Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slaten af den enskilda fordrat så mycken omsorg för barnens uppfostran, att föräldrar varit pligtige låta sina barn lära att läsa; och på det att ingen förevändning skulle kunna gifvas till ursägt för bristande tillfälle att lära, så har klockaren inom hvarje socken haft åliggande att dermed gå församlingens barn och ungdom tillhanda.
Tiden nu fordrar mera, och derföre måste Staten ock draga försorg derom, att tillfälle härutöfver lemnäs hvar och en att inhemta de kunskapei-, som för honom äro de mest angelägna.
Högskolor och lärdoms-skolor böra lemna tillfälle till inhemtande af de kunskaper, som bilda lölaren, statsmannen, embetsmannen och vettenskapsidkaren, äfvensom af dem, hvilka äro nödiga för hvar och en, som vill ingå uti en vidsträcktare verkningskrets och som vill föIja med sin lids upplysning.
Tillämpnings-skolor höra lemna tillfälle till inhemtande af de särskilda kunskaper, som erfordras för näringsidkare och vissa vettenskapliga yrken.
Folkskolor böra lemna tillfälle till inhemtande af de kunskaper, som man önskar måtte ägas af hvar och en förnuftig medlem uti samhället.
Första frågan i afseende på folkskolorna bör derföre blifva: hvilka kunskaper önskar man måtte ägas af hvar och en förnuftig medlem uti samhället?
Och dernäst följer frågan: huru skall detta ändamål genom folkskolor vinnas?
Utsk:ns betänk, anser minimum af dessa kunskaper vara: lätthet alt läsa rent och väl innantill, skrifva språket rätt, räkna quatuor species, äga religions-kunskap och kännedom qf bibliska historien samt det allmännaste af fäder - Den a5 Juli f. m. a63 neslandets geograplii och historia, första grunderna i naturläran och kyrkosång.
Ehuru jag ej kan med Utsk:n instämma deruti, att folkskolan bör af hvar och en begagnas, ’’så lange och intilldess” dessa minimi-kunskaper ”in hem tas,” och hvilket för en och annan torde vara omöjligt, så anser jag likväl, att detta minimi-mått af kunskap hör önskas hos hvar och en af mankön, och folkskolan således lemna tillfälle till inhemtande deraf.
QvinnokÖnets önskansvärda minimum af kunskap torde höra inskränkas till: läsa rent och väl innantill, religionskunskap, kännedom af bibliska historien samt kyrkosång.
Men hemläsningen, eller den kunskap, som i hemmet af föräldrar och äldre syskon inhemtas, har meia värde och slår djupare rötter, än den, hvilken vinnes i skolan, och skolan får derföre ej inskränka eller förminska hemläsningen, der den kan bibehållas och vara tillräcklig.
Skolan bör derföre i allmänhet ej göra anspråk på barnen, men vara till, på det att barnen måtte kunna göra anspråk på skolan.
Det är blott när hemläsningen försummas, sorn Statens rätt inträder att öfvertaga föräldra-vården i detta afseende.
Den angelägnaste af all kunskap, innanläsningen , och som redan så länge fordrats af en och hvar samhällets medlem, bör i min tanke fortfarande vara en föräldravårdens pligt att bibringa personligen eller genom andra.
Allt hvad derutöfver skall såsom minimum läras, bör folkskolan kostnadsfritt lemna tillfälle till.
På dessa hufvudgrunder anser jag lagen om folkskolor böra fotas, och detaljerna för det mesta öfverlemnas åt local-auctoriteterna, enär förhållandena uti de olika delarna af Riket äro så olika, att detaljbestämmelser ej skulle kunna öfverallt tillämpas utan så många undantag som föreskrifter.
Ett utkast till hvad lagen i min tanke borde innehålla underställes CJtslUus bepröfvande uti följande punkter: i:p.
Uti hvarje socken på landsbygden skall finnas en ständig skollärare, sorn af socknen aflönas.
Folkfattiga eller löga vidsträckta socknar kunna förena sig om en lärare, och mycket folkrika eller särdeles vidsträckta kunna antaga flera. 2:0.
Hvarje skollärare bör af skol—districtet erhålla fri bostad, med vedbrand och föda för en ko, samt lön af minst 16
Ur spanntål, hvaraf hälften in natura och hälften i contant.
— Tvist härutinnan pröfvas af Konungens Befallningshafvande. 3:o.
Skolläraren tillsättes af Dom-capitlet. 4:0.
