huru Hr Brakel af nuvar:de Dep:ts-chefs antecedentia kan sluta till att han icke önskar göra någon framställning om en förändring härutinnan.
De antecedentia han i detta fall eger, äro att han varit ordförande i Sjöförsvars-komitén, och då han icke reserverat sig emot komiténs förslag i denna syftning, måste han antagas hafva godkännt det.
Detta är blott ett exempel på beskaffenheten af de anmärk:r, som Hr Brakel trott sig böra framställa.
Vidare säger Hr Brakel: »Men kan det väl vara an norlunda, när vår flotta egt en förvaltning, som, utan djupare blick in i framtiden och utan förtröstan till densamma, af representationen slutligen måste slitas från de gamla skeppen och de gamla, kära åsigterna?»
Jag vill icke göra mig till obetingad försvarare af de unaerlåtenhetssynder eller misstag, hvartill föreg-.de Dep:ts-chefer under förflutna tider kunna hafva gjort sig skyldiga; men om man vill vara rättvis och billig, tror jag att man måste medgifva att flottans styrelse haft en särdeles otacksam åker att odla.
I fråga om anslag har man alltid varit temligen sparsam, och jag ber att derpå få framdraga ett exempel från den sednaste af våra riksdagar.