Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre år grundsatsen att Regeringen bör försörja så skadlig, och derföre bör dess godkännande åfven i det mindre bestridas; ty fastån man börjar med att gifva litet, så går det ändock slutligen öfver höfvan.
I hyad Grefve von Schverin anfört, att omsorgen för de norra provincernes förseende med spannmål lämpligast kunde öfverlemnas åt localstyrelserna, instämmer jag fullkomligen ; äfvensom med Herr von Francken i öfvertygelse att spanmål erhålles för båttre pris, om dea inköpes af enskilda personer, ån om det sker genom någon allmän inrättning.
Om jag icke bedrager mig, tror jag att allmänna tidningar upplyst, det innebyggarne i Westerbotten^ och de norra Lånen, nödgats åt Allmänna MagazinsInråttningen betala säd, hvars duglighet klandrades, dyrare, ån hvartill de från det gent öfver liggande Österbotten kunnat få köpa god spanmål.
Hvad Grefve von Schverin yttrat om otjenligheten till utsäde i de norra provincerna af den säd, som växer i de södra, år ganska aannt.
Det synes mig derföre bäst, att låta de norra orternes innevånare sjelfve skaffa sig span - Den iy April /, rn, åo5 anål och att göra det der hvarest den finnes sådan, deras behof kråfver.
Herr af Schmidt:
Herr von Francken har icke rått fattat nan mening, när han yttrat, att jag påstått, det en allmän Magazinslnrättning vore nödvändig för de norra provincerne; jag hade deremot åran såga, att om den nuvarande inrättningen kommer att upphöra, nödvändigheten fordrar, att någon särskildt anstalt för dem i stället bör vidtagas.
Sistförfluten år bevisar, att dessa orter icke åro i behof af spanmålsunderstöd oftare, ån då missväxter inträffa; men blefvo alla utvägar till hjelp vid sådana olyckliga tillfällen betagne, så skulle jag anse de norra Länen högst beklagansvärd©.
I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff behagat yttra nemligen, att Allmogen der sorn annorstädes borde kunna förse sig med förlag ifrån de goda åren, får jag åran upplysa, att SkattebÖnderne väl i allmänhet böra kunna göra det; men Westerbottens innevånare bestå till en stor del af nybyggare, hvilka, om landet skall vinna uppodling, åro högst nödvåndige.
De kunna dock sällan i början och vid vanliga år, sjelfva förse sig sned erforderliga nödvändigheter och således ån mindre ined förlag till ett kommande år.
Jag upprepar derföre ån en gång, att då man antager den princip, att nybyggaren år nyttig och oumbärlig i de land som böra upparbetas, bör han ock erhålla hjelp, då nöden det ytterst påkallar.
Den 17 April/. m. Herr Grefven och Landt Mar/kalk en hemställde, att >å väl Friherre Focks den 11 (lennea förmiddagen på bordet lagde ofvannåuinde Memorial, sorn alla de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf, ej mindre den 11 dennes förmiddagen, ån nu afgifne yttranden, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan J till 5 eftermiddagen.
Thorsclagen elen 17 April.
Då jag i förmiddags bogårde Grefve Hårds Memorial, rörande allmänna Financeregleringen, på bordet f var det i afsigt att framdeles dervid göra några erinringar; men då jag finner att detta skulle hindra remissen till Utskotten och sålun~ \
Den 17 April c. m. da kunna uppehålla målets afgörande, får jag nu återkalla min anhållan om bordläggning af Memorialet och till Ridderskapet och Adeln hemställa, att detsamma må genast remittera!.
Herr Grejven och LandtlUarskalken föreslog, i anledning häraf, att Grefve Hårds berörde Memorial måtte till Stata- och BancoUtskotten remitteras; hvilket bifölls.
FÖretoga till' pröfning
RiddarhusUtskottets den 3 dennes aflåtne, samt den 11 derpå följ-» de eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående Bänkmåns afskaffande.
