Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
LUvers^rrs. 6.
Kcr
Den 8 iIlllri. 6.
Ljlverstolxe. 8- v. 8t0L^eiistiöm.
LlvjölclebiLnä- 6. v. Idosenswin.
Larl O. I^oröin.
Lven UAjlimsri L:8vn.
DLniel Ldersteiu.
L^il 6u8l:U Lroms. ^latZ !'e!ir58on.
Ion ^on8son. >1. vVLlerlus, Utdrag af Riksens Högloft.
Ständers Constilutioas-Utskotts Protocoll den 4:de Julli iLog.
S. D. Wid öfwrrläggningen om det frän Högloft.
Ridderskapet och Adeln til ConstitutionsUrfkottet remitterade Memorial, inrrehällande Förftag
Lil förändrande och inssränkning af Högloft.
Ridderffapets och Adelns Representation i Utskotten i likhet med de öfrige Ständens, yttrade sig Utffottets Ordförande, Herr EppeditionsSecretcrarcn och Commendeuren med Stora Korset Friherre lVlLnnsrlleim: "
Ridderskapet och Adelns talrikhet har sannolikt gifwit anledning til detta Ständs länge utöfwade rättighet at til Utskotten förordna dubbelt antal Ledamöter emot hwartdera af de respective Med-Ständen.
Detta bruk har ej heller medfört nägon olikhet i inbördes rättigheter Riks-Ständen emellan , tx> förekommande ämnen afgöras Ständs wis.
Den 3 Iulir. 61 wis, hwarwid det enas större antal Ledamöter an det andras, icke ingär i beräkning.
Af samma princip följer ock, at Banco-Utstottet, det enda, som annu r wipa fall utöfwar Riksens Ständers magt och myndighet, mäste beräkna rosterna Ständwis.
För de öfrige Utskotten kunde wrstcrligen Ledamöternes lika eller olika antal af det ena Ståndet emot det andra wara en likgiltig sak, emedan Utskotten ej hafwa annan än dcliberations- och tilstyrkningsrätt.
Men sä länge ändamälet med Ledamöternes af Ridderffapet och Adeln antals reducerande tck lika med hwartdcra af Med-Standen, ej bör kunna bliswa, at, i andra fall än dem Regeringsformen uttryckeligen förcskrifwer, beräkna rösterne ccllective, och sämedelst införa i subdivisionerne af Riksens Ständer cn förändring at deliberera om, och afgöra sakerna, l wilken i naturlig ordning bör taga sin början bos sjelfwa Principalerne och derifrän sprida sig til Utssotten, är jag af den tanke, at Ridderstapet och Adeln bibehällcr i Utskotten det wanliga dubbla antal Ledamöter af deras emot hwartdera af de refpeetive Med-Standen.
Herr Biskopen och Commendeuren Doctor instämde häruti ti! alla delar, och tilläde , " det han anlag den uplysning samt de räd, som Ridderstapet och Adelns fördubblade antal af Ledamöter uti Utskotten gaf sakerna, wara af särdeles wigt.
Uti wista delar hade detta Ständs medlemmar tilfällen at förwärf <va - 62 Den 8 Juiri. wa sädane kunffaper, hwilka wäl kunde uti andra Ständen lika lyckligt träffas, men icke med lika säkerhet päräknas.
Herr Biskopen trodde derföre, at ofwanberörde antal af Rid- , derffapct och Adelns Ledamöter uti Uiffotten borde sorgfälligt bibcb.ällas , häle st all hufwussaklig förändring af det äldrige Constitutionele uti ärcndernas bchandlingssätt wid Riksdagen, antingen ffulle innebära en hnfwudsakiig förändring uti sjelfwa Constitutionen, eller ätmin. stone ledde til en sadan olägenhet."
Och ffulle desta fran Utffottets öfrige
Ledamöters sammanstämmande mennig ffiljaktige anföranden uti Protocolls-Utdxag det ti!
Ridderffapet och Adeln afgäeni.e Betänkande widfogas. icke supi-L.
In tMem il- O. ^VLlerius.
Lades pä bordet til nästa.
Plenum.
