Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade ansett lämpligt, om i StatsKådsprot:t, som åtföljde den K. Propos:n, lemnats någon redogörelse för Kådgifvarnes åsigter om, huruvida så verkligen är förhållandet, samt om de ansåge att kostnadsförslaget komme att slå in Jag hade, med beräkning af de högre priserna och med ledning af Öfverste Den B Juni o. m. 67 Ericsons egna upgifter om det antal arbetare som fordras för att få en mils jernväg färdig, samt jemförande dessutom våra jernvägar med de Tyska och andra, som äro något dyrare, men under hvilkas byggande arbetslönen stod till hälften af hvad man anser den nu utgöra, äfvensom på den grund att materielen sedan dess stigit i pris, framlagt en kalkyl, oell skulle önskat, att StatsRådet Gripenstedt yttrat sin mening, huruvida han ansåg denna min kalkyl felaktig.
Jag tror att, lika nödvändigt som det är för en enskild att se till huru hans räkning går ihop, lika nödigt är också detta för en FinansMinister.
Nu har Hr Gripenstedt för R.
St:r upgifvit, huru mycket han ansåg statsinkomsterna komma att under de följande åren utgöra, men han har icke tagit i betraktande de förökade utgifterna.
I detta afseende sviifvar man i okunnighet om bans tanka.
Då man emellertid kan beräkna kostnaden för det stora stambane-nätet i rundt tal till en million för hvarje mil, så skulle det göra för de föreslagna 153J milen lika många milhr.
Den proc., ränta och amortissemang, som Regeringen sjelf antagit, utgör 9 proc., och således gör detta 15,000,000 i st. f. 0 milhr.
Jag tror att häruti ligger en stor anledn. att närmare betänka sig, innan man antager ett system, som gör många banor nödvändiga.
Nu återstår mig blott att i korthet vidröra det stöd, som Utsk. hemtat af Ofverste Ericsons antecedentia och af det förtroende man bör sätta till hans talang som arbetschef.
Denna bestrider ingen, men jag kan ieke inse, huru den skall kunna utgöra någon garanti för hans förmåga att upgöra financiella planer, och denna min åsigt står mycket väl tillsammans med den största aktning både för men niskan och medborgaren, ehuru icke med det afguderi, hvartill beundran för honom stundom stegras, och hvilket strider mot de gamles godkända sats: »nil admirari.»
I afseende å bansträckningen genom Westergöthland veta vi, att de skarpaste strider försiggått mellan å ena sidan det parti, för hvilket Landsten Sandströmer stod i spetsen, och å den andra Skaraboerne, och att från båda partierne ingifvits underd. suppliker; men med dessa har ingen annan åtgärd vidtagits, än att de blifvit remitterade till Hr Ericsons eget utlåt., och det är mycket möjligt att han deri kan hafva misstagit sig.
Gå vi vidare till vägen norr eller söder om Mälaren, så veta vi, att Öfverste Ericson sjelf, en ganska kort tid innan detta Betänk, afgafs, tydligen angifvit, att han ansåg vestra banan böra dragas norr om Mälaren.
En representant från Fahlun, Hr Boman, har ytterligare upgifvit, att i afseende å banan från Sala till GefleFahlu-vägen Öfverste Ericson sagt honom, att han sjelf icke var säker på densamma, utan att den kunde ganska väl dragas längre till vester.
Om SalaFrövi-banan har han äfven sjelf sagt, att den kan läggas på annat sätt.
Jag påminner mig härvid, huru en läkare, som var mycket skicklig, men tillika odeciderad, föreslog en af sina patienter att begagna ett visst medikament, men då denne invände, att han fruktade det ej skulle hjelpa, så svarade läkaren: »då kunna vi ju försöka det också.»
Jag nämner detta såsom ledande till den slutsatsen, att det ingalunda är Öfverste Ericson sjelf som enträget håller på sitt för - 68 Den 9 J ani e. m. slag, hvilket han på K.
M:s befallning afgifvit sådant som det förekommit honom; men att det deremot med stor ifver blifvit uptaget af enskilda intressen, som sökt att hvart för sig deraf draga det största möjliga kapital.
Om man skulle, i afseende å st.atsbane systemet, bygga från Stockholm till Kathrineholm, så skulle i sammanhang dermed stå banan Stockholm-Upsala; men min öfvertygelse är att, när man får se hvad kostnaden blir — och man bör komma ihåg. att Staten har minst olägenhet af jernvägarne då de icke äro färdiga ännu, ty sedan måste äfven underhålls-kostnaden tillsläppas — så kommer vägen till Sala icke till stånd; och då stadnar det dervid, att man kunde genom en annan plan komma till Gefle.
