Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För det andra, att det skall höja coursen och för en tid minska silfvervärdet; det skall höja både agio och cours.
För det tredje skall det minska tillgångarne på silfver till den i tredje punkten 422 Den XI September f. '/», föreslagne silfver- invexling, hvilken är priftcip-- enlig, emedan elen ej ökar silfver-fonden, utan att sedlar släppas ut och ej ökar sedelmassan, utan att silfver går in.
Denna mesure är ändå förmonligare för penninge-ägaren , än för den skuldsatte, ty den sätter Bankens reela fond uti en bättre proportion till dess utelöpande sedlar, än den som nu äger rum.
Utomdess minskar silfveruppköp tillgången på silfver för räntan å fastighets-lånen.
Korteligen, denna mesure kunde på flere sätt komma att skada; den är stridande emot all billighet och all principe.
Dét har blifvit sagdt, att om silfveruppköp icke stadgas, vore intet medel vidtagit till Bankens consolidering; men så väl genom silfver-invexlingen som genom silfverräntan för fastighetslånen, är detta på ett för Nationen ej menligt sätt tillvägabragdt.
Det är visserligen önskvärdt, att man må erhålla ordning i penningeväsendet, men det bör dock ske på ett sådant sätt, att det ej ingriper och orsakar rubbning uti hvar och ens förmögenhets tillstånd.
Således kan jag ej bifalla det föreslagna silfver-uppköpet.
Ridderskapet och Adeln har väl antagit detta uppköp genom sitt beslut olli bifall till grunderne för financeregleringen; men ehuru jag ej anser Ridderskapets och Adeins beslut vara bindande, då de andra Stånden tagit ett annat, får jag dock medgifva, att Ridderskapet och Adeln måtte dervid förblifva, likväl under förbehåll, att den summa, som till silfver-uppköp kommer att användas, högst blir den, som Friherre Björnstjerna nämnt.
Jag får härvid påminna om Ridderskapets och Adelns beslut rörande en förlängd pragscriptions - jjcn 11 September /. m. 423 tid för inlösen af FilialDisconternes ännu utelöpande assignationer, dä Ridderskapet och Adeln och BondeStåndet inbjödo de öfrige Ständen, hvilka redan fattat ett annat beslut, att frångå detta, och förena sig uti den mening, sorn utaf vårt Stånd blifvit yttrad.
När Ridderskapet och Adeln nästan enhälligt beslutat en sådan inbjudning till andra Stånd, så har Ridderskapet och Adeln äfven derigenom erkänt, att detta Stånd Jean ändra sin mening, till följe af andra Stånds inbjudning.
Äfven med fara att trötta och misshaga, är jag af min pligt uppkallad, att yrka hjelp för hemmavarande bröder.
Jag har känt och känner, att deras behof är helt annat än hvad man här theoretice vill bevisa.
Deras behof är icke fylldt, de äro icke hjelpte genom konstlade medel att skaffa silfver, och derigenom, att man med fara att uppjaga coursen, inköper sådant åt Banken.
Jag tror att man litet mera hör tänka på dem, och vidtaga ett annat sätt.
Om det nu vore fråga om fastighetslån mot återbetalning i papper, skulle jag afstyrka deni; men då återbetalningen skall ske i silfver, och Bankens reela fond derigenom förökes, kan sjelfva låne-systemet ej skada Bankens credit.
Bankens consolidering kan förenas med de nya föreslagna lånen, och de kunna utgå utan att öka sedelstocken, så förenar jag mig med Friherre Björnstjerna, att silfver-uppköpen må minskas till 166,666 Riksdaler 02 skillingar.
Skulle detta afslås, så hemgår jag åtminstone med den glada känslan, att den Monark, sora 42« Btn ii September f. m. regerar oss, delar denna öfvertygelse: det vet jag Gudi loll Herr Hjerta-.
Jag vet väl, alt, hvad ifrågavarande punkt angår, ingen öfvertygelse nu mera lår lata rubbd sig, och jag har för god Öfvertygelse om hvarje Svensk Riddersman för att frukta, att Ridderskapet och Adeln, vid afgörandet af allmänt vigtiga ämnen, skulle betrakta främmande föremål, och icke afse Fäderneslandets väl allena; det Fäderneslands, för hvars Söner Ridderskapet och Adeln, vid hvarje hotande fara, alltid varit främst i spetsen att dela öden och åra.
Men jag skulle göra orätt, om jag ej i anledning af det språk jag hår hört föraS, låt mig ledas af min känsla, att högtidligen förklara, att jag anser det vara en helig pligt för mig, såsom Representant, att tänka och handla, som jag det sjelf förmår, och min öfvertygelse mig bjuder, utan afseende på den tillfälliga opinionen, som kan hysas af Regenten eller Folket.
Ihogkommande, att jag, såsom sådan, år skyldig alltåt milt förnuft och samvete, skall jag alltid, oberoende af dessa yttre magier, fritt yttra min mening, såsom jag år öfvertygad, att hvar och en af Eder, Mine Herrar, lärer göra det, om hans deltagande i utarbetandet af detta förslag, af honom lika som af mig det fordrade.
En hvar af Eder vet, att jag så långe jag förmått, sökt erhålla ett alfvarligare resultat af FinanceAfdelningens öfverlåggningar j men, då det ej lyckats att nu göra denna öfvertygelsen allmän- då första punkten redan af Stånden år bifallen, »kall jag åtminstone göra min pligt, för Ben J t September f rit, 4tj ett få det hela sammanhängande i en ands och bidragande till beredande af framtida ordning och säkerhet.
Jag anser det visserligen vara af obetydenhet och i vissa fall ganska likgiltigt, örn litet mer eiler mindre Silfver uppköpas till förstärkande af Bankens fond, eller till och med alldeles icke:
Men det år ej likgiltigt, om Ridderskapét och Adeln yttrar sin Öfvertygelse och Önskan, alt man någon gång i det kåra Fäderneslandet måtte komma till ordning och skick i penninge-våsendet.
Och derföre förtjenar denna punkten uppmärksamhet.
Jag vill ej upptaga de motsägelser sorn i Protocollerne komma att synas yttrade af samma 1’Öster, i denna fråga.
För att reda dem, torde det blott behöfva anföras, att just desamma skål, sorn flere värde Talare anfört emot punkten, varit orsaken till Utskottens förslag.
Och man skall troligen lika med mig förvånas Öfver att finna dem, som yrka Bankens consolidering, myntets bestämmande och stränga Exe. cutionsLagar, komma till sådane högst besynnerliga resultoter.
Utskotten hafva åtminstone icke kunnat komma dertill, utan trott, just i följd af de samma grundsstserne, att de borde föreslå hvad hår ock blifvit framstålldt: en bestämd sedelstock, en beständig men ej häftig ökning af reella fonden, samt sluteligen lättnad för stiftandet af enskilta credit-inråttningar.
Om nu Ridderskapet och Adela icke sara - 426
Hen 1 r Se/flcmbcr j. m. tycker till denm successiva ökning af Silfverfonden genom årliga uppköp, så synes det ju, sedan man beslutit, att liqvid icke af Banken må göras, emedan fonden år för liten, som om man aldrig ville göra den; cedi hvarihån skall då bristen på säkerhet och förtroende sluteligen föra oss.
Det år derföre jag enständigt tillslyrker denna punktens antagande.
Herr von Hohenhausen har yttrat, att 10 punkten kunde såttas i förening med denna punkt.
Han har då ej rå t i fattat xo;de punkten.
Den handlar endast om bidragen till de allmänna arbetena.
Oell om ett sådant beslut skulle fattas, sorn det Herr von Hohenhausen föreslagit, skulle följden deraf blifva, att i fall ej Banken med fördel skulle kunna uppköpa Silfver, skulle medlen användas till arbetena.
Riksgälds-Contoiret kunde ej återbetala dem till Banken; och denne blef således deraf i fullkomlig mistning.
Då nu under närvarande finance, en fortgående myntförsämring år oundvikelig, låter icke fördelaktigt Silfveruppköp tänka sig.
Således blef. vo säkert medlen dragne till Canaler rn. m. och nästa Ständer stodo på samma punkt som vi.
Derföre böra Silveruppköpen få ske, på sätt nu blifvit föreslagit, till ett visst qvantum Sedlars värde, utan afseende på priset.
Jag har förut yttrat, att om 5-procents LåneSystemet icke antages, uppstå stora svårigheter, och en ibland dem, synes äfven härvid; ty sista momentet i denna punkt år beräknad pä, att de räntebärande papperen] kunna när sorn, Den i{
September J, m. 427 helst emot BancoSedlar förvexlas; hvilket icke torde blifva så lått med 5-procentssedlarne, att med visshet påräkna, som det vöre med de till betalning vid uppvisandet utställde 5-procentssedlar, Men detta vare, såsom tillhörande en sednare fråga, endast sagdt i förbigående, för att ytterligare visa, att dessa punkter icke stå att förena!
Hlr har blifvit sagdt, att Banken ej bör handla, som en köpman.
Jag vädjar till en hvar, hvad sammanhang ett sådant yttrande, i denna angelägenhet har med Utskottens förslag, eller hvad likhet i detta fall finnes emellan en enskild och en Bank, på hvars förvaltningssått allt Egendoms-vårde inom Fäderneslandet beror.
Mig synes det vådligt, om man skulle fortfara att glömma, att Banken har förbindelser till hela Nationen, och att den måste handla och behandlas efter Lag.
Deremot synes det mig tydligt', att en gång både Regent och Folk skola finna sig väl deraf, att Sveriges Lag gäller för Sveriges Bank; samt tror, att, man således ej kan nog befästa den opinionen, att, man genom en klok förvaltning af densamma, bör sätta den i tillstånd, att fullgöra dess förbindelser.
Herr Cederfcfijoldi En vård Talare har ganska riktigt påmint, att vid all myntreglering allas rått bör iakttagas; men deraf har han dragit en slutsats, hvilken jag ej kan erkänna som riktig, nemligen att
Bankens silfver-upphandling endast bör bedrjfvas med nyskapade sedlar.
Dessutom fruktar jag att han motsagt sig, då han å 4*8 Uen 11 Stp!ernber J, tn. ena sidan påstår, att Bancofondens förökning skulla förbättra sedlarnes värde, och på dan andra befarar, att silfver-uppköpet kunde uppjaga coursen och minska royntvårdet.
Lika med den siste Talaren år äfven jag öfvertygad, att vi alla syfta åt ett gemensamt mål, allmänt vål, fastin vi se det från olika sidor.
Derföre kan jag för min del ej blindvis eftergifva för vissa menniskors kanske korrtsynta begår efter mera sedlar.
Jag erinrar mig vid detta tillfälle, huru Lunds AcademieStat i Carl XII:s tid ingick till sin Canzler Gortz med anhållan att få sin lönings-spannmål förvandlad i contenia penningar efter dä varande ofantligt låga pris.
Han skref på inlagan:
J veter icke hvad J heder.
Professorerne taga detta för godt, och deras efterträdare fi ina sig våi derutaf; men Adjuncterne och Exerrilie-måstarne förnyade sin anhållan.
Den bief bifallen, och sednare tiders oafbrutna bemödanden hafva ännu icke förmått bota det onda, som då stiftades.
Cederjiråm:
Man skulle tro, när man hört Herr Hjertås yttrande, att i händelse a:dra punkten skulle undergå någon förändring, Svensk Lag och Rätt ej mera inom Sverige skulle bibehållas, att oordningar skulle uppstå , och panninge-verket ej kunna iordningställas.
Jag skulle förmoda, att då dessa uppgifter ingalunda kunna bevisas, dylika phraserej höra tili ämnet.
Jag tror, att Utskotten väl böra föreslå, efter deras öfvertygelse. tjenliga medel, men ej försöka, att påtruga Riksens De* Il September J, m. 4»f Ständer sin öfvertygelse genom påstående, att Lag och Rätt ej annars skulle kunna vidmagthållas.
Om man granskar punkten, finner man, att om den bifalles, Riksens
Ständer i förväg förbundit sig att ingå på utgifvande af sådana räntebärande papper, som Utskotten föreslagit.
Jag skulle tro, att ej flere ämnen i hvar punkt hade bort sammanblandas.
Detta, hvad uppställningen angår.
Jag tillstyrker således, att icke hela punkten till bifall framställes, utan att summan, som till silfveruppköp bör användas, blir första frågan, och att man sedan afgör redactionen.
Hvad nu angår medlen till Bankens iordningställande, förekommer det mig besynnerligt, att man i bredd med förslaget om uppköp af silfver för 266,666 R:dr 5a sk., finner samma Utskott vilja öfverflytta RiksgäldsContoirets skuld på Banken, och ehuru de nu blott föreslagit, att Banken skall öppna en särskild räkning för RiksgäldsContoiret, de likväl synbarligen åsyfta att framdeles kunna göra Statens skuld till Bankens.
Detta sätt att iordningställa är eget i sitt slag.
Hvad angår uppköpen af silfver, är sådant ej någon ny anstalt.
De hafva i alla tider varit anbefallde Fulimägtige, och hafva alltid bort ske, så snart de med förinun kunnat verkställas.
