Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer, om det vid sådant förhållande är passande, att med en sådan skrifvelse besvära K.
M. och tillika förorätta de embetsverk, hvilka icke gjort sig skyldiga till sådana förseelser, hvarom skrifvelsen skulle handla.
Jag tillstyrker derföre afslag på denna punkt i betänk.
Horn upplästes ufven 5i:sta punkten i utlåt.
N:o 28g.
Utan alt vilja tillstyrka R. o. Ad. att in stämma uti StatsUtsk:s förslag till und. skrifvelse i denna punkt, vill jag blott upplysa, att StatsUtsk. icke, såsom Frih.
Gederström trott, hufvudsakligen fästat sig vid (vänne förvaltande verks misshushållning.
Jag tror, att i sista skrifvelsen tydligen tillkännagafs, alt det var det sätt, hvarpå dessa verk bemött R.
St:s revisorers anmäi kn:r, hvarvid Utsk. fästat sig, och att Utsk. velat förekomma den missbelåtenhet bland allmänheten, som skulle blifva en följd deraf att en sådan förnärmelse mot R.
St:s delegerade revisorer lemnades oanmärkt.
Dessutom har en af R. o. Ad:s ledamöter, sorn sjelf varit förvaltande chef, medgifvit, att malversationer kunnat äga rum, fastän icke i så stor scala, sorn i andra länder, och Utsk. torde således hafva varit till anmärknln icke obefogadt.
Hr Den i a September e m.
Jag borele förklara StatsUtsk. tnin erkänsla derför, att det biträdt så val Revisions-cont. soin
Adv fiscals-embetet uti Kammarrätten i fullgörande af deras embetsåligganden, då Utsk. sagt, alt det funnit mindre noggrannhet uti hushållsdetaljerna, emedan det tillkommer Revisions-cont. och Adv.fiscals-embetet att tillse huru nied hushållningen tillgår; men då Utsk. behagat, som man säger, skara alla embetsverken Öfver en kam, och sålunda förklarat att alla misshushållat, så har Utsk. afvikit från de principer, som ligga till grund för åklagaremaktens skyldigheter, nemi. att angifva icke mindre hvaruti misshushållningen bestått, än äfven hvilka personer och förvaltande embetsverk gjort sig lill förebråelsen för misshushållning skyldiga, och Utsk. har sålunda sträckt den åklagarerätt, Utsk. tillegnat sig, utöfver gränsen af gällande lagar i allmänhet, och vida öfver gränsen af gällande lagar för Utskts befattning.
Jag tror således, att Utsk. derutinnan har högst olagligen och obehörigt sig förhållit; och då det icke lärer vara Representationen värdigt att framkomma till K.
M. med en obestyrkt och i allmänna ordalag alfatlad anklagelse mot
Rikets embetsverk, hvilka med heder kunna bestå jemförelsen med embetsverken uti hvilket Europeiskt land som helst, så tillstyrker jag på det aldra högsta ogillande af Utskts förslag i denna punkt.
Hr Peyron hade iulemnat ett så lydande anförande: beträdande Utsk:s föreslagna tillrättavisning, kan jag icke undertrycka min förundran; och då Utsk. i detta afseende vidblifvit sitt beslut, måste jag förnya min redan inom detta rum å collegii vägnar gjorda anhållan, det täcktes Utsk. antyda, i hvad och när Krigs-collrm gjort sig förtjent af de stränga beskyllningar Utsk. nog obilligt synes hafva collectivt emot olla förvaltande verk yttrat.
Jag får ärar votera för afslag å denna StatsUlsk:s hemställan.
Det är möjligt, att en sådan framställning, som den StatsUtsk tillstyrkt, kunde i någon måtto anses obehöflig.
