Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. aflåtna berättelse om hvad sig i Ilikets styrelse t i 11— ”dragit sedan sista riksdag, Bonde-St., lifvadt af und. tacksamhet för de välgörande omsorger, K. M. i alla styre 1- ”sens grenar haft osparda till folkets sällhet och fäder”neslandets upprätthållande, beslutat, det borde Ståndet hos ”K. M. i und. anhålla, att genom en stor deputation få ”uppvakta K. M., till betygande af Ståndets innerliga erkänsla, samt att inbjuda de öfriga RiksSttn att i denna ”und. tacksamhetsbetygelse deltaga, äfvensom att uppdraga åt det blifvande Exped.Utsk. alt den und. adressen ”föreslå.”
Denna inbjudning antogs genast af Preste-St.
Men frågan hade hos R. o. Ad. och i Borgare-St. ännu icke hunnit afgöra*, då K.
M:s nåd. skrifvelse ankom, med ti i I— kännagifvande, att K.
M. icke kunde mottaga en dylik adress, emedan ”den möjligen skulle kunna synas lägga nå”got band på den granskning, R.
St. äga att- utöfva öfver ”K.
M:s ansvarige embetsmäns yttrade meningar,” åt hvilken tydning "K. M., med fästadt afseende pä grundlagens ”orubbliga helgd och på R.
St:s deruti förvarade rätt, ej ”en gång ville lemna den ringaste förevändning.”
Men oaktadt den ampla decharge, som Ständerne sålunda voro på vägen att vid riksdagens början gifva Konungens rådgifvare, blefvo likväl under loppet af samma riksdag vida flera anmärkningar mot samtlige rådgifvarne och i alla styrelsens grenar icke allenast gjorda, utan äfven af Const.- Den 26 Februari f. m. 3 67 UtsL gillacle, än vid någon föregående riksdag, samt en rådgifvare ställd under tilltal inför Riksrätt.
Häraf kan man alltså finna, luiru olämpligt det är för II.
St. att yttra sig öfver Regeringens förhållanden, eller till thronen frambära någon allmän önskan, innan de hunnit studera sig riktigt in i ställningarna och förhållandena.
Den mening K.
M. uttalade år 1823, hade jag redan år 1817 antydt, nemi. att dylika adresser vore stridande mot våra grundlagar och riksd.former, isynnerhet mot uppdraget åt Coust.Utsk. att granska de i Statsrådet förda protocoll och med utlåttde deröfver till R.
St. inkomma; och denna åsigt har jag sedan icke funnit skäl att ändra.
Hvartill skulle nemi. denna granskning tjena, o-ch till hvilka resultat skulle den kunna leda, i händelse R.
St. redan hade på förhand i und. tackat för Regeringens i allo ådagalagda välförhållande?
Ständerne skulle ju då hafva i förväg betagit sig ali rätt till framtida anmärkningar, ehuru stora anlednrr dertill äu kunde vid nogare granskning upptäckas.
Och likaså skulle man tvertom kunna i förväg yttra missnöjen, sorn man vid granskningen af Statsrådsprottn tilläfventyrs torde finna hafva varit obefogade.
Då för öfrigt dylika adresser, såsom svar på throntal, icke synas möjligen kunna medföra någon verklig nytta, men ganska lätt mångfalidig skada, isynnerhet genom tillfället att onödigtvis uppreta sinnena och söndra dem i partier; så vågar jag vördsammast afstyrka bifall till den nu ifrågavarande.
Jag ber att få erinra, att det var omedelbart efter det Frih.
Cederström gjort sin anmärka. i afseende på formen, som jag anmälde mig, och således icke till följe af någon inspiration från en annan värd ledamot, Frih. Roye, ehuru jag får erkänna, att jag helt och hållet instämmer i hans anmärkn. rörtde formen.
Cederström har velat öfvertyga R. o. Ad. att, emedan denna fråga undergått behandling i Const.Utsk., och Const.Utsk. öfver talmannens vägran af propos. förklarat en sådan vägran icke vara förenlig med grundlagen, borde den slutsats deraf dragas, i följd af Bonde-St:s inkomna remiss genom deputation, att delta Stånd skulle vara ovillkorligen förhindradt att yttra sig i hufvudsaken.
Detta kan jag icke underskrifva, och jag har redan för 10 år sedan förklarat, hvad värde jag satter på deni vår grundlag införda rättigheten för Landtm, och talmän att vägra propos. på gjorda motioner.
