Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs ånyo samma Utsk:s den 7 och 11 dennes bordlagde Betänk.
N:o 20, i ani. af väckt motion om sådan förändring i de förvaltande verkens i Stockholm arbetsordningar, att 164 Den 16
Mari. de större utgifterna derstädes komme att bestridas genom anvisningar å R.
Räntekammaren.
Mot sjelfva saken, som af Utsk:t blifvit förordad, liar jag ingenting att anmärka, utan skall det blifva mig ett nöje att söka medverka till uppnåendet af det mål, som här afses och hvilket tvifvelsutan kan medföra åtskilliga fördelar, oaktadt alla dermed förenande svårigheter.
1 formelt hänseende tror jag likväl icke att Utsk:t har behandlat saken rätt, då det ansett sig böra förbehålla R.
St:r rättigheten att. granska det förslag, som af K.
M. komme att för dem framläggas.
Jag tror för min del att, då åtskilligt af det som begäres onekligen tillhör K.
M. ensam att bestämma, såsom arbetsordningarne inom de i Stockholm befintliga förvaltande kollegiala embetsverk, R.
St:r ej kunna gå utöfver hvad grundlagen stadgar, eller för detta ändamål göra några förbehåll i afseende å granskningsrätten.
Det faller af sig sjelft, att om en förändrad organisation af Statskontoret skall ega rum och anslag dertill erfordras, så kommer förslaget att i detta afseende till R.
St:rs pröfning framställas.
Jag anser, till följe deraf, att återremiss vore tjenlig, för att åstadkomma en nödig jemkning i beslutet.
Då fråga här icke är om något annat än om en utredning af huru det af Hr Gr.
Cronstedt väckta förslag skulle kunna verkställas, har jag ingenting emot att en sådan utredning hos K.
M. begäres, och att beslutet i frågan till K.
M. öfverlemnas.
Men beträffande sjelfva förslaget att alla utbetalningar skola ske från K.
Räntekammaren och således äfven de, hvartill medel från de förvaltande kollegiala embetsverk i hufvudstaden nu i smärre poster remitteras till vederb:de myndigheter i landsorten, föreställer jag mig, att den föreslagna förändringen skulle föranleda alltför mycket både besvär och kostnad för vederb:de löntagare eller andra fordringsegare hos K. M. och Kronan, som då, för att erhåjla sina penningar, torde nödgas anlita kommissionärer i Stockholm.
Jag förenar mig således med Hr Frih.
Gripenstedt om återremiss.
Om man närmare granskar Betänk:t, tror jag, att de af Frih.
Gripenstedt framställda vådor icke äro så stora.
Hvad Utsk:t, ej i sjelfva förslaget till R.
St:rs skrifvelse, utan i det föreg:de resonnemanget, yttrat, med hänsigt till den R.
St:r förbehållna granskningsrätt, härleder sig från de betänkligheter, som uppstått i anledning af motionärens yrkande att K. M. utan Ständernas vidare hörande skulle sätta organi sationsplanen i verkställighet.
Dessa betänkligheter sakna väl ej all grund.
Gripenstedt har sjelf påpekat, att förslaget måste framkalla en omorganisation af personal och löneanslag
Den 56 Mari. 165 i K.
Ar icke detta en sak, sorn måste underställas Ständernas pröfning.
Vidare, då alla utbetalningar från kollegierne skulle ske, icke kontant, utan genom anvisning å Statskontoret, måste detta onekligen kunna komma att inverka på Statskontorets financiela ställning; huru eller i hvad mån, beror väsendtligen på de reglementariska bestämmelserna i det nya förslaget.
Vore det då olämpligt, om de, hvilka tillsläppa penningarne, äfven få yttra sig om förvaltningen.
Hvad åter Hr
Dalmans anmärkning beträffar, tror jag
Betänka temligen tydligt uttrycker att det endast handlar om embetsverken i Stockholm.
Om R. o. Ad. återremitterar Betänk:t, har jag ingenting deremot, ehuru jag tror mig veta att det redan är af 3 Stånd bifallet.
Gr. Gronstedt, Fredrik:
Att förev:de Betänk, är bifallet af trenne Stånd tror jag vara en irring af Gr.
Björnstjerna, enär man endast känner hvad två Stånd derom hafva beslutat.
