Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Annu en anledning hvarföre dessa penningars beviljande hade varit af största nytta, är den att, om man, då man nu i alla fall skall göra en beställning å 15 gjutna refflade positionspjeser, på samma gång varit i tillfälle att beställa samma slags kanoner för det Norrländska kustförsvaret, dessa blifvit billigare än om de sedan särskildt skola beställas, emedan det är naturligt att kanoner blifva biliigare, om man beställer flere på en gång.
Jag har med dessa ord endast velat förklara hvarföre jag väckte motionen, och får för öfrigt finna mig uti det öde densamma rönt.
Jag skulle mycket gerna velat understödja denna motion, om det varit någon utsigt att vid denna riksdag få den igenom, ty då det icke är möjligt alt
Staten kan utsträcka det fasta försvaret till hvarje kommun, så är det ett vackert exempel Hudiksvall och Sundsvall gifvit, då de erbjudit sig att sjelfva utföra detsamma.
Här är emellertid icke fråga om några stora förskansningar, utan endast om sådana, som kunna hindra enskilde kapare att löpa in och brandskatta dessa städer, och derföre anser jag förslaget vara förtjent af upp muntran.
Jag har besökt dessa ställen, för att taga belägenheten i ögonsigte, och dervid funnit lokalerne gynsamma för bildande af ett så beskaffadt försvar, medelst några batterier, för hvilkas besättande ortens skarpskyttar böra kunna påräknas.
På flera ställen, såsom t. ex. vid Gefle och Carlshamn, finnas gamla skansar, som lätt kunna upphjelpas och med små tillgångar försättas i försvarbart skick, för att skydda inloppen mot tillfälliga kryssare.
Emedlertid tror jag dock att motionen är för tidigt väckt, då ännu inga planer hunnit uppgöras, hvarföre med densamma torde böra anstå till ett lägligare tillfälle.
Vid ärendets behandling i Stats-Utsk:t blef upplyst att K.
M:t låtit föranstalta undersökning om huruvida dessa befästningar äro af behofvet påkallade, och deraf har Utsk:t dragit den slutsatsen, att om undersökningen gifvit vid handen att förskansningar behöfvas, så skulle K.
M:t afgifva Propos. i ämnet.
Men då så icke skett, har Utsk:t icke ansett sig böra tillstyrka bifall till enskild motionärs framställning och derföre afstyrkt anslaget.
Med afseende å det vackra och efterföljansvärda exempel dessa städer gifvit, då de velat Den 2 Mars. 5 befästa sina hamnar, vill jag med ett par ord bemöta ordförandens i Stats-Utsk:t yttrande.
Det är en sanning att K. M:t anbefallt General af Kleen att göra en undersökning, och på grund häraf har Stats-Utsk:t förmodligen ansett att, om så erfordrats, hade K. M:t afgifvit Propos. i ämnet; men då så icke skett, har Utsk:t ansett sig böra afstyrka bifall till motionen.
Hufvudsakliga anledningen hvarföre K. M:t icke afgifvit någon Propos. härom, är att K.
M:t ännu icke kunnat bedöma hvilka slags befästningar der äro ändamålsenliga och till hvad belopp kostnaderna derför kunna stiga, samt till huru stor del kommunerna deruti böra deltaga, och hvad Staten skäligen bör tillskjuta, men ingalunda på grund deraf att K.
M:t skulle velat undandraga sig att aflåta densamma.
Lika med den värde motionären anser jag att ett bifall nu, då tre Stånd afslagit anslaget, icke tjenar till något, men har härmed blott velat upplysa hvarföre icke Propos. i ämnet blifvit afgifven.
, blef Utsk:ts hemställan i denna punkt af R. o. Ad. bifallen. 39:de punkten.
Utsk:ts tillstyrkande bifölls. 40:de punkten.
