Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom befordrar ju detta boxerande köpmansfartygets hastigare ankomst, och att det kan göra två resor i stället för en.
Derigenom vinner Staten, då fartyget kan göra dubbla resor.
Jag tror så mycket mer, att Betänkandet bör bifallas, så vida det ej bör remitteras till StatsUtskottet, som ångfarten år en ny inrättning, hvilken vål behöfver den omvårdnad
OeconomieUtskottet velat lemna den.
Jag instånuner till nila delar uti Herr Ribens, Herr Hjertås och Herr von Hartmansdorff^ åsigter; således år det blott en anmärkning som jag anhåller få framställa, den nemligen, att som jag fattat Utskottets Betänkande, vore meningen med tillstyrkande af minskning i afgifterne, att, genom utsättande af viss tid, uppmuntra till ångfartygs byggande.
Detta anser jag öfverflödigt, och alldeles icke önskansvårdt, att de skola tilltaga i större progression, ån hittills.
Jag finner icke, hvarföre man bör lemna dem större friheter, ån andra fartyg, och på de skål flere Ledamöter anfört, anser jag saken redan vara så utredd, gtt deröfver icke vidare behöfver ordas, hvadan jag endast anhåller om återremiss.
Jag anhåller blott få lemna den upplysning, att, i anseende till inkomsterne, det vål bår sig med de ångfartyg, som gå på insjöarne, men att de, som göra resor på hafvet långs kusterne, behöfva ifrågavarande eftergift.
De, sorn gå på insjöarne, kommer man 3S® 9 Se-ptemler <% m% dessutom ej åt med sådane afgifter, emedan dö ej der äga rum.
Herr Grefven 'och Landt Ma rfka Iken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg OeconomieUtskottets Betänkande böra, i anledning aÉ de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet å • tefremitterasi Ropades Ja och Nej. Herr Hjerta:
Jag tror det vara tåmligeii Upplyst, att OeconornieUtskottet riktigt behandlat ärendet, då det tillstyrkt Riksens Sänder att anhålla om nedsättning af en Statsintrad.
Detta tillkommer, enligt Grundlagen, StatsUtskottet så tydligt, att det förundrar mig, alt OeconömieUtskottet behandlat målet.
Jag anhållér således om återretniss, med det tillägg, att OeconomieUtskottet bör i sammanhang med StatsUtskottet behandla ämnet.
Denna sak år så emot ali form behandlad, att jag år öfvertygad, att de öfriga Stånden äfven återremittera Betänkandet.
Jag har ej ämnat ingå uti discussion, huruvida målet tillhör StatsUtskottet, eller icke; jag vill blott anmärka, att jag ej tror, att man kan återremittera målet till annat
Ut» skott, ån det, sorn från början behandlat detsamma.
Når det andra gången inkommer, kan Ridderskapet och Adeln behandla det, huru man behagar, förkasta, förändra eller remittera det, huru som helst; men nu kan det icke ske.
Så har åtminstone Herr Grefven och LandtMar*» &cn g September e, ml skalken sjelf vid en annan fråga förköra t.
Jag tror derföre, att det just strider emot formen» att remittera saken till annat Utskott, ån OeconomieUtskottet.
Herr ven Hohenhaufen, Michaél:
Jag ser på intet vis något, sorn talar deremot, att man vid en återremiss anmodar OeconomieUtskottet, i hänseende till frågan om minskade båkafgifter, hvartill jag gerna tillstyrker bifall, sammanträda med StatsUtskottet, efter som detta år en Statsutgift, som ej i önskningsvåg kan behandlas, och den Riksens Ständer, men ej Regeringen, böra bestämma.
Jag anhåller äfven få framställa de skål, hvarföre jag anser en minskning i båkafgifterne böra äga rum.
Herr Ribbing har redan anmärkt, att blott de fartyg, som segla utomskärs, erlägga dessa afgifter.
