Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har besynnerligt nog, vid framställningen af alla de olycksdigra exempel man lörebragl såsom följder af friare och mera rationell konstitutionella stasformer, aldeles förbisett ett hell oell hållet motsatt förhållande, hvarpå en föregide talare här midt emot, hvars årsigter jag gör mig en öra alt dela, — anspeglal; och jag torde icke misstaga mig, dä jag tror att denna talare menat Belgien, hvilket under en allmän valrätt, genom en väl sammansatt lagstiftning, stark genom folkets sympalbier, kunnat ehuru ett litet land, med blott fyra mill. menniskor, emotstå den vulkaniska påtryckningen ifrån Frankrike, och det demagogiska sorgespelet ifrån Tyskland.
Huru har delta lyckliga Belgien kunnat beslå eli så äfvenlytligt prof? jo! endast genom styrkan af sin statsförfattning, genom folkets sympalbier för sin lagstiftning och för sin uplysta, öfver alla enskilda beräkningar uphöjda Konung, sorn- under sä bryrlsamma förhållanden endast genom så sammansatta krafter kunnat bibehålla Statsskeppet uti en lugn, och för det omgifvande svallet oåtkomlig hamn.
För att icke göra mig saker lill beskyllningen för något af okunnigheten vållad! misstag, bör jag icke underlåta att nämna, det uti Belgien visserligen icke räda allmänna val uti ordets ytterliga mening.
Valrätten är der begränsad af en lämmeligen hög census: men vid en anstäld jämförelse med det nu ifråga var.
K. förslaget, sä torde det äfven visa sig, att den deruti stadgade census efter egendom måhända ingalunda är lägre än den i Belgier^ efter skatt, då de ekonomiska förhållandena, då rikedom och industri inom häda länderne ställas i jemnförelse.
En af förslagets vedersakare har visserligen också, ehuru medlätt hand, vidrört de Belgiska förhållanderna, hvars fördelar jag trott mig finna honom ej hafva förnekat; men han har härled! dem ifrån det landets fullkomliga decentralisation, ifrån dess komnnala inrättningar, och ifrån folkets vana alt styra sig sjelft.
Jag hemställer lill den värde talaren, om icke förhoppningen till enahanda resnltater snarare utgår ifrån förändringen af vära Hilvar. lagstiftnings-former, nro ifrån vidblifvandet af dem, om hvars mera eller mindre ändamålsenlighet vi tvista.
Jag har trott mig finna att en af gårdagens talare uti ett vidlyftigt anförande yttrat: ”alt det moderna konstitutionella stalslifvet är en på sanden grundad ranglig byggnad; att lill Den 18 December.
53 och med Iva -kain ma myste m c t icke har någon motstånds kraft
Jag tager mig friheten i detta afseende hemställa, hvilken statsform i sådant hänseende återstår?
Månne någon annan än enväldets, hvilket ovedersägeligen inom det land, der det, till följd af folkets ställning, bildningsgrad och öfrige förhållanden, under dessa lider ännu kan bestå, visserligen lemnar ett. slags lugn; men dä.jag ifrån detta Iand ingalunda kan hämla några begrepp för samhällslycka; så möter jag sjelfva tanken på enväldet med den oförgätlige skaldens ord: ”0 frihet! ur Guds Ande ledd, Alt strömma i hvar menskoäder; För dig har hafvet ingen bredd, Och jorden inga antipoder.”
En talare ifrån gårdagens plenum har äfven om jag rätt upfaltal, påstått, "alt reformen skulle förvandla staten ifrän -ett organiskt helt lill eli bolag."
Jag måste härvid villigt tillslå, att mili förstånd strandat vid försöket att utforska någon mening i detta yttrande.
För mig vill det synas, att
Svenska folket i lagstiftningsväg just för närvar, är uuderordnadt ett bolag, sora kallas 11.
St., och hvilket det under öfverläggning varande Reformförslaget åsyftar all Ininga lill ett organiskt hell.
— Samme talare yttrade äfven; {allt under förbehåll ali jag icke misstagit mig,) "ali Iian knopf.
Made någon sansad person, som ej hemburit försynen sitt lof för den räddning samhället erhöll d. 21 Aug. 1844, dä refor men förra gängen förkastadesoch för hvilket storverk talaren yttrar: ”alt man hade att tacka Adel och Prester."
Det tankespel sorn understundom framställer sig för den menskliga upfatlningen, innebär något besynnerligt, något eget, och vid upstämningen af det nyss åberopade jublet öfver den innerliga föreningen emellan Adel och Prester framställer sig helt oskyldigt för mig, någon tankesättning som jag tror utur ”Miltons förlorade Paradis."