Mom. a. Hr Fitinghoff, Conrad Bleckert, anförde skriftligen:
Uti underdånigt utlåtande till K. M:t har Topografiska Kårens Chef, General Hazelius, yttrat, »att ett annat af Statsverket bekostadt kartverk, under benämningen Rikets ekonomiska kartverk, grundlägger de topografiska kartorne», hvilket bekräftas af det kända förhållandet, att detta sednare kartverket i och för dess syftemål har behof af en kartstomme uti flera gånger större skala än den, hvari de topografiska kartorne upprättas.
Häraf följer, att, för undvikande af dubbla stomkartearbeten, och dermed förenade onödiga kostnader för Staten, ekonomiska kartverket måste föregå de topografiska arbetena.
Men denna operation kan icke åstadkommas annorlunda än genom att förändra anslagen för båda verken till lika stort belopp.
Anslaget till topografiska kartearbetena är nu af Utsk:t föreslaget till 75,000 rdr extra, utom det ordinarie, som utgör 34,250 rdr, eller tillsammans 109,250 om året.
Till de ekonomiska kartearbetena har Utsk:ls-afdelningen föreslagit för södra och mellersta Sverige 36,000 rdr inalles, eller 30,000 extra och 6,000 ordinarie om året.
Dessa förslag innefatta ovilkorligen ett misstag och genom de sins emellan varande disproportionerna befordra endast onödiga omarbeten och kostnader, hvar - 6 Den 2 Mars. före jag anser frågan behöfva en närmare utredning och yrkar återremiss, på det att frågorna om topografiska och ekonomiska kartearbetenas anslag må i sammanhang med hvarandra behandlas.
Jag kunde icke rätt uppfatta den föreg:de talarens mening, meri tyckte mig finna att det var fråga om att sammanslå det ekonomiska kartverket med topografiska korpsens.
Jag vill icke nu inlåta mig på denna fråga, utan endast nämna att densamma varit föremål för K.
M:ts pröfning, utan att vinna godkännande.
Här är nu deremot fråga om ett förhöjt anslag för topografiska korpsens arbeten, på det att dessa må kunna påskyndas.
Flera färdigritade kartblad vänta på granskning och deras antal ökas årligen, men de kunna icke utgifvas, då medel dertill saknas.
Det är allmänt kändt att detta arbete varit af ganska stor nytta och med särdeles välvilja blifvit mottaget i de trakter, hvaröfver karta utkommit.
Alven inom Utsk:t beslöt man, utan särdeles motstånd, att tillstyrka bifall till K.
De båda kartverken, det ekonomiska och topografiska, stå väl icke i omedelbart sammanhang med hvarandra, men deras förarbeten hafva blifvit så ordnade att de deraf draga ömsesidig fördel.
Något vidare lärer val för det närv:de icke dervid kunna göras och bör i alla hänseenden icke inverka på frågan om ett skyndsammare utgifvande af den topografiska kartan.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad., i likhet med Preste- och BorgareSt:o, ville bifalla den nu föredragna punkten.
Posse: Jag uppfattade Hr FitinghofTs anförande så, att det ekonomiska kartverket bör föregå det topogafiska, och då han hört att Stats-Utsk:t i Sjette Hufvudtiteln tillstyrkt bifall till anslag för det ekonomiska kartverket, så ansåg han att man borde återremittera denna punkt.
För min del kan jag dock icke gå in på detta, ty det topografiska arbetet har gått förut, och då detsamma nu kan använda detta anslag samt det verkligen är af nytta för landet, att detta arbete blir färdigt så fort som möjligt, så får jag anhålla attR. o. Ad. ville bevilja anslaget genom att bifalla punkten.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och dels återremiss deraf, framställdes propos. på bifall till densamma samt besvarades med ja.
Mom. b. Utsk:ts hemställan bifölls. 41 :sta punkten.
Mom. a. Den 2 Mars. 7 Hr Reuterskiöld:
St:rs uttalade åsigt om pensionsväsendet för arméen, för hvilken äfven K. M:tsNåd.