Åflgbåtarne föra endast passagerare och ingen last af stort värde, samt måste ofta passera samma farvatten.
Ett handelsfartyg deremot inkommer vanligen en högst två gånger om sommaren» och lasten år af högt värde, som ersätter rikeligen båkafgifterne.
Ångfartyg, hvilkas färder på förhand åro bestämda, gå ofta med få passagerare och intet eller högst obetydligt fragtgods» men få ändå betala lika.
Dessutom, då de ofta passera, blifva de så bekanta med farvattnet, att de gifva lotsarne föga att göra.
Jag tillstyrker således nedsättning i afgifterne, men att bestämmandet deraf må ske genom sammanträde mellan Utskotten.
Herr von Hartmansdorff’, Jag ber Rid - ",52 Den 9 September e. m. derskapet och Adeln gifva akt derpå, att hår åro tvårine olika frågor; den ena om afgifternas belopp; den andra om sättet, huru de skola bestämmas.
Jag har ej yttrat mig om råtta be~ loppet af afgifterne, emedan jag dertill saknar nödig sakkännedom; utan jag har blott anmärkt det oriktiga uti fältet att bestämma dem, och har derföre anhållit om återremiss, ehvad afgifterne nedsättas eller icke; på det att Riksens Ständers beskattningsrätt måtte blifva iakttagen.
Jag yrkar ån vidare återremiss, med tillägg, att saken bör gemensamt med Stats-Utskottet behandlas.
Herr Grefven och Landt Marjkalhen yttrade, att, enär förevarande fråga om nedsättning af Lots- och Eåk-afgifterne innefattade förslag till minskning af en bland StatsVerkets inkomster, och således vore af natur, att synas tillhöra Stats-Utskottets åtgärd, ansåg Herr LandtMarskalken för dess del, det icke vara stridande mot formen, att till OeconomieUtskottet återremittera Betänkandet, med anmodan derjemte, att Utskottet, vid ärendets förnyade handläggning, måtte med StatsUtskottet sammanträda samt gemensamt med nämnde Utskott, öfver de nu gjorde anmärkningar, Utlåtande afgifva; i likhet hvarmed Herr Grefven och Landt-Marskalken ock gjorde proposition, sorn af Ridderskapet och Adeln bifölls.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och Oeco - Ben 9 Sept ernber t, m.
Oeoc-nomieUtskottets den 25 sistlidne Augusti under N:o 17a afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet iagde, Utlåtande, i anledning af töreslagne medel till förekommande af åtskilige förmente missbruk vid Pxestval.
Herr Ribbing, Arvid, anförde skrifteligen; £Se Bilagan N:o 1.) Herr Tham, Wallrath'.
I den händelse Ridderskapet och Adeln skulle bifalla återremiss, anhåller jag få anföra några ord.
Jag delar ej den af Herr Biskop Wingård yttrade fruktan, att blifvande Pastorer skulle förlora derigenom, att contracter uppgjordes under ledighets-tiden.
Åtminstone har jag haft en stridig erfarenhet.
.Jag har varit nog lycklig, att tillvägabringa con.. tracter i tvånne Församlingar, der jag har något att såga, men derföre har jag att tacka de lefvande Pastorerne, och icke Consistorii Ombud, som alltid sökt uppdrifva contractet högre, ån Pastorerne begärt.
Vid ett tredje tillfälle, då jag var Ombud, inträffade samma händelse.
Långt ifrån att Pastorerne skulle förlora, befarar jag snarare att FÖrsamlingarne skulle förlora, om det lemnades åt Consistorii Fullmågtige, att uppgöra contracter, emedan de, för att bibehålla helgden af PresteStåndets privilegier, alltid söka att uppdrifva contracten.
Jag anhåller således om återremiss, och tillstyrker, att det ej måtte blifva en oundviklig pligt för Församlin - Ridd. u. Ad.
Prat. VIII.
Band. s5. 354 Den 9 September e. m. gen, att ingå uti de förslag, som af Consistorii Fullmågtige uppgöras, utan att det måtte bero af FÖrsamlingarne att, om de vilja, uppskjuta med contractets uppgörande, tills dess en ny Pastor tilltrådt Embetet.
De komma oftast lättare öfverens med honom.
Jag anser detta så mycket nödvåndigare, som det äfven år KronoOmbudets pligt, att uppdrifva contractet, emedan ökad Bevillning derpå beror.
Det instämmer med min önskan, att de tre Ledamöter af PresteStåndet, sorn varit emot min motion , måtte blifva öfvertygade af Herr Tharas anförande, alt faran ej år så stor.
Jag har äfven varit närvarande vid uppgörande af ett contract, ehuru jag hade motsatt erfarenhet mot Herr Tham, att nemligen ehuru Consistorii- och KronoFullmågtige ville göra en billig jemkning i Prestråttigheterne, ville ej Pastor deruti ingå.
Men i alla fall, om man kommer öfverens eller icke, bestämmer Kongl.
Majit sluteligen till hvad belopp Prestråttigheterne skola utgöras, och då tror jag, att man kan vara lugn, enär förmodeligen samma rättvisa kommer att ske de Prester och Församlingar, hvilka hädanefter ingå föreningar, som dem, hvilka hittills ingått sådane.
Jag har vågat hoppas, att genom förslaget, om det bifölles, skulle undvikas de förhateliga conventioner eller capitulationer, som nu stundom utesluta kanske våra båsta Lärare ifrån Pastorater.
Uppå derefter af Herr Grefven och Landt-- Marjkalken gjord proposition, fann Ridderskapet
Den 9 September e, m. 35i och Adeln för godt, att OeconomieUtskotteta Utlåtande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisa.
Föredrogs å nyo och gillades Allmänna Besvårs och OeconomieUtskottets den 25 sistlidna Augusti under N:o 174 afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om medel till sedlighetens befordrande hos de lägre folk-klasserne, Företogs till pröfning LagUtskotfets den iS sistlidne Augusti, under N:o iÖ2 afgifne, samt den 27 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående föreslagne ändring gar uti ConcoursLagen af den i3 Julii 1818.
Herr Hjerta, Johan Guftaf\ Jag vågar anhålla om återremiss.
Det som jag i synnerhet fästat mig vid, då jag ej .kan vara i tillfälle att bedömma värdet af de öfrige frågorna, år ed-; gången.
Utskottet har yttrat uti ett af sina förslag, i anledning af en föreslagen ändring i en nu gällande lag, att det icke kunde tillstyrka den,, emedan förslaget vållade en väsendtlig rubbning i låran om arfsrätt uti vår lag.
Jag tror åter, att nu anbefallda Concours-eden medför rubbning uti grunderne för låran om edgång.
Det år gifvit att förmyndare, bevakare af allmänna 33« Den g September e, rn.
Verks fordringar m. fl., måste vara satte i stor förlägenhet genom närvarande formulaire, och att man oskyldigtvis lått kommer att försvåra sig, hvad Bevillningsprocenten angår.
Jag tror, att eden lått kunde föråndras och förenklas, och har dervid fästat egentlig uppmärksamhet vid Herr Bexells förslag, sorn synes mig klart och tydligt.
Hvad tiden för bevakningen på landet angår, förenar jag mig för öfrigt med Herr Ribbing, att den bör råcka till klockan 7 om af. tonen.
Hvad som passar för staden, passar icke alltid för landet, men det år egenteligen den förra saken, som jag anser böra åndras, emedan jag erfarit, att den vållar betydliga svårigheter.
Jag får åberopa de anmärkningar jag gjorde, når denna sak förra gången förevar.
De angå egenteligen formulairet för den ed, hvarigenom fordringar i concoursen bekräftas.
