Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det å andra sidan icke kan bestridas, att en lindring behöfves; då fråga icke är vackt att tillstyrka tackjerns utförsel, hvilket kunde hafva sina många betänkligheter; och då man derjemte i betänk, gjort vederbörligt afseende på Konungens rätt, att en ordinarie inkomst icke kan utan hans bifall nedsättas, enär betänk, innehåller, att Ständerna för deras del medgifva denna lindring, så ser jag ingen anledn. att borttaga tiden genom återremiss, utan tillstyrker bifall lill ötsk:s betänk.
Jemte det jag fullkomligen instämmer i hvad Frih.
Hamilton och Hr Rosenblad anfört, får jag i afseende på den jemförelse, som är gjord emellan jordbruket oell tackjernstillverkningen, och det yrkande, att man icke borde bereda gagn åt den ena utan att äfven göra det åt den andra, äran upplysa, att tackjernstillverkningen är 1809 äfven var i en svår förlägenhet, att då beviljades åt taekjernstillverkarne betydliga län, hvilka likväl sedermera till statsverket blifvit till fullo återbetalta; och sedermera har icke något understöd för tackjernstillverkningen blifvit ifrågasatt.
Deremot har jordbruket sedan 1809 blifvit gynnadt med undsättningar under missväxtår, uppgående till millioner.
För jordbruket äro dessutom nedsättningar beviljade, dels genom upphäfvande af sallpetergärden, som utgjorde ^
Lil saltpeter för helt hemman, dels i mötespassevolance-afgiften och dels i lagmans- och hemmantalsränlorne.
Deraf synes, att det icke vore någon orättvisa, att för denna gång, då tackjernstillverkningen är i så stor förlägenhet, gynna den med en lindring, som dessutom icke kan anses särdeles betydlig, dä den icke är föreslagen att räcka längre än till nästa riksdag, och då, sorn äfven har blifvit anfördt, StatsUlsk. har anvisat andra medel, som skulle ersätta hvad i statsverkets ordinarie inkomster genom denna lindring kunde minskas.
Frågan huruvida någon lindring må beviljas, har jag icke bestridt.
Hvad jag åsyftat med mina anmärkmr var, alt denna nedsättning måtte göras på ett billigt sätt.
Min granne här tyckes hafva trott, att jag verkligen velat påstå, att tackjernstionden vore bevillning.
Det var ingalunda min mening, och jag hoppas att ingen annan fattat den så, men i anledn. af en annan ledamots påstående, yttrade jag, att den var med bevillning jemförlig i ett hänseende, nemi. såvida som den SCO Den 23 October f. m. utgår af landslag.
Nu säger man, det är blott för en tid som lindring år i fråga, derföre må man utan afseende på hvad den stränga rättvisan kräfver, skänka efter; vore det fråga om en beständig nedsättning, då skulle man se sig före och icke göra annat än hvad rätt vore.
Jag frågar, om det sorn är rätt för alltid, icke äfven är rätt för några år, och månne icke följden blir, om R.
St. nu, utan afseende på de olika grunderna för beskattningen, göra lika eftergift för alla, både landslag och bergslag, att man aldrig i framtiden får rättelse deruti.
Vi hafva sett vid denna riksdag huruledes rusthållare, som vid förra riksdagen fingo större fördelar, än de vid jemförelse med rotehållare haft, huruledes, säger jag, dessa vid denna riksdag, på grund af hvad de lingö för mycket vid förra riksdagen, yrka att man nu skall gifva dem än mera.
Utan tvifvel blir följden densamma med tackjernstillverkarne inom bergslag, om man nu ger dem denna fördel.
Anser man det vara rätt att efterskänka hälften inom landslag, dä borde icke efterskänkas mera än en fjerdedel inom bergslag.
Anser man det åter billigt, att efterskänka ^ inom bergslag, så borde man efterskänka | inom landslag o. s. v. Samma grund bör alltid iakttagas.
