Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ovanan alt uppträda offentligen och känslan af oförmåga alt kunna verka någonting i denna sak, afhöllo mig då ifrån att yttra mig, ehuru det visserligen då hade varit rätta stället; men då jag här nedlägger min reservation, så anhåller jag att i korthet få redogöra för mina motiver.
Jag kan icke annat än beklaga, alt R. o.
Ad. med så stor likgiltighet omfattat en sak, som så nära rörer dess väl, och jag beklagar, att Ridd.Utsk., genom sitt betänk, eller genom motiverna derför, har afskurit för R. o. Ad., nästan all möjlighet att vidtaga en reform, som tyckes vara så högt påkallad.
Jag tror, att i denna tidpunkt det hade varit R. o. Ad:s både rättighet och skyldighet alt mera behjerta denna sak.
Jag vill först fästa mig vid rättigheten.
Grundlagen medgifver bestämdt R. o. Ad. sin rätt alt enligt Ridd.Ordn. representera sig.
Detta bestrider ingen.
De öfriga Stånden hafva i samma stund, som de underskrefvo denna grundlag, medgifvit denna rättighet.
Man säger nu, att våra egna privilegier skulle hindra oss att begagna denna rättighet, att sjelfva bestämma vår representation.
Jag känner icke våra privilegier, af hvilka det icke måtte vara mycket qvar; men det är åtminstone här upplyst, att desamma icke hindra oss alt förändra vår representation.
Det sätt, hvarpå de öfriga Stånden skola representeras, är bestämdt i grundlagen.
Deras representationssätt har ofta blifvit förändrad.
Förändringar äro gjorda i BorgareSt:s representation.
Jag har icke hört åberopas, att BorgareSl:s privilegier derigenom blifvit rubbade.
Inom PresteSt. se vi nästan vid hvarje riksdag, att nära nog inom hvarje stift förändringar göras i grunderna för valens verkställande.
Jag har icke hört påstås, att detta gjort rubbning i PresteSt:s privilegier.
Jag talar icke om andra privilegier än dem, som röra Stånden, icke dem, som endast tillhöra Ståndens enskilda medlemmar.
Privilegier mäste innefatta rättigheter.
Det privilegium, som skulle ligga lill hinder för oss, att inom oss förändra vår representation, skulle således utgöra en förmån för Ståndet.
Detta privilegium är likväl - Den 23 October f. m. 225 väl biolt cn förman för Ståndets ättemän, men det är icke en förmån för R. o. Ad.
Jag skulle tvertom tro, alt detsamma liar visat sig vara en stor olägenhet för detta Stånd.
Om det skulle vara en förman, så skulle den bestå deruti, att Ståndet representeras af så och så många personer.
Ville man drifva den satsen långt, så skulle man kunna komma lill den conclusionen, att Sveriges framfarna Konungar hade öfverträdt Sveriges grundlag, då de ökat våra ättemäns antal.
Jag tror äfven, att det hade varit en skyldighet å vår sida, alt mera behjerta denna sak, då sedan långliga lider klagan försports öfver vår representation.
Denna klagan gälde dock, sedan flera tiotal af år, förnämligast R. o. Ad:s sammansättning, och man anmärkte såsom ett fel det öfverdrifvet stora antalet af Ståndets Ledamöter, relativt till de andra Stånden.
Man klagade äfven öfver den omständigheten, att Ståndets ledamöter, genom sin enskilda ställning i samhället, icke lemnade någon garanti för riksdagsmannakallets ändamålsenliga uppfyllande.
Det var först vid sista riksdagen nära nog, som de nya ideerna togo en hastig utveckling.
Denna utveckling var, ty värr, alltför omogen.
Också blef resultatet deraf temligen omoget; det biet nemligen det representationsförslag, som vi här hafva förkastat.
