Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru vidrigt intryck gjorde det icke på hvar och en, då under den s k. krisen egendomarne beständigt gingo ur hand i hand och man dermed spekulerade och schackrade såsom med en vanlig handelsvara.
Hvarföre bördsinstitutionen är så förhatlig, är just att den motverkar ett sådant egendomsförsäljande.
Jag är af den öfvertygelsen att bördsinstitutionen är gagnelig i politiskt afs:de i främsta rummet, och jag tror att den fullkomligt väl låter försvara sig.
Jag vill ej vara vidlyftigare i detta så ofta diskuterade ämne, utan anhåller 182 Den 15 September «. blott, att R. o. Ad., med afslag S Betänk:t, måtte antaga det förelag, som i min reservation finnes framstäldt.
Den vidare pröfningen af förev:de Utlåt, upskjöts till eftermiddagens plenum, och E. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Lördagen den 15 Oktober 1860- Plenum kl. 6 e. m.
Justerades 5 prot.utdrag för förmiddagens plenum.
Fortsattes pröfningen af LagUtsk:ts Utlåt.
N:o 49, i ani. af gjorda anmärkningar samt siljaktiga beslut inom RiksStm vid förehafvande af Utsk:ts Betänk.
N:o 28, öfver väekta motioner om dels uphäfvande, dels oek inskränkning af rättigheten att börda jord å landet.
Under diskussionen i förmid dags om detta Betänk, åberopades att bördsrätten vore hundraårig.
Man kunde gerna hafva sagt att den är uråldrig, ty om jag går så långt som möjligt tillbaka i historien, så utvisar den att bördsrätten funnits.
Den äldsta historia talar om bördsrätten i strängare bestämning än här förekommer.
Den förträfflighet, som man vill tillskrifva bördsrätten, tror jag icke finnes; men i det hänseende deremot, som min tankegång följer densamma, skulle just dess uråldrighet vara tecken till att den tarfvor förändring.
När man talar om lagar och vissa ändamålsenliga lagar, hvad menar man då dermed att en lag är den bästa?
Om man tänker sig den visaste lag, så innebär den tanken att den bör för alltid existera; och för att vara ändamålsenlig och vis, måste den gifva prof på nationens tänkesätt, vara lämpad efter den upfattning af rätten, som folket har; men om folkets tänkesätt undergår förändring, skall icke då lagen i och med detsamma förändras?
Här på vår jord finnes icke något absolut rätt eller sannt, utan endast relativt.
Jag återkommer nu till det, hvarmed jag började; just derföre att lagen är uråldig, borde deri ligga tecken till att tiden är Dan 15 Septainbar e m. 183 Inne för att Ändra den.
Jag sade äfven att, sä långt historien sträcker sig, finnes bördsrätten, men innan man går vidare, torde vara skäl att besvara frågan: hvad menas med bördsrätt?
Börd och slägt äro synonyma begrepp, bördsrätten var således slägträtten.
I närv:de ögonblick har denna betydelse i allmänhet försvunnit.
Här talades i förmiddags derom, att bördsrätten fanns hos Judarne, men huru upkom den?
När Israels folk intågat i det förlofvade landet, så deltes jorden mellan slägterna.
Hvar slägt skulle hafva lika mycket jord vid delningen; således var det icke någon individ som fick jorden, utan slägten.
Deraf följde också ett stadgande, som, när man hör det lösryckt, förefaller såsom en galenskap, men som dock var fullkomligt rättvist, när man tänker på det sätt, hvarpå jorden förvärfvades.
Den enskilde kunde bland Judarne visserligen sälja jorden äfven till en utom slägten, men huru förhöll det sig med denna försäljning?
Det var och blef aldrig någon försäljning, ty då hvart 50:de år det s. k. klangåret inträffade, skedde en ny delning af jorden bland Judarnes slägter, och då fick hvar slägt sin tillhörighet tillbaka.
Det var en bördsrätt, hvarpå jag betviflar att någon här i Sverige vill ingå.
Den är historisk och står beskrifven i Mose lag.
Vidare nämndes, att Jtomarne hade bördsrätt.
Ja! äfven der fördelte de första konungarne landet mellan sliiglerna, således var äfven der en sbigträtt gällande. I Germanie!) blef jorden på samma sätt delad bland slägterna. hvarpå man synnerligast ser bevis, då Germanerna inryckte i Italien.