Här har blifvit yltradt af åtskilliga ledamöter, att hvarjehanda ersättningar och betydliga bidrag blifvit gifna ät landtbruket.
Jag anser, att dessa undsättningar i penningar, eller huru de utgått, varit mycket riktigare än den ifrågavar. skattenedsättningen.
Ty då man gaf denna undsättning, så gaf man den för att lindra.
Man gaf åt än den ena än den andra, men man visste huru myckel man gaf.
Här vill man nu göra det lika, som i grunden är olika, och man vet icke då huru mycket hvar och en får.
Man har äfven sagt, att eftersom SlatsUtsk. visat benägenhet att erkänna Konungens rätt alt i delta fall gifva sin sanction, så borde R. o. Ad. meddela denna eftergift.
Jag anser nödvändigt, att StatsUtsk. alltid iakttager hvad grundlagen bjuder, och för denna noggranhet är ingenting att tacka, än mindre något att skänka för.
— Jag fortfar att vördsamt anhålla om äterremiss.
Det må visserligen äga sin riktighet, att förlägenhet nu linnés bland ganska många af våra näringar.
Denna har, i första band, sin upprinnelse från ett inländskt förhållande, som är penningestockens förminskning.
Dess inverkan sträcker sig äfven till jernhandteringen, men denna har ett ännu vida större betryck, som härflyter från ett utländskt förhållande, som vållat minskad afsättning.
På det hela taget, är jernhandteringen i närvar, stund utan tvifvel den minst fördelaktiga.
Men denna jernhandtering sönderfaller i två delar, stångjerns- och tackjernslillverkningen.
Den skadliga känningen af conjuncturen är ingalunda mellan dessa lika fördelad; tvertom bar nedtryckningen i tackjernsprisen till betydlig del ersatt stångjernstillverkningens förluster, så att flera af dem för närvar, hafva lika stor behållning af sin tillverkning, som under den tid då exporten var vida fördelaktigare.
Det lärer således icke kunna komma i någon
Den 23 October f. m. 201 jemförelse, att icke tackjernstillverkarne äro de mest beklagansvärda i närvar, stund.
Del lärer ieke eller kunna anses stridande emot en sund statshushållning, att lemna undsättning, vare sig till en näring eller ett district, som tillfälligtvis kommit under ett större lidande genom missvext, fiendens härjning, eller hvad orsak som helst.
Ett dermed fullkomligen jemförligt förhållande äger för närvar, rum med tackjernstillverkningen.
Jag tror derföre, att den förtjenar i hög grad af Ständerna behjertas.
Men, säger man, de skatta redan så litet.
Cederström har uppgifvit, att fabriker i allmänhet skatta 5 proc. då deremot Hr Lagerhjelm beräknat taekjernstionden lill något öfver 3 proc.
Det är visserligen sant, att 3 är en mindre siffra än 5, men härvid förekommer den ganska väsendlliga anmärkn., att den ena utgår af netto behållningen, den andra af bruttotillverkningen.
Vill man beräkna tackjernsbeskatlningen efter nettobehållningen, så torde den pä åtskilliga ställen utgöra ända till 100 proc.
Något annat skäl för lindring torde i sanning icke behöfvas.
Hvad åter angår Hr von Hartmansdorffs hemställan, att en olikhet skulle göras emellan masugnar inom och utom bergslag, så synes den visserligen vid första påseendet hafva billigheten för sig.
Men man bör å andra sidan ihågkomma, att den lindring i vissa utskvlder, som för bergslag äger rum, är förenad med motsvarande skyldigheter och olägenheter, hvaribland jag blott vill nämna den inskränkning, som inom bergslag äger rum för rättigheten att utsmida lackjernet.
Jag har hört ganska många aktningsvärda personer, som hafva egendom inom bergslag, försäkra, att de skulle vara fullt belåtna med att erlägga full skatt lika med landslag, om äfven å andra sidan borttogs inskränkningen för bergslag i rättigheten att utsmida stångjern.
Man har vidare här invändt, att, ehuru man gillar slutsatsen, betänk, borde återremitteras, blott derföre att det vore ofullständigt; men jag vågar tro, att de skäl som redan äro anförda för ett tillfälligt nedsättande af tackjernsskatten äro sä tillräckliga, att någon vidare utredning derutinnan icke behöfves, och hela saken inskränker sig således till att StatsUtsk. utgifvit ett littereradt i st. f. ett numereradt utlåtande.
Jag hemställer, om det kan vara skäl att för en sådan småsak borttaga den dyrbara tiden med en ålerremiss.
Utsk. tillstyrker icke något borttagande af grundskatten, utan blott en nedsättning deraf för samma tid, som denna statsreglering blir gällande.
Här är således någonting, som är fullkomligt motsvarande ett visst anslag för tackjernstillverkningens underlättande under samma tid, som våra andra anslag äga rum.
Saken kommer vid nästa riksdag i alldeles samma skick som nu.
Ständerna hafva då sin beslutande rätt öppen, att förlänga eller upphäfva lindringen, och som densamma nu icke kommer att träda i verkställighet, utan i sammanhang med hela statsregleringen, så följer också deraf, alt någon brist för statsbehofven icke deraf uppkommer.
Saken är således i sig sjelf såsom beskattningsfråga likgiltig för Regeringen, ehuru jag visserligen icke bestrider, att 202 Den 23 October f. ra. den må underställas Konungens nåd. sanction, hvilket äfven torde behöfvas, derföre att dessa medel skola till Statscont. ingå och der redovisas.
— Med anledn. af hvad jag nu anfört, tillstyrker jag högeligen bifall å betänk, och bestrider återremiss.
Jag har blifvit hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren.
Det är blott i en enda punkt, som jag ber att få anföra några ord emot den talare, som förklarat, att äfven om man gjorde rätt i att bevilja en eftergift, så vore likväl sjelfva det föreslagna sättet så ofullkomligt, att del innebure inom sig en skadlig orättvisa, hvarföre nian icke borde begagna det.
Samme talare har anmärkt, att om t. ex. skatten till hälften skulle nedsättas för landslagen, så borde den blott till $ nedsättas för bergslagen, emedan bergslagen åtnjuter roteringsfrihet m. m.
Men förhållandet är i sjelfva verket, att tiondeskatten är alldeles oberoende af hyttans belägenhet inom eller utom bergslag; denna skatts olikhet beror endast på malmens godhet och huru rik den är.
Den enda skillnaden ligger deruti, att inom bergslag äro några friheter beviljade; men dessa verka så obetydligt pä tackjernslillverkningskostnaden, alt de icke kunna jemföras med liondeafgiften.
Vidare har man äfven anmärkt, att mau borde fördela denna eftergift, så att den i mån af behof komme tackjernstillverkarne till godo.
Denna fördelning, beroende af local- med flere förhållanden, är omöjlig att med någon rättvisa åstadkomma, och att försöka det vore att leda saken in i en vidlyftighet, hvarigenom man aldrig skulle komma till något resultat.
Sedan nu öfverläggningen ansetts vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om IL o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s förevar, utlåt., och blef denna propos. besvarad med starka ja, blande med nej; hvarefter H.
Ex. förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröslat nej.
Upplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.:
N:o 33 litt. C, i anledn. af väckte motioner om upphörande af eller nedsättning uti den för tackjernstillverkningeu utgående tiondeafgift, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, blifver berörde utlåt, af R. o. Ad. återremitteradt.
Vid slutet af voteringen, hvarunder II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, bortgick och lemnade klubban lill främste närvar, ledamoten, Gr.
Cronhjelm, Polycarpus Erik, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 61.
Nej — 16. II. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 3 e. m.
