Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att nu utsträcka delta af praxis häfdvunna bruk till alla de öfriga såsom bevillningar i 00 § uppräknade extraordinarie inkomster, vore alt nära tillintetgöra lagbudet i 04 §, att icke endast Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, utan äfven de under namn af exlraord. utlagor eller bevillningar till statsverket af R.
St. anslagna medel, skulle vara till Konungens disposition.
Men äfven om det vore grundlagsenlig!, att lill Riksg.cont. öfverflytta uppbörden och förvaltningen af ifrågavar. medel, månne detta skulle medföra någon nytta och skulle icke tvertom stora olägenheter deraf uppkomma?
Den förmenta fördelen skulle bestå deri, att Riksg.cont. skyndsammare komme i besitttning af uppkommande öfverskott å dessa inkomsttitlar, än sorn nu sker, dä liqvid öfver statsverkets öfverskotter och brister först efter rikshufvudbokslutets fullbordan kan verkställas.
Men utom att K.
M. redan till betydligaste delen afhjelpt denna (förmenta) olägenhet, genem anbefallandet af summariska beräkningars uppgörande så fort möjligt, och tillåtelsen, att så fort desse utvisa öfverskott lill Riksg.cont. afräkningsvis aflemna dessa, försvinner hela denna fördel, dä man erinrar sig, alt ju större öfverskott i de öfriga inkomsterne statsverket har, desto mindre behöfver detta verk assignera på sin af allmänna bevillningen ä Riksg.cont. anvisla statsbristsumma.
Också har under sista riksdagsiulervallum Slatscont. oftast vid hvarje års slut haft betydliga summor oasignerade på denna anvisning, och har under ett af de sednare åren till och med under löpande året derå icke utgifvil någon anordning, ett förhållande, som Riksg.cont. icke lemnat obegagnad!, för att göra sina behållningar fruktbara.
Deremot skulle, genom bifall till StalsUlsk:s förslag, Konungens förmåga att uppfylla det vigtiga Konungsliga kall, att till Rikets behof använda de honom öfverlemnade medel, förlamas i afseende pä största delen af statsverkets oindelta inkomster.
I st. f. att de Konungen underordnade verk och embetsman enligt 47 § Reg.F. äro skyldige ”att lyda Konungens bud och befallningar”, äro tvertom Fullmäktige i Riksg.cont. förbudne (JJ § Ansv.lag för Fullm. 398 Den 14 December e. m. i Riksgicont.) alt, vid förlust af icke endast R.
Sl:s utan af allt medborgerligt förtroende, åtlyda andra befallningar än af R.
Att icke omnämna, huru samma föreskrifter i afseende på villkoren för lyftning af pä Riksg.cont. anvisade medel kumle olika uppfattas af Konungen och af Fullm. i Riksg.cont., att härvid lill och med det icke vore omöjligt, att partisinnet någon gång kunde göra sig gällande, har en flerfaldig erfarenhet visat, att expeditionerne i delta fall från R.
St. kunna blifva olika lill K. iVl. och till oftanämnde Fullmäktige.
På alla anförda skäl förenar jag mig med dem, som tillstyrka afslag ä ifrägavar. betänk.
Frih. Sprengtporten, Jacob Willielm.- Sedan jag begärde ordet, linner jag mig förekommen af de Heste värde talare, sorn bär yttrat sig.
Jag får således endast i korthet sammanfatta min mening, alt det förslag, som StatsUtsk. bär framställt, i min tanka saknar, äfven med afseende å deu tidpunkt, under hvilken det tillkommit, både ändamål, föremål och jag skulle vilja säga utgångspunkt.
Jag röstar således emot förslaget.
Ehuru det finnes föga lagrar alt skörda på ett slagfällt, som fienden eller motståndaren synes hafva utrymt, anhåller jag likväl alt få yttra några ord i ämnet, mindre för att bestrida det, i detta Stånd åtminstone, redan lyckligt allidne förslaget, än för att motivera en motion, jag i sammanhang dermed vördsamt ämnar framställa.
För ali göra detta, nödgas jag likväl alt först kasta en blick på organisationen af vårt finance- och drätselverk.
Det framställer, synes mig, ett af de mest invecklade machinerier man kan tänka sig, der det, som i andra complikerade hjulverk mäste bända, alt den ökade frictiouen borttager en stor del af kraften.
I alla andra länder finnes det antingen 3:ne verk, eller ett verk med 3:nc underafdelningar, som besörja, det ena statens uppbörd, det andra statens utgift och det tredje controllen öfver båda.
