Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Borås stads invånare skulle vara satta i tillfälle att åter uppföra sina boningar, utan att vidare behöfva för detta ändamål anropa Konung och Ständer om vtterligare understöd.
Förhållandet lär dock beklagligtvis, enligt hvad stadens invånare sjelfva nu inför thronen uppgifvit, icke vara sådant.
Riktigheten af denna uppgift hvarken vill eller kan jag bestrida.
Jag önskar deremot visserligen lika lifligtsom någon, att staden Borås, hvars industri redan för längre tid tillbaka förvärfvat densamma ett förtjent anseende, och hvars fördelaktiga inflytande på kringliggande folkrika landsort jem 5 H. 34 Den a5 April. väl blifvit uti de om Elfsborgs län sednast afgifna femårsberättelser vitsordad t, måtte, så snart sorn möjligt, icke allenast fullkomligt åter uppstå ur askan, utan ock återvinna hela sitt fordna välstånd.
Men ehuru jag således gerna erkänner, ej mindre de fördelar denna stad tillskyndat en icke obetydlig del af Riket, än ock den vigt densamma äger för den landsort, deruti den är belägen, anser jag mig likväl böra på det högsta bestrida, att någon eftergift eller afskrifning och räntenedsättning för stadens utaf Riksg.Cont. erhållna lån må, pä sätt StatsUtsk. tillstyrkt, varda beviljad.
Jag anser nemi. sådana afskrifningar som dea nu föreslagna, derest de icke af omständigheternas kraf oundgängligen påkallas, vara håde orättvisa och skadliga samt dessutom, såsom prejudicat, högst vådliga: orättvisa, emedan de innebära särskilda förmåner för ett mindre antal medborgare på hela det öfriga skattdragande folkets bekostnad: skadliga, emedan de minska helgden af ingångna förbindelser samt menligt inverka på allmänna omdömet om beskaffenheten af de, till godtgörande af statens skulder, anslagna tillgångar; och såsom prejudicat vådliga, emedan de hos statens öfriga gäldenärer väcka mångfaldiga anspråk på enahanda fördel samt, i händelse af anspråkens underkännande, icke sällan grundade anledningar till missnöje.
Hvad den föreslagna räntenedsättningen åter beträffar, förekommer det mig föga rimligt, att vid en tid, då Riksg.- Cont. är nödsakadt betala 5 proc:s ränta för den summa af iner än million r:dr, som till lånebiträden och statsanslag blifvit sedan sista riksdag upplånade, till 3 proc. förminska räntan å de medel, Cont. häraf i låneväg åter utgifvit.
Skulle deremot, utom den befrielse från bevillning, som jag, med afseende å de för staden Borås förekommande bevekande omständigheter, anser staden böra fortfarande intill nästa riksdag åtnjuta, något understöd, såsom enda vilkoret för stadens framtida bestånd, nödvändigt erfordras, torde jemväl staden kunna befrias från öfriga kronoutskylder och, i händelse äfven sådant skulle befinnas för ändamålet otillräckligt, derjemte någon jemnkning och förlängning af terminerna för de erhållna lånens återbetalning kunna densamma medgifvas.
För öfrigt får jag, i anledn. af det utaf StatsUtsk. begagnade skäl för ifrågavar. afskrifning, vördsamt erinra, att jag tror R. St., såsom hela Svenska folkets representanter, ingalunda hvarken böra eller kunna anse utgifterna för Borås stads planläggning och tomtreglering m. ni. vara använda för allmänna föremål.
Sedan den lika beqväma som hittills flitigt begagnade utvägen, att blott genom en anbefalld ökad sedelfabrication kunna tillfredsställa låneanspråken , numera, som jag vill hoppas, är för alltid stängd, så torde det, till undvikande af det i motsatt fall äfven härigenom uppkommande behofvet af förökade skattebidrag, Dcji 10 April.
267 hädanefter blifva för R.
St. nödvändigt att, vid allmänna iånebiträdens beviljande, iakttaga större sparsamhet och, vid deras återfordrande, mindre eflergifvenhet.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag vördsamt örn Hr Gr. o. Landtnäs propos. å återremiss af StatsUtsk:s utlåt.
Jag medgifver gerna, att den eftergift, StatsUtsk. tillstyrkt, innefattar en beskattning på Rikets öfriga invånare; men jag är öfvertygad, att hvar och en, som varit vittne till de olyckor, som öfvergått staden Borås, hvar och en, som vet, huru alla stadens tillgångar vid sista branden medtogos, och som besinnar, huru vigtig
Borås stad är för hela Skaraborgs län, såsom nästan den enda afsättningsort^ för spannmål, skall säkerligen medgifva, att staden verkligen förtjenar att af det allmänna bispringas.