Jag ponerar det endast derför, att det möjligen kan anses icke tillhöra mig att rikligt bedomina förhållandet, då jag icke varit ledamot af StatsUtsk., och då det torde vara allmänt kändt, att jag icke kunnat hafva tillfälle att så intränga i detaljerna, sura StatsUtsk. och revisorerne: men då StatsUtsk. funnit revisorernes anmärkn. vara sådan, att Utsk. kommit till en så beskaffad framställning, sorn Utsk. i första betänk, afgifvit och uti det sednare vidhållit; så hemställer jag till en hvar hvad följden skulle blifva, om R.
St. underkände hvad Ulsk. tillstyrkt.
Fråga är ju endast derom, att K.
M. skulle erinra de förvaltande verken att iakttaga mera sparsamhet och hushållning.
Man bör noga observera, att de termer Utsk. begagi3 H. 48 37S Den ia September e. m. nät icke innehålla någon slags accrimination raol de förvaltande verken; ty att förständiga dem att iakttaga hushållning, ar icke detsamma som att anklaga dem för misshushållning, och framställningen innefattar således egentligen ingenting annat, än hvad som bör följa af sig sjelft, men som intet förvaltande verk, då densamma kommer från deras principaler, hör taga så illa, att det vill motsätta sig densamma.
2 Stånd hafva redan instämt i Utsk:s mening.
Skulle nu detta Stånd anse en sådan erinran icke böra äga rum, så hemställer jag, om icke allm. opinionen, som förmodligen icke gör sig det bästa begrepp om de förvaltande verkens ordentlighet och sparsamhet, skulle blifva den, att de förvaltande verken, hvilka motsatt sig ett sådant förständigande, derigenom skulle ådagalagt en afsigt att vilja hafva liksom ett nytt privilegium att handla emot R.
St:s önskan i detta fall.
Sådan fruktår jag för att opinionen skulle blifva, i händelse vi underkänna StatsUtskrs förslag; och endast af denna orsak, och således icke i följd af någon hos mig inneboende lust att accriminera de förvaltande verken, hvilka jag för litet känner, för alt kunna göra det, är det, som jag tillstyrker bifall till Utsk:s hemställan.
Likväl har jag fästat mig vid en och annan sak, som icke visat prof på hushållning bos de förvaltande verken; men om äfven den föreslagna skrifvelsen från R.
St. kommer att afgå, är det derför icke sagdt, att densamma kommeatt föranleda hvad man kallar en skrapa från K. M.; ty det är ju möjligt att K. M. i detta, som i många andra fall, finner att R.
St. haft orätt, och då är det ju ingen fara för de förvaltande verken.
Jag anser derföre vara bäst att låta bero vid hvad StatsUtsk. tillstyrk t.
Hr Lefre'nf Att dömma utaf Gr.
Horns sednaste anförande, lärer Hr Grefven så fattat min framställning, som skulle jag hafva erkänt, att malversationer blifvit begångna af Sveriges förvaltande veik.
Oin mina ord hafva fallit sig så, ber jag att få återtaga dem, emedan jag aldrig haft skäl att säga sådant, och således icke heller kan tro, att de ordalag jag begagnat, för att uttrycka min mening, varit sådana, att den kunnat förstås så som Gr.
Horn uppfattat densamma.
Jag har nemi. sagt, att vi kunna jemföra oss med hvilket land som helst, och att vi ligga framför andra länder i fråga om noggrannhet vid redovisningen, så väl som i sparsamhet och hushållning.
Vi åstadkomma företag med så små summor i jemförelse med hvad som erfordras i andra länder, att vi hafva den glädjen att icke tala om det för utländningar af fruktan för att taxeras för osanningar.
Jag skulle kunna bevisa, att de flesta företag kosta mindre hos oss än i andra länder, icke blott derför att dagsverken och materialier äro mindre dyra, utan på det hela taget.
Jag hvarken af- eller tillstyrker hvad Utsk. här behagat
Den ia September c. m. föreslå, af det skäl, att jag sjelf varit förvaltande chef; men jag har måst lätta mitt sinne, då så mycket göres vid denna riksdag för att nedsätta mitt fädernesland.
