Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ock naturligt nog att när det hunnit komma så långt alt det i främsta rummet är fråga om delning, utan afseende på huru det skall bära sig i stycke för det bela, så skola de fleste af representanterne, såväl privatmän som de högre embetsinännen, göra allt hvad de kunna för att utverka bifall till understöd för jernvägsanläggningar hvar och en åt sin landsort, för att såmedelst ibland sin omgifning tillvinna sig tacksamhet och anseende för det närvarrde och hågkomst i framtiden, om än det allmänna skulle komma att, som man säger, sitta emellan.
Det må tillåtas mig att vid detta tillfälle få erinra om ordspråket: »bonny soit qui mal y pense». ty min mening är icke att såra, blott att påpeka ett nogsamt kändt förhållande.
Jag ber nemi. att till stöd för den tanke jag nyss uttryckt få återkalla i Ståndets upmärksamhet ett föreställningssätt, som man hört vara gängse i frågan cm stambanornas anläggning, och hvilket icke torde finnas öfverflödigt att påminna sig, då det är fråga om så stora uppoffringar från nationens sida.
Om någon nemi. i fråga om dessa banor vill göra gällande den mening, att man först borde söka att få en linie af en stambana färdigbyggd, för att så snart som möjligt få inkomster och tillika erhålla för det följande en ledning af erfarenheten om trafikens beskaffenhet derå, samt att det derföre åtminstone bör undvikas att begynna arbeten på åtskilliga linier på en gång, så mötes man från flere håll med det inkastet, att detta visserligen i sig sjelf vore det rätta och det klokaste, men att man i sådant fall icke skulle få någon stambana färdig, och att man derföre måste söka att tillfredsställa så många intressen som möjligt och derföre på en gång börja med jernvägsanläggningar på flere ställen, så att innebyggarne uti de serskildta landsändarne måtte, för att så säga, få så mycket på hand af Ständernes beslut ang:de jernvägsanläggningarne, att de kunna vara förvissade om att i framtiden kunna tilltvinga sig fullföljandet af hvad som är påbegynt.
Jag hemställer nu till Eder, mine
Hrr, huruvida icke denna sats utgör ett bevis derpå, att nå - 72 Den 24 Januari. got hvar anser sig berättigad att erhålla understöd för jernvägsanläggningar, och att man icke gerna vill unna andra förmånen deraf, så vida man ej sjelf får vara med om rofvet.
Det är med kännedom af detta, temligen allmänna tänkesätt, som jag anser, att man, då det blifver fråga om understöd till anläggning af de s. k. bibanorna, icke bör förgäta, att genom att nu bevilja sådant understöd, man gifver ett prejudikat, som kommer att för framtiden åberopas uti alla dylika frågor; och sorn jag anser, att ett sådant prejudikat icke utan den sorgfälligaste pröfning bör gifvas, ber jag att få i största korthet genomgå de motiver, hvarpå de nu ifrågavartde låneansökningarne äro grundade.
Utaf den K. skrifvelse!) finna vi. att för bibanan från Mariestad till vestra stambanan, hvars kostnadsförslag slutar sig på en summa af 652,545 R:dr 44 sk. b:kc., begär man, att om denna bibana icke kunde blifva anlagd på Statens bekostnad, bidrag dertill af statsmedel måtte anvisas med £ af kostnadsbeloppet. emot vilkor, om 6å funnes nödigt, att jernvägen med dess tillhörigheter framdeles öfverlåtes åt Slaten, sedan de enskilde genom inkomsterna deraf fått ersättning för sina dertill lemnade bidrag, eller ock att låneunderstöd till samina belopp måtte lemnäs på sådana vilkor, att ränta och kapital-afbetalning kunde af blifvande inkomster för vägens begagnande åstadkommas.
För bibanan fiån Borås till samma stambana är kostnaden beräknad till 1.705,856
R:dr b:ko, och såsom understöd begäres ett lån, motsvarande | af kostnadsbeloppet, emot lika ränta och amorteringsproo., sorn blifvit föreskrifne för lånet till GefleDala-jernvägsbolaget.
Vidare begäres för banan emellan Köping och Uttersbergs bruk, beräknad att kosta 1.200,000 R:dr rint, ett lån till halfva beloppet af anläggningskostnaden mot enahanda vilkor som Gefle-Dala-bolaget erhållit, och slutligen anhålla intressenterne uti den ifrågasatta jernvägsanläggningen emellan Oscarshamn och Hvetlanda, beräknad att kosta 3.999,000
R:dr rint, att de måtte erhålla ett låneunderstöd till f af nämnde belopp, äfvenledes emot samma vilkor, som blifvit Gefle-Dalajernvägsbolaget förunnade.
Då således intressenterne uti Irenne af dessa jernvägslöretag åstunda lån emot samma vilkor, sorn förra Riksdagen beviljades Gefle-Dala-bolaget, hafva vi skälig anledn. alt antaga, det Ständerna hafva visat detta bolag en ganska stor frikostighet, men jag tror likväl, att om denna frikostighet ock varit nog rundelig, så får dock Gefle-Dala-vägen icke sättas i samma kategori, som de nu ifrågavide jernvägarne.
För den förra banan kunde nemi. icke påräknas någon fördel af en stambana, som skulle korsa densamma eller anläggas i dess närhet, hvilket deremot är förhållandet med de sednare, med undantag af Oscarshamn Hvetlanda banan.
Man hade snarare anledn. att betrakta Gefle-Dala-banan i och för sig såsom en stambana iin en bibana, såsom bildande en förening mellan två Den 24 Januari. 73 så vigtiga provinser och öpnande kommunikationer långt in i hjertat af landet.
Sökanderne för den s. k. bibanan från Mariestad till vestra stambanan anföra såsom skäl till beviljandet af det begärda anslaget, natt denna bana icke uteslutande eller ens hufvudsakligen afsåge enskild fördel för den ort, hvaiifrån förslaget utgått, utan, genom dep betydligt ökade trafik, som densamma skulle tillföra stambanan, och det gagn den skulle bereda en ganska vidsträckt landsort, den till sina verkningar vore nära nog att jemföra med en stambana.»
Uti detta yttrande ligger först och främst en liten motsägelse, då det till en början säges, att jernvägen icke hufvudsakligen afsåge enskild fördel för en viss landsort, men sedermera erinras, att densamma skulle gagna en ganska vidsträckt landsort.
Vidare torde man med skäl kunna invända, att om å ena sidan kan sägas, att en bibana medför fördel för en stambana, så kan äfven omvändt påstås, att en stambana bereder fördel för en bibana, enär den ditförer alla de personer och varor, sora skola gå till den ort, som bibanan genomskär.
Såsom skäl till beviljandet af låneunderstöd för järnvägsanläggningen emellan Köping och Uttersbergs bruk andraga sökanderne, bland annat, att i det närmaste ■jtg- af Rikets hela jernexport eller 60,000 Skfå. skulle komina att på denna bana föras till Köping, Nu frågar jag: om någonsin en orts innebyggare skola kunna sjelfva bekosta en jernvägsanläggning, så borde det väl vara fallet i en ort, som är så produktif, att inom en omkrets af några få mil ett belopp lika med /^idel af Rikets jerneffekter tillverkas och skulle på jernvägen transporteras utom allt annat som med anledn. deraf tillkommer?
Eller hvilka äro då de, som sjelfva böra kunna bekosta någonting, om ej de rika?
Och ligger det ej en orättvisa deri, alt landets samtlige innebyggare, hvaraf större delen är jemförelsevis fattig, skola understödja ett företag, som, ifall detta kan ske någonstädes, företrädesvis bör kunna bära sig sjelf?
Jag vill härmed icke säga, att innebyggarne uti rika, stambanor närliggande orter, sådana som den nyssnämnde, äfvensom orterna kring Mariestad och äfven Borås kunna kallas med afseende på de fabriksvaror, som ifrån sistnämnde ort skulle föras till stambanan, skola ensamma tillskjuta medlen för bibanornas anläggande, utan medgifver att Staten, enär dessa bibanor komma att medföra nytta äfven för det allmänna, måhända också bör något medverka till anläggningen deraf, men jag påstår, att
Staten ej bör dervid så tillvägagå, att den får vidkännas så betydliga upoffringar som här äro i fråga.
Om en jernvägsanläggning verkligen tillskyndar en ort en stor fördel och således i hög grad ökar dess välmåga, så böra äfven dess innebyggare för de försträckningar de till jernvägens byggande af Staten erhålla, kunna, om allt ställes rätt till, betala en någorlunda ordentlig ränta, så att Staten egentligen endast behöfver upträda såsom en med - Den 24 Januari. lare, hvilken på sin kredit kan erhålla penningar till billigare pris än enskilde och förskjuter dessa, men emot samina ränta sorn den sjelf får gifva, till företag, hvilkas utförande utan denna Statens mellankomst ej kunna komma till stånd.
Jag anhåller, att StatsUtsk. behagade fästa någon upmärksamhet vid hvad jag nu haft äran anföra och antaga detsamma såsom en allmän regel vid dylika frågors afgörande, dels af den orsak, jag redan nämnt, eller att R.
St., i den mån stambanorna blifva anlagda, skola blifva alldeles öfverhopade af ansökningar om understöd till bibanor, såvida förhoppningarne i denna väg ej genast något stäckas, dels ocb hufvudsakligen derföre, att man ej bör frångå en statsekonomisk regel, som alla de, hvilka tänkt öfver nationalekonomi och statshushållning, antagit såsom ett bland denna vetenskaps axiomer, nemi. att penningar företrädesvis böra användas i sådane företag, der de hastigast återbetalas.
Finnas icke, utom jernvägsanläggningar, några andra utvägar här i landet för användande af Statens medel sålunda, att både ränta oell kapital hastigt återbetalas?
Vi minnas ännu ifrån 1844 års Riksdag, att flere ledamöter af den dåvaride Regeringen intresserade sig för att Riksg:sKont. skulle träda emellan såsom medlare för att uptaga och utlemna lån åt jordbrukande fastighetsegare emot inteckning.
På dessa lån skulle både ränta och amortissement inom bestämd tid betalas, men detta oaktadt var man då så grannlaga och rädd om principen, att man ej ville engagera Statens kredit för något sådant.
Det är likväl utan allt tvifvel, att om sådana lån blifvit beviljade, så hade
Staten derpå ingenting förlorat eller derföre fått vidkännas några upoffringar, d v. s. den ena delen af nationen hade icke behöft äfventyra att få sina skatter förökade för alt betala hvad den andra delen fått tillgodonjuta.
Vi hafva vidare vid våra landtbruksmöte!! bort eanska enträgna framställningar om behofvet af Statens mellankomst för att skaffa jordbrukaren låneunderstöd till grunddikningar, hvilket man anser vara en så stor förde! för jorden, att en af våra utmärktaste landtbrukare, Hr Nonnen, vid samma landtbruksmöte upgaf, att kostnaden för grunddikning återbetalar sig med 20 proc. om året.
Staten hade således tryggt kunnat för sådana lån fordra full ränta och det lider icke något tvifvel, att ju icke det hade funnits många landtbrukare, som kunnat både ställa säkerhet för lånen och betala dera, hvarjemte kapitalet öfverhufvud kunnat reproducera sig hvart femte år, om den nyssnämnde upgiften är riktig.
Allt detta oaktadt har man ansett det vara äfventyrligt för Staten att inlåta sig i någon transaktion i och för det ändamålet.
Jag hemställer, vid sådant förhållande, huruvida det med afseende på det nu förevartde ämnet, är skäl att öfvergifva den af Regeringen redan tvenne gånger uttryckta grundsatsen, att bijernbanor hufvudsakligen böra anläggas på enskildtes bekostnad.
Den 24 Januari. 75
Det finnes iifven en annan omständighet, sorn erinrar oss om nödvändigheten att iakttaga den aldra största varsamhet uti ifrågavtde hänseende, nemi. att så många jernviigsanläggningar liksom falla öfver oss på en gång, att det är nästan omöjligt att sätta tro dertill, att fullkomligt noggranna och tillförlitliga undersökningar kunnat ega rum på alla de föreslagna sträckningarne under innevartde period, då hetsigheten för jernvägsanläggningar är så stor. oaktadt den troligen är långt ifrån alt ännu hafva nått sin kulminationspunkt.
Jemväl torde det böra upmärksammas, att till följd af den mängd af banor, som nu på en gång skola påbörjas, egnar sig här i landet en stor mängd unga män åt civil-ingeniörsyrket, hvilka under den tidjernvägsbyggnaderne fortgå hastigt erhålla fördelaktiga cmployer, men efter 15 å 16 års förlopp, då Statens jernvägar beräknats vara färdiga, komma att tinna utrymmet för sin verksamhet minskadt.
Då torde vi få uplefva detsamma som man erfarit i England, eller att det hufvudsakligen är Ingeniörer, som. för att få sysselsättning och förtjenst, upgöra den ena planen efter den andra för nya jernvägsanläggningar och dervid ej spara förespeglingar i sina kalkyler för att locka till bildande af bolag för deras idéers utförande ofta nog till stor förlust för dem som äro benägne att lyssna dertill.
