Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen åtnjuter någon ära för hvad som utföres väl.
Ingen har skam utaf hvad som går illa!
Slutliga resultatet blir, att den ene motverkar den andre.
Detta gäller icke allenast landet, utan ännu mer förludet i städerna.
Jemlikt förev:de förslag, finnes i städerna följande myndigheter:
Allmän .Rådstuga, Stadsfullmägtige, Stadsnämnd, Magistrat, Drätselkammare, Kyrkostämma, Kyrko- och Skolråd eller tillsammans 7 å 8 myndigheter.
Hvar vill man finna Ledamöter, som äro nog outtröttlige och energiske, att arbeta i alla dessa särskilda sammansättningar?
Mig synes att vära grannar, Norrmännen, uti detta fall, gått klokare tillväga än vi, då de inskränkt sig till att föreskrifva utväljande af s. k. representanter och formi: nd; och deras institution borde uti berörde hänseende tjena oss till efterrättelse.
Enligt komiterades förslag skall stad med öfver 2,000 innevånare välja represeutanter eller s. k. stadsfullmägtige.
Den Norska lagen åter stadgar, att alla komuner skola välja representanter.
Utsk:t skiljer sig i denna punkt från komiterades förslag, och anser, att det bör lemnäs åt stadskomunerna sjelfva att bestämma, huruvida de vilja välja representanter eller icke.
Låtom oss nu tänka uppå, huru det skulle gestalta sig, om, vid allmän rådstuga uti en af våra större städer l. ex. Stockholm, Götheborg eller den vida mindre staden Norrköping, alla stadens innevånare skola deltaga i besluten.
Jag befarar att det, för så fall, skulle blifva förenadt med oöfvervinnerliga svårigheter att lyckas ordna kommunalstyrelsen.
Det invändes' att det sunda förnuftet säkerligen skall komma att göra sig gällande, så att större städer skola delegera vissa personer till fullmägtige.
Huruvida detta alltid blir händelsen, vill jag lemna derhän, ty den ifrågav:de myndighet tillkommande beslutande rätt omfattar äfven beskattningstrågor; och sådane frågor äro af natur, att en hvar vill helst sjelf deruti deltaga.
Utsk:t har nemi. löreslagit, att beslutanderätten endast i det fall skall öfverlåtas åt fullmägtige, att mer än hälften af stadens hela röstetal antager ett sådant sätt för handbafvande af de kommunala angelägenheterna.
Med särskildt fä stad t alside uppå den förut af mig berörde omstän - Den 15 September e. m. 199 (lighet, att en icke ringa beskattning tillhör denna myndighet, anser jag det vara ganska problematiskt, huruvida man skall lyckas komma derhän att öfver hälften af alla röstegande inom en kommun förena sig uti ett sådant beslut.
Det är nemi. icke de närvarandes röstetal, som härvid tages i beräkning, utan stadens hela röstetal.
Som jag redan haft äran nämna, hafva vi uti våra socken- och stadsnämnder redan en ganska god grund, uppå hvilken vidare kan byggas.
Min åsigt är att dessa institutioner redan gifvit omisskänneliga prof på en temligen stor verksamhet, åtminstone i förhållande till den tid, som förflutit efter deras införande.
Jag tror att man, i stället för att, såsom komiterade och Utsk:t framställa ett så i detalj gående förslag, bort inskränka sig till de allra enklaste bestämmelser och isynnerhet till de allra enklaste former.
Detta skulle, enligt min öfvertygelse, hafva varit uti bättre öfverenstämmelse med R.
St:rs skrifvelse, deruti anhålles, icke om en total omarbetning af hvad som nu finnes, utan egentligen om öfverseende af nu gällande stadganden, isynnerhet för städerna.
I sistberörde hänseende har dock, efter min upfattning, komiterade gått aldeles för långt.
Lämpligast hade varit att endast i allmänna drag angifva de grunder, i enlighet med hvilka dessa kommunalstyrelser sedermera skulle fullbordas; att, vidare, allenast föreskrifva en myndighet och låta denna myndighet, om den så funne för godt, fördela sig i flera myndigheter; och slutligen att lemna något mer frihet åt kommunerna att organisera sig sjelfva.
Då så väsendtliga anmärkningar kunna göras mot förslaget, fruktar jag att man, med afseende å denna riksdags stundande snara slut, icke kan motse någon möjlighet att dessförinnan medhinna någon fullständig omarbetning af förslaget.
Bland öfriga omständigheter, hvilka lägga hinder i vägen för detta förslags antagande, vill jag endast omnämna följande:
Detta förslags rösträtt och beskattning äro grundade på den bevillningsförordning, som var af komiterade känd vid detta förslags upgörande, eller den nu gällande.
Man har vid detta riksmöte gått i författning om en ny bevillningsförordning.
Man finnér dock att stadgar och föreskrifter i denna nya bevillningsförordning icke, så att säga, passa väl ihop med kommunalförslaget.
De beskattningsgrunder, som finnas angifne i detta förslag, äro nemi. ingalunda desamma, som blifvit intagna i den nya bevillningsförordningen.
Så heter det t, ex. uti g 73 af förslag till förordning om kommunalstyrelse i stad: »Stadsutskylder benämnas med hänsigt till beskattningsföre»målen: »Hus- och tomtskatt, då de läggas på lius eller tomt; »Jordskatt, då de läggas på annan jord än den, som till hus »och tomt höre ; »Näringsskatt, då de läggas på näringarne; och »Löningsskatt, då de läggas på lön, pension eller annan be»stämd inkomst.»
Efter hvad grund skall då en kapitalist i stad skatta?
200 Ben 15 September e. m.
Utsk:t åter har väl uti en och annan punkt haft sin upraärksamhet fästad vid de uti den nya bevillningsförordningen gifna föreskrifter, men i andra delar deremot förbisett desamma.
Den gamla bevillningsförordningen uptager i allmänhet icke någon beskattning för tjenstefolk.
Det är blott vissa klasser af tjenstefolk, för hvilka någon beskattning, jemlikt densamma, ifrågakommer och, då detta är händelsen, påföres den vanligen husbonden.
Enligt den nya bevillningsförordningen skall hvar och en, som har 400 rdr i inkomst, erlägga skatt.
Hvars och ens skyldighet att deltaga i skatten och rättighet att besluta rörande kommunens angelägenheter beräknas efter inkomsten.
Jag, för min del, finner ganska billigt att äfven tjenstefolk, i detta fall, kommer att tillhöra samma kathegori som andra medborgare.
Dit hänföras också tjenare, som äro stadde i enskilde personers tjenst.
Dermed afses dock väl icke något annat, än lagstadde tjenare.
Nu är likväl kändt, att ett stort antal tjenare icke äro sålunda stadde.
Då åtskilliga sådana förhållanden i nu gällande bevillningsförordning sammanställas med för handeu varande fråga, finner man att densamma, i dess nu befintliga skick, omöjligen kan af R.
St:r bifallas.
Rätteligen borde jag kanske, hvad detta förslags detaljer beträffar, ingå uti en ännu närmare granskning och framställa mina anmärkningar § för g; men då jag redan förut i dag sä länge tagit R. o. Adms tid i anspråk, vill jag söka att affatta mig i största möjliga korthet; och skall således endast fästa mig vid de bristfälligheter i förslaget, som äro mest i ögonen fallande.
Första §:n af »allmänna stadganden» är af följande lydelse: »Hvarje socken på landet utgör för sig ett särskildt kommunalsam»hälie för vårdande af sina gemensamma ordnings- och hushållsan»gelägenheter, efter hvad derom i denna förordning närmare be»stä mines.
»Om handläggning af kyrkliga ärenden är särskildt stadgadt.»
Vid betraktande häraf måste man erkänna, att detta uttryck »gemensamma ordnings- och hushållsangelägeuheter» är något sväfvande och att denna fras icke bort finnas uti en lag, som skall bestämma sferen för en blifvande kommunalverksamhet.
Vidare äro, efter mitt förmenande, de uti 4;de §:n uptagne ord »medlem af ett kommunalsamhälle» helt och hållet otjenlige.
Det är endast i två afseenden nödigt, att i en sådan lag bestämma, hvem som är medlem af et) kommun.
Det är först och främst i fråga om rösträtten, och vidare i afseende på skattebidraget.
Komiterade hafva i det följande afhandlat båda dessa omständigheter, och denna 4:de g står således utan all annan mening än att i allmänna ordalag uttrycka en allmän sentens.
De förändringar, Utsk:t gjort i vissa delar af förslaget, finner jag icke heller vara riktiga.
Komitéen har t. ex. uti 7:de §:n föreslagit att »kommunalstämman skulle ega att för uprätthållande »af de ordningsstadgar, dem stämman kan finna skäl att för kom»munen upgöra, föreslå vitén», hvilka K.
Befhde sedermera skulle stadfästa.
Utskrt åter säger, att kommunalstämma skall ega att för enahanda ändamål »bestämma vitén», hvilka dock, för att blifva Den 15 September e. m. 201 gällande, skola K.
Befhdes pröfning underställas.
De ordalag koniiterade i detta hänseende föreslagit, synas mig i sanning vara bättre än de af Utsk:t förordade, enär denna bestämmelse, att ifrågavide kommunalstämmobeslut, som underställas K.
Befhdes pröfning, skola utan ändring endera fastställas eller ogillas, icke torde vara så fullt lämplig.
Uti litte §:n har Utsk:t äfven afvikit från nu gällande grundsats, jemlikt hvilken jordegaren är den som röstar för den jord han innehafver; landtbo åter endast i det fall att jordegaren icke förbehållit sig rättighet dertill.
Så väl komiterade som Utsk:t hafva ansett, att arrendator och landtbo skall rösta för den fastighet, som af dem innehafves.
Jag kan verkligen icke finna något skäl härtill.
Det händer nemligen ganska ofta att ett hemman delas emellan torpare, hvilka deraf ofta innehafva endast ett åttondedels mantal.
Till följd af detta stadgande skulle nu äfven desse torpare utöfva rösträtt vid sockenstämma.
Det är således min bestämda öfvertygelse, att jordegaren bör sjelf få rösta för sitt hemman.
Jag kan icke inse någon rimlig anledning, hvarföre man i detta fall skall göra en afvikelse från nu gällande lag; ty aftalets frihet synes mig i detta afseende, som i andra, böra respekteras.
Jag anser mig nu icke behöfva gå längre i denna granskning, utan att de af mig anförda skäl torde vara tillräckliga, för att ådagalägga, att den genomgripande omarbetning af förslaget, hvilken torde erfordras för att bereda någon möjlighet för detsamma att erhålla K.
Mits Nåd. sanktion, i ans:de till riksdagens annalkande slut icke kan medhinnas.
St. skulle lättsinnigt godkänna ett förslag, ehuru de icke gilla detsamma, — ett förslag, hvilket för samhällets framtid är af så stor vigt, som det ifrågav. de, — lärer ingen kunna finna vara representationen värdigt.
Om i någon fråga Reg:n har anspråk deruppå att erhålla en rigtig och säker kännedom om representationens åsigt, rå är det väl obestridligen i denna fråga, sorn rör koramunal-lagstiftningen.
Man kan icke ifrågasätta att Reg:n hyser den förmodan, att representationen framkastar detta förslag, utan att i allo gilla de grund satser, hvilka i förslaget uttalas.
Efter min åsigt måste representationen hafva den aktning för sig sjelf och, i följd deraf, äfven respektera sina egna beslut tillräckligt, för att icke till K.
M:ts sanktion framlägga något beslut, utan att detsamma dessförinnan blifvit noga granskadt, och öfvervägdt.
I annan händelse blir en gifven följd att representationen missaktas af Regin.
Oafsedt de nu af mig påpekade bristfälligheter i förslaget, tror jag dock icke att R.
St. vilja, liksom i en klump, antaga detta förslag. K. M. har ännu icke hört vederbörande i ämnet.
Att inhemta deras yttranden i frågan skulle uptaga nästan så lång tid, som kan förflyta mellan detta och nästkommande riksmöte.
Vid sådaut förhållande synes mig vara vida lämpligare, att Regin på förhand från vederbörande inhemtar erforderliga uplysningar samt derefter meddelar representationen
Dess i ämnet fattade beslut.
Detta är, efter min åsigt, uti en så grannlaga fråga, som denna, det enda rätta förfaringssättet.
Min öfvertygelse är, att 202 Den 15 September e. m
Regin bör i denna fråga vägleda representationen.
Representationen kan framställa en önskan till Regin om ett sådant förslag; men detsamma bör sedermera af Regin understödjas med de djupare insigter, som i detta fall böra stå Regin till buds.
Representationen må sedermera vara en kontrollerande och beslutande myndighet, men bör icke på detta sätt i första hand ingå i förslagets detaljer.
Min mening är således att R. o. Ad. nu icke bör antaga detta förslag, utan i stället för sin del besluta i »det R.
St., till svar å K.
Mits i ämnet aflåtna Nåd.
Skrifvelse, skulle i underd. anmäla, att R.
St. funnit de ifrågavide förslagen innehålla, jemte den af R.
St. önskade institutionen af landsting, så väsendtiiga förändringar i nu gällande stadganden om stads- och landtkommunernas förvaltning, att R.
St. anse sig icke böra utan efter erhållen del af de uplysningar, som genom alla vederbörandes hörande kunna vinnas, ingå i pröfning af förslagen; men anhålla, att K, M:t täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer Nåd.
Propos. i ämnet meddela.»
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på detta mitt förslag.
Hr Hjärne, klarald: Ehuru Gr. Sparre, såsom jag är öf vertvgad, varmt intresserar sig för att vigtiga frågor skola i en framtid komma att regleras på ett bättre sätt än de f. n. äro, och vid detta tillfälle visat att han noggrannt genomläst såväl komiterades förslag, som Utskits Betänk., kan jag likväl icke underlåta att förklara, det hans upträdande i denna fråga har berättigat
Ståndets ledamöter till att något förundra sig; ty om Grin alltid lika mycket sora nu intresserat sig för densamma, är det besynnerligt, att icke Grin för 9 månader sedan begagnade sin rätt att göra de anmärkningar mot komiterades förslag, som nu blifvit framställde. K. M. öfverlemnade nemi. redan i början af Jan. månad komiterades förslag till R.
Stir, och det låg på deras bord i flera dagar, och vill jag erinra mig att det redan förut var bekant och utdeladt bland Stånden.
Om Grin verkligen, som sagdt är, intresserat sig vid den tiden lika mycket för frågan som nu, hade han då bort söka gå Utskit tillhanda med de anmärkmr, som nu äro gjorda, ty det är väl ej att förmoda att Grin då undanhöll alla dessa betänkligheter, för att, då tiden för ärendets behandling vore mera kort, framkomma med desamma, i ändamål att genom inledande af en vidlyftig diskussion göra dess slutliga behandling omöjlig.
Hade Grin deremot vid Skrifvelsens remiss till
Utskit delgifvit sina tankar om komiterades förslag, hade det varit lättare för Utskit att undvika möjliga misstag, som enl.
Grins åsigter blifvit i förslaget begångna, och det hade då haft mera utsigt för sig.
Detta är en allmän anmärkn., som jag tagit mig friheten göra mot det sätt, hvarpå Grin upträdt.
Om jag rätt upfattade föredragningen, så framställdes endast lista gm till behandling, med rättighet att, då den var afgjord, besluta öfver den vidare föredragningen.
Jag tror derföre att
Grin gått öfver gränsen af sin befogenhet, då han yttrat Den 15 September e. m. 20 il sig öfver en hel mängd detaljfrågor, och på den vägen hvarken kan eller vill jag följa honom f. n., dels derföre att de icke höra till föredragningen, dels emedan det icke är möjligt att på en gång besvara alla dessa digressioner.
Skulle Gr.
Sparres förslag vinna bifall, är det klart att denna författning icke kommer vidare att granskas på detta rum, emedan då föredragningen af de följande §§;ne uphör, och då är onödigt att besvara anmärkningarne.
Men hvad jag egentligen velat anmärka mot, är Gr.
Sparres sätt att motivera sitt förslag, då han yttrat att det icke vore E. St:r värdigt, jag tror han begagnade det ordet, att npställa en förordning, som troligen icke sedermera kunde antagas, utan borde man afvakta en Propos. från K. M. nästa riksdag.
Jag vill, till svar härå, endast upläsa några ord ur K. M:ts Skrifvelse, då detta Betänk, till E. St:r öfverlemnades.
M. omnämnt att en komité blifvit nedsatt för att upgöra förslag till förändring i kommunallagarne, yttrar Han : »— — — så har K. M., som, med afs:de å ämnets beskaffenhet, funnit sig böra inhemta E.
St:rs yttrande öfver förslagen, innan desamma hos K.
M. kommo under vidare skärskådan, och jemväl ansett deras framläggande till E.
Sl:r icke böra genom andra vederböraudes föregående hörande fördröjas.»
Här har K.
M. således bestämdt uttalat att Han, innan Han närmare skärskådar komiterades förslag, önskar höra E.
St:rs åsigter.
Då synes mig också klart, att om E.
St:r ingå med en skrifvelse till K.
M. och säga: vi hafva icke granskat detta förslag, detta vore rakt stridande mot K.
M:ts uttalade önskan.
Jag tror för min del, att om förslaget föredrages nu såsom vanligen plägar ske med dylika författnings-förslag i Stånden, kunde det ganska lätt genomgås.