Betänkandet blef då hvilande, emedan man förmodade, att Herr Ehrenborg äfven ville yttra sig deröfver.
Jag får nu, då detta ej kan ske, anhålla om återremiss, och yttra den mening, att utom edsformulairet, andra ändringar i ConcoursLagen måtte, på sått Herr Ehrenborg ofta yrkat, rörande lagfrågor, få hvila tills den nya Lagen i ett sammanhang antages, eller åtminstone till dess man genom en längre erfarenhet utrönt, om denna nyligen utfärdade ConcoursLag ver-, keligen har de brister man densamma till viter.
Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Lag - Den 9 September c. m.
Betänkande böra, i anledning af da så vål förra gången den 2 dennes förmiddagen, då denna fråga förevar, som i dag gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Föredrogs å nyo Stats- och Bevillningsutskottens den 21 sistlidne Augusti under N:o 4^7 afgifne, samt den 5o derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående en af hvarje mantalsskrifven person årligen intill nästa Riksdag utgående afgift till veneriska smittans hämmande.
Friherre Hjerta, Lars, upplåste följande:
Vid öfverlåggningen om den angelägna såkallade treskillings-afgiften, hafva Utskotten icke fästat afseende å det olämpliga anförande , som Riksdagsmannen Eric Svensson afgifvit, hvilket varit så mycket vigtigare, som genom officiella handlingar styrktes, att afgiften år nödvändig just i det Län, hvarifrån han år Deputerad; men Utskotten hafva ej kunnat underlåta att fästa pppmårksamhet å uppgifter af andre Ledamöter utaf Bonde-Ståndet, hvilka styrkt, att tre skillings-afgiften icke år behöflig uti deras orter.
När det således blef bsvist, att afgiften 358 Den g September e, m. ej kunde behöfvas lika i alla Lån, att somlige fcehöfde mera, somlige mindre, kunde Utskotten ej påfinna något båttre medel, att förena sinnena , och att motverka den motvilja, som inom BondeStåndet rådde emot denna afgift, ån det som nu blifvit uppgjordt.
Utskotten funno ,obilligt , att ålägga den ort treskillings-afgift, som ej behöfde mera ån en , likasom Utskotten funno, att den ort borde vid afgiften bibehållas, der smittan var stark.
Utskotten hafva ej, såsom Friherre Hjerta förmodat, föreslagit, att genom sammanträden årligen bestämma afgiften, utan endast, att Socknarnas deputerade en gång skulle sammankomma , för att välja den Comitté, som årligen borde bestämma afgiften emellan i och 5 skillingar.
Jag kan ej föreställa mig att detta skall möta den svårighet Fiiherre Hjerta förmodat.
Det år ej SockenComitterade, utan Vederbörande Embetsmån, >som skola såga huru mycket behöfves, hvarefter Comitterade sedan lämpa afgiften.
Jag har svårt att föreställa mig, att denna Comitté skall blifva så illa organiserad, att den skulle förbise ändamålet, och neka att i sådan åsigt bestämma erforderlige medel.
Jag år nästan säker, att inga andre skola väljas till Comitterade ån de, som åro Ledai möter af PröfningsComittéen, eller sådane personer , som i anseende till andra göromål skola å stället infinna sig.
Jag år äfven säker, att i den ort, der jag bor, man helst våljer sådana personer, som ändå skola sammanträda.
Det har hittills varit brukligt, att PröfningsComit. téen öfversett förvaltningen af desse medel.
Den år sammansatt af alla 4 Stånden, och det år ej Den g September e, m. 35<j att förmoda, att den hedanefter mera än hittills skall vara sammansatt af andre ån dem, som åga begrepp, nit och känsla för saken.
Det vöre åtminstone högst besynnerligt, om valen annorlunda skulle utfalla.
— Jag tror att, om man vill hafva denna fråga med sammanståmmighet afgjord inom de fyra Stånden, Utskotten ej kunna framkomma med något annat förslag; och om än Betänkandet återremitteras, år jag dock säker, att
Utskotten ej anse sig kunna afgifva något annat utlåtande.
Jag tillstyrker, att Ber tänkandet måtte antagas, och vågar försäkra, att Utskotten icke ändra sitt förslag, ty, om man vill hafva något annat, misslyckas säkert allt, men som förslaget nu år, skulle det trolir gen gå igenom uti Stånden och uti Lånen.
Afgiften hörer ej till Statens allmänna behof, den måste råttas efter localförhållanden, och kan ej blifva en lika Lag för alla; det år val billigt, att Lånens innevånare då få veta, hvarföre de lemna afgiflen.
Herr Hjerta, Johan Gujtafi Jag måste uppriktigt erkänna, att jag inser, att Utskotten menat vål; men jag har dock ej kunnat annat ån stadga den öfvertygelse hos mig, att Utskotten, i afseende på det höga maximi-beloppet, icke träffat det råtta.
Jag tror det vara nyttigt, att ett minimum blifvit satt, och att det blifvit bestämdt till i skilling.
Derigenom föreIcommes den fruktan, att något
Lån skulle tilläfventyrs förklara sig vilja gifva intet, men då jUtskotten föreslagit ett så högt maximum sorn Befi q
September e. fri. 5 ekiHingar, hafva de gått ifrån de principer, som böra tjena till ledning vid beståmmande af afgifter, utaf hvar mantalsskrifven person.
J.ig tror nemligen, att om, det finnes orter, som åro uti större behof, och man ser, att medlen icke åro tillråcklige derföre, att de veneriskt skjuke kostat så mycket, men icke derföre, att granna byggnader blifvit uppförde, Utskotten bordt föreslå, att, jemte beståmmande af det gamla maximum af tre skillingar, Allmånna Statsbidrag borde fylla bristen.
Jag tror, att ifrån Seraphimer-Gillet kunna rätt betydeliga bidrag lemnäs, och att man med dem skulle kunna hjelpa sig, utan att pålågga en skatt af i till 5 skillingar, som synes bra ojemn.
Jag år öfvertygad att genom den, mången fattig famille, som ej behöfver gagna dessa curhus, nödgas betala långt mera, ån en förmögen, och ofta mera, ån den förmår.
Det år vål sannt, att det egenteligen år de lågre classerne, som deraf njuta förmånen, men jeg hemståller, om det år billigt, att för någres skull pålågga en hel ort en sä betydlig afgift, som 5 sk. på person.
Jag tror det vara riktigare, att de medel då anvåndas, som hela Staten skattar efter allmånna grunder, och att ej orten tvingas att genom så dryga afgifter sammanskjuta, till uppbyggande af stora palatser, och sjelf lefva usel i kojan.
Jag yrkar således åferremiss, och nedsättande af maximum till 5 skillingar.
Friherre Hjerta; I den förevarande frågan delar jag hufvudsakeligen samma mening med Herr Tham, att curanstalterne åro af hög - ®<?n 9 September c. m. sta angelägenhet, men jag får upprepa, att mig synas verkeliga svårigheter uppstå,, då Lånens Deputerade skola bestämma afgiftens belopp.
H err Tham har sagt, att då de åro vå! valde, år det ingen fara.
Visserligen söka Landshöfdingarne bereda, att till Ledamöter i PröfningsComitéen de klokaste må blifva Volde, men det år både möjligt, oell må hånda troligt, att de få instruetioner af hemmavarande, att antingen såga nej, eller att bestämma en så liten afgift, att dermed föga eller intet kan uträttas.
Det år af denna farhåga, som jag gjort anmärkning emot Utskottens förslag.
Jag önskar , att all den lättnad Herr Tham uppgifvit, verkeligen må komma att förenas, och jag skall gerna medgifva, att jag har orätt, men erfarenheten har visat motsatsen.