Skolläraren åligger att uti förenämnda tninimikunskap undervisa alla de till skol-districtet hörande barn, som honom af skol-styrelsen anbefalles, samt examinera alla, äfven dem, hvilka af honom icke undervisas.
För den undervisning uti innanläsning, hvilken han meddelar, erhål - D c 11 »5 Juli f. m. ler han betalning af föräldrar eller malsmän, till det belopp som skolstyrelsen bestämmer; all annan undervisning lemnäs utan särskild betalning. 5:o.
Skolhus med dithörande inventarier underhålles af skoldistrieteI, på sätt skolstyrelsen bestämmer och Konungens Uef;h:de fastställer. 6:0.
Inventarier för sjelfva undervisningen , såsom tahe Iler m. ip , erhålla; första gången af Staten kostnads-» fritt för socknen, hvars åliggande det sedan är att desamma i behörigt skick underhålla, på sätt skolstyrelsen bestämmer. 7:0.
Skol-styrelsen består af kyrkoherden, såsom ordför. och ledamöter, som af socknen väljas till det antal sockenboerna finna för godt.
Alla skol-styrelsens i enlighet med lagen fattade beslut kunna mot den tredskande sättas i verksällighet genom att hos vederbörande begära handräckning. 8:0.
Alla skol-districtets barn, som ingå uti 12 året, utan att åtminstone i det närmaste äga förenämnda minimum af kunskap, böra ställas under skollärarens undervisning i socknens skolhus, om de äro så närboende, alt sådaiit låter sig göra, eller annars uti omgångs-skola.
— Undantag härifrån kunna af skol-styrelsen göras, der de pröfvas nödiga. 9:0.
Barn, som ej omedelbart undervisas af skol-lärarén, examineras dock af honom i skolhuset eller i omgångs-skolan, eller i deras hem, allt efter skol-styrelsens bestämmande och på de tider densamma härtill utsätter. 10:0.
Undervisningen af skolläraren och examinerandet fortfar intilldess att barnet inhemtat förenämnda rninimikunskap eller ock emottages af presterskapel till beredande för dess första nattvardsgång. 1 1:0
Tiden för undervisningen bör i möjligaste målto så bestämmas, alt den blir, när barnens arbete hos föräldrar eller målsmän minst saknas, när de hafva lättast för att infinna sig i skolan, och så att gossar och flickor icke der sammanträffa.
Barnet äger lika skyldighet att taga hemlexor sorn att läsa i skolan. 12:0.
Undervisningen inom socknarna uti skolhus, uti omgångs-skolor eller med hemläsning, ordnas fullständigt på förslag af skol-styrelsen, hvilket underställes dom-capitlet, som bestämmer huru förhållas bör.
Den härmed missnöjde anför tind. besvär genom Ecclesiastik-departenientet. i3:o.
För städerna bör skolundervisningen ordnas i öfverensstämmelse med de grunder, hvilka för landsbygden äro bestämda, med de förändringar, hvartill de för hvarje stad olika förhållanden kunna skäligen föranleda.
På det att möjlighet till ordnande af behörig undervisning ej må saknas äfven uti de folkfattigaste, aflägsnaste och Den a 5 Juli f. m. a65 oell medellösaste trakter af Riket, der naturhinder göra föreningen med något skol-dist rict tili én! bättre ort svåleller omöjlig, bör en credit beredas af statsmedlen till anordnande af K. M., der det för sådana trakter erfordras lill skollärares aflötiande enligt förestående grunder, och''hvilket genom behörig undersökning samt landshöfdings och biskops gemensamma utlåt, bör ådagaläggas.
För detta ändamål, samt för bekostandet af inventarier för undervisningen, anslås 5o,ooo rtdr årligen, hvaraf ett års besparingar reserveras till ett annat.
Till uppbyggande af skolhus kan ingen trakt sakna tillgång, der viljan finnes.
För öfrigt anser jag, att frågans detaljer böra från lagen afskiljas och bero af vederbörandes omdöme att rätta efter tid och omständigheter.
Dit hörer barnens underhåll vid skolan, hvilket i allmänhet bör blifva långt ringare än Utsktn afsett, enär daglig läsning, fortfarande under 8 månader, ingalunda kan anses böra äga rum, utan undervisningen snarare böra för hvar och en inskränkas till ett par dagar i veckan under högst halfva året.
Om 2 k 3 dagar i veckan äro ■ för gossar, 2 å 3 för flickor, och skolläraren derjemte skall hafva någon omgångs-skola, eller examinera deni sorn hafva hemläsnjng, torde hans lid tagas temmeligen i anspråk.