Men hvad bevisar val, det af talaren åberopade för hållande, alt han icke känt någon sansad man, som icke varit af samma tänkesätt som han?
Jo! det bevisar blott och endast, alt talaren icke känner andra än med honom liktänkande personer.
Vid detta tillfället torde det likväl tillåtas mig alt erinra, huru det vid 1844 års riksdag hvilande representationsförslaget med stor majoritet antogs af både Borgare- och ISondeSlm; och nog måtte talaren medgifva, att ej mindre bland dessa, än ibland deras principaler och inom Adelns minoritet, funnits sansadt folk.
Samme talare yttrar:
"ali denna dagens utgång likaså skulle visa. om man finge tacka Gud för en dylik räddning, eller sucka öfver en bestraffning, som drabbat ett lättsinnigt folk."
Jag utbeder mig att få taga vara pä ordet, emedan jag möjligen kan komma i behof af dess begagnande, och då är det alltid bra, att hafva lör sig en auetoritet.
Men i afseende på sjelfva sakförhållandet, torde man få medgifva att ibland andra besynnerligheter inom det menskliga lifvet, företer sig ej så sällan, att den ena lackar Gud, för hvad sorn utgör en annans oro ecb bekymmer: och 54 Den 18 December. del loide ännu vara läniraeligen ovisst huru snart, och till hvilken grad, denna dagens otvifvelakligl stora händelse kan komma alt framkalla uttrycken af folkets jubel eller vemod.
Samme talare kastar en ogillande sidoblick på reformen i skolväsendet, som efter dess förmenande, ”skall förvandla oss, ifrån en enkel och allvarlig.
, lill en materiel nation» Jag skattar mig lycklig ali icke heller begripa delta: da efter mitt begrepp bildningen snarare mätte komma ali verka lill bibringande af intelligens än materialismen.
Att bibehålla folket i okunnighet och mörker, var visserligen upgiflen för vissa bemödanden under en förfluten, som jag hoppas för oss för alltid försvunnen lid.
Man är inom oss understundom alltför frikostig vid åberopandet af ofördelaktiga förhållanden inom Norrges statsförfattning; men hvilket ådagalägger alltför mycken okunnighet om dem; och förekommer det alltför besynnerligt och otvifvelakligl ganska länkvärdt, att man ifrån den ena sidan, i afseende å det K. förslaget förespeglar vädorne af ett Bonderegemente, hvars vådliga följder inom Norrge man likväl i det landet ännu icke erfarit, annorlunda än i farhågor.
På andra sidan åter, bestrider man del K. förslagets antaglighet pä den grund, att personlighetens eller menniskans anspråk på politiska rättigheter deruti skall vara upskattade efter penningen, hvilket jag i högsta måtto bestrider vara fallet annorlunda, än från en ganska försvarlig grundsats.
Man har här ordat om nödvändigheten alt åbanebringa alla lagsliftningsreformer uti en populär riktning; men problemet genom hvilka medel, och huru man hos oss skall komma till rälta med något sådant, torde vara något svårlöst.
Min öfvertygelse är, alt när icke del ifrån Konungamakten utgångna förlag, hvarom vi nu öfverlägga, kunnat lyckas vinna framgång, så torde det blifva fruktlöst alt på annan väg vinna målet.
— Jag kan icke upfatta hvilken visdom skulle vara tillräcklig för frambringandet af eli förslag, som kunde vinna allas sympatier, särdeles som de stridande äsigterne utgöras af en konservatism, sorn motsätter sig allt, och en liberalism som understundom fordrar förmyekel.
Jag beder eder Mine Hrr vara öfvertygade att det hvilande förslaget i åtskilliga delar, ja, i månget och mycket icke öfverensstämmer med mitt föreställningssätt örn det ändamålsenligaste och bästa; men det är på grund af mitt erkännande af mensklig ofullkomlighet, jag villigt gör eli offer af förkärleken för de egna äsigterne, dä jag derigenom finnér den enda möjligheten att för mitt fäderneslands väl uptiä ett mål, som jag oaktadt, åtskilliga brister, linner innefattade uti det K. förslaget om det antages.
