Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måtte vara en betydlig skilnad emellan sådane persedlar, som med vanlige Bonddragare och åkdon kunna transporteras, och sådane tyngder, att åkdonen gå sönder och hästarne förderfvas.
Jag skulle således tro, att Utskottet kunde framställa den önskan, att allmogen måtte blifva befriad från alla sådane framtida forslingar.
Deraf upkommer visserligen behof af ökadt anslag för io Hufvudtiteln; men jag tror det vara vårt åliggande såsom lagstiftare, att tillse, det de ojerona bördorne blifva jemnare fördelte.
Då 160
Den 19 Februarii f. m. de i frågavarande transporterne blott tunna komma i fråga inom en inskränkt del af samhället, blir det obilligt, om den delen skall draga hela tungan.
På denna grund får jag föreslå återremiss, och anhåller, att Utskottet måtte fästa sin upmärksamhet å desse anmärkningar.
De la Gardie„ Jacob:
Ehuru jag nogsamt är öfvertygad, att flottan ej kan undvara det icke särdeles betydliga Ekvirke, som här bos oss kan anskaffas, och äfven inser omöjligheten att på annat sätt, än genom upbudad skjuts, framföra det till stranden; kan jag dock, å en annan sida, ej dölja den svårighet och orättvisa, som genom nuvarande forslings-sätt upkommer vid nämnde virkes transporterande.
Denna skyldighet bar varit ålagd vissa Härader, omkring den ort virket funnits, ofta vid årstider, då bonden bäst behöft sitt arbetsfolk, och så tätt efter hvartannat, att allmogen ej kunnat hjelpa hvarandra, utan måst anskaffa alla de hästar och dragare, som funnits, till och med genom lega.
En annan olägenhet har äfven ägt rum, nemligen att författningarne ej så noga blifvit följde i afseende på cubikantalet af Ekvirke, som af hvarje par dragare borde transporteras.
Jag har visserligen tyckt mig finna, att Utskottet till betydlig del sökt hjelpa de skjuts-skyldige, Den 19 Februarii f. m. då det sagt, att betalningen skulle erläggas efter gästgifvarskjuts, att särskild afgift skulle lemnäs för åkdonen, och att transporterne skulle anställas på de tider af året, då vägarne äro goda, och Landtmannen lättast kunde undvara sitt folk; men då det ej är möjligt för dem, som sälja ekvirket, (jag är och har aldrig varit ibland dem) att sjelfve skjutsa fram det, och det således är nödvändigt, att det sker med kronoskjuts, ville jag att tyngden skulle drabba alla lika, och ej blott de orter, som ligga omkring ekeskognrne, Jag anhåller derföre om återremiss af Utskottets Betänkande, på det Utskottet måtte ändra detsamma i detta afseende, och äfven bestämma antalet af cubikfot, som skall föras efter hvarje häst, hvilket borde komma till Allmänhetens kunskap genom en härefter lämpad ny författning.
Med de Herrar, som finna det vara en svår tunga för landtmannen att skjutsa Ekvirke, förenar jag mig; men jag anser denna tunga äga rum i synnerhet derigenom, att den gällande författningen ej riktigt iakttages.
Det finnes nemligen en författning, som säger, att på paret ej skall transporteras mera än 16 cubikfot ekvirke, ehuru man har exempel på, att bönder forslat 32 cubikfot.
När de få betalt för en mil 3a skillingar B:co i3 H. xi i6?.
Den 19 Februarii f. m. eller 2 sk. för livar cubikfot, är det ej så litet.
Jag hemställer således, om ej nämnde författning mätte upplifvas, och allmänheten få kunskap om densamma.
Om man skulle lega skjuts, för hvad man kunde accordera den till, tror jag, att alla transactioner emellan private och Kronan i detta afseende skulle upphöra; ty i vårt land vore det ej möjligt, att skaffa så många körslor.
I anledning af allt detta, anhåller jag om återremiss, men får tillägga, att jag tror denna kronoskjuts vara mera nyttig för det allmänna, än många andra, enär allmogen behöfver förtjena.
Jag anhåller, att mina tankar måtte med återremissen få åtfölja.
För min del tror jag, att så länge Ekvirket är Kronans effect, måste det på det hittils vanliga sättet forslas tills andra åtgärder vidtagas, och att den hittils vanliga åtgärden är laglig.
Men då det är fråga om att jemna ett onus, som faller på medlersta och södra delarne af Riket, eller på de orter, der Ekevirke finnes, hvaremot Norra och "Vestra delarne, icke vidkännas den ringaste tunga i denna del, så kan jag ej annat än instämma i den yttrade öfvertygelsen, att det vore nyttigt, om forslandet kunde ske medelst enskilte accorder, åtminstone linder fredstid.
Men jag nödgas sammanbinda med denna framställning en annan, Den 19 Februarii f. m. 163 att nemligen StatsUtskottet måtte få sig updragit att tillse, huru mycket högre anslag i detta afseende hehöfves för 10 HufvudTiteln, så att Rikets Ständer ej besluta, att Ekvirke-transporterne med Kronoskjuts skola uphöra, men ej anvisa nödige medel, hvarigenom Flottans sålunda ökade utgifter kunna bestridas, och således Flottans behof lämnas oupfyllde.
Äfven jag förenar mig med de Herrar, som anse det vara ett af de största onera, att skjutsa Ekvirke.
Jag har ej varit ibland dem, som skjutsat sådant, men jag har sett det skjutsas, då jag sjelf till Kronan sålt Ekvirke , som mine grannar måst transportera.
Jag kan sålunda ej annat finna, än att någon författning borde stadgas, hvarigenom bördan för den delen af allmogen, som äger en sådan skyldighet, kunde lättas.
Jag förenar mig med Friherre af Nordin deruti, att, så länge Flottan har behof af Ekvirke, medel måste finnas att få det forsladt.
Jag skulle tro, att det kunde ske genom accord, så vida betalningen blef så stor, att landtmannens fördel kunde bli att skjutsa.
Kostnaden för Staten, äfven om ekvirket skjutsades på sådant sätt, skulle sannolikt ändå ej blifva större, än alt köpa det på utländske orter.
Jag har sjelf med Kronan contraherat om Ekvirke, och 164 Den 19 Februarii f. ra. funnit, liuru betydligt mindre man betalar bär.
Äfven om en annan framskaffningsmethod antages, tror jag således, att det Svenska Ekvirket, med tillägg af hvad forslingen skulle utgöra, ej blir dyrare, än hvad Kronan nu betalar för sådant virke från främmande orter.
Jag anhåller 0111 återremiss, på det Utskottet måtte kunna föreslå en högre skjutslega, än för vanlig gästgifvare-skjuts.
Detta är så mycket billigare, som man icke blott bör afse besväret att skjutsa, utan äfven taga i betragtande olägenheten af att skjutsa så svåra pjecer, då man ofta blir nödsakad att sätta tillsammans många hästar, hvarigenom det äfven, oaktadt största varsamhet, lätt kan hända, att hästar blifva skadade.
Jag har sett de obehagligaste följder af sådane skjutser, och tror, att en ganska hög lega hör liestummas, serdeles för de grofvare pjecerne.
Herr Nordenskjöld., Otto Gustaf:
Det kan tilläfventyrs anses obefogