Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min mor har varit nästan så godt som kronprinsessa, begriper ni, och hon har låtit mig förstå sedan mitt femtonde år, att jag var bestämd att varda minst erkehertiginna, vore det också blott till venster ... Ett giftermål med en liten obetydlig adelsman, nästan af borgerligt stånd! ...
I hennes ögon vore det att vanära mig.
Ack, * jag måste in-gifva er vämjelse och jag blyges för mig sjelf!
Protestera icke ...
Nej, ni skulle ej vilja inför er mor föra såsom eder trolofvade, såsom eder hustru, en qvinna i hvars ' hjerta man kastat så mycken smuts! ...
Och sedan är jag endast ett lyxföremål, ett dyrbart och onyttigt ting, hvaraf ni ej har behof och som ej skulle bereda er lycka.
Dessutom älskar jag er.
icke, jag älskar ingen ... Kärleken hör till de saker, som äro mig förbjudna ... Farväl, herr de Rhé, stig upp och aflägsna er utan att säga ett ord, jag besvär er derom ... Blott det, ni låter mig väl behålla er lejonkloV Hon skall påminna mig om en hederlig man mot hvilken jag handlat såsom hederlig flicka ...
Säg ingenting vidare och skiljöms för evigt ... Farväl! “
Tre år senare hade transportångaren Du Couedic på återresan från Senegal anlupit Kanarieöame för att hemta posten, hvarefter den fortsatte sin kurs under en stormig natt, då uppassaren inträdde i officersmessen och lade en packe tidningar på bordet.
Julien de Rhé vek upp ett nyhetsblad från Paris, nära tre veckor gammalt och läste der under rubriken: Flyttningar och resor följande rader:
“ Hans Maj; t konungen af Schwaben, hvilken som man vet reser i strängaste inkognito under namn af grefve af Augsburg, befinner sig sedan i går inom våra murar.
Ett ledsamt .missöde inträffade på bangården i samma Ögonblic5k konungen anlände.
Baronessan de Hall, som, endast åtföljd af sin mor, grefvinnan Babarine, gjort resan i konungens sällskap, har förlorat ett föga dyrbart smycke, men hvarpå madame de Hall, som det tyckes, sätter det största, värde.
Smycket utgöres af en simpel lejonklo infattad i guld.
Madame de Hall har utlofvat två tusen francs åt den, som skaffar henne igen detta föremål. “
“ Julien, pass på ... ni glömmer timmen för er vakt, min bäste vän. “
“ Tack, “ sade Juli en de Rhé, bortkastande sin tidning och liksom uppvaknande ur en dröm.
Denna natt märkte rorgängaren, som befann sig ensam med vakthafvande officeren på kommandobryggan, hurusom denne upprepade gånger förde sin näsduk till ögonen, och dock, ehuru det var stark vind och hög sjögång, slog vågstänket ej så högt.Den engelska tidningspressen i våra dagar.
från författarinnans handskrift af M — r.
Den engelska tidningspressen är den anständigaste, mest rättrådiga, bäst underrättade tidningspress i Europa.
Det är ett faktum, som äfven de, hyilka underskatta England och engelska förhållanden, icke kunna förneka.
Ingen annan press är så rik, så väl och tidigt underrättad, ingen annan press har en så ofantlig makt i staten.
I intet annat land äro tidningar så billiga, i intet annat land är lättheten att få köpa tidningar så stor.
Vid hvarje jernvägsstation, vid hvarje omnibus-hall, vid hvarje gathörn i en engelsk stad, står en tidningspojke färdig att betjena sina talrika kunder.
Ingen engelsman, rik eller fattig, går till eller återvänder från sitt arbete utan att läsa en tidning.
I England känner man icke till den ledsamma processen att subskri-bera på en daglig tidning.
Ni kan taga en i dag och en annan i morgon, och ehuru ni kan säga till en tidnings-•agent att hvarje morgon lemna er en viss tidning, så är ni icke derför tvungen att fortsätta ett helt qvartal, i fall ni får lust att läsa någon annan.
Kontinentens småaktiga despotism i detta afseende är obekant.
Och emedan hvar och en läser åtminstone en, men som oftast två eller tre tidningar- om dagen, är det icke underligt att de engelska tidningarna betala sig väl och alt deras egare i sin ordning kunna betala för att hålla sina tidningar uppe.
till en grad af utmärkthet, som verkligen är öfver allt beröm.