Pä sätt jag yttrat uti min reservation emot Utsk:s betänk, är jag likväl af den tanka, att hvad staten lill slika ändamål som detta förskjuter, bör till statscassan återgäldas; men jag anser lindring i vilkoren böra äga ruin.
Jag förenar mig derföre med dem, som begära återremiss i det .afseende Hrr af Dalström och Sandelhjelm uppgifvit, på det ett förlängdt betalningsanstånd må lemnäs.
Det är af högsta vigt för staden, och jag ber Utsk. derå fästa uppmärksamhet till förändring af dess nu meddelade utlåtande.
Då jag vid sista riksdagen var ledamot utaf det Utsk., som föreslog biträde af staten åt Borås stad samt jemväl sättet för detsammas meddelande, ber jag att få redogöra för de grundsatser, jag då i ämnet hyste och hvjlka jag ännu bibehåller.
Jag ansåg nemi., att staten icke borde undandraga det behöfvande samhället sin credit, då staten var bättre känd än detta; men jag ansåg, att sådant dock alltid borde ske utan uppoffring för staten.
Staden Borås beviljades då ett nytt lån emot samma vilkor sorn det, hvilket den förut innehade.
Detta understöd tillbjöds staden, och det berodde på den sjelf att antaga eller förkasta det.
Att nu bevilja afskrifning, lill hvad del sorn helst, af den försträckta summan anser jag fullkomligt olämpligt.
Innan dylika afskrifningar beviljas, mäste skälen derför vara högst talande, såsom att ändamålet med den lemnade undsättningen varit af en allmän och stor beskaffenhet, med inflytande icke blott på en viss ort, utan af nytta för hela samhället.
Sådant är visserligen icke förhållandet här.
Om man medgifver, att Borås stad är af vigt för de deromkring liggande häraderna, så är det allt, och Borås stad drar i lika mån fördel af dessa härader tillbaka; men icke tror jag, att staden Borås gjort eller gör några sådana uppoffringar i och för det allmännas nytta, att några grundade anspråk å den ifrågastälkla eftergiften böra äga aGS Den a5 April. rum.
Jag har uti ett tryckt utlåtande af riksd.-fullm, för Borås stad sett en sats yrkas, som ännu mera styrker mig i öfvertygelsen, alt det är farligt att ingå på afskrift)ingsprincipen i afseende å lönebidrag, som staten vid ett eller annat tillfälle kan bevilja.
Vi veta redan, huru de, hvilka köpt jord af Kronan och bland vilkoren för dessa köp åtagit sig en viss årlig afgift, huru dessa, säger jag, nu klaga Öfver för hög beskattning och alldeles icke räkha på, att en stor del af densamma ingick i sjelfva köpeskillingen.
Vi veta detta; men riksd.-fullm. för Borås stad har gått vida längre, ty han kallar för skatt, hvad staden betalar i ränta för, uppå dess egen begäran, af staten erhållna lånunderstöd.
Skulle detta begrepp, om hvad skatt vill säga, göra sig gällande, dä skulle i sanning ingen gräns finnas för beräkningen af vår beskattning.
Jag, såsom discontdirectör, skulle då vara i tillfälle att förete en ganska ansenlig lista på betryckta skattdragande, läntagare nemi., som, för att undvika gäldstufvan etc., sökt och erhållit lån i discouten.
Jag hyllar visserligen den princip att bereda lindring i vilkoren för statens godtgörande i och för Iemnade tån; men någon positiv uppoffring å statens sida bör icke ifrågakomma.
Jag skulle således tillstyrka, att staden erhölle lindring i skatterna, i fall de, hvilka nu äga rum, verkligen efter närvarande omständigheter äro för dryga; jag skulle vidare vilja medgifva, att lånen, till belopp af 2Ö,ooo r:dr, icke behöfde betalas förrän om io år, samt att för alla 5-proc:slånen lemnades samma fördel, som nu för s. k. bancolån äger rum, så att, jemte räntan, 2 proc af capitalet årligen afbetalades, tilldess lånen vore till fullo återguldna.
Detta vore en stor lindring för staden, enär skuldbördan då fördelades på en aflägsen framtid; och det allmänna hade derföre icke gjort någon förlust.
