Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill visserligen ej vis, och upptaga tiden, når denna punkt kan bifallas, och det i alla fall står öppet, att besluta om utlåningen, i frågan örn det reglementariska.
Man har emedlertid af Herr Stråle hört beskrifvas de olågenheter, som uppstå, i händelse relax och utlåning skulle ske på olika stallen.
Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm:
På bordet ligger för närvarande ett Betänkande oro det reglementariska, i afseende på Disconferne, hvars ig:de §., i händelse Ridderskapet och Adeln skulle firma för godt att låta upplåsa den, utvisar BancoUtskoitets tanka i ämnet.
Utskottet har i förbigående nåmnt om relax och utlåning på stället, men förbehållit sig, att, i afsende på detaillerne, få framdeles inkomma med ett särskildt yttrande.
Härefter upplåstes 19 §. i det af Herr Pereswetoff Morath omförmålte Banco-Uiökottets Betänkande. ven 13 Septemia' e. m. 699 Friherre Cederjirum, Jacobi Jag har svårt att tro, det
BancoCommissarierne blifvit hörda öfver det förslag, sorn nu blifvit upplåst.
Med redogörelsen för Bankens medel följer ovilkorligen skyldigheten till annotation i Bankens böcker.
Detta tillhör controllen, hvilken skulle gå alldeles förlorad, om man i orterna fick en sådan befattning.
Dessutom år fördelen af förslaget ringa i jemförelse med oredan, som deraf skulle vållas i råkenskaperne.
Hela omgången består deruti, att sedan effecterne blifvit i riktig ordning belånte, samt vågattesten uppsänd och granskad, skulle det åligga Commissarie!!, att jemte uppgift på våg-priset nedskicka medlen till DiscontContoiret.
Att åter tillåta belåningen att ske vid Contoiren i Landsorterne, vore en åtgärd, som ej kunde stå tillsammans med den ordning, som måste följas vid Bankens räkenskaper.
Herr con Hartmansdorffj Auguft:
Mig synes, att våra öfverlåggningar, genom hvad den siste värde Talaren yttrat, inkommit på detailler, hvilkas pröfvande ännu år för tidigt.
Sådant torde härleda sig deraf, att tvånne ämnen discuteras, då blott ett år föremål för be-! slut.
Jag hemställer derföre, om det icke år bäst, att för närvarande hålla sig vid 2o;de punkten i FinanceBetånkandet, Herr Tham'.
Efter de upplysningar, jag nu mera inhämtat, anser jag 20 punkten kunna o^ förändrad antagas.
670 Den 13 September *.
Herr Grefven och LcindtMarJkcilken gjorde proposition till bifall af aoide punkten i Utskottens Betänkande, hvilken proposition med Ja besvaradeä. 21 \J'ta punkten'.
OdlingsLdneFonclen bor, från defs nu va. rande belopp, JörminJkas till 5oo,ooo R:dr B:co; i följd hvaraf hälften af den hädanefter inflytande årliga Capitalafbetalningen bör till andra ändamål användas, till defs att fonden icke utgör mera än berörde belopp; men den andra hälften utgår i enahanda länevåg, dock efter förändrade grunder, hvilka färfkildt komma att bejtåmmas, till befrämjande och underftöd får fådane ftörre odlingsforetag, hvilka ofverjtiga den eufhilda förmågan, och egenteligen blifva riktade derhän, att hitintills icke odlingsbar mark måtte kunna blifva tjenlig till edling, Jämt jör de kojinader till utflyttningar, hvilka vid Enfkiftesoch Storjkiftes förrättningar pröfvas nödvåndige. tsv- * Herr Tham:
I händelse af bifall till den na punkt, hemställer jag, om icke åtminstone redactionen deraf borde göras begriplig.
Der står nemligen, ”att icke odlingsbar mark måtte göras tjenlig till odling”.
Meningen lår icke vara sådan, emedan det icke ens år möjligt, I öfrigt har BondeStåndet önskat, att alla 600,000 R;drne må till odlingslån bibehålla^.
Ben 13 September e, m. 671 Jag för min del tillstyrker bifall å Betänkandet i denna del, blott de 3oo,ooo R:dr, sonj från OdlingsLåneFonden afskiljas, varda till fastig-i hetslån aisatta.
Herr Stråle'.
De anmärkte ordalagen äro kanske något tvåtydiga; men meningen år, att ej sådan mark skulle få belånas, som redan år till odling färdig.
Jag tror således det skulle vara rättare att såga, ”icke till odling redan fårdig mark”, i stället för ”icke odlingsbar mark.’* Herr Lilljejtråle, Gujtaf; Jag tycker Ut-' skotten sjeltye hafva skäligen upplyst meningen med deras yttrande, då de säga: ”företag, hvil-, ka öfverstiga den enskilda förmågan.” Odlingslån till mark, som ej kan odlas, lär ej eller kunna komma i fråga.
Således anser jag §;n vara tydlig nog i sig sjelf.
Friherre Ceder/trom:
Visserligen behötyer redactionen undergå någon förändringj ty att anslå medel till odling af en mark, som icke kan odlas, Ur en rak motsägelse.
Kan marken begagnas till odling, så är den ock ej icke odlingsbar.
Utskottens mening är visserligen illa uttryckt.
Jag skulle till och med kunna tro, att sammandraget icke fullkomligen öf-< verensstämmer med ordalagen i Betänkandet»* Utskottens tanka har dock bestämdt varit den, att man genom denna fond skulle i stort göra marken odlingsbar.
Man åsyftade nemligen att 6?
2 Ben 13 September e. m, stärka nionde Hufvud-Titelns kraft, så att, om till exempel hela trakter voro vattensjuka, man dock kunde göra dem odlingsbara.
Uttrycket torde derföre icke vara så alldeles otjenligt.
Afsigten har varit att befordra stora, icke små, odJiiigs-företag, samt att befrämja Enskiften; och ingen fara lärer vara, det ju detta kan begripas, till och med så som redactionen nu är.
Herr Ce(lerfchjöld} Pehr Gujiaf:
Mig vill det synas, att alla adjectiver, som äro bildade af ett verbum, med tillagda ändeisen bar, alltid utmärka en möjlighet att gåras eller Jhe, och att således odlingsbar betyder en möjlighet att od. las.
Att kosta penningar på en mark, som är otjenlig till odling, anser jag för det samma, som att bortkasta deni.
En physisk omöjlighet lär dessutom icke med penningar kunna förändras.
Utskottens mening synes hafva varit oländig mark.
,, Herr Tham: Genom Herr Hjerta harman nu fått den förklaring, att den återstående delen af fonden blott skulle användas till större odlings-företag samt enskiften.
Hvad de förra angår, äro de väl nyttiga, men hindra icke de smärre att äfven vara det.
Att genom odlingslån uppmuntra Enskiften är godt och väl; men om fonden inskränkes dertill, så blifva flere Provinser afstängde från åtnjutande deraf.
Jag har hört sägas, att i de norra Provinserna komma sällan Enskiften i fråga, emedan gårdarne äro belägne enstaka, och om de någon gänglig - &cn l3 September c, m. 6 73 ga tillsammans, tillåta de skogiga trakterne ej utflyttningar.
Jug hemställer, om, vid ett sadant förhållande, det icke ser något ogent ut emot BondeStåndet, att blott medgifva odlingslån för Enskiften?
Jag anser vål dem företrädesvis böra tagas i beräkning; men att andra jordbrukare dock ej derigenom från delaktighet i fonden böra utestångas.
Jag får under ställa Ridderskapet och Adeln, om icke redactionen kunde blifva följande; :5Till befordrande af sådane odlingsföretag, som öfverstiga den enskilda förmågan, samt till kostnader vid Enskiften ”
Derigenom synes mig ali erforderlig tydlighet vara vunnen.