Med ettpappersblad, som mäter ungefär tre och en half fot i längd och fyra och en half fot i bredd (och någon gång hälften till så bred) *, tätt tryckt på båda sidor, för det billiga priset af en penny, är den engelske läsaren i besittning af en karta öfver den beboeliga jorden, af en focus, i hvilken alla den rörliga verldens radier koncentrera sig.
Tillväxten af denna nu så billiga och mäktiga press, förskrifver sig likväl nästan uteslutande från senare tider.
En tid var pressen fjettrad genom åtskilliga afgifter och stämpelskatten, men nu är allt detta bortlagdt och denna lättnad, hvilken kom samtidigt med 1870 års krig, bragte pressen till dess nuvarande höjd.
Huru sant är icke ordspråket: “ det är en dålig vind, som icke blåser fördelaktigt för någon. “ De krig hvilka icke alls * berörde England bidrogo att göra pressen rik och mäktig.
Amerikanska kriget gjorde mycket till, det europeiska år 1866 gjorde mera, men 1870 års krig mest samt införde en utsträckning äf telegraf-kommunikation, som ännu i dag utgör pressens stolthet och ära.
Den engelska pressen är både fri och mäktig, och den är mäktig emedan den är fri.
En engelsk tidning kan skrifva hvad den behagar, den är fullkomligt obehindrad, pressförföljelser från styrelsens sida äro nästan okända.
- När de någon gång inträffa finner man att de hafva företagits af undfallenhet för någon främmande regering, hvilken uppdragit sitt sändebud att fordra åtal, då någon hypersensibel ömtålighet blifvit stött af engelsk frispråkighet och uppriktighet.
Dylika förföljelser äro emellertid mycket sällsynta och då de förekomma äro de blott en fars, enär tidningsutgifvaren, i fall han blir dömd, fälles att böta en bagatell och alla skratta åt hela affären.
Anklagelse för “ hädelse * “ inträffar visserligen också någon gång, men då väckes densamma af enskild person, som fast uppmärksamhet vid de brottsliga uttrycken.
Åtal för smädelser förekomma oftare, men dessa utgå icke från regeringen utan väckas och fullföljas uteslutande på den eller de personers bekostnad, hvilka anse sig angripna.
Under dylika fria och lyckliga vilkor, är det ej underligt att den “ fjerde statsmakten “ är en makt i staten, icke endast utanför parlamentet, men i senare tider äfven i sjelfvä underhuset.
Bland dem, som under de senaste tio åren valts till medlemmar af detta hus äro många gentlemen of the press, af hvilka några hafva utmärkt sig både i debatten och i rikets tjenst.
Den engelska tidningspressens historia återstår ännu att skrifva och mycket intressant skall den blifva, då den är färdig, alldenstund denna historia kommer att tala om gerningar utförda af män, hvilka i många fall varit utmärkta genom hög public spirit och sällsynta medborgerliga dygder.
Men det är icke lätt att skrifva historien om en institution, som nästan dagligen framvisar någon ny utveckling af sin verksamhet och makt, som med sin stab af specialkorrespondenter ofta nog är i tillfälle att lemna snabbare ooh tillförlitligare underrättelser än de engelska sändebuden; som genom sina Forbes, sina Stanleys, sina 0 ’ Dono-vans m. fl.
rivaliserar med Livingstones, Nordenskiölds, Vam-berys och Bakers bedrifter, och hvilken, till råga på «dit, tillegnar sig många af parlamentets hufvudfunktioner, såsom den offentliga kritiken, debatten och dess uppgift att utöfva en konstitutionel kontroll öfver ministrarnes åtgärder.
“ Om bibeln sade en sak och “ Times “ en annan, “ sade en gång från predikstolen en hög kyrkans dignitär, “ så skulle af fem hundra tio personer, fem hundra tro att tidningen hade rätt. “ *.
Ehuru landsortspressen visst icke saknar inflytande, är pressens hufvudqvarter likväl i London, och i London vid “ Fleet Street “, denna gata mellan East- och Westend, hvars namn ända från Shakspeares tider varit förbundet med.
pressen, der Fleet, det gamla gäldenärsfängelset, stod, om hvilket vi läsa i Fieldings romaner och i hvilket Charles Dickens fader satt fången; der Defoe ’ s “ Robinson Crusoe “
* och Goldsmith ’ s “ Vicar “ publicerades, der Richardson skref
* Detta m&amp;tte blifvit yttradt för länge sedan.