Propos. redogör, har K.
M:t inhemtat så väl direktionens för arméens pensionskassa som landtförsvarskomiléns som ock krigsbefälets åsigt i hvad som angår statens öfvertagande af pensioneringen emot att pensionskassan till densamma öfverlemnas.
Att en sådan pensionsreglering för arméen är af högsta behofvet påkallad, äfvensom att en sådan enkelhet i pensioneringsväsendet, sorn R.
St:r föreslagit, vore högst önskvärd, kan icke bestridas.
Älven inom krigsbefälet har samma åsigt gjort sig gällande, fastän med någon olikhet i sjelfva detaljerna, rörande kassans öfverlemnande, ehuru alla varit ense om att staten borde öfvertaga pensioneringen.
En del af krigsbefälet har nemligen ansett att man borde öfverlemna pensionskassan med fullt förtroende att statsverket med afseende på arméens tjenstbarhet skulle försörja sina gamla tjenstemän.
Den andra delen åter eiler pluraliteten har, med lika förtroende till statsverket i afseende å pensioneringen, ansett sig af grannlagenhet hindrad att afhända arméen kassan, emedan de ansett densamma vara en fond samlad af förgångare, till välgörande ändamål.
Under sådant förhållande hafva de önskat att staten skulle öfvertaga pensioneringen, utan att derföre öfvertaga arméens pensionskassa, som borde under särskild redovisning och bokföring förvaltas af det statens embetsverk, som hade sig pensioneringen anförtrodd.
Vid uttalandet af denna åsigt har krigsbefälets ledamöter ansett sig böra fästa uppmärksamhet vid en annan kassa, som med den förra står i nära sammanhang, nemi. enke- och pupillkasssan, som icke har stor fond, men har att tilldela enkor och barn pensioner efter fastställd stat.
Denna har nemi. hittills blifvit kostnadsfritt förvaltad af arméns pensions kassas tjenstemän, men om denna sednare nu öfverlemnades, skulle den förra sjelf få draga sin förvaltningskostnad, hvartill den icke har medel, utan att antingen minska underhållet för pensionstagarne eller ytterligare öka delegarnes årliga afgifter.
Under sådant förhållande hade krigsbefälet ansett sig böra göra det förslaget att R.
St:r skulle af arméens pensions-kassa, som öfverlemnades till kronans förvaltning, anvisa 150,000 rdr till räntefritt begagnande af enke- och pupill-kassan.
M:t, som funnit denna begäran billig, har äfven föreslagit R.
St:r att densamma bifalla och tillika ansett att förvaltningen af sjelfva pensions-kassan borde öfverlemnas till arméförvaltningen.
Denna åsigt hoppades jag också icke skulle möta motstånd hos R.
Förslaget härom har K. M:t nu öfverlemnat till R.
St:r och i sammanhang dermed förslag till en interims-pensionsstat från den tid Staten öfvertager kassan till dess en ny lönereglering blifvit verkställd och pensionerna derefter i rättvist förhållande kan bestämmas.
Stats-Utsk:t åter, som funnit betänkligheter möta emot förslaget, att, på de vilkor krigsbefälet medgifvit pensions-kassans öfverlemnande till Staten, densamma emottaga och tillstyrka hela 8 Den 2 Mars. pensioneringens öfvertagande af Staten; har efter tagen kännedom om det af K.
M:t framlagda förslag till interims-pensionsstat, ansett att de ökade anspråken på Statsverket icke stå i något förhållande till den ringa fördel, som genom pensions-kassans öfverlemnande skulle för det allmänna uppkomma.
Om jag äfven kan tyda denna Utsk:ts slutliga hemställan, kan jag dock icke godkänna de, utan granskning af förslaget, derföre framlagde motiv.