Hvad sjelfva frågan beträffar, så är den väckt af 1860 års revisorer, hvilka, då de hade funnit att Statskontoret icke kunnat fullgöra sin skyldighet mot Riksgäldskontoret, nemi. att till detsamma öfverlemna det öfverskott, som var beräknadt på statsverkets inkomster, och hvilket var förorsakadt derigenom, att tull-umgälderna hade ingått till ett betydligt lägre belopp än det i Biks-staten beräknade, framställt förslag till afhjelpande af denna olägenhet.
Statskontoret, som blifvit kommuniceradt detta förslag, yttrade visserligen deröfver några betänkligheter, men gillade det fullkomligt i principen.
Det ansåg nemi. att det måste för en kassaförvaltning i allmänhet vara fördelaktigare, att tillgå ngarne finnas i en hufvud- eller generalkassa samlade, för att derifrån direkte utgå till de föremål, hvartill de äro anvisade, än att medlen fördelas mellan flera särskilda kassor, för att af dem, som deröfver disponera, för de afsedda ändamålen användas.
I det sednare fallet kunde nemi. lätt inträffa, att en eller flera af sistnämnda kassor för tillfället egde större tillgångar, än som då erfordrades, under det att hufvudkassan, af en eller annan orsak, samtidigt vore i behof af behållningarne i de andra kassorna.
Utsk:t, som sökt att skaffa sig underrättelse om förhållandet med de förvaltande verkens kassor, under olika tidsmomenter, bar fått de upplysningar, att icke så obetydliga behållningar varit i desamma.
Ehuru det visserligen är sannt att senare på året, den 1 Oktober, summan något nedgått, så var likväl den 1 April 1862 i dessa kassor 2,682,866 rdr.
Häraf hade Krigs-Coll. 966,773, Förvaltningen af sjöärendena 607,000 och Ofver-intendents-embetet 90,000 rdr o. s. v.
Det är utom allt tvifvel, att Statskontoret, om dessa medel icke hade varit dess förvaltning undandragne, skulle hafva vida bättre kunnat reda sig under de tider, då det varit i förlägenhet, oaktadt likväl dessa medel icke hade bidragit dertill tillfyllest, enär Statskontoret 166 Den 16 Mart. var skyldipt Riksgäldskontoret ända till 4 millioner rdr i Oktober månad 1860.
Jag tror äfven för min del, att den minskning förändringen åstadkomme, så väl i antalet af särskilda kassörer vid de förvaltande verken, som i fråga om framtida beloppen af de löner, hvilka beluifde utgå till sådane kassörer, sorn bibehöllos, men finge sina göromål och sin ansvarighet i betydlig mån begränsade, torde någorlunda kunna motsvara kostnaderna för så väl den tillökade personalen inom K.
Räntekammaren, som för kontrollen å densamma.
Jag tror, att om man lorenar med denna reform den, som jag har föreslagit i en annan motion, att anslag på extra statsregleringen böra anvisas att utgå från Statskontoret, i stället lör Riksgäldskontoret, skulle icke så stora summor komma att undanhållas den allmänna rörelsen.
I formelt afseende tror jag, i likhet med Frih. Gripenstedt, att Utsk:t misstagit sig, och förenar jag mig med honom i anhållan om återremiss.
Då man fästat min uppmärksamhet på att en lämpligare form för den af Utsk:t föreslagna skrifvelsen lättare kunde vinnas, genom att direkt derom besluta, än genom en återremiss, ber jag att lå justera mitt förra yttrande på det sätt, att R. o. Ad. måtte bifalla Betänk:t, såsom det blifvit af motionären framställdt.
Om detta förslag innebär väsendtliga fördelar i afseende på de utbetalningar, som skola verkställas i Stockholm, anser jag deremot det vara ganska olämpligt för sådana liqvider, som skola ske i landsorten.
Jag tillhör sjelf ett sådant verk, nemi. fångstyrelsen, som har nästan hvarje vecka ganska stora penriingeremisser till landsorten, och jag hemställer, om det vore så lämpligt att ditskicka invisDingar på K.
Då jag är fullt tillfreds med den förändring af ordalagen uti Utsk:ts hemställan, som Hr Finans-ministern föreslagit, frånträder jag mitt yrkande om återremiss.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till förev:de Betänk., dels återremiss deraf, och dels att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, skulle antaga Gr.
Grönstedts motion, som hade följ:de lydelse: »det R.
St:r måtte i underd. skrifvelse hos K.
M. anhålla, ej blott att Iv. M. täcktes, genom dertill utsedde sakkunnige personer, eller på annat lämpligt sätt, låta utarbeta förslag till en sådan förändring af K.