Jag tror äfven, alt det hade varit vår skyldighet, att just under sådant förhållande visa, alt vi sjelfve önska en reform inom oss, af det skäl, att en verklig representationsförändring är ganska aflägsen.
Ilär har blifvit yttradt, att en reform inom Ståndet skulle varit onyttig, på den grund, att den hindrat en allmännare representationsförändring.
Detta tror jag icke, utan tror tvertom, att våra öfverläggningar den 2S Augusti tillräckligen visade, att vi alla ville en total förändring, och jag tror äfven, att de andra Stånden hafva tillräckligt ådagalagt sina tänkesätt i detta afseende.
Jag är visserligen öfvertygad, att en sådan representationsförändring kommer alt inträffa; men denna framtid tror jag ännu är långt borta, och icke inom flere riksdagar möjlig att åstadkomma.
Jag ber att få betrakta denna sak
Dåde frän folkets och Regeringens sida.
Om jag betraktar folkets representation, så stå vi för närvar, med ett BondeSt. å ena sidan, som skarpt drager upp gränsorna på den sidan, utan att vilja medgifva några betydliga rättigheter åt de classer inom samhället, som kanske 8ro salle för att bevaka Statens lugn och bestånd; å andra sidan står den conservaliva sidan benägen att medgifva åt den democraliska sidan rättigheter vida utöfver hvad som finnes i något annat land, utan att för sig sjelf begära så stora rättigheter, som i andra länder äro ät densamma medgifna.
Härmed är man dock ej tillfredsställd.
Följden af allt detta blir, att allt lutar ål ena sidan, och så länge delta är förhållandet, bör icke 11. o. Ad. å sin sida gä in på någon förändring.
Om jag betraktar Regeringen, så är jag fullkomligen öfvertygad, att Regeringen icke med likgiltighet åser representationsfrågan.
En af.
Regeringens organer har bär yttrat, att frågan om en förändrad nationalrepresentation icke mera kan falla, och ingens mening är heller, att denna fråga skall falla; men jag tycker mig 3 II. 29 226 D e n 23 0 c t o b e r. f. m. se, att Regeringen, att jag så ina säga, kastar en ogenomtränglig slöja öfver sina tankar i denna fråga.
Den har åtminstone, hvad det sista representationsförslaget beträffar, följt detsamma med en varsamset, hvars värde, åtminstone jag, i min kortsynthet, icke kan uppskatta.
Denna varsamhet gör, att jag icke hyser några höga förhoppningar i detta afseende, ali samma Regering skall intaga den ställning som fordras, för att laga initiativet i denna fråga.
Under sådana förhållanden ser jag icke, att en representationsförändring snart skulle kunna blifva tillvägabragt.
Det hade då varit högst önskligt, att R. o.
Ad. visat sig villige alt göra någonting under tiden för sin del. R. o. Ad. har nemligen afslagit det stora reformförslaget.
För min del skulle jag tro, att skälet dertill är djupt grundat i tankan på Konungamaktens försvar och samhällets upprätthållande.
Samma nyttiga omtanka för fäderneslandets väl tycker jag vid detta tillfälle hade bort bjuda R. o. Ad., att sjelfve länka på en reform inom sig, och jag kan icke annat än beklaga, att icke R. o. Ad. har velat begagna detta tillfälle att behjerta en fråga, som så nära rörer Sveriges väl, på samma gång som den hade betydligt bidragit alt upprätthålla R. o.
Ad:s medborgerliga anseende.
Min afsigt kan icke vara nu, att sysselsätta Ståndet med besvarande af en reservation, som rörer ett af Ståndet redan afgjordt ärende.
Jag vill blott vänligen erinra den siste värde talaren, att det önskansvärda, ty värr, icke alltid är möjligt.
Landtm, tillkännagaf, alt i Talmansconference, som i går ägt rum, fråga förevarit om utsättande af dag till val af R.