Om Utsk:t hade jemlört Bilme E och F i Landtlörsvars-komiténs betänkande, skulle deraf lätt funnits att skillnaden mellan löner vid de olika regementen, och skillnaden emellan högsta och lägsta lön inom graderna är så stor, att, för att gifva pension i ett visst förhållande till lön, det skulle erfordras att uppgöra en tablå, som upptog hvarje beställning för sig.
Att taga medium af hvarje lönegrad skulle lika litet lända till syftemålet med pensioneringen, i hvad den rörer arméns tjenstbarhet.
Af allt detta finnes, att Utsk:t utan tillräcklig granskning och utredning af saken afstyrkt R.
St:r att bifalla den Nåd. Propos:n.
Hufvudfrågan är, om arméns tjenstemän skola pensionera sig sjelfva med biträde af Staten, eller om Staten här, som med dess öfriga tjenare, bör draga försorg om den kraftlösa ålderdomen, sedan den tagit i anspråk krafterna i mannaåldern.
Då nu emellertid de andra Stånden bifallit Utsk:ts förslag, vill jag icke förspilla tid med begäran om återremiss, utan blott reservera mig mot de af Utsk:t uttalade motiv, hvarigenom frågan skulle få en annan ställning än den här haft i förhållande emellan Staten och dess tjenare.
Då jag varit ledamot af landtförsvarskomitén och krigsbefälet, samt nu är det af Stats-Utsk:t, anser jag mig skyldig att yttra några ord i denna fråga, ehuru jag erkänner att det sker med en viss tveksamhet.
Det torde- vara Eder bekant, Mina Hrr! att då vid 1856 års riksdag R.
St:r, på grund af K.
Mits Propos., funno för godt att bevilja ett anslag till pensionernas höjande för armén, så uttryckte de äfven den önskan, att åtgärder skulle vidtagas, hvarigenom enkelhet och reda i pensionsväsendet kunde vinnas, och det missförhållande undanrödjas, att en del af pensionerna skulle utgå från arméns pensionskassa, och en annan del från det då beviljade anslaget.
Detta var det första uppslaget i frågan och det utgick från R.
Med anledning af hvad K. M:t i sin Propos. vid 1859 års riksdag i ämnet meddelat, utvecklade R.
Stir ytterligare sina åsigter rörande arméns pensionering.
Denna vore, enligt R.
Stirs förmenande, behäftad med väsendtliga olägenheter, som gjorde förvaltningen invecklad, föranledde ökade kostnader, och motverkade det för Staten vigtiga ändamål, som med pensioneringen åsyftades.
— Arméns pensionskassa kunde icke upprätthålla sin vanliga pensionering, utan att bidrag dertill vid hvarje riksdag måste beviljas, och till pensionernas höjande derutöfver måste ett serskildt kreditiv anvisas.
Deu 2 Mars. 9 pension från dessa båda fonder voro (ill en del olika vilkor bestämda.
I arméns pensionskassa fordrades väl i allmänhet 30 tjenste- och 50 lefnadsår, men redan vid 45 år och i vissa fall tidigare kunde man laga afsked med rättighet att efter exspektenstiden bekomma pension, då deremot lefnadsåldern för fyllnadspension vore för en stor del löntagare framflyttad till 55, 60 eller 65 år, — och denna pension i visst fall kunde erhållas af dem, som före 50 års ålder lemnade tjensten.
Denna för löntagarne stora fördel, att efter omständigheterna kunna begagna den ena eller den andra pensionsstaten, hvaremot intet vore att säga, om pensioneringen bestriddes endast af arméns egna tillgångar, hade till följd, att de för pensioneringen anvisade medel starkare anlitades än behofvet egentligen kräfde, »utan alt i samma mån befrämja pensioneringens syftemål i Statens intresse, nemi. att underlätta afgången af det äldre befälet och förskaffa armén en för krigstjenstgöringen och vapenöliiingar fullt tjenstbar befälspersonal.»