Friherre Cederjirom:
Jag anser äfven vål vara nyttigt, att i redactionen bibehålla anslag, för större odlingsföretag i allmänhet, som af låneunderstöd kunna vara i behof.
Jag hemställer derföre, om icke tankan skulle kunna bäst uttryckas sålunda; ”Till befrämjande och understöd för sådane större odlingsföretag, hvilka öfverstiga den enskilda förmågan, och egentligen blifva riktade derhän, att odlingsbar mark af stor vidd Ridd. o. Ad.
Prot, VIII, Band. 43.
6Den 13 September c. in. och betydenhet måtte kunna blifva tjenlig till odling.” Herr von Heijne, Georg:
För min del kan jag icke förlika begreppen om odlingslån, med dem om verkställande af enskiften och utflyttningar.
Jag anser odlingslånen böra upphöra.
De medföra icke så stora fördelar, som olägenheter.
Skola de bibehållas, tillstyrker jag åtminstone, att de efter bokstafven endast må åga rum för större odlingsföretag.
„ Friherre Björnftjerna, Magnus, förenade sig med Herr von Hartmansdorff.
Jag anser visserligen odlingslånen böra användas till odlingar, men sådant hindrar ej, det de ju äfven kunna vara nyttige vid Enskiften.
Dessa förutsätta odling; och sedermera år Enskiftestagaren i största behof af undsättning; ty når en stor by enskifta», nödgas flera emottaga ängar, mossar och dylikt, hvilket åter skall odlas till ny åker.
Det år vål sannt, att de skolä undfå ersättning af andre, men hvar och en vet, att denna icke svarar mot verkliga kostnaden af nyodlingen.
Den betalar sig vål i längden, efter man får sköta sin jord efter behag; men Allmogen, som ej genast kan bestrida dessa utgifter, har derföre behof af lån, icke till hufen, utan till uppodlingen; ty till de förra erhålles tillräcklig ersättning.
Herr Munck af Rofenjkjöld, Eberhard:
I anledning af hvad Herr Tham anfört, får jag nämna, Den 13 September e, mi 67S att till Enskiftestagare i Malmöhus
Lån en vis* summa af Statens medel, såsom ulflyttningshjelp, år bestämd, hvilken dock öfver hufvud ej belöper sig till mera ån 10 R:dr B:co på personen.
Hela anslaget årligen utgör nemligen endast 10,000 R.dr B.co, och de utflyttandes antal van* ligen 1000 personer.
I öfrigt förmodar jag, att namnet ej gör något till saken; och då större delen af fonden i alla fall användes till odlingar, anser jag det icke vara betänkligt, att behålla namnet på den-' samma. • - ur. .gr* Herr Grefven och Landt
Marjkalken gjorde proposition tilt bifall af aitsta punkten i Ut4 skottens Betänkande, likväl med iakttagande af följande redactions-förändring: till befrämjande och underjlöd för fädane Jtörre odlingsföretag, hvilka öfverjtiga den eufhilda förtnågan.
, Jamt för de koft noder till utflyttningar , hvilka vid E/ifhiftes- och Slorjhijtes förrättningar pröjvas nödvdndige.
Bifölls. 22.dra punkten: ) fia Alternativet:
Hen omförmålda andra hälften af det ä Odlings-länefonden ingående, kommer att åter utgå till nya Fajlighets-län, under famina, vilkor, forn fajtjtällus för de Löjlighets - 6?5
JDen 13 September e. ml lån, hvilka i öfrigt frän Banken komma att ut gifvas. 2:dra Alternativet:
Den omförmålda andra hälften af det d Odlings- lånefonden ingående, kommer icke att åter utgå, utan att anfes faf om någon erfattning för den ökning i fedeljiocken, hvilken genom MagazinsDirectionens Creditiv kan uppkomma.
Jag skulle vilja tillstyrka Ridderskapet och Adeln att antaga första alternativet, ehuru jag sjelf i Utskotten röstat för det andra.
För att kunna få ökade fastighetslån, hvarom nästa punkt handlar, talar jag nu för första alternativet, synnerligast med afseende å BondeStåndets önskan derom.
Jag vill dock icke nu borja discussion om ett ämne, som tillhörer nästa punkt af Betänkandet.
Herr Roj'enblad, Bernhard; Då anslåendet af nya summor af Bankens inflytande tillgångar till indisponibla fastighetslån helt och hållet motstrider den grundsats för Bankens consoliderande och förvaltning, som jag aldrig kan frånträda, så, ehuru obehagligt det möjligen må vara att icke uppfylla en af Hedervärda BondeStåndét yttrad önskan, kan jag dock icke tillstyrka bifall å första alternativet.
Herr Grefven och LandtMarfkalken gjor - Den 13 September e. m. 677 de proposition till bifall å första alternativet i 2 2:dra punkten af Utskottens Betänkande.
Jag anser för en pligt att upplysa, i händelse någon ej skulle känna be-, loppet af den återstående fonden, att det utgör circa 500,000 Riksdaler; att det är derom vi nu gå att fatta beslut, och att det ej synes löna mödan att vägra en så obetydlig summa, för att tillfredsställa en, möjligen oriktig, men dock teinligen allmän opinion.
Herr von Hohenhausen •.
Jag instämmer med Herr Hjerta, och tror, att då fråga icke* är om anslående af någon ny summa, utan blott om fortfarande af en redan beviljad, samt då den i alla fall skulle utgå till Allmänna Magazinslnrättningen i händelse af missväxt, bör man icke undandraga sig att i detta fall gå BondeStåndets önskan till mötes.
Herr Rofenblad:
Icke summans storlek^ utan principen, har bestämt mitt yrkande å afslag af första alternativet.
Men då pluraliteten tyckts dertill bifalla, så, i händelse ingen annan begär votering, skall jag för min del inskränka mig till att på detta sätt tillkännagifva min reservation.
Herr Grefven och LctndtMarJkalken för - 6f§ Deri 13 September e, m. nyade dess till bifall å första alternativet i 22:dra punkten förut gjorde proposition.
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter livad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. a3:dje punkten:
De Capital-af betalningar, hvilka från och med nafta års bor/an inga a Bankens fårJkilde, emot fajiighetspant utldnte. fonder, böra till ny utlåning emot pant af fastigheter på landet utgijvas-, dock fa, att icke öfver 2000 Riksdalers Banco belopp må till famrna låntagare utgifvas.
Enär det icke är troligt, att, sedan detta Betänkande blifvit genomgånget, betydliga medel äro öfver att anslå till fastighets - lånefonden, anhåller jag att i detta afseende få föreslå några förändringar: att nemligen maximibeloppet må nedsättes från 2000 till 1000 R;dr Banco, äfvensom att den fond, hvilken i förra punkten omtalas, må härtill användas, Derigenom vunnes, att dessa lån endast kunde begagnas af Allmogen till arfskiften och dylikt; och detta vore således det enklaste sättet att uppfylla BondeStåndets önskan.
Lika med någre andre Ta - Den 13 September e, rn.
679 lare är jag öfvertygad att fastighetslån icke egentligen stå tillsammans med Banco-inrättningenj men jag anser dem nu mera vara påkallade, dels af nödvändigheten och dels af den benägenhet Ridderskapet och Adeln är skyldig att visa ett MedStånds yttrade önskan.
När nya fastighetslån beviljas, bör man emellertid stalla så till, att Banken derigenom ej skadas.
Detta torde lämpligast kunna ske på det sätt, att återbetaluingen sker med silfver till 2 procent årligen, antingen ovilkorligen, utan afseende på coursen, eller ock, så vida coursen ej öfverstiger i44 skillingar.
Dernäst får jag fästa uppmärksamheten derpå, att om dessa lån äro alltför små, kan Allmogen af dem ej hemta all den nytta, som annars.
De begagnas ej egentligen af dem som hafva små jordlotter.
