Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så har ock Utlänningen och dess Agenter allena riktat sig uppå den OpinionsStrid, som MyntförvUlelsen hos oss väckt.
Ad* ministrationen sjelf har , i afsigt att köpa den så kallade penningens värde genom de inhepuka Producternas hållande uti ett relativt lågt pris, pppnat vägarna för Importen, så ofta yttre omständigheter det tillåtit.
Skulle begreppen i dess» afseenden kunna rättas och närma sig till hvarandra; skulle genom åtgärder, som egentligen höra till SfatsFlnancens eller rättare till StatsOcono nijpns område, ty sann StatsFinance är icke annat än klok Stafs-oeconomi; skulle genom dessa åtgärder, de producerande Classerna kunna ledas att hellre göra sina besparingar å nyo fiuktbärande , än att förtära dem i utländska kräsligheter ; skulle genom dessa åtgärder Staten och dess Tjenstemän kunna försättas i den belägenhet, att deras Interesse ej mera behöfver vara i strid med de producerande Classernas Interesse; så, tror jag, att den lenare behandlingen borde få företräde framför den vålclsapima» hellst då, i förra fallet, Konung och Stander befrias ifrån den ledsamma nödvän-. ^ £'-V J j i *•
• • "
' Den 17 Martil, e. vt. dighet att stifta
Lag för tillfället, eller altför en speciel Casus upphäfva icke allenast allmänna Lagen, utan äfven handla emot Grundlagarnes föreskrift; ty emot den åtgärd, som Riksens Ständer nu gatt att vidtaga, km Re» geringsFormons 90. § med vida större fog å» beropas, än den hittills eller under loppet å£ denna Riksdag blifvit med blotta Discourser tillämpad.
Jag ser ingen möjlighet att komma ifrån denna § , om någon alfvarsam Opposition 5kul. le bilda sig mot det af Utskotten iöreslagna Förlikning pproject.
Denna §. förbjuder uttryck*.
Ii “en Riksens Ständer eller deras Utskott att befatta sig med enskildfa Medborgares och Corporationers förhållanden eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning.
Till de undantagn? fall lära icke FilialDiscon» temas Octroyer, eller deras Liqvider med Debitorer och Creditorer kunna räknas.
Men skulle Riksens Ständer under Innevarande
Disconternes reglering subordinera under den principe, som i sådant fall kommer att uppställas, än att, på sätt Utsköttet , sid. 1. yttrat sig, låta alla Financiella förhållanden, så val Statens och Nationens, som sådana enskilta Corporationers, hvilka hittills statt i gemenskap med Banquen, subordinera under den principe, som för bevaq randel af Banquens så kallade Credit kan anses nödvändig.
Jag frågar; är det rättvist 6chJ
Dén 17 Martil, r. m. går det an , att låta Banquens förhållande till sina G.ildenärer och sinn Borgenärer, sådant det nu är, eller genom operationer kan blifva , ovilkorligen och alltid blifva måttstock för föi hålland t emellan Gäldenärer och Kor. ge. ärer i allmänhet, och med detsamma den måttstock,- som bestämmer värdet af våra Hus, af vår jord och af våra Utlagor tili Staten.
Ridder kapet och Adeln torde icke nu mera ogilla, att jag så envist bestridt, det frågan om FiiialDiscöntemes reglering skulle tiil slutligt afgörande få företagas, annorlunda än i förening m d frågan om regleringen af allmänna Penning^- rörelsen.
Jag har länge hyst den tankar» , att Statens och Panquens
Långt innan jag initierades i Banquens så kallade hemlighet, förstod jag atf Banquens röre*se icke kunde vara annat än en Credit-rörelse, icke mindre äfventyrlig under dess Contanta, än under dess Sedel perioder Genom noggranna unders. kningar har jag öfvertyga^ mig, att denna Banquens Oedit rörelse yttrat en högst ojämn och således , i det hela tagit , menlig verkan uppå Näiingarne, ålit efter som den va-it mer eller mindre utsträckt.