St:s Just.ombudsman och hans suppleant, samt Talmannen öfverenskomma alt föreslå RiksSt:n alt dertill utsätta Måndagen den 2S dennes; i följd hvaraf H. Ex. nu hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla, att nämnde dag val må förrättas, till utseende af de Electorer, hvilka, enligt 63 § Riksd.Ordn. samma dag de blifva utsedde böra välja Just.ombudsmannen och hans suppleant.
Med erinran, att det viii förcg:de riksdagar varit vanligt att, utom de 12 Electorer, som enligt grundlagen höra utses, välja 4 suppleanter, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, derefter, om R. o.
Ad. bifölle, att vallistorne må upprättas med 1(5 namn, helst i alphabelisk ordning, hvarigenom mycken tid vid valförrättningen vunnes; hvilket bifölls. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, gaf härefter tillkänna, att i gårdagens Talmansconference uppstått fråga, huruvida alla R.
St:s pröfning underställde ärenden borde behandlas efter den af K.
M. sanctionerade nya lydelse af 49 § Riksd.Ordn. och således kunna, i händelse frågan ansåges tillfyllest utredd, med förändring, utan ålerremiss afgöras, elfer om de uti 69 § Reg.F. omförmälde frå— Den 23 October f. m. 227 gor, ang-.de l:o statens reglerande, eller med andra ord, Statens inkomster och utgifter, 2:o
Revillningens derefter lämpade belopp, 3:o hvad lill Risksg.conl:s utgifter och inkomster hörer, och 4:o grunderne för Riksg.conl:s styrelse och förvaltning, skulle anses härifrån göra undantag, och således icke kunna under 49 § Riksd.- Ordn., sådan den nu lyder, hänföras.
Dervid hade, efter vidlyftig öfverläggning, samtlige Talmännen och Couferencens närvarande ledamöter förenat sig i följande åsigter: 1:0 att (59 § Reg.F. icke kan anses vara genom den nya lydelsen af 49 § Riksd.Ordn. upphäfven, och att de uti förstnämnde § omförmälde, ofvan uppräknade riksdagsärenden således höra efter samma §:s lydelse, oberoende af den skedda förändringen i 49 § Riksd.Ordn., behandlas; 2:o Alt i följd häraf StatsUtsk:s belänkm ang:de sådana frågor, hvilka omförmälas i (19 § Reg.F. icke kunna förändras då de första gången förekommn till afgörande, ulan måste återgå till Utsk. om förändring påyrkas, samt att följaktligen afslag å sådant betänk, första gången icke eller får äga rum; samt 3:0 alt StalsUtsk:s på bordet hvilande och framdeles inkommande belänkm ang:de utgiftslitlarne, hvilka anses kunna punktvis föredragas, böra efter denna uppfattning af ofvanberörde grundlags-§§ behandlas.
Frih. Cederström, Jacob: Om R. o. Ad. förenar sig uli den åsigt, hvilken Hr Gr. o. Landtm, framställt, såsom den, hvilken i Talmansconclaven gjort sig gällande, såsom ett beslut, hvilket kommer alt iakttagas för ordningen af statsregleringsfågornas behandling vid denna riksdag, så har jag naturligtvis intet deremot alt invända, helst det är uti den nya 49 § Riksd.Ordn. tydligen bestämdt, att R.
St. kunna återförvisa mål lill Utskm, för att af dem bättre utredas.
Skulle deremot detta anses såsom en förklaring öfver tillämpningen af 49 § Riksd. ordn. och 69 § RegF., så nödgas jag mig deremot helt och hållet reservera. 69 § i Reg.F. är helt och hållet isolerad ifrån behandlingen af de mål, som första gången föredragas efter den nya 49 § Riksd.Ordn., emedan jemkningar enligt 69 § icke inträda förr än R.