Uplästes et Memorial med ätföljande Protocolls-Utdrag och dest Bilaga frän Stats-Ut-. ' ffottet, sä lydande: Word - Den 8 Iulii. 63 Wvrdsamt ^iLmonLl!
Statsutskott under denne dag stadgat sina tankar, angående de Löner, sorn komma at bestämmas för deras Exellencer Stats - Ministrarne samt Stats- och Iustitie-Naden; sä fär Utskottet stt härutinnan fattade bestut, genom härhos följande Protocolls - Utdrag tll Riksens Högloft.
Ständers egit närmare ompröfwande wördsammeligcn öfwerlemna, tillika med En Ledamots härutinnan afgifne särskildta yttrande.
Stockholm den s Iulii 1809.
Ständers Stnts-U.tftotts wägnnr LlLes kleminZ.
I.ft.
VVeitZmLN.
Larl Unnäber^. wollers Allisson. d>l. ?röcle1ius.
Utdrag af Protocollet hälllt uti Riksens Högloft.
Ständers Stats-Utskott den s Iulii i8os. S. D. Sedan Herr Hof-Cantzleren och Riddaren Friherre sl dVetker8te6t^, uti nu ankommen skrifwelse til Riksens Högloft.
Ständers Stats-Utskotts Ordförande Herr OfwersteKammar-Junkaren och Commendeuren Friherre klleminF, pä Kongl. Mastts nädigste befallning, anmodat Högloft.
Stats-Utskottet, at sä ffyndsamt som möjligt är, til slutligt afgörande företaga hwad deras Erellencer Stals-Ministrarne samt 64 §)en Z samt Stats- och Justitie-Räden uti lön pä
Rikets stat komma at åtnjuta, emedan ben osäkerhet som hittils rädt och annu räder om beha lönings-förmaners belopp, stal hindra Kongl. Maj:t at tilsätta de Ämbeten och Tjenster, som större delen af de nu utnämnde.
Stats - och Justitie-Räden förut innehaft, och Riksens Ständers beslut i detta afseende wore af sadan orsak af lika sä stor wigt som nödvändighet; sä företog sig nu Högloft.
Stats-Utffottet detta sä wigtiga som grannlaga amne til pröfning och afgörande.
Under öfwcrläggningen härom undföll icke Högloft.
Stats-Utskottets upmarksamhet, at om ä ena sidan, Rikets trängande behof och närwarande betryckta tilständ, fordrade den nogaste inffrankning och hushällning; sa wore det deremot ä den andra af scke mindre nödwan dighet, at sä lämpa löningswilkoren för de nu r fräga warande Rikets högste Ämbeten, at de i det närmaste swarade emot defie
Ämbetens anseende och de derifrån offiljaktige kostnader.
Stats-Utffottct erindrade sig huru som det i alla tider warit en erkänd och af erfarenheten bestyrkt sanning, at ingen ting mera bidrager til rättwisans owäldigare skipande , en jämnare gäng af ärendernas lopp och et samwetsgrannare och driftigare upfyllande af Ämbetsmanna-ffyldigheter, än at Ämbets- och Tjenstemanna-staten befinner sig i sädana wil - Den 8 Julik. 65 kor, at den icke af tryckande närings-omsorger nödgas söka andra bi-utwägar til erhällande af en tarflig bergning, och såmedelst til en Statens och det allmannas stada dragas ifrän dest egenteliga bestämmelse
Om denna sanning gäller, i afseende pä Ämbets- och Tjenstemän i alla grader, sä ansäg Högloft.
Utstottet den dock ofelbart blifwa af ännu mera wigt. när fräga är om Rikets Högste Ämbetsmän, som innehafwa ds mest answarsfullch och för Riket och Staten magtpäliggande Ämbeten, sa at för dem bestämmas sädane lönings-förmäner, som, med afseende ä^ Statens tilgängar och lämpade ef- ^ ter desta Ämbetens wärdighet och ätföljande lefnadssätt, sätta dem i tilständ at kunna pä et sädant sätt upfylla de dem alagde wigtiga kall, at Kongl.
Maj:ts och Rikets gagn och bästa samt hwar mans rätt och säkerhet warda wid alla tilfällen i möjligaste matto ge» nom deras ätgärd befrämjade.
Och da detta dubbla ändamäl med, emot Närwarattde kiders dyrhet, för mycket inskränkte lönings-wilkor, efter Högloft.
Utskottets tänka, hwarken skulle kunna winnås eller upfyllas; sä hade Högloft.
Utstottet trott sig böra förestä en sädan aflöning, som wore instämmande med Högloft.
Utskottets föresats, nemligen: all möjlig besparing i Statswerkets utgifter ä ena, samt en skälig och billig utkomst för dests hoge Ämbetens innehafware ä andra sidan Andra Band. 9. Wid 65 Den 8 Julik. Wid fräga om Lönernes belopp förekom Högloft.
Utffottet hurusom under de ^ Löner, hwilka tilförene warit Riksens högsta Ämbeten bestädde, jemwäl warit inbegripne sä kallade Taffelpenningar til et wiftt belopp, hwilka warit af den egenffap, at de, utan iakttagande af nädärs besparing, genast tilträdts och njutits lika med Lönen, men likwäl aldrig kommit r beräkning wid Begrafningshjelp^ ätnjutande, eller dä Lönen wid ffeende afgäng fatt bibehällas som pension.
Utffottet ansäg en sädan ffillnad wid nu ifrägawarande Löners bestämmande jämwäl wara lämpelig och böra iakttagas, och at om nägon af Stats-Ministrarne^ eller Stats - och Justitiss-Räden ifrän deras Ämbeten afgä med Pension, bör en sädan Pension beräknas af blotta Lönen men icke af Taffelpenningarne, och äfwensä Begrafningshjelpen ivid inträffande dödsfall.
I öfwerensstämmelse med hwad sälunda anfört är, beftöt Högloft.
Utffottet nu föreftä följande Afiöningö-stat, nemligen:
För i Justitia Stats-Minister, som tillika är Ledamot af Konungens Hogsta Domstol Lön - - - Zooo Taffelpenningar - sooo
För i Stats-Minister för Utrikes Ären berna Lön - Den 8 Julix. 67 Lön - - - - zooo Taffelpenningar . - zooo .—. —6000 För i Stats-Räd Lön - 2000 Taffelpenningar « - isoo --IZOO För 1 Justitia-Räd
Lön 1Z00 Taffelpenningar ? - 1000 I anseende til de af Högloft.
Utskottet föreftagne högre Lastpenningar för Ståts-Ministern för Utrikes Ärenderne, än för Justitia Stats-Ministern, ansag Högloft.
Utskottet sig böra anföra, at grunden bertil wore, at den förre af stna Taffelpenningar mäste besörja de sä kallade Minister-maltider, hwilka wid de tilfällen, dä en talrikare Lorpg Diplomatins härstädes wistas, som, efter äterwunnit fredslugn, wore at förwänta, medförde drygare och kostsammare utgifter, än som Justitia StatsMinistern kunde anses komma at »vidkännas.
Och dä deste Stats-Ministerns för Utrikes Ärenderne drygare utgifter än mera skulle ökas, om han icke singe bebo det hus, och begagna de rum uti det sä kallade Ministerhuset pä Blasiiholmen, som Canzli-Presidcnten hittils innehaft; sä yttrade Högloft.
Utskottet den önskan, at Riksens Högloft.
Ständer wille hos Kongl.
Maj:t i underdänighct anhälla, det Kongl.
Majit täcktes detta Ämbete wid denna förmän allt framgent i näder bibehälla. 63 Den 8 Julik.
Utaf hivad Regeringsformen i 34 §. innehäller, inhämtade Högloft.
Utskottet, at StatsMinistrarne, Stats^Räden och Justiti^-Räden icke äga at tillika innehafwa någre andre Civile Ämbeten; men som detta förutsätter, at de militaire Ledamöterne i Stats-Radet kunna tillika innehafwa Militaire Ämbeten; sä upkom hos Högloft.
Utskottet den fräga, huruwida de i säeant fatt borde ätnjuta bade StatsRädö-lönen och Taffelpenningarne samt de det Militaire Ämbetet atföljande lönings-förmäner.
Regeringsformen bestämde wäl icke huru i sädan händelse med Löne-beräkningen borde forhällas; men Högloft.