Det är i synnerhet på Jordbruket och de dermed i förening stående Naringar, som variationerna i denna Creditrörelse yttrat en föiderflig inflytelse.
En sanning , som jag uti den förleden Höst från trycket urgtlven Skrift om Spannmålsprisen och om Myntförhållandet i - Den 17 Marin, e. m. >91 från år 1624 till närvarande tid, tror mig hafva bevjst.
Jag är innerligen derom öfvertygad, att, förrän Staten får sitt eget, från Banqtien skölda Creditöysteme, det ej kan förekom mas , att icke hvarje nytt krig och hvarje behof af ovanlig kraftansträngning skall leda och tvinga till samma missbruk af Banquens Credit , som det, hvartill Krigen årén 1757, 1788 och i8o?v föranledde, och till lika menliga följder för de producerande Näringarne, så snart fråga uppstår att hämma missbrukens Verkningar.
Missbruket af Banquens Credit-rörelse vållar förlust för Capital-ägarne, det vill säga, för den Class, som njuter fördelarne af förra Productioners behållna vinst, och återförandet af Banquens Credit-röralse innom den gräns, som massan af dess reella Fonder tillåter, vållar förlust för ProJucenterne och för en tid åtminstone eller intilldess att Productions medlen hinna öfvergå i andra händer, älven förminskning af Productionen.
Så länge det nu existerande Systemet bibehålies , skola vi aldrig komma utur den olyckliga Cirkelgång, som roed Carl XIi:s död begyntes; Rikets serskilda NäringsClasser de tor främmande Nationers behof eller för Export arbetande, och de , som arbeta för inhemska Consuintio nen under ett dylikt förhållande , ömsom öfver höfvan tryckta och ömsom ö'ver höfvan gynnade, skola ingendera hinna till ett varaktigt välstånd, och ötateus tillväxt 1 inre 193 Den 17 Martil, e. m. styrka ^kall mera blifva ett mål för våra önskningar, ån vår-a förhoppningar.
Jag tror att Staten och Banquen ej på annat sätt kunna åtskiljas och göras oberoende från hvarandra, än att Staten småningom mot Obligationer , ställda på R:dr i Silfvervärde saint Räntans och 2 till 3 procents årlig Capitalafbetalning i Silfver, uppJånar eller rättare uppköper
Banco TransportSedlar, hvilka sednare sedermera dels kunde användas till liqviderande af Banquens fordran i den proportion , som med afseende på förhållande t emellan Borgenärer och Gäldenärer i allmänhet kan pröfvas lämpelig ; dels ock till sådana Statens extra-ordinaira behof, som ej genom Bevillning kunna fyllas och hvarigenom dessa Banco TransportSedlar åter kunde ledas in i allmänna Rörelsen.
Efter det Silfvervärde , sorn Banco TränsportSedlen härigenom i Folkets Opinion erhåller, skulle småningom Liqviderna Private emellan uppgöras j beräkning af Banco-Sedlar efter namnvärde Den 17 Martii, i. m. 19g skulle småningom förbytas i beräkning eftet?
det åtminstone aproximerände Silfvervärde, sont
Stat obligationerne beteckna} för viilelsernä skuU le blifva mindre stora och den tidpunct närma sig, då Rikets Banque åter kbhde blifva hvad den alltid bordt Vata} och säkerligen sedan dess och Statens OeditRörelse blifvit åtskiljdéj
Skall för beständigt förblifva»'
•"OTC?
C i**! 5 f* "lO £715 v!11 ^ •
Oni denna Idée blefve Grundidéen för dé Steg till allmänna PennmgeRörelsen , sOm nU torde allena kunna vidtagas, så skulle jemväl FilialDisconternas reglfcring kunna utan förnärmande af Lagarna befordräs.