Vi deremot hafva gatt en annan väg i detta som i mycket annat: vi sammanblanda dessa functioner.
Uppbörden går till 2:ne verk, Slatscont. och Riksgäldscont., utgiften bestrides af 3:ne verk, Slatscont., Riksgäldscont. och Banken, och controllen utöfvas af 2:ne auctorileter, Kammarrätten och R.
Af denna sammanblandning och de deraf följande reverseringar från det ena verket till del andra, följer att man aldrig kan erhålla någon klar öfverblick af det hela, hvarken af utgift eller tillgångar, och följer hvad vi nyligen sett inträffa, att StalsUtsk:s ledamöter differera så mycket i sitt bedömmande öfver de tillfällige statsutgifter i Riksg.cont. befintlige medel, all den ena anser dem utgöra 1,800,000, den andra 2,000,000, den tredje 7,000,000, den fjerde 5.000,000 o. s. v. då det rätta förhållandet lärer vara, att de utgöra 6,000,000 r:dr b:co.
Sä länge den ofvannämnda complikalionen af våra penningevcrk fortfar, och reverseringarne ske ifrån det ena lill det andra, kunna vära fmanciella förhållanden svårligen komma pä en Don 14 December e. m. 399 redig fot.
Dessa verk äro likväl icke annat än 3:ne lådor i samma jernkisla, hörande till samma bolag, nemi. till Svenska folket med sin Regering och sin Konung i spetsen.
Det är den långa striden emellan konungamakten och folkmakten, som orsakat delta olyckliga förhållande — jag vet det: så var det äfven i England före 16S8 års revolution; men med denna, som stadgade den constilutionella thronen, hafva de upphört.
Det finnes ej mera än en skattkammare i England; skulle det icke vara lid på, att göra så med i Sverige?
Om konungamakten skulle försöka att göra nya inkräktningar på folkets lagliga makt, skulle jag som Adelsman, och tillhörande således det modifierande och jemnvigtselementet, anse för en helig pligt att höja min röst till försvar af folkets frihet.
Af samma skäl måste jag höja den, när folkmakten vill inkräkta på konungamakten.
Detta är förhållandet med StatsUlsIcs förevar, betänk.
, det utgör en inkräktning, och hvad än sämre är, en ologisk inkräktning, enär ändamålet det åsyftar, enhet i uppbörd, icke kan vinnas på det föreslagna sättet, ty de ordinarie räntornes upphörd qvarstår i alla fall hos Stalscont., och skillnaden hlefve ingen annan, än att då nu det ena verket uppbär en 10 millioner och det andra, Riksg.cont., 2 millioner, under sin vård, så skulle, efter den föreslagna förändringen, det sednare verket bibehålla 8 millioner under sin vård och det förra 4 millioner, dubbel värd och dubbel redogörelse således i båda fallen.
För alt afhjelpa det bristfälliga i det nuvar. förhållandet, som jag med Utsk. fullkomligen erkänner, föreslår jag således, men på ett mera logiskt sätt, än Utsk., att bevillning smedlen Ufven inga till Stalscont., hvarigenom enhet och Idur öfversigt vinnes i statens intrader.
Att detta icke är stridande, utan fastmera alldeles enligt med grundlagen, synes af Reg.F. 66 och 67 §§.
Den 66 § säger: ”R.
Sl:s Riksg.cont förblifver, såsom hittills, under R.
St. åtagit sig ansvar för den Rikets gäld, Conloret ombesörjer, så kommer R. St., sedan StalsUtsk. öfver Contorets tillstånd och behof sig utlåtit, att genom särskild bevillning tillskjuta de medel, som för betalande af denna gäld, till ränta och capital, oumbärliga finnas, så att Rikets credit varder bibehållen och vårdad.”
Enär nu den särskilda bevillning, hvarom denna § talar, icke är ämnad till annat, än till' betalande af Statens deri omnämnde gäld, och denna gäld icke mera finnes, måste föremålet af summans inleverering till Riksg.cont. hafva upphört.
Den 67 § säger: ”Konungens ombud i Riksg.cont. beviste ej Fullmäktiges sammankomster oftare, än då Fullmäktige åstunda, att med honom öfverlägga.” Vara under Konungens disposition, kan, enligt hvad en annan talare, Hr Gripenstedt, redan anmärkt, icke menas annat, än att vara under ett verk, som står under Konungens disposition, och icke under Riksg.cont-.s Fullmäktige, hvilka äro delegerade af R.