Ulskrns förslag, att skolåldern för barnen på landsbygden skulle bestämmas för alla till 7 å 9 år, kan ingalunda gillas, enär ögonskenliga olägenheter deraf måste uppkomma, så väl derföre att barnens kroppskrafter då oftast äro för klena att trotsa väder och väglag, under gåendet till skolan, och att deras fattningsgåfva då ännu är så föga utvecklad, att framstegen blifva mycket långsammare än vid en mera framskriden ålder, som ock derföre, att barnets skoJundervisningstid då blefve så manga år, att den öfverflödigt betungade föräldrarna, eller om den afkortades, så uppkom en mellantid mellan skolundervisningens slut och nattvardsberedningens början, hvarunder det inlärda lätt förglömdes och den unga ålderns sjäfsöfningar kunde hinna filt förflygtigas utaf pojklifvet, innan de stadgat sig till något verkligt nyttigt vetande.
— Om Utsk:n taga i betraktande, att en tvungen skolgång för en arbetskarls eller torpares söner från 9 år, i stället för en fran 12, gör honom en skilnad af 3 års kostnad i matsäck, beklädnad, och af 3 års omsorger, så torde Utsk:n finna, alt olägenheterna öfverväga fördelarna för honom.
Då hela inrättningen egentligen afser förbättring uti de mest obemedlades belägenhet, bör man ej begynna med att försvåra den mera än sorn är nödigt.
Finner framtiden, att skolåldern bör vidtaga tidigare, än vi funnit det, så äger den tillfälle att förändra bestämmelsen, utan att genom frångående af något restrictivt beslut förminska lagstiftningens conseqvens, hvilket dock äf10 H. 34 Den a5 Juli f. ni. ventyras om skol-åldern nu bestämmes tidigare, än framtiden finner möjligt och nyttigt att bibehålla.
Jag anhåller vördsamt, att detta mitt anförande får åtfölja återremissen.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh,, hade inlemnat följande :
Dåde sammansattaUtsk:», tvertemot mittbegrepp om deras åliggande och om de möjliga gränserna för deras verkningskrets, inlåtit sig uti en mängd af speciella stadganden rörrde de forelagna folksskolorna, och dessa detaljer derigenom blifvit föremål för RiksSt:ns öfverläggningar; torde det tillåtas mig fästa Utskms uppmärksamhet på en ganska vigtig omständighet, hvilken af Utsktn tyckes vara alldeles förbisedd.
Då det hos oss hvarken är möjligt eller önskligt, alt bibringa allmogens barn den uppfostran man önskar, utan i sammanhang med föräldra-vården och tillsynen i barnets hem; då således det egentliga arbetet vid undervisningen, i enlighet med livad alla tiders erfarenhet visat vara naturcnligastoeh säkrast ledande till det önskade målet, måste falla på barnets egen lott, samt tillsyn, uppmuntran, biträde med anvisningar och upplysningar måste delas emellan föräldrar och lärare; så blifva tjenliga läro- och läseböcker ett af de vigligaste, om ej det vigtigaste villkoret för en verklig upplysnings spridande bland Sveriges allmoge, en upplysning nemi., som ej blott och bart utgöres af den menskliga förädlingens tillfälliga medel, konsten att läsa, skrifva oell räkna, lika användbara till onda som lill goda ändamål; utan som har lill ändamål en klarhet i förståndet, en renhet i hjertat, hvilka ömsesidigt understödja, och under hela lifvet utveckla hvarandra lill sann dygd och nyttig verksamhet.
Att lara barnet en förståndig innanläsning måste vara skolans förnämsta åliggande.
Sedan de första svårigheterna häruti af barnet aro öfvervunna, beror det nästan helt och hållet på läseboken, huruvida barnet under fortsatt öfning uti innanläsning kan derjemte förvärfva någon kunskap uti biblisk och Svensk historia, uti Svensk geogrnphi, och uti de första begreppen af naturläran.
Man må ej invända, att föräldrarne med sin tillsyn ej kunna följa barnets arbete i hemmet; ty det mogna förståndet har sin gifna öfverlägsenhet öfver barnets späda tankekraft, när de båda skola gripa sig an med ett främmande ämne.
Men just derföre är lärooch läsebokens beskaffenhet så vigtig.
De måste vara skrifna, ej för vår allmoges barn, utan för vår allmoge.