Utskottet ansäg dock för sin del, at sadant skulle medföra för stor olikhet uti Lönings-wilkoren emellan de Militaire och Civile Stats-Räden, som icke kunde wara afsigten, dä de sednare dela lika answar och äga enahanda Ämbets-befattning med de förra, utan at njuta samma förmän.
Utskottet war derföre af den tanka, at om et Stats-Räd tillika innehafver et Militaire Ämbete med atföljande Lönings-förmäner, bör han wäl fä njuta Tasfelpenningarne som Stats-Räd, oafkortadt til godo, men icke bägge Lönerne tillika, utan endast endera, dock honom öppet lemnadt, at wäija hvilkendera han för sig förmänligast sinner.
Och beslöt Högloft.
Stats-Utskottet, at detta allt skulle genom Utdrag af Protokollet Riksens Högloft.
Ständers eget närmare ompröf wande Den 8 Julik- 69 wande wördsammeligen underställas.
Pä befallning d-l. kröäelius.
Ödmjukt anförande til Protocollet i Riksens Ständers Högloft. Stats-Utffott den s Julie 1809.
Dä i Höglofl.
Stats-Utffottet öfwerlägguing förehafwes om reglerande af Stars - och Iustitie-Rädeis Löner och Taffelpenningar, och Höglofl.
Utffottet tyckes wilja föreflä Tre Tusende Femhundrade Riksdaler Specie säsvm sammanräknad
Lön och Taffelpenningar för hwar och en af Herrar Stats-Räder, samt Twä Tusende Femhundrade Riksdaler pä lika sätt för hwarje Ledamot af Justitie-Rädet, men min mening, i enlighet med flere andre Medlemmars af Utffottet deremot är, at Tretusende Riksdaler Specie bör wara det högsta, som kan erbjudas Stats-Rädet, och Twätusende Riksdaler Justitie-Rädet i ofwanberörde ändamäl, sä anser jag mig skyldig , at noga upgifwa de orsaker hwarpä min opinion sig grundar.
Långt ifrän mig är den smulgräts-tanka, at besparingar af nägra Tusende Riksdaler wore Riket mera båtande, än at äga sä aflönte Ämbetsmän , at omsorgen för nödig utkomst icke mätte 70
Den 8 Iulii. mätte minska det nit och samwetsgranna upfyllande af et wigtigt kall, som Skaten af Ämbetsmannen ästar.
Men jag har trott, at alltid och synnerligen i denna tidpunkt, i detta Utstött, wisa hufwudgrunder mäste stadgas, ifrän hwilka ingen afwikelse i nägot särstildt afseende kunde äga rum.
Icke allenast Högloft. Stats-ULstottet, utan hwar och en tänkande Swensk Medborgare medgifwer twifwelsutan den sanning, at alla Tjcnstemäns Löner, som i penningar utgä, äro wid närwarande tids upstigne waruprifer ej en gäng tilräcklige til den torftigaste bergning.
Deraf uy?är en rättighet för den sälunda aflönte Tjenstemannen; en pligt för Staten, at detze sä otilräcklige
Löner höjas til nägorlunda motswarighet mot wcderlikar, som njuta sina Inkomster i spannemäl eller andra Effecter, hwilkas wärde ökas i mon af den tilfagande dyrheten.
Och denna penninge-Löntagares allmänna rättighet til Löne-förbättring förstoras äfwen derigenom, at de wid StatsRegleringen 1778 icke singö åtnjuta mer än twä tredjedelar af den inkomst, som 1696 ars Stat dem tillägger, emedan Riksdalern, som i Konung X!:s tid icke gällde mer än Twä Daler Silfwermynt, likwäl äx 1778 beräknades til Tre Daler i samma mynt.
Denna sanning, en gäng erkänd, ger genast anledning til följande fraga:
"Kan Staten i detta ögonblick upfylla en rättwisa emot sine sä länge wanlottade Ämbetsmän?
Ingen Den 3 Juiri. 71 Ingen skulle äga större fägnad än jag, at höra denna fräga beswaras med ordet Ja.
Utskottet, som nästan mangrant tilkännagifwit sin önskan, at Lönerne för samtelige Rikets Ämbetsmän framdeles ma utgä i spannemäl och sä regleras at Löntagaren äger någorlunda tilräcklig utkomst, för närvarande nödgas stadna wid hoppet, at Liden til denna önskans möjliga realiserande icke mätte wara alltför aflägsen, sä wäckes i en sädan med werkligheten ty wärr öfwerensstämmande casus en annan fräga, nemligen:
"Wore det ej bäve orättwist och emot de gamla Ämbetsmännen högst förolämpande, om för nya Ämbeten stadgades Löner, sorn ehuru icke förstora relatift til Ämbetets wigt och anseende, likwäl skulle synas öfwerdrifne jämförelsewis sä länge Staten icke kan göra det mindsta för öfrige penninge-Löntagare?
Efter at hafwa betraktat ämnet under sädan synpunkt, har jag förmodat, at Herrar Stats-Räder icke kunde tilläggas större
Lön, än den som innehades af de ibland Riksens
Räd, som förde presidium i nägot af Collegierne, häldst defte Herrar Riksens
Räd, med ofelbart större nödwändighet til kostsam representation, pä en gäng utöfwade göromäl som nu fördelas emellan Stats-Rädet, Justitie-Rädet och Presidenterne.
Obillig - 72 Den 8 Julik.» Obilligheten, at lata Presidenterne, som äga, i min tanka, lika betydande kall, och som innehafwa L-.ne graders högre wärdighet, än Iustitie-Räden, wara mindre lönte, än de sist bemälte , och omöjligheten at för närwarande kunna öka Prcsidentslönerne
Lil större belopp än Twätusende Riksdaler har bestämt min mening, at högst nysinämnde summa borde utgöra
Lön och Taffelpenningar för Herrar Justitie-Räder.
Härtil kommer den öfwcrtygelse, at dä en mild och nådig
Konung säges ädelmodigt tilläta indragning och besparing af en del medel, som til Hofwet förr warit snsiagne, dä hwarje skattskyldig
Medborgare förefer behofwet af privationer, sträckta ända ti! nödwändighets-articlar, sä wida den summa stal kunna utgöras, som är et wilkor för Rikets räddande, — sä lara lika patriotiska tänkesätt äfwen wara rädande hos högre Ämbetsmän, som i Rikets närwarande förlägenhet säkert nöja sig med mättlig utkomst och til lyckligare tidehwarf upffjuta hoppet at af Lönen samla någon förmögenhet»
Det bör icke heller glömmas, at Rikets äldre med penninglön försedde Tjenstemän ifrän är 178S til Realisationen nödgades emottaga fine ringa inkomster i Riksgäldssedlar och dertil utgöra en ganska stor bewillning, hwarifran Riksens Högloft.
Ständer denna gäng troligen befriar samtelige Tjenstemännen.
Slutligen Den 8 Iulii. 73 Sluteligen och i sammanhang härmed an. ser jag mig'stylvig at anföra, at dä grunden til fixerande af Stats-Rädets Löner warit wigten och answarigheten af deras Ämbeten, och HofCanzleren enligt Constitutionen är en sjelfstrifwen och ständig Stats-Rädets Ledamot, mors emot godkänd princip mycket stridande at bibe. hälla honom wid den, ehuru öfwer 1778 ärs
Stat redan ökade, dock nu mera ringa inkomst af 1600 Riksdaler, som kunde anses lämpelig.
Lä Ämbetet war af helt olika omfattning och bestaffenhet. ^s. VV.
I^lljencrantr, Lika lydande med det til Riksens Högloft.
Ständers Stats-Utstott ingifne Original betygar Lröäelius.
Uplästes et af Herr Kei.it<:r§^.öl6, LLrlLustLf, ingifwit Memorial, lydande som följer: Ödmjukaste Memorial!
Den höjd Swensta Jordbruket inom en kort tid wunnit, är följder af Regeringens derä kemnade upmärksamhet, och patriotiste Medborgares nit at med uplysande ssrifter gagna.
Twisten rörande Circulationen och detz ätstittiga Andra Band. klra io. sätt - 74 Den 8 IE. sätt, har ren stor man bidragit lil en förut osedd encrgie uti Jordbruket, och föranledt til en wetenffaplig bade theorie och practique Jordbrukare hafwa börjat caleulera öfwer den största förmän at bruka sin jord efter sina tillfällens och sin locals beskaffenhet, det enda sanna til Jordbrukets upkomst, den enda utwäg at erna fullkomlighet.