Det blir väl i alla fall en nödvändighet på det sätt föredragningen nu skett, ehuru jag visserligen förutser att, ifall många anmärkmr göras och många gg efter vidlyftig diskussion återremitteras, ärendet i alla fall icke medhinnes.
Men jag tror, att om E. St:r äro genomträngde af den åsigten, att något verkligen bör göras i följd af K.
M:ts yttrade önskan, kan icke något ondt ske derigenom att man aflemnar ett förslag, ehuru man icke har hopp att få det i alla delar af K. M. godkändt.
Jag anhåller att E. o. Ad. ville antaga l:sta g:n. Gr. Taube, Henning
Då denna fråga först öfverlemnades till E.
St;r, remitterades den till LagUtsk:t och LagUtsk:t återlemnade detta kommunalbetänk. till E.
St:r, hvarefter det remitterades till Allm. Besv.-o. Ekon.Utsk:t. Derigenom hafva Ständerna temligen tydligt uttalat den åsigten, att nu egentligen icke vore fråga om sjelfva lagförslagets behandling, hvilket äfven gjort att Ekon.Utsk:t redan från första början behandlat saken på ett sådant sätt, sorn om det icke var fråga om att antaga en lag, utan endast att uttala sig om de grunder, som skola bestämma detta lagförslag.
Att framgången af komiterades förslag är något i högsta grad önskligt, tror jag mig kunna förklara, åtminstone har man inom Utsk:t allmänt erkänt behofvet af en förändring i det syfte, som detta förslag innehåller.
Bland BondeSt:ts ledamöter ansågs förslaget så nödvcändigt att få fram, att de sjelfva föreslogo Deri 15 Sep t em b ejr fe. m. det ingen reservation i följd af de anmärkte punkterne skulle åtfölja Betänk:t.
Detta säger jag med anledning af den förste talarens yttrande att åtminstone på landet icke önskan om förändring i nuvrde stadgande skulle vara allmän.
Den förste talaren ingick vid l:sta §:u uti en granskning af Betänk:t i sin helhet.
Jag tror icke det vara skäl att så vidlyftigt behandla frågan, och kan således icke uptaga alla de anmärkmr han gjort, men vill dock besvara några af dem.
Talaren har sagt, att om man från sockenstämman åtskiljer alla de frågor, som tillhöra det kyrkliga, så skulle få ärenden återstå för sockenstämman att handlägga.
Jag ber då att få nämna att hvad som redan i nuv:de sockenstämmoförordning är stadgadt om sockenstämman, återfinnes i komiterades Betänk.
Samme talare har yttrat att kyrkostämmans göromål skulle neddraga kyrkorådet från dess höga plats.
Märkvärdigt nog har jag aldrig hort denna invändning från de Högvördigas sida; tvertom ansågs inom Utsk:t denna förändring önskelig och det var äfven fråga om att skilja kyrkoråd och skolråd från hvarandra, men just detta satte sig det Högvördiga Ståndet på det kraftigaste emot.
Detta tycks visa att åtminstone icke PresteSt:t anser att ärendena af en sådan förändring skulle lida.
Vidare har han sagt att det skulle upstå tvist om hvilka ärenden som skola höra till kyrkostämman eller sockenstämman.
Talaren åberopade en reservant i detta afs:de, men då i §:n, som handlar om sockenstämmor, står tydligt uttaladt, hvilka ärenden som skola af kyrkostämman handläggas, så måste falla af sig sjelft att alla andra ärenden, som icke läsas i denna §, måste höra till sockenstämman.
Han har vidare yttrat att det komme att finnas så manga olika slags myndigheter; men om man genomläser förordmn, skall man finna, att de äro högst få.
De äro egentligen endast 3.
Hvad beträffar öfrige anmärkmr, anser jag mig icke böra uptaga deni; blir lista gin antagen, förmodar jag att förslaget blir g:vis genomgånget, och man får då tillfälle besvara de mot dessa gjorda anmärkmr.
Jag förenar mig med Hr Hjärne om afslag å Gr.
Sparres förslag, emedan B.
Stir då icke gå K.
Mits önskan till mötes.
Snoilsky, Gustaf: Gr.
Sparre har anmärkt att både komiterade och Utskit ingått i detaljer.
Härtill vill jag endast nämna, att då K.
M. begärt E. Stirs Utlåt, om detta Betänk., har Utskit ansett sig skyldigt att ingå i granskning af detsamma.
För öfrigt vill jag icke besvara de anmärkmr i afs:de på Betänkit, som Gr.
Sparre gjort; de äro af de andra talarne vederlagda.
Jag önskar således att Gr.
Sparres förslag måtte afslås.
Liljencrants, G u s t a f F r e d r i k :
Jag är fullt öfver tygad att hvar och en, som befinner sig i samma embetsmannaställning som den första talaren, icke är på något sätt afvog mot detta förslag.
Det är så naturligt att de embetsmän, hvilka ofta måste vara i beröring med de kommunala myndigheterna, äfven måste ifra för en förståudigare utveckling af dessa institutioner.
Lika visst är också att hvar och en, som har dessa embetsmäns erfaren - Den 15 September c. m. 205 het, skall önska att kunna i hvarje län få samråda med ombud utvalde af länets invånare, men då jag alltså för min del högtidligen förklarar att jag är långt från att vara emot att inom hvarje län finnes en lansnämnd eller som det här heter ett landsthing, kan jag icke desto mindre underlåta att ogilla det förslag, som här är framställt.
En talare har yttrat att inför K.
M. borde framläggas de gruuder, hvarpå R.
St:r önskade att den ifrågav.de förordntn skulle byggas.
Jag delar hans åsigt, ty skulle inträffa, att de grunder, som komiterade, likasom Utsktt godkännt, icke äro lämpliga, måste R.
St:r sjelfva framlägga ett nytt sådant, eller ock måste frågan för det närvrde upskjutas, och Ständerne hos K. M. göra underd. anhållan att K.
M. måtte, sedan vederb:de bliivit hörde, till nästinstundande liksdag aflåta Nåd, Propos. i ämnet.
K. M. lärer dessutom icke vara ovan vid att R.
St:r icke komma till slut med ett förslag, och jag kan icke se att vid en så beskaffad framställning ligger något annat än en förklaring att nämnde för slag är af ett sådant omfång att R.
St:rs tid icke medgifvit att egna det en så noggrann pröfning som erfordras, och att R.
St:r derföre se sig nödsakade att bos K. K. anhålla, det K.
M.jtäcktes. sedan vanliga formaliteter blifvit iakttagne, framställa ett förslag.
Emellertid, då jag anser landstingsinstitutionen såsom den vigtigaste, får jag nämna att jag först måste anmärka deremot att omfånget af landstingets verksamhet alldeles icke är bestämdt.
Den som har någon erfarenhet af huru det tillgår i t. ex. en länsstyrelse, den vet visserligen att de ärenden, som förekomma, som äro af något verkligt och väsendtligt intresse för ett helt län, icke äro så mångå att de icke ganska val, åtminstone i någon mån, skulle kunna specificeras; men att nu lemna åt landstinget öppet att företaga hvilka ärenden som helst utan någon inskränkning, synes mig vara af så vådlig beskaffenhet, att jag betviflar det R.
St:rs mening kunnat vara något sådant.
Man säger också i förslaget att landstinget kan vara 6 dagar och under vissa omständigheter t. o. m. 8, men ett så långt sammanträde inom landstinget måste väl icke hafva något annat ändamål än att genom landstinget bereda en politisk upfostran åt Svenska folket: ty den som har någon erfarenhet om de ärender, sora förekomma i ett län, vet visserligen att icke på många år förevarit så mångå för kommunerna speciella ärender, att de förnuftigtvis skulle kunna utgöra föremål för så långa sammanträden.
Svenska folket är icke något politiskt folk, som önskar att hålla sammanträden för onyttigt och opraktiskt politiskt prat, utan det önskar helst att få vara i fred; och sannolikt är, att om sådana sammanträden skulle komma till stånd, ingenting aunat är att vänta, än att den eller de personer, som hafva största förmågan att uttrycka sig, framdraga ett eller annat ärende, som vore förmånligt för den ort de tillhöra.
Den tid som blifvit Konungens Befhule meddelad för besluts fattande är ock så kort att följden måste blifva att utlåt.n från de myndigheter, som kunde lemna nödiga uplysningar, icke hinna att inhemtas, ett förhållande, som i och för sig ensamt innebär skäl för mig att afstyrka det nu ifrågav:de förslaget.
Ofver de flesta af länsstyrelsens 206
Den 15 September e. in. beslut har man att vänta sig besvär, och frukten häraf skulle återigen blifva, att länsstyrelsen, som redan har tillräckligt att göra, erhöll en, sannolikt högst väsendtlig påökning af göromål i och för behandlingen af de mer eller mindre omogna förslag, som framställdes vid mötet.