Författaren till dessa böcker mäste äga en kännedom om egenheterna uti allmogens tanke-, handlings- och lefnadssätt, om de nu gällande grundsatserna, fördomarna och metoderna uti dess bärna-undervisning, som förutsätter ett förtroligt och mångårigt umgänge med denna allmoge; denne samme D c 11 23 Juli f. m. författare mäste derjemte äga den vidsträckta vettenskapliga verldsbildning, som ej låter förvilla sig af bländande bisaker, som ensam förmår afsöndra och urskilja de få, enkla, stora hufvudmomenterna, hopsamla och ordna dem till ett organiskt helt, som bemäktiga!' sig förståndets uppmärksamhet och det oförderfvade hjertats kärlek.
Den egentliga vettenskapen har sina egna symboler, som göra begreppen klara och bestämda, har sitt gifna sysleme, som bestämmer föredraget; hon är svår och mödosam att inhemta, men enkel oell lätt alt åt andra genom skrift meddela.
Den egentliga barnaundervisningen deremot förhåller sig på ett alldeles omvändt sätt: dess symboler äro gemensamma för all mensklig tankeyltring, dess innehåll lemnar frihet i valet af, snart sagdt, oändligt många föremål, och i stället för att vara vägledd af ett på förhand gifvet sysleme i föredraget, återkallas man i hvarje ögonblick från tänkareus till barnets ståndpunkt.
Det synes, som Försynen velat, alt de stora, enkla grunddragen af menskliga odlingen snarare skulle kunna kännas än tänkas, snarare skulle blifva föremål för den förnuftiga varelsens instinctlika förnimmelse, än för den utvecklade tankekraftens regelbundna forskning, på det att de matte vara åtkomliga för alla.
Af det anförda tolde vara klart, att författandet af läse- och läroböcker för allmogens skolor blir ett lika svårt som vigligt företag.
Kär nu härtill kommer, att förvaltningen af Svenska kyrkan och undervisningsverken saknar all den enhet och kraft, som en för hela Riket gemensam central-styrelse uti collegierna gifver ut öfriga regeringsärenden; så torde det vara i sin ordning, att R.
M. anföra hvad de i detta afseende anse vara af behofvet påkalladt.
Den högsta uppmuntran för en snillrik och sakkunnig författare är utan tvifvel det goda han genom sitt arbete uträttar; men såvida detta arbete merendels blir omöjligt, utan all utsigt för materiel vinst, ehuru man nu för tiden synes föreställa sig, att intellecluelt arbete omedelbarligen gifver både själ och kropp sin behöfliga näring; så vågar jag föreslå följande alternativ: 1:0.
M:s nåd. disposition 12,000 r:dr, till inköp af äganderätten till 3:ne läroböcker för folkskolan , hvilka läroböcker hvardera böra omfatta allt hvad uti folkskolans undervisning, enl. R.
St:s mening, bör förekomma, och som bland alla under loppet af åren 1841 — 184-3 inlemnade förslag, efter vederbör, consistoriers hörande, befinnas vaia de bästa; att dessa läroböcker sedermera utlemnas till tryckning och försäljning, efter bestämdt pris, i likhet med hvad nu är stadgadt ang:de calhecheseti; samt att begagnandet af någon bland dessa 3:ne läroböcker uti församlingarnas skolor allmänneligen påbjudes, intilldess någon af dem, uppå consistoi iernas förslag, af en bättre ansedd lärobok varder utträngd. a68 D e n i5 Juli f. ra.
Betänkligheten vid delta förslag är först det nya statsanslaget, hvilket dock för allmogen blir en ren besparing; då det torde vara en gifven sak, att om frenne författare lyckades till den grad tillvinna sig allmänna förtroendet, att deras läroböcker öfver hela Riket begagnades, skulle allmogen till dessa föifattare komma att erlägga 100,000 i stället för 12,000 r:dr.
För det andra har erfarenheten visat, just genom den antagna cathechesen, att på denna väg ej de bästa resultat vinnas.
Fördelarne af förslaget äro: det lägsta möjliga priset, oell möjligheten af att bilda en fond för nya inköp, utan att anlita-statscassan. 2:0. R.
St. anhålla i underd. hos K. M., alt bland alla de läroböcker för folkskolan, som under loppet af åren 1841 —1843 i tryck utgifvas, K. M., uppå consistoriernas förslag, ville utse alne, .båda af samma innehåll, till hvilkas begagnande folkskolorna öfver hela Riket för de följande fem åren inskränkas; att, efter förloppet af dessa feni år, andra 2;ne läroböcker på samma sätt antagas, om några bättre då förefinnas; samt att priset å en sålunda antagen lärobok, bunden, ej må öfverstiga 12 skir b:co; och slutligen att, vid hvilketdera alternativet beslutet stannar, innehållet deraf mätte för allmänheten kungöras.
