Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar derföre hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla om proposition på de af mig uppgifne fyra punkter, såsom efter min Öfvertygelse det enda sätt, hvarigenom 4iS Bert n September e, m. *n fast grund för penningeväsendets reglering kan vinnas.
I anledning af Herr Hegardts anförande, och åfven sedermera med anledning af Herr Stråles, utbeder jag mig få göra en framställning för att visa, att, som jag förmodar, dessa Herrar inblandat andra frågor i den, hvarom nu öfverlågges, och att det yore nyttigt, att man nu höll sig till den förevarande frågan, och sedan, om man så tycker,, gick till det, som år utöfver ämnet.
Herr Hegardt har anfört, att
Utskotten ej sagt huru tilh gå skulle vid sil frets återfående.
Jag år öfvertygad, att Utskotten i denna punkt aldrig åsyftat annat ån en frivillig invexling; ej åsett någon utvexling.
Det år en annan fråga.
Jag tror, att Ridderskapet och Adeln, i afseende på denna sak, blott har a,tt välja emellan tvånne alternativer, det ena att bestämma sig i enlighet iped den anda, som sednare förslaget innehåller, att man nemligen skall hålla sig emellan 120. och 128 skillingar vid uppgörande af den årliga taxan för silfver-invexlingen, det andra att jEilfran en. gång för alla bestämdt skall utsättas i denna punkt, Herr Stråle har sammanblandat hvad sorn återstår att besluta med hvad Ridder. skåpet och A.deln redan heslutit.
Ridderskapet pch Adeln har nemligen redan ty värr beslutit att ingen ny alpari-punkt nu kommer ott bestämmas.
Detta år enligt med förra Betänkandet; men då Ridderskapet och Adeln antog 5;dje punkten af hufvud-grunderne, förbehöll Ridderskepet och Adeln, att framdeles bestämma det Den 11 September e, m. 45? yårde, till hvilket invexlingen skall åga rum.
Derom år nu fråga, och Ilidderskapet o- h Adeln åger således rått, att bestämma ett visst skillingtal för invexlingen, utan att det behöfver anses såsom en alpari punkt vid en blifvande realisation.
För min del tror jag det äfven va. ra bäst, att bestämma ett sådant visst skillingtal, utan att såga, att det skall ligga till grund för en blifvande realisation, och jäg föreslår 128 skiliipgar, Friherre Cederjiråm, Jacob: Det af Herr [Hegardt framställde project om utvexling af silfver, innebår frågan om en deposit Bank, hvilken år till. råckligen discuterad utom plena, för att ej tarfva någon ytterligare vederläggning.
En annan vård Talare Herr Stråle har yrkat nödvändigheten, att bestämma myntvärdet, och i sådant afseende föreslagit fyra punkter.
Den första punkten innehåller en bestämd bankrutt, eller realisation efter 128 sk. i stället lör 48, Den värde Talaren har ej uppgifvit, hvad rått SedeJ-innehafvaren skulle få till Banken, relatift till de fonder sorn Banken åger utom silfret, och hvilka fordrings-ägarne lagligen kunna utkräfva.
Om sådant hade blifvit upptagit, hade ej förslaget till en bankrutt kunnat åga rum, ty det hade förfallit af sig sjelf, då icke bestridas kan, att Banken, om dess fordringar indrifvas, kan liqvidera alla sina skuldförbindelser, och ändå äga betydligt öfverskott.
Den 2 punkten som iian föreslog, var om in- och utvexlig af silfver, det innebar detsamma som Herr Hegardt framställt, eller en deposit Bank efter nya grunder.
Sedan B*n 11 ,%j>tember e. m, föreslog han myntning efter den nya myntfoten detta står i consequence med första punkten j och sluteligen föreslog hsn att utvexling skulle ske af skiljemynt.
Hvad den sista punkten angår, så, då Ridderskapet och Adeln redan beståmt, att ingen utvexling skalf ske, kan öfverläggning derom nu ej äga rum.
Vi hafva Sfven beslutit, att icke bestämma den norm, hvarefter realisation framdeles skall ske, och det år ingen anledning, att göra någon rubbning i ett beslut i anledning af ett så löst förslag, och hvilket innebår en bankrutt, ett åsidosättande af all beräkning på Bankens andra fonder, ån silfverfonden.
Förslaget lår således komma att för-* falla.
Hvad nu sjelfva frågan beträffar, rörande den förevarande punkten, så hafva Utskotten föreslagit, att invexling af silfver får ske emot 120 å 128 sk. i sedlar.