Dertil fordras likwist, at Jordbrukaren ej är motwerkad af Författningar, och saknar frihet at kunna blifwa sig sjelf och det allmänna mest nyttig.
Ännu ägs wi författningar, som ehuru stridande emot nu warande uplysning, bliftvit af inrotade collegiala fördomar bibehällne til, och med förswarade, och ehuru en rättskaffens Jordbrukare ej möjligen kan handla emot sitt werkeliga intresie, och han är bäst i tilfälle at. beräkna sin sannffyldiga fördel, är hans indusirie fjättrad af nräldriga felaktiga principer.
Detta twäng inträffar isynnerhet för de Jordbrukare, som innehafwa Kronans tilhörande eller under wederlbörandes förmynderffap stående Jord.
Det wore rvisierligen wäsendtligt och ffulle hafwa en stor nytta til följd, om de författningar uphäfdes, som ännu binda Jordbrukaren wid sä tilsägandes et uräldrigtBrukningssätt, och om istället stadgades en allmän tilläten frihet för hwarje Landtman at bruka jorden til de wäxter, som för honom moro de förmänligaste.
Endast genom den Lag, at Jorden stal hafwa det fullkomliga bruk, som erfordras til full bördighet af de wäpter, hwarmed den är besädd eller til redd, Den 8 Julik. 7S redd, samt ät en innehafware af Kronans jord och i allmänhet Arrendatorer ej äga rätt, efter skedd »plägning, eller et är före egen upsäguing, dödsfall undantagit, at förändra sit före widtagne Brukningssätt, skulle det allmännas säkerhet wara tilräckligen förwarad.
I likhet härmed och som en följd deraf
Lör förbudet emot foderförsäljning uphäfwaS.
Det är wäl en orätt, at alla Landtmän ej innehafwa lika rättigheter til fri disposition af sine produetcr.
Om min belägenhet eller andre omständigheter lofwa en större winst af foderiväMr än säd, hwarföre stal en sa naturlig rättighet som den at wara mig sjelf och det allmänna til det högsta nyttig, betagas mig genom Författningar, häldst da et sadant
Circulationssätt är dekmest förenliga med nägot elimar ? och dä jag äger rättigheten at til mitt fördel anwända jordens production af säd, huru skulle det billigt kunna mig förwägras, at til min högre fördel anwända samma jords proLuction af annan wäpt.
Likwäl gifwes en sä skadlig
Författning til et stort och synbart hinder för ängseulturen.
Denna öfwerklagade uräldriga Författning bar synligen nyttjat til skäl för sin prineip, at Äkerjorden skulle blifwa desto rikligare gödd; detta är ock en wigtig omständighet, som äsyftar Jordbrukarens egen fördel, och ej kan anses i nägot afseende hinderlig för den idoge.
Men dä en'Lag gifwes, bör den wara bestämd, sä at hwarken misibmk eller förtyd - 76
Den 8 Julik. tydningar kunna upstä, och derföre önskade jag, at i stället för förbudet emot foderförsälgning, sä stridande mot Jordbrukarens naturliga och i mon af hans odlingar högst billiga rätt, den skyldigheten blefwe honom älagd at ärligen göda wisia Tunneland, t. ex. en tiondedel af sin äkerjord, eller wid et antagit Cirkulationsbruk af aker och äng en Lott deraf, antingen utaf egne kreaturs, eller ock pä annat sätt anskaffad spillning.
Jag tror säkert, at mera jord skulle blifwa gödd igenom denna principen, än den förra, och controllen härwid bör ätmindstone blifwa lika säker, som den nuwarande emot fode"-försäljning.
Ej kan det wara at frukta, at fodertilgängen skulle härigenom blifwa öfwerflödig eller minsta sädesproductionen; waruprisernas förhällande kunna ej uti allmänhet blifwa bertil gynnande, twärtom mäste en ymnigare tilgäng tilbakahälla förhastade speculationer.