Statskontorets organisation, äfvensom af arbetsordningarne för öfrige, i Stockholm befintlige, förvaltande kollegiala embetsverk, hvilka hafva åliggandet att verkställa utbetalning af statsmedel, att dessa Den 16 Mars. 167 förvaltande verk i allmänhet, och med undantag af expensmedel och möjligen en mindre kassa för smärre utbetalningar, icke behöfde hafva några kontanta penningar om händer, eller större summor innestående å verkets bankoräkning, men deremot erhålla rättighet att för sina utgifter, inom vissa lör hvarje embetsverk begränsade belopp, till hvar och en, som af det förvaltande verket skall uppbära penningar, utlärda invisningar, ställda på K.
Räntekammaren, och hvilka der genast blefve med kontanta penningar infriade; samt att för de utbetalningar, som af K.
Statskontoret omedelbarligen ombesörjas, sådan (ören k ling måtte tillväga bringas, att särskilda anordningar och assignationer icke behöfde för mindre summor utfärdas, men medlen utan tidsutdrägt kunde i kontanta penningar utbetalas af räntekammaren, som derefter egde redovisa de förskott, hvilka till sådane utbetalningar blefve räntekammaren meddelade; utan äfven att K. M. täcktes, efter pröfning af de uppgjorda förslagen, låta befordra desamma till behörig verkställighet.»
Härefter anmälte sig och yttrade Hr Cederschjöld:
Jag aftsår från mitt yrkande på återremiss.
Afven jag aftsår från mitt yrkande på återremiss.
Landtm, först propos. på bifall lill Betänkd, hvartill svarades nej, och derefter propos. på alslag å detsamma samt bifall till Gr.
Cronstedts ofvanomförmäldte förslag, hvilken sednare propos. blef med ja besvarad.
Jag får till R. o. Ad. hemställa att en inbjudning måtte utfärdas till Med-Stånden att förena sig uti den nu af R. o. Ad. beslutade förändring af Utsk:ts Betänk.
Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-(Jtsk:ts den 7 och 11 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 3, i ani. af väckt fråga om afskaffande af straffarterna prygel och dagg. 168 Sen 16 Mari.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande samma Litsk:s den 7 och 11 dennes bordlagde Betänk.
N:o 4, i ani. af väckta motioner ang:de dels ändring och tillägg i K.
Förordn. om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet, dels ock rättighet för landstingen att i frågor om stängselskyldigheten inom länen besluta.
Utsk:ts hemställanden å sid. 5 och 6.
Utsk:ts sista tillstyrkan å sid. 8- Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh.:
Sammansatta Lagoch Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:t har emottagit en motion från en ledamot i Borgare-St., Hr Gahn, hvari han fäster uppmärksamheten på den skada, sorn tillskyndas skogarrie genom för tidigt bete å desamma om våren.
Afven hafva, i likhet med Hr Gahn, flere ledamöter inom Bonde-St. framställt, att olägenheter i vår Stängsel-förordn. böra undanrödjas, derigenom att landstingen tillerkännas rättighet att härutinnan meddela exceptionela föreskrifter.
Emot det Sammansatta Utsk:ts häröfver afgifna Utlät:de har jag åtskilliga anmärkningar att göra, och utber jag mig att få ingå i någon granskning häraf.
Hvad först vidkommer den anmärkning, som Hr Gahn framställt, så lärer väl ej riktigheten deraf kunna bestridas, att stor skada tillskyndas skogarna genom alltför tidigt betande å desamma om våren, på samma gång som en orättvisa uppstår för de skogsegare, som vilja vårda sina skogar, derigenom att de icke kunna hindra de öfriga delegarne, der skogen ligger samfäld, att de sig af deras betesrätt begagna.
Jag tror också att, örn en lag stadgades, som förbjöde att samfälda beten finge begagnas förrän så sent på våren, att man med visshet kunde antaga det någon skada ej skulle skogen tillskyndas, ändamålet skulle vinnas.
För min del skulle jag anse att den 20 Juni vore i detta afseende den för vårt lands alla, i klimatiskt hänseende så olika, provinser lägligaste tidpunkten.
Emellertid måste det medgifvas, med hänsigt till vår allmoges hushållriingssätt och dess bristande omtanka att beräkna sin fodertillgång, att då under svåra foderår, sedan halmtaken tillgripits, såsom sista ressursen, ofta ingen annan utväg för den återstår att lifnära sin boskap, än att drifva den åt skogen, en sådan lag skulle kunna blifva svår att upprätthålla — och måhända icke utan skäl kunde kallas hård.
Deremot tror jag, att, om man i denna lagstiftning iakttoge det undantag, att den allmänna bestämmelsen icke hindrade någon i att, inom sin enskilda andel af en samfäld betesmark, begagna betet under hvilka tider som helst, en sådan lag kunde utan betänklighet utfärdas.
Den 16 Mari. 169 Hvad Stor angår det förslag, som Utsk:t framställt för att afhjelpa denna olägenhet, så kan jag icke deri instämma.
Vårt fädernesland har varit nog lyckligt att under 400 år styras efter en enda lag lör hela riket.
Att nu öppna vägen för att återkomma till landskapslagarne är, efter min tanka, mycket betänkligt, ty har man blott en gång begått felet att beträda denna bana, fruktar jag att det i ganska många andra läll kommer att förnyas.
Om våra landsting komma att stifta lag än i det ena och än i det andra fallet, blir slutet af alltsammans att i vår ekonomiska lagstiftning, sorn visserligen i många läll behöfver förtydligas och förmildras, en allmän förbistring kommer att uppstå, som slutligen leder till ett rättslöst tillstånd.
Jag tillåter mig att dessutom fästa uppmärksamheten derå, att den påyrkade rättigheten för landstingen att stifta exceptionela lagar i stängselmål, föga skulle leda till ändamålet, ty inom samma landskap kunna ofta lika stor skiljaktighet uppstå i afseende på stängselbehofven, som länen sins emellan.
I lagen äro icke förbisedde de olika förhållanden, som i detta hänseende kunna vara förhanden, då den rnedgifvit att öfverenskommelser kunna träffas både byalag och grannar emellan, och för närv:de bör detta vara nog.
Sverige, Norige och Danmark äro de enda länder i hela Europa, som hafva en stängsellag.
Om det icke för närv:de låter sig göra att få stängselskyldigheten att försvinna, så tror jag likväl att tendensen är sådan, helst då den på flere ställen redan de facto är upphäfd.
Regeln bör vara denna:
Antingen ingen stängsellag, eller en allmän lag, som gäller för hela riket.
Det gifves knappast någon större förändring i vår lagstiftning, som icke är underkastad mer eller mindre klander.
.Man får ej vänta sig att alia de, som voro vane att handlöst utsläppa sina djur i förlitande på grannarnes åliggande att frälsa sina egor från djurens intrång, skola genast finna sig tillfreds med skyldigheten att hålla någon vård om dem.
Dertill fordras tid; och med tiden hoppas jag också att belåtenheten skall blifva allmän.
Att jag hyser förkärlek för den stängsellag, som vi nu ega, må ursägtas mig af det skäl, att jag, såsom ordförande i Kalmar läns hushållnings-sällskap vid den tidpunkt, då stängselfrågan var utstäld till hushållnings-sällskapernes hörande, deltog i utarbetandet af det utlåtande, som sedermera blef klaven till denna författning.
1 likhet med Frih.
Sprengtporten, anser jag att det vore ganska olyckligt, om, i alla de olika delarne i vårt land, vi skulle få olika författningar i vår ekonomiska lagstiftning; men jag kan ej finna det ändamålsenliga i det tillägg, han förslagit, i afseende å betesrätten.
Det synes mig som skulle gemensamt begagnande af betesrätt lämpligast vara föremål för öfverenskommelser inom större eller mindre kommuner. 170 Den 16 Mari.
En annan fråga är, om stängselfrågan kan anses tillhöra den ekonomiska lagstiftningen.
Vi se här att det är det sammansatta Lag- och Ekon.-Utsk:t, som lemnat förslaget, och stängsel-författningarne hafva, så långt jag minnes tillbaka, blifvit som civil lagstiftning behandlade af detta Sammansatta Utsk.
Jag önskar för min del alslag.
En bland de för Sverige egendomliga institutioner, som vi med den största omsorg måste bevara, är den om den ekonomiska lagstiftningens öfverlemnande i Konungens hand.
Jag är öfvertygad om, att grundlagens stiftare, som, lika väl som hvar och en annan, insågo vigten af att representationen skulle ega delaktighet i lagstiftningen, just med afseende å Sveriges vidsträckta läge och omöjligheten att i hänsigt till de olika klimatiska förhållandena kunna stifta en för alla gemensam lag, öfverlemnade åt Konungen denna makt.