Afven dessa summor innehålla en slags myntbeståmning emellan dessa ziffertal, hvilken ej medför annat ån att, i händelse coursen faller, tecknas den till oriktigt belopp, och man insätter silfver för att begagna Bankens sedlar.
Jag tror, att alia konstlade medel, för att bestämma ett myntvärde, som bäst stadgar sig sjelf, åro skadlige.
Jag tror derföre, att den enda förnuftiga och enkla utväg vore den, att Banken ålågges invexla silfver för 4 skillingar utöfver gängse cours, intill dess att den stiger till 128 skillingar Herr Hjerta, Jöhan Gujiaf:
Med anledning af H err Stråles och Herr Hegardfs anföranden, anhåller äfven jag, att få yttra några ord, ehuru jag till en stor del år förekommen af Herr Lef - 'Ben 11 September e. m. ren.
Ridderskapet och Adeln har redan besluta!-, då Siandet gillat 2;dra alternativet af 4:de punkten i förra Betånkandet, att bejtåmmandet af den grund, hvarefter Specie mynt kommer att af Banken emot defs fedlar utvexlas, nid till framtiden uppjkjutas.
Eit sådant beslut, 60tn Herr Stråle föreslagit, kan således icke å~ ga rum.
Lika litet år det tänkbart, att utvexling kan företagas efter det beslut, Ridderskapet och Adeln i dag fattat genom godkännandet af första punkten.
Jag tror, att Herr Stråles afsigt år ganska god; den innehåller ej annat, ån declarerande af en bankrutt, som redan år gjord, och jag kan ej förena mig i det begrepp örn Statens och Bankens finaricer, sons Friherre Cederström tyckes hysa.
Han vill lemna myntvärdet åt sitt öde, att återgå till ders gamla alparipunkten.
Jag tror ej detta vara att önska ; det vore utan tvifvel det olyckiigaste som kunda hända för nåringarne.
Jag kan ej se annat, ån Btt Bankens interesse måste vika för massan af enskiltes, för det allmännas, för samhällets.
Jag kan ej finna huru banquerouten nu först skulle vara gjord- den har längesedan ågt ruin; den skedde når Bankens lucka stängdes.
Då Rik sens Ständer bifalla Utskottens förslag i tredje punkten, tror jag, att de gjort alif hvad som enligt Bankens förmåga nu står att göra till bestämmande af myntvärdet.
Genom samma punkt hindras ock en ytterligare myniföi bättring.
Det år ej möjligt, sedan man antagit densamma, att myntet skulle kunna förbättras mera under 120 skillingar, ån det som utgör transportkostnaden för silfver från Hamburg eller London, hit.
Det - 460 Den ti September e. m. ta år elit; således måste Courseu icke kunna; falla under 116 å Ii5 skillingar; ty då Coursen går derunder, har Köpmannen mera interesse att intaga sitt silfver, insätta det i Banken och uttaga sedlar för att förlägga nåringarne.
Jag tror således, att just denna punkt innehålleg en gararitie mot en hastig myntförbåttring, lika sorn en del af de öfrige, emot en hastig myntförsämring.
Hvad angår det uttrycket i tredje punkten, som Friherre Cederström klandrat, angående coursförhållandet, så tror jag, att om han hade låst punkten till slut, hade han fått ett correctif deremot, att Beurscoursen ej skulle blifva rått uppgifven.
Jag tror detta vara tillräckligt till besvarande af de anmärkningar, som blifvit gjorde, men anhåller, att når vi komme till frågan om belåning af inyntbara metaller, då få yttra några ord.
Å tredje punkten tillstyrker jag således bifall.
Bjön t [bjerna, Magnus'
Jag är helt och hållet,förekommen af den siste värde Talaren, som så väl utvecklat saken.
Jag får, således blott tillägga, att någon vidlyftig öfverläggning nu ej torde vara af nöden, nar principen redan är fastställd, och frågan nu blott är on) normen för invexlingen skall blifva 128 eller 120 skillingar.
Herr Cetlerfcfijold, Pehr Gufiaf:
En värd Ledamot har yrkat, att 128 skillingar borde antagas såsom det värde, hvarefter silfver-utvexliugen framdeles skulle komma att ske, och han har hufvudsakligen grundat sitt påstående på lättheten att till Specie förvandla både Banco - Ben 11 Sept ernber t> m. och Riksgäldssedlar.