Dan 23 October e. m. 263 Onsdagen den 23 October 1844.
Justerades pleniprot. för d. 12 dennes e. m.
Företogs till afgörande den i dag på förmiddagen, i afvaktan på pröfningen af SlatsUtsk:s numera af R. o. Ad. genom votering bifallna utlåt.
N:o 33 litt. C, uppskjutna, uti 8 punkten af samma Utsk-.s utlåt.
N:o 33 gjorda beräkning af tiondetackjernsafgiften; oell bifölls, att denna afgift, på sätt StatsUtsk. föreslagit, skulle beräknas lill 40,000 r:dr.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUlsk:s d. 9 och 17 dennes på bordet lagda utlåt.
D, i anledu. af väckt motion om ändring uti K. kungör, af d. 18 Febr. 1843, ang:de nedsättning af den till högre belopp än ett skeppund för hundrade bestämda hammarskatt af stång- och ämnes-jerntillverkningen i Riket.
Härefter biföll R. o. Ad. jemväl, uppå derom af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., att, pä sätt StatsUtsk. i dess på förmiddagen förehafda utlåt.
N:o 33 hemställt, inkomsten af hammarskaltsjernet skulle beräknas till 78,000 r:dr.
Föredrogs ånyo SlatsUtsk:s d. 9 och 17 dennes på bordet lagda utlät.
E, i fråga om upphörande af de bland statsverkets ordinarie inkomster upptagne gerningsören.
Mig är sagdi, att Vällofl.
BorgareSt. skall hafva ansett denna fråga röra dess eller Städernas privilegier nog nära, och att Ståndet fördenskull sett sig föranlåtet ogilla betänk.
Om prot.utdr. från det Vällofl.
Ståndet ankommit, anhåller jag att det mätte blifva uppläst.
Till följd häraf upplästes följande:
Utdrag af protocollet, hållet hos Vällofl.
BorgareStåndet vid urtima riksdagen i Stockholm den 17 October 1844.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls StalsUtsk:s utlåt.
N:o 33, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster, jemte bilagorna under litt.
A, B, C, D och E första morn., hvaremot utlåt.
N:o 33 litt. E, sednare morn., åsyftande en föreslagen underdånig hemställan i afseende pä gerningsören till Städerna, ogillades.
Ut supra. in fidem E. G. Runeberg.
Jag hör således, att BorgareSt. afslagit betänk.
Det ser således ut, som hade Ståndet äfven ogillat den förra delen af detta förslag, nemi. der Utsk. förklarat sig för närvar, icke kunna till de af Hr Doctor Björkman, i hänseende 264 Den 23 Octob&r e. ra. till omförmälde inkomst-titel, yrkade förändringar tillstyrka R.
St:s bifall. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, behagade i anledn. häraf erinra, att, enligt det nyss upplästa prot.uldr., BorgareSt. bifallit det första och ogillat endast andra mom. af SlatsUtsk:s förevar, utlät.
Hr von Hartmansdorff: R. o. Ad. torde efter den ordning, sorn hittills iakttagits, icke vilja styckevis behandla delta betänk., då det första gängen föredrages.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle behaga återremittera detsamma, på det att man mätte inhemta hvad som egentligen föranledt BorgareSt:s beslut.
Jag har för min del icke någon egentlig erinran att göra emot StatsUlsk:s förslag, men jag önskade, att R. o. Ad. måtte i en fråga, der ett annat Stånd möjligen ansett sina rättigheter hafva blifvit trädda för nära, undvika att godkänna betänk.
, förr än man haft tillfälle inhemta hvad som föranledt BorgareShs vägran att detsamma bifalla.
Fl. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då förevar, utlåt, innefattade 2:ne punkter, och numera hinder icke mötte för ullät:ns behandling punktvis, finge H. Ex. först hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla den del af utlät.
N:o 33 litt. E, hvarigenom Utsk. afstyrkt bifall till Doctor Björkmans motion.