Ehuru icke vår historia går så långt tillbaka, ty då de gamla landskapslagarne tillkommo, hade redan den gamla idéen till största delen försvunnit, så visar den dock tydliga spår deraf, att det icke blott var familjen, sorn hade eganderätt till jorden, utan hela byggdlaget och häradet.
Sålunda hade vi ett stadgande, som icke så längesedan uphörde att gälla, nemi. att om en stadsbo sålde hus, egde borgarue inom staden rätt att lösa detsamma.
Det var också en bördsrätt.
Gottlandslagen och Helsingelagen antyder derpå, att man äfven skulle hembjuda jorden åt slägten.
I en af de äldsta lagarne stadgades, att om man sålde jord utom slägten, så fick säljaren en del af köpeskillingen och resten delades mellan slägten.
Allt detta antyder, att icke individen utan slägten egde jorden.
Häraf ser man, att bördslagen är endast en dunkel bild af hvad som förut existerat.
Till en början var det Svenska samhället icke annat än en stor federation mellan familjer till härader, mellan härader till landskap och mellan landskap till Svea rike; men samhället har sedermera undergått vigtiga förändringar; vi se huru uråldriga institutioner försvinna ; våra jarlar, drotsar och marskar hafva försvunnit, och vi lefva och berga oss ändock lika väl.
Visar icke detta att när en annan anda, en annan utvecklingsperiod förefinnes, så måste de förh:den, i hvilka vi förut lefvat, försvinna.
Jag tillåter mig taga en bild från naturen; skulle man kunna klandra fjärilen derföre att han icke nöjer sig med att äta på kålbladet, hvilket var honom till stor främja och gagn, när han var puppa?
Han har undergått en metamorfos och väljer nu andra födoämnen än 181 Den 1» September e. m. dem, som tjenade honom (ill näring i höljan af hans tillvaro.
Således är min slutsats den, »tt en lags uråldrighet icke är ett kännetecken på att lagen är lämplig för det närvide.
Sparre hade ett särdeles talangfullt och lockande föredrag på f. m.; jag kunde derföre icke annat än glädja mig deråt att klubban föll, sedan han slutat detsamma, så att han icke hade lyckats förleda en eller annan, som icke desto djupare tänkt på saken.
Bland annat åberopade han ett yttrande af en högt aktad jurist, i hvilket han sade sig instämma och hvilket finnes intaget i hans reservation.
Det lyder så: »Svenska BondeSt:t utgör ej mera någon egendomsadel, men så länge bördsrätten varar, skall Sveriges allmoge säkert bibehålla Sveriges mesta jord, och så län ge skall ej eller Svenska bonden förlora den rang den eger framför de flesta, kanske alla länders jordbrukare.»
Detta yttrande betonade Gr:n särdeles.
Men låt oss uplösa denna sats.
Hvad menas då med uttrycket »bonde»?
Hvad BondeSt:t är enl.
B.O. det veta vi; men hvad begreppet »bonde» i allmänhet är, det trotsar jag någon att kunna besvara.
Skall man lemna ett svar derå utan att närmare hålla sig till författningen, så menar man i allmänhet med »bonde» den mindre jordbrukaren eller den som lägger hand vid jordbruket.
Således skulle Sveriges styrka ligga deri, att den mindre jordbrukaren egentligen eger den Svenska jorden.
Denna sats medger jag fullkomligt och vill icke deremot disputera, men å andra sidan åberopades Englands exempel och att England har motstått alla revolutioner, just derföre att der finnes förstfädslorätt.
Men är icke England just i afs:de på jordbesittning aldeles raka motsatsen till Sverige?
Såvidt jag känner Engelska förhiden, finnes ingenting der som motsvarar vårt Bondestånd.
Just derföre att England är ett eröfradt land, A ena sidan eger Sverige sitt egentliga värde derigenom att det har små jordbrukare, England deremot derföre att det har stora.
Yisar det icke att stater kunna existera och existera mycket väl under särdeles stora olikheter, likasom en stor poet säger: att under många former trifs det sköna.
Jag har trott mig böra nämna detta såsom ett exempel på huru farligt det kan vara att förlita sig på Gr.
Sparres väl hopsatta anförande»
Man har å ena sidan sagt att bördsrätten begagnas numera endast för egennyttiga ändamål; å den andra säger man, att sådant visserligen händer, men då hvarje lag kan missbrukas, är det icke skäl att uphäfva lagen om bördsrätten, derföre att den understundom missbrukas.