Jag har länge trott, att detta vore en clausul i våra grundlagar, som gjorde mera ondt än godt, och jag har alltid förlitat mig derpå, att om ett memorial föredroges inom ett Stånd, som vore grundlagsvidrigt eller stridande mot sunda vettet, sådant i sig sjelft innebär ett tillräckligen stort hinder för dess antagande, synnerligast då 363 Den a6 Februari f. m. frågan förekommer inom 3:ne andra Stånd; således fullt Ii-« ka godt hinder, som någon vägrad propos. af Landtm, eller talmän.
Det är således af detta skäl, som jag tror, att R. o. Ad. kan och bör yttra, att R. o. Ad. icke kan antaga Ronde-St:s adressförslag.
I detta fall förenar jag mig med Frih. Boye, men då han i sjelfva saken, som jag vill kalla adressförslagets materia, trott sig finna uttryck, som förnärmade Konungen; så måste jag säga, att jag icke kunnat upptäcka något sådant, ty då hade jag icke kunnat sagt, att jag för min del skulle velat underteckna densamma.
Jag tror mig för öfrigt icke kunna felicitera, utan snarare beklaga Frill.
Boye, att han inledt oss på denna fråga; jag skall icke bjuda till att upptaga livad han sagt, utan öfverlemnar den saken åt andra med mera skicklighet.
Jag vill blott önska, att R. o. Ad. icke måtte låta förleda sig af den tolkning af grundlagen, som Frih.
Gederström framställt.
Ilr von Heyne, Georg:
Äfven jag förenar min röst för olämpligheten, att R. o. Ad. skulle antaga Bonde-St:s adressförslag, men ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att den regeln, som motionären i Bonde-St. uppställt för sjelfva användandet, alt sådana förslag och discussioner borde göras med lugn och allvar, efter min öfvertygelse alldeles icke blifvit af motionären i någon målto motsagdt i nämnda adressförslag.
— Jag ber att få förklara mig närmare.
— I förslaget innefattas vissa saker, som skulle kunna kallas klander, om de stodo der enstaka; men nu kunna de icke kallas klander, utan motiver för de förbättringar, som förslaget synes vilja åsyfta.
Här har blifvit yttradt, att motionären i ett sednare anförande haft förnärmande uttryck: jag medgifver att så är förhållandet; flere deraf hafva äfven sårat mig, men jag hemställer till Frih. Boye, huruvida icke han fallit i samma förvillelse, då han apostroferat denne ledamot personligen.
Jag tror, att detta var öfverflödigt; ty jag har ännu icke hört någon gilla de åsigter och ordalag, som framställdes.
Jag skulle af hjertat önska, att så väl motionären, som hvar och en annan talare inom Representationen, ville antaga de reglor, som motionären af adressförslaget deruti framställt, lugn och allvar.
Dessa reglors iakttagande äro en af den parlamentariska discussionens största dygder.
Jag hembär min tacksamhet till en talare midt öfver, som i sin sakfulla deduetion sökt leda vår uppmärksamhet på det rätta förhållandet både i allmänhet och enskildt.
Jag instämmer med honom deri, att den stora och vigtiga princip för alla rådslående församlingar, som uttryckes i de vanliga adressförslagen till Regeringarna, icke är tillämplig på vår representation; åt min - Den 26 Februari f. ra. 369 minstone icke utan särdeles lyckliga omständigheter är ett sådant adressförslag tänkbart under vår nuvar. fyrdelning.
Jag tror nemi., alt om en adress väckes och beslutas inom den ena kammaren, man har föga hopp, alt den kan antagas inom de 3:ne öfriga.
På denna grund, men på ingen annan, vill jag bestrida, att sådana adresser, som den ifra— gavar., under nuvar. förhållanden, uppställas, nolahene, med hopp om, alt en sådan adress utan förändringar skulle kunna anlagas och framföras.
Men då jag erkänner detta, kan jag icke instämma i deras åsigt, som anse, att det kan förmenas det ena eller andra Ståndet att oberoende, del ena af det andra, besluta och till Konungen frambära de adresser, som hvarje Ständ för sig finner lämpliga.
I detta fall har Bonde-St. redan beslutat sig för den ifrågavar. adressen, och detta är Ståndets ensak, hvaröfver intet annat
Stånd äger att sig yttra på ett ogillande sätt.
Deremot uppstår en vigtig fråga, huruvida något annat Stånd skulle vilja upptaga Bonde-Sits adressförslag som sitt eget.
Går man lill denna sednare fråga med hänseende till förslagets tilllämplighet, så erkänner jag uppriktigt, alt jag deri funnit uttryck, som skulle förbjuda mig att omfatta förslaget i sin helhet; men då jag nämner detta, anser jag icke derföre, alt R. o. Ad. alldeles bör åsidosätta den utväg, som Ståndet äger, att, om så godt synes, äfven uppsätta en adress till Konungen.
Jag vill icke nu inlåta mig, huruvida verkligen anledn. dertill gifves, i följd af thronlalet; derom må R. o. Adts majoritet dömma; men om R. o. Ad. för sin del icke i allo kan gilla eller som Stånd antaga det nu fö redragna förslaget, kan likväl deraf omöjligen följa, att R. o. Ad. skulle kunna med sitt ogillande beledsaga svaret på denna inbjudning till BondeSt.
Det är från denna åsigt jag ser saken, och ber R. o. Ad. nogsamt betänka, att icke ett så dant beslut må fattas, som kunde förnärma BondeSt.
En värd talare har sagt, alt i följd af den form, som frågan fått genom Coust.Utsk:s behandling af densamma, så skulle Ståndet pröfva den som en allmän fråga; så har jag icke kunnat uppfatta frågan.
Då jag genomläser adressen, finner jag icke på något ställe, att den är ensamt afsedd sorn en R.
Sirs gemensamma adress; ty skulle ett sådant uttryck varit begagnadt, hade äfven jag biträdt den mening, att den skulle anses som en allmän fråga, och följaktligen af Utsk. behandlas och beredas.
En annan talare har bestridt adressförslagets lämplighet derföre, alt
Representationen vanligen inträffade här så okunnig om de angelägenheter, som förekomma, att den här måste inhemta kunskap derom, liksom i en vexelundcrvisningsskola.
Olyckligtvis är måhända förhållandet så i många fall; men som princip för en rådslående församling ber jag, att det icke må få gälla.
Vi måtte väl äga sundt förnuft och sundt omdöme, så att vi 2 II. 47 3jo
Den a6 Februari f. m. omsider må komma på den ståndpunkt, att icke vara i likhet med en vexelundervisningsskola.
Så kan visserligen hela lifvet kallas; emedan vi aldrig kunna uppnå den grad af frihet, att vi icke skulle behöfva den ännu högre; men att Representationen skulle sammanträda så okunnig om Rikets ställning och behof, att dessa icke skulle genast kunna uttryckas i sin allmännelighet, anser jag vara att hysa ett nog lågt begrepp om Representationens förmåga. —- Om R. o. Ad. beslutar, att adressförslaget skall läggas till handlingarna, så vill jag fästa uppmärksamheten derpå, att detta icke måtte ske i afsigt att underkänna Bonde-Stts rätt att afgifva adressen.
Jag har af ?.:ne ledamöter, Grlne Horn och Frölich, blifvit missförstådd.
Jag har aldrig yttrat, att delta förslag skulle, genom det beslut Const.Utsk. fallat, och hvarigenom talmannen måste framställa propos., upptagas som en allmän fråga.
Tvärtom, jag har endast åberopat serien af ärendets framgång, för att bevisa, att denna fråga såsom icke behandland af Utsk. icke kunde af Ständerna upptagas till pröfning, och att man således borde finna sig af grundlagen förhindrad att i inbjudningen instämma.
Derom har jag yttrat mig.
Jag anser icke, att R. o. Ad. kan besvara frågan om inbjudningen med ja eller nej, då lagen förhindrar att upptaga en sådan fråga, med mindre den varit remitterad till Utsk.; och den kan således icke heller blifva en Ståndets tillhörighet, emedan den är och förblifver hvad den varit, en Bonde-St:s.
I afseende åter på den framställda frågan om hvad fordom skett, dels med alla Ståndens, dels med enskildta Stånds till Konungen aflemnade adresser, har jag redan flera gångor haft tillfälle fästa uppmärksamheten derpå, att 1720 års Reg.Form är genom 1809 års grundlag upphäfven, och att sådana biafsked från RiksSttn icke af 1809 års grundlag tillåtas eller aro lagliga, utan hvad ett Stånd numera vill hos Konungen uttrycka, vare sig som en önskan eller beslut, det skall i den ordning grundlagen bestämt, af Ständerna, icke af något Stånd enskildt, til!
Konungen uttryckas.
På sådan grund förnyar jag hvad jag yttrat, att jag förmodar, att Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. finna sig förhindrade alt upplaga inbjudningen till pröfning.
Det är mig ej obekant, hvilka elementer som ingå uti en representation med tvänne kamrar; den enas, eiler Pairskammarens, sammansättning och ändamål är mig ej obekant; det är mig ej obekant, att den deputerade-kammaren egentligen anses såsom representerande folket, att den tillkommer genom val, stödjande sig på contributionernas storlek; äfven känner jag
Konungamaktens styrka genom det densamma förbehållna D e 11 aö Februari f. m. veto, — äfven dess förhållande till domaremakten, hvilken anses emanera från densamma, ehuru domrarne äro oafsättIige: allt detta har jag vetat sedan öfver tjugu år tillhaka.
Vid första påseendet skulle man tio, att en sådan organiserad representation vore ett frivilligt contract emellan de håda Statsmakterna; att dessas rättigheter således till bådas fullkomliga nöje vore determinerad: men en genom mera erfarenhet mognad eftertanka har visat mig att så ej förhåller sig; det öfvervägande inflytandet är tydligen på Konungamaktens sida, och folkrepresentationens förmåner äro nästan alla concessioner, för att ej för mycket uppväcka nationernas missnöje.
Kjuta ej våra stamförvandter, de Tyska nationerne, samma friheter i verkligheten, oaktadt de ej äga en sådan representativ styrelse som den nämnda; ty livar finnes folkets frihet bättre skyddad, än då den är under värnet af en mäktig adel, emedan aristokraten är lika jaloux om sina rättigheter som någonsin monarken?
Då således revolutionernas frukter till en stor del varit imaginära; hvarföre böra vi ej bibehålla, åtminstone såsom canevas, våra urgamla institutioner?
Dessa ligga till grund för våra nuvar. 4 kamrar, — de kunna äfven ligga till grund för tvänne.
— Vår urgamla indelning uti krigare eller ädlingar, prester och jordbrukare, hvartill i sednare tider kommit den dass, som sysselsätter sig med ämnens manufacturerande och utbytning, kan alltför väl ligga till grund för en regeringsmekanism, som närmar sig den Fransyska, eller hellre den Norrska; likvisst får jag vid denna sednare anmärka, att Norrige begagnade sig skickligt af förhållandena 1813 och i8t4 för att förskaffa sig något förstora friheter.
Kastad af en händelse midt ibland en stor nation, då ännu dyningar voro qvar efter krigens och revolutionernas stormar, har det varit mig möjligt att vinna någon insigt uti dessa saker; det var mig således lätt, då, vid R. o. Ad:s första sammankomst, Ståndet valde ledamöter till talmansconferencerna, utan Hr Landtnäs begifvande, att förutse, hurudan karakteren af R. o. Ad:s rådplägningar under denna riksdag skulle blifva.
Hvad adressen beträffar, tror jag mig äfven nu inse hvilken Bonde-St:s implicita mening dermed är.
Hvilken denna än må vara, anser jag R. o. Ad. böra bifalla Ståndets förslag. R. o.
Ad. bör intressera sig för en class medborgare, som utgöres af 2,000,000, och der den gamla Svenska ärligheten och rena seder ännu finnas qvar, och som säkert skulle bidraga att tappert försvara fäderneslandet mot dess fiender!
Detta mitt tillstyrkande är likvisst endast för det fall, att ej R. o. Ad. anser tiden för långt framskriden; — det arnu snart fem veckor sedan K. M:s nåd. tal, och StatsUtsk. inkommer snart med sina betänkm, äfvensom Bevilln.- 3j2 Den 26 Februari f. m.
Utsk. med sina, ang:de grunderna för den blifvande bevillningen.
Del bänder någon gång vid våra öfverläggningar, att vi höra galet, att vi fatta galet, och att af detta missförstånd vi tillägga hvarandra hvad som icke inträffat i verkligheten.
Frölich har funnit af mitt yttrande, som skulle jag hafva klandrat adressen.
Det är raka motsatsen; mitt yttrande ligger skrifvet på bordet, och om han läser det, så ser han, att, sedan jag skildrat farhågorna förde missbruk, som kunde (öija, om vi antoge tillåtelsen att gå med adressen, så har jag tydligt sagt, att något ondt igenfinnes icke i den nu föreslagna.
Jag har således sagt motsatsen af hvad Gr.
Frölich trott; men jag liar sagt, att missbruk kunna bända, och hviket äfven är sannolikt.
Hr von Heyne har gifvit en erinran att icke apostrofera någon, utan med allvar och lugn afgöra här förekommande ärenden.