Herr Riben, Carl Vilhelm'.
Det Betänkande, som nu af Herr Grefven och LandtMarskalken blifvit Ridderskapet och Adeln föredragit, är visserligen af egenskap att tillhöra det Högloflige Ståndets enskilta pröfning, men innefattar icke dessmindre ett ämne af den ytterg sta vigt, "f Riksdagarnes gång bestämmer Nationens vål ellef ve.
Af Riksens Ständers Utskott åro tvenne som i vissa fall handla med Riksens Ständers rått och alla de öfriga hafva sig uppdragit att uturbeta och bereda de mål, som af Stånden in Pleno skola discuteras.
Utskottens inflytande faller vid slikt förhållande klart i ögonen.
Den upplysning sora inom Adelsståndet råder, vigten af de Embeten tom af Adelsmän 4o6 Den 17 April e. mt innehafva*, Ordförandeskapet i Utskotten, som af sjelfva Grundlagen blifvit Ridderekapet och Adeln tillerkåndt, allt detta förenar sig att å Riddarhusets val till Utskotts-Ledamöter fästa Allmänhetens synnerliga uppmärksamhet.
Bänkmansvalet har hittills varit lörsta länken i den kedja, som slutat med Utskottens organisation.
Jag år långt ifrån att vilja försvara Bänkmansinråttningen sådan den nu år, dock hellre det, än att i likhet med Riddarhus-Utskottet, tillstyrka Electorernas utväljande in Pleno, ett beslut, som i min öfvertygelse vore ganska vådlig*; och jag grundar denna öfvertygelse håde på kännedomen om en förfluten och på föreställningen om en kommande tid.
Utskottet har uppställt en historisk öfversigt af Bånkmansinrättningens uppkomst, fortgång, upplösning och återinförande.
Hon år sanningsenlig denna öfversigt, men kort och ofullständig, som den i ett Utskotts Betänkande bör och måste blifva.
Det har funnits en tid, blodig och ohygg. lig, jag medgifver det, men likväl uppvisande minnet af mycket ädelt och stort:
Jag menar den så kallade frihetstiden.
Denna tid delar sig liksom af sig sjelf i tvenne perioder, den ena från 1720 till 1708 och den andra från 1708 till 1772.
Då Ständerna samlades 1708 blef första striden örn Bånkmansvalet.
En af Hattarnas hufvudmån hade gifvit sina anhängare det råd att sätta sig i besittning af Bånkmånnenj under försäkran, att det vöre det rätta sättet Den ty April e. nt'.
att styra Riksdagen.
Det berättas och finne* till och med i något gammalt manuscript antecknadt, att Hattpartiet gjort stora uppoffringar i detta afseende, och denna uppgift från en sorglig tid, ehuru icke fullt bevislig, saknar dock ej all trolighet.
Jag förutser att man häraf tager sig anledning att ån mer yrka Electorsvalen in Pleno; men må man tillåta mig, att hår med några ord få omnämna den allmänna sinnesstämningen år 1738, Redan 1720 började de båda partier att formera sig, som i historien blifvit känd under namn af Hattar och Mossor.
Mössorna voro då de styrande.
Hattarne undergråfde i tysthet sina motståndares magt och det hade redan, ianan början af den märkvärdiga Riksdagen , lyckats dera att allmänneligen sprida oro, missnöje och hat emot Rådet samt dess anhängare.
Det år en bedröflig sanning som vi förgäfves skulle söka att dölja emot både in- och utländska håfdatecknares sammanstämmande vittnesbörd, att all slags corruption, till och med den med penningar, begagnades i dessa tider.
Hvem vet om icke Hatt-factionen hade gått till en lättare seger, om Bånkmansvalet berott af Ståndet i massa; men då oagfadt det allmänna misstroendet mot Mössornas Ministére, det ändock fordrades mycket att eröfra sjelfva Centralfästningen Rånkmånnen, så skulle jag deraf• vilja hämta anledning till den förmodan, att Bånkmansin^ rättningen vid detta tillfälle erböd ett, fastän otillräckligt värn emot det parti, som efter sin ankomst till våldet, bragte »å stora olyckor öfc; 4o8 Dtn 17 April e. m, ver Fäderneslandet; hålst sora jag alltid trott det vara lättare, att i parti-tider verka pä ett val som anstålies i massa, ån på ett val som anställea af få.
Man säger att ett Electorsval måste anställas in Pleno, för att kunna bli ett uttryck af Ståndets allmänna vilja.
Det låter något detta skål, »lien jag utbeder mig vördsamt, att så godt jag förstår, få undersöka dess halt.
Jag vill härmed icke med ett enda ord yttra någon åsigt af den närvarande tidens förhållanden.
Jag är ung, oerfaren i behandling af allmänna årender, och ovan att yttra mig inför en större samling af upplysta medborgare; jag kunde såra någons ömtålighet, utan att gagna en sak, som jag önskar försvara.
Vare det mig dock medgifvet, att sträcka en, om ån förmäten, blick i en för oss alla okänd framtid:
Vare det mig tillåtit att ana möjligheten af en inti iguerandc Ministcre eller en bersklyBten faction, sådant har lunnit någon gång i constitutionella Stater.
Hvad åro Lagar?
Garantier mot befarade missbruk af magt, Yi åro alla ense derom att dessa garantier behöfvas; det måtte d| vara vår pligt att göra dem så starka som möjligt.
Ridderskapet och Adeln samlas enligt Grund, lagens föreskrift hvart femte år.
Mångå Riddarhusets medlemmar se då hvarandra
Hör för - Den 17 AprU e, m. 4og sta gången: härvid tager jag min egen erfarenhet i beräkning: jag har vål icke förr ån nu varit Riksdagsman, men jag har varit tjenstgörande vid RiddarhusCanzliet med både rättighet och pligt att bevista det Höglofl.
Ståndets Öfverlåggningar.
Vid slutet af sista Riksdagen fanns ingen Ledamot af Huset, som jag ej kände, åtminstone till namnet: vid innevarande
Riksdags början upptäckte jag ganska många, ja kanske närmare tredjedelen af hela antalet, sorn jag icke hade den åran att känna.
Så har Riddarhusets personal förändrats på dessa sista fem år; och jag förmodar att samma förhållande hädanefter kommer att äga rum.
Enligt RiksdagsOrdningens 28 §., böra alla Utskott vara valde, inom åtta dagar efter Plenum Plenorum.
Electors-valet mäste således, om Utskottets ifrågavarande förslag antages, bli Ståndets första sysslosättning, och det innan Husets Ledamöter lärt känna hvarandra, innan någon Riksdagsmanna-caraeter blifvit utvecklad.
Huru skall man då välja Electorer? antingen Väljer man på sina enskilta vänner, eller inrättar man sin lista efter andras råd; I det förra fallet väljer man ensidigt, i det sednare år utväg öppen för intriguer af tusen slag.
Jag föreställer mig att en Ministere låtit upprätta listor redan före Riksdagens början: huru rik är icke en Minister på medel att persvadera, insinuera och öfvertala, om den skulle vilja begagna sig deraf.
Penningeoorruption tager jag icke ens i någon beräkning, ty desse Den 17 April /. m, tider äro längesedan förbi och återkomma troligen icke mer.
Jag^antager ett Riddarhus af af 600 Ledamöter:
Jag antager att af dessa 600, blott i5o votera efter Ministerens listor; men så mycket har jag lärt af häfderna, så mycket tror jag mig förutse, att när fråga är om att välja 25 personer, (skulle förslaget gå igenom, blefve det väl flere, ty troligen finge man välja suppleanter på samma gång, ehuru Utskottet icke sådant föreslagit) så skall pluraliteten ovillkorligen bestämmas af löo efter lika formulair författade listor, ty de öfriga 400, märkom det val, äro icka eniga sinsemellan.
De utgöra hvad som i gamla Riksdagstiden kallades Stänkroster.
Deras besynnerliga öde är att ofta utgöra mäugden, utan att någonsin kunna bestämma pluraliteten.
Deras bestämmelse är att indirect understödja partilistorne.
Men det är ej blott åt en Ministere som man genom den ifrågasatte förändringen skulle öppna vägen för intriguer.
Denna väg kan lika
Väl beträdas af en hersklysten faction, väpnad mot en ädel och upplyst Ministere.
Nu varande Bänkmans inrättning medförer en stor olägenhet, kanske hufvudsakliga anledningen till det missnöje som mot hela inrättningen försports.
Nar Ledamöterne af en Bänkmans afdelning sins emellan rådslå om det förestående valet, så medför det tvång, att valet nödvändigt skall falla på en af de sinji emellan rådslående. 'i Den 17 Jpril e, m. 411 Det går ändå något an inom afdelningar der 10 personer liro närvarande, men ett högst underligt förhållande uppstår inom de afdelningar, der blott 2:ne äro tillhands, ty då kan man tilläfventyrs se sig nödgad att votera pä sig sjelf.
D enna olägenhet tycker jag likväl vorehulpen, om hvarje Afdelning valde Bänkman utur en annan Aldelning:
Bänkmans-afdelningen N:o 1 utur N:o 2, N:o 2 utur N:o 5 o. s. v., samt slutligen N;o 5o utur N:o 1.
Då tyckes mig, att det felaktiga af Inrättningen vore borta, och det goda qvar; en tanka som jag likväl gerna skall frångå, om någon annan af Högloflige Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter framställer ett annat förslag, bättre ledande till målet 5 men Electorers utväljande in Pleno, skall jag alltid afstyrka.
Jag anhåller ödmjukeligen att Utskottets Memorial måtte återremitteras, beledsagadt af dessa mina anmärkningar.
Herr Rofenblad, Bernhard: Herr Riben har gjort några anmärkningar vid RiddarhusUtskoltet» Memorial, hvilka jag anhåller att få besvara.
Han har ansett
Bånkmansvalet ieke vara stridande mot det åsyftade ändamålet, att till Electorer erhålla dem, som äga Ståndets högsta förtroende.
Jag deremot anser lika med hvad Utskottet ytlraf, att Electorsvalet endast uttrycker Ståndets förtroende, när hvarje Ledamot ägt tillfälle, att sjelf inom hela Ståndet välja de personer, lian anger mest passande till Ela - 4i* Den 17 April e, m. ctorer.
Af hvad Herr Riben anfört från förflutne tider, tillstyrka för den mening, att Electorsvalet borde ske genom Bånkmån, tror jag en naturligare följd kunna dragas, just till motsatsen.
Enda sättet att bringa ett Svenskt Ridderskapsval till resultater, som icke bordt inträffa, medgifver förmodligen Herr Riben vara niissledning
Och detta måste naturligtvis vara mycket lättare, då valen åro inskränkte inom få, oftast alldeles okände personer, än då man äger frihet välja biand hela Ridderskapet och Adeln, Denna sats styrkes äfven af det tidehvarfs historia Herr Riben anfört.
Jag som för min del ej eller kan godkänna Grefve Spens’s förslag, om de 5o Bånkmans-afdelningarnes sammanslående till 5, och de sålunda valde Bånkmännens förvandlande till Electorer;] ksn derföre ej annat ån tillstyrka bifall å Utskottets Betänkande.
Om det år tillåtet ingå i personliga förhållanden, får jag såsom ett exempel, huru litet Ränkmansvalen uttrycka Ståndets förtroende, anföra mitt eget val vid denna Riksdags början, då jag med en röst mot en blef genom lottning kallad tili en af de 5o Bänkman; 486 närvarande Ledamöter af Ridderskapet och Adeln ägde rått att välja.
Friherre Björnstjerna, Magnus', Jag anhåller att få tala Öfver ämnet, utan att tala hvarken för eller emot Ulskottets Betänkande, Det hrr förefallit mig, som hade en motsägelse insmygt sig deri,nemligen: att conclusionen ej rätt »tår i öfverensstämmelse med prsemisserne.
Ut - Den 17 April e. m. 4i3 skottet siger, att Electors- och de derpå följande UtskottsLedamots-valen, böra vara ett uttryck af Ståndets majoritets tanka.
Sedan anför Utskottet som ett missbruk, att det rådande partiet på jy4o-talet, alltid sökte alt bemästra sig Bänkmansvalet.
Oin detta var ett missbruk, så föijer deraf, att Electors- och de derpå följande Utskotts-valen, icke bora vara ett uttryck af majoritetens opinion, utan efter min tanka vara ett uttryck af opartiskheten.
Ty Utskottens arbeten, om de skola vara val gjorde, böra vara fullkomligen opartiske.
1 Engelska Parlamentet följes denna princip, Speekern väljer der UtskottsLedamöterne, hållten af Oppositionen och hälften af de Ministerielle partiet.
Här kan detta ej åga rum, der lyckligtvis för sämjan så inom detta hus, som inom hela Riket, partierne ej åro så bestämde
I Frankrike deremot åro nu alla Committéer sammansatte af Ultras, emedan de åro det rådande partiet i Kamrarne; men jag tror ej att man funnit detta vara gagneligt, och anser således det valsätt vara lämpligast, som minst lemnar tillfälle åt majoriteten att sätta sina medlemmar uti Utskotten, Jag lemnar derhän sättet huru man bäst kan vinna detta ändamål, men att theoden år riktig, derom år jag öfvertygad.
Grefve De la Gardie, Jacob: Ehuru full.
Icomligen instämmande i hufvudsaken med hvad RiddarhusUtskottet så grundadt anfört, att Bånkmånnen måtte afskaffas, såsom, om icke skadelige, åtminstone ®fverflödige, vågad jag likväl göra en liten erinran.
Utskottet har föreslagit, Den ij April e. ml att för större ordnings vinnande och en säkrsre controlls skull, uppsummering af rösterne måtte ske för hvar 2 5:te sedel.
Jag tror att delta blott skulle upptaga tiden, utan att någon nytta derutaf skulle följa.
För öfrigt långt ifrån att med Herr Riben ogilla Utskottets korta historia om fortgången af Bånkmansfrågans behandling, tror jag oss äga stor förbindelse till Utskottet, sorn undvikit de mindre hedrande yttrande, öfver de styrande under den så kallade frihetstiden, hvilka undfallit Herr Riben, och som jag tror vi aila skulle och borde önska för alltid vara glömde.
Annu en anmärkning torde Herr Riben tillåta mig göra.
Han har trott att Utskottet velat till de 525 Elecforerne tillägga åtminstone i5 Suppleanter.
Jag har ej uti Betänkandet funnit vara taladt om Suppleanter, utom då Utskottet nämner Herr Munck af Rosenskölds förslag; och jag tror att det vo. re Öfverflödigt, ja, icke en gång riktigt att utse gådane.
Örn det blir vid Utskottets förslag, att når 7 Electorer felas, dessa ersättas genom nytt val, tror jag sådant vara tillräckligt, då Ridderskapet och Adeln i alla fall icke lärer behöfva i sådant ändamål sammankallas, mer ån en eller högst två gånger under Riksdagens lopp.
Och man slipper då att välja mer än 25 personer, i stället för att annars välja 4o.
I anledning af den anmärkning jag gjordt, och de af flere andre värde Ledamöter äfven gjorde, anhåller jag att Betänkandet måtte återremitteras.
Herr von Hartmansdorff, Auguji:
Den 17 April e, m, instämmer fullkomligt i den åsigt som Friherre Björnstjerna yttrat, i afseende på Utskottens sammansättning, och anser följaktligen Electorerne böra väljas så, att Utskotten komma att utgöras af män, som hysa olika meningar om de ämnen, sorn der skola behandlas.
Jag tror således att det valsätt, Utskottet föreslagit, att man nemligen skulle kunna rösta på hvilken som helst af Ståndets Ledamöter, icke är det lämpligaste, emedan derigenom lätteligen kan ske, att den för ögonblicket rådande meningen får för stort inflytande.
Till förekommande deraf,, och vinnande af en större oväldighet, vöre jag böjd att instämma med Grefve Spens i hans förslag, att Ridderskapets och Adelns hela antal delades i fem delar, och att livar och en inom sig valde fem Electorer, Om denna method antages, skulle hvar och en som första gången bivistade en Riksdag, hafva lättare vid att inom den afdelning till hvilken han hörde, skaffa sig nödig kännedom af dess Ledamöter, och således kunna sjelfständigt uppgöra sin val-lista.
Då skulle möjligen äfven de, som ej hafva mycken tid att lemna åt Riksdags-göromålen, kanhända sjelfva uppsätta sina listor, hvilket man snarare undviker, då listorne äro så långa, att mera ledighet fordras till deras uppgörande.
Utskottet har visat, att Bänkman icke funnos på de tider då Class-indelningen på Riddarhuset ägde runi, och Grefve Spens har kallat sitt förslag en medelväg mellan det Valsätt som då iakttogs och det, hvilket Utskottet föreslagit.
Mig synes denna medelväg vara den tjenligaste, och jag för min del tillstyrker, 416 Den 17 April e. nt. att den måtte antagas, samt att Betänkandet antingen måtte återremitteras, elier Grefve Spens*S förslag utan återremisS till afgörande företagas.
Då jag afhörde Herr Ribens yttrande, gaf jag ej akt på den del deraf , som rörde Utskottets afstyrkande af val utaf suppleanter.
Detta har Utskottet ej tillstyrkt, derföre, att Electorerne som tillsättas genom Ridderskapets och Adelns förtroende, böra äfven vid uppstående ledigheter genom samma förtroende ersättas.
Möjligen skulle en under Riksdagen ändrad opinion eljest kunna verka, att äfven yppade ledigheter inom Utskotten, blefvo ersatte genom suppleanter, som i det Ögonbliek de inträdde i Utskotten , ej agde Ståndets förtroende.
I afseende på Herr von Ilartmansdorffs yttrande får jag tillägga, att med den mångfalld af åsigter, som hos tänkande menniskor alltid skola finnas, måste sådan omvexling af ideernas sammanfogning uppstå, att det ej ar att förmoda, att den genom pluraliteten uppkomne sammansättning af Electorer, skulle uttrycka en enda bestämd åsigt
Den enda möjligheten vore, om en faction, hvars caracter alltid är att uppoffra de individuella meningarne för partiets, kunde verka på valen j men, sorn jag förut har yttrat, tror jag det vara lättare att verka på ett mindre antal personer, afdelningarne må vara så stora som hälst, än på det större antalet, då valet är fritt bland hela Ridderskapet och Adeln.
Jag tror således icke skäl vara Den 17 April * *i, 4i7 rara t?II afvikande från Utskottets Betänkande.
I öfrigt, ehurudant beslutet blifver, anser jag ej an4 ledning vara till återremiss, utan hemställer, att
Utskottets förslag må antingen bifallas eller afslås.
Herr von Hohenhausen, Michaél: Vid Utskott* ts Betänkande torde jag ej böra vidare erinra, ån hvad min reservation deremot innehåller.
Men i afseende på Grefve Spens^ reservation, som af flere blifvit understödd, anhåller jag att få anföra de skål, hvarföre jag ej delat dess mening.
Det synes mig icke lemna ett säkrare resultat för ett lyckligt val af Electorer, att bland hvarje femtedel af Ståndets Ledamöter \ålja fern, ån att utvälja 25 af hela antalet, hålst man i det sednare fallet åger 6å lång förberedelse för valet, som från Riksdagens början till den dag valet sker, då man deremot, genom det förslag Grefve Spens framställt, först dagen förut får veta de personer ibland hvilka man skall välja.
Det vöre en högst obehaglig känsla för en Ledamot, som inom hela Ståndet kånde 25 personer, på hvilka han önskade välja, att i sin afdelning ej finna någon enda af dem; och om nu de 25 som voro lämpligast, till Electorer, alla funnos uti en afdelning, kunde ändå blott fem af dem blifva valde.
Når nu dessutom, genom detta valsätt, antalet af väljande blir så talrikt, att allt sken af personel ansvarighet för valet måste försvinna, och då föga troligt år någonting upplysande för opinionen, eller öfverensstämmelse kan Ridd. o, Ad, Prof, 5 Bancf, 27. 4i8 Den 17 April e. m. vinnas uti så talrika församlingar, hvilka Mott för några Ögonblick med hvarandra sammanträffa, tror jag mig ej böra tillstyrka antagandet af ett vajsått, som synes mig lemna flera saker att önska, i synnerhet då det icke uppfyller den fordran, att så långt Grundlagarne tillåta medgifva rättigheten till ett fritt val.
För öfrigt har jag visserligen ingen ting emot en återremiss af Betänkandet.
Det torde förmodligen icke bestridas att allt val år en slump, isynnerhet när det sker med slutna sedlar.
Det kommer således hufvudsakligen an på att göra chancen något nära lika för dem som deruti deltaga.
Om man säger att man har förtroende för den eller den personen, så bör man påminna sig hvad Crillon sade åt en som berömde honora för hons tapperhet:
Jag var käck den och den dagen.
Så år det ock med allt förtroende som skall råcka under en hel Riksdag, Jag ville föreslå en medelväg, eller om återremiss beslutes, framställa en idée som kanske då kunde tagas under närmare öfvervägande.
Om Ridderskapet och Adeln i stäk let för att delas uti 5o delar, fördelas uti 25, och hvarje afdelning valde en Elector.
Det heter vål att
Electorerne skola vara ett uttryck af pluralitetens mening; men om allt val är en slump, så, når hvar och en isin afdelning väljer så godt som han förstår, bör han hoppas att de öfrige i sina afdelningar göra detsamma j efter samvete.
Jag bekänner att jag ej hyser
I stort förtroende till listor med många namn, Den 17 Jprii e, tni och finnes det någon sorn åtager sig det besväret att upprätta listor, så emottager mången dem gerna, isynnerhet då man ej förr ån samma morgon känner ibland hvilka personer man skall välja, och eftermiddagen har sina göromål.
Jag mins att 1786, den första Riksdag vid hvilken jag var närvarande, fick jag listor från tvenne håll; jag tror att jag lottade om dem.
I sednare tider då val skolat ske till nämnd, eller till Förstärkta Utskott, har jag fått listor, behållit dem och begagnat dem, någon gång utan att ens se på dem, ty det är sannt hvad Herr Riben anfört, att om i5o lika lydande listor begagnas, så tjena de så kallade stänkrösterna till intet.
Derföre tror jag att slumpen vore minst, om Ridderskapets och Adeina Ledamöter delades i 25 delar, och hvarje del valde en Elector.
Men jag hemstålter tillika, om icke hvar sådan 25:tedel, på kallelse af åld«j sta Ledamoten kunde förut sammanträda och rådgöra.
Jag vet ej hvartill det skulle tjena att man ej skulle få öppet tala sig emellan, utan låta den slutna sedeln decidera, som dock ej år så sluten, att den ej blifvit sedd «fmånga.