Med afseende å det starka motståndet emot reformen, sorn synes räda inom detta Hus, tager jag mig friheten i minnet återkalla, att det ej allenast var den bragden alt befria Sverige ifrån oket af ett utländskt välde, ulan derjemte äfven det stora, del omätligt stora, tili den religiösa reformen, hvilken Konung Gustaf I så Den 18 December. 55 Marnum genomdref, som under seklers lopp bibehållit Honom såsom stor i Svenska hjertans minnen.
Om vi kunde, om det vore en möjlighet, att till oss öfverflytta en trogen bild, en förespegling af Konung Guslaf I:tes tidehvarf; sä skulle vi säkert finna, hvilket stort, hvilket ofantligt motstånd af både Adel och Prester den store Konungen fick röna, vid sina outtröttliga bemödanden för Sveriges framtida val; och det är Honom vi, jemte så mycket annat, hafva att tacka för den stora reformen af Prest-tiondens förvandlande till tredjedelen.
Det var dess, i historien högst utmärkte yngste
Son, som lill Sveriges lycka fullföljde den store fadrens reformation, genom motståndshydrans nedslående; och det har alltid och allestädes varit genom af samhällsfordringarne påkallade reformer Regenlerne i synnerhet -förvärfva t anspråk på, och tillfredslällelsen af samtidens kärlek, och efterverldens beundran.
Af en talare har här blifvit yttradt: att den allmänna valrätten innebär en stor lögn, och detta beror visserligen på vidsträcktheten af den mening under hvilken man upfattar den, men månne den grudlags-§ som hos oss säger: alt R.
St. äro Svenska folkets representanter innebär en sanning?
Här har af åtskillige talare blifvit yttradt: att Monarkien i all rnämhet och hos oss i synnerhet är uti ett absolut behof af Adelsståndets stöd.
Det har af flere föreg:de talare blifvit ådagalagdt, hvilket stöd Monarkierne vid kritiska tillfällen ifrån Adeln hemtat; och exemplen hafva blifvit åberopade både ifrån Englands och Frankrikes historier; men mig har blifvit öfverlåtit att göra tillämpningen mera direkt pä förhållanderna inom vårt eget land, och det är ej utan ett visst obehag jag finner mig tvungen att omorda deni.
Jag tager mig friheten i detta hänseende påkalla Ståndsbröders fördragsamhet med en Ståndsbröder, som anser sig föranlåten vidröra för Ståndsandan möjligen ömtåliga förhållanden.
Jag täger mig friheten till Eder Mine Hrr underställa, om det är väl beräknadt, om det är klokt, om det icke utgör ett hän emot öfrige samhällsklasser, då man anspeglar
Adels-ståndets omkring 2,800 mantalsskrifne personer, såsom utgörande den konstitutionella Monarkiens egentliga stöd.
Vid den tidpunkt af civilisation vi uplefvat, är medeltidsbegreppet om Adel tämmeligen försvunnet, och i dess ställe har inträtt hyllningen af den Adel som är likåldrig med menniskan, som inom alla samhällsklasser utmärker sig genom de uphöjda tänkesätten, genom ädelheten i handlingsätt; och det är denna, som vi saklöst kunna kalla Guds Adel, som undanträngt PergamentsAdeln, och som åtagit sig Thronernas stöd, der deras innehafvare genom alt gå samhällsbehofvens billiga fordringar till mötes, gjort sig berättigade dertill.
— Det är med en obehaglig känsla jag, med afseende å föreg/.de talares yttranden finner mig föranlåten fråga:
Hvar Adeln var, som stöd för Monarkien, då Guslaf den Tredje 1792 föll för en förädisk kula?
Hvar Adeln var, dä Wasa-älten 1809 lyftades frän Sveriges Thron?
Jag lider mera än någon annan ali längre plåga majoritetens tålamod, och vill i hvad möjligt är söka inskränka mina yttranden. 5C
Don 18 December.
Del har af en talare blifvif yltradt, att det nu under öfverläggning varande förslaget är en produkt af fruktan för packets rörelser 1848, och samma talare har amplifierat sin mening genom förklaringen alt med pack förstås det sorn till fots stryker gatan, och det sorn aker i vagn; och jag åsidosätter gerna analysen af det ta yttrande sorn säkerligen gör sig sjelf till mera eller mindre förmån för den värde talaren; men lämmeligen strängt var yttrandet emot förslagets uphofsmän.
Samma värde talare har äfven som grund emot cn föreslagen representationsreform påstått, att så länge olika jordnaturer i vårt land förefinnas, så är icke reformen länkbar; men jag föreställer mig deremot, att alla behötliga och nyttiga reformer icke kunna finna någon annan utgångspunkt än ifrån sjelfva statsförfattningens reformerande.