Frih. von krscmer, Rob. Fredr.:
Då emot SlalsUtsk:s nn föredragna betänk., ingen anmärkn. blifvit gjord, sä hemställer jag, om detsamma ej borde bifallas.
Att besluta återremiss af detsamma, endast derföre att ett annat Stånd deremot gjort anmärkn.
, anser jag icke för R. o. Ad. vara något skäl.
Då det nu föredragna betänk, blifvit af Vällofl. BorgareSt. återremitteradt, emedan Ståndet ansett det röra dess privilegier, sä anser jag grannlagenheten fordra, att R. o. Ad. äfven detsamma återremitterar, särdeles då man icke är förbunden att i första hand derom afgöra, utan har tillfälle alt genom en återremiss erhålla närmare upplysningar i delta afseende.
Efter som jag uppfattat uppläsningen af BorgareSt:s beslut, så har Ståndet blott afslagit sednare delen af betänk.; således, om nu detsamma återremitteras, utan att dervid foga någon egentlig anmärkn., så torde derigenom någon upplysning af SlatsUtsk. icke kunna vinnas, och jag kan icke linna, att man derigenom skulle gå BorgareSt:s önskan till mötes, alldenstund man ej vet, hvaruti denna består, utan man endast känner, att Ständet ogillat betänk.
Då sednare delen deraf endast rörer en anhållan hos K. M., att K.
M. täcktes utreda det ifrågavar. förhållandet och med en nådig propos. i ämnet till R.
St. vid nästa riksdag inkomma, och då jag tror, att en utredning derutinnan är nödvändig, får jag vördsamt tillstyrka bifall till StatsUlsk:s ifrågavar. betänk.
Uppå Den 23 October c. m. 205 Uppå härefter af H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., biföll R. o. Ad. jemväl sednare delen af StalsUtskrs utlåt.
N:o 33 litt. E. Sedan detta beslut blifvit fattadt, hemställde H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla, att såsom StatsUtsk. i 12 punkten af dess denne dag f. m. föredragna utlåt.
N:o 33 föreslagit, gerningsören af handtverkare må vid statsregleringen beräknas till 1,700 r:dr.
N:o 34, ang:de regleringen af utgifterne under riksstalens r.sta hufvudtitel.
Ånyo föredrogs StatsUtsk;s d. 9 och 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 35, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 2:dra hufvudtitel.
Hetta utlåt, företogs punktvis till pröfning.
Irsta punkten: ang.-de väckt motion om löneförhöjningen för ledamöterne af Högsta Domstolen.
Denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen.
2:dra punkten: ang-.dc en af K.
M. äskad ny assessors lön i Ii.
Svea Hofrätt.
Palmstjerna, Carl Otto: Emot delta Utsk:s beslut har jag reserverat mig, emedan jag anser det stridande emot den öfverallt erkända och i våra grundlagar nedlagda grundsats, att domaren hör vara försatt uti en så oberoende och sjelfständig ställning, att han i afseende på bibehållandet af sin tjenst och sine löneförmåner icke beror af någon godtycklighet.
Jag tillstyrker således åtcrremiss af betänk., med förklarande, att R. o. Ad. anser beloppet böra såsom lön på stat anslås.
Nordenfalk, Johan:
Palmstjerna anser jag det vara mindre lämpligt, att den äfrågavar. tjenstemannens lön såsom arfvode uppföres, emedan det naturligtvis, vid ledighets inträffande, skulle möta svårighet, att få densamma med en skicklig person återbesatt, enär denne icke erhöll fullmakt på lön, som vore permanent, utan finge åtnöja sig med ett arfvode, som vid hvarje riksdag kunde indragas.
På andra sidan erkänner jag gilltigbeten af de skäl, som StatsUtsk. anfört, nemi. att om en framtida förändrad organisation af domstolarne i Riket kommer lill stånd, så skulle de gifna fullmakterna hindra innehafvarncs af dessa fullmakter förflyttning till annan domstol, och således betunga statsverket med onödiga löneutgifter.
Men huru än organisationen af domstolarne kommer att ske, sä är gifvet, att ett mindre antal af domare i hofrätterna aldrig kan komma att förefinnas; ty det visar sig alltjemt, alt antalet af rättegångsmål'sti3 H. 34 2fi6
Den 23 0 c to b e r c. ra. ger med hvarje år, hvilket ännu mera skulle blifva händelsen, Ditt lagmansrätlcrna indrogos, såsom det blifvit föreslaget.
Således skall alllid det nuvar. och förmodligen ett ännu mera ökadt antal af domare i öfverdomslolarne komma att hehöfvas.
Jag tror likväl att både nödvändigheten af ett ökadt antal af med fullmakter tillsatta hofrättsledamöter samt det afseende StatsUtsk. velat fäsia vid en blifvande organisation af Rikets domstolar skulle kunna vinnas derigenom, all uti follmaklerna för de blifvande hofrällsledamöterna den bestämmelse insattes, att de finge åtnöja sig med all blifva transporterade lill andra hofrätter, i händelse de nu existerande komma att fördelas på andra orter.
Ett sådant stadgande finnes redan i afseende på häradshöfdingarnes fullmakter, enär, såsom II.
Ex. täcktes påminna sig, under den tid II.
Ex. var Just.
Statsminister, det beslutet af K.
M. fattades, att några fullmakter för häradshöfdingar icke skulle få utfärdas, med mindre det förbehåll gjordes, att innehafvarne deraf skulle åtnöja sig med hvad den nya regleringen kunde komma ätt i della afseende föreskrifva.
Samma stadgande kunde nu äfven vidtagas i afseende på de nya hofrättsledamöterne, som nu äro föreslagne.
Jag tillstyrker således, i likhet med Frih.
Palmstjerna, återremiss af betänk, till StatsUtsk., som torde fästa afseende på hvad jag nu haft äran framställa. R. o. Ad. ansåg de mot denna punkt gjorda anmärkningar föranleda till återremiss. 3:dje punkten: ang:de af K.
M. äskade tvä nija hofrättsräds- och två nya assessorslöner i K. Götha Hofrätt.
Nordenfalk:
Då denna punkt är af likartad beskaffenhet med den föreg:de, sä får jag, under åberopande af de anmärkrnr jag dervid hade äran framställa, fortsätta mitt yrkande om återremiss äfven af den nu föredragna punkten.
H. Ex. Hr Frih.
Gylén baal, Lars lierman:
I sammanband med de anmärkmr, sorn af Frih.
Nordenfalk plifvit gjorde i afseende på dessa punkter, anhåller jag att få lemna ett transund af de fullmakter, som alltsedan 1840 blifvit af K.
M. utfärdade för de häradshöfd ingar, hvilka sedan berörde tid blifvit till samma befattning utnämnde.
Dessa fullmakter innehålla: ”— — —; hvarvid han äger åtnjuta den lön och öfrige förmåner, samma tjenst enligt slat och författningar nu tillkomma, intilldess, i anledn. af väckt fråga om förändrad lönereglering för domare, och ny fördelning af domsagorna, löneförmånerna framdeles kunna blifva annorlunda bestämde, då de komma ali i enlighet dermed utgå.
Det &c.”
Jag utber mig att vid den begärde återremissen få vidfoga ett sålydande förslag till fullmakt för 5 nya ledamöter i Svea och Götha Hofrätter: (1 i Svea och 4 i Götha.)
"— — — intilldess, i anledning af väckt fråga om förändrad organisation af Rikets Hofrätter, löneförmånerna och tjenstgöringsskyldighelen för hofrätternas ledamöter kunna blifva annor - Den 23 October e. m. 207 Ilinda bestämda, da N. N. kommer att ställa sig till efterlefnad dé särskilda föreskrifter, som i detta afseende varda meddelade.”