Desse, som hufvudsakligen bebo skogbvgden, behöfva väl endast små lån; men den så kallade skogsbygden är sällan så utblottad på penningar, att ju lån inom orten kunna erhållas.
De Jordbrukare åter, hvilka framför andra äro deraf i behof, äro sådane, som hafva större hemmansdelar.
På slättbygden ar ingen besutten med mindre än ett halft hemman.
Den som genom lån skall anskaffa, hvad han behof ver, är icke belåten med 1000 Riksdaler.
Han skall betala Commissionnaire i Stockholm, låta hålla syn på Hemmanet, anskaffa gravationsbevis, m. m
När då summan som erhålles, är för liten, ligger hela vinsten vid stubben.
Jag tillstyrker derföre att summan må blifva 2000 Riksdaler, enligt Utskottens förslag.
683 Den 13 September e. m.
Possessionater
Jära i alla fall icke bry sig om ett så obetydligt belopp.
Äfven hemställer jag, om icke, på sätt jag förut föreslagit, afbetalningarne kunde ske medelst årlig silfverräntas erläggande, hvarigenom man äfven kammer ifrån alternativerna i 24;de punkten.
Härigenom afses ock förstärkning af Bankens reela fond, och en sedel-förbättring.
Herr Rofcnblad:
I öfverensstämmelse med hvad jag förut yttrat, kan jag visserligen på intet sätt godkänna de tillstyrkta fastighets-lånen ; men då Ridderskapets och Adelns beslut rörande förra punkten nogsamt visar fruktlösheten att tillstyrka rent afslag, så får jag förena mig med Herr Hjerta, angående nedsättning i högsta lånesumman.
Då vid så små lån, de vanlige omkostnaderne bortfräta i vida högre grad, än vid de större, vinsten af den nedsatta räntan, så torde troligen få läntagare anmäla sig, och således desto mindre del af Bankens tillgångar göras indisponible för dess rätta ändamål* Herr Hjerta:
Värdet af ett hemman i Sve^ rige utgör per medium 4ooo R;dr B:co.
Jag slutar deraf, att Allmogen blifver tillräckligen hjelpt, då den å små hemmansdelar fty få äga hela gården) får låna 1000 R:dr; i synnerhet som dessa lån nästan vore en gåfva, emedan de, utan erläggande åf högre ränta ån den vanliga af 6 procent, efter 28 års förlopp blifva inbetaldte.
Sedan PresteStåndet beslutat, att räntan för alla fastighetslån skall utgå i silfver, vill jag Dan 13 September e. m. 681 icke bestrida Herr Thams förslag i denna omständighet.
Jag tror dock, att man härvid bör gå varsamt till våga, så att man ej kastar låntagarne i händerna på judar och handlande, att skaffa sig silfver.
Om Utskottens mening bifdles, anser jag sådant skola tillvägabringa ordning i Bankens financer.
Sjelfva silfverråntan synes mig härvid ej vara af så hufvudsaklig vigt, enår den intill nästa Riksdag blott gör So, å go,ooo R:dr.
Maximibeloppets nedsättning år det vigtigaste; och då kunde man gerna hålla sig vid ränta i Bancosedlar.
Herr Lilljejtrdlei Då frågan nu återigen är väckt och under öfverläggning, rörande Hedervärda Bonde-Ståndets åstundan att erhålla fastighets-lån, anhåller jag att få anföra följande:
Det har väckt min stora ledsnad och oro, att detta Stånd, så värdigt vår aktning och förtroende, så hufvudsakligen bidragande till Rikets Val och sjelfständighet, skulle uti financiel! afseende vara i den brydsamma belägenhet, att det ej allenast behöfde en så betydlig lånsumma till sin räddning, utan, hvad mig synes värst af allt, vill föreskrifva sig sjelft den tunga beskattningen af räntans inbetalning i silfver.
Jag är öfvertygad, att hvar och en af detta hus delar med mig den sannaste välvilja och vänskap för BondeStåndet.
Dess väl och bestånd är Rikets bestånd, dess allmänna nöd står i förening med hela Landets.