Jag vidkännes icke att hafva apostroferat någon, och ger all min hyllning åt hans uppmaning; men jag vill påminna honom örn en annan dygd, den nemi., att icke låta skrämma oss ifrån alt tala sanningen.
Åldrig är controversen om behörigheten hos representativa corporationers ordför. att vägra propos.
I alla mig bekanta representativa statsskick är denna rättighet dessa ordför. tillagd.
Deri ledande åsigten har utan tvifvel bildats af den erfarenhet, att i rådslående församlingar, och i mån af dessas talrikhet, kunna propos:r uppkomma, hvilka gäcka allt menskligt förutseende.
Utan tvifvel hafva lagstiftarne ansett, att denna hos ordför. nedlagda rättighet är ett väsendtligt skydd för beståndet af det grundlagsenliga skicket.
En enda rådslående församling har funnits, om hvilken jag icke är rätt säker, huruvida dess ordför. ägde denna rättighet; det var Polen; också gick det med Polen, såsom det gick.
Jag finner mig förekommen i åtskilligt af hvad jag ville yttra af premisserna i Gr.
Horns anförande, ehuru jag i resultatet icke bestämdt kommer till samma tankar, då jag anser, attomen adress skulle komma att äga rum, till följd af Bonde-St:s inbjudning, det är rättare att öfverlemna uppsättningen deraf, med ledning af 34 §:n Riksd.Ordn:s 2 morn., till Exped.- TJtsk.
Jag begagnar i öfrigt tillfället för att yttra, i anledn. af Hr Lagerhjelms framställning, att om R. o. Ad. förkastar principen af en svarsadress på throntalet, jag dock icke föreställer mig, att som grund för beslutet må kunna läggas, det Konungen en gång vägrat att mottaga en adress.
Ty med all skyldig vördnad för Regeringsmaktens beslut, bör det dock icke förbises, att frågor af R.
St. kunna upptagas, som vid ett annat tillfälle af Konungen blifvit afslagna.
Sr af conventionel och icke af grundlags-natur.
Grundlagen omnämner endast berättelsen om hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, men icke throntalet.
Att ett sådant hålles, finner jag emedlertid lika naturligt som önskansvärdt.
Konungen uppträder genom ett sådant ta! i ett af sina innerligaste förhållanden till nationen; men häraf hör, efter min tanka, äfven följa, att Representationen, under uttryckande af sin tacksamhet, besvarar detsamma.
Om man i en sådan adress i allmänna ordalag uttrycker nationens förhoppning, att, efter ett 3o års fredslugn, gå en nedsättning i skatterna till mötes, att man önskar sådana förfoganden, till följd hvaraf mera stadga i näringarna må äga rum, och hvad en klok statskonst i öfrigt föreskrifver; allt detta hinder icke Ständerne i deras framlida beslut.
I händelse fråga skulle uppstå om någon adress, får jag likväl förklara, att jag icke finner detta förslag, som nu blifvit framstäldt, kunna tjena till vägledning, emedan jag finner deri framstäldt ett indirect klander af förhållanden, som ligga utom vår öfverläggning i denna form.
På dessa grunder skulle jag icke vilja instämma i den gjorda inbjudningen; men om den åsigt skulle vilja göra sig gällande, att R. o.
Ad. hyllade principer af svar på Konungens throntal, hyser jag icke den ringaste betänklighet att biträda en sådan mening.
Jag får blott yttra, att det bör vara ett gemensamt Utskott af alla fyra RiksSttn, som handlägger frågan, och att jag ej anser fullkomligt öfverensstämmande med våra former, att något särskildt
Stånd frambär sina tankar.
Af detta skäl anhåller jag, att Hr Frih.o. Landtm, måtte framställa den propos., huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja, med anledn. af BondeSt:s föredragna prot.utdr., öfverlemna till Exped.Utsk. att uppsätta ett förslag till besvarande af det tal, som K.
M. vid riksdagens öppnande å Rikssalen hållit.
Cederström begärde Frih.
Sprengtportens förslag på bordet.
Det ämne, som nu är under öfverläggning, sönderfaller i tvänne delar.
Den första delen är, huruvida det är rätt och nyttigt, att R.
St. aflåta und. svar på Konungens throntal; och den andra, huruvida R. o. Ad. i sådant fall bör som sitt eget antaga det svar, som BondeSt. redan beslutat.
Hvad den sednare frågan angår, vill jag på förhand medgifva, att jag finner åtskilliga betänkligheter vid det framstäldta förslaget af den vigt, att jag icke kan tillstyrka R. o. Ad. att antaga detsamma.