Man torde invända, att den fria täflan är tillräcklig för förtjenstens framkallande, och att skol-directionerna bör lemnäs fritt val af läroböcker.
Erfarenheten har visat, att den fria täflan är omöjlig, otänkbar, i förening med skol-directionernas s. k. fria val.
Fritt är intet val, utan af den på samma gång sakkunniga och oegennyttiga.
Den med en viss grad af blygsamhet alltid sammanparade förtjensten skyr ali granskning af den enskilde, möjligen okunnige, som på ytlig flärd och fåfänga grundar sitt omdöme.
Denna förtjenst framlockas ej genom menigheters bifall; ty menigheter kunna derom endast tillegna sig en historisk kunskap, grundande sig på andras omdöme.
Den sakkunnige ensam grundar sitt val på eget omdöme, och endast ett sådant val kan kallas ett fritt val.
Mitt förslag, som till utseendet inskränker, är, enligt min tanke, det enda möjliga sättet att, i närvar, fall, bereda ett fritt val; så mycket mera, som ingen behörigen qvalificerad förfaltare lärer framträda, för att låta dömma sig af andra, än qvalificerade domare.
Man har omtalat en skilnad, som vid folkundervisningen borde göras emellan könen, så att gossar skulle åtnjuta en högre undervisning än flickor.
Denna skilnad äger sin riktighet hvad den egentliga lärdomen beträffar; men i folkskolan måste förhållandet omvändas.
Uti alla der förekommande läroämnen hafva flickorna, i anseende till deras naturliga lynne och ställning inom familjen, ett afgjordt företräde framför gossarna, och detta företräde måste åt den Den a5 Juli f. m. 269 blifvande modren noga bevaras och begagnas.
Under de slilla bestyren inom hus kan hennes högre bildning bära ädlare frukter, än någon skola förmår ersätta.
Slutligen föranleder mig en närmare jemförelse emellan betänk, oell reservationerna till den oförgripliga förmodan, att innehållet af Hr Biskop Agardhs reservation för Utsktn ännu vid betänkandets justering mätte hafva varit okändt, emedan åtskilliga rättelser derigenom otvifvelaktig! skulle hafva ägt rum.
Jag förmodar äfvenledes, att R.
St. hellre erfara sina Utskts sakkännedom och insigter uti betänk:n, än uti reservationer.
Remitterades till Stats- och Ekon.Utsktn, i sammanhang med äterremissen af samma Utskts betänk.
Nto 5. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m. in fidem protocolli F. O. Silfverstolpe.
Justerades pleni-prottn för den i5 dennes e. m. och för den 18 dennes.
Ånyo föredrogos och remitterades till Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsk.
Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 22 dennes på bordet lagda motioner: 1:0, angtde tind. hemställan hos K.
M. om inrättande af gymnasium i Sölvitsborg; 2:0, angtde Lunds stifts fördelning i 2tne stift.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskts den 22 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Nto 19^, i anledn. af K.
Mts nåd. propos. örn fortfarande tills vidale af anslaget för Rikets Allm.
Ärenders Beredning, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs StatsUtskts den 22 dennes på bordet lagda utlåt.
Nto 1 g5, i anleda, af K.
Mts nåd. propos. 0111 löneregleringen för de under Stats-deparltn lydande expeditioner.
D e n aå Juli e. m.
Då föremålet för detta betänk, jemväl förekommer linder andi a hufvudlitelii, anser jag ruttast vara, alt detsamma afgöres i sammanhang med nämnda hufvudtitel, hvarförinnan det likväl först måtte återremitteras, emedan jemkningar deruti ej i annat fall få äga rum.
Jag anhåller derföre om återremiss, på det att betänk, sedermera må hufvudsakligen afgöras i sammanhang med andra hufvudtiteln.
Otto, förenade sig med Hr von Hartmansdorff.
Väl finnér jag, lika med Hi- von Hartmansdorff, alt det vore väl, om detta betänk, nfgjordes i sammanhang med andra hufvudtiteln; men då återremiss utan anmärkn:r, som hindra betänkts antagande, icke är förenligt med grundlagen; så ser jag ej huru betänkandet skall kunna återremitteras på grund af hvad Hr von Hartmansdorff anfört.