Men för att återkomma till hvad jag nyss antydde, så vill jag fråga, om det är antagligt, att då vi ännu icke här i landet ega några eller åtminstone ytterst få Ingeniörer med verklig praktisk erfarenhet i afseende å jernvägsanläggningar, så fullkomligt tillförlitliga undersökningar blifvit verkställda på alla de ifrågasatta jernvägssträckningarne, att misstag dervid ej blifvit begångna?
För att ådagalägga huru stora variationer beräkningarna vid sådana undersökningar kunna vara underkastade, må det tillåtas mig att erinra om ett fall som helt nyligen tilldragit sig vid ett annat företag.
Det var nemi. fråga om att ej långt ifrån liufvudstaden, söderut härifrån, omlägga en landsväg för att undvika några större backar, och man hade för detta företag begärt understöd af Staten.
Den första undersökningen af den nya vägslräckningen verkställdes af en landtmätare, som uptog kostnaden för vägomiäggningen lill något öfver 4,000 R:dr b:ko.
Ortens innebyggare ingåfvo förslaget till Styrelsen öfver Väg- och Vattenbyggnaderne, med begäran om dess förord till erhållande af Statsanslag.
Styrelsen svarade, att den föreslagna vägen hade en något för stark sluttning, så att Statsanslag dertill icke kunde tillstyrkas.
Derefter upgjordes ett nytt förslag af en utaf Styrelsens tjenstemän, enl. hvilket vägomiäggningen skulle komma att kosta 11,000 R:dr b:ko.
En Direkt, tillsattes, arbetet utbjöds på entreprenad och kontrakt afslöts med en Ingeniör, som åtog sig företaget.
Under detsammas fortgång började denne att blifva orolig, emedan han trodde sig icke kunna komma ut dermed för det betingade priset, i anseende till arbetslönernas stigande, och kort derefter dog han, hvarigenom hela denna plan förföll, sedan in - 76
Den 24 Januari. gen annan anmälde sig till arbetets uptagande.
Men en annan Ingeniör upgjorde ett nytt förslag, enligt hvilket den nya vägen icke skulle följa den förut bestämda linien, utan framgå ett stycke derifrån, och enligt detta förslag kommer vägen att kosta ungefär hälften mindre än den förra summan.
Detta exempel, som är hemtadt från en väganläggning som är i fråga och verkställes inom det korta vägstycket af vid pass en fjerdedels mil, bevisar, att om än okulärbesigtningar och afvägningar äro fullkomligt noggranna och rigtiga hvar för sig, så kunna dock sjelfva planerna variera, äfven på korta afstånd, och huru mycket mera då på längre, så att det ingalunda är gifvet, att den sträckning som på grund af den första undersökningen, verkställd af en person, upgifves skall vara den för en vägeller jernvägsanläggning tjenligaste; och det måste vara att befara, att den mängd af jernvägsbyggnader, som nu på en gång skola påbörjas, och den brådska hvarmed arbetet skall bedrifvas, måhända lättar tillfälle till misstag härutinnan, i anseende till den knappa tid, som kan användas för undersökningarna.
Vid öfvervägande af allt detta, är det min tro, att tnan skulle föga förlora på ett litet dröjsmål med anläggande af bibanorna, oaktadt deras stora vigt såsom länkar i det s. k. systemet må erkännas, och jag är äfven benägen att tro, att man måhända under en längre följd af år kunde vara belåten med bibanor för hästkraft, åtminstone på alla dem, som hufvudsakligen hafva varutransporter till sitt föremål.
Hvad särskildt banan emellan Köping och Uttersberg beträffar, så får densamma nästan öfverallt en sluttning från Bergslagen nedåt, hvarföre denna bana, likaväl som de Wermländska, med lätthet borde kunna apteras för hästkraft.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkntr måtte få åtfölja remissen till Statslltsk.
Hr Nordenfelt, Leonh.
Ehuru jag i allmän het fullkomligt instämmer uti de skäl, som i den Kongl. Skrifvelsen äro anförda för afstyrkande af bifall till de deri omnämnda enskilda kommunernas anhållan om understöd från Staten för jernvägsanläggningar, föranlätes jag likväl af min speciella kännedom om behöllighelen och nyttan af en utaf de ifrågavale bi-jernbanorna, nemi. den emellan Borås och vestra stambanan, att tillstyrka, det R:ts St:r, om än medel måste genom uplåning anskaffas, måtte bevilja det dertill begärda understödet.