— De tillgångar, som tagas i anspråk af officerare, som, ehuru fullt tjenstbara, afgå med rätt till pension, kunde bättre användas, genom att bereda någon tillökning åt' dem som först efter en längre tjenstetid erhålla afsked.
Dessa omständigheter syntes R.
St:r ådagalägga olämpligheten af pensionsväsendets organisation och föranleda till den slutsats »att arméns pensionsväscnde icke kunde blifva ändamålsenligt ordnadt, med mindre än att hela pensionsväsendet öfverlemnas åt Staten, som sålunda kunde öfvertaga arméns pensionskassa, men deremot ock ensam besörja pensioneringen.» Visserligen kunde härvid åtskilliga svårigheter möta, men genom vidtagande af tjenliga förberedande åtgärder skulle svårigheterna atlägsnas, och så mycket snarare beredas möjlighet att fullständigt vinna det åsyftade ändamålet.
St:r anhöllo derföre, att K.
M:t täcktes vidtaga de åtgärder, sorn funnos lämpliga till förberedande af en sådan reglering af pensionsväsendet för armén, som härofvan blifvit omnämnd.
Vid 1862—63 årens riksdag hemställde slutligen Ständerna, att K.
M:t täcktes låta höra krigsbefälet och öfrige vederbörande i ämnet, så tidigt före nästa riksdag, att då måtte kunna framläggas »ett så beskaffadt förslag till reglering af arméns pensionering, som uti R.
Stms vid 1859 och 60 års riksdag atlåtna underd:ga skrifvelse afsågs.» Emellertid hade Landtförsvarskomitén sarnmanträdt, och bland de ämnen, som blifvit ölverlemnade till dess behandling, var äfven ordnandet af arméns pensionering.
Inom komitén var jag, lika med öfriga ledamöter, af den tanken att, då fråga derom en gång blifvit väckt, det verkligen vore önskligt att
Slaten öfvertoge pensionskassan, men deremot ensam åtoge sig pensioneringen, hvilket sednare jag ansåg skulle för armén medföra flera fördelar.
Jag ber att i slutet af mitt yttrande få visa att denna åsigt varit rigtig.
Sedan komitén afgifvit sitt betänk, i denna del, sammanträdde krigsbefälet på K.
M:ts kallelse i början af förlidet år.
Inom krigsbefälet voro tankarne länge delade, huruvida man borde och kunde afhända »sig kassan.
Då 1756 denna kassa 10 Den 2 Mars. stiftades, fick den sig anvisad en del af det gamla krigsmanskapets inkomster, tillika med statsverkets besparingar af arméns löner, men dess hufvudsakliga tillgångar utgjordes dock af befälets egna bidrag.
Kassans kapital ökades småningom och den kunde, om än med små pensioner, ostördt fullgöra sina förbindelser intill sednare tider, då Staten med kontanta bidrag måste träda emellan.
Kassans fonder voro således samlade genom befälets bidrag till pensioneringen; de utgjorde ett dyrbart arf från förgångna generationer, ett arf som krigsbefälet agde för det afsedda ändamålet förvalta och använda, men om krigsbefälets befogenhet sträckte sig derutöfver, ifrågasattes af mången.
— Ställningen var dock nu betydligt olika mot fordom.
Då 1760 statsverket bidrog, krigsmanshusmedlen inberäknade, med A oel) arméns befäl med § till pensioneringen, var nu förhållandet omvändt, och Ständernas begäran om pensionsväsendets ändrande borde beaktas.
Man kom derföre slutligen öfverens om att till Staten öfverlemna krigsbefälets rätt till kassans styrelse och förvaltning.
Mera ansåg man sig icke äga och således icke heller kunna afhända sig.