Före 1815 hade vi flere sådane sammanträden, hvarmed intet uträttades; somlige bjödo 1 skilling, andre mindre, eller intet.
Sluteligen når det inrapporterades, att man ej kunde vinna ändamålet, vidtogs 1818 den åtgärd, att bestämma en bevillning af 3 skillingar för hvarje mantalsskrifven person.
Hvad beträffar Flerr Hjertås anmärk • ning, att maximi-afgiftens bestämmande skulle hafva afseende på granna Lazaretts-byggnader i Lånen, så har jag vål väckt fråga om uppbyggande af ett nytt Lazarett i Jönköping, men endast derföre, att det nu varandes högst dåliga och otjenliga beskaffenhet skulle kunna värka afslag till all afgifts erläggande.
I öfrigt, om ingen annan yrkar återremiss, afstår jag derifrån, men om någon annan begår den, instämmer jag deruli. 362 Den 9 September e, m. Herr Tham'.
Hvad beträffar frågan, att de till PröfningsCommittéen ankommande deputerade skola er Kalla instruetioner, vill jag ej bestrida det, men tror, att dessa instruetioner ej emottagas af andra, ån Ledamöter af BondeStåndet.
I Committéen finnas likväl Ledamöter af alla fyra Stånden, och jag har svårt, att föreställa mig det de andre Ståndens Ledamöter skulle låta leda sig af instruetioner emot deras egen rättskänsla.
I afseende på Herr Hjertås anmärkningar, får jag nämna, att det icke är för granna byggnader, som maximibeloppet år föreslaget.
Det år i Betänkandet uttryckeligen förbehållit, att afgiften endast får användas för veneriska smittans hämmande, och inga byggnader hafva således ingått uti calculen; men den upplysning har blifvit meddelad, att uti vissa orter 5 skillingsafgiften ej år tillräcklig.
Jag kan i detta afseende åberopa Gottlands, samt Götheborgs och Bohus Lån, äfven som jag vet precist, att d?n ej varit tillräcklig i Skaraborgs Lån.
Detyår på denna grund, som Utskotten ej velat afstånga Lånens innevånare från möjligheten, att vårda sine sjuke, och lika litet jag tilltror den Commité, sorn våljes, att låta imponera på sig af hemmavarande, lika litet tror jag, att den utan eftertanka skall sätta högre afgifter, ån som behöfvas.
Sådan har anledningen varit till bestämmande af 5 procents maximum.
Jag anhåller om bifall till Betänkandet.
Kanske har jag nog ofullkomligt uttryckt mig första gången.
Jag ville fästa uppmärksamheten på skillnaden i denna be - Den 9 September c, m. 363 skattning, och grunderne för den öfrige bevillningen.
Här ar fråga om en personel afgift, alltid till sin natur motbjudande.
Man tycker ■val här, att capitations-afgiften ej är stor, men om man beräknar möjligheten för största delen af Folket att utgöra den, skall man häpna
Om det finnes en särskildt local, der veneriska smittan är öfverdrifvet kringspridd, så är det ej mera en local sak, utan då är det det allmännas sak, att söka hämma farsoten.
Lika billigt är det deremot, att, om detta icke är förhållandet, utan det blott är den vanliga veneriska smittan, man då kan begära en uppoffring af Länet sjelf.
På denna grund har jag trott oss här böra undvika, att kasta på hela Folket ökade svårigheter, genom en ökad afgift, sorn snart torde förvandlas till stående.
Jag anser således rigtigt, och önskar att maximum måtte bestämmas till 3 sk., men att efter erfarenheten visat, att så stor afgift i åtsldllige orter varit öfverflödig, den der måtte minskas, och att åter, der den ej räcker till, först SeraphimerGillets medel begagnas, och sedan Statsverket måtte träda emellan, på det ej visse localer måtte så betydligt mera tryckas, än andre.