Jag får särskildt fästa uppmärksamheten derpå, huru man verkligen begår mannamån, då man efterskänker utaf statens tillhörigheter åt särskilda corporationer, för att lindra följderna af dem öfvergångna olyckor.
Huru mången arrendator eller hemmansegare förlorar icke genom eldsvåda allt hvad han äger, utan att af staten erhålla det ringaste understöd; och här skulle staten icke hafva gjort nog, då den biträdt med lån, utan man vill jemväl, att den skali skänka efter hela det försträckta beloppet.
Åtskilliga städer hafva, likasom Borås, lidit genom härjande eldsvådor, utan att erhålla det ringaste understöd, såsom Cimbritshamn och Sölvitsborg, hvilken sednare stad för 3o år sedan totalt uppbrann.
De hafva hjelpt sig sjelfva.
Jag vill nämna en annan stad, Uddevalla.
Vid samma tid, då en eldsvåda öfvergick denna stad och dess handel var i sitt största flor och nästan täflade med Götheborgs, förlorade den sin betydligaste rörelse genom sillfiskets upphörande, då man emedlertid, i hopp, att handeln fortfarande skulle visa sig lika gynnsam som förut, börjat stadens Den 25 April.
269 återuppbyggande i stor scala.
Denna stad sökte nedsättning och eftergift af de låneunderstöd, den af staten erhållit; men sådant afslogs vid sista riksdag.
Då vore det väl en stor orättvisa att nu medgifva sådana lindringar för Borås, som äger alla sina näringskällor lika goda qvar.
Jag delar i allode premisser, som den siste talaren lagt till grund för sin åsigt i ämnet.
Om corporationer framdeles skola påräkna någon välvilja af staten genom erhållande af lånunderstöd, måste den grundsats hållas helig, att staten icke skall förlora på en sådan välvilja.
Men å en annan sida kan jag icke neka, att billigheten fordrar, det någon lindring å annan väg beredes; och en sådan fordran tror jag, till allt hvad den rättvist kan sträcka sig, uppfylles, om t. ex. 10 års anstånd lemnäs med afbetalningarna å lånecapitalen.
Jag afviker från Hr Rosenblads förslag endast i den omständighet, att jag föreslår capitalafbetalningarna till 1 i stället för 2 proc.
Jag tror, atf billighet och rättvisa sålunda iakttagas.
Jag har icke afhört discussionen från början, och det är derföre möjligt, att jag kan komma att upprepa, hvad som förut kan vara anfördt; jag ber R. o. Ad. då ursägta sådant.
Jag begär återremiss af betänk., icke derföre, att Utsk:s tillstyrkande kan anses farligt såsom prejudicat, ty delta är Gud nå’s redan alltför mycket stadgadt; men det är för att en gång återkomma från det vinglerisystem, hvilket i dylika frågor, som denna, hittills blifvit följdt.
Det har ej sällan hiindt, att då man den ena riksdagen erhållit ett lån, har man en annan riksdag begärt, att det måtte efterskänkas.
Jag erkänner visserligen, att stora olyckor öfvergått Borås, och jag är derföre benägen att bereda staden lindring genom utsträckande af tiden, inom hvilken de undfångna lånen böra återbetalas; men jag kan icke medgifva någon afprutning, hvarken å capital elior ränta.
Vi äro sammankomna för att bereda ordning och stadga i myntväsendet; och då tror jag, att det är af vigt att visa, det vi följa ett sådant system i afseende å allt, som med Bankens eller Riksg,- Contls affärer äger gemenskap, att vi derigenom betrygga förhoppningarna på realisationens bestånd.
Vårt statsverks tillstånd är visserligen icke sådant, att det har råd att göra några presenter; och jag föreslår derföre, att båda de ifrågavar. lånen må statsverket tillfullo återgäldas, men att den lindring i vilkoren härför må lemnäs, att Utsk. tillstyrker 5 eller 3 proc:s årlig afbetalning af capitalet; dock att lika ränta till staten erlägges, sorn den sjelf betalar, d. V- S. 5 proc.
Staten har då gjort allt, hvad den kan göra, nemi, trädt emellan med sin credit och sålunda undsatt den behöfvande corporationen, utan att staten likväl förlovat genom det lemnade hislåudet.
Den j5 April.
Då jag för det första får betyga min uppriktiga tacksamhet emot Hrr Rosenblad och Lefren för den välvilja, de emot staden Borås ådagalagt genom deras förslag till lindring uti betalningsvilkoren för de ifrågavar. lånen, ber jag likväl att få göra några anmärkningar i anleda af Hr Rosenblads yttrande.
Det är visserligen sannt, att det stod Borås öppet att emottaga eller afsäga sig de lånunderstöd, staten erbjöd nämnde stad; men valet var likvist icke mera fritt än den drunknandes, som för alt rädda sig fattar i halmstrået.
Staden ägde icke någon annan tillflykt och måste således underkasta sig de vilkor, man den föreskref.
Den fick sig erbjudet och antog ett lån emot 5 procts ränta och 10 års afbetalning: vilkor, sådana, att Norrköpings stad icke kunde antaga dem, utan hellre afsade sig länet; och detta kallar dock Hr Rosenblad för uppoffring af staten, fastän lånet utgick åt en stad, som inom en tid af 5 år 2:ne gånger fått vidkännas så stora olyckor.
Vidare har Hr Rosenblad sagt, att riksdagsfullmägtigen från Borås stad kallat afbetalningarna å de upptagna lånen för skatter, Uti nämnde fullmägtiges tryckta yttrande stå dock tydligen under benämning af skatter upptagna endast 14,85y r:dr 3i sk. 5 r:st., samt såsom ökad bevillning i,2Öo r:dr och för hus och tomter circa i,3oo r:dr.
Hvad staden i räntor och capitalafbetalningar utgör, står särskildt såsom sådana^ utgifter angifvet, fast altsammans blifvit såsom gemensam summa upptaget.
Samma värde talare har ock påmint derom, att undsättningar af staten icke äga rum vid brandskador på landet.
Detta är sannt; men jag torde dock få erinra, att förhål lundena i de båda jemnförda fallen aro helt och hållet olika.
Uti en stad såsom Borås, der hela ortens näringsflit concentrerar och afsätter sina produeter, måste en olycka af det ifrågavar. slaget vara af ojemnförligt känbarare beskaffenhet, än då den träffar ett enstaka hemman.
Cronhjelm har väl velat medgifva Borås någon lindring i betalningsvilkoren, men har icke velat gå längre, än att capitalafbetalningarna skulle nedsättas till 3 proc. om året.
När derjemte 5 proc» ränta skulle betalas, komme likväl staden att för de betydliga skuldsummorna erlägga 8 proc. om året.
Det är i anledn. af Hr Rosenblads yttrande, som jag begärt ordet.
Jag respecterar hans öfvertygelse; men de skäl, han för densamma anfört, hafva icke kunnat verka till förändring af min.
Jag befarar, att hans yttrade omdöme i afseende å det inflytande, Borås stad utöfvar på orten, sorn omger den, grundar sig på bristande sakkännedom.
Jag känner visserligen flera städer, som nedbrunnit; men jag yet icke någon, mer än Borås, som inom 5 år 2:ne gånger totalt nedbrunnit.
Nar man lägger härtill, att invånarne vid dessa eldsvådor förlorade större delen af sina lösören, tror jag, att
Borås står framför någon annan Den a5 April. stati i behof af och anspråk på understöd.
Staden Uddevalla liar blott en gång afbrunnit.
Händelsen gjorde, att jag just kom dit samma dag branden skedde; och jag såg visserligen, att eldsvådan förorsakat en stor ödeläggelse, men jag såg ock, att en mängd och större delen lösören räddades; ty det var en lugn sommardag.
Uddevalla stad är dessutom af ojemnförligt mindre vigt för den omgifvande orten.
Man har vidare sagt, att Norrköping icke begagnade sig af det erbjudna låneunderstödet.
Denna stad är dock åter uppbyggd, och detta torde bevisa, att staden sjelf ägt betydliga ressourcer.
Men jag vädjar till hvar och en, huruvida Borås väl ännu varit återuppbyggd, om staten icke biträdt den med lån.
Jag begär återremiss af betänk.
Jag uppfyller gerna fordringarna af rättvisa och billighet, och det är mig derföre så mycket angelägnare att tillse, om i sådant afseende icke lemnäs några luckor öppna.
Utaf den promemoria, som tryckt utdelades i sista plenum och som var leornad af Hr Rydin, gjorde jag en uppfattning, hvari jag möjligen misstagit mig, och i hvilket fall jag underkastar mig Utsk:s tillrättavisning; men efter min uppfattning deraf visade sig en omständighet, som talar starkt lill fördel för staden Borås.
Mig ville nemi. synas, som den summa af 10,000 r:dr, hvilken nu är afUtsk. föreslagen att afskrifvas, icke skulle på stadens egen begäran blifvit till densamma öfverlemnad.