St. sina beslut i föregående statsregleringsfrågorna redan fattat, och denna jemkning kan lika så väl ske efter heslin, fattade vid första föredragningen, som efter beslut, fattade vid den andra föredragningen, emedan de förändringar, som då kunna göras af alla Stånden, alltid blifva lill enahanda slutföljd ledande, men för bättre ordning och sammanhang, och för att undvika en massa af voteringar, så tillstyrker jag, alt R. o. Ad. måtte besluta, att denna riksdag behandla statsregleringen på det sätt, att inga afslag må äga rum vid första föredragningen och inga förändringar i StatsUtsk:s tillstyrkanden göras annorlunda än genom anmärkmr, hvilka framställas till Utsk., och derefter, sedan Utsk:s ullåtm komma till R.
St:s pröfning, besluta.
I anledning af delta anförande yttrade II.
Gr. o. andtm., att hans mening icke var att föreslå R. o. Ad. att i den 228 Den 23 October f. m. nu ötaförmälde frågan falla elt beslut, utan ali det endast var de äsigter, hvaruti 11.
Ex. och de öfrige Talmannen sig förenat, sorn II.
Ex. velat framställa lill det afseende R. o. Ad. kunde anse dem förtjena.
Jag är af Hr Gr. o. Landtm, förekommen i hvad jag hade ämnat svara pä Frih.
Cederströms villande.
Del lärer lika litet kunna komma i fråga, att här göra någon grundlagsförändring, på sätt som Frih.
Cederström ansåg möjligt, som att fatta något beslut, hvilket i sig sjelft skulle innebära en sådan; utan sä som jag lior mig hafva fattat den af Hr Gr. o. Landtm, nyss afgäfna förklaring, så innebär den en af Talmansconclaven lillkännagifven åsigt, huru ledamöterne deruti trott alt grundlagarne skola tillämpas i detta fall; således blott conclavens enskilda mening, den de ansell sig böra till möjlig ledning afgifva, efter som tvifvel blifvit framkaslade om lagarnes rätta mening, sedan förändring i vissa §§ nu ägt rum.
I denna åsigt inslå miner äfven jag för min del, och förmodar, att icke något formligt beslut kommer i fråga.
Jag är äfvenledes af den mening, alt någon förklaring af grundlagarne naturligtvis icke kan t i II vägabringas pä annat sätt, än grundlagarne föreskrifva; men dä bär blott blifvit
Ståndet meddelad en åsigt rör:de grundlagens rälta mening, hvilken gjort sig gällande bland de ledamöter af Talmanscouferencen, som deltagit i öfverläggningen derom, så kan detta tillkännagifvande icke annat än med tacksamhet emottagas, såsom ledande till upplysning i ämnet.
Det innebär likväl icke hvad jag tror vara hufvudsaken, och jag vill derföre för min del uttala livad jag anser vara slutsalsen af de upplästa punkterna, nemligen den, alt Ståndet må kunna, når betänkandet punktvis föredrages, bifalla hvad StatsUtsk. föreslagit i den ena eller andra punkten, oberoende deraf att Ståndet återremitterar andra punkter af samma betänk., hvilket just utgör den nya förändringens fördel, och denna är visserligen ganska stor.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 9 och 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 33, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster.
Delta utlät, företogs punktvis till afgörande.
]:o Ordinarie räntan.
Ilr.
Gripenstedt, Joli.
Aug.:
Jag har i allmänhet en an märkn. att göra emot de flesta bär beräknade inkomsttitlar, och då detta kr den första, på hvilken anmärkn. kan lämpas, så anser jag mig bär böra göra framställning derom.
Anmärkn. beslår deruti, att summorna, efter milt förmenande, äro för lågt upptagna.
Beviset derpå bemtar jag af de föregule fem årens inkomter.
Om jag jemför de af StatsUtsk. upptagne summorna med ett medium af de nämnde årens inkomster, så finnér jag, att delta medium öfverskjuter den summa, som StatsUtsk. uppagit till beräkning af statsverkets inkomster.