Jag anser likväl ett sådant stadgande vara ett alltför våldsamt ingrepp i ägande-rätten, ty hvarje capitalist skulle derigenom förlora omkring 5 procent.
Då man nera. ligen hittills fått en Riksdaler Specie för ungefär 122 skillingar, skulle man hädanefter betala 128.
Om nian antager att Svenska jorden är intecknad för 60 millioner Riksdaler, så skulle 5 millioner af fordringsägarnes förmögenhet genom detta enda penndrag tillintetgöras
Jag tror det således vara val betänkt af Utskotten, ijitt de utsatt ett maximum och ett minimum.
Härigenom förekommes, att coursen fej kan falla betydligt under 120 skillingar.
Och jag torde få påminna, att det ej är någon fara af maximi bestämmande ttll iö8 skillingar $ ty om coursen skulle stiga betydligt deröfver, så får ej Banken något silfver till uppköp.
Jag tillstyrker således bifall å tredje punkten» Herr Stråle':
Cederström haran» sett, att det förslag, jag gjort, innefattar en proposition om bankrutt för Banken.
Det år sannt, att det innefattar en declatation, att Banken ej kan betala sina sedlar med mera ån 18 skillingar för 48; men detta har långe varit gifvet, och efter mennisko-förstånd lår det troligen icke kunna blifva annorlunda.
Jag kan ej finna, genom hvad medel Bmken skulle kunna betala fullt
Ut; ty antingen skulle sedtarne blifva fårre, eller silfret Ökas.
Om sedlarne skulle blifva råriv. skui ■ le en mångd af menniskor derpå förlora, och håringarne gå under.
Detta år således overkstållbart, Skall man åter Öka silfret, så fattasjej 46* 11 Stfltmbar t. mindre
In s5 millioner Specie.
Detta vet jag ej, hrar och huru det skulle anskaffas; huru år det då tänkbart, att coursen skall kunna återgå till piri?
Vill man då göra en utredning med Banken, som med en privat person genom concours?
Vill man utdela Speciemyntet pro rata parte?
Viii man gifva anvisningar på Götha C nial, på odlings lån, på fastighets-lån, så går det visserligen an; men jag tror ej, att en sådan finance-reglering skulle blifva välkommen, eller att N <tionen skulle mågta utbetalt ålit hvad den således blefve skyldig, att till Bankens nu varande fordrings-ågare utgifva.
Den myntning jag föreslagit, innefattar ej något annat nytt, ån att man skulle slå 5- och 6-skiliingsstycken, ty i denna stund år det möjligt att få 2- och 4- skillingsslycken.
Efter 128 skillingar gör ett 2- skillingssty< ke 8 skillingar riksgälds, ett 4-skillingsstycke 16 skillingar riksgälds; ett 5-skillingsstycke skulle utgöra 8 skillingar banco, och ett 6-skillingsstycke 16 skillingar banco.
Derigenom voro då alla liqvider möjliga med Speciemynt.
Herr Hjerta har fattat mitt yttrande oriktigt, då han trott, att jag hyste någon farhåga för en direct myntförbåttring.
Jag nämnde, att en sådan i sjelfva verket kunde inträffa, om ej ziffran nu bestämdes derigenom, att skulder i Banco-sedlar blefvo förvandlade i Hamburger Banco eller Speciemynt efter 120 skillingar, eller derunder, och realisationen sedermera företoges till 128 skillingar, eller derutöfver, hvarigenom förlusten skulls drabba de gäldskyldig, i j StpUrnber e, m. 4*3.3 Kerr Cederschjöld har anfört såsom skål för o biliigheten, att antaga 128 skillingar till reaiisations-grund, att man på Beursen kunde få en Riksdaler Specie för 122 skillingar.
Oin så vo. re, skulle jag erkänna, att jag haft orätt, men jag har ej hört, ott den kan fås till detta pris.
Utom den skilnad, som år emellan Svenska Riks. dalem och Hamburger Riksdalern, och hviken uppgår till nära 2 skillingar, tillkommer äfven transport kostnader, provision, assurance m. m. hvilket allt tillsammans ofta uppgår till närmare 5 ån 4 skillingar, och således blir förlusten för capitalisten högst lås skillingar.
Når det år fråga om en så stor sak, som alt bestämma myntvärdet, så bör m m ej göra afsende på ett par skillingar.
Nu skulle man kan hända förlora a skillingar; men innan nästa Riksdag blir kanske förlusten 18 skillingar; år det vål då uträkning, att efslå förslaget.
Man h .r sagt att det beslut, sorn Riddersk pet och Adeln tog om 2:dra alternativet i förra Betänkandet hindrar Ståndet att antaga mitt förslag; men då jag år öfvertygad, ett Ridderskapet och Adeln i många andra fall lärer komma att frångå ?itt förra beslut, så kan jag icke inse, hvad som hindrar att göra det i afseende på mitt förslag; ty om Ståndet bifaller Utskottens nu förevarande punkt, så frångår Ridderskapet och Adeln äfven sitt förra beslut.
I det första Betänkandet står, ait normen för invexlingen skali af Riksens Ständer bestämmas, I detta står, att bestämmandet skall åt BmcoFuIlrnågtige öfverlemnas.
Mitt förslag står ej heller i strid med hvad som förut år stadgadt, emedan min framställning ej alser en utvexling nu genast, 464 /)<■« II September e. m. utan framdeles; och att en sådan utvexling framdeles skall ske, år redan gifvit af besluten.
Hårat år således ej något hinder, hvarföre jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Cedérftrörh:
Det år först i afse ende på Herr Hjertås anmärkning, att stadgandet rörande bevisen från Auctionskammaren skulle vara ett correctif emot Coursens oriktiga noté^ frände, som jag får anföra, att dessa bevis betyda rakt intet.
I afseende på sjelfva säkert vill jag ej vidare uppehålla Ridderskapet och Adeln; men då jag anser vigtigt, att invexlingen ej sker efter någon bestämd .siffra, utan efter cours, och att endast maximum bestämmes, så får jag anhålla om votering, och att contra-propositionen blifver att invexlingen skall ske efter gängse cours med 4 skillingars förhöjning, dock icke Öfverstigande 128 skillingar.
Herr Thärn, Wollrath'.
Då votering redari år begärd, skall jag vara ganska korrt.
Jag tror att Herr Stråle misstyder Ridderskapets och Adelns förra gången fattade beslut.
Det står uti dess tredje punkt, att del år haar och en tillåtit att uti Banken emot myntbara metaller tillvexla Jig B ane oJ'e. diar, beräknade lill det förhållande emot Specie mynt, forn Rikets Ständer bejtärnmma.
Derigenom h,.r ej Ridderskapet och Adeln frånsagt sig rättigheten, att genom B n. oFullmågtige bestämma detta.
Jag tror således att Friherre Cederström och Herr Hjerta ®i-« ii September e, m.
Hjerta fullkomligen visat, att tvånne af de af Herr Stråle föreslagne punkter åro af Ridderskapet och Adeln algjorrle.
Jag tror i öfrigt, att förslaget, sådant det år, år det mest åndamålsenliga och billiga, som kan antagas, och får til— lägga, att Herr Cederschjöld förmodligen misstagit sig, då han trott, att man kunde få i Riksdaler Svenskt Specie för 122 skillingar; det måtte vara en Riksdaler Hamburger Banco, som till detta pris kan erhållas.
Herr Muncka/ Rofenjkjöld, Eberhard:
Så vidt jag kunnat höra och fatta Herr Stråles förslag, år det det billigaste jag hört till verkställande af en realisation, men om Ridderskspets och Adelns föregående beslut lågger något hinder för dess antagande, vill jag ej derpå insistera.
I alla fall anser jag nödvändigt, om ett sådant förslag antage*, att för alla fastighetslån betalas ränta i silfver, dock så att de som redan fått sådana lån, borde få välja emellan räntans betalande i silfver efter en för dem förmonlig beräkning eller i sedlar.
Jag torde få tillägga ett factum i afseende på frågan, huru mycket Specie nu galler i sedlar.
Jag hörde i går afton en BruksPatron Beckman nämna, att han måst betala i5o sk. för hvar SpecieRiksdaler, då han var i behof af klingande mynt, för att erlägga Hammarskatten.
I afseende på ifrågavarande punkt yrkar jag, att invexlingsgrunden måtte bestämmas till 128 skillingar.
Band. 466
Vrn 11 September e, rn.
Då jag första gången ytfrai de mig, föll det mig ej in att uppehålla mig vid Friherre Cedérsfröms förslag, Jag ansåg ej möjligt, att lian genom votering ville försöka att genomdrifva det; men dä lian nu gjort det, anhåller jag få redovisa, hvårföre Utskotten framställt sitt förslag så, som nu skett.