Derföre tror jag att man ilian fara kan bifalla, att 266,666
R:dr 02 sk. dertill må användas
Dervid bör dock komma i betraktande, att Utskotten längre fram föreslagit ätt till samma ändamål använda i5o,ooo R:dr, utgörande Stats Verkets afbetalning å dess skuld til!
Banken, hvilka kunna om Ridderskapet och Adeln vill gå BondeSiåndets önskningar 430 ven ii September f m. till mötes och bevilja fastighets-lån mot silfver-; ränta dertill användas.
Jag får likväl dervid förklara, att, enligt min öfvertygelse, fastighetslån, såsom oförenliga med Bankens functioner, icke äro nyttige,j men att, om de anses oundgänglige i närvarande tidepunkt, sådane äro vida bättre och förmonligare, som betala silfverränta, ände, som återgäldas i papper, och hvilka utan att bidraga till Bankens solidité endast betaga den möjligheten att fullgöra sina functioner.
Då nu förhållandet är sådant, att Banken ej kan ingå uti någon vexling af reelt mynt, och fråga är att dertill bereda utväg för framtiden, så måste det icke kunna bestridas, att ju lån emot ränta i silfver leda till detta mål, utan att dérföre förminska sedelstocken.
Derest fastighetslån skola bibehållas, såsom Utskotten föreslagit, tillstyrker jag således de af BondeStåndet derföre stadgade vilkor, och skulle tro, att om Ridderskapet och Adeln vill gå detta Stånds önskningar till möfes, medelst bestämmande af en högre summa till detta ändamål, den summa som till silfveruppköp blifvit föreslagen, kan i någon mon nedsättas, emedan den ersättes af silfverrantan.
I anledning häraf underställer jag, om vi ej till en början kunde få proposition på den summa, som till silfver-uppköp skall användas, och att vi sedan kunna utesluta hela sista momentet, hvilket ej hörer hit.
Herr von Hohenhaujen:
Hvad först be träffar fastighetslånen med silfverränta, så får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att det ännu ej är så fullkomligen gifvet, att silfver skall
Den it September f, m. derföre ingå.
De äro föreslagne alt inbetalas antingen i silfver eller ock med sedlar, efter det värde BancoFnllmägtige bestämma på silfret; men när Coursen öfverstiger i 44 sk., kommer ej någon silfverränta vidare i Iråga.
Således är der redan vid det tillfället ej något equivalent mot silfver-uppköpet.
Vidare om BancoFnllmägtige utfästa en viss cours i sedlar, som svarar mot silfverräntans värde, äro Fullmägtige likväl ålagde att icke företaga något silfver-uppköp, när coursen derigenom kan uppjagas.
Händerne blifva således äfven i det fallet bundne på Fullmägtige, oell jag tror ingen säkerhet då finnes att silfver skall inflyta till Banken.
Hvad den andra anmärkningen beträffar, hvilken af Herr Hjerta blifvit gjord, att jag skulle hafva förblandat bidragen till allmänna arbeten med anslagen till silfveruppköp, så hemställer jag, om det är troligt, att, om de 266,666
R:dr 5a sk. ett år ej kunnat användas, öfverskotfet ett annat år jemte det årliga anslaget skall kunna begagnas, och om icke det är troligare, att det jemnt skall uppstå en öfverskotts-summa.
Derföre hafva afven Utskotten, för att upprätthålla sitt 5 procent-systeme, tillsatt det sista momentet i andra punkten.
Det är äfven genom Utskottens förslag ingen anledning till att man skulle få uppköpa 5-procentssedlar, emedan;ingen skulle vilja sälja sådana* Då skulle i Banken ett capital uppstå, sorn årligen ökades och ej kunde användas.
Det mäste då vara lämpligare att när ett sådant öfverskott af Bankens vinst årligen finnes, och de öfrige öfverskotten till allmänna arbeten skola användas, på det att 4 3? ¥)*n u September f, m, ej Sfaten må belastas med nya lån, detta öfverskott äfven dertill må begagnas, emedan, på grund af de föreskrifter som för silfver-uppköp blifvit stadgade, det ej är troligt, att om anslaget det ena året ej kunnat användas, det ett annat år skall kunna ske, och öfverskottet från föregående år äfven till samma ändamål kunna utgå.
Derföre yrkar jag den förändring jag förut föreslagit eller ock att, som Friherre Cederström önskat, vi först helt enkelt måtte få proposition på den summa som till silfver-uppköp definitift »kali användas.