Delta är hvad som i alla tider ägt rum, och som i alla ti - Den 23 0 c t o 1j e r f. m. 229 der medfört den följden, alt årligen större eller mindre, merendels ganska betydliga öfverskott hafva samlats i Stalscont., som sedermera måst öfverlämnäs ät Riksg:scont.
Häraf har den bestämda olägenheten uppstått, att dessa medel blifvit dragna ur den allmänna rörelsen, och onödigtvis blifvit uppburna af de skaltskyldige.
Jag anser detta förhållande vara ganska olämpligt, och önskar, att man en gång måtte komma till ett mera sant resultat, d. v. s. att de beräknade inkomsterna måtte närmare motsvara de verkliga.
Det medelbclopp, hvartill ifrågavar. inkomster under åren 1838—1842 uppgått, utgör 582,540 r:dr, men beräkningen upptager här endast 575,000 r:dr.
Skillnaden är visserligen icke särdeles betydlig, men den är dock någon, och vill man antaga den af mig yrkade principen, så bör den äfven här tillämpas.
Såsom skäl för den gjorda nedsättuingen, har StatsUtsk. anfört, att beloppet är beroende af markegängsprisen.
Delta är sant; men då de föreg;de 5 årens inkomster likaledes varit beroende af fnarkegångspriseu, och likväl visat ett sådant högre belopp, så skulle jag också anse det vara skäligt, att man upptog denna summa till det högre belopp, hvilket den efter markegåugen utgjort.
Jag skulle för min del anse lämpligt, alt den upptogs lill 580,000 rdr.
I anledning af hvad den siste välde talaren har anfört, får jag äran yttra, att man med största varsamhet måste gå till väga vid beräkning af statsverkets inkomster, så vidt de bero på markegängsprisen.
Efter förloppet af de är, för hvilka medelberäkningarna här äro tagna, hafva prisen redan fallit, och de fulla ännu ytterligare.
Således torde knappast den summa, som af StatsUtsk. blifvit beräknad, komma att ingå.
Då uti ifrågavar. för Kronan behällne ordinarie ränta, äfven ingår spanmål, och det redan visat sig, all markegången för närvar, blir låg, och då densamma i år troligen kommer att blifva lägre än den varit under de sistförllutna 20 åren, så anser jag för min del, alt den af SlafsUlsk. föreslagna summan icke kan på något sätt höjas.
Med säkerhet kan man förutse, att för år 1845 kommer summan att understiga 575,000 r:dr i verklig behållning; men då det är att förmoda, att det ena året skall hjelpa det andra, så skulle jag tro, att StatsUtsk:s förslag kan af Ståndet antagas.
Något skäl till anslagets höjande inser jag deremot icke, hvarföre jag tillstyrker antagande af Utsk:s förslag i detta betänk.
Hr Bråkenhjelm , Pehr Re inb:
Till de skäl, som blifvit förut förda, anser jag mig böra lägga det, att om under sådana conjuncturer, som nu tyckas inträffa allt mer och mer för hvarje år, det skulle hända, att räntegifvare uppsade lill leverans in natura Kronans s. k. behållna spanmål, så skulle deraf följa en brist uti StalsconUs contanta inkomster, åtminstone för någon tid.
Det är visserligen sant, att denna brist kan genom realisation af den uppsagda spanmålen slutligen ersättas, men då utgifterna äro af den beskaffenhet, alt de äro beräknade att contant utgå pä gifna tider.
230 Den 23 0ctober f. m. så måste naturligtvis också inkomsterna vara lika beskaffade.
Det är således, i min tanka, så länge statsinkomsterna bestå af naturaprestationer, alldeles omöjligt att i mer eller mindre mån undvika de s. k. öfverskotten.
Dessa öfverskotter hafva hittills, såsom bekant är, ingått ifrån Statscont. till Riksg.cont., och af det sist uppkomna öfverskottet, som utgjorde 600,000 a 700,000 r:dr, finnes för närvar, icke en enda skilling qvarliggande, utan dessa summos äro i allmänna rörelsen genom utlåningar.