Banquen skulle då kunna förskjuta medel åtalia de Discönteri nas Gäldenärer, sohl ägå nöjaktiga FastighetsHypothek att erbjuda, mot förbehåll, ätt sams ma belopp af TrartsportSedlar, som härigenom Utginge af Banquen, skulle af Staten Uppå dess skuld afbeialas Dessa Skuldförbindelser skulle likaledes kunna ställas på R:dr i Silfvervärde, efter den Cours, Sorn Riksens Ständer komfnö i sådant afseende att be tämma, med skyldighet för Gäldenäretl att betala Räntan antingen i Silfver eller i Banco TransportSedlar efter Cours, jag tror att på denna väg, en blifvande Realisation skulle kunna Utail Våldsamma skaknirtgäf förberedas.
Ständer skulle lika väl och ehuru på detta sätt Disconterne Sättas i tillfälle ätt redå sig sjelfva, kunna tillåta att Assig* fiationerna genast efter fulla värdet af Baft* Ridd. 0. Ad, Prot.lVt B.
II- Afd. äg, 2é< 194 Den 17 Mertil, e. m. quen irläsas ; då den förlust, som på Assignation rna möjligen skulle kunna blifva, kunde afskrifvas på den vinst, som Banquen hittills på FilialDisconternes rörelse njutit.
Eber de många och vidlyftiga anföranden jag hort i förvarande ämne, vill jag icke upptaga Högloflige Rodderska pets och Adelns tid med något Memorial, utan får endast uppgifva de skäl, hvarföre äfven jag yrkar Årrremiss af Högloflige Utskottens Betänkande- Jag anser icke de åtgärder olämpelige, utan förenlige med Principen af Myntvärdets upprätthållande, som Utskotten föreslagit i afseende på Disconternes Assignationers och Reversers inlösen, nemligen; de förre genast och de sednare innom 5 år, dock som en mera detaiHerad plan för Penningetillgångeo i Rikets från Stockholm aflägsne Provincer och på hvad sätt Lånetillgångar hädanefter kunna blifva att tillgå, då sorn jag hoppas alla BolagsDisconter och Insatts-rättighet af Penningar mot 3 Procent aldrig må t-' te af Ständer mera auetoriseras, icke ingått uti det Förslag Högloflige Utskotten nuafgifvit; anser jag Betänkandet böra återremitteras, i den förmodan, att det dröjsmål, som ytterligare härigenom ökar den allmänna förlägenheten, icke uppväger fördelen af att i ett sammanhang få emottaga och kunna bedömma hela Financeplanen, då hvarje partiel åsigt alltid måste göra detta bedömmande mera osäkert och öfvertygelsen om det rätta mera vacklande.
Den 17 Martil, e. m. 103 Sa , huruvida Götha Canal DLcontsDirection kart undgå en lika ersättningslörbuidelse, som Malmö
DiscontDirecteurer, i händelse brist förefinnes, samt hvad del Canal Verket kan anses hafi uti Discontens obestånd, då till arbetes bedrifvande användts mera än Discontvinstert och ActieÄgarnes samt Statens lagliga och bestämda årliga bidrag; hvilka upplysningar läJ ra vara lika vigtiga (ör Diiectioneroe, i tall de äro atisvarsfrie, som för Riksens Ständer, ifall ett motsatt förhållande äger rum.
Herr Malmerfelt, Gustaf, uppläste föl?' jande: Ehuru StatsUtskottet uti sitt
Betänkande niedgifvit att det ej är eller kati blifva Statens lagliga skyldighet eller förbindelse att ersätta DiscOnternas Borgenärers förluster, har likväl Utskottet brslutit, att RiksgäldsContoiret borde upprätthålla, reda och sköta samt Bmquen törsträcka penningar åt alla tre
Äfven att de , som uti Disconterna fa ari t
Detta synes mig vara stridande emot .Lagen, att förneka någon utsöka sin fordran.
Den 17 Martil, e, m. Hvad Götheborgs
Discont ej upphöra att betala , i anledning häraf, för att lå och erhålla understöd med penningar af Banquen, hvarigenom alla Actie-ägare kunde vid utdelningen få någon större vinst af sine Actier , än de utan Bankens hjelp kunnat vänta Skulle Riksens Höglofl.