För af- och tilträdande jordbrukare synes böra stadgas, at dä efterträdaren det äret hade foder til afsalu, agde tilträdaren rätt at efter markegängspris och contant betalning erhälla för sine ditflyttande kreatur foder til twä och en half mänad, räknadt för hwarje stort kreatur et halft Lispund hö och et Lispund halm om dagen, hwarom afträdaren likwist utr föregäende October mänad borde blifwa underrättad.
Näst härintil ber jag at fä wända upmärksamheten pä Husesyns- Boställs- samt Bygg - Den 8 Iulir. 77 Byggnads-ordningen, hwars felaktighet är allmänt erkänd och lärer warit pätänkt til förnyande.
Jordbruket, i synnerhet den stora del som af denna ordning beror, är ock i största behof deraf.
Men dä den stall grunda jordbrukets trefnad och upkomst, bör den ock lämpas efter nu ägande practista uplpsningar, och det torde wilja säga, erhälla en helt ny form, fä wäl i afseende pä byggnadsberäkningen och dest styldighet i följe deraf, som ock sjelfwa Syne-Rättens sammansättning.
Den olikhet, som owedersägcligen finnes emellan provinser, socknar och sjelfwa ställenas belägenheter och behof, ädagalägger, at
Byggnads-beräkningen bör upgöras pä andra grunder; den bör hafwa afseende pä den werkeligen stora omständigheten, at bygga med omsorg och kostnad, at husen kunna stä i mansäldrar, eller pä flurf och med hwad man kallar hushållning, för en korrt tid.
Den bör genom ersättning för uti lid gjorde reparationer .leda til »varaktighet, som en winst för Riket och efterkommande.
Den bör upfylla och stydda alla jordbrukets behof, alla inrättningar til landtbrukets och hushällningens formerande, med et ord, den bör med det nyttiga förena Landtmannens intercste, den store driffjädren til allt.
Rikets aftagande stogar fordra witzerligen hushällning, den torde til en stor del winnås genom fastställde grunder, samt utsatt mindsta storlek af alla hus, och för de mindre jordbruken et bestämdt antal.
Myckenheten af epempel, som kunde företes, 78 Den 8 Julik. retes, utwifar felaktigheten af nuwarandeSync-Rätts organisation.
De fläste Ämbets - och Tjenstemän stafwa ej gjort jordbruket til sitt yrke, och den hcderwärda nämnden är witzerligcn at förlata, om de ej känna nägra akerbrukssätt och behof, de fleste följa ännu i sina utlätanden sina fördommar och wanor, sä wida de eljest yttra sig.
Om derföre Häradshöfdingen endast tilkommc at handhafwa den lagliga 'proceduren, och någre fä kunnige practiffe jordbrukare af Ständspersoner ölefwo de egentelige bedömmande Synemän, sa ffulleförmodeligen för Landtbrukets upkomst och förkofran de bästa följder wara at wänta, och i hopp om en rättwis behandling wid afträdandct ingen kostnad sparas för allt hwad som tilhör Ngendomars förbättrande Til Rikets ffogars aftagande bidrager mycket gärdesgärdarnes närwarande behof af en oberäknelig åtgång, oberäknadt det kostsamma arbetet.
At afhjelpa det med stenmurar eller jordwallar later i allmänhet intet werksiälla sig, säsom för dyra at med waraktighet anlägga, och uti flere jordmäner hafwa de äfmen wart climat emot sig; do sednare kunna ej eller upfylla ändamälet, sä länge ätffillige kreatur fä utan wallhjon drifwa omkring.
Det ffulle ej behöfwas mer an en werksam författning, hwarigenom i synnerhet swinkreatur antingen ringade eller ej, förstods at gä utan upsigt, om ej uti bertil serskilt inrättade hägnader; - Den 8 Julik. ?s hägnader; men straffet, om det stal efterlefwas, borde blifwa, at det saklöst feck fällas.
Härigenom skulle en stor myckenhet stängsel ej behöfwas, den erforderliga kunde inrättas med mycken ssogs besparing til en stor winst för Riket och alla Jordbrukare.
De wälgörande författningar om stängselskyldigheten och Enffiften, hafwa i en lycklig stund främjat den omtänksamme Jordbrukarens speculativner; han äger witsord sä snart han wil stänga, sa snart han wil stifta sin med andras samfälta mark, han har erhållit en werksammare och kortare wäg bertil.
En lika förman förunnad