Tvänne talare hafva föreställt sig, att bifall till hvad StatsUtsk. i förevar, punkt föreslagit icke skulle innefatta någon accrimination mot de förvaltande verken.
För min del finner jag i Utsk:s förslag en bestämd förutsättning alt misshushållning ägt rum af dessa verk, och mig förefaller således klart, att om skrifvelsen skall innehålla något, detsamma komme att föranleda K.
M. att förständiga de förvaltande verken att hädanefter iakttaga mera hushållning än hittills.
Lika med Hr Printzensköld kan jag icke finna, att R.
St. mera än andra äga rättighet att framkomma med en sådan framställning, med mindre densamma grundar sig på bestämda facta.
Vi hafva sett revisorernes berättelser, och vi hafva denna qväll haft tillfälle att genomgå hvad StatsUtsk., vid anställd granskning deraf, ansett sig böra yttra, och vi hafva deraf funnit att StatsUtsk. förgäfves sökt framlägga sådana facta, som kunde grundlägga det resultat hvartill StatsUtsk. i förevar, hänseende kommit; ty denna granskning visar blott anmärkntr i afseende på några småsummor, hvilka Utsk. funnit hvar för sig vara alltför obetydliga för att kunna föranleda till någon åtgärd.
Under så fatta omständigheler kan jag icke inse, att R.
St. kunna mera än någon enskild person framkomma roed en skrifvelse, som innehåller anhållan, att K.
M. mätte förständiga de ifrågavar. embetsverken att hädanefter förhålla sig på bättre sätt än hittills; hvarför jag tillstyrker R. o. Ad. att afhålla sig från en sådan skrifvelse, som den StatsUtsk. velat föranleda, synnerligast som, derest anledntn lill skrifvelsen vore grundad, StatsUtsk. eller R.
St. äga en annan grundlagsenlig väg att göra sin anmärka, gällande, ty att den väg, som Utsk. föresl ag>‘, icke är den rätta, vågar jag bestämdt påstå.
Cederström: Gr. Frölich har trott, att hvad Utsk. i slutmeningen yttrat, icke skulle innefatta någon angifvelse om misshushållning emot embetsverken; likväl torde Hr Grefven såsom ord för. i Exped.Utsk., i händelse Riks St:n skulle besluta att en skrifvelse i detta fall bör afgå, icke kunna undgå att uti skrifvelsen intaga det stycke a: betänk., som innefattar hvarken mer eller mindre än {oljande ord: ”Utsk. tvekar ej att uttrycka dess på här olva» anförda facta grundade öfvertygelse, att uti statsförvaltningen misshushållning i flera fall ägt ruin, och alt R. 3t:s revisorers derom förnyade anmärknir uti ingen väsendtlig man verkat till en bättre ordning eller till uodanrödjande af sådana brister i styrelseverkenas organisation och förvaltning, Viva) igenom en noggrannare vård om Statens medel bort inträda.
Om detta icke vill säga något, så Viar StatsUtsk. ej 38a Peil 12 September e. m. heller förstått att ratt använda det Svenska språket; men om det förutsätter hvad det uttrycker, så måtte det innefatta en ganska bestämd oell högst förnärmande anmärkning.
IVär inga bestämda facta äro uppgifna eller man förmått säga i hvilka fall embelsverken försyudat sig, så kan jag, ehuru chef för ett förvaltande verk, icke vara så medgörlig som Ur Lefreåi, att jag förklarar mig likgilltig för hvad som kan ske.
Jag förklarar, att jag icke underkastar hvarken mig eller det embetsverk, hvars chef jag är, eli sådant utlåtande opålaldt; och skulle det komma från 11.
St. lill K. M,, så kommer jag att protestera deremot hos Konungen, med begäran att den strängaste undersökning måtte anställas till utrönande deraf, om någon misshushållning ägt rum, och om icke den strängaste sparsamhet i afseende på Statens medel blifvit iakttagen, och i sednare fallet alt Ständernes yttrande stämplas såsom det förtjenar.
Grefven bär vidare frågat hvad verkan det skulle hafva på allm. opinionen, om II.
St. afslogo en sådan af StatsXJtsk. tillstyrkt åtgärd som den ifrågavarande.
För min del tror jag, att ett rättvist handlingssätt medför den bästa verkan, men icke kunna Ständerne sägas handla rättvist, om de bifalla Utsk:s betänk, i denna punkt.-—I afseende på hvad den värde talaren yttrat derom alt det icke vore gifvet, att en sådan framställning till R.
St. skulle leda till någon påföljd å K, M:s sida, emedan K.
M. icke behöfde bifalla denna begäran mera än andra, hvarpå K.
M. icke gjort afseende, -— så är detta en insinuation, som bevisar att den ifrågaställa skrifvelse!] jemväl i Grefvens tanke är otillbörlig; ty \ore dea tillböiiig, så boide man icke kunna ifrågasätta, att K.
M. icke skulle lemna bifall dertill.
Att skrifvelsen, derest den kommer flit afgå, likväl icke kommer att föranleda någon föreställning till de förvaltande verken, anser jag för gifvet, emedan K.
M. visserligen skall finna sådant vara otillständigt.
Jag anhåller om afslag å betänk, i denna del.
För att undvika upprepande af hvad jag i denna punkt inom Ulsk. anfält, anhåller jag blott att min reservation måtte blifva uppläst.
Sprengtporten vid utlåt.
N:o 289 fogade reservation upplästes.
Hi' Printzensköld:
De conclusioner Gr.
Frölich många gånger tillförene dragit afsina framställda premisser, hafva ofta förekommit mig obegripliga.
Sä har äfven förhållandet varit i dag.
Sålunda har Hr Grefven förespeglat oss, att Svenska allmänheten skulle få misstroende till de förvaltande verken, i händelse 11.
St. afslå det förslag till tind. skrifvelse, hvarom fråga 1111 är.
Jag hemställer lill en hvar, om icke Svenska allmänheten, i händelse den får se en olli - De n 13 September c. m. 381 ciri skrifvelse från R.
St., hvaruti de förvaltande verken anklagas för misshushållning, tvertom skulle draga den conclusion, alt misshushållning verkligen ägt rum.
Kommer deremot skrifvelse icke att afgå, så kan, efter sunda begrepp, någon annan slutföljd icke uppkomma, än alt någon misshushållning icke varit att öfverklaga. « Slutmeningen uti utlåt.
N:o 76 blef af R. o. Ad. afslagen.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsTJtsk:s den 2 och g dennes på bordet lagda utlåt.
JST:o 290, i anledn. af väckt motion om afskrifning af åtskilliga K.
Krigs-collegii artilleriafdelnings i Mariebergs egendom intecknade capital-skulder.
Företogs till pröfning StatsUtskts den 2 och 9 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 292, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt.
Jag anhåller att få veta huru detta mål blifvit afgjordt hos PresleStåndet.
Medan Underl.
Secret. genomögnade några handlingar för att kunna lemna den begärda upplysningen, anmälde sig ånyo Hr von Hartmansdorff och tillkännagaf, det han fann anledn. begära att åhörarena på läktaren måtte aflägsnas.
Härmed förenade sig Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., och Hr Bråkenhjelm, Axel Georg.
T anledn. häraf anmodade Hr Frih. o. Landtm, åhörarne att aflägsna sig.
N:o 292 blifvit godkändt af BorgareSt., samt med vidblifvande af förra beslutet lagdt till handlingarna af PresteSt.
Rörtde BondeStts beslut om utlåt.
K:o 292 vore ännu ingen underrättelse ankommen.
I det fallet är det förgäfves att söka fä någon ändring i beslutet, f annan händelse skulle jag vilja föreslå att intill nästa riksdag förberedande åtgärder mätte vidtagas till sådan reglering, att begrafningshjelpen kunde försvinna.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bitalia utlåt.