Ständer förbjuda Disconternas Actie-ägare att i laglig ordning inkräfva sina utestående fordringar, som de enligt Lag äro berättigade till, måste de af Staten erhålla ersättning för sin lidna förlust, efter min tanka.
Således kunde dessa Medborgare vara de enda i Riket , som äga laglig rätt, att af Banquen utfordra SpecieMynt för sine innehafvande BancoSecilar, Andra, som ej inlöst de Sedlar, som de borgat för, kunna ej af Banquen fordra Specie, innan de fullgjort sin bo gen Huru nu Banquen skall kunna utreda och upphjelpa andras (örfallna affairer, som ej kan inlösa s’na utgifna Sedlar, utan upphört att betala, låter för mig underligt.
Ännu mera besynnerligt finner jag, att StaisUtskottet kan uppgifva och föreskrifva Botemedel 'ör Disconternas förfallna affairer, innan Utskottet lärt känna och fått kunskap af allt, som bidragit och varit vållande till
Disconternas iråkade obestånd } ty af en slump eller våda, torde allt detta ej handt.
Det skedde ej med Disconterna, som med. andra Bolag, då de inrättas eller blifva privilegierade.
Alla Bolagsmänner - ¥9* D n 17 Martil , e. m. lie böra unlerskrifva sina njmn i anseende till ansvarsskyidigheiema.
Ingen kan tänka, mindre pasiä, att Riksens Böuloflige Ständer val. lat denna uragtlåtenhet.
Riket lönar
Em» betsmän, sorn böra tillse ati denna Förordning noga efter leives vid alla Bolagers inrättande.
Elter inin tanka, som torde vara enlig med Lagen, kan aldrig den eller de, som uppsåt» ligen varit vållande tili nägons förlust, skada eller förderf, blifva frikänd från ansvar och ersättningsskyldigheter.
Samma rätt mäste
Dis» contetne åtnjuta.
Har Banquen Utlemnat större penningeSummor till Disconterna, än åt deni bliivit föreskrifvit, böra veder» börande sådant ersätta, Hafva Herrar Direc» tpurer ej efterföljt de åt dem rneddelta InstruCtioner, utan dem öfverträdt, böra de derföre yngvara, samt ersätta all den skada och förlust Lisconterna genom deras förvållande lidit Hafva Herrar Actie ägare årligen uttagit och upp. burit större utdelning, än deras vinst efter Bok» slutet varit eller belöpt , böra de sådant å er* bära med laglig Ränta ; med ett ord, alla de, sorn bevisligen varit mer ellvir mindre vållande, vid befattningen af deras Syslomanskap vid Disconterna, böra i sin proportion ansvara och återbetala samt ersätta den förlust de vållat och varit ordsak till.
Lag undersökt och afdömdt. torde varat svårt, om ej alldeles omöjligt, accurat bestämma
Disconternas tillgångar eller deras btlaterj Lemnäs alff detta utan ransakning otb
Den 17 Martil, e. m. dom, bar Allmänheten fullkomlig rätt tänka att klangår infallit år i8:g.
StatsUtskottets Betänkande innehåller vidare, att på den händelse Actieägare finge tillstånd i Laga ordning utsöka sina Fordringar af Disconternas Debitorer, skulle flera Medborgare blifva ruinerade.
Alla känna och veta, att Disconternas 3 ProcentsSedlar blifvit försålda med Rabatt af 20, 30, 40, ja ända till och med 50 procents rabatt.
Att förneka de se.yidiga i Disconterne, inbetala sina Skulder med 3 ProcentsSedlar, lärer dem ej kunna bestridas.
Lngen utstakar med tydliga och korta Ord, att gäld emot gäld skall qvittas, da den finnes ostridig.
Snarare borde Banquen behjerta och hafva medlidande med dem, som tagit Lån uti BancoDisconier.
Dessutom, den som ej kan betala sin skuld, när 20, 30 å 40 Procent eftergifvas på LåneSumman, torde hafva svårt att i längden reda sig j ty på Räntorne infaller ej missväxt för den, sorn dem skall erlägga. 2 o® Den 17 Martil, e. m.
Herr Mannerstam, Johnn: Emot dst Be? tänkande, angående de så kallade FilialDisConterne, sorn i dag utgjort föremål för Ridderskapets och Adelns ötverläggningar, äro så jnånga Anmärkningar yttrade, att det icke kan Vara min afsigt, att dem alia nu upptaga och besvara; jag saknar dessutom både det minne och den lätthet att uttrycka mig» som dertill skulle erfordras.
— Jag medgifver ock, att åtskilliga af dessa Anmärkningar äro vigtiga, och jag vill, för min del, destomindre bestrida den Återremiss af Betänkandet, hvartill de otvifvelaktigt föranleda, sorn jag under öfverläggningarne i Utskotten uti några hufvudsakliga delar till Frotocollet yttrat mina, ifrån fjuraliteten , skiljaktige tankar.
' Jag tror likväl icke, att det Förslag till Pisconteynes öfvertagande , som Betänkandet innefattar, är till alla delar så förkastelig!, sorn åtskilliga yärda Talare påstått.
De många olika omdömen och förslag, gom i detta afseende i dag blifvit afgifne, bevisa säkrast, huru svårt, om icke omöjligt, det är, att uppgöra ett Förslag i detta ämne, som skulle förena alla tankar och tillfredsställa de stridiga Intressen, hvilka deruti ingå.
Vid jemförelse af samma Yttranden torde paan finna, att åtskiliige af de värda Ledamöter, hvilka talat emot Betänkandet, äfven vederlagt hvarandra.
Man torde äfven, vid när^ m§re granskning af de förslag, hyifka i dag Den 17 Martii, e. m. 201 blifvit uppgifne af de Herrar , hvilka på det mä^t peremfomka sätt ogillat U^kottens åtgärd, upptäcka , att så vk.tige er.n (ringar äga rum, ä ven vid de^sa förslag, att deras antaglighet med skäl kan bestridas.
Uti Financiella Operationer, hvilkas följder omöjligen kunna bestämdt förutses och beräknas , derföre att utvecklingen deraf måste på iramtiden bero, fordrar försigtigheten att varsamt gå tillväga, och den, som uti dylika frågor tror ofelbarheten i förslag vara på dess sida , är ofta mera aflägsnid ifrån det rätta, än den, sorn tvekande framställer sin tanka.
Ibland anmärkningar vid Betänkandet, är den i ordningen först , att frågan om FilialDisconternas utredning blifvit serskilt och icke j sammanhang med Förslaget till den allmänna FinanceRtgleringen företagen och till Riksens Ständers pröfning öfverlemnad.
Jag var j Utskotten äfven af den tankar, att dessa ämnen bordt på en gång afgöras, och tror ännu att detta behandlingssätt varit det rätta.
Ständer kunna och böra, utan hinder för pröfningen af den generela MyntReglcringen, serskilt och äfven förut besluta om Disconterne.
Vid hufYUdsakliga pröfningen af sättet för Discontw - 202 Den 17 Martti t c. vt. nes behandling torde man finna att valet egen teligen ät emellan tvänne utvägar dertill.
Den ena att låta dem, såsom man kallar det, utreda sig sjelfva, utan annan befattning ä Statens sida, än att de allmänna, nemligen lian; quens och Statens hos dem ägande Fordringar skulle utsökas, hvaraf följden otvifvelaktigt skulle blifva, att dessa Disconter måste i laglig ordning öivt-rlemna sina tillgångar till Fördringsägarne edler göra Concours.
Jag utber mig i detta afseende
Fa i Ridderskapets och Adelns minne återföra de beslut och åtgärder, r hvilka under Riksdagen redan blifvit om déssa
Disconter vidtagne, nemligen; uti den fråga, som tvänne gånger varit under öfverläggning, om upphäfvande af de Föreskrifter, hvilka BancoFuilmägtige före Riksdagen gifvit
Disw contDirectionerne, om sättet att i L qvider för Disconternes F'ordringar emottaga deras Papper.