Om fullmakterne erhålla en sådan lydelse, så tror jag, att all anledn. till farhåga för de nya ledamöternes utnämnande med ordinarie löner skulle vara fullkomligt undanröjd.
Jag anhåller, att livad jag sålunda anfört malte få åtfölja remissen till SlatsUtsk.
Jag önskar, att utom- löneförmånerne och tjensteåligganden, äfven i fullmakterna måtto utsättas, att vid organisationen, af Rikets- öfverrätler, hofrättsledamöterna kunna komma, alt placeras till tjenstgöring på annan station. II.
Ex. Frih.
Gyllenhaal:
Jag har visserligen ingenting att anmärka emot hvad Hr von Troil föreslagit, men jag hemställer till II.
Ståndets ompröfning, huruvida det är nödvändigt, alt i fullmaktcrne inflyter, att hofrättsledamöterna skulle vara skyldige att tjen&tgöra på annan ort.
Jag tror delta vara innefaftadt under den 1 mitt förslag omnämnde tjenstgöringsskyldigheten; men om tillägget anses nyttigt, vill jag ingalunda sätta mig deremot.
Jag anhåller, alt den återremiss till SlatsUtsk., som jag förutser skall komma alt äga rum, målje innehålla, alt R. o. Ad:s mening är. att ifrågavar. anslag i 2 och 3 punkterne höra uppföras såsom löner på stat.
I anledn. af denna begäran, yttrade H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm., alt det icke undfallit honom, att Frih.
Palmstjerna i ett föreg:de yttrande i afseende på 2 punkten af förevar, utlåt, äfven framställt en dylik begäran, men att, då Frih.
Nordenfalk uppgifvit ett annat förslag till ifrågavar. anslags uppförande på stat, och således 2 meningar i ämnet blifvit uttalade, H.
Ex. trott det vara svårt att bestämma, hvilkendera utgjorde R. o. Ad:s tanke, och derföre föreslagit återremiss i vanlig form; men att likväl icke hinder mötte för att nu framställa propos. på Frih.
Palmstjernas begäran.
Måhända har jag icke rätt uppfattat Frih.
Nordenfalks yttrande, då jag trott mig deruti finna Fritns mening vara, att de ifrågavar. anslagen skulle uppföras såsom löner pä stat.
Frih. föreslog nemi., att uti fullmakterne för de hofrätlsledamöter, som hädanefter till samma tjenster befordras, skulle ett villkor inflyta, som vore likartadt med det, hvilket allt sedan 1840 blifvit uti fullmakterne för häradshöfdingar pä landet iakttaget.
Då således Frih.
Nordenfalks yttrande icke afvek från det jag förut hade liaft, men väl derjemte omtalade en utväg, hvarigenom de af StatsUtsk. hysta farhågor skulle förekommas, så skulle jag tro, att hvad som under discussionen förefallit, icke kunde förhindra R. o. Ad. att förklara sin gemensamma tanka vara, att anslagen i 2 oeh 3 punkterna uppföras såsom löner pä stat.
Då jag började mitt anförande med att instämma uti Frih.
Palmstjernas yrkande, att anslagen måtte ä stat uppföras och såsom ett nytt motiv dertill sedermera anförde 268 Den 23 Oclober e. m. den utväg, som jag föreslog, nemi. att i fullmakterna insätta ett villkor, hvarigenom just den betänklighet enligt min förmening nndanrödjes, som StalsUtsk. visat sig hysa; så följer häraf, att min mening vid begäran om återremissen icke kunde vara någon an nan än den, att få lönerne uppförda på stat.
Grundlagen säger, att StatsUtsk. skall erhålla del af de skäl, som föranlåtit Ståndet att icke bifalla Utsk:s förslag.
1 händelse R. o. Ad. enhälligt skulle godkänna Frih.