Nu är tron på ” Times ” ofelbarhet i starkt aftagande.
Öfvers, anm.sina romaner och drack te; der, i korthet sagdt, hvarje hus har en literär tradition.
Hade, borde vi snarare säga, ty de gamla husen hafva småningom måst lemna plats för de nya, vackra bygnader nutidens tidningar uppbygt åt sig.
Midten af Fleet Street kan emellertid antagas som den punkt,, omkring hvilken, inom en half mils (engelsk) utsträckning, Londons tidningsmaskiner arbeta.
Inom detta område finner man nästan alla de stora tidningarnas officiner.
Det är den enda gata i London, som aldrig vet hvad hvila vill säga.
När alla andra i London gått till ro, anlända hit redaktörer samt medarbetare och ända till fyra på morgonen fortsätten verksamheten energiskt.
Om parlamentet har sammanträde uppehålles oafbruten kommunikation medelst särskilda budr som fara fram och tillbaka i droskor, genom telefon- och telegraf-rapporter samt genom tryckeripojkar.
Både af enskilda och offentliga myndigheter göres också allt för att.
tillmötesgå pressen.
Kabinettsministrar anse icke under sin värdighet att komma till Fleet Street och diskutera politiska frågor med en vänskaplig tidningsredaktör.
1 parlamentet är en hel läktare förbehållen pressens referenter och hvarje möjligt arrangemang är träffadt för deras beqvämligheL För dem finnas reserverade särskilda rum för öfverplaggr rum med lavoirer, skrifrum, förfriskningsrum, tidningsrum och rökrum, inredda komfortabelt och praktfullt.
De hafva sin egen ingång, sin egen trappa, egna telegraf- och telefonledningar, så att under det sjelfva debatten pågår, rapporter afskickas, sä att då något af särskildt allmänt intresse är på tapeten, sex eller sju upplagor af en aftontidning utkomma, och det för morgontidningarna endast återstår att publicera en redogörelse för slutet af debatten och en ledande artikel, hvilken gifver en resumé af debatten i sin helhet och diskuterar dess pro och contra.
Jernvägarna låna äfven sin hjelp till att hastigt utdela tidningarna, ty engels-.
män fråga icke efter nyheter som äro gamla, och landsbygdens samt städernas invånare måste samma dag veta hvad deras ombud hafva sagt eller beslutit i London.
Skynd-samhet och energi äro utmärkande för den engelska pressen, som häruti öfverensstämmer med den engelska karakteren, hvilken just sätter värde på dessa egenskaper och icke tål något uppskof.
Från alla de stora Londonbångårdarna afgå särskilda tidningståg, som utdela tidningar vid hvarje station en route, men icke stanna för att aflemna dem, utan kasta ut dem i förbifarten genom en sinnrikt konstruerad apparat.
På detta sätt kan i många engelska städer och byar Londontidningen läggas fram på invånarnes frukostbord — frukost är icke frukost för en engelsman, om han icke får sin tidning — och sällan kommer den senare än till “ lunchen “.
På samma sätt äro alla Londontidningarna i Paris före dagens slut.
Och detta resultat åstadkommes genom fullt lagliga medel, icke genom det lilla knepet, som är så vanligt på kontinenten, nämligen att predatera tidningen och sålunda inbilla, eller söka få dess läsare att tro, att nyheterna äro färskare än de äro.
Ett sådant försök skulle icke lyckas i England.
Somliga tidningar tillkännagifva icke allenast dagen, utan timmen och minuten då de läggas i pressen.
De första upplagorna åtgå vanligen att fylla tidningstågens behof, de öfriga, tryckta en eller en och en half timme senare, förse London, hvilken fordrar att vid kl. 7 på morgonen en tidning skall vara aflemnad i hvarje hus.
Om under tiden mellan de första öch de senare upplagorna några nyheter hafva anländt, så införas de behändigt i stället far något annat item.
Om nyheterna äro mycket vigtiga måste äfven •en “ ledare “ skrifvas derom och intagas.
Men ombrytriing sker på en fabelaktigt kort tid.
En morgontidnings medarbetare och redaktörer veta icke af någon ro förr än tidning är utskickad i verlden.
Först då gå de till hvila, lem-nande Fleet Street åt aftontidningarna, af hvilka de tidigaste utkomma på middagen, de senaste fortfara att utlemnas allt efter omständigheterna intill kl. 10 e. m.
Endast Amerika kan prestera något liknande exempel af rastlöst arbete och energi.
För närvarande finnes ingen ledande tidning, som icke eger en stab af korrespondenter i hvarenda euro-peisk hufvudstad, och det hufvudsakligaste af korrespondensen telegraferas dag för dag till London, så att engelsmännen ofta nog förr känna till nyheter från kontinentens städer än dessas egna invånare?
Nästan allt telegraferas utan ringaste afseende på kostnaden.
Dessa korrespondenter begagna telegrafen med en verkligen häpnadsväckande frihet; de betala 3, 4, 5 ja till och med 800 pund i telegrafporto för en artikel, i ändamål att komma före konsulers, sändebuds och generalers rapporter om vigtiga tilldragelser.
Det har ofta händt under de sistlidna tré eller fyra åren, att publiken genom ett extra nummer af en tidning blir förr underrättad om en politisk nyhet än kronans ministrar.
Det var en amerikansk tidningskorrespondent i England, som för atf * upptaga telegrafen under det han inväntade några vigtiga nyheter, sysselsatte den med att telegrafera under Atlanten och med dryg kostnad för hvart ord de fem första kapitlen af Genesis.
Utgifvaren af Standard betalade under det afghanska kriget 800 pund för en kabeldepesch.
Hans nyheter under kriget i Transvaal telegraferades, ehuru hvarje ord kostade aderton shillings.
Det är omöjligt att uppräkna ocH svårt att klassificera de engelska tidningarna.
“ The Press Guide, “ en god handbok i allt hvad som rör tidningar, uppräknar tusental, och dessa tillväxa dagligen, då äfven spel och sport hafva specialtidningar för sina intressen.
Hvarje tänkbart yrke eller industri, från civilingeniörens till sotarens, har sin representant inom pressen, så att vi tyckas hafva uppnått ett sakernas tillstånd något liknande det som en amerikansk » skämtare berättar om en viss nyanlagd stad, som hade endast fyra invånare och likväl redan tre tidningar, under det att den fjerde medborgaren blott väntade på typer för att utgifva sin tidning.
The Press Guide angifver äfven tendensen hos de politiska tidningarna.
Af dessa uppgifvas 594 vara liberala, 394 konservativa, 66 liberalt-konservativa och 1047 oberoende eller neutrala.
Ända från början gynnade Whigs pressen under det deremot Tories ignoreradeden » och icke trodde på dess makt, förr än de funno att alla populära tidningar slodo på deras rivalers sida, samt att dessa rivaler med tillhjelp af pressen voro herrar öfver situationen.
Detta var på Pitts- dagar * Skilnaden mellan de begge partiernas politik ledde till åtskilliga egendomliga resultat, af hvilka de liberala tidningarnas numeriska öfver-lägsenhet icke är del minst egendomliga.
Under många år voro verkligen alla de förnämsta tidningarna liberala, det var först lord Beaconsfields regime, som häri åstadkom en förändring.
Disraeli, visare än hans- tory-företrädare, föraktade icke pressen.
Han försvarade tvärtom inom och utom parlamentet dennas rättigheter och tvekade icke att inför hela underhuset yttra: k ‘ Hvad pressen beträffar, så är jag sjelf en gentleman af pressen, och har ingen annan vapensköld. “ Eftersom pressens hufvudriktning är liberal, och emedan allmänna opinionen i England hufvudsakligen påverkas af pressen, så skulle ända till för några år sedan, då några af pressens organer ändrade signaler genom Dis-raelis åtgörande, en tory-regering varit praktiskt omöjlig.
Såsom det nu förhåller sig äro, med två eller tre undantag, de bästa tidningarna liberala och oberoende.
Och här har nyligen inträffat en förändring.
Man sade förTiågra få år sedan att tidningarna icke ledde allmänna opinionen, utan att de helt enkelt voro dess uttryck, och denna observation var då riktig.
Men den är det icke längre.
Den nuvarande pressen är en oberoende makt.
Dén är oberoende af regeringen i afseende på underrättelser och oberoende af parlamentet i sin kritik, den är oberoende af alla utom af allmänhetens opinion, och denna sträfvar den att bilda och leda.
JCnappast någon fråga väckes i parlamentet, hvilken icke tidningarna förut sysselsatt sig med, och innan öfver-eller underhus hunnit besvara den, har frågan af pressen blifvit behandlad med all erforderlig vishet och skärpa.
Men detta är icke allt; ty pressen, som delar parlamentets auktoritet under det detta sitter, utöfvar dessutom alla sina egna och parlamentets privilegier då detta slutat sina ses-sioner.
Det finnes knappast någon enda politisk eller social fråga af allra minsta vigt, som icke för närvarande uttröskas i pressen innan den hinner till parlamentet; och då förhållandet är sådant är allt hvad parlamentet kan göra det att gifva laga uttryck åt åsigter, hvilka i den form de slutligen taga — nämligen i tal * — näppeligen skilja sig från den form hvari de ursprungligen framträdde i pressen, såsom ledande artiklar och bref.
Ibland dagliga tidningar bibehåller “ The Times “ fortfarande sin plats, * ehuru dess rivaler i afseende på goda artiklar och tidiga underrättelser hinna den bra nära och emellanåt taga försteget.
Men the Times har sin prestige, icke olämpligt har den kallats för pressens Jupiter, icke orättvist har man påstått att Printing House Square (Times ’ officin) kan göra anspråk på att för engelsmän vara det samma som oraklet i Delphi var för grekerna.
The Times, som med sina utgreningar och sitt inflytande sprides från Printing House Square till verldens yttersta gränser, utgör ett af verldens moderna underverk.
Historien om dess grundläggning af en enda man, mr Walter, hvars afkom-lingar fortfarande äro i besittning af denna värdefulla egendom, är för väl känd att behöfva här upprepas.
Times ’ officin har nyligen blifvit ombygd och är verkligen ståtlig.
Allt, som erfordras för tryckningen — med undantag af papperet — och lokalernas upplysning, äfven de elektriska lamporna fabriceras på stället i nedersta våningen, hvilken innehåller maskinrum, gjuterier för typer, stereotyper och elektrotyper, elektriska laboratorier, förfriskningsrum och kök.
Ett rum är särskildt upptaget af den speciela Paris-telegraf-ledning som Times eger; ett annat af telefonerna, hvilka stå i förbindelse med reporterrummen i parlamentet och på andra håll.
Ensamt i London använder Times en hel armé af biträden, under det att dess stab inom sig räknar några af de förnämsta skriftställare i Europa.
Tidningen betalar
* Derom torde meningarna vara delade.
Öfvers, anm: furstliga arvoden till sina departementschefer och utländska korrespondenter samt behandlat * väl sina medarbetare.
Ingen utom tidningen stående kan naturligtvis med någon säkerhet uppgifva afkomsten af tidningen, men för trettio år sedan förklarade Times, hvars direktörer icke äro böjde för skryt, i en redaktionens egen artikel att dess bruttoinkomst var lika stor med de mest blomstrande tyska fur-stendömens.
Den politiska tendensen i Times är liberal, och ehuru tidningen ofta anklagas för att vänHa kappan efter vinden, är den likväl hufvudsakligen redigerad i frisinnad andra.
På samma gång Times inom journalismen utöfvar öfverhusets funktioner är den tillika en vigtig hållhake på somliga ultra-liberala tidningars allt för häftiga om-störtnings-tendenser.
Närmast t spridning och kanske äfven i inflytande står “ the Daily Telegraph “, liberal till dess Beaconsfieldska styrelsen kom till makten, då dess egare, sjelfva jydar, i betraktande af statsmannens judiska nationalitet, slogo om och blefvo ett verktyg i hans hand.
Sedan Disraelis död har den på det hela taget blifvit oberoende, men med den egenheten att tidningen är konservativ i den utländska och liberal i den inhemska politiken.
I mer än ett afseende är Daily Telegraph en märkvärdig tidning.
Att börja med var tidningen den första som såldes till en penny, under det att alla öfriga samtida publicerades till.
fyra pence.
Vidare har den alltid hållit sig väl med publiken genom något egendomligt företag.
När sålunda en gång det i allmänhet var brist på nyheter skickade tidningen med ej ringa kostnad en special-kommissionär till Assyrien för att undersöka detta lands antiqviteter; en annan gång sände den en resande till hjertat af Afrika för att upptäcka Nilens källor.
Den har äfven gått så långt att uppfinna ett nytt slags engelska, en engelska vida skild från Times ’ gravitet och värdighet, ofta vårdslös och slarfvig samt visst icke ' prisvärd, men hvilken icke desto mindre tillfälligtvis passar mycket bra för en tidnings ändamål.