Jag. kan icke underlåta alt nämna: det
Konungens -rådgifvare® försvar fördel hvilande förslaget, med undantagafen, förleden gårdag, och af den som sednast före mig yttrat sig i dag, i min tanka icke inneburit den styrka och den värma, som faderskärleken synts mig kunna ingifva; särdeles som jag tror, att försvaret för förslagets grundsatser icke varit svårt; och det har ingalunda undfallit min upmärksamhet, att kryssningen emellan Seylla och Caryhdis någorstädes tagit seglarens hela försigtighet i anspråk, för undvikande af skeppsbrottet.
Men jag anser mig villigt, pä grund af egen erfarenhet, böra vidgå, att det är ingenting som sä förlamar känslan, och förslöar tankegången, som alt strida för en redan afgjord sak. lag finner Mine Hrr, att jag emot min föresats fördjupat mig på diskussionens område; och hvarföre jag nu öfvergår till redogörelsen för den bifallande röst jag kommer att afgifva.
Jag måste anmärka såsom en egenhet, att vid det K. förslagets föredragning till öfverläggning, dess upläsning icke ens varit ifrågasatt, och icke holler af någon Ståndets ledamot begärd.
Jag finner mig med anledn. häraf föranlåten, att i Husets minne fragmentariskt återföra inledningen till det hvilande förslaget, eller K. Mas Nådiga skrifvelse vid dess öfverlemnande, hvilken för mig framställt sig, såsom en outtömlig källa, ej mindre för skäl till förslagets försvar, än till anledmr för dess antagande. Gr.
Anckarsvärd upläste härefter följande:
Uti Sin Nåd. skrifvelse till II.
St., med förslag lill ny Riksd.- Ordn. af d. 1 Maj 1848, yttrar K. M.: ”Sig hysa den förmodan att Ii.
St. skulle dt densamma lemna den lugna och oväldiga pröfning, som fosterlandets sanna väl och sakens vigt kräfde.” ”/i".
M. hade förväntat, att denna stora samhällsfråga, som under nära 40 dr utgjort ett föremål för nationens allt mera stegrade deltagande, skulle kunna hos It.
St. vinna den snara utveckling och lösning, sorn densamma påkallade.” ”Då likväl den stridighet i äsigter rör:de hufvudgrunderne för ombildningen af representationen, som länge varit rådande, ufven nu vid behandlingen af fräga/i visat sig fortfara på ett sätt, som aflägsna t hoppet att på denna väg fa Den 18 December. 57 den till ett efterlängtadt slut befordrad, hade.
K. 31., för att, i dea ordning grundla garne föreskrifva, fortskynda frågans afgörande samt derigenom söka förekomma söndring inom landet och tillvägabringa den endrägt, sorn ensamt kan emot yttre fiender och. inre oro gifva Staten styrka till lugn utveckling och förkofran, ansett sig af Konungslig pligt uprnanad att låta utarbeta och för K.
St. till grundlagsenlig behandling framlägga förslag till sådan ombildning, sä viii i afseende på val af folkombud, som pä sättet för dessas sammanträde och verksamhet.” Ii. 31. förklarar vidare: ”.111 detta förslag till ny Iti/isd.- Ordn. är, i enlighet med lidens och samhällsutvecklingens fordringar bygdtpå den grundsats, att representanterna skola af folkel utses medelst samfälldta valf —- "att genom antagandet af denna grundsats skulle den nuvar.
Stu tidsindelningen samt all sjelfskrifvenhet till utöfvande af riksdagsmannakallet uphöra; och alt: ”dä K. 31. inför R.-St:ns sjalfskrifne eller valde ombud framträdde med ett. pä sä beskaffadt valsätt upgjordt förslag, Ilan icke kunnat hysa någon tvekan, att ju icke 11.
St. med dea varma känsla för ett älskadl fosterlands väl och den beredvillighet till upoffringar för hvarje stort må!, sorn städse utmärkt Svenska fulhet, skola vara färdiga att eftergifva den representationsrätt, sorn af Stånden nu utöfvas, samt antaga en val-lag, hvarmedelst en allmännare valfrihet, komma att införas, utan alt derigenom erfarenhet, bildning och förmögenhet skulle sakna sin tillbörliga andel vid uttalandet af Nationens behof och önskningar Dessa Konungens ord hafva inneburit nog starka bevekelsegrunder för mig att, med känslan af min medborgerliga pligt, rösta för hvad Konungen ansett Sig af Sin Konungsliga pligt manad alt föreslå.