Har denna skuld tillkommit på stadens egen begäran, så, och ehuru omnämnde omständigheter bilda ett visst anspråk på statens biträde, skall jag dock icke sträcka min välvilja så långt, som min känsla kunde vilja föra den.
Men skulle åter lånet hafva tillkommit genom Regeringens eller auctoriteters påbud och till af dessa föreskrifna ändamål, så bör också staten betala detsamma.
Bin ledamot har yttrat, att staden bör betala lika ränta, som Riksg.Cont. för sina lån erlägger.
Jag får i anledn. häraf endast erinra, att någon annan ränta än den, som var förenad med lånets beviljande, icke kan juridiskt begäras.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande må få åtfölja till Utskottet.
I förevar, fråga måste man särskildt betrakta sak och form.
Hvad den förra angår, vet jag väl, alt Borås är en bland de få af våra Svenska städer, som förtjena namnet stad genom industri och lilliga näringar.
Jag vet äfven, att Borås undergått det, lyckligtvis sällsynta, missöde att inom ett qvinqvennium tvenne gånger förstöras; det tyckes således, som dess understödjande vore ett värdigt föremål för en uppoffring af staten.
Jag äger dock ej nog localkännedom för att bedöma, om Boråsboerna verkligen äro i så nödställd belägenhet, att sådant kan vara nödvändigt.
Hvad åter formen angår, vågar jag fälla ett bc - aja Den 25 April. stämdare omdöme.
Att afskrifva en fordran, som kan indrifvas, och att utlåna mot lägre ränta, än den man sjelf erlägger, utgör icke annat än gåfvor.
Det är då vida bättre att gifva directe, så att både den, sorn ger, och den, som tar emot, kunna inse, hvad som öfverlätes, hvilket åtminstone ej är fallet med ränteförlusten, som fordrar en ej så obetydlig calcul för att bringas till capital.
Capitalafskrifningen är vådlig som prejudicat, ty den grundlägger den villfarelse, alt det för den till staten skyldige är lättare att få sin skuld eftergifven, än det vore att få en lika stor gåfva för den, som i öfrigt vore i samma belägenhet, men ej stod i skuld hos staten.
Om derföre något bör gifvas till Borås, må det ske directe genom ett anslag på g:de hufvudtiteln, såsom denna stad redan fått ett understöd efter sednaste eldsvåda.
Det är tid, att Svenska folket en gäng får en ordentlig budget, hvarest alla statens utgifter finnas sammanförda, så att det må kunna se, hvad det skattar och utbetalar.
Den siste talaren har instämt med mig deruti, att någon räntenedsättning för staden Borås, skulder till staten icke bör äga rum.
Den talare, som yttrade sig näst förut, har sagt, att räntan icke bör beräknas högre, än hvartill den blifvit förskrifven; och detta har äfven varit min mening.
Men då den siste talaren sagt, att han saknar localkännedom för att döma, om ett understöd från statens sida verkligen är behöfligt, får jag offentligen lemna den upplysning, som jag i enskild väg förskalfat mig af några aktningsvärda representanter från trakten af Borås.
Dessa hafva nemi. sagt mig, alt det lån, staten lemnade efter den brand, som ägt rum näst före den sista, gifvit anledning till en praktfullhet och ett öfverflöd i byggnadssätt, som tillgångarna i öfrigt, eller utom stora lånebiträden från staten, ej medgifvit.
Man bar talat örn branden i Uddevalla, och såsom ett motsatt exempel i sammanhang härmed får jag nämna, att den rikaste af invånarne i denna stad, under trenne år efter eldsvådan, bodde i ett litet hus af 3:ne rum, och först flera år efter branden började han att bygga och logera sig beqvämare.
I Borås åter lärer straxt efter den första olyckan en yppighet i byggnadssätt och möblering böl jat visa sig, som endast låter förklara sig af den lätthet, hvarmed staden åtkom medel, samt ett förmodligen hyst hopp att slippa återbetala någon del deraf.
Hvad jag nu anfört, är blott biskäl, ty principen att icke bevilja afskrifningar är alltid lika; men jag ville lemna dessa upplysningar i anledning af en ledamots uttryckta ovisshet om, hvad grad af medömkan Borås kunde förtjena.
Hvad sjelfva rättsprincipen angår, kan jag ej annat än gilla Hr v. Troils och Gr.
Cronhjelms åsigt
Den a5 April. 3^5 åsigt derom.
Jag blott beklagar, att Borås samhälle skall blifva det första experimentet för tillämpningen deraf, då vi vid denna riksdag redan sett flera afskrifningar beviljas.