Jag har nu slutat och anser mig hafva framdragit tillräckliga motiver för min åsigt, att till jernvägen mellan Södertelje och Stockholm inga anslag måtte gifvas, utan i stället endast för banan Götheborg—Orebro samt för den från Skåne. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Djupt öfvertygad om vigten för vår framtid af det beslut, B. o. Ad. nu går att fatta, skulle jag önska att kunna i mina ord nedlägga hela värman af min känsla, samt åt densamma gifva ett fullt klart och redigt uttryck.
Om jag skulle nu till behandling uptaga eller vidröra något, som i den föredragna punkten förekommer, så sker det dels derföre att, då jag från en och samma synpunkt bedömt alla de särskilda frågorna, är det naturligtvis för mig angeläget att för B. o. Ad. framställa densamma i eft sammanhang, och bevisa dess riktighet.
Vid ett företag så vigtigt som detta, är det nödvändigt att väl och klart göra sig reda för icke allenast hvarje särskildt företag, utan äfven dessas sammanbindande sinsemellan och med det hela, på det man måtte kunna tillse, att det största möjliga gagn vinnes, och att detta åstadkommes med så ringa upoffring för Staten som möjligt.
En sådan utredning har jag förgäfves sökt i Utsk.-s Betänk.
Om deremot en enskild man har för afsigt att inkasta sig i något större företag: huru noggrannt går han icke tillväga vid bedömande deraf och af sin förmåga att utföra detsamma!
Och om han genom underlåtande af denna föregående beräkning går sin ruin till mötes, säger icke enhvar, att det är rätt åt honom och att han icke bör hafva något medlidande att vänta?
Om åter någon i ett sådant företag nedlägger andras val och bestånd, t. ex. deras, för hvilka han är förmyndare, samt detta företag sedan går olyckligt, hvad namn ger man då åt ett dylikt handlingssätt?
Vi böra ihågkomma, att vi just nu befinna oss i en liknande ställning.
Då jag talar om behofvet af en utredning, menar jag icke ett nogare bestämmande af de blifvande kostnaderna för banan, ty jag har svårt att föreställa mig, att icke dessa, med ledning af den under fleråriga förberedande arbeten vunna erfarenhet, skulle vara noggrannt och samvetsgrannt beräknade.
Jag talar icke heller om den financieila sidan af frågan, ty i detta afseende har jag icke hyst någon farhåga, och jag instämmer i nästan allt som Hr Gripenstedt deröfver yttrat.
Detta dock under 2 förut - Den 9 Juni e. m. sättningar.
Den ena är, att dessa banor på det ändamålsenliga^te sätt anläggas och att en noggrann utredning måtte ske, huruvida de verkligen komma att medföra det gagn som åsyftas; ty i annat fall, om de skulle anläggas i en trakt, som icke upbär dem, så blifva de för kommande tider en tärande kräfta.
Jag hade önskat, att man upgjort tillförlitliga beräkningar deröfver, huruvida de orter, der banorna äro föreslagna att framgå, äro de lämpligaste i och för trafiken, huruvida på den rayon, de komma att bilda, en tillräcklig mängd varor vore att uphämta.
I Betänk, finner man deremot endast några beräkningar öfver folkmängden, sorn dock intet egentligen bevisa.
Man har äfven talat om dessa trakters produktion af spanmål; men hvad bevisas derigenom, om man ej kan ådagalägga, att denna produktion har fördel af banan?
Hvad betyder äfven det, såvida icke öfvertygelsen kan visa, att afgiften kan erläggas.
Den andra förutsättningen är, att denna afgift är en lika mätare af förmögenheten.
Men det kan likväl inträffa, att afgifterne till Staten utgå på ett ställe med 2- å 3-dubbelt större belopp än på ett annat, ehuru på det förra förmögenheten eller produktionen är mindre än på det sednare stället och tvertom.
Således finner jag alla de upgifna siffrorna icke uplysande.
Utsk. har sagt, att vägen skall genom Södermanland dragas söder om Mälaren derföre, att afseende måste fästas på beredandet af den, såvidt lokala förhållandet det medgifva, minsta våglängden emellan landets 2:ne folkrikaste och betydligaste handelsplatser, enär härigenom ej allenast den liftiga person- och varutrafiken emellan dem, utan äfven den ännu betydligare rörelsen emellan samma städer och de inom deras handelsområden belägna orter mest underlättas.