IS':o 292 Ropades nej.
N:o 292 af R. o. Ad. afslaget.
Jag har begärt oidtl blott för att till prot. få anmärkt det ovanliga 38 a
Den iaSepte m ber e. ra. förhållande, att R. o. Ad. afslår ett betänk., hvarå ingen yrkal afslag.
Ånyo föredrogs och bifölls Bevilln.Utskts den 2 och 9 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 25, i anledn. af Hr Göran Hammars motion om lindring uti bevillning för staden Wexiö.
Likaledes bifölls, vid förnyad föredragning, BancoUlsk:s den 2 och 9 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 68, öfver väckt förslag att belåna redan intecknade och på banken transporterade skuldebref.
Då jag nyss hörde en ledamot af R. o. Ad. yrka åhörarnes aflägsnande från läktaren, föreställde jag mig, att någon motion skulle väckas eller något ämne förekomma, som kunnat gifva anledn. dertill; men då jag sedermera icke förnummit anledningen till den värde ledamotens begäran, så får jag hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla, att förbudet för åhörarne att vara närvar, måtte upphöra.
Frölich, David, förenade sig med Frih. Sprengtporten.
Landtm, yttrade, att han, i anledn. af ett oskick, som till honom blifvit anmäldt, ansett att läktaren borde utrymmas; hemställande om R. o. Ad. ansåg, att någon pröfning af förhållandet i öfrigt borde äga rum.
Jag ägde icke någon slags kännedom om det förhållande, hvarom Hr Frih. o. Landtm, nu upplyst R. o.
Ad., och finnér mig tillfredsställd af deri utaf Hr Landtm, lemnade förklaringen.
Äfven jag finner mig nöjd med den förklaring
Hr Frih. o. Landtm, afgifvit, då jag icke belviflar att sådant förhållande ägt rum, som bort föranleda åhörarnes aflägsnande.
Ridd.fiscalen torde vara i tillfälle att lemna de herrar, som sådant önska, närmare underrättelse om anledntn till åhörarnes aflägsnande.
För min del tror jag, att gilltig orsak dertill icke saknats.
Ånyo föredrogs BancoUtsk:s den 2 och 9 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 69, öfver ett väckt förslag, alt beräkningen af ränta i R.
St:s Bank måtte i alla de fall, der sådan ränleberäkning äger rum, upphöra.
På begäran af Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., upplästes dess vid utlåt, fogade reservation.
Jag inser ej hvarföre icke R.
St:s Den ia September e. m. 383 Bank må bevilja sina faslighetslåntagare samma villkor, sorn andra allm. cassör medgifva sina låntagare.
Brandförsäkringsverket för egendomar på landet medgifver rättighet för låntagare att årligen amortera capitalet med två proc. och att erlägga fyra proc. i ränta.
Dessa lån tilldelas inga andra än intressenterne uti Brandförsäkringsverket, hvilka sjelfve bestämma grunderna för lånerörelsen.
De äro således i högre grad än R.
St. intresserade deraf, att inbetalningarne ordentligen ingå, på det att lån desto tätare må kunna beviljas.
Jag skulle derför tillstyrka Ståndet att återremittera betänk, på den grund, att
Ståndet anser, att samma grunder böra gälla för liqvider af fastighetslån ur banken, sorn för lån i allm.
Brandförsäkringsverket, nemi. att räntan betalas en gång om året, alt prsescriptionstiden blir sex månader, och att, derest inbetalningen icke verkställes inom 6:te månadens utgång, capitalet anses till ovillkorlig inbetalning uppsagdt.
Jag anhåller att Hr Stuarts reservation måtte blifva uppläst.
Jag anser henne vara ganska riktig och skulle derför, på grund deraf, önska, att R. o. Ad. ville återremittera betänkandet.
Det af Hr Stuart föreslagna liqvidationssättet anser jag vara det enklaste.