Jag vill således visserligen icke tala ett enda ord emot anslåendet af den summa, som 6$2 ven 13 September e. m. möjligen kan disponeras till fastighetslån för Allmogens räkning.
Men då denna summa på långt när ej lärer kunna svara emot det belopp BondeStåndet tror sig behöfva, och det alltid är bättre att bevilja något, än intet, åt den vän, sorn i behof stadd är, vågar jag inför Högloflige Rid. derskapet och Adeln högtidligen yrka och påstå, och jag yrkar det af örn aktning och vänskap för det Hedervärda BondeStåndet, att räntan för dessa nya lån, i likhet med alla andra fastighets-lån, ej måtte i silfver, utau i sedlar, och samma myntsort som sjelfva lånet, betalas.
Det är för mig en obegriplighet, hvar det Hedervärda BondeStåndet skall taga detta silfver.
Deras egne förråder deraf kunna ej vara stora, utan snart medtagna.
Fleres behof af varan skall dessutom betydligen höja silfverpriset på alia auctioner, och Guldsmeder i Städerne otvifvelaktigt begagna conjuncturen.
Skall då silfver förskrifvas utifrån, hvad kostnader, hvad omvägar, hvad obehagligheter af mångfaldig benämning, skall ej en sådan operation medföra.
Ej underligt då, om vi, gamle Män, (ty jag är nära 60 år) som öfverlefyat den perioden i slutet af Gustaf lilis regering, då det nästan aldrig var exempel att någon Bondes Egendom bortgick på exeeutiv auction, då det var synbart att skatterne lätt utgingo, då det ej var sällsynt, att ett väggskåp med glasdörrar förrådde vackra silfverbägare, skedar m. m. i den redelige Bondens tarfliga hydda, ej underligt då, om vi gamle
Män med oro se förhållan - Den 13 September e. m. det nu vara annorlunda, ej underligt skulle det vara, nej rättvist och värdigt våra tänkesätt, säsong Sveriges första Stånd!, att vi ej allenast medgifva hvad med skäl medgifvas kan, till bestämmande af högsta möjliga summa till sådnne oumbärlige lån, då förlägenheten sådant kräfvcr, utan också sjelfmant och af betygad sann aktning och örn vänskap för det Hedervärda BondeStåndet, erbjuda dem den mildringen, att räntebetalningen för dessa nya lån måtte utgöras hädanefter som hitintills, uti samma myntsort som låne-capitalet.
Herr von Heijne; J*g har lika mycken aktning och vänskap för Bonde-Ståndet, sorn någon annan; men anser det icke vara mig tillståndigt, att tillstyrka ett Stånd att göra en höflighet åt ett annat, på Nationens bekostnad.
Vi böra samfelige handla såsom Riksens Ständer, och påminna oss, att vi hafva Coimnittenter, sorn vänta, att rättvisan skall vara enda rättesnöret för vårt handlingssätt.
Fordomdags köpte bonden hemman af Staten; nu har jag hört yttranden, som skulle Staten köpa hem maq åt bonden.
Sådant skulle förhållandet blifva, om fastighetslånen bestämdes till sådane belopp, att endast allmogen kunde begagna dem.
Jag får uppriktigt bekänna, att, når jag for till Riksdagen, hyste jag det hopp, att en återgångsperiod skulle inträffa, i afseende på Statens inblandande i enskildes transactioner.
Jag uiåHe haft orätt, efter jag hör till minoriteten.
Fastighetslån åro en förlagshjelp. ej uteslutande nyttig för BondeStåndet, ulan äfven för andra. 684 Den 13 September e. m.
Det är en sanning, att BondeStåndet af alla samhålls classer i Fäderneslandet befinner sig i den lyckligaste belägenheten.
Jag talar naturligtvis icke om torpare och tjenstehjon.
Bonden år icke i beroende af sitt tjenstefolk.