Just derigenom kan denna lagstiftning modifieras efter orternas olika behof.
Långt ifrån att detta förslag skulle åstadkomma de fordna landskaps-lagarnes olikhet, är jag tvertom öfvertygad, att det skulle medföra en, med afseende på natur och behof, nödvändig modifikation i den för alla gemensamma lagen.
Jag tror mig icke vidare behöfva orda om omöjligheten att göra en för Norrbotten och Skåne gemensam stängsellag.
En talare har yttrat, att han trodde någon stängsellag icke finnas i några andra länder än i Sverige, Norige och Danmark.
Jag tror att Skåne står i samma kategori som Danmark och att man der snart är kommen till den punkt, alt man icke vill hafva en stängsellag; men lika säkert som detta förhållande förr eller sednare inträffar i Skåne och andra slättlands-provinser, lika säkert är det, att det aldrig inträffar i Norrbotten eller i de mera skogbeväxta provinserna.
Hafva vi icke redan en särskild skifteslag för Gottland, en för Dalarne och en för Norrland?
Ådagalägger icke detta, att de lagar i afseende på skiftesverket, som passa för dessa provinser, icke passa för de andra.
Hafva vi icke en särskild förordning, som bestämmer tiden för damluckas öppnande i Norrland?
Kan det då vara mera olämpligt, i afseende på stängsel-författningen, att vi hafva en särskild för Skåne eller i allmänhet för slättbygden och en för skogsbygden.
Jag vill i detta afseende berätta hvad som yttrades af en medlem af Norska Stortinget under mitt sista sammanträffande med några af dess ledamöter. »Vi äro», sade han, »i Norge i en svår ställning, ty, derigenom att vi måste för det närv:de stifta en lag för hela riket, kunna vi ej i allt tillfredsställa de olika landsorterna» — t. ex.», sade han, »i afseende på stängsellagen.»
Jag har hört såsom ett skäl mot ifrågav:de förslags antagande anföras, att stängsellagen, i det skick vi nu hafva den, vore utgången från Kalmar läns hushållnings-sällskap, hvari Frih.
Raab då var ordförande.
Att denna lag, utgången från detta insigtsfulla hushållningssällskap, icke är lika förträfflig för Den 16 Mara.
171 alla provinser, yppas af de olika framställningar om modifikation deri, som till K. M. inkomma. 1860 ingick Skaraborgs läns hushållningssällskap till K.
M. med anhållan, att stängselförordningen skulle modifieras i så måtto, att stängseln klefve tillräcklig endast för att utestänga småboskap.
Detta fiirslag meddelades de andra länens hushållningssällskaper, från hvilka andra modifikationer framställdes; och K.
M. kunde ej bifalla framställningen.
Man har sagt att stängsellagen icke är af ekonomisk natur, utan en civil-lagstiftnings-fråga, emedan K.
M. gemensamt med R.
St:r derom beslutar, .lag frågar, då Skiftes-stadgan anses vara en ekonomisk författning, hvad stängsel-lagen skall kallas?
Den kan aldrig hänföras till civillagen.
Att den blifvit gemensamt med Ständerna afgjord, upphäfver icke dess egenskap af ekonomisk lag, som den sista talaren anförde, ty i 34:de §:n R.
O. står tydligen: »Vill Konungen något ekonomiskt mål gemensamt med R.
Skr afgöra, förfares dermed på sätt, som för lagfrågor är stadgadt».
Således om stängsellagen måste anses som en ekonomisk lagstiftningsfråga, så blir det antingen K. M. eller K.
Skr, som kommer att afgöra densamma.
Vi känna att, vid hvarje riksdag efter den nya stängsellagens införande, denna lag, åtminstone i Westergöthland, der jag såsom landshöfding har någon erfarenhet af de petitioner, som från de olika hushållnings-sällskaperna inkomma inom de olika orterna, varit föremål för klander och klagomål.
Då man således måste modifiera den efter de olika landskapens behof, så hemställer jag, om någon annan utväg gifves, än den som Utsk:t har föreslagit.
— Jag anhåller om bifall.
Jag befarar att den siste värde talaren egentligen icke har talat om det ämne, som utgjort föremål för Utsk:ts behandling.
Ilan har egentligen sysselsatt sig med omsorgen att bevisa, att den sellagen icke borde vara gällande från Ystad till Haparanda.