Deremot tror jag det bruk, som i nästan alla monarkiskt constitulionella stater är gängse, alt vid en riksdags början lemna allmänna utbyten af opinioner mellan Styrelsen och Representationen, vara af stor vigt ochnylta.
Detta bruk har hittills icke mer än till ena hälften iakttagits inom vål t samhälle, och om derföre frågan att införa äfven den andra Don 26 Fabruari f. ra. hälften, nu, dä den första gången vackes, icke skulle vinna bifall inom alla Stånd; så torde anledn. dertill böra sökas i den motvilja, hvarmed nya förslag, då de första gången framställas, i allmänhet och särdeles i vårt kära fädernesland pläga upptagas. R. o. Åd. torde erinra sig, huru för icke många dagar sedan en ledamot af detta Stånd fästade vår uppmärksamhet på, huru de gamle domare framgingo till den kraftfulla storhet, som ännu efter årtusenden förvånar verlden, hufvudsakligen genom deras beredvillighet att antaga hvarje plägsed, hvars nytta hos andra nationer blifvit ådagalagd.
— Jag skulle önskat, att samme ledamot, som visserligen mer än kanske någon annan inom detta
Hus känner de parlamentariska bruken inom andra länder, då han i dag här uppträdt, yrkat på antagande hos oss af hvad de flesta andra fria nationer längesedan antagit nemi. att svara på thronta'1.
Det har af gammalt varit antaget hos dessa öboer, som varit nationernas på fasta landet föregångare till monarkisk constitutionel frihet; och då fasta landets folk efter hand omändrat sina constitutionel’ efter deras, hafva de icke tvekat att antaga denna plägsed.
Vi hafva från särskildta länder hört högljudda rop af missnöje mot en eller annan samhällsform: i England t. ex. har man hört ett sådant missnöje mot den öppna omröstningen vid parlamentsvalen, mot Öfverhusets organisation m. m.; men icke från något enda constitutionelt samhälle har jag kunnat förnimma någon önskan om afskafFande af det urgamla bruket att svara på throntalet.
Jag skulle tro, att detta är en tillräcklig vederläggning af alla de vådor för den monarkiska principen, som man här så spetsfundigt hört framställas mot förslaget alt aflemna ett svar.
Rättigheten åter för Svenska folkets representanter att till Konungen på Dess ta! lemna ettsvar, kan jag, för min del, icke finna i ringaste mån tvetydig, oaktadt den konstiga deduction, som blifvit framställd för att bevisa motsatsen.
Det lärer vara en Svenska medborgare allmänt medgifven rättighet att rörtde deras allmänna angelägenheter få frambära sina önskningar inför thronen, och jag kan icke föreställa mig, huru det då kan vara förbjudet för nationens allmänna ombud att uttala hvad de anse vara sanut och nödvändigt; och detta förmodar jag Konungen skall finna helt naturligt.
Frågan om rättigheten torde alltså finnas ganska enkel, likasom frågan om lämpligheten lätt löses, då man ihågkommer, att en af det representativa styrelsesättets hufvudsakligaste fördelar är, att Styrelse och folk kunna sammanverka till ett gemensamt mål, derigenom att de ömsesidigt känna och förstå hvarandra.
Det är ur denna synpunkt, som throntal i Sverige som på andra ställen blifvit hållna; men det är icke nog dermed, de måste äfven besvaras.
Man har sagt, att sådana svar lemnäs genom bifall eller afslag på Konungens propositioner, genom de'charge-betänkandet, som under riksdagens lopp af - Den 36 Februari f. m. 375 lemnäs; men jag ber att få fasta uppmärksamheten på skil- , naden, örn detta utbyte af meningar verkställes genast vid böljan af riksdagen, om de båda Statsmakterna då kunna komma på ren fot med hvarandra, eller om sådant först inträffar sedan flera månader af riksdagen äro förflutna, i hvilket sednare fall det är att befara, att större delen af de frukter för landet, som riksdagen skulle hafva medfört, gå förlorade.
Detta i afseende på lämpligheten i allmänhet alt svara på throntalet.
Jag tror icke heller, att närvar, tidpunkt minskar behofvet af ett sådant svar; icke är denna tidpunkt af mera undetordnad vigt mot den, som vanligen äger rum vid början af en riksdag.
Vi erinra oss alla en tid af allmän belåtenhet, grundad på en nyss* afsluiad fred, på föreningen med Brödra-folket, och hoppet om derå grundade reformer inom oss för framtiden.