St., och närmast ansvara för dessa.
Enär nu Stalscont. dessutom slår under R, St:s Revisorer, finnér 400 Den 14 December e. m. jag icke minsta olägenhet kunna uppstå deraf, och att det på något vis kan lända till konungamaktens otillbörliga utvidgning, enär det måtte komma på ett ut om Stalscont. har i sin vård recepisser för Banken för 10 millioner eller för 12 millioner.
Utsk:s förslag afslår jag således.
Flere föreg:de talare hafva så tydligt ådagalagt olämpligheten och skadligheten af det förslag, som StatsUlsk:s nu föredragna betänk, innehåller, alt jag dertill ingenting behöfver tillägga; men jag har egentligen begärt ordet, för att gifva tillkänna, att orsaken, hvarföre mitt namn icke finnes ibland reservanterna vid detta betänk., är den, att jag visserligen var närvar, när beslut fattades, men fränvar. när betänk, expedierades. llr Lefre'n, Joli.
Jag utber mig, med anledn. af II. Ex. Gr. Björnstjernas sista yttrande, att få äran förklara, att jag för min del är af samma tanka som lian; men Grefven nämner, såsom jag förmodar af misstag, att grundlagen skulle säga, att de medel, som äro anslagna enl. 66 § Reg.F. till riksgäldens afbetalande, skola ingå lill Riksg.cont.
Tverlom säger § icke att de skola gå directe lill Riksg.cont., utan 66 § säger, att desse medel skola anvisas lill Riksg.cont.
Jemför man härmed hvad 68 § säger, så synes deraf klart, att dessa medel icke skola gå in till Riksg.cont., utan först ingå till Statsverket och sedan aflemnas, såsom till Riksg.cont. anslagne, från statsverket; ty det står bestämt i 68 § ett förbud för den styrande makten i landet att använda dessa medel på annat sätt än för det ändamål, lill hvilket de äro anslagne.
Om således dessa medel skulle ingå till Riksg.- cont., så skulle detta förbud i 68 § icke betyda någonting.
Grundlagen stadgar mycket klart, att alla medel, hvilka ingå såsom skatt i hvad ändamål som helst, skola af K.
M:s uppbördsman uppbäras och af K.
M. disponeras till de särskilda anslagsställena.
Jag är således för min del af samma tanka, som II.
Björnstjerna, om hvad han yrkat och kommer att understödja den motion han framställt.
Den är icke allenast fullt förenlig med grundlagen, utan alldeles nödvändig, för att göra grundlagen till en verklighet, och för att ändtligen göra slut på det förhållande af strid emellan de påda statsmakterna, som så länge har ägt rum.
En värd ledamot har frågat, hvad anledningen varit till dessa långvariga och ifriga bemödanden å R.
För min del har jag funnit den ligga för klar dag, och den uttryckes i mycket få ord: jag vill styra; det är orsaken till alltsammans.
Det är denna håg, som har regerat R.
St., som har fört landet på brädden af sitt förderf och som vi för framtiden mäste undvika, såvida friheten är oss kär.
Då härmed öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade II.
Ex. Hr Gr. o.-Landtm., att samtliga de ledamöter, som yttrat sig, hade yrkat afslag å förevar, delar af Utsk-.s utlåt., och att således pro - Den 14 December e. m.
401 propos. i öfverensstämmelse med della yrkande borde framställas, hvadan II.
Ex. (inge hemställa, om 11. o. Ad. afsloge StatsUlsk:s utlåt, i de delar, hvilka angingo tull-, salu-accis-, post-, chartacsigillatae- och bränvins-bevillningsmedlens, samt en del restanliers inleverering till Riksg.contoret.
Da härefter till pröfning framställdes Utslcs förslag om anvisande å Riksg.cont. af ett creditiv för K.
Statscönt, samt hemställan dels derom att Riksg.cont malte uppdragas alt till Slalsconl. utbetala möjliga brister a förslagsanslagen och de beräknade ordinarie statsinkomsterne, dels derom att R.
Sl:s beslut i frågan ang:de de extra-ordinarie inkomsternes inleverering måtte öfverlemnas till K. M:s nåd. bifall, yttrade Frih.
Det torde vara en följd af det nu fattade beslutet, att de begge efterföljande punkterna förfalla, hvarom jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., såsom följd af dess nyss fattade beslut, ansåge nu ifrågavar. delar af StatsUtsk:s utlåt, böra förfalla.