Då Herr Tham till stöd för Jin op inion förskottsvis anfört den högsta möjliga opinion, och den motsatta meningen således icke har tillflykt till någon annan allierad ån principen, så får jag i borrthet förklara, att jag helt och hållet förenar mig i den åsigt Herr Hjerta framställe Herr Munck af Rofnnjk/åld:
Ridderska p>d$ och Adelns tid år för dyrbar, och saken af för mycken vigt, att jag skulle uppehålla mig vid tomma ord och declamefioner.
Således vill jag ej yttra mig om hvad Herrar Hj erta och Cederschjöld anfört, rörande motsägelser hos personer, utan blott anföra, att jag ej ser någon annan motsägelse, ån emellan FinanceUtskottens Betänkande samt Nationens vål och fordringar.
J tg har vål Hiedgifvit, att uppköpet af silfver skulle i början höja coursen, men i längden skall det förbättra myntet.
De korrtsyntes for« dringar f>en II September /. vn dringar på mera sedlar kunna besvaras med de korrtsyntes fordringar på mera silfver; så mycket mera, som de, hvilke yrka detta, ej se, att Banken förlorar i säkerhet, om National-industrien minskas i brist af sedlar, om exporten minskas i brist af production och importen i följe deraf ökas.
Med skål kan sågas om de Herrar, som vid sista Riksdag biföllo finance-regle, ringen, att de ej visste hvad de gjorde eller begärde; ty man har sett, att det ej blott år Fastighets-ågares interesse, som lidit, utan äfven Capitalisters, emedan coursen har stigit och en stor del af de Capitalister, som ej skrinlaggt sina Capitaler, förlorat på de mått och steg, som då biefvo vidtagne, Ärfarenheten af sista Riksdagen bör således tjena oss till varning.
En indragning af sedelstocken, äfvensom ett för litet rörelse-capital i förhållande till nåringarne åstadkomma en oundviklig skada genom dessas aftynande, men en utslåppning af sedelstocken emot motsvarande valuta kan förskaffa sig ny ökad valuta genom ökad production och genom nåringarnes förkofran.
På den ena sidan begåres en ökad silfverfond, utan en motsvarande tillökning i sedelstocken; på andra sidan begåres ej någon ökad sedelstock, utan att man tillika ökar silfverfonden.
Jag hemställer då på hvilkendera sidan obilligheten år.
Som cliscussionen nu äfven sträckt sig till fastighets-lånen med silfverrånta, så får jag fästa uppmärksamheten på den omständighet, att en sådan sedelutslåppning år vida skiljd ifrån den som förr Ridd. o.
Band. 28. 434 nen n September /. m. skett.
Riksdag släppte man ut sedlar, utan att valuta ingick i silfver.
Man utlånte då ej penningarne till productionens förkofran, utan till consumtion och till luxe-ända. mål.
Man uppmuntrades till öfverdrifna speculationer; det år då ej underligt, att derigenom åstadkommos menliga verkningar på sedel-myntet.
Den nu föreslagna fastighets-låningen mot silf— ver-rånta medför deremot en dubbel nytta, först genom silfver-fondens ökande i Banken, sedan genom productionens lifvande, och välståndets deraf följande befordran, sorn sedan fean medgifva en realisation, och till och med en reel skatt såsom 1800 till dess åstadkommande.
Men på det att Banken måtte säkrare consolideras på samma gång som jordbruket och nåringarne erhålla förlag för deras bedrifvande, och för att rädda många tusende familjer ifrån ruine, före - slår jag, att silfver-räntan alltid må erläggas i silfver utan afseende på cours, och att den skall betalas förskottsvis, som räntan på discont-lån; *y annars skulle många anmäla sig till erhållande af dessa lån, och redan första året msnquera att betala räntan.
Dessutom föreslår jag, att äldre fastighets-låntagare må, om de så vilja, få begagna samma fördel, att få erlägga capitalafbetalningen och räntan med 2 procent i silfver.
Det bör ej vara ett åliggande för dem, men en rättighet, som de kunna få begagna.
Når dessa punkter iakttagas, tror jag mig kunna förutsäga, att dessa af BondeStåndet yrkade fastighetslån skola Öka Bankens solidiié, och bereda en realisation hastigare ån de fleste andre medel.