Cronhjelms uppgifter ang:de det praktfulla byggnadssätt, som i Borås skall äga rum, får jag nämna, att före sista branden voro de flesta hus af 2 till 3 våningar; men sedan har man kommit öfverens att endast bygga envåningshus med vindsrum, och sådant lärer väl icke kunna kallas särdeles praktfullt.
Jag anser derföre de leinnade lånebiträdena vara ganska klokt och väl använda.
Att flera hus äro brädfodrade samt dörrar och fönster målade med oljefärg, bör väl icke kallas öfverflöd; och dessutom hör det till tidehvarfvet att vid byggnadsföretag i allmänhet icke helt och hållet förbise architecturens fordringar.
i) en 22 April f. m. 301 vevläggning varande punkten g. vore på något sätt beroende af en sådan organisation.
Men hvilken organisation, som för elementarläroverken än må blifva fastsläld, så är det väl uppenbart, all ingen organisation kan bära sig, utan skickliga lärare, och här är ju icke fråga om annat, än att pä något sätt söka bilda sådana.
Jag finnér således, alt denna punkt icke står i ringaste sammanhang med sjelfva organisationsfrågan i sin helhet, ulan att den kan behandlas fullkomligt oberoende deraf.
Då jag fördenskull, utan alt gå regleringsfrågan i förväg, anser mig kunna serskildt laga denna punkt i öfvervägande, så ber jag, alt, lika med Hrr Adelborg och Tersmeden, få fästa upmärksamheten pä den stora vigt, sorn en hvar måtte erkänna ligger deruti, att lärarne vid elemenlar-läroverken mätte erhålla den högsta möjliga bildning för sitt kall.
Hvad bar Professor Carlsson föreslagit?
Jo, att lärare mätte vid något af Universiteten och under Universitels-lärarues tillsyn undergå en kurs i den vetenskap, hvilken han skall göra till föremål för sitt studium.
Ar icke detta fullkomligt billigt?
Ar det icke fullkomligt billigt, att den, sorn får sig updraget att i någon viss kunskapsgren undervisa ungdomen, att han sjelf skall i bollen känna det ämne, som han gör till föremål för hela sin lefnads verksamhet?
Man har sagt, att en sådan bildning skall af läraren kunna inhemtas vid elementar-läi overket.
Jag betviflar detta, då man besinnar all man vid elementar-läroverkel icke allenast skall lära sjelf utan äfven inhemta förmågan alt lära andra.
Om jag vid elcmenlar-läroverkel lyckas inhemta en allmän humanistisk bildning, är det väl derföre sagdt, alt jag i del ämne, .sorn jag sedermera skall göra till föremål för min lärare-verksamhet, kan vid detta läroverk få den grundliga underbyggnad, sorn för en lärare är af nöden.
Jag kan åtminstone för min del icke inse della, och förenar mig derföre på grund af dessa skäl med de talare, hvilka begärt punktens återremitterande.
För öfrigt bar jag ingenting emot att, pä sätt Frih.
Åkerhjelm föreslagit, denna begäran ställes så, alt man framställer den önskan alt, i sammanhang med extra statsregleringen, eli anslag mälle för det upgifna ändamålet ställas till K. M:s disposition.
Tvänne af StalsUtsk:s ledamöter hafva fästat sig vid den af mig begagnade liknelsen emellan läkaren och upfostraren, hvilken liknelse af dem blifvit ogillad.
Jag vidhåller dock densamma, emedan den enl. min tanka uttrycker det personliga i förhållandet.
Cederström ansåg, om jag rätt upfallat bans yttrande, alt det bästa seminarium för lärare utgjordes af sjelfva skolan.
Jag ber att härvid få fästa upmärksamheten deruppå, att hvad denna sats beträffar, är det redan af den siste värde talaren ådagalagdt, att detta sätt att speciminera för läraren är olämpligt, och om det tillätes mig, att ännu en gång, oaktadt de båda ledamöternas ogillande, begagna jemförelsen med läkare, så vill jag anmärka, att om icke någon föreskrift om en praktisk kurs funnes, utan man sade lill honom: ”det är bäst Ni genast sköterprak - 302 Den 22 April f. m. liken, der lärer Ni er bäst läkare-yrket”, hvilken blir väl derpå lidande?
Jo! patienterna.
Här är ju en dyrbar patient i fråga, nemi. ungdomen, som skall upfostras, och på hvilken läraren skall experimentera.