De skäl, som tala derför, äro hufvudsakligen: att för denna jernvägsanläggning redan är bildad! ett bolag, som tecknat */s af kostnadsbeloppet och alt 15 proc. af denna tredjedel skola, enligt inlressenternes beslut, inbetalas före nästkommande April månads utgång, så att Staten har full garanti för företagets utförande enl. det kontrakt, som kan komma att uprättas, om låneunderstödet blir beviljadt; att vestra stambanan sannolikt redan nästa höst blifver färdig för trafik till 2 mil öster om den punkt, der bibanan skulle möta densamma, och att Den 24 Januari. 77 således den konkurrens om arbetare, som skulle uppstå om båda banorna på en gång vore under arbete i hvarandras närhet, nu icke kommer att utöfva något särdeles inflytande hvaremot i närheten af denna bana en mängd arbetare finnas bosatte, hvilka under de förflutne åren vid vestra stambanan förvärfvat arbetsskicklighet, men sannolikt ej kunna förmås, att följa Statens arbeten på längre afstånd från sina hemorter: att en utförlig kalkyl öfver trafiken på och inkomsterna af banan är upgjord, och af nästan alla bolagsmännen å bolagsstämma förklarad vara lågt beräknad i anseende till inkomsterna, sorn utvisar, att de ärliga inkomsterna af banan, beräknade efter det antal resande och det gods som f. n. fraktas till och från Borås och dess omgifningar och som skulle komma att taga denna väg, komma att upgå till 285,000 R:dr r:mt.
Om man antager kostnaden för banans underhåll och trafikens skötande till 125,000 R:dr för år, som torde vara mer än tillräckligt, blir netto revenyen 160,000 R:dr r:mt för år eller öfver 6 p:ct på anläggningskapitalet, hvarjemte på denna bana minst 150,000 Sk:?X. gods och omkring 20,000 passagerare komma att tillföras Vestra stambanan, hvilka qvantiteter, om den ifrågavarande bibanan ej kommer tillstånd, till större delen komma att gå andra vägar.
1 trakten af Borås finnes såväl en talrik befolkning, som till största delen måste hämta sina lifsmedel från andra orter, som en betydlig industri, hvilken upkommit genom konstlade medel och som, dels till följd af redan gjorda och dels som jag hoppas ytterligare skeende tullnedsättningar å likartade utländska tillverkningar, allt mer och mer måste söka sig utvägar att lemna sina produkter för billigt pris.
För denna industri-idkande befolkning tilltager således svårigheten att lifnära sig, derest icke lättade kommunikationer bereda dess produkter en lättare afsättning.
Af dessa skäl anser jag denna ort vara i största behof af ett skyndsamt understöd medelst en jcrnvägsanläggning, som sammanbinder den med det stora jernvägsnätet.
Ett ytterligare skäl för saken är, att denna bibana är föreslagen alt fortsättas dels till Lidköping och dels på södra sidan om Borås, till Varberg, och det är all anledning alt förmoda, att det ej skall förflyta lång tid efter nu ifrågav:de banans öppnande, förrän de i saken intresserade kommunerne gå i författning om dess fortsättande i nämnde riktningar.
Med anledning af Hr.
Hjertås yttrande får jag tillkännagifva, alt jag i allmänhet delar hans åsigt, att R:ts Sl:r icke böra obetänksamt inlåta sig uti sådana företag, som de ifrågav:de, utan med mycken sorgfällighet pröfva frågorna och öfverväga de vilkor, under hvilka Statens understöd, med största såväl allmän som enskild fördel, bör lemnäs, äfvensom beräkna den trafik, som på de ifrågasatta bibanorna kommer att ega rum, emedan Staten, ifall med dess understöd en bibana bygges som icke bär sig, derför får vidkännas stora kostnader.
Men deremot kan jag ej gilla bans yttrade mening, att dylika banor borde byggas endast för hästkraft, enär sådana bibanor endast bära sig i högst få fall, eller då distansen 78 De n 24 Jan uari. är kort och det gods, som på banan skall fraktas, är lätt att omlasta.
Alt anlägga bibanor med mindre spårvidd än stambanorna, anser jag icke heller vara lämpligt, och jag finnér mig uppmanad alt alfvarligt påyrka, det R.