Det är sannt, att hvarje lag kan missbrukas, men hvad som gör missbruket af bördsrätten så förhatligt, är just att den grund, som förut fanns för bördsrätten, bortfallit och finnes icke mera.
A motsidan har man velat skapa en annan grund för bördsrätten än den enda och naturliga; man har nemi. talat om kärleken till födernejorden; men det var alldeles ieke kärleken till jorden, utan det var ättens eller slägtens och bördens rätt til! jorden, som grundläde bördsrätten.
Då man nu mera icke kan åberopa någon rättvis grund för denna rätt, och fråga upstår, skall bibehålla densamma eller icke? så kommar man in på ett nytt Don 15 September e ro. 185 gebiet.
Här har man talat om huruvida det vore nyttigt att egendomar såldes till underpris och oin det icke derför vore af vigt för slagteri att vid sådana tillfällen få börda jorden.
Då rättsbegreppet. icke vidare fordrsr att jorden skall tillhöra slägten, utan densamma är individens egendom, så finnes det icke vidare någon grund för ett sådant stadgande att slägten skall hafva rättighet att häfva ett köp, som individen frivilligt afslutat, derföre att detsamma förmenades icke vara för honom förmånligt.
Sparre talade om familjen och anspelade på det vackra förhule emellan dess medlemmar, som fanns i gamla tider.
Nu är dock att bemärka att allt som står i fjerran antingen i tiden eller rymden, gerna antager ett angenämt utseende.
De aflägsna bergen äro blånande och få derigenom ett mystiskt utseende; när vi komma nära dem, så äro de gråa och råa alster af skapelsen.
Så är det också med forntiden.
Man betraktar den på afstånd och färglägger den med inbillningskraftens pensel, så att den får ett mycket intagande utseende, men på närmare håll är den ganska hemsk att, skåda.
Hvad ligger uti detta fordna patriarkaliska förh:de, som Gr.
Sparre så vackert beskrifvit?
Jo just hvad vi kalla despotism!
Husfadren var oinskränkt herrskare öfver familjens medlemmar, och den Romerska paterfamilias hade, såsom vi veta, jus vitse et necis.
Ett sådant förhållande tror jag ej att någon önskar sig åter.
Då jag således anser att bördsrätten icke vidare har den ringaste grund i folkets tänkesätt, ulan att tvertom det allmännas väl fordrar att bördsrätten försvinner, kan jag icke annat än yrka på bifall till Utsk:ts förslag.
Dervid får jag äfven tillägga, att i händelse R. o. Ad. icke skulle förena sig med mig och dem sorn talat för Utsk:ts förslag, så anhåller jag att R. o. Ad. måtte rent afslå detsamma, helldre än att antaga Gr.
En talare har på f. m. upträdt med ett indirekt försök till vederläggning af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot Utsk:ts förslag, derföre att Utsk:t under behandlingen af denna fråga visat föga eller ingen konseqvens.
Jag måste erkänna det jag ingalunda kan gilla det försvar, som mot dessa anmärkningar blifvit framställde.
Jag föreställer mig nemi. att de R.
Sttrs Utsk.. som i första rummet hafva till pligt att, innan de afgifva sina Uthn, på det nogaste begrunda frågan, och, sedan detta skett, gifva sina åsigter öfver densamma tillkänna, icke skola göra detta så lösligt, att i händelse anmärkning mot deras åsigter eger rum, Utsk:n genast frånträda dessa och öfvergå till andra.
De som utlåta sig i lagstiftningsfrågor.
Således kan jag icke annat än instämma med Hr Olivecrona deri att [Jt.sk:t föga konsequent tillvägagått, då det. först på ett ganska öfvertygande sätt försvarat bördsrätten och ansett, den böra blifva bestående, men sedan, endast derföre att inom RiksStm åtskillige talare gjort anmärkning mot Ut.skds Uthde, genast frånträdt sin mening och ingått på den åsigt, som minoriteten inom Stånden gillat.
Man har för bördsrättens afskaffande hufvudsakligast framhållit de missbruk, som understun - 186
Den 15 September e m. dom kunna bedrifvas genom denna rätts begagnande, oell af dessa missbruk dragit den slutsats att bördsrätten vore onyttig och skadlig.
Men jag tillåter mig vördsamt fästa upmärksamheten på en annan sida af saken.
Månne man icke skulle kunna säga att bördsrättens bibehållande förekommer åtskilliga missbruk och skadliga handlingar af personer, sorn innehafva ärfd fastighet?