För min del är jag af motsatt öfvertygelse, äfven i denna del, med honom och anser lagen vara tillämplig för hela landet, ty med de mindre positiva grunder för stängel-skyldigheten, som der finnas, är all önsklig latitud iakttagen, för att man må kunna vidtaga sådana förfoganden, som för hvarje landsort kunna vara lämpliga.
Jag tror att en föregående talare ganska riktigt uttryckt sig, då han sagt, att, om denna stängsel-författning icke kan vara tillämplig för hela landet, den icke heller kan vara det för någon enskild provins.
Vi veta nemi. att det finnes ganska många provinser, som bestå dels af slättland och dels af skogsbygd.
Är Gr.
Sparres förutsättning riktig, att författningen icke är lämplig lör hela landet, så är den icke heller lämplig för en provins i sin helhet; ty icke skulle det då vara så särdeles passande att landstinget befattade sig med stiftande 172 Den 16 Mars. af en sådan lag, ty resultatet skulle komma att bero på, huruvida dess pluralitet utgjordes af slätt- eller skogsboar.
Jag vill nu emellertid bålla mig till sjelfva hufvudsaken, nemi. huruvida det af Utsk:t framställda förslaget vore lämpligt eller icke.
Måhända skulle jag hafva fogat mig efter Utsk:ts framställning, om det hade stannat vid det förslag, som motiverna innehålla.
Det heter nemi. der, att det allenast är i några vissa fall, som en framställning skulle l'å ske af landstingen.
Ser man åter på det af Utsk:t framställda förslag till underd. skrifvelse i ämnet till K. M., så är detta af helt annat innehåll, än hvartill de afgifna motiverna bort föranleda.
Landtingens befogenhet att pröfva Stängsel-förordningens lämplighet, är nemi. så rundeligen tilltagen, att om detta Utsk:ts förslag skulle tillvinna sig statsmakternes bifall, vore i sjelva verket hela grunden för ifrågav:de författning upprifven.
En reservant har, enligt min tanka, ganska riktigt anmärkt, att författningen är så ny, att den mångenstädes ännu icke ens hunnit att tillämpas, hvarföre ock den magt, som man, för så vidt man håller sig till Utsk:ts framställning, nu vill lägga i landstingens händer, synes mig vara både vådlig och obehörig.
— Under hopp att R. o.
Ad. ej må hafva den ringaste benägenhet att härtill lemna sitt bifall, anhåller jag om alslag å Betänka, och delta så mycket snarare, som två Stånd redan hafva alslagit detsamma.
Det har visserligen icke undfallit mig att ingen lagstiftning kan vara så ovilkorlig, att icke undantag kunna behöfvas, ty den lag, som på detta sätt tillkommer, eller icke medgåfve detta, skulle blifva tryckande och orättvis; men hvad jag tror att Gr.
Sparre bör medgifva, det är, att undantag i en allmän lag böra grunda sig på positiva fakta eller förhållanden, och icke tillkomma på grund af mer eller mindre isolerade önskningar, som kunnat framställas eller vara frukter af en mer eller mindre ensidig eller flygtig uppfattning, som så lätt kan komma att göra sig gällande inom korporationer, som äro så sammansatta, som våra landsting.
Den princip, som Gr.
Sparre framställt, kan synas hafva något skäl för sig, men den måste hittills hafva synts betänklig; ty den skulle i annat fall hafva blifvit mera allmänt iakttagen.
Hvad för öfrigt frågan om betesrätten vidkommer, så har det mindre varit min afsigt att nu få antagen en lag i afseende å densamma, än att få sjelfva frågan fullständigt utredd, hvarför jag sammanfattat min mening i form af en lag-paragraf.
Då jag blifvit upplyst om att två Stånd redan hafva afslagit detta Betänk:de, och således en återremiss ej skulle tjena till något, förenar jag mig med dem som yrka afslag.
Den 16 Mars. 173 Frih. Stael von Holstein.
Fab. Wilh.:
Ehuru det är uppgifvet att 2 Stånd hafva afslagit detta Betänkrde, så kan jag icke finna att det vore för R. o. Ad. skäl att afslå detsamma, ifall R. o. Ad. skulle finna det lämpligt.
Jag är af Gr.
Sparre förekommen i hvad jag ämnade säga, att nemi., genom de klimatiska och lokala olika förhållandena, en för hela riket gemensam stängsel-författning är omöjlig, och förenar jag mig med honom uti anhållan om bifall till Utsk:ts Betänkrde.
Frih. Raab, Ad. Chr.: