Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga förordnande, att uti förvaltningen af de till GarnizonsSjukhusbyggnaden anviste medel deltaga, att jag efter företagen granskning af de kostnadsförslag, hvilka Professor Gjörwell den i5 Junii 1827 inlemnat, hvaraf det ena upptagande kostnaden för den utvändiga afrappningen m. m. af Sjukhusets västra flyglar till 9,892 R:dr 20 sk.; samt för inredningen af samma flyglar lill 19,876
R:dr 32 sk. i stället för ig,543 R:dr 16 sk. såsom Utskottet anfört, eller inalles lill 29,769 R:dr 4 sk- oc^ v’d jemnförelse deraf med gångbara priser, funnit Byggmästaren Arsells anbud, att verkställa det förra af dessa arbeten för 9.733 R:dr 16 sk., och det sednare för ig,5oo R:dr, eller inalles för 29,233 R:dr 16 sk. billigt och antageligt, äfvensom jag ej kunnat annat än tillstyrka upplåtande af den ytterligare inredningen af rum och salar åt samma Byggmästare för en summa af 2,a3o R:dr, och att jag således hyser den öfvertygelse, att om äfven omständigheterne skulle medgifvit, att 9 t
Den i September e. m. dessa arbeten på Entreprenadauction kunnat utbjudas, ingen Entrepreneur skulle kunnat hafva gatt under dessa summor, så vida lian åsyftat lemna så fullgodt arbete, som det, hvilket Årsell verkställt.
Angående det ungefärliga förslag uppgående till i 16,81 5 R:dr 21 sk. 4r:st, som åtföljt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition orri ytterligare anslag lill GarnizonsSjukhusbyggnadens fullbordande, har tiden visserligen ej medgifvit mig att underkasta detsamma en mycket vidsträckt granskning; men jag har för min del ej något deremot, om det öfverstiger den kostnadssumma, som ännu erfordras till fullbordande af det återstående arbetet, emedan kostnaden då naturligtvis skulle komma, att understiga förslaget, då i motsatt fall följden skulle blifva den, att denna kostnad komnre att öfverstiga förslaget, och att således bristen uti de till dessa arbetens fullbordande anviste medel, som deraf borde uppkomma, genom nya anslag måste fyllas.
Med ytterligare anledning af hvad Herr von Weigel så ganska fullständigt och riktigt anfört, får jag för min del tillägga, att med den uppmärksamhet jag tror mig hafva lemnat åt alla med mer eller mindre framgång under min tid inom Hufvudstaden uppförde byggnader, intager efter min öfvertygelse GarnizonsSjukhusbyggnaden ostri - Don i September e. m. q5 digt första rummet i afseende å så val det yttre sorn det inväridiga; att förbigå byggnadens för Hufvudstadens värdighet passande anseende; hvadan ock jag för min del anser StadsArchitecten Herr Professoren och Riddaren Gjörwell dervid hafva inlagt utmärkt heder.
Vidkommande Byggmästaren Årsell, så skulle jag för mili del göra honom mycket orätt, om jag trodde det uppdrag han dervid haft, kunnat i något afseende varit i redbarare händer, än i hans, till hvilket omdöme jag har så mycket större skäl, som jag för Årsells skicklighet och oegennytta ej behöfver mer än laga mig friheten åberopa Högloflige Ridderskapets och Adelns vördade bifall till den å Riddarhuset 1817 af samme Årsell verkställde reparation; hvarvid ä den föregående Entreprenadauctionen anbuden af en mängd speculanter uppgingo till 12, i3 å 14,000 R:dr, då genom min försorg den okände Årsells förseglade anbud af 8,5oo R:dr blef antagit.
Framgången af företaget täcktes Högloft.
Ridderskapet och Adeln på det för min ganska ringa förtjenst mäst smickrande sätt höggunstigt gilla, genom det dyrbara vedermäle af en medaille, hvarmed jag blef hedrad.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets 96 Den i September c. m.
Hvarefter Haris Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande.
På det att detta inål ej måtte borttaga tiden under liela eftermiddagen, anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln ville förena sig om återremiss.
Det torde gå fortare för StatsUtskottet, att besvara ahmärkningarne, än att här ytterligare tvista.
Jag kan så mycket mindre förena mig med Ilerr von Hartmansdorff, som jag förutser, alt då Riksdagen måste någon gång taga sitt slut, sedan den räckt i io månader, skola, såsom förr, de små mulen, mot slutet, vika för de större och blifva oafgjorde.
Om således återremiss nu skulle äga rum, kunde det hända, att Utskottet ej medhann att besvara densamma, och man skulle stadna vid intet beslut i ämnet.
Jag yrkar derföre bifall till Utlåtandet.
Jag har icke hört, att återremiss blifvit så enstämmigt yrkad, att den nu kan komma i frå - Den i September e. m. 97 fråga.
Vid den framställda propositionen derom, tyckte jag
Nej vara det öfvervägande svaret; och det återstår således blott att bifalla eller afslå Utlåtandet.
Hvad äfventyret af en votering beträffar, så lärer det, äfven i händelse af återremiss, förestå, då Utlåtandet återkommer; men då sjelfva Ledamöterna i Committeen yrkat bifall till Utlåtandet, och förklarat sig nöjde med den föreslagna Skrifvelsen, ser jag ej, hvarföre man genom en återremiss skulle upptaga längre tid med behandling af denna fråga.
Det var jag, som började begära återremiss, i synnerhet på den grund, att Committerade, hvilka af Utskottet fått uppbära så stränga beskyllningar, borde äga tillfälle att försvara sig.
Men då en Ledamot afdeCommitteracle, Herr von Weigel, nu här meddelat nog upplysningar för detta Stånd i nämnde afseende, samt Friherre Klingspor jemväl vitsordat den förstnämnde Ledamotens uppgifter, och bägge begärt bifall till Utlåtandet, afstår jag från min begäran om återremiss, såsom jag redan förut nämnt, och förenar mig med dem, hvilka önska att Utlåtandet må bifallas.
Oansedt 2 Ledamöter af de Committerade yr4o H. 7
Den i September e. m. tat bifall till Utlåtandet, samt åtskilliga andra begärt återremiss, alla under erkännande af Utskottets behörighet att meddela det Utlåtande, som blifvit afgifvit, vågar jag likväl vördsamt anhålla om afslag deraf, och anföra mina skäl dertill.
Af ingressen till Utlåtandet inhämtas, att Utskottet säger: Innan Utskottet framlägger resultaterna af den granskning
Utskottet verkställt öfver förvaltningen af de sedan sednaste Riksdagen till GarnizonsSjukliusbyggnadens fullbordande utbetalte medelj har Utskottet ansett nödigtj att i en kort uppsatts i minnet återföra hvad vid föregående
Riks dagar j rörande denna nybyggnadj blifvit beslut adt.
Utskottets hela framställning åfser således perioden från byggnadens början till sista Riksdagen, ehuru StatsUtskottets granskningsrätt måste inskränka sig till åren 1826 och 1827.
Jag hemställer , om det kan instämma med ordningen och aktningen för vederbörande Autoriteters åtgärder, att samma saker, som redan förut blifvit granskade och pröfvade, så väl af serskildt tillförordnade Revisorer och KammarRätten, som af Rikets Ständers egna Revisorer, nu åter af StatsUtskottet skola kunna upprifvas.
Jag tror icke eller, att dessa nya anmärkningar kunna leda till något resultat; ty vi hafva en författning, som säger, alt extra redogörare njuta decharge för allt, som icke blifvit anmärkt inom tre år efter räkningens inlemnande till vederbörligt
Em - Den i September e. m. 99 betsVerk.
Häraf följer, att om Ständerna ingå med den föreslagna Skrifvelsen, skulle Konungen ej kunna lemna annat svar, än att Hans Maj:t icke kan tillgöra något vid saken, då decharge redan enligt gällande författningar är gifven.
Jag kan således ej finna lämpligt, att Ständerna skulle ingå med en Skrifvelse, som icke kunde medföra någon påföljd.
Men oberäknadt det oformliga uti StatsUtskottets anmärkningar, tror jag mig äfven i det hufvudsakliga kunna yttra mig med någon sakkännedom, då jag någon tid haft mig uppdragit, att serskildt granska räkenskaperna för GarnizonsSjukhusbyggnaden; och hvad det formela af redovisningen angår, så bar jag funnit den så fullständig och verificerad , att intet dervid varit att erindra.
Åtskilliga smärre anmärkningar hafva väl blifvit gjorde, men äro redan i vanlig väg pröfvade.
Det som förmodligen väckt uppseende, och icke utan skäl, är byggnadens kostbarhet, hvilken äfven jag finner för vårt Land öfverdrifven; men detta får ej tillskrifvas förvaltningen, utan den vidsträckta och praktfulla byggnadsplanen, samt de små årliga anslagen, hvarigenom arbetet för hvarje år ej kunnat fortskyndas öfver en viss gräns, och såmedelst blifvit kostsammare, till följd deraf att åtskilliga utgifter och kostnader för förvaltning, uppbörd och tillsyn varit lika stora, utan afseende på /|0 H. 7 * IOO Den i September e. m. byggnadsarbetets större eller mindre fortgång.
Jag tillstyrker derföre afslag å Utlåtandet, men örn återremiss skall äga rum, yrkar jag, att SlatsUtskottet måtte inskränka sina anmärkningar till de år, sora tillhöra Utskottets granskningsrätt.
Val hafva Herr von Weigel och Friherre Klingspor begärt, att den af Utskottet föreslagne Skrifvelse skulle afgå; men då begge derjemte gjort anmärkningar mot Utskottets uppgifter, samt den ene dermed sökt visa Utskottets obefogenhet till den gjorda framställningen, skulle jag icke tro det vara Ständerna värdigt, att bifalla Utskottets förslag förr, än Utskottet vederlagt anmärkningarna, och visat, att de Ledamöter, som gjort dem, haft orätt.
Då först kunna Rikets Ständer affärda den ifrågavarande Skrifvelsen, utan att begå ett oförlåtligt misstag; ty då så stränga anmärkningar blifvit gjorde, att man sagt, det Utskottet varit obefogadt till sin framställning, kunna Rikets Ständer icke, utan att böra Utskottets vederläggning häraf, vinna öfvertygelse om det rälta, och blifva säkre att icke misstaga sig i sitt beslut.
Jag tror derföre återremiss vara den enda rätta utvägen; ty hvad afslag beträffar, kan jag ej finna skäl dertill, enär, i händelse Utskottet i ett eller annat afseende har rätt, äfven jag finner, alt en framställning i dessa delar bör gö - Den i September e. m. 101 ras.
Jag yrkar således återremiss, och kan ej afstå derifrån, på den grund, att de tvänne Ledamöterna hland de Committerade som yttrat sig önska bifall till Utlåtandet, tillika gjort sådane anmärkningar dervid, som i min tanka hindra antagandet.
Skulle ej Ridderskapets och Adelns bifall till återremissen annorlunda kunna utrönas, begär jag votering.
Det var i den öfvertygelse, att Utskottet ej skulle kunna ändra sitt beslut, då det icke i anmärkningarna fann någon vederläggning af de facta Utskottet uppgifvit, som jag ansett att ingen återremiss borde komma i fråga, ehuru jag väl funnit, att tankarna kunna vara delade, om de af Utskottet uppgifna förhållanden kräfva en underdånig Skrifvelse eller icke, och om Utlåtandet således borde bifallas eller afslås.
Men då vi nu hotas med en votering om återremiss, vill jag för min del gerna medgifva densamma.
Hvad åter angår den satts Herr af Billbergh yrkat, att StatsUtskottet icke skulle äga att göra anmälan om något, som passerat revision, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att
Revisorernas berättelser ej äro af den natur, att omedelbart kunna tillvägabringa några anmälanden från Rikets Ständer till Konungen, utan att Revisorernas anmärkningar alltid hänskjulas till ytterligare granskning af StatsUtskottet, som äger 102 Den i September e. m. att föreslå de åtgärder, hvartill anmärkningarna böra föranleda.
Om min fattning icke är allt för slö, vill jag påminna mig, att det redan under discussionen på förmiddagen blifvit erindradt, att Konungen alldeles icke är bunden af den Skrifvelse, som här är i fråga, utan att denna Skrifvelse endast åsyftar, att fästa Konungens uppmärksamhet på de förhållanden Utskottet uppgifvit.
Jag kan ej eller finna, att Kammarltätten, eller den enskilda Ledamot deraf, som här uppträdt, skulle blifva comprometterad genom en ytterligare undersökning.
Jag tror tvärtom, att det borde vara tillfredsställande för honom, liksom för Ledamöterna af Committeen, om saken blef fullt utredd, och så väl de Committerades, som KammarRättens, oskuld derigenom stäld i klar dag.
Jag kan derföre ej frångå min anhållan om bifall till Utlåtandet.
Det är ej min afsigt, att yttra något enskildt omdöme om förvaltningen af GarnizonsSjukhusbyggnaden.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, alt StatsUtskottets Utlåtande blott innefattar ett uppräknande af factiska förhållanden, som icke rimligen kunna bestridas, men hvilka Utskottet funnit af den betänkliga art, att Utskottet ansett Den i September e. m. io3 sig böra föreslå Rikets Ständer, att i en underdånig Skrifvelse hos Kongl.
Maj:t anmäla de anmärkte förhållanderna till den påföljd Kongl. Maj:t pröfvar nödig.
Jag underställer nu de värde Ledamöter, sorn ej ansett detta nog, huru långt de vilja komma.
Ständerna tillsätta icke nu mera några Commissioner, för att sjelfva företaga några undersökningar i ett eller annat afseende; när de hos Konungen hegärt, att han täcktes anbefalla en undersökning, så är detta det högsta de kunna göra.
Jag måste derföre förena mig med dem, som yrka bifall till Utlåtandet; och hvad Herr af Billberghs påstående om afslag beträffar, så hoppas jag, att den värde Ledamoten sjelf icke väntar, att något afseende derå skall göras.
Jag tror, att Friherre Cederström och Herr Crusenstolpe tillräckligt visat oriktigheten af detta påstående.
Herr af Billbergh: Friherre Cederström bar trott återremiss vara nödvändig, för att Utskottet må yttra sig öfver den förklaring, som a:ne Ledamöter bland de Committerade här afgifvit.
Jag medgifver behofvet häraf, så vida man får antaga, att anmärkningar kunna äga rum för den tid, som här är i fråga; men det är detta jag bestrider.
Friherre Anckarswärd har sagt, att Utskottet äger rätt att bedöma Revisorernes åtgärder; men 1827 års Revisorer hafva icke gjort några anmärkningar, åtminstone al - Den i September e. m. deles icke de, som äro upptagne i Utskottets Utlåtande.
Revisorerne hafva endast sagt, att de funnit åtskilliga naturhinder, såsom bidragande orsaker till den stora kostnaden, och att de för öfrigt önskade en inskränkning i byggnadsplats.
Här åter äro anmärkningar gjorde emot Förvaltningen.
— Till svar på Herr Crusenstolpes yttrande får jag meddela, att KammarRätten ingalunda kan blifva comprometterad i denna fråga, ty granskningen af ifrågavarande räkenskaper har icke tillhört KammarRättens DomsRätt, och de anmärkningar, hvilka under granskningen förekommit, hafva varit ibland dem, som efter KammarRättens instruetion skolatöfverlemnas till Kongl. Majrts omedelbara afgörande.
Jag får föröfrigt å nyo fästa uppmärksamheten derpå, att gällande författningar bestämdt stadga, att intet åtal får äga rum å en räkning, af lika tillfällig egenskap sorn denna, då den i tre år varit lill granskning inlemnad på vederbörligt ställe; och jag hemställer, om det skulle vara Ständerna värdigt att ingå till Konungen med begäran om en ny undersökning af ett redan granskadt förhållande, tvärt emot bestämd Lag.
Jag är icke öfvertygad om riktigheten utaf Herr af Bi II.- berghs tillämpning af den Lag han åberopat.
Om Rikets Ständers Revisorer förbise något förhållande, som bör anmärkas, tror Den i September e. m. io5 jag det vara StatsUtskottets pligt att rätta misstaget, och upptaga de förbisedda anmärkningarne.
Jag tror icke heller, att den åberopade författningen om viss praescriptionstid för anmärkningar är tillämplig på sådane förhållanden, som de ifrågavarande.
Jag vill icke bestrida, att den gäller för den föregående revisionen angående ziffran, som verkställes i KammarRätten, men jag tror icke, att den kan tillämpas på Rikets Ständers granskning af förvaltningen, som måste behandlas efter helt olika grunder.
Hvad föröfrigt 1827 års Revisorers åtgärder beträffar, i afseende på förevarande amlie, så måste jag frånkänna mig ali delaktighet deruti, ty jag var icke med bland dem, som togo de omtalta naturhindren i ögnasigte; jag har blott tagit dem till godo, sådana de af andra blifvit anförde.
Jag får vid detta tillfälle, såsom vid hvarje annat, då fråga blifvit väckt om afslag utan återremiss på ett Utskotts Betänkande första gången det förekommer, och anmärkningar vid det blifvit gjorda, förklara, att jag icke kan ingå på en sådan åsigt.
Betänkandet i hvarje sådant fall antingen bör bifallas eller återremitteras, så vida vi icke skola handla emot Grundlagens föreskrift, som bjuder, att om vid ett Betänkande, som första gången förehafves, sådane anmärkningar göras, som hindra an - io6 Den i September e. m. tagandet, skall det till Utskottet återremitteras.
Jag anhåller således, i händelse af votering, att contra-propositionen blifver återremiss, det vill säga:
Utlåtandets förkastande genom återremiss.
Jag har anhållit om återremiss, endast för att undvika tidsutdrägt; men då fråga nu uppstått om Utlåtandets afslående, och en votering dessutom i alla fall förestår, ämnar jag bifalla Utlåtandet af 2:ne skäl.
Det ena, att räkenskaperna öfver förvaltningen af GarnizonsSjukhusbyggnaden icke blifvit granskade i KammarRätten, utan höra till dem som gå KammarRätten förbi, en oordning, som jag ofta anmärkt utan påföljd; men hvaraf man nu till någon del torde få erfara skadan.
Det andra skälet är, att om en Skrifvelse i detta ämne kommer att afgå till Kongl. Maj:t, skall den blifva en anledning för Styrelsen att rätta det hittils vanliga bruket, att uppdraga tillsynen öfver hvarjehanda byggnader åt Embetsmän, hvilka, ehuru skickliga de uti sina yrken må vara, likväl icke äro Byggmästare, men för hvilkas tillvaro Staten underhåller ett ÖfverlntendentsEmbete.
Antingen måtte det vara något fel i dess organisation, eller ock måtte det icke fullgöra sina åligganden; ty aldrig byggas numera några hus för allmän räkning, utan att man klagar öfver dåligt arbete och oerhörda kostnader.
Om Ri - Den i September e. m. kets Ständer afgifva den underdåniga Skrifvelsen, så hafva de åtminstone gjort hvad på dem heror, för att vinna rättelse i framtiden.
Vidtages den icke, så skall slutföljden ofelbart blifva, att Ständerna vägra medel, som de se förspillas på alltför kostsamma och illa utförda arbeten.
I anledning af den siste värde Talarens anförande, får jag upplysa, att räkenskaperna öfver förvaltningen af GarnizonsSjukhusbyggnaden sedan i8a3 undergått granskning i KammarRätten; äfvensom jag i anledning af Friherre Anckarswärds yttrande får erindra, att
KammarRättens granskning ej blott sträcker sig till ziffran, utan äfven till förvaltningsåtgärderna.
Hvad åter den af mig omtalte praescriptionstiden angår, så har den icke afseende på tiden, då räkningarna blifva granskade, utan på den tid, då c!e till granskning inlemnas. 1811 års Författning säger uttryckligen, att då en räkning blifvit inlemmad till vederbörligt Verk, som då var KammarGollegium, nu mera KammarRätten, får icke efter 3:ne år någon anmärkning deremot äga rum; och jag kan ej finna annat, än att denna författning här har tillämplighet.
Här är så mycket mindre fråga om granskning af räkenskaperna, som den är föremål för ett io8 Den i September e. m. serskildt Utlåtande, hvilket under N:o 215 kommer näst efter detta, och hvars Titel lyder sålunda:
Utlåtande i anledning af 'verkstäld granskning af räkenskaperne och förvaltningen utaf de till Allmänna GarnizonsSjukhusets i Stockholm underhåll ansia gne medel.
Jag för min del förnyar min anhållan om bifall å Utskottets nu ifrågavarande Utlåtande, och om denna proposition icke skulle bifallas af pluraliteten utan votering, anhåller jag, alt contra-proposition måtte blifva på återremiss.
Ilans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade sin förutgjorde proposition till bifall å StatsUtskottets förevarande Utlåtande.
Hans Excellence Herr Grefve af TVetterstedtj Gustaf: Jag vågar hemställa till Ridderskapet och Adeln, om ej votering skulle kunna undvikas.
Tvänne Talare hafva anfört, att två af Committéens Ledamöter sjelfva yrkat, att den underdåniga Skrifvelsen måtte afgå, och på detta skäl, och detta enda skäl skall jag ej sätta mig emot, att denna åtgärd vidtages, i hvilken händelse jag är viss, alt så väl Committerades infordrade försvarsskrif som det skäl Herr Den i September e. m. 109 af Billbergh anfört, komma att af Kongl. Majit tagas i nöjaktigt och tillräckligt öfvervägande.
Jag hemställer derföre till Ridderskapet och Adeln, om icke, då Committerade sjelfve, som närmast äro interesse» rade i denna sak, begärt att Skrifvelsen skulle afgå, vi kunde bifalla Utlåtandet och derigenom bespara tiden.
Jag framhärdar uti att tro, det Ridderskapet och Adeln handlar försigtigare uti att återremittera än att bifalla Utlåtandet.
Jag styrkes deruti af den sista värda Talarens anförande.
Jag påminner mig det öde, sorn förut vederfar ils dylika från Rikets Ständer eller deras Ombud afgifne anmärkningar, om den ringaste ofullständighet funnits, och jag minnes det sätt, hvarpå de administrativa Verken afgifvit sina svar; och allt detta tyckes vara nog för alt önska, det en till Kongl.
Majit afgifven anmärkning blir så fullständig, som möjlig.
Det har endast fordrats den ringaste ofullständighet för att begagna denna brist i Ständernas anmälan, att fria de skyldige.
Jag vet dessutom ej, hvarföre icke Ständerna skulle begagna sin rätt att låta sina beredande Auctoriteter ännu en gång granska saken.
En sådan åtgärd kan ej äga rum, då Revisorernes åtgärder uppsättas, derföre få de också i de administrativa Verkens underdåniga förklaringar veta af saker, hvar - i ro Den i September e. m. om de förut icke hade dea ringaste kännedom; ett sådant förhållande bör här ej äga rum; dessutom är det en hillig gärd åt Committéen, att afseende göres på de skäl Ledamöterne deraf framställt.
Jag anhåller således om proposition på återremiss af Utlåtandet.
I händelse Directionens Ledamöter helt enkelt begärt bifall å Utlåtandet, och icke tillika hade vederlagt de deruti gjorde tillmälen, hade jag ej begärt återremiss; men då detta ej skett, och StatsUtskottets här närvarande Ledamöter ej vederlagt de af Committerade anförde motskäl, anser jag mig ej kunna tillstyrka bifall å Utlåtandet, utan måste yrka votering, i hopp att derigenom erhålla återremiss.
Herr Crusenstolpe: Sedan Friherre Cederström så bestämt yrkat votering, kan det måhända synas öfverflödigt att vidare yttra sig.
Jag vill blott anmärka, att jag icke kan inse något företräde i den form Herr Hjerta föreslagit, enär Kongl. Maj:t är lika litet eller lika mycket bunden, enligt 3o §. Riksdags-Ordningen, att på Ständernes anmälan fästa hvad afseende han behagar.
Jag har ingen ting vidare att tillägga, då vi, huru hälst vi bete oss i saken, likväl hafva en votering på halsen.
Den r September e. m. m Friherre Palmstjerna s Carl Otto: Såsom Ledamot af StatsUtskottet får jag, i anledning afden skedde uppmaningen, blott svara, att jag ej skulle hafva underlåtit att bjuda till vederlägga de anförde motskälen, så vida icke Utskottets Utlåtande redan tillräckligt upplyst förhållandet.
Jag har i Herr von Weigels och Friherre Klingspors anföranden ej funnit något, som stridt mot de facta Utskottet uppgifvit.
Annat är att se dessa facta från den ena eller den andra sidan; och det beror på Ridderskapet och Adeln, att bedömma dessa obestridda facta från hvilken sida som hälst.
Utskottet har sett och framställt dem från den ena, Friherre Klingspor och Herr von Weigel från en annan, sorn måhända af många blir ansedd vara den rättaste.
Jag tror således icke, att här behöfves eller kan komma i fråga någon vederläggning af hvad desse Herrar anfört, utan endast den fråga: om dessa facta böra hafva till påföljd en sådan skrifvelse Utskottet föreslagit, eller icke?
Saken inskränker sig alltså till bifall eller afslag å Utskottets Utlåtande, och det är derpå jag skulle anhålla om proposition, särdeles som jag trott mig höra, alt den proposition till återremiss, hvilken af Herr Grefven och LandtMarskalken framställdes, blef med Nej besvarad.
Jag borde visserligen ej upptaga 112 Den i September e. m. tiden, då votering blifvit begärd, men jag får, i anledning af Herr Hjertås på mitt yttrande stödda skiljaktiga mening, blott förklara, att jag vid detta yttrandes afgifvande, icke hade någon så klyftig afsigt, som den lian sedermera så skickligt utvecklat.
Jag bade verkeligen ingen annan afsigt än den i sanning högst materiella, att spara tiden, och då jag i detta bemödande ej lyckats, bör jag åtminstone icke derföre tilläggas en högre ära, än den jag förtjena r. Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att han väl af Ridderskapets och Adelns svar å den af Hans Excellence sist gjorde proposition tyckt sig finna, att StatsUtskottets Utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, men då en Ledamot begärt votering, trodde Hans Excellence densamma icke kunna undvikas.