St:r icke lemna något understöd för anläggandet af sådana banor med annan spårvidd än den för Statsbanorna antagne, sorn äro afsell de att förenas med Statens jernvägar eller möjligen i en icke allt för aflägsen framtid kunna komma i en direkt ben.ring med dessa jernvägar.
Det är väl sant, att en bana med mindre spårvidd kan med mindre kostnad anläggas, ehuru besparingen, alla andra inskränkningar inbegripne, ej torde öfverstiga 25 p:ct af anläggningskostnaden, och att kostnaderna för omlastningen kanske ej under den första tiden öfverstiga räntan å den summa som besparas i anläggningskostnad; men emot sådana bibanors anläggande talar den väsendtliga omständighet, att kostnaderna och olägenheterna af varornas omlastning vid dessa banors förening med stambanorna ständigt ökas i den nion trafiken lillvexer, och mycket hämmar utvecklingen af bibanornas rörelse.
Dervid skadas varorna esomoftast utaf väta och stötar, hvarförutan förvexlingar ofta upkomma, hvarföre jag är öfverlvgad, att om man börjar att bygga bibanor med mindre spårvidd ärt stambanorna, man snart kommer underfund med olägenheterna deraf, samt öfvergifver detta system och ombygger bibanorna till samma spårviddsystem, hvarvid man måste uppoffra större delen af det kapital, som blifvit nedlagdt i transport materielen samt förändra banan å vissa delar af bangårdarne m. m., så att man ådrager sig en ekonomisk förlust, som är vida större, än den första besparingen.
Andra länders erfarenhet utvisar nogsamt, att förhållandet är sådant.
Utrikes finner man nästan ingenstädes en bana med mindre spårvidd förena sig med en större.
Det mest slående exemplet i denna väg lemnar oss storhertigdömet Baden.
Vid anläggandet af detta lands jernvägar bestämde man en större spårvidd än den allmänt antagna, sedan en särskildt nedsatt komité med fullkomlig sakkännedom utreddt, att jernbanor med 6 fots spårvidd äro fördelaktigare, synnerligast då hastighet afses för en större trafik än sådana med 5 fots spårvidd.
Men sedan jernvägar i Badens grannländer blifvit anlagda med 5 fots spårvidd och satta i förening med nämnde lands jernbanor på 3:ne ställen, fann man sig föranlåten, att med högst betydliga uppoffringar förändra hela sitt jernvägssystem till likhet med grannstaternas.
Ufi England hafva mycket häftiga strider och långvariga undersökningar uti denna fråga egt rum, då från början af jernvägarnes anläggning olika spårvidder antogos, och en komité nedsattes slutligen, för att undersöka på hvad sätt man med minsta kostnad skulle kunna undvika olägenheterna af omlastning, och resultatet blef, att man på flere hanor nedlade en 3:dje rails för att derå kunna föra vagnar af olika spårvidd.
Chefen för Svenska statens jernvägsbyggnader bär äfven i sitt betänkande föreslagit, att bibanor med understöd af Staten icke Den 24 Januati.
79 böra få byggas med mindre spårvidd än stambanorna, och deruti kan jag ej annat än på det lifligaste instämma.
Hr Hjerta bar yttrat den farhåga, att de många jernvägs-byggnaderne skulle framalstra en allt för stor mängd af Ingeniörer, hvilka i framtiden skulle komma att uppgöra äfvenlyrliga planer för jernvägsanläggningar och andra företag, samt möjligen förleda Slaten att antaga desamma.
Jag erkänner att Ingcniörsvrket i vårt land i allmänhet icke står pä någon hög ståndpunkt, men tror att en förbättring i detta afseende just genom allmänna arbetens utförande i stor skala kommer att vinnas, och anser mig böra tillkännagifva, att jag för min del icke delar denna Hr Hjertås farhåga.
Staten som de enskildte tillhör det att pröfva lämpligheten af hvad de al dem använde Ingeniörer föreslå samt att kontrollerna deras arbeten hvadan någon fara i delta afseende ej torde vara för handen.
Remitterades till Statslitsk.
Föredrogs K. M:s d. 17 dennes på bordet lagda Nåd. skrifvelse till R:ts St:r, angående Direktms för Nora-Ervalla jernvägsbolag underd. ansökning om ytterligare låneunderstöd för nämnda jernvägsföretag.
Jag utbeder mig att äfven få göra några korta anmärkmr i anledning af denna Kongl, skrifvelse.