Då nu ånyo föredrogs Lag- saint Allm. Besv.-o. Ekon.Utsk:ns d. 4 och 11 dennes på bordet lagda belänk.
M:s nåd. stadga om skiftesverket i Riket d. 4 Maj 1827, samt K. kungör, d. 9 Juni 1832, blef detta betänk, punktvis förelaget till afgörande. lista och 2:dra punklerne, ang:dc Riksdagsm.
Matts Pehrsson s och Lector IVallmans motioner om ändring i 3 § 1 cap. skiftesstadgan.
Utsk:s tillstyrkande, alt dessa molioner må lemnäs utan afseende, blef af R. o. Ad. bifallet.
3:dje punkten, ang:de Riksdagsm.
Nils Nilssons motion om ändring i t § af i cap. i skiftesstadgan.
Den i detta ämne af IIr Eklund afgifna, vid Ulskis belänk. fogade reservation upplästes, på begäran af Gr. Gyldenstolpe, A ut.
Gabi-., som derefter yttrade:
I den nyss upplästa reservationen hafva liera af Ulskis ledamöter instämt och ätskillige andra reservationer linnas dessutom emot denna punkt.
Då jag icke onödigtvis vill upptaga R. o. Adis lid, inskränker jag mig att på grund af de skäl, som äro i reservationen anförda, yrka afslag å Ulskms betänk, i denna del.
Gyldenstolpe i mitt yrkande om afslag å denna punkt.
Jag vill blott tillägga en enda sak, nemi. att medan skifte pågår inomen 5 H. 51 402 Den 14 December e. m. by skulle den ena bunna försämra ägorna för den andra.
Della har den un gällande skiftesstadgan velal förekomma, derigenom alt hon i alla delar föreskrifver den yl lersta möjliga skyndsamhet.
Nu har man velat förändra den föreskrift, hvarigenom den som begärt skiftet tillerkännes rättighet att välja landtmätare, och i stället vill man föreskrifva, att hans önskan skall communiceras med de öfriga delägarne i byn, och att de skola få utlåta sig om hvilken landtmätare de önska.
Det är obestridligt, att en sådan åtgärd skulle draga långt ut på tiden, processer skulle först uppstå om hvilken landtmätare som borde tagas, och jag vill åberopa hvad riksdagsm. Zweigbergk härom har sagt, alt det kunde hända, alt de delägare i byn, hvilka icke ville hafva skifte, förenade sig om en landtmätare, som åtog sig att uppehålla skiftet i mänga är.
Jag yrkar derföre afslag ä betänk, såsom högst vådligt för skifslesverket i Riket.
Lagerbjelke, Gustaf, upplästes na Gr.
Mörn ers Utskms betänk, bilagde reservation, hvarpå Gr.
Lagerbjelke anförde:
I motsats med de båda föreg:de talarne tror jag, lika med Gr.
Mörner, att någon förändring i 1 § 2 mom. skiftesstadgan är af nöden påkallad.
Det är nemi. orimligt, att de flesta och största delägarne skola ohörda kunna påtvingas en skiftesman.
För att förekomma de svårigheter, som de båda talarne framställt, skulle jag vilja föreslå, att den nya föreskriften icke gjordes så absolut, som Utsk. föreslagit, utan alt man stadgade, att, såvida icke alla delägarne sig förenat om en landtmätare, så borde Konungens Bef:h:de inom en viss föreskrifven kort tid inhemta de öfriga delägarnes utlåt., samt derefter sjelf resolvera och förordna den landtmätare, han anser lämplig.
Med dem, som yrkat, afslag å betänk., instämmer jag.
Mörner i hans reservation framställda yttrande, att han anser det vara riktigt, ”att samtlige delägarne i skifteslag böra lemnäs tillfälle alt öfver ansökningen om förordnande för landtmätare till skiftesförrättning sig yttra,” är enligt min lanke till ingen följd ledande.
Dä det icke kommer alt binda i sak, så fördröjer det visserligen icke, så länge som Ulsk:s förslag skulle göra, förrättningens början, men det fördröjer den alltid sä lång lid, som åtgår till dessa yttrandens infordrande, utan att något det ringaste dermed vinnes; ty om alla skifteslagets delägare rösta på hvar sin landtmätare, så har ingen någon majoritet, och om bland dem som rösta, alla, utom den som begärt skiftet, förena sig om en landtmätare, så stannar landshöfdinge-embetet i alla fall i villrådighet om hvilken han bör nämna, ty det är icke ensamt beroende på delägarnes önskan, utan det måste jemväl lagas i betraktande, huruvida den föreslagna landtmätaren icke förut har några arbeten, som icke få fördröjas, ty i den händelsen lemnar landshöfdinge-embetet skiftet åt en annan landtmätare, som icke har så mycket arbete.