Utskotten hafva trott, att det vore i svårigheten för Svenske Handlande att intaga och använda metalliska besparingar, som capitalbristen till stor del ligger.
Utskotten halva velat afhjelpa detta, och lemna en utväg att införa metalliska besparingar.
Detta år ej möjligt, om man icke har något visst att påräkna.
Derföre bestämdes en viss norm första gången; men då vid återremissen man fann, att tvånne Stånd ej ville ha denna norm, trodde man det vara en skyldighet, att, med bibehållande af några bestämda ziffror återkomma med ett förslag; hvarigenom Fullmågtige kunde såttas i tillfälle, att för det kommande året bestämma ett visst silfverpris, så att den enskildte speculanten derefter kunde uppgöra sina beräkningar, Om nu Friherre Cederströms förslag går igenom, år hela grunden kullkastad, och ingen beräkning kan ske, (y den som intager silfver år då utsatt för alla Conrsens variationer.
Det år häruppå som jag får fästa uppmärksamheten, emedan Utskotten noga beräknat hvart enda dess förslag, och gjort detta blott för möjligheten att inbringa metalliska besparingar genom att hålla silfret vid en viss norm.
Herr Stråle t Herr Tham har jåfvat mitt yttrande dermed, att han sagt, att det vore en Den ir September* e, m. rubbning i det förra beslutet.
Hvar och en, som läser Utskottens förra Betänkande, lärer finna, att Utskottens förslag var uppgjordt utur den synpukten, att en rnyntbeståmning skulle äga rum, ehuru vid votering inom Utskotten 2:na Stånd stannade emot 2me; och då den af Ridderskapet och Adeln bifallna punkten innehåller, .att grunden för silfvers invexlande skulle af Riksens Ständer bestämmas, kan jag deremot ej fin^ na annat ån, att, om Riksens Ständer öfverlemna åt sine Fullmågtige att bestämma invexlingsgrunden, halva de ej sjelfve gjort det.
Jag skulle ej yrka någon ändring i beslutet, om jag ej visste, att Ridderskapet och Adeln ägde rätt att göra den, och om jag trodde, ait Ridderskapet och Adeln icke i någon annan punkt skulle frångå sitt förra beslut; men då jag hört flere omtala jemkningar, så har jag trott, att en sådan kunde ske äfven i afseende på detta.
Om likväl ingen mer ån j *g yrkar hvad jag framstäf t, så år det ej min alsigt att vidare fullfölja det, eller i min förmåga att genomdrifva det.
Må hända skall man en gång finna, att det varit klokare att nu vidtaga denna åtgärd; den torde framdeles blifva svårare att tillvägabringa.
Herr Ct/chrfchjöld:
Så vida jag rätt fat tat Friherre Cederströms mening, åsyftar han att borttaga den garantie för de gäldskyldige, som Utskotten föreslagit, att ej myntet måtte förbättras under 120 sk.
Lika nitisk som jag är att motverka all försämring af myntet, lika nitiskt skall jag försöka att motverka alla directa försök att genom konst förbättra det Jag tror. fitn ii September «, m. att man bör vara angelägen att lemna Svenska Folket full frihet och fullt tillfälle att
Öka rörelse-capitalet i nion sorn näringarne och productionen kunna tilltaga.
Derföre bör man ej betaga det möjligheten att emot en bestämd norm af i 520 skillingar få sedlar i stället för silfver.
Annars kunde det hända att coursen ginge ned ännu mera och att den gäldskyldige finge betala i bättre mynt än det, hvari han bekommit lånet.
Det är visserligen sannt, att när ingen gräns kan 6ättas för en myntförsämring, så kunde man tycka att ej heller någon borde sättas för en jnyntförbättring.
Men i närvarande tid då ingen radical hjelp medgifves, måste den som äger contant' förmögenhet hellre blottställas för äfventyret att mista en del af hvad han ä - ger, än alla de gäldskyldige utsättas för en total forjiöring.
Jag anhåller således om bifall till förevarande punkt, och har velat yttra delta före voteringen, för att få det i protocollet intaget.
Det enda correctivet emot det af Ridderskapet och Adeln beslutade .betydliga uppköp af silfver vore bifall till Utskottens tredje punkt, hvarigenom å ena sidan en myntförbättring förekommes, och å den andra likaledes förekommes, att ej mynjet kan försämras.
Således tror jag att Friherre Ce~ derströms proposition skulle blifva af olypkliga följder, och hemställer i anledning derutaf, om ej Herr Friherren ville afstå ifrån sitt förslag, eller Herr Grefven och LandtMaiskalken täcktes utröna Ridderskapets och Adelns tanka i denna jpert ii September e. m, 46$ sak, då det är möjligt att Friherre Cederström afstår.
Friherre Ceclerjirom:
Jag har redan vid flera tillfällen yttrat min öfvertygelse om myntet och dess variationer.
Jag tror, att då det lemnäs åt sig sjelf och en förbättring får ske utan konstlade åtgärder, blir den aldrig skadlig.
Af sådan anledning kan jag ej frångå min begäran om votering.
Herr Grefven och Landt Mar/kalken gjorde proposition till bifall af tredje punkten i Utekottens Utlåtande.
Ropades starka Ja, jemte några få Nej. Hvarjemte Friherre Cederftröm begärde votering.
Herr Grefven och LandtMarJkalken framställde derefter följande voterings-proposition:
Den som bifaller tredje punkten i Statsoch BancoUtskottens förnyade Betänkande om Finance-regleringen, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Neji Vinner Nej, kommer den i 5:dje punkten omförmålte insättning af myntbaraj metaller att 47°
Den 11 September e, rn. åga rum emot 4 sif. utöfver gängse Cours, dock aldrig öfver 128 sk.
Herr Munck af Rofenjhjold:
Här har blifvit yttrad af Herr Lefrén en tredje mening, nemligen att invexlingen borde bestämmas till 128 sk.
Jag hemställer, om ej Herr Grefven och Landt-Marskalken ville inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida denna mening bör intagas i voterings-proposifionen, eller icke.
Herr Grefven och Landt-Marjkalkén ytrade, att sedan Ridderskapet oell Adeln, efter hvad Herr LandtMarskalken tyckt sig höra, nästan enhälligt gillat Herr LandtMarskalkens proposition om bifall å tredje punkten i Utskottens Betänkande, samt Fri herre Cederström ensam begärt votering, hade Herr Landt-Marskalken ansett den af beni alte
Friherre föreslagne contraproposition böra i voterings-propositionen intagas; hemställande Herr LandtMarskalken likväl till Ridderskapets oell Adelns godtfinnande, om Ridderskapet oell Adeln behagade den at Herr Landt-Marskalken framställde voteringsproposition bifalla.
Sedan 45, 44, 45 och 46 §. §. i Riddarhus; Ordningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan 8 eftermiddagen, och befminos vid vote. ringens slut, klockan half till g om aftonen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och fög - Ben II September t. rn. 47 x seglad, saint de öfrige voterings-sedlarne öpyl nade, rösterna hafva utfallit salunda:
Ja 156.
I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och LandtMarJkalken förklarade, att tredje punkten i Utskottens Betänkande således blifvit af Ridderskapet och_Adeln bifallen, 4ide punkten.
Hvad forn vid denna flfverinvexling i ifrigt bor iakttagas, bejiåmmes genom fdrjkild inftruetion för Banco Fullmågtige; men det dr j8l8 till Kongl. Majlts
Nådiga dispojition intill nafta Riksdag anvifade Creditivför inköp af myntbara metaller kommer nu att upphöra.
Herr Grefven och Landt-Ma rjkalken gjorde proposition till bifall af denna punkt; hvil-: ken proposition med Ja besvarades. 5:te punkten.
Från och med nåftkommande ars början upphör ali rånteberåkning d SlatsVerkets Jkuld till Bankenmeri å cap italet af betalas ärligen intill nafla Riksdag i5o,ooo Riksdaler Banco, hvilka af BancoFullmågtige användas till in*■ Ben U September e. »t. köp af myntbara metaller, efter enahanda grunder, forn de, hvilka i affeende pä det lika bejkaffade inköpet jör den i fddant ändamål ajf atte delen af Bankens behållna vinft, blifva gällande.
Denna punkt hade redan då målet förra gången förevar, blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen j och fann Ridderskapet och Adeln nu för godt förblifva vid dess derutinnan lörut fattade beslut. 6:te punkten.
1 enlighet med 63 §. uti Regeringsformen, kommer äfven för denna gäng, det fd kallade flora Creditivet att till utgående frän Bankan anvifas.
Denna punkt hade äfven, då målet förra gången förehudes, blifvit af Ridderskapet och Adeln gillad j och förblef Ridderskapet och Adeln nu vid dess förut fattade beslut. rjtde punkten, För inlö fen af Rikets Ständers RiksgäldsContoirs