Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke blott med afseende på de vidsträckta theoreliska och practiska kunskaper, som Institutets föreståndare besitter, och hvilka ligga till grund för hans vetenskapliga uppställning af en sak, helt och hållet utgången från honom; ej heller med afseende på det allmänna gagn han genom införandet af gymnastiken verkat på Nationen, eller att, under hans nitiska sträfvanden att gifva sin sak den grad af utbildning, som densamma för närvarande äger, hans helsa gått förlorad, skulle för dessa nämnde anledningar af Staten erhålla löneförhöjning; utan emedan hans tjenstebefattning, till följd af de nya tillkomna göromålen för gymnastikens fortgång, numera helt och hållet upptager hans tid, torde det vara skäligt och giltigt, att han, såsom Institutets föreståndare, måtte få sig tillerkänd och komma i åtnjutande af ett förökadt anslag, helst de 5oo R:dr B:co , som hittills utgjort föreståndarens vid gymnastiska Central-Institutet lönevilkor, redan vid Institutets stiftelse eller år i8i3, då H. M. Konungen anbefallde dess inrättande, fastställdes, oaktadt likväl sedan denna tid hvarje offentligt läroverk inom Riket, för såväl hela siri lärarepersonal som äfven för betjeningen, erhållit bidrag af Staten; och detta Gymnastikföreståndarens arfvode torde rättast kunna beräknas efter de löneanslag, som föreståndaren för Technologiska Institutet eli er för Veterinärinrättningen tillägges, enär icke
Gymnastikföreståndaren kan anses vara mindre sysselsatt af sitt lärarekall eller mindre vigtig för samhället, än desse.
Committe'en till öfverseende af Rikets allmänna Undervisningsverk har, uti sitt betänkande, äfven ansett lönerna vid detta Institut böra förhöjas, och lönefördelning är der äfvenledes upptagen.
Committe'en föreslår nemligen, att, ”Föreståndarens lön borde förhöjas till R:dr 2000, hvaraf ’’R:dr x,5oo skulle å stat uppföras och R:dr 5oo personelt
Sä ”tilläggas den nuvarande Föreståndaren Ling, såsom en särskild belöning för hans synnerliga förtjenster af gymnastiken;” för Öfverläraren iooo R:dr.
Denna sednare lön har redan af Rikets vid sista Riksdag församlade Ständer beviljats och utgått.
Deremot har Committeen föreslagit, att andre lärarens lön borde utgöra ooo R:dr, samt åt de i undervisningen deltagande Elever 4°° Rtdr.
Tvifvelsutan, och så framt Rikets nu församlade Ständer anse de anförda skälen giltiga och att Institutet med det snaraste borde sättas i tillfälle att genom en större lärarepersonal kunna meia vidsträckt gagna såväl militären som öfriga medborgareklasser, vore Comrnitte'ens beräkning riklig, om icke Institutets behof kräfde en större lärarepersonal.
Med afseende härå får jag vördsamt föreslå följande beräkning af Gymnastiska Central-Institutets behof utaf ökadt årligt anslag:
Lön åt Föreståndaren, enligt UppfostringsCommitte'ens betänkande, B:co R:dr i,5oo. samt personelt åt Hr Ling, enl. samma underd. betänkande, 5oo. „ ’ 2,000.
Lön åt Öfverläraren, enl. förenämnde betänkande, . . 1,000.
Lön åt 2:ne Lärare, hvardera a 5oo R:dr, ....
1,000.
Lön för 2:ne Underlärare, ä 4°° R.dr, 8oo. Lön åt en Vaktmästare, enl. åberopade underd. betänkande, 100.
Anslag till åtskilliga oeconomiska utgifter för Institutet, såsom för iärorummens eldning, bestridande af de anatomiska leetionerna samt till mindre reparationer af gymnastik-apparaten, 400* Tillhopa 5,Joo.
Institutets närvarande anslag utgöres af B:co R:dr 2,000.
Häraf uppbär
Föreståndaren i årlig lön 5oo. samt till utfodring af en häst . . . 100.
Öfverläraren, enl.
Committe'ens betänk:de, 1,000. 2:ne Lärare, hvardera 200 R:dr, . . . 4oo'2)O00.
Då härifrån afräknas Institutets närvarande anslag . . 2,000. utgör den förhöjning i anslaget, hvarom nu vördsamt anhålles, 3,3oo.
Anhålles vördsamt, att denna min motion får till StatsUtsk. remitteras.
Hr Rothlieb, Garl Fredr.:
Ehuru ämnet redan är inom detta Stånd väckt och jemväl i dag blifvit framstäldt, torde jag dock få uppläsa följande, som jag i frågan uppsatt.
Hr Rothlieb uppläste följande:
Det torde vara obestridligt, att våra Executionslagar och vår Gon - 35 D'e b t Mare f. m. cursStadgå tarfva en sträng revision, således flera ändringar oell förbättringar.
Man borde kanske afvakta den nya allmänna Lagens pröfning och antagande; men denna vigtiga frågas definitiva afgörande kan ännu utdragas ett fjerdedels eller halft sekel, och många offer för obilliga lagar kunna emedlertid falla under dessa lagars gissel.
Jag vill först anmärka en oformlighet i executionsstadgarna.
Hos samtliga K.
M:s ]3ef:h:de i Svea land sker kallelse i utsökningsmål, med föreläggande af 8 dagars förklaringstid.
En på sitt eget sätt namnkunnig Executionsdomstol i Stockholm har det märkliga privilegium exclusivum, att låta kalla gäldenär kl. 10 på förmiddagen, döma syndaren kl. 12 och exequera lionom kl. 1 å 2, allt efter som delinquenten mer eller mindre försigtigt lemnar tillfälle till executionen.
Detta är oformligt och obilligt.
En lika tid för förklarings afgifvande synes böra bestämmas för samtlige K. M:s Bef:h:de, och således för det fordom s. k.
SlottsCancelliet, nu nedsatt till titeln af ÖfverStåthållareEmbetets Cancelli, en lika tid utsättas som för alla andra Executionsdomstolar.
Någon rimlig anledning, på grund af vår förträffliga allmänna
Lag af år 1704, förefinnes icke.
Bysättningslagen intager derefter ett utmärkt, men föga hedrande rum.
I liera civiliserade länder har denna barbariska lag blifvit uppliäfven, uti andra inskränkt; men i det constitutionella Sverige äger den ännu all sin grymma kraft och verkan, oaktadt en stigande bildning och upplysning hos Nationen och, hvad sorn är mest beklagligt, utan annat ändamål än enskildt och allmänt förderf.
Den bildade rnenniskan äger ingen dyrbarare egendom än den personliga friheten; 'när den är förlorad, är allt förloradt: det största snille, de mest utmärkta egenskaper och kunskaper äro — till ett intet, utan all kraft och verksamhet, och den ädla roenniskan förvandlas nära lill ett osjäligt djur.
En flitig och arbetsam familjfader kan, för oförmögenheten att i ögonblicket honorera några Biksdaler, af illviljan och hämdelusten beröfvas sin frihet, ryckas från samhället och falla i en dödlig overksamhet, hvarigenom hans familj slutligen måste falla det allmänna till last.
Den förhoppningsfulle unge medborgaren och tjenstemannen förlorar genom procentaren eller någon annan illvillig sin frihet, och dermed icke allenast sin tjenst och existimation, utan all utsigt till befordran, och detta ganska ofta för en ingången caution, hvars följder han'ej vetat beräkna, men hvilka han troligen förmått afvända, om han ej förlorat sin frihet.
Den som ej har egendom eller ej kan och vill arbeta, bör ej få låna penningar; ty då lånar han på och pantsätter sin person.
Lagen bör ej tillåta en sådan pantsättning, såsom omoralisk och endast befordrande det skändliga ockret.
Många lika rysliga som löjliga missbruk af denna barbariska lag hafva genom erfarenheten ådagalagt, huru grym och Den i Mars f. m. 37 ändamålslös den är; den befordrar och närer endast den låga hämdelyslnaden och det nedriga ockret, som i bysättningen gemenligen finner sin enda säkerhet, ehuru han, den kortsynte och egennyllige fordringsägaren, ej inser, alt just genom fängelset blir gäldenären rakt oförmögen att betala, hvilket annars varit en möjlighet.
Ibland allt ondt i samhället äger procenteriet bestämdt ett utmärkt rum för att motarbetas.
Finnes något argt medel, som snarare störtar den redlige medborgsmannen, hvilken på god tro ingått t. ex. en caution, den förhoppningsfulle, men lättsinnige ynglingen i förderf, än procenteriet, som i gäldenärens fruktan för arrest ser, som sagdt är, sin egentliga säkerhet, som lian förmodar, att den olycklige i det bingsta vill undvika, och, om det inträffar, tror, att den förstörde, det olyckliga offret, skall frälsas af slägtingar och vänner?
Derföre lånar han — procentaren nemligen — ej på annan grund och säkerhet, och dessutom, hvilken menniskoklass har uppkommit i samhället genom denna grymma lag?
Jo en skara af commissionärer, som troligen äro värre, om möjligt är, än de högre och lägre resp. principalerne.
Det finnes personer, som för 3 R:dr B:co hållits fängslade flera månader och blifvit förstörda samt för samhället förlovade; det finnes personer, som för ringa summor varit fängslade ända till 20 ä 3o år och länge legat gisle—inrättningen till last, samt måst släppas på fri fot.
Man har exempel, och kanske för det närvarande, att för skuld fängslad person i synlig måtto håller andra fångar fast, men betalar ej ett öre, Utan den ene är en börda för den krya la inrättningen.
Man har exempel på personer, som långliga tider haft fri utgång hela dagen och vistats på gislestugan blott om-nätterna, och ofta ej ens under denna tid.
Hvad betyder då detta straff, så utöfvadt?
Tag all egendom, men låt personliga friheten bibehållas i helgd.
En bysatt person straffas hårdare, än flera af de största brottslingar, som hafva en bestämd tid för deras straif, hvilket af Statsmagten kan mildras; men den för skuld fängslade beror endast och allenast af enskild persons godtycke, som är öfver Jag.
Den olycklige, sorn behörigen hålles i fängsligt förvar för några Riksdaler, förmodligen af ockraren och den oädle rike, har blott 7 a 8 sk:r om dagen till underhåll och måste nödvändigt svälta ihjel, om han ej erhåller understöd af barmhertiga menniskor.
Vaktbetjeningen å gislestugan utgöres af — man vill och bör tro det — beskedligt folk; men de äro utan bildning, utan omdöme om hvad som är rätt eller orätt.
Restaurationen derstädes har så dryga och höga pris, att någon fånge svårligen kan begagna sig af densamma; och smältan hos den bildade mannen öfver frihetens förlust mångdubhlas derigenom.
Allt detta talar emot bysättningslagen inför sunda förnuftets, bildningens och upplysningens domstol och inför 38 Den i BI a r s f. ra. den, som med varm känsla omfattar mensklighetens heliga rättigheter.
Men den fördom, det falska begrepp om livad som länder crediten lill godo, ehuru vid detta tillfälle likväl ej fråga kan vara om credit hos hederligt folk, äro kanske så fast inrotade, så häfdvunna, att man för det närvarande måste inskränka sig till hemställan om endast billiga modificationer i skuldfängelse-Iagen, och åt en annan tiel öfverlemna det totala upphäfvandet af en lag, som tillhör mörkrets och barbariets, icke upplysningens och bildningens tidehvarf.
Jag hemställer således, att bysättningslagen i så måtto må undergå förändring, till mildring i följderna af procentarens och kanske capitalistens menliga, ofta mördande, speculationer, att 1:0 ett minimum bestämmes af den skuldsumma, för hvilken en medborgare, det må vara egen skuld eller caution, kan bringas i fängsligt förvar; 2:0 att en viss termin utsattes, t. ex. 5 år, som en person kan hållas fängslig för skuld; 3:o att ett högre underhåll, eller så stort, att den måttligaste lifsbergning åtnjutes, må bestämmas, på det fången må undgå att tigga eller svälta ihjel, och 4:° att en lämplig förändring uti bevakningen och ordningen inom skuldfängelset må åstadkommas, som åt den bildade, af förtjensten och — det torde tillåtas nämna det nu förhatliga ordet — börden utmärkte, olycklige fången, nu som förr, lemnar ett ändamålsenligt och passande beskydd.
Genom sådana förfogningar uppkom bestämdt någon mildring i den af fördomen, hatet och illviljan understödda lag, hvilken förr eller senare med en stigande upplysning måste ramla öfverända, eller undergå alla både onda och goda tings bestämmelse, — den att försvinna.
Hr af Grubbens har vid sista Riksdag och äfven nu Ur Rosenquist af Åkershult afgifvit motioner, ungefärligen i samma anda och mening som denna, och Herr af Grubbens lärer hafva ett memorial i ordning, att i samma ämne nu producera.
Jag får tillika åberopa dessa och anhåller, att sedan detta mitt memorial fått sin behöriga hvila på bordet, det må erhålla remiss till Lagutskottet.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum Lomme kl. 6 i eftermiddag att fortsättas.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust., uppläste följande fyra skriftliga anföranden: 1:0
Vid sisth Riksdag afläto till K. M. R.