Jag hade då den äran, så väl i BancoUtskottet, som inför Ridderskapet och Adeln föreslå att vid upphäfvande af BancoFudmägtiges lagstridiga åtgärd i detta fall, Riksens Stander skulle tills vidare inskränka s n befattning med Disconterne, endast till föreskrift att Banquens säkerhet för sina Förskott blefve iagttagen Riksens Ständer hade då iör Banquens och Statens räkning endast varit att anse såsom Fördringsägare, i händelse man funnit den utvägen bäst att Concoursmässigt i laglig ordning behandla Disconterne.
Nu åter sedan Riksens Ständer under nära 4 Månader låtit sina FuUmägtige® med Disconterne tagne befattning blifva oförändrad , fastän Ridderskapet och Adeln,[forsin del.
Den 17 Martit, e. m. 203 beslutat, att Disconterne skulle, både uti inbetalning och omsättning', sina egna Papper emottagn, samt då Disco; ten öfriga Fordrings» ägare, under väntan på Riksens Ständers be. slut, lärn en.längre itd förflyta, utan atta sin sida taga natot steg till erhållande af sin rätt, torde ckt vara r.og s-nt och med billighet icke öfverensstämmande , att afsäga sig befattning med Disco uerne och lemna en förklaring, som kunnat och bordt i sådant iuil vid Riksdagens början afgifvas.
I det skick saken nu fått, lärer således den allmänna rättvisan å Riksens Ständers sidi fordra vidtagande af den andra utvägen, nemligen: att Disconternes utredning af Staten öfvertages.
Dervid uppstår fråga om vdkoren och sättet, hvarom m ningarne äro i många afseenden skiljaktige.
Hufvudfrågan lärer vara, om Staten , då den utan föregången Concours tager befattning med
Disconternes tillgångar, bör till folia beloppet och genast förnöja enskilte Fordringsägare och bruten ensamt falla Banquen till last, eller om afseende äfven bör fästas på den verkliga brist , som ofelbart skulle uppkomma för dessa Fordringsägare, i händelse af vanlig utredning..
Utskotten hafva trott sig bäst tillfredsställa de sistnämndes rimliga anspråk, i förening med Banquens minsta möjliga förlust, genom det föreslagna sättet, att Innehafvare af 3 Procents Fordringar i Malmö och Götha CanalDiscomer erhöllo sina Fordringar fullt ut, 204 Den 17 Martti , e. m. fastän fördelade på de 5 år, sorn till utredningen anses åtgå Härvid rr.öfer den Anmärkningen, som af manga blifvit gjord, att man behandlat bägge dessa Disconter lika, utan afseende på de olika tillgångar i förhållande till Skulder, som dessa Disconter skola äga.
Det är utan all tvifvel, att då de säkraste Fordringarne i Malmö Discont äro för Ban. quens räkning qvarsatte och då en verklig brist uppkommer, nära svarande emot Ban» quens hela Fordran , o;n öfrige Fordringsägare efter nämnde grund godtgöras, dessa således blifva på Banquens bekostnad gynnade och erhålla större utdelning , än de möjeligen kunde i annat, fall utbekomma, men det torde likväl böra taga6 i öfvervägande ; att ActieCapitalet för Malmö
Disconten kun; na omständigheter likväl med något skäl komma i beräkning.
Beloppet om tillgångar och frågan om brist i Götha CanalDiscont, beror hufvudsakligen på den mycket omtvistade frågan, huruvida de t,too,ooo R:dr, hvilka af Disconten blifvit till Canal-arbetet utlånte, kunna såsom tillgång för Discontens Fordringsägare anses, Den 17 Martil, e. tn.