Det hör icke till det omöjliga att en person, som ärft en betydlig fastighet, kan af en ganska oskyldig anledning blifva förbittrad påen eller flere af sine anhörige.
Han kan då, om bördsratten afskaffas, till deras största skada, för en ringa penning, sälja sin egendom, emedan han vet att de af hans anhörige, på hvilka han är förbittrad, icke kunna återtaga densamma, åtminstone för det låga pris, hvarför han densamma försålt.
Han kan till och med gifva bort egendomen enligt den nya lagen.
Det är visserligen sannt att han icke kan i det fallet helt och hållet skada de anhörige, emedan de ega rättighet att börda den gifna egendomen tillbaka till ett pris så bestämdt, att det ingalunda npgår till eller öfverstiger egendomens rätta värde.
Betraktar man bördsrättsfrågan ur den synpunkten, så torde den äfven vara en säkerhet för slägten att icke på detta sätt beröfvas det skydd, som enl. bördslagen bör dem tillkomma. B. o.
Ad, borde således vara angelägne att bibehålla bördsratten oförändrad.
Jag instämmer i ogillande af Utsk:ts ifrågav:de förslag, och anhåller att bördsratten, sådan den befinnes i nuv:de lagstadgande, måtte varda bibehållen; men skulle, mot förmodan, R. o. Ad. finna detta afslag icke böra ega rum, utan en jemkning böra försiggå, så blir ingen annan utväg än att ingå pä Gr.
Sparres reservation, hvars antagande jag i sådant fall, men icke eljest, påyrkar.
Efter den förträffliga och talangfulla utred ning af den frågan, Hr Cederschiöld leronat, skulle jag visserligen göra bäst uti att alldeles afstå från min begäran om ordet, men dä jag på f. m. hörde Gr.
Sparre upställa åtskilliga satser, dem Hr Cederschiöld icke vidrört, enär han höll sig mera till frågan i dess allmänlighet, anhåller jag om R, o. Ad:ns öfverseende, om jag för några ögonblick uptager tiden med att replikera Gr. Sparre.
Grin har ansett bördsrätten böra bibehållas hufvudsakligen för att trygga familjrätten.
Jag frågar då: huru länge har Hr Gr:n varit så öm om familjrätten?
Vid förra riksdagen var Grin bland dem som ifrigast yrkade arfvejordssystemets borttagande och som genom sitt kraftiga understöd och sin talang bidrog till genomdrifvande af en motion, för hvilken jag förgäfves vid flera föregrde riksdagar utan framgång kämpat, nemi. utvidgning af testamentsrätten.
Jag frågar nu om icke arfvejordssystemets uphäfvande genom utvidgning, ja frihet i rättigheten att äfven utom börden genom testamente disponera öfver arfvejord, är vida, ja ojemförligt mera ingripande i den s. k. familjerätten eller slägtens rätt till den ärfda jorden, än borttagande af bördsrätten?
När man således har gillat det ena, kan jag icke förstå, huru man kan motsätta sig det andra.
Man har visserligen vid förra riksdagen påstått att afsigten T)pn 15 September e m. 187 lios dem, som förordade en utvidgad testamentsrätt, var att derigenom finna ett korrektiv mot den lika arfsrätten oell bereda sig möjlighet att genom testamente hopa en större del af jorden på en eller annan arfvinge.
Jag bör likväl icke härtill sätta tro, då ett sådant motiv aldrig blifvit omnämndt hvarken af Gr.
Sparre eller någon annan.
Deremot förmodar jag, att ett af de motiver, som hufvudsakligast ligger till grund för motståndet mot bördsrättens afskaffande, är det, att när man med ena handen medgifvit testamentsfrihet, man med den andra vill inskränka samma frihet genom att tillerkänna slägtingar rättighet att börda tillbaka både den arfvejord, som blifvit sald, och den, som blifvit testamenterad.
Om roan ställer frågan på denna grund, tror jag man der kan upleta anlin till Gr.
Sparres försvar för bördsrätten, emedan det här mindre synes vara fråga om inskränkning i rättigheten att sälja, — ty det är en inskränkning hvaraf man icke kan hoppas några särdeles stora resultater — än i rättigheten att bortgifva ärfd jord.
Det kan för sådant ändamål vara särdeles tjenligt att ställa sig väl affektionerad mot BondeStit; och att Gr.