Han lågs ger sig frisk i sång, och vet, att han sjelf uträttat sitt arbete; då deremot Ståndspersonen vet, att h3n betalt lata arbetare, som gjort intet eller dåligt arbete.
Jag tillstyrker, att den summa, hvilken hitintills utgjort maximum för fastighetslån, äfven hädanefter må antagas såsom norm.
Vid min ankomst till Riks dagen fick jag hår höra, hvad jag likväl ej kunde tro, att det fanns öfverflödig tillgång på silfver; ty det ansågs lått, att skaffa actier för 3 millioner i silfver.
Nu åter hör jag, att det skall vara brist på denna metall.
Det år då möjligt, ett de Herrar, som förut voro härmed försedde, af fruktan för en realisation fört sitt silfver ur landet.
Hvad sjelfva fastighetslånen beträffar, så påminner jag mig, att BondeStåndet, hvad dem angår, alldeles icke begärt någon gunft för Jig.
Jag förstår således ej anledningen till en sådan tydning, att dessa lån endast skulle vara för Allmogens skull.
BondeStåndet har betraktat saken ur en ädlare synpunkt, att hjelpen skulle beredas alla jordbrukare.
Jag instämmer med Herr von Heijne deruti, att lörlågenheten minst finnes hos Bonden, och förnämligast hos Ståndspersoner.
Det händer stundom, att en militaire Dm 13 September e, m, 685 Embetsman, som sätter sig ned på en jordtorfva, behöfver lån.
Jag tillstyrker derföre, att maxi, mibeloppet åtminstone må blifva sådant Utskott ten föreslagit detsamma.
Man lår i alla fall icke med skål kunna påstå, att man härigenom velat anvantagera de rike, Friherre Ancharfvärd, Carl Henric:
Det har synts mig, som om tankarne ej voro mycket delade i frågan om nyttan eller skadligheten af fastighetslån.
Ingen har bestridt oriktigheten af principen, hvarom således ej år något mera att säga.
Men då nu fråga år, att till någon del medgifva fastighetslån, hemställer jag, om det år möjligt, att med dem hjelpa någon, som behöfver en större nedsättning?
Jag hemställer, om det icke år nödigt ställa så till, att endast de, som kunna hjelpas med litet, blifva hulpne?
Vid fördelningen af en million mellan alla hemmani Sverige, skall man finna, att, om det sker enligt rättvisa grunder, det blifver omöjligt att dermed tillfredsställa alla.
Jag förenar mig derföre med Herr Hjerta, att lånens maximibelopp ej må öfverstiga 1000 R:dr B:co, emedan fonden ej förslår, att bispringa dem, hvilkas behof öfverstiger detta belopp.
Frågan om silfverrånta för dessa lån anser jag böra förkastas.
Genom antagandet häraf, skulle man hylla en princip, som strider mot första grunderne i financelåran.
Jag förstår icke, hvarföre man skulle betala ränta i annat mynt, ån man lånat; och huru skulle menige man, utan det största bryderi, få tillgång till Cs6 Den 13 September e. m. silfver?
Det blef nästan omöjligt, att fullgöra ett sådant vilkor.
Jag tror, att räntan hädanefter bör utgöras på samma sätt, sorn för de förra fastighetslånen.
Att uppmuntra den mindre jordbrukaren till lån, och förblinda honom med tron, att kunna betala sina kronoutskylder derigenom, att han kastar sig in uti ett lånesysteni, år en financeplan, som i längden skall förstöra sig sjelf, och minst bör understödjas af detta upplysta Stånd.
Vi böra snarare förebygga dessa olågenheter genom silfverråntans förkastande.
Friherre Björnjijerna:
Sedan tillgångar till ökade fastighetslån under besluten om föregående punkter blifvit borttagne, och för sådant ändamål blott'återstår, hvad Utskotten föreslagit; så år qusestio an nu mera redan afgjord, och saken angår endast qusestio quomodo, eller maximibeloppet.
Jag tillstyrker, att detta må bestämmasji proportion till det anslag, som till fastighetslån kommer att användas.