Går man nu något längre fram i Betänk., så finner man, att Utsk. erkänt att tidsvinsten blir ingen, ehuru vägen genom Södermanland till Kathrineholm anses såsom den ginaste.
När nu det äfven visat sig, att anläggningskostnaden blir i denna rigtning större än om vägen drages norr om Mälaren, frågar jag, hvad har man väl då vunnit?
Vidare säger Utsk. pag. 42, att resande och varutransporter emellan Stockholm och Götheborg skola med större begärlighet betjena sig af den södra vägen, ehuru Utsk. pag. 3 9 sagt, att vestra provinsernes trafik kan antagas blifva ungefärligen densamma, på hvilkendera sidan om Mälaren den till dessa provinser från hufvudstaden gående stambanan anlägges.
Då jag således uti Betänk, funnit så många korssaude och stridiga skäl anförda, och förgäfves letat efter en utredning, hvarest vägen med minsta kostnad och största fördel borde anläggas, måste jag bekänna, att Utsk. icke lyckats att öfvertyga mig om fördelarne af vägens anläggning söder om Mälaren, utan snarare tror jag att Utsk. förfäktar en ganska sjuk sak.
Af hvad jag nu anfört, kan man möjligen draga den slutsats, att jag förordar vägen norr om Mälaren, men jag lemnar min röst lika litet för denna väg som för den söder om Mälaren.
Dt t är åtminstone för mig klart, att om nu vägen drages söder om M - laren, men man i en framtid finner häruti ett misstag och anläggev vägen norr om samma sjö, har man ju gjort sig en dubbel kostnad.
Min röst lemnar jag endast till vägen emellan Götheborg och Ore - TÖ
Den 9 Juni e. m. bro, om hvilken någon tvist icke upstått.
Jag liar hört sägas, att denna väg skall dragas öfver Hallsberg.
Jag vill icke bestrida detta derföre, att man föreslagit en sammanbindning emellan Orebro och Askersund medelst en kanal, hvartill kostnadslörslaget är upgjordt af Hr Edström och understiger något kostnaden för en jernväg.
En dylik kanal skulle medföra ofantliga fördelar och vida större än dem en jernväg kan åstadkomma.
Lika orätt jag anser det vara att afbryta en jernväg genom en kanal, lika orätt finner jag äfven att afbryta en vattenkommunikation genom en jernväg.
Denna sak kan likväl ur en högre synpunkt betraktas.
Jag tänker mig nemi. ett fredsbrott och att Östersjön är stängd.
Genom en kanal emellan Hjelmaren och Wettern har Stockholms handelsflotta vägen öppen till Nordsjön.
Dessutom måste, i händelse af ett fiendtligt anfall, skärgårdsflottan ingå i Mälaren, och om vår armé är underlägsen fiendens, kunna göra denne ett ganska svårt afbräck, men denna flotta är till spillo gifven, om icke en kanal finnes mellan Hjelmaren och Wettern.
Jag säger icke att denna kanal bör anläggas, jag tillåter mig icke att bedöma den frågan, och tror att man bör öfverlemna till K.
M. att bestämma banans sträckning från Hjulö till Örebro.
Emellertid är jag fullkomligt lugn, ty jag vet att E. o. Ad. icke har för vana att lättsinnigt behandla landets angelägenheter, och vet att dess sjelfständighet har äfven bredvid sig anspråken på att med betänksamhet handhafva folkets angelägenheter, och jag är förvissad att en hvar, som nedlägger sin voteringssedel, icke gör det förr än han är öfvertygad, att hans afgifna röst länder till fäderneslandets gagn.
Jag kan för beslu tet i denna fråga icke fästa den vigt vid de statistiska uplysningarne, som den siste värde talaren, af det skäl, att deséa uplysningar hvila på upgifter, som icke kunna vara tillförlitliga
Dessutom förändra sig förhållandena betydligt genom banornas anläggning.
Ett land, som är mindre befolkadt och mindre kultiveradt, blir det mera just derigenom, att en jernväg drages der fram.
Dessutom saknas ej heller sådana uplysningar i Utsk:s Betänk., ty der äro upgifter på folkmängden, äfvensom huru många som hafva 2 mil till den föreslagna banan.
Då emellertid den värde talaren fästat upmärksamheten på dessa förhållanden, vill jag komplettera Utskis upgifter med några ord, som jag fått från Ekon.Utsk.