Att ett Den 14 December e. m. 403 skifte, dä det är hegardt, genast bör företagas, derom lära alla vara ense, ty eljest skulle inga skiften komma alt äga rum, och mänga andra olägenheter skulle deraf uppkomma.
Derföre tillstyrker jag afslag å betänk., såsom i intet afseende gagneligt, och bestrider ålerremiss såsom alldeles öfverflödig.
Då delta ärende från de sammansatta afdelningarne lill LagUlsk. inkom, var ett förslag till redaction af ifråga var. § uppgjordt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Gr.
Skälen, hvarföre Ulsk. ansåg denna förändring nödig och nyttig, finnas i betänk.
. framställda och lyda sålunda: ”Det hittills iakttagna förfa ringssättet är således fullkomligt lagenligt, men då i betraktande tages den grannlaga beskaffenheten af skiftesförrätlniögar, och enär det dessutom i allmänhet icke ansetts med billighet och rättvisa förenligt, alt, der fleras rätt är i fråga, det uteslutande skall bero utaf en eller några få att bestämma hvem som skall skilja dem emellan, anse Utskm sig desto hellre böra biträda motionärens åsigt, att delägarne i skifteslag skola sältas i tillfälle att till skiflesförrättare kunna erhålla den landtmätare, till hvilken de äga största förtroende, som sådant öfverensstämmer med de grunder, som finnas uttryckta i sista morn. af skiflesstadgans ifrågavar. §, der det stadgas, att jordägare icke må vägras att lill landtmäteriförrättning erhålla den landtmätare de begära, der hinder deremot icke möter.”
Utskm fann således, alt det icke var mera än billigt, att då en så grannlaga förrättning vore i fråga, som den, hvarigenom en person kanske skiljes från den jord han sjelf och hans förfäder i långliga lider brukat, så skulle han få ett ord med i laget i afseende pä skiftesmannen.
Det skulle icke bero på en särskild öfverenskommelse emellan någon mindre delägare i skifteslaget och en landtmätare, som för intet lofvade att göra förrättningen åt denne delägare, att skaffa sig sådana förrättningar, utan man ansåg det billigt, alt skifteslaget skulle fä en sådan landtmätare, som vore till förrättningen fullt skicklig; och om endast åt delägarne lemnades tillfälle att inom viss förelagd tid yttra sig öfver ansökningen, så kunde derigenom icke något särdeles uppehåll inträffa.
Då Konungens Bef:h:de bestämde hvilken landtmätare, som skulle användas, i händelse skiljaktighet sig yppade emellan delägarne, sä vore äfven saken ställd på den punkt, att en lämplig pröfning ägde rum.
Jag tror mig äfven böra tillkännagifva, att BondeSt. i denna del afslagit betänk.
Jag har icke tillförlitlig kännedom om huru det gått i de andra Stånden, men jag har likväl anledn. att tro, alt det äfven bos dem blifvit afslaget.
Vid sådant förhållande, torde icke någon annan åtgärd här för närvar, vara lämplig, än den att lägga betänk, till handlingarne.
Jag anhåller, cret. måtte upplysa, hvilket beslut de öfriga Stånden i detta ärende fattat, och alt jag derefter mätte få yttra mig.
Underl, t. f. Ridd.secret. tillkännagaf, att i fråga om prof - m
Ben 14 December e. m. ningen af förevar, betänk, endast från Ilederv.
BondeSt. ankommit prot.utdr., innehållande: ”Betänk, gillades i alla delar, med undantag af förslaget om ändring af 2 cap. 1 g skiftesstadgan, hvilket förslag förkastades, och ansåg Ståndet, till följd häraf, alt nämnde lagrums nuvar. redaclion borde bibehållas.”
Jag är af den mening, som Gr.
Mörner framställt, att nemi. delägarne i ett skifte böra hafva inflytande på skiftesmannens utväljande, och alt sådant bör ske efter beloppet af deras andelar, så alt del ieke beror allena på den, som begär skiftet och som möjligen kan vara den minste delägaren.
Instämmande i Utsk:s grundsatser, anhåller jag, alt få göra några anraärkn:r emot sältet, hvarpå Utsk. velat vinna sitt syfte.