Men då fråga var att aflemna en af armén samlad kassa, hvari redan afskedade vapenbröder onekligen hade del, och som utgjorde säkerheten för deras af dem sjelfva grundade pensioner, så ansåg krigsbefälet sig kunna dervid fästa några vilkor, hvilka jag visserligen icke anser vara de bästa, några har jag till och med sökt att motsätta mig, men hvilka dock ganska "väl kunna försvaras, och enligt min öfvertygelse icke utgöra ett giltigt skäl för R.
St:r att tillbakavisa ett anbud, som de sjelfva framkallat.
Denna fråga har nu varit under Stats-Utsk:ts pröfning.
Jag måste bär anmärka, att då jag vid två föreg;de tillfällen ansett mig böra tillstyrka att Staten öfvertoge arméns pensionering i sin helhet, och således äfven pensionskassan, så har jag icke deraf för tillfället väntat mig några serdeles stora resultat.
Jag har icke förbisett svårigheterna dervid och icke heller förnekat att pensioneringen möjligen kunde på annat sätt ordnas, men jag har trott att det vore rätt och klokt att mottaga den framsträckta handen, och att om pensionsväsendet ordnades på det af R.
St:r föreslagna sätt, detta i en framtid skulle lända armén till verklig fördel.
Emedlertid väckte pensionsfrågan, som för arméns befäl är en lifsfråga, inga varma svmpathier inom Utskit.
Flera skäl kunde härtill bidraga, men då Utsk:t icke ansåg sig böra antaga hvad krigsbefälet erbjudit, elier pensionskassans öfverlemnande till staten, så har jag skäl till den förmodan att man egentligen fruktade konseqvenserne af att bestämdt uttala den grundsats, att Staten skulle öfvertaga peosioneringen.
Man ansåg nemi. att Staten härigenom möjligen skulle föras längre på denna väg, än man från början föreställt sig.
Att detta måtte hafva varit den hufvudsakliga anledningen, och icke de vilkor krigsbefälet uppställt, torde kunna slutas just af dessa vilkor.
De äro fem, nemi. l:o att arméns pensionskassa »städse skulle under särskild Den 2 Mars.
11 redovisning och bokföring förvaltas af det Statens embetsverk, sorn förvaltade Wadstena Krigsmanshnskassa, eller finge arméns pensionering sig anförtrodd; 2:o att en omfattande pensioneringslag, byggd på de af R.
St:r angifna grunder, att underlätta afgången för det äldre befälet oéh förskaffa armén en fullt tjenstbar befälspersonal, af Konung och R.
St:r blefve antagen; 3:o att Staten öfvertoge arméns pensionskassas alla förbindelser, af hvad namn och beskaffenhet de vara må; 4:o att armén icke vidare betungades med afgifter för sin pensionering; och 5:o att armén befriades såväl från förvaltningen af ackordsamorteringsfonden, som från garantien för uppfyllandet af dess förbindelser.
Af dessa vilkor har Stats-Utskit icke vidrört hvarken det tredje, alt Staten skulle öfvertaga arméns pensionskassas alla förbindelser, eller ,let 5:te, ang:de garanti för ackords-amorteringsfonden.
Skälen dertill äro uppenbara.
Med kassan måste nemligen följa dess förbindelser till pensionstagarne samt till kassans egna tjenstemän och vakthetjente.
Likaså förvaltningen af ackords-amorteringsfonden, för hvilkens obligationer pensionskassans kapital utgör säkerheten.
Beträffande |de öfriga vilkoren, vill jag nu yttra några ord.
Att det första deribland i och för sig icke är så farligt, bevisas deraf att Stats-Utsk:t icke haft något annat att deremot invända än att kassans serskilda bokföring och redovisning skulle innebära ett vidhållande af den på sednare tiden alltmera frånträdda grundsatsen att för särskilda utgifter bilda och bibehålla särskilda fonder, utan att, så vidt Utsk:t kan inse, samma för statsverket betungande anordning för pensionstagarne medför någon fördel.