Enl. dessa utgjorde antalet skjutshästar år 1855 vid Fittja 6,508 och vid Barkarby .
Huru det åter förhåller sig med allmogens trafik å ömse sidor om Mälaren, är jag icke i tillfälle att meddela.
För öfrigt var det icke min mening att närmare ingå i frågan.
Den har blifvit så utförligt behandlad under de gemensamma öfverläggningarne, att jag icke kan hafva något nytt att tillägga.
Min afsigt är att yttra mig öfver formen för beslutet, och utan allt omsvep får jag förklara, att jag tänker för E. o. Ad. framlägga ett förslag till förmedling af de stridiga åsigterna.
Jag hyser för min del icke någon betänklighet vid att biträda Utsk:s förslag.
Jag tror att, då man inlåter sig i ett så stort företag som detta, man gör rätt i att gå så raskt tillväga som möjligt, och jag tror äfven att Den 0 Juni e. m. ^ 1 71 Statens finanser kunna tåla den utgift Utsk. tillstyrkt.
Jag fäster också långt större vigt vid bestämmandet af banornas sträckning, än vid summorna, och vid den omständigheten, att man måtte frångå den skadliga och kostsamma afsigten, att endast fortsätta banan från Götheborg, utan anser att man äfven bör begynna från Stockholm.
Jag vet icke huru länge denna discussion skall räcka; men i betraktande af den på detta ämne redan använda tid, har jag föreställt mig, att äfven andre talare skulle i sina yttranden inskränka sig, och att såiunda hopp kunde vara, att vi inom kort komme till ett afgörande.
Att så tidigt som möjligt framställa bestämda åsigter, tror jag leder till förkortande af öfverläggningen, och man kau då bestämma sig för sitt votum.
Det är på grund af dessa åsigter jag anhåller att få framställa mitt förslag.
Jag vet väl, att nu är fråga endast om 6:te punkten, som handlar om banan från Götheborg till Kathrineholm och derifrån till Stockholm, samt om bangård i Götheborg.
Jag skulle också i min framställning inskränka mig till dessa båda frågor, men jag anser nödvändigt att visa huru jag betraktar saken, och huru man skall kunna komma till den öfverensstämmelse jag önskar.
I afseende å summorna anser jag, att man borde inskränka sig till 20,000,000.
För banan från Stockholm åt Kathrineholm föreslår jag 3 milla-.
Det är ungefär så mycket, som motsvarar vägen till Södertelje, ehuru jag icke vill att man skall bestämdt föreskrifva, att banan nu skall dragas direkte till sistnämnde stad, emedan jag hört af en tillförlitlig
Ingeniör, att lian hyste betänkligheter för att på detta sätt inrätta arbetet, utan att det borde utföras på mellanliggande punkter.
För vägen mellan Götheborg och Götha kanal föreslår jag en summa af 7,100,000 Kdr, eller något mindre än K. M. föreslagit.
För bangård och verkstäder i Götheborg föreslår jag 450,000 Kdr. Dessa poster äro de, som nu utgöra föremål för öfverläggningen.Dernäst föreslår jag ett anslag af 1,200,000 Kdr för banan till Upsala, emedan jag anser nödvändigt, att en bana drages från Stockholm norrut.
Då emellertid, under de gemensamma öfverläggningarne, det yttrat sig olika meningar ang:de dragningen norr eller söder om Mälaren af den bana. som skulle förbinda Stockholm med Gölhehorg, och jag anser att en bana norr om Mälaren icke bör utesluta den söder om samma sjö föreslagna vägen, hvilken jag önskar, och som jag anser för den vigtigaste, så tillstyrker jag att, om K.
St:r bevilja detta anslag af 1,200,000 Kdr, det måtte åt K.
M. öfverlåtas att efter närmare undersökningar bestämma, huruvida norra banan skall dragas öster eller vester om Sigtuna-fjärden.
I fråga om södra banan från Lund till Jönköping, kan jag icke tillstyrka någon afprutning på hvad Utsk. föreslagit.
Det är af största vigt att få denria väg färdig, emedan vi genom den komma i förbindelse med kontinenten.
Jag var dessutom en af de förste, som fäste upmärksamheten på nödvändigheten af denna banas anläggande, och man må då icke förundra sig att jag önskar dess fullbordande.
För bangård och verkstäder i Malmö föreslår jag 260,000 Kdr, och för dem i Stockholm 1,175,000 R:dr. 72 Den 9 Juni e. m.
Slutligen ber jag att få erinra, att det icke är i dag som jag öfvergått till dessa tänkesätt.