Sparre häri lyckats, derpå har man i dag 9ett bevis, då BondeStit bifallit
Grins reservation, hvilken nästan uteslutande vädjar till BondeStits känsla och förespeglar bördsrättens bibehållande såsom en patriotisk omvårdnad om detta Stånds bästa.
För min del anser jag likväl betecknande att bland BondeStits närvide 70 ledamöter icke mer an 43 delade Gr:ns*åsigt att bördsrätten skulle för dem vara en fördel.
Tvertom tror jag det skulle vara lätt att bevisa motsatsen, om man tar i betraktande de många rättegångar angide börd, som allra mest hos allmogon ega rum.
Gr. Sparre har i detta hänseende åberopat sin erfarenhet såsom domare.
Jag vill visserligen icke bestrida att denna erfarenhet må vara i viss mån omfattande.
Den måtte likväl då vara alltför skiljaktig från andra domares erfarenhet, ty jag skulle kunna citera många, som haft en alldeles motsatt erfarenhet eller att bördstvister med ganska få undantag härleda sig ensamt från begäret att chikanera eller preja köparen.
Afven jag torde i denna del böra anses ega någon liten erfarenhet såsom sedan 30 år tjenstgörande i Just. RevisionsFlxpedj.n af K.
Mia Kansli; men i ingen af de rättegångar om börd, om hvilka jag haft tillfälle der taga kännedom, har jag spårat, att det varit den så mycket omordade kärlek till fädernejorden eller något slag9 politiskt element, som legat till grund för lystnaden att börda» utan tvertom ensamt egoistiska motiver.
Den enes erfarenhet torde således kunna gälla mot den andras.
Grin har i sitt åberopande af BondeStit, såsom utgörande Sveriges egentliga konservativa element, förmenat, att i andra länder, der magnater finnas, desamma motsvara den konservatism, som representeras af BondeStit här i landet.
Jag vill visst icke bestrida att i BondeStit existerar ett mycket konservativt element, men jag betviflar, att Grin skulle vara belåten med att detta element gjorde sig gällande i fråga om andra förbättringar af lag, t. ex. af konkurslagen, kriminal-lagen m. fl., deri den ädle Grin sjelf beträdt framåtskridandets väg.
Men så är det, Bär Grin drifver en konservativ sats, då kommer det väl.
Den 15 September e. m. till pass att BondeSt:t är konservativt.
Om åter det faller
Orm in att vara liberal, så bör äfven BondeSt:t byta om skism.
Gr:n har yttrat att alla af honom kända förfaltare påstå att jordens sammanhållning utgör ett af de mest betryggande element i samhället.
Det är möjligt att Grin icke känner andra författare än sådana, sorn drifva denna sats, men särdeles många, som Gr:n icke lärer känna, försvara en alldeles motsatt eller att det just är rörligheten i jordbesittning, d. v. s. jordens delning i många sjelfständiga besittningar, som utgör en garanti mot pauperismen och den lösa befolkningens öfverhandtagande.
Hr Printzensköld har yttrat sin förvåning deröfver att LagUtsk.-t i sitt sed naste Betänk, kommit till ett annat resultat än i det första, men det måtte vara lätt förklarligt; hvarken Gr.
Sparre eller Hr Olivecrona lia kommit till annat resultat i det sednare Betänk:t än i det första, och förmodligen äfvenså de öfrige Utskisledamöter, som deltagit i det förra Betänk:t.
Ty troligen hafva skäl lika litet kunnat ingifva dem som Hr Printzensköld en bättre öfvertygelse.
Således måste man antaga att majoriteten vid sednare tillfället utgjorts af andra personligheter, med annan och i min tanke bättre öfvertygelse, och derföre har man helt naturligt kommit till annat och bättre resultat.
Hr Printzensköld har äfven yttrat, att om bördsrätten borttages, slägten derigenom skulle beröfvas det skydd, som den eger,, att icke en egendom skulle kunna säljas till allt för godt pris, utan att slägten kunde återfå densamma.
Då emellertid man icke tilltror sig stifta lag mot försäljning af arfvejord, utan medgifver egarens fria dispositionsrätt, så är det väl orimligt att likasom vilja bestämma ett visst pris, under hvilket försäljningen ej får ske.
Jag kan således icke annat än finna det högst konseqvent, att, sedan hela den grund bortfallit, på hvilken bördsrätten hvilar, eller arfvejords gemensamhet inom slägten, och då hvar och en, som har någon erfarenhet om huru bördsrätten utöfvas, måste erkänna att missbruket här är vida allmännare än den nytta, som möjligen en eller annan gång kan härledas från det rätta bruket — en sådan rätt helt och hållet uphör.