Med slör fägnad har jag funnit H. K. H.
Kronprinsen såsom närvar., främst tecknad i det prot., som öfver Just.-Dephts ärenden hölls inför H. M. Konungen i Statsrådet då skrifvelsen beslöts d. 1 Maj 1848.
Man har ifrån., vissa håll hört det förvillande och förgripliga rykte utspridas, att hvad Konungen d. 1 Maj 1848 till R.
St. i denna fråga yttrat, icke mera vore Hans allvarliga mening, och lät man förblinda sig af det yttre skenet äfven inom delta
Hus, skulle en sådan förvillelse verkligen kunna, åtminstone hos den tanklösa hopen, insmyga sig.
Hos mig står dock den öfverlygelsen fast, att Konungaord inom Sverige ännu äga sin fulla betydelse, och den inre tillfred ställelse jag häraf känner skall gifva mig lugn och tröst, äfven då jag märker huru litet konungaorden förmå göra sig gällande inom kretsar, som tillmäta sig den äran att vara Konungamaktens sjelfskrifne Tolkar och Riddersman.
I sitt helsningstal till Ständerne vid denna riksdag har Kolningen ä nyo ihogkommit representationsfrågan med följande ord: 58 Ben 18 December. ”Eder pligt, eder rätt att deröfver besluta har nu inträdt, och jag hyser den säkra tillförsigt, all ./, gode Hrr och Svenske
Män, skolén åt denna på fäderneslandets inre förhållanden djupt inverkande fråga egna den sorgfälliga granskning och mogna pröfning, hvartill eder kärlek till fosterlandet och edert uplysta nit för dess dyrbaraste angelägenhet mäste eder mana.'1'’
Om farhägorne för hos Konungen omhylla tänkesätt skulle päkalla någon tillrättavisning, så har denna uti det sist omförmäkla thronlalet blifvit gifven med all den klarhet och fullständighet, som billigtvis kunnat fordras, och af statsmannaklokheten, under förevar, omständigheter hort medgifvas.
Vi hafva likväl redan erfarit hvad ringa afseende majorileterne inom 3:ne R.-Stånd fästat vid Konungens upmaning att ät denna, pä fäderneslandets inre förhållanden djupt inverkande fråga, egna den sorgfälliga granskning och mogna pröfning, hvartill, efter H. M:s, tillförsigt, — kärleken till fosterlandet, och ett uplyst nit för dess dyrbaraste angelägenhet bort mana.”
Vi hafva nemi. erfarit, huru öfvermodigt dessa majoriieter förkastat minoriletcrnes billiga och med skäl hämtade frän grundlagen understödda begäran, att erforderligt rådrum måtte lemnäs för en ”sorgfällig granskning, och af en mogen pröfning af frågan Vi hafva, särdeles inom della Stånd, erfarit huru ett försök att till fäderneslandets troliga båtnad, rädda det Kongliga förslaget ifrån en förhastad undergång blifvit tillintetgjord!, medelst ett eget sätt alt tyda lagen, till afskärande af den hvarje representant tillkommande motionsrätt, som i samma lag utlryckeligen stadgas.
Efter sä beskaffade företeelser, skulle det ådagalägga alltför mycken brist på parlamentarisk takt, om man ens ville bjuda till att genom detalj-vederläggning inom detta Hus åstadkomma den, af minoriteten önskade framgång för förslaget; men man må ej glömma, all del linnes äfven utom detta Hus en majoritet, lill hvilken redan från den andra sidan blifvit vädjadt, alt det finnes en efterverld, som en gång skall fälla sin dom öfver deras maktulöfning i denna stund, som kallas Svenska folkets representanter, men i sjelfva verket föra talan endast för de 4 Slåndsfraktionerna inom landel.
Fosterlandetsvännens skäl att önska förslagets antagande förefinnas i öfverflöd uti den, af Konungen undertecknade inledning till detta förslag.
Men då sädane ifrån timonen uttalade ord- icke synas hafva medfört någon verkan; — då inga farhågor upstått, att genom förslagets förkastande, inför hela verlden ådagalägga det osammanhang i åsigt er, den splittring i tänkesätt, som för närvar, råder ej blott inom Svenska folkets s. k. representanter, utan äfven i dessas förhållande till landels styrelse; — dä skulle del såsom jag förut förklarat blifva ett fruktlöst bemödande, alt bär, genom skäl och bevis ådagalägga huru oklokt, huru litet beräknande för Sveriges Den 18 December.