Jag har varit kallad till ledamot i en komité, som handlagt dessa ärenden, och som också fått sina förebråelser, men hvars arbeten torde hafva medfört det resultat, att R.
St:r nu kunna afgöra dessa frågor med öpna ögon.
Den petition, som i Utsk:s Betänk, omtalas såsom till K.
M. iugifven af possessionaten i Södermanland, var i sjelfva verket undertecknad af deputerade utaf HushållsSällskapet.
Denna falska upgift är ett oförlåtligt fel, som Utsk. icke bort låta komma sig till last, då de haft handlingarne att tillgå.
Drih.
Stjernstedt, Au g Wilh.:
Då vid denna frågas af görande yppat sig åtskilliga betänkligheter i afseende å summornas belopp, så, ehuru jag icke hör till deras antal, som i dem se några vådor, anser jag dock att man bör fästa tillbörlig npmärksamhet vid de uttalade upmaningarne att försigtigt gå tillväga.
Jag tror att, då man icke kan hoppas att alla de föreslagna banorna kunna under denna statsreglering fullföljas, bör man göra sig reda för, hvilka man anser angelägnast; och då torde man utan tvekan kunna säga, att vestra banan från Götheborg bör sättas i främsta rummet och i sammanhang dermed äfven den östra.
Man måste besinna fördelen deraf, att arbetet samtidigt företages på 2 särskilda ställen, och då dertill kommer, att lokalen från Stockholm, genaste vägen genom Södermanland, i anseende till sin oländighet, fordrar lång tid, så tror jag denna bana bör hafva företräde framför hvarje annan.
Hr Mannerskantz och Brill.
Sprengtporten hafva redan framställt förslag i denna syftning.
Jag instämmer icke i allo med dem, emedan jag ansett det bättre att uteslutande arbeta på dessa båda banor; men då skiljaktigheterna äro ringa, och jag anser af vigt att meningarne förenas om ett lika lydande förslag, så frångår jag det, som jag eljest tänkt framställa, och som var i en detalj skiljaktigt från deras, samt förenar mig med Brill.
Sprengtporten i hans förslag.
Då jag under R.
Strrs gemensamma öfverläggningar redan haft tillfälle att redogöra för de skäl, sorn, utom de af Utsk. anförda, hos mig stadgat den öfvertygelse, att Utskis förslag bör antagas, vågar jag knappast uptaga Eder tid, mine Hrr!
Jag anser mig dock skyldig att bemöta de vigtigare anmärkmr, som blifvit gjorda mot 6:te punkten.
Man har till en början yttrat, att man icke vore fri i sitt beslut genom föregående Ständers.
Detta sätt att betrakta frågan kan visserligen för dem, som vilja hafva den vestra stambanan i annan sträckning än Utsk. föreslagit, synas lämpligt och angenämt, men jag fruktar att man vid denna positions intagande begått ett misstag.
Dörhållandet är nemi., att K. M. i Sin Nåd.
Propos. vid sista Riksdagen uttalade den åsigt, att banan StockholmGötheborg skulle först och främst fullbordas för en viss summa, med antagande att KöpingHult-banan skulle i denna bana ingå.
Det svar, som R.
St:r å detta Regeringens förslag afgåfvo, var, såsom vi veta, sådant, att Den 3 Jani e. m. 75 KöpingHult-banan ej kom med i beräkningen, men delta var icke, såsom här blifvit upgifvet, frukten af en surpris i StatsUtsk., utan af ett moget beslut.
Jag var äfven den Riksdagen medlem af StatsUtsk. , och jag minnes ganska väl de varma debatter, som föregingo detta beslut både på afdelmn och i Utsk:s plenum.
Detta svar, som representationen då afgaf till Regeringen på dess förslag, måste naturligtvis ligga till grund för den K.
Propos., som nu aflåtits, och det är således klart, att man är alldeles fri att fatta sitt beslut i afseende på banans sträckning.
Det är också ganska lyckligt att man är fri i sitt beslut, emedan KöpingHult-bolagets afsigt, som från början var att förena Östersjön med Nordsjön, genom en bana mellan Örebro och Hult, i utförandet förändrats till att sammanbinda Pljelmaren med Mälaren, Köping med Arboga och Örebro, hvadan den icke kan sägas medföra det resultat man åsyftat.
Om man nu skulle besluta sig för att gå fram till Orebro, så vore i och med detsamma afgjordt, att vestra banan skulle gå norr om Mälaren, och då hade man kastat bort den fria ställning, hvari frågan förut befann sig.