205 Discont- Och CaoalDirectionernes åtgärd i detta fall har äfven varit i dag både klandrad och försvarad.
För min del får jag yttra, att jag icke uti det Reglemente och de Föreskrifter, som Directionei ne bordt följa , funnit någon Punct, som berättigat dem att till Canalarbetet använda Penningar, hvilka insatte i Disconten bordt derifrån i Discontväg utlånas.
Directionerne hafva härigenom , om icke ber redt, åtminstone påskyndat
Då jag icke kan gilla Directionernes förhållande i detta fall, delar jag likväl icke det hårda omdöme, som öfver deras åtgärd blifvit i dag yttradt, helis: det icke kan nekas, att CanalDirectionen i dess åliggande, att låta verkställa Canal-arbetet efter uppgjord plan, har en skenbar ursägt, åtminstone för det, soia af Directionen sedan 1815 blifvit upplånadt.
Jag får dessutom erinra, att Discontens tillgångar och skulder rätteligen böra mätas efter det förhållande, som nu är, och att ibland nu varande tillgångar således icke kun. oa räknas de 497>i22 R.dr, hvilka i den bifoa X o6 Den 17 Martil, e. m, gade Calculen Lit.
A. äro upptagne såsom Rätt: tor upplöpande på de Fordringar, hvilka innom 5 år skola inflyta; aft sa tramt man nu genast vilie uppgöra' Liqvide med Discon ternes Borgenä r er och lemna dem hela deras fordran, elier ock i 5 år gifva dem tull Ränta på deras återstående} denna tillgång föisvunne eller blef qvittad, samt att följagteligen den nu varande bristen icke allenast, på sätt några värda Talare uppgifvit, bestar af de i Calculen upptagne 526,608 R dr , ut.n att först* nämnde Stimma ock bör dertill läggas.—
Den na brist uppgår således öfver t Million, och om man nu dertill räknar den minskning i tillgångarne, som ofelbart uppkommer genom osäkra Låntagare, så blir Resultatet, ait äfven med beräkning af det belopp af Discontens fordran hos CanalAr betet , som möjeligen kunde realiseras, en verkelig brist likafullt skulle uppkomma.
Jag anser det således icke tvifvelaktigt, att äfven Fordringsägarne i Godia Canal- i iscont, genom det af Utskotten foreslagne Liqvidationssätt, fä större utdelning, än de rimligen kunde påräkna , om de finge
Disconterne sjelfve I utreda.
Det vore derföre äfven destomindre billigt att göra någon å'skdlnad em.
Ilan Ägare af TreprocentiFordiingarne i ofranämnde. bägge Disconter, som Resultatet af utredningen icke kan på förhand med visshet bestämmas} och då de genom Statens mellankomst och eftergift lå Dm 17 Martti, e. m. 207 bättre vilkor än de annars erhållit, kunna de icke med skäl sins emellan hålla läkning öfver den mer eiler mindre förmon, som tillfallit den ena Dtsconuns Fordringsägare i förhållande till den andras*
Disconterna , och om i förhållande en större b:ist upp tår i Malmö än uti Götha CanalDiscont , så har, på sätt förut är rämndt, Barquen haft någon fördel af den förra, då den på den sednare deremot endast haft och får löriuster att påräkna.
Ibland de Anmärkningar, sorn jag i öfrigt erindrai nng , är den, att 4 Millioner, och efter några Talares uppgifter, ännu större
Su mma skulle utur Rörelsen indragas genom
Denna berak* ning torde härleda sig hos somliga ifrån för* blandning af Disconternes Fordringars belopp med deras Papper, och hos andra deraf, att de beräknat Disconternes alla Skulder såsom löpande MyntRepresentatrver.
Att inbetalning af Skulder ej är minskning i Rörcls Capitalet, lärer icke fordra bevis, och Summan af de 11. telöpande TreprocentsSedlarne uppgår icke till 3 Millioner, så att en betydlig missräkning äfven i detta fall inträffat.
De medel , som kunna komma i fråga, utgöra föremål för deri allmänna FinonceRegleringen, och jag vill der: 2o8 Den 17 Martti, e. m. ' ' före icke nu upptaga med något yttrande derom.