The Daily Telegraph egermånga skickliga medarbetare inom dess stab, men den som först gjorde den till hvad den blifvit är kanske G.
Salar en man hvilken icke blott i hög grad förenar qvickhet och duglighet utan besitter dessa egenskaper i den hastigt tjenst-bara form, som gör dem nyttiga för en tidning.
Konst, li-teratur, poesi, antiqviteter, allt är lika för honom.
Det finnes intet ämne, öfver hvilket han icke är beredd att skrifva en spalt efter tio minuters tillsägelse.
Han har sjelf sagt att han “ med en ambassadörs aflöning och behandlad som en gentleman för sin tidnings räkning rest till och fråir världens yttersta gränser. “ Icke mindre duglig, ehuru mycket olik den nyssnämnde, är utgifvaren mr Edwin Arnold, en genomlärd orientalist, skald och buddhist, kanske den mest oegennyttige entusiast, som någonsin egnade sig åt politiken och pressen.
Näst intill i spridning och inflytande kommer “ The Daily News “, Gladstonian ända in till benen, liberal, någon gång äfven radikal.
Dess första utgifvare var Charles Dickens.
Den har alltid förfäktat förtryckta nationaliteters, såsom Ungerns och Italiens sak, och hemma parlamentsreformeny under det att denna tidning ensam af alla i England försvarade norden mot södern i det amerikanska inbördes kriget, och sålunda riskerade att med bankrutt få betala sitt mod och ståndaktighet.
Daily News är verkligen bland alla engelska tidningar framstående för sin goda ton samt hederlighet och modet att fasthålla sina åsigter äfven med allvarsammaste risk.
Men det var 1870 års krig, som gjorde Daily News till hvad den nu är, icke endast inflytelsefull men äfven rik.
Tidningen hade * kort förut nedsatt sitt pris till en penny, en prisnedsättning som gjorde att den gick med förlust.
Kassakistan var nästan tom.
Icke desto mindre sände egarne med stor kostnad sjutton af de bästa korrespondenterna till krigsskådeplatsen med befallning att telegrafera deras rapporter, stor sak hvad det kostade, i stället för att, som " hittills skett, skicka dem med posten.
Med ens gick Daily News om äfven sjelfva Times, hvilkensåg sig tvungen att kopiera telegrammen, till dess den följde sin rivals exempel.
Dessa telegram från krigs-teatern förändrade hastigt Daily News ’ affärer.
På en vecka steg spridningen från 50,000 exemplar till 150,000.
Det sålunda förvärfvade anseendet bibehölls af Daily News genom dess korrespondenser under de ryska och turkiska, afghanska samt zulukrigen, och den har äfven tagit upp inhemska frågor på samma grundliga och ämnet uttömmande sätt, så att icke få reformer hafva kommit till stånd genom dess Inflytande.
Hvarken så inflytelserik eller företagsam är “ The Standard “, hvilken såsom den enda framstående konservativa tidningen tillåter sig att “ hvila på årorna “, väl vetande att alla genomkonservativa måste hålla den, emedan det icke finnes någon annan att välja på.
Men äfven Standard är icke så ståndaktig i sina ^sigter som förut.
Helt nyligen har en förändring inträdt i dess förra politik; den är lika konservativ som någonsin, men den visar tecken till att icke vidare vara endast ett partiorgan, den har tagit en oberoende ton och understöder äfven tillfälligtvis de liberala.
Konservatismen tyckes verkligen icke vara så särdeles populär i England att döma af den dagliga pressen.
Det finnes visserligen åtskilliga] konservativa veckoblad och må-nadsrevyer, men det är de dagliga tidningarna som utöfva det största inflytandet.
Bland dessa konservativa bland de konservativa är * St. James Gazette “, en aftontidning grundad endast för ändamålet att uttrycka utgifvames hat mot mr Gladstone och hans politik, ett hat så giftigt att det •emellanåt blir riktigt komiskt och vanligen skjuter öfver målet.
Men St. James Gazette är likväl en anmärkningsvärd tidning.
Då den uppsattes skröt den öfver att den var en tidning för gentlemen, skrifven af .gentlemen, och likväl har aldrig funnits någon tidning, som skulle skrifva för bättre folk, hvilken begagnat ett sådant pöbelspråk.