Utur denna synpunkt begär jag återrémiss, och att Utskotten ej måtte föreslå en ökad capitations-afgift, som med ledsnad emottages af Folket, och som, ehuru förklädd under ett maximum och ett minimum, i alla fall blifver en ökning.
Utskotten hafva visserligen icke förbisett den ökade tunga, som den ökade afgifteu medförer.
Hvad billigheten deraf an - 3*4 Ben 9 September e, m. går, är min öfvertygelse densamma, som i afseende å den allmänna capitations- afgiften.
Man betalar den för skydd af Lagen, utan afseende på class, embete eller stånd, ty alla äro dertill lika berättigade, man må vara ringa eller hög.
Derföre bör den ock gå lika ut af alla, ty den högste Embetsmannen bör ej för Lagens skydd betala mera till Staten än andra.
Så är det ock med afgiften till veneriska smittans hämmande, med det tillägg, att det är så mycket mera skäl, att den bör utgå lika, som det just är den fattige, som deraf har gagn.
Den är ej egenteligen betungande för andre, än dem, som hafva flere mantalsskrifne personer ; men den , som har många mantalsskrifne personer, liar ock större rörelse, och då betyder några skillingars tillökning ganska litet.
Detta är orsaken, hvarföre Utskottet ej ansett, att denna afgift skulle blifva obehaglig för de betalande.
Jag tror billigheten fordra, att den , som njuter förmån , äfven skall dertill bidraga.
Missnöje lärer visserligen icke i anledning deraf uppkomma, särdeles då afgiften bestämmes af de betalandes deputerade , och vinsten årligen sker, så att allmänheten kan vinna kännedom, att saken går ordentligt till.
Så har det åtminstone gått ganska väl för sig i Skaraborgs Län, och jag ansvarar för, att missnöje der ej skall uppkomma, om ock afgiften bestämmes till 5 skillingar.
Hvad angår behofvens fyllande genom SeraphimerGillet, så hafva vi blifvit förvissade , att man ej derifrån kan beräkna betydeliga tillgångar till veneriska smittans hämmande; och hvad beträffar, att det skulle kunna ske af andra allmänna Den 9 September t. ni, 365 medel, kanner jag ej, att någre sådane blifvit anslagne, eller hvarifrån de kunna stå att lå då behofvet kräfver.
Då jag varit i tillfäl le att taga närmare kännedom af Seraphimer-Gillets fonder, har jag trott mig böra yttra, att granskning deraf borde innebära ett correctif emot otillräckligheten af dess framtida bidrag.
Jag tror mig böra tillägga, att, om den värde Talaren hade fästat uppmärksamhet å mitt anförande, hade han funnit, att jag yttrat det SeraphimerGillets medel kunde användas, der local-förhållanden fordrade större bidrag.
Man skulle deraf lemna biträde, der ej treskillingsafgiften förslog.
Skulle åter icke SeraphimerGillets medel jäcka till, och orter finnas, der tillfälligtvis behofven voro alltför stora, då tror jag, att Statsmedlen borde tillgripas, hvilka utgå genom en på billigare grunder inrättad Bevillning.
Det är bättre, att Staten träder emellan med hjelp vid sådane tillfällen , än att den enskilta orten skall fylla bristen; och då får man väl utfinna medel, som blifva nyttiga, om saken sättes på ordentlig fot.
Jag tror, att dessa afgifter fordra stor uppmärksamhet, och att de ofta blandas med Lazaretternés inkomster och utgifter i allmänhet.
Det finnes väl
Län, der förvaltningen varit god, men andra finnas ock, der man icke så ordentligt förfarit.
Jag får derföre ännu en gång nämna, att jag aldrig härtill kan lemna mitt bifall, så länge det af Utskotten föreslagne maximum står qvar.
Den 9 September c, ml Friherre Hjerta:
Herr Tham har nyss yttrat, att det förundrade honom, att instruetioner kunde lemnäs de Deputerade vid sammankomsterne.