Det är således icke på något sätt någon förlust för rörelsen, att öfverskotter finnas.
Jag medgifver, att det kan innebära en oegentlighet att uppbära mera än hvad man påtagligen bchöfver, men som detta mera beror af conjuncturerna, och utgifterna deremot icke få vara conjuncturerna underkastade, så anser jag StatsUtsk:s betänk, vara riktigt, och tillstyrker bifall dertill.
De skäl, som blifvit anförda emot min åsigt om förhöjning af SlatsUtsk:s beräkningar, kan jag för min del icke anse gilltiga.
Det första skäl, som en värd talare anförde, var det, alt riksmarkegången för detta år troligen kommer att blifva ovanligt låg.
Utan att här ingå i någon slags sannolikhets-calcul öfver riktigheten af denna förmodan, så måste jag likväl bestrida, att man derpå skulle grunda en beräkning, som skall gälla för flere år.
Om markegången är låg i år, så kan den blifva högre för ett annat år, och om således för ett år uppkommer en brist, så kan den under de följande åren fyllas.
Det rätta är, såsom jag skulle tro, att man ser efter huru beräkningen i medeltal slagit ut under de föreg:de åren, och då visar det sig, att medeltalet för ifrägavar. fall öfversliger den summa, som jag har föreslagit.
Det andra skälet, som anfördes emot min mening, var en slags fatalistisk åsigt, att nödvändigt alltid öfverskotter måste uppkomma, samt att derigenom ingen skada skedde, emedan dessa medel i alla fall voro ute i lånerörelsen.
Till en början får jag förklara mig icke kunna inse hvarföre denna nödvändighet skall existera, om man upptager inkomsterna till deras verkliga belopp; och hvad beträffar påståendet, att ingen olägenhet uppkomer genom en lägre beräkning,’ enär öfverskotten i alla fall komma rörelsen till godo genom lån, så lärer väl detta påstående, för alt vara riktigt, äfven förutsätta alt lånen utfalla lill samma skattskyldiga, hvilka onödigtvis blifvit för högt debiterade.
Men så är naturligtvis icke förhållandet, utan hela operationen är, egentligen att tala, blott ett tvångslån från de skattskyldige till dem, som fått låna öfverskottsmedlen.
Jag deremot tror det vara rikligast, att hvar och en får behålla och använda sitt, och alt skatter icke onödigtvis upptagas till högre belopp, än som behöfves.
Med Hr Gripenstedt instämmer jag deruti, att Statens inkomster böra beräknas så högt, som man förmodar att de kunna uppgå till; likväl med förbehåll, att
Statens utgifter äfvenledes beräknas till det belopp, hvartill raan förmodar dem kunna uppgå.
Utgående ifrån denna grundsats, anser jag likväl, att StatsUtsk:s förslag i afseende på den nu förevar, frågan är rik - Den 23 October f. m. 231 tigt.
StatsUtsk. föreslär, att inkomsterne under denna titel skola beräknas till 575,000 r:dr.
Af tabellen finner man, att år 1842 bar denna titel inbringat 589,568 r:dr; men om man ser på markegången för år 1842, så var riksmarkegången för detta år 8 r:dr 17 sk.
Om man nu jemför detta belopp med markegångspriset på spanmålen för i år, som troligen kommer att nedgå till fem r:dr och några skillingar, så finner man, att delta måste åstadkomma en ganska betydlig minskning uti inkomsterna på denna titel emot beloppet för år 1842.
Året 1841 inbringade 585,992 r:dr.
Då var markegångspriset 8 r:dr 22 sk. för spanmål; äfvenledes betydligt högre än hvad i år är att förvänta.
Ar 1840 inbringade den ordinarie räntan 568,693 r:dr, med ett markångspris af 7 r:dr 5 sk. för spanmålen, äfvenledes bögre än man kan förutse att det i år blifver.