Hr Stuarts reservation upplästes.
Detta BancoUtskrs betänk, har tillkommit i följd af en motion utaf en riksdagsman inom BondeSt., som önskat att beräkningen af ränta på ränta mätte upphöra, i anseende lill dess tryckande beskaffenhet.
Under sådant förhållande har BancoUtsk. icke ansett lämpligt att vidtaga en föreskrift sådan som Hr Stuart yrkat, enär densamma skulle blifva mera tryckande, än den som motionären velat afskaffa; utan har BancoUtsk. icke ansett sig kunna vidgöra någonting annat, i följd af motionen, än söka åstadkomma någon lindring, bestående deruti att ränta på ränta icke kommer att beräknas förr än efter hvarje års utgång.
I likhet med den sista värda talaren finner jag, att Hr Stuarts förslag skulle för fastighetslåntagare komma att blifva mera tryckande, än nu gällande författningar.
Dessutom torde jag få fästa uppmärksamheten på olämpligheten att stadga straffränta för fastighetslån.
Med straffränta måtte icke afses annat än skydd mot fondens sannolika förlust, då betalning uteblifver, — en förlust, som är möjlig, då utlåningen sker på namn, men då utlåningen sker mot inteckning uti fast egendom, bör aldrig straffränta komma i fråga.
Hellre än att återremittera Utskts betänk., skulle jag vilja bifalla detsamma, emedan det afser någon lättnad för låntagarne, som slippa att göra insättning 384 Den u September e. m. mer än en gång om året.
Men stadgandet är i alla fall oriktigt i det hänseende, att ehuru låntagaren icke är tvungen att göra afbetalning mer än en gång om året, så tvingas han likväl aft betala ränta på ränta för sex månader af låneåret, när han betalar t. ex. 4 proc. ränta och 4 pfoc» amorlissemcnt vid slutet af låneåret, och af denna inbetalning räknar banken sig till godo ränta på ränta för 6 månader, men icke för de 6 sista månaderna.
Detta är orimligt, och Utsk. har befriat låntagarne från denna skyldighet.
Jag skulle önska att R. o. Ad. ville låta all ränta pä ränta försvinna.
Vinsten deraf för banken är obetydlig, och förlusten för den enskilda må äfven anses obetydlig; men både bokföring och räkningen emellan banken och de enskilda blifver lättare och enklare, om förhållandet blir detsamma, som uti allm.
Brandförsäkringsverket.
När låntagaren gör sin afbetalning, så crediteras han derför under den dag afbetalningen skett.
Då beräknas huru stor del deraf afgår på capitalet, och hvad sorn utgör räntebetalning, och det nya året beräknas honom till godo från den dag, då afbetalningen är gjord.
Dessutom finnes en viss dag på året, inom hvilken afbetalning skall göras för alla prsemier, såvida ersättning skall äga rum, derest egendomen brinner.
För lån äger den prxscriptionslid rum, att om insättningen icke göres inom 6 månader från förfallodagen, så skall lånet uppsägas.
Med ett sådant stadgande kunde banken vara lika belåten, som den enskilda cassan är det.
Jag vet icke hvarför den lagstiftande m ilsten skall tillåta sig alt göra undantag från en lagparagraf, för hvilken han fordrar respect af alla andra innebyggare i Riket; och blott på denna grund önskar jag, att den af mig tillstyrkta ändringen måtte äga rum.
Jag är alldeles ense med den sista värda talaren derom att liqvid icke bör göras mer än en gång om året, på sätt Utsk. föreslagit; men lika med Hr Stuart anser jag det vara rätt, att då man betalar öfverränta på discontlån, bör man äfven göra det på dessa lån och efter samma grund.
Likasom discontfonden är afsedd att lemna nya lån ål andra låntagare med de medel, som inflyta i räntor, och genom afbetalningar på de gamla lånen; så är äfven fastighets-lånefonden beräknad att lemna nya lån utaf de medel, som inflyta genom räntor och capital-afbetalningar.