Jag har redan förut visat, att den af Stats Utsk. föreslagna sträckningen är fördelaktigare än den motsatta, och detta så väl ur militära, som ekonomiska och financiella skäl.
Södermanland är folkrikare, och sädesproduktionen der är större, per qvadratmil, än i Westmanland är fället.
Man har sagt att denna beräkning icke är riktig, emedan man måste betrakta hvarje särskild jordbit, som ligger i närheten af banan, och ej taga bela trakten eller provinsen i betraktande; men jag tror att denna fråga ej får med någon slags ensidighet betraktas, det kan ej vara nog att blott räkna tunnelandstalet af den odlade jorden, utan man måste äfven betrakta provinsernas olika geologiska beskaffenhet;'gör man detta, så finner man att joiden i Södermanland är i det närmaste öfverallt af samma bördiga beskaffenhet, då den deremot i Westmanland är mera odlad i närheten af Mälaren och i dalgångarne upåt vattendragen, hvarigenom de bördigaste trakterna redan hafva sin kommunikation på nämnde sjö.
Vidare har jag genom exempel från Tyskland och Belgien visat, att erfarenheten gifvit vid handen, det man egentligen bör fästa afseende vid varutrafiken på en jernväg, hvilken, som vi veta, letnnar större inkomst än persontrafiken ; äfvensom att den Svenska befolkningen, vid jemförelse med förhållandet i andra länder, om man tager i betraktande qvadrat-innehållet af vårt land är i en fördelaktig ställning med afseende på trafiken.
Då man derjemte besinnar, att personaltrafiken på redan färdigbyggda bandelar öfvergått äfven de djerfvaste förhoppningar, så finnes all möjlig anledn. att antaga, det dessa nu föreslagna jernvägar skola, icke om 15 eller 20, utan om 5 eller 6 år, gifva full ränta på anläggningskostnaden.
Personaltrafiken på banan mellan Lund och Malmö har t. ex. utgjort 70 å 80 tusen personer, och denna bana är dock så nyligen öpnad.
En talare på f. m., hvars ålder och personlighet bjuda aktning och vördnad, har sagt att de militäriska skälen icke betyda så mycket.
Mitt ord har naturligtvis föga giltighet mot hans, men jag vågar dock påstå, att sednare tiders erfarenhet af trupptranspor - 74 Den 9 Juni e. m. ter på jernvägar vederlagt hans hufvudskål, eller att på dessa jernvägar icke kunde föras stora truppmassor till hufvudstaden.
Då Sveriges svaghet ligger just deruti, att det har så få trupper, är det af desto större vigt att, i behofvets stund, kunna föra dem samman till en hotad punkt, isynnerhet till sådana, som företrädesvis äro svaga och vigtiga; och det bör väl icke nekas, att Stockholm är den vigtigaste punkt på hela östra kusten af Sverige.
Det måste således vara af största vigt att kunna dit sammanföra trupper utan för stor tidsutdrägt, icke allenast under den tid af året, då våra sjöar äro öpna, utan äfven då Vesterhafvet är öppet, men Östersjön isbelagd; och detta var äfven en af liufvudorsakerna till K.
St:rs vid förra Eiksdagen fattade beslut, att en jernväg skulle läggas mellan Götheborg och Stockholm.
Att vid ett tillfälle, sådant som det man måste föreställa sig, nemi. att det kunde gälla en strid, der fäderneslandets och hufvudstadens öde stöde på spel, då hitföra trupper från endast ett håll, är ingalunda tillräckligt.
Om vi tänka oss den vestra vägen färdig söder om Mälaren, så kan på densamma, äfven under den tid, då Östersjön icke kan af Svenska seglare befaras, hastigt hitföras folk från så väl Södermanland som Östergöthland, och, då södra banan blir fullbordad, äfven från Småland och Skåne.
Den norra banan, som blifvit af Utsk. föreslagen, kan äfven, fullbordad, hitföra Uplands, Dalarnes, Westmanlands och de norra provinsernas stridskrafter.
Kan detta vara, ur militärisk synpunkt, af ringa betydenhet?
Man har sagt att Södertelje är en från sjösidan svag punkt; desto nödvändigare blir det då, för att kunna försvara densamma, att kunna komma dit hastigt, och desto mindre blifva skälen att lemna denna position otillgänglig från landsidan.
Härom torde i detta Stånd, der så mycken sakkunskap i militära ämnen finnas, ej behöfva mycket tvistas, ty saken är verkligen så enkel.