Ulsk. säger: ”Hafva samtlige lili förteckningen upptagne delägare i skifleslagct nnderskrifvit ansökningen.”
Hurudan denna förteckning bör vara, uppgifves icke.
Efter min tanka borde den vara ett utdrag af taxeringslängden, ty deraf inhemtas med säkerhet, hvilka som äro delägare i byn.
Samtlige är också ett ord, som synes mig olämpligt, derföre att bland delägarne kunna vara arfvingar i ett sterbhus, som icke äro bestämdt kända.
Det torde vara tillräckligt, att man får den uppgift, som taxeringslängden i sådant fall gifver.
Det slår vidare: ”utförde K. M:s Bef:h:de genast det begärda förordnandet.
I annat fall varde ansökningen utställd lill förklaring med de delägare, hvilka icke lili densamma deltagit.”
Hvem skall delgifva den?
Det är icke uttryckt.
Vidare säges: ”Möta dessa delägare med svar, oell förenar sig mera än halfva antalet af delägarne i valet af samma förrättningsman; varde då förordnande ulfärdadt för den landtmätare, de fleste delägarne sålunda begära.”
De Jlcsla delegarne kunna möjligen vara de minsta jordägarne; det är således felaktigt att lala om de Jleste; det borde hela de jordägare, som i skifteslaget största andelen äga.
Vidare: ”Kommer ej svar inom den bestämda tiden, meddele K.
M:s Befdude förordnande;” roen om nu icke halfva antalet af delägare förena sig om en landtmätare, eller om de i sina svar begära särskilda landtmätare, så måste naturligtvis K. M:s Befdude skilja deni emellan.
Jag vill derföre hemställa, om icke ett beslut, innehållande ungefär följande, kunde vara lämpligt: ”Den som åslundar skifte, bör i den socken, hvarest största delen af skifteslaget är belägen, låta från predikstolen kungöra denna sin afsigt, meri uppgift ä den landtmätare han begära vill.
Presterskapets betyg öfver kungörandet bör bifogas ansökningen hos Konungens Befdude om landlmätares förordnande, hvilket ej förr un 14 dagar, eller 1 månad efter kungörelsens uppläsning i sockenkyrkan meddelas.
Under tiden må hvarje delägare i skifteslaget vara berättigad att hos Konungens Befdude begära hvilken annan behörig skiftesman, han vill, hvarefter förordnande utfärdas för den, som ägarne af de största andelarne i skifteslaget begärt.
Skulle ägare af lika stora andelar begära särskilda landtmätare, afgöre Konungens Befdude åt hvilken företräde gifvas må.”
Jag anhåller, alt dessa mina anmärkiur jemte dem, som blif - Den 14 December e. m. 405 vil af andra talare gjorda, malle få lill Utsk. medfölja ålerremissen af betänk.
Af de motiver för en förändring, som Gr.
Mörner uppläst, bar R. o. Ad. förmodligen funnit, att samma olägenhet, som man vill afhjelpa i afseende på utväljande af landtmätaren, qvarstår i alla fall i afseende på sjelfva skiftet, ty om uti en by af 15 eller 20 mantal, innehafvaren af ¥'j mantal begär skifte, så äger han vitsord i lagen.
Jag kan icke för min del finna den ringaste rättsgrund, hvarföre det ena skulle borttagas mera än det andra, och å andra sidan finner jag icke eller rätt eller ens tillåtet, att såsom motiv för en lagförändring antaga en möjlig brottslighet hos tjenstemän, nemi. alt en landtmätare skulle öfverenskomma med en delägare till de andras förfång.
Det är vigtigt att man icke lägger hinder i vägen för skiftenas fortgående utan alla omgångar, och utan någon begäran om uppgifter på andra personers önskningar om andra landtmätare, hvilka endast åstadkomma villrådighet hos Konungens Bef:h:de.
Jag fortfar i mitt yrkande om afslag, och finner en återremiss alldeles onödig, isynnerhet som de andra Stånden lära afslagit betänk.
Jag biträder i allo den siste talarens yttrande, ty det är högst vigtigt, att man icke lägger några hinder i vägen för skiftesverket i Riket, hvilket vi utan tvifvel hafva att lacka för en ökad produelion.
Bien vi känna också något hvar, som hafva landlegendomar, der skifte framgått, att de delägare, som icke från början begärt skifte, sätta sig, hvad nian säger, på tvären och inleda tvister, som förnyas och stundom fortgå ända till dess hela förrättningen är slutad.
Bien några få år derefter äro de alla glada och nöjda att skifte skei t.