Det år således just för att vinna döt Dm ti September J. m. 43g dubbla ändamålet af Bankens consoliderande, samt en deraf följande snar realisation, och för att förskaffa många behöfvande och förtjente låntagare utväg att frälsa sig ifrån ruine, ->001 äfven jag yrkar, att det föreslagna silfver-uppköpet måtte inskränkas till den summa, som af tvänne förut talande Ledamöter blifvit föreslå» gen 3 hvarpå jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Herr Stråle: Friherre Cederström har gjort Utskotten den tillvitelse, att de sökt binda händerne på Riksens Ständer genom det sista momentet af 2 punkten.
Orden lyda sålunda; med det, forn af deri affatta fumman icke kan ge~ naft till det bejiåmda ändamålet användas, böra sådane Statens räntebärande Jkuld-förbindelfer infrias, hvilka vid yppande behof ater kunna emot Banco-fedlar förväxlas.
Hår står icke omtalat något, som Utskotten föreslagit i andra punkter.
Det står blott generelt om Statens räntebärande skuld-förbindelser, och sådane finnas redan.
Kanske år denna redaction ofullständig, ty om all upplåning mot ränta afslås, så måste någon annan utväg påtänkas, meri intill dess bör detta stå qvar, och jag kan ej fins na, att man, genom bifall till denna punkt, binder händerna på sig i afseende på kommande beslut.
Hvad beträffar det Herr Munck af Rosenskjöld så ofta omtalat, att det vore orätt af Banken, att upphandla silfver, utan att utgifva nya sedlar, så hade han rätt, om detta vöre den enda anstalt, som blef vidtagen, ty då kunde den leda till indragning af sedlar, och deras der - l)rn i r
Sep t finl fr f. »}; af följande stigande i värde; men just derföre hafva Utskotten föreslagit en viss ziffra, hvartill silfver kan få insättas i Banken.
Under dess belopp kan ingen realisation ske, ty Banken kan ej utgifva silfver för båttre pris, ån det, hvartill den emottagit detsamma.
Jag tror således ej, att detta kan medföra någon våda, utan det innefattar blott en möjlighet, att minska disproportionen emellan silfver-foriden och den utelöpande sedelstocken.
Någon enskildt förmögenhet rubbas icke derigenom.
Hvad angår utlånings-systemet mot ränta i silfver, så år det Öfverflödigt, att nu derom orda, då denna fråga icke nu år före, utan framdeles kommer under öfverläggning.
Vi torde då få bålla oss vid den andra punkten, mot hvilkens antagande jag ej finner något hinder.
Herr von Hohenhausen har väl ansett det vara båttre, att insätta penningarne på RiksgåldsContoirets räkning, och Janvånda dem till allmänna arbeten, men då skulle Banken ej få dem tillbaka, når tillfälle yppades att begagna dem till deras egenteliga ändamål; Om det förslag, som Utskotten framställt, blifver antaget, kommer förhållandet att blifva sådant, att når året börjar, och RiksgåldsContoiret kungör, att detsamma upptager lån, anmäler Banken hos RiksgåldsContoirets Fullmågtige, att så och så stor summa insåttes uti RiksgåldsContoiret mot obligationer.
Når sedan conjuneturen förändrat sig så, att uppköp af silfver kan ske, vexlar Banken borrt sine obligationer mot BancoSedlar, och verkstålles det föreskrifne uppköpet.
På något annat mera redigt sätt kunna ej de ändamål vinnas, sorn man åsyftar.
Ben 11 September j, m, 437 Man sager val, att när hinder ett år uppstår för uppköp af silfver, skall det äfven ett annat år inträffa.
Vi håfve likväl i år sett 5o,ooo skeppund meia jern utskeppas, än föregående år, och således blifver nu mera tillfälle än vanligt till uppköp af silfver.
Jag anhåller således om proposition på andra punkten, med det af Herr von Hohenhausen föreslagna tillägg af orden: eller inom året.
Björnftjerna:
Som ämnet redan torde vara tillräckligen utveckladt, och det ej mera är fråga om principen, blott om summan, anhåller jag endast om proposition å mitt förslag och att, om det ej bifailes, vi må få skrida till votering.
Herr Munck af Rnfenjhjöld:
Jag vill blott med ett par ord besvara Herr Stråles anmärkning, att då Utskotten i 5 punkten bestämt 128 skillings norin lör invexlingen, ingen realisation kunde företagas till lägre cours.
Jag får hemställa, huruvida detta förslag om det antages, kan binda kommande Ständer.
Då jag i början af discussionen framställde den önskan, att Ridder. skåpet och Adeln ville pröfva det förslag, BondeStåndet framställt, skedde det ej derföre, att jag visste, hvad BondeStåndet beslutat, eller med afseende på någon auctorilet.