Nu kan man visserligen ånyo bordlägga betänk, och låta det hvila lill dess andra hufvudtiteln förekommit; men derigenom vinnes icke ändamålet, emedan betänk, då kan blifva återreinitteradt, hvaraf följden blir, att andra hufvudtitelns afgörande, så vidt den rörer detta ämne, måste uppskjutas till dess detta betänk, från Utsk, återkommit.
Orsaken hvarföre detta betänk. blifvit behandladt särskildt och icke i sammanhang med återremissen af andra hufvudtiteln inses lätteligen vara den, att detsamma, i händelse af återremiss derå, skulle kunna hinna till RiksSt:n inkomma så tidigt, att det kunde företagas till hufvudsakligt afgörande gemensamt med andra hufvudtiteln.
På det hinder icke må möta för sakens afgörande med de modificalioner, som kunna finnas lämpliga, tillstyrker jag så mycket tiel!re återremiss, som jag från Utsk:s majoritet varit af skiljaktig åsigt, på sätt som inhemtas af min vid betänk, fogade reservation, hvarpå jag grundar min anhållan om återremiss.
Min afsigt har ingalunda varit att klandra StatsUtsk., derföre att det särskildt behandlat denna sak; ty Utsk. har icke kunnat göra annorlunda, då betänk, grundar sig på en K. propos.; men denna K. propos. angick ämnen, som innefattas under regleringen af riksstatens andra och tredje hufvudtillar.
Att särskilda anmärkn. -r skulle behöfvas för att föranleda återremiss uti ett ämne, som under en annan rubrik redan blifvit återremitterad:, och hvilken återremiss vid detta tillfälle endast för formens skull är af nöden, har jag så mycket mindre kunnat föreställa mig, som R. o. Ad. under ett föregtde plenum lill StatsUtsk. återremitterat åtminstone fem, och uti ett annat plenum till BuneoUtsk. återskickat två till tre mål, Den a5 Juli e. m.' 271 just af den anledn., alt de agde sammanhang nied andra förut återremitterade ärenden, och emedan afgörande! ej blef obehindradt innan alla dessa mål blifvit på enahanda salt behandlade.
Men då anmärkn:r i sjelfva snken blifvit gjorda af Gr.
Horn, så må de gälla för den återremiss, som i alla fall är nödig.
Om fråga vore att framdraga anmärkn:r mot betänk., så saknas visserligen icke anledn. dertill.
Horn har i detta fall gått mig i förväg, och jag finner hans reservation så grundligt och väl uppfattad, att jag i det mesta mig deruti förenar.
Dock, för att nämna en anledn. till återremiss, vill jag blott fästa uppmärksamheten vid Utskts vägran alt på indragnings-stat uppföra de öfvertaliga tjenstemännen inom slats-depai t:ns expeditioner, med härtill af K. M. äskad! anslag af 16,844 r;dr 26 sk. g r:st.
Detta synes mig vara en tillräcklig anledn. för återremiss.
Jag vill dock icke inleda någon discussiori deröfver, utan förblifver vid mitt yrkande af återremiss på grund af hvad Gr.
Horn anfört.
N:o 195 återremitterades.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtskrs den 22 dennes e. m. på bordet lagda meni.
N:o 207, angrde tillkomsten och förvaltningen af åtskilliga under K.
Krigs-collegii disposition ställda fonder och medel, blef samma mein. ånyo lagdt på bordet på begäran af Hrr von Troil, Emil, och Rosenblad, Bernha r d. Företogs till pröfning SlatsUtsk:s den 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 208, i anledn. af väckt motion, att myntoch controll-verken åter måtte ställas under K.
Bergscollegii öfverinseende.
Jag har icke öfvervarit detta måls behandling i Ulsk.; men 0111 jag varit tillstädes, skulle jag instämt uti det resultat, hvaruti Utsk. stannat.
AnJedn:n hvarföre jag hegärde ordet var den, att då jag finner på R. o. Ad;s föredragningslista icke blott detta betänk, med hemställan att mynt- och controllverket måtte ställas under Bergs-collegii uppsigt, utan äfven ett annat betänk, från ett annat Utsk., med förslag att Bergs-coll:m måtte upplösas; och då det är nödvändigt, att ett coll:m måste finnas, om det skal! hafva ett annat verk under sin uppsigt: så torde det äfven vara nödvändigt att hufvudfrågan, eller den huruvida Bergs-colhin skall finnas eller ej, först afgöres.
Detta ämne afhandlns uti Ekon.Utsk:s utlåt.