St. en underd. skrifvelse med lagförslag ”om u t st r ä ck n i n g af arfsrätt ”för s i d o - a r f v i n ga r i fjerde och fjermare led.” (Se N:o 2S7 i 10 Sami. af Bihanget till samtl.
RiksSt:s Prof.).
Till nådigt svar derpå, intaget i 1 :a Sami. af Bihanget, under JNT:o 96, pag. 31, täcktes K. M. i nåder göra åtskilliga anmärkningar vid redaetionen, med förklarande^ att då ti - Den i Mars f. m. 3g den dåmera icke medgåfve att genom Contraproposition bereda den förbättring af lagförslaget, hvartill sam ina anmärkningar syntes böra föranleda, fann K.
M. sig nödsakad att vägra nådigt bifall till den af R.
St. föreslagna lagförändringen i detta ämne.
Jag får derföre nu vördsammast väcka samma fråga, med anhållan, att H. LagUtsk. täcktes i lagförslaget göra de jemnkningar, hvartill K. M:s Nåd. anmärkningar kunna föranleda. 2:0
Så länge insigt i sälighetsläran är den enda kunskap samhället fordrar af menige man, är beskaffenheten af den dertill begagnade läroboken helt visst af yttersta vigt.
Men dertill synes mig våra nuvarande Catecheser vara mindre lämpliga.
Och att denna mening matte vara temligen allmän, kan tillräckligen inhemtas af de många försök , som i sednare tider blifvit gjorda till omarbetning af den urgamla Catechesen, och af den stora afsättning dessa försök haft.
Men alla dessa försök tyckas hafva förfelats just derföre, att de icke varit nog omfattande och genomgripande, såväl i anseende till form som innehåll.
Catechesen är nemi., i afseende på innehållet, full af dogmatiska spetsfundigheter, kan hända nödvändiga uti Reformationens första tider, men numera af ingen nytta och i alla fall löga lämpade efter menige mans fattning.
I afseende pä formen tyckas ämnena förekomma i en mindre god ordning, för att kunna rätt fattas och med säkerhet i minnet bibehållas.
Dessutom är sjelfva framställningen i frågor och svar helt visst olämplig, ty dels blir föredraget långsläpigt derigenom, att samma sak måste mer eller mindre förekomma både i frågan och svaret; dels blir tankegången alltför mycket afbruten, slingrig och vacklande genom nödvändigheten att ofta upplösa den enklaste sak uti flera frågor; dels skulle försöket att undvika nyssnämnde olägenhet medföra, såsom män så ofta får se, det felet, att det svaras på vida mer, än som blifvit frågadi; och dels slutligen lämpar sig denna method alltför mycket till utanläsning, för att göra saken lätt fattlig af förståndet, samt vänjer lärjungen att i den uppgifna satsen icke se svar på mer än en enda bestämd fråga, då han deremot eljest skolat betrakta den från flera sidor, och deruti finna svar på mångfaldiga olika frågor.
Jag för min del anser derföre en lärobok i Christendomen för menige man böra, i anseende lill innehållet, börjas med en kort betraktelse öfver naturen, för att derigenom kunna gifva ett begrepp om dess Upphofsmans och Herres oändliga vishet, magt och godhet.
Dernäst borde menniskan betraktas, såsom skapelsens mest fulländade verk, samt visas, hurudan hon kommit ur Skaparens hand; hvad Skaparen af henne fordrat; huru hon förlorat förmågan alt 4o Den i Mars f. m. uppfylla dessa fordringar; och slutligen hvilka medel blifvit henne beredda att återvinna hvad hon förlorat o. s. v. I anseende till formen anser jag ämnena böra strängt logiskt indelas och utan frågor framställas i aphoristisk korthet, med biblisk enkelhet.
För att kunna> med tiden vinna en sådan förändring, får jag vördsammast föreslå, att en underdånig anhållan skulle göras hos K.
M. om utsättande af 2 eller 3ooo R:drs belöning för den, som inom vissa år författade en mot ändamålet nöjaktigt svarande ny lärobok i Christendomen för menige man. 3:u Ett folks Gudsfruktan, sedlighet, sällhet, magt och välmåga står alltid i jemnt förhållande till dess allmänna upplysning.