Den skillnad i markegångspriset för år 1840 och för nästkommande år, som kan uppkomma genom beräkning af markegångsprisen för andra persedlar än spanmål, kan man visserligen icke förutse; men att spanmålsprisen skola blifva betydligt lägre, och således nedsätta inkomsten under denna rubrik, det är ögonskenligt.
Visserligen är det att förmoda, att ett annat års beräkning kan blifva högre, och således något fylla den brist, som genom det första årets låga markegång kan uppstå; men då vi sett, alt de föreg:de årens höga markegångar af 7 å 8 r.dr för spanmålen, och derutöfver, icke medfört större öfverskott utöfver 575,000 r:dr än hvad som på tabellen visar sig, så kan man med säkerhet förutse, att denna inkomstberäkning, som icke är gjord för mer än 3 år, icke kan vara för låg, när första året, d. v. s. -y af tiden kommer att medföra en betydlig nedsättning under den summa, hvartill denna titel för närvar, af StatsUtsk. är beräknad.
Frih. von K r se mer, Rob. Fredr.:
Jag måste uppriktigt medgifva, att jag hade väntat en anmärkn. i motsatt riktning emot den, som nu blifvit gjord, eller att StatsUtsk. beräknat inkomsterna för högt, i st. f. att man här påstått, att de blifvit för lågt beräknade.
Inom StatsUtsk. har uppstått många betänkligheter, huruvida icke de bestämda 6 r:drne, såsom medelpris på spanmålen, skulle vara en allt för hög beräkning; men då de föreg:de åren visat, att genom den jemkning, som äger rum uti de särskilda årens markegångar, de uti medeltal hafva uppgått till detta belopp, så har man likväl stannat vid den summa, som K. M. i sin propos. föreslagit.
Palmstjerna har för öfrigt så fullständigt utvecklat min åsigt, att jag blott förenar mig med honom, och nu hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om bifall lill första punkten, som innehåller ett tillstyrkande, att inkomsten af ordinarie räntan måtte upptagas till 575,000 r.dr, hvilket jag anser vara det högsta belopp, hvartill den med någon sannolikhet kan beräknas.
De beräkningar öfver inkomsterna, som äga rum på grund af prisen å natura prestationer, som hemman och lägenheter i Riket gifva, få aldrig vara annat än aproxima - 232 Den 23 October f m. tiva och kanna icke annat vara.
Jemväl om vi hade förmågan att spå oss till blifvande pris, och således fanne dem i vårt eget medvetande, så skulle del vara oförståndigt, att utsätta dessa pris så höga, som då skulle blifva, emedan afkortningar nödvändigt måste inträffa, hvarigenom då skulle uppstå brist vid statsbehofvens fyllande.
Det är ett factum, att intet år har fnnnits, då icke afkortningar gått till betydligt belopp, och dessa måste naturligtvis vara betäckta, genom att beräkningarne icke blifvit för höst tagna, utan så lågt, att de verkliga prisen ovillkorligen något öfverstiga de beräknade.
De pris, StatsUtsk. vid denna riksdag framställt, äro sannerligen så höga, att, derest icke, för möjligheten deraf att prisen blifva mindre vid markegångssättningarne och brist uppstår, Riksg.cont., af under händer hafvande medel och i utlåningsväg fruktbare gjorde capitaler, vore i tillfälle alt fylla bristen, så skulle det kunna hända, att Statscont. icke klefve i tillfälle att bestrida de nödiga utgifterna.
Nu äro R.
St. likväl i den lyckliga belägenheten, att kunna på Riksg.cont. anvisa hvad som möjligen kan brista, och det finnes således intet skäl, att här yrka ändring, hvarken till upp- eller nedsättning i prisen.
Jag anhåller derföre om propos. till bifall på första punkten i betänk.
Jag är till en del förekommen af den siste värde talaren.