Ja! äfven om så vore, hemställer jag, om icke en korporation, som afstår från en pensionskassa, samlad såväl af hädangångne, som nu lefvande delegare, billigt vis kan begära någon garanti för denna kassa, helst de redan afskedstagna, men ännu lefvande delegarne icke haft någon röst med vid beslutet om kassans atlemnande.
Den omnämnda grundsatsen, att för serskilda utgifter bilda och bibehålla serskilda fonder, må i allmänhet vara riktig eller icke, så är det dock en stor skilnad mellan en from stiftelse, hvars kapital tillkommit genom enskildes bidrag, och fonder bildade af statsmedel för vissa statsbehof.
Jag ber också få fästa uppmärksamheten derpå, att något betungande för statsverket icke heller kan uppstå genom det ifrågav:de vilkoret, ty Utsk:t säger sjelf »att förvaltningen af kassans fonder, äfven med serskild redovisning och bokföring, icke kan blifva af någon synnerlig vidlyftig beskaffenhet.» Utsk:t har äfven anmärkt, att om bestyret med arméns pensionering uppdroges åt arméförvaltningen, kunde, till följd af krigsbefälets förbehåll, icke pensionskassan öfverlemnas till Statskontoret, som dock är afsedt att besörja Statens penningeförvaltning, utan måste öka antalet af de betydliga fonder, sorn 12 Dea 2 Mars. arméförvaltningen har om händer.
Så bindande äro dock icke ordalagen i krigsbefälets skrifvelse.
Der står att kassan bör förvaltas af det embetsverk, som förvaltar Wadstena krigsmanshuskassa, eller får arméns pensionering sig anförtrodd.
Om nu detta sednare verk blir arméförvaltningen och det skulle finnas lämpligt att derifrån skilja arméns pensionskassa, så lärer detsamma gälla för den närbeslägtade krigsmanshuskassan, och krigsbefälets beslut hindrar icke att båda dessa kassor öfverlemnas till Stats-Kont:s förvaltning.
Det är just för alt icke blifva allt för mycket bindande, som krigsbefälets beslut innehåller ett alternativ, — och sorn det ställer pensionskassans förvaltning tillsammans, antingen med pensioneringsbestyret, eller med krigsmanshuskassan.
Utsk:t fortsätter: »Vidare har krigsbefälet i andra punkten uppställt det vilkor, att en omfattande pensioneringslag, byggd på de af R.
St:r angifna grunder, att underlätta afgången för det äldre befälet och förskaffa armén en fullt tjenstbar belälspersonal, af Konung och R.
St:r antagas; och ehuru detta vilkor al K.
M:t ansetts innefatta endast framställning om en i grundlagsenlig ordning fastställd pensionsstat och icke heller lärer annorlunda böra förstås, kan likväl icke förbises, att olika meningar framdeles kunna yppas, om ej samma vilkor eger egenskapen af aftal, hvilken egenskap onekligen kan i viss mån anses tillhöra den ifrågasatta ordningen.»
Mina Hrr! krigsbefälet har begärt att en pensionslag af Konung och Ständer må antagas.
Krigsbefälet stiftar nu med Konungen lag för sin pensionering, — ty hvad annat är dess pensionsreglemente?
Då krigsbefälet afstår från denna sin rätt, begär det att pensioneringen skall på ett betryggande sätt ordnas.
Men icke har krigsbefälet sagt, vi afstå vår kassa, om vi få så eller så stora pensioner, utan krigsbefälet har begärt att, då det öfverlemnade allt hvad det har, en pensionsstat måtte uppgöras enligt de af R.
St:r angifna grunder, nemi. att underlätta afgången för det äldre befälet, och förskaffa armén en fullt tjenstbar befälspersonal.
Detta är allt, och äfven om en pensionsstat under sådana förhållanden antoges och hade, såsom Utsk:t säger, i viss mån egenskap af ett aftal, kan jag deri icke inse någon våda.