Så länge man derföre later menige man qvarstå på samma låga punkt af allmän upplysning, skall man förgäfves bjuda till att, befordra industrien genom uppmuntringar och allmänna författningar: förgäfves skall man bjuda till att förekomma brännvinets så ytterst förderfliga missbruk, genom nyckterhetsföreningar och ökade skatter på brännvinets tillverkning samt skärpta straff för fylleri; och förgäfves skall man bemöda sig att förbättra den allmänna sedligheten genom nya civil- och criminallagar samt genom de ändamålsenligaste inrättningar af vära fängelser och correctionsanstalter.
Men uppsök allt det ondas gemensamma rot, råheten och okunnigheten; förstör den, befordra den allmänna upplysningen; och man skail snart få se Nationen vakna till ett nytt och bättre lif.
Men med denna upplysning förstår jag icke Latin och Grekiska eller nästan något af allt det, som läres i våra s. k.
Lärdomsskolor och Gymnasier; utan jag förstår dermed de kunskaper, som äro af practisk nytta för menige man, och som ingen ledamot af samhället kan umbära, utan saknad.
Dertill räknar jag icke allenast ledig innanläsning, skrifning och räkning samt Religionskunskap, utan äfven allmän grammatikalisk rättskrifning, fäderneslandets geopraphi och historia, en kort verlds- och naturbeskrifning, samt någon mechanik och linearteckning.
Til! befrämjande af denna upplysning fordras folkskolor och allmänna läroböcker.
Huru dessa skolor böra vara inrättade, lär väl bäst kunna öfverlemnas åt K. M. att bestämma; och huru medel dertill skola erhållas, måste jag lemna åt vederbörligt Utskott att uppgifva.
Jag torde blott få anmärka, att om skatt på brännvin kommer att lemna betydligt öfverskott, skulle det helt visst icke bättre och ändamålsenligare kunna användas, än just till bildande af detta slags skolor.
Denna skatt skulle då på dubbelt sätt bidraga till Nationens förbättring, nemi. både genom dess indrifning och dess användande.
Afgiften för tillverkningen af Den i Mari f. m, 4i af medlet till vissa enskilda menniskors förnedring finge då tjena till medel för hela Nationens förädling.
För öfrigt vill jag blott erinra, att det väl Loide blifva Statens pligt att skaffa tillgång på tjenliga lärare för alla de orter, hvarest lärarebefattningen icke tilläfventyrs kunde bestridas af någon Comminister eller Adjunct inom församlingen, och att bristen på de öfriga ställena torde i början, åtminstone till någon del, kunna aflijelpas derigenom, att läsningen inställdes under October, November och December, samt ungdomen då endast sysselsattes med slöjder och handarbeten; på det att torftiga studenter kunde vara belåtna med sådana skollärare-platser, för att af förtjensten under de 9 månaderna kunna spara till 3 månaders underhåll vid Universitetet, oell der kunna under höstterminerna genomgå sina examina.
Derigenom skulle dessutom ett nyttigt samband stiftas emellan folkskolorna och de högre Läroverken.
Slutligen torde jag, i stället för alt här vidareutveckla detta vigtiga ämne, vördsammast få åberopa och såsom en bilaga till Utskottet bifoga mina d. 4 Augusti i832 ”till "K. M. i underd. ingifna anmärkningar vid det Betänkande, som Committeen till öfverseende af "Itikets allmänna Undervisningsverk afgifvit d, ”20 Dec. 1828.” 4-‘o
Då det nu kommit derhän med det gamla Sverige, att dess Styrelse anser Statens utgifter icke längre kunna bestridas med de medel, som Svenska folket, efter hittills gällande beskatlningsgrunder, med yttersta ansträngning kunnat åstadkomma; så vill jag hellre söka öppna en ny inkomstkälla, än se Staten indragas i lånsystemets hvirfvel, ur hvilken någon återgång knappt är möjlig.
Hvad som på statsbehofven icke kan afprutas, måste man bjuda till att fylla genom skatter och bevillningar.
Hela konsten består blott deruti, att kunna fördela dessa skatter så, att näringsidkarne icke derigenom förtryckas.
Detta torde bäst kunna ske derigenom, att man beskattar det, som är i sig sjelf skadligt för Nationen, på det skatten må lemna någon ersättning för skadan.
Af sådan beskaffenhet är visserligen i främsta rummet brännvinet, denna rot till Nationens oeconomiska, phvsiska och moraliska förstörelse.
Men då förslag till dess beskattning redan från flera håll blifvit gjorda, vill jag nu vända uppmärksamheten åt flärd,en, dårskapen och fåfängan; och på detta bördiga fält vill jag föreslå att nu endast söka åtkomma titelsjukan medelst en årlig bevill ning för karakterer, helst detta slags fullmagter utgöra en väsendtlig del af det gäsningsämne, hvaraf hela fältet hemtar sin fruktbarhet.