59 framlida väl, man gär till väga genom ett så obetänksamt, så lättsinnigt handlingsält.
Den enskilde representanten måste vika för majoritetens öfvermakt, när han ser sig ej kunna verka någon rubbning i förutfattade beslut.
Honom återstår blott alt upgifva skälen för sin egen röst; och del är i sådant afseende jag anhåller alt lill piot. fä förklara, del jag röstar bifall till det hvilande K. förslaget: derföre alt det uphäfver den nu mera, åtminstone utom Huset såsom olämplig allmänt erkände Slåhdsfördelningen; derföre, att det uphäfver den af Svenska folket lika hatade, som förhatliga, Adliga sjelfskrifvenlieten, hvilken åtminstone en gång inom detta Hus blifvit offentligen frånträdd; derföre,, att det uphäfver PresteSt:s representationsrätt, såsom hvilande på alls ingen gillig grund, och qvarstående endast såsom en öfverlefva från det egentliga folkets forntida okunnighet oell bristande bildning, och såsom numera ägande icke den ringaste rot hvarken i folkets hjeltan, eller i dess tänkesätt; derföre alt del lemnar städernes innevånare i allmänhet utöfning af den rättmätiga medborgerliga förmån, alt få deltaga i val till representanter, hvaraf BorgareSt. hittills varit i uteslutande besittning: en rättvisa den BorgareSt. hvars värdiga hållning i denna fråga hvarje redlig man måste erkänna, visat sig på ett fosterländskt, på eli klokt och statsmannamässigt sätt hafva insett ; derföre att det förlossar BondeSt. från det missödet att, linder sken af en fjerdedel i den rådplägande och beslutande makten, vara fjettradt vid tvånget att inom Stijndet utse representanter, hos hvilka man rimligtvis hvarken kan begära eller påräkna de kunskaper och insigt er, som ovedersägligen fordras för det invecklade slatsmannavärfvets tillbörliga upfyllande, och för att kunna roed urskiljning och kraft emotstå de s. k. förnämare Ståndens öfverlägsenhet och under sekler öfvade välde öfver BondeSt.: ett öfvervälde, hvaraf följden hittills varit och, så länge samma förhållande fortfar, alltid skall blifva detta Stånds nedtryckande under oförminskade skattebördor och andra allmänna besvär af mångfaldigt slag; Jag röstar för förslagets antagande derföre: att det inrymmer valrätt och valbarhet åt denna (alrika, insigtsfull, och till följd af samhällsförhållandenas närvarande tillstånd till medborgerliga förmåner och dermed sammanhängande inflytelse på lagstiftningens gång i fullt mätt berättigade del af Svenska folket, som för närvar, är i mistning af denna inom ett konstitutionell samhälle dyrbaraste af alla rättigheter; Jag röstar för förslaget derföre: alt jag anser Europas för handen varvande politiska tillstånd göra det företrädesvis för en, i förhållande till en mäktig granne, svag stat — ytterst nödvändigt att,
genom institutioner, som sammanbinda folket till ett enda helt, förekomma '"söndring inom landet, och tillvägabringa den endrägt, $om ensamt kan emel yttre flender och inre, oro gifva staten styrka till lugn utveckling och förkofran”. 60 n 18 December.
Jag rostar för förslaget derföre: alt jag anser 11.
St. i detta afseende föreställa den minst ändamålsenliga af alla tänkbara institutioner: ett omdöme för hvilket jag hemtar det säkraste stöd så väl af fäderneslandets häfder från de längsta tider tillhaka, som at erfarenheten för de sednast tillryggalagde 40 åren, under hvilka detta land, genom långsamheten och trögheten i sitt Stals-skick, kommit att i utveckling, styrka och förkofran stå efter så många andra länder, med hvilka det eljest bordt kunna mäta sig.
Jag röstar för förslaget derföre: alt del åsyftar den lagstiftande församlingens sammanförande, på ett sätt, sorn lemnar anledn. att hoppas mera enhet i äsigter och derifrån mera stadga i beslut om önskningar, äfven i afseende å den ekonomiska lägst i fillingen.
Jag röstar för förslaget derföre: att genom dess framgång ofelbart skall försvinna den ömkliga ensidighet, och det understundom altför trångbröstade vidhållandet af föråldrade grundsatser ej mindre för den civila än för den crimiuella lagstiftningen, sorn ej sällan stämplat vära Ständers tillgöranden vid dessa frågor, och som hitintills i många delar fjellrat oss vid en ståndpunkt, långt bakom andra bildade nationers.