Sparre liar, enl. hvad han här i sin reservation yttrat, sökt gå en medelväg, för att afskaffa några missbruk; jag hemställer derföre till Gr:n, om icke bäst vore att genom bördsrättens uphäfvande afskaffa alla missbruk.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:ts förslag.
Under diskussionen hafva blifvit mig tillvitade åtskillige yttranden och förstuckna meningar, som jag icke haft — det kan således vara tillräckligt att med några ord besvara de talare, som framkommit med dessa tillvitelser.
Man har sagt att jag icke dolt min förkärlek lör de länders institutioner, der rnajorater finnas.
Jag har aldrig antvdt någon sådan förkärlek, utan jag har yttrat, att i de länder, der i allmänhet samhällsutvecklingen gått lugnast för sig, der friheten är mest utvecklad, der har funnits institutioner till förmån för den ärfda jorden.
Bland dessa länder har jag nämnt England.
Hvad jag hyser förkärlek för, är det jordegande elementet; det anser jag vara en välsignelse för Den 15 September e. m. 189 samhället, men för majorater kati ingen förkärlek påbördas mig.
Man har vidare påstått, att jag skulle velat upträda till förmån för familjerätten och att det icke skulle stå i öfverensstämmelse med min åsigt om en utvidgad testamentsrätt.
Jag har upträdt till förmån för bördsrätten, som jag anser företrädesvis vara en politisk institution; jag har sagt att på samma gång jag är för starka och genomgripande reformer i handels-, närings- och tullförhållanden, är jag konservativ i familjerätten; men jag är icke på det sättet konservativ, att jag motsätter mig förändringar, som jag anser af behofvet påkallade.
Jag ansåg vid sistl. riksdag en utvidgning i testamentsrätten nödvändig; jag tillstyrkte den derföre; men en sådan utvidgning bör alldeles icke medföra någon förändring i bördsrätten.
Dessa saker äro från hvarandra väsendtligen skiljda, och till bevis derpå må anföras, att lagkomitén. på samma gång den förordade bibehållande af bördsrätten, tillstyrkte testamentsrättens utvidgande.
En talare har sagt att grunden för bördsrätten uphört derför, att den gamla odalmannaratten försvunnit.
Men bördsrättens grund är slägtkärleken och derföre har lagkomitén, på samma gång den tillstyrkte uphäfvaude af arfvejordssyst.emet såsom den sista qvarlefvan af odalmannaförfattmn, bibehållit bördsrätten.
Således är det oriktigt att säga att grunden för bördsrätten är försvunnen.
Samme talare har sagt att om folkets tänkesätt förändras, så är icke skäl att bibehålla gamla institutioner.
Men, Mine Hrr! hvar är beviset på en sådan förändring?
Jag har i dag sett bevis just på motsatsen i BondeSuts beslut, och jag tror att i detta fall allmogens omdöme talar mer än alla andras.
Det må vara möjligt att ofta missbruk hafva skett, jag nekar det icke, men jag säger att alla möjliga lagar kunna missbrukas och att en institution missbrukas, är icke något skäl att förkasta deu.
Jag vill icke uprepa mångfaldiga exempel på börd af personer med på detta hus kända namn; jag skall stå till tjenst dermed, så snart jag slutat mitt yttrande.
Jag skall upvisa exempel der den bördade jorden ännu och länge varit qvar i bördemannans hand.
Således är det falskt att säga, det sådant aldrig sker af kärlek till jorden; det sker ganska ofta, och jag vågar påstå att det är en ädel känsla, en känsla, som lagstiftaren bör befrämja.
Jag tillåter mig att i detta hänseeude upläsa — icke hvad en man sagt, utan hvad lagkomitén yttrat: »Svenska jordbrukaren har vant sig att älska sitt hem, såsom en bostad för uråldrig frihet och sjelfständighet.
I samma mån han å jorden nedlägger sina arbetskrafter, känner han sin personlighet dermed införlifvas.
Hafva lörfäder odlat den före honom, så har den derigenom i haus ögon fått ett värde, som ej i materiella bertikningar kan upskattas.
Han läser då i sina närmaste omgifningar en bildrik teckning af egna och förfäders öden.
Från fädernejordens minnen utvidgas synkretsen småningom till fäderneslandets.
— Ju öpnare sinnet varit lör de förra, ju starkare mottages intrycket af de senare.