Till ytterligare stöd för denna motion torde jag i korthet få anföra följande: 3 H. G 4a Den i Mart f. m. 1:0
Då möjligheten att förskaffa näring åt kroppen är beskattad, tyckes rättvisan och billigheten fordra, att hederstitlar äfven böra beskattas, såsom varande medel tili njutningar för själen.
Tv hvad är väl en karaktersfullmagt annat, än ett påbud till Allmänheten att betyga dess innehafvare mera heder än förut, att för honom buga sig djupare, att Jemna honom ett främre rum i processioner och vid gästabud o. d. Alla dessa företräden och utmärkelser äro för den fåfänga själen kostliga njutningar, för hvilka bevillning bör utan knot erläggas. 2:0
Det skäl, hvarför bevillning för karaktei-er år 1809 afskaffades, nemi. att de voro en belöning, synes vara alltför svagt och haltande.
Hvad är nemi. hvarje befordran till verkligt embete annat än en belöning för redan ädagalagdt välförhållande?
Och hvad är sjelfva lönen annat än en belöning för embetsmannens trägna arbete i Statens tjenst?
Men hvarföre skall den ena belöningen vaxa mera fiitagen från bevillning än den andra?
Och hvarföre skall icke den betitlade skatta för den till belöning erhållna stora själsnjutningen att få förhäfva sig öfver sina förra jemnlikar, likasåväl som löntagaren för den till belöning erhållna njutningen af sitt kroppsliga uppehälle? 3:o
Om den till ett slags epidemi öfvergångna titelsjukan kunde genom beskattning hejdas och utrotas, skulle en vida större nytta derigenom tillskyndas samhället, än de betydligaste statsinkomster kunnat åstadkomma.
Det är nemi. alldeles otroligt, hvad skada karaktersfullmagterna förorsaka.
Mångfaldiga menniskors moralitet och oeconomiska välfärd gå derigenom alldeles förlorade.
Huru ofta får man ej, isynnerhet i landsorterna, se larfliga, idoga, redliga och förmögna män blifva alldeles förvandlade blott genom en fullmagt, t. ex. på Befallningsmans, Hofkamererares, Assessors eller KammarRättsRåds namn, heder och värdighet, eller något dylikt.
Den verklige Länsmannen skall lefva som Befallningsman, och så vidare hela raden uppföre, hvar och en öfver sina förra förhållanden och verkliga vilkor.
Genom denna ökade lyx förtäres icke allenast den lilla förut kanhända samlade förmögenheten, utan skulder måste göras och oredliga utvägar tilläfventyrs sökas till fyllande af de nya, ökade behofven.
Barnen uppfödas i flärd och fåfänga, och det stora spectaklet slutas med fattigdom och elände, kanhända en skamlig bankrutt, och tilläfventyrs nesligt straff.
Slutli gen får jag vördsammast öfverlemna åt Höglofl.
Utskottet att sjelf bestämma karaktersbevillningens belopp, samt vill blott erinra, att den icke borde utgöras af andra än dem, som hädanefter ville blifva med karaktersfullmagter hugnade.
Dessa fyra anföranden lades på bordet.
Den i Mars f. m. 45 Hr Hägerflycht, Gust., anförde skriftligen:
Med den, ehuru inskränkta, erfarenhet jag ägt tillfälle förvärfva om en af de vigtigaste anledningarna till den jordbrukande
Allmogens så långsamt stigande förkofran, anser jag för en medborgerlig pligt att i ett så vigtigt ämne äfven frambära mina tankar; nöjd om jag derigenom kunnat i någon mån gifva vigt åt de bemödanden, som från de öfriga resp.
RiksSt. utgått i enahanda syftning.
Af authentika handlingar kan man inhemta den bestämda sanning, att Allmogen ursprungligen icke räknat bland sina lagliga onera den s. k.
Hållskjutsen.
För att undgå de tryckande olägenheter, hvilka i ett barbariskt tidehvarf äro kända under namnet friskjuts och våldgästning, och hvilka länge qvarstadnade och tyst tolererades, ehuru den administrativa ordningen intagit de imperativa formernas plats, åtog sig Allmogen godvilligt den afgift, som är bekant under benämningen af skjutsfärdspenningar och egentligen afsåg Konungens eller Kiönans angelägna ärender.
Det var först vid Riksdagen 1:723, som