Förhållandet är således lika i det ena som andra fallet.
Jag får tillkännagifva, att ett ytterligare skäl finnes för mig mot bestämmande af öfverränta på fastighetslån, bestående deruti, alt då Högsta Domstolen har förklarat, att den som inlemnar ett falskt document uti Banco-disconten icke borde ansvara för mera än 5 proc. rän - Den is September e. m. 385 ränta, så skulle, derest en egendom vore intecknad för bankens räkning, hvilken egendom innehades af någon annan än låntagaren, möjligtvis eller sannolikt kunna inträffa, alt banken finge processa om öfverräntan och frånkännas densamma, på sätt som händt med Banco-disconlen.
Detta bevisar, alt saken är sjuk; och jag anser icke värdigt R.
St., all frångå hvad allm. lagen stadgar.
Finner R.
St. alt enskilde medborgare skola hålla sig vid lagen, så böra väl äfven R.
St. sjelfve göra det.
Allm. lagens stadgande kan i delta fall icke komma att gälla för banken, enär banken har privilegium att beräkna ränta på ränta; icke heller kan jag finna, att förhållandet är detsamma med den enskilda som med banken.
Det kan vara af behofvet påkalladt, att allm. lagen förbjuder sådan ränteberäkning enskilda emellan, för att förekomma bedrägerier, som kunde utöfvas derigenom att skuldsedlarne ställdes på en sådan konstig ränteberäkning; men något sådant har den enskilde icke att befara uti sina Iransactioner med banken; och då dessutom den enskilde långifvaren kan beräkna ränta på ränta genom att taga särskild skuldsedel på den förfallna räntan, så ser jag ej hvarför icke banken skall få tillgodonjuta samma förmån.
Jag anhåller 0111 propos. till bifall å betänkandet.
På de grunder Hr Bråkenhjelm anfört, anhåller äfven jag om återremiss af betänkandet.
Jag tycker icke om undantagslagar, aldraminst i detta fall; ty då fastighetslån med den ränta, sorn derå erlägges, egentligen äro ämnade att favorisera fastighetsägare, så vet jag ej hvarför man med ena handen lager igen hvad man gifvet- med den andra; och då capitalet är till betalning förfallet, derest icke räntan och amortissements-procenlen i rättan tid inbetalas, så anser jag det vara obilligt att taga ränta på ränta.
BancoUtskts utlåt.
N:o 69 återremitterades.
Lades på bordet Coost.Utsk:s memorialer: N:o 3g, i anledn. af nterremisser på mern.
N:o a4; N:o 4°, ang:de två Stånds ålerremisser på mern. N:o25; N:o 41, ang:de en af Hr Roos, C. U., anmäld anledn. till anmärkn. emot Statsrådet och f. d.
Statssecrettn Grip.
Upplästes ankomna prol.utdr. från de öfriga RiksSUn, nemi. från PresteSt. af den 2, 4* ^ och g dennes; från 13 H. 4g 386
Den 12 September e. m.
BorgareSt. af den 4> 5 och 9 dennes, samt från BondeSt. af den 2 dennes. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. ^ till 11 om aftonen. lil fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Justerades 6 prot.Utdr. för den 12 dennes e. m.
Justerades pleni-prot. för den 2 dennes e. m.
Hrr Electorers lista till val af ledamöter uti nedannämnda Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde, nemi. i Allm.
Besvärs- och Ekon.'Utskottet: N:o 14■ 3.
Hr Råfelt, Anton, efter N:o 1284.
Hr Rappe, Joli.
Axel; Riddar husUtskottet: N:o 25.
Gr. Wachtmeister, Axel Knut, efter N:o 124.
Sandels, Samuel August.
Likaledes öppnades Hrr Eleclorers lista lill val af ledamöter alt under permitterade ledamöters bortovaro inträda i nedannämnda Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: i Co n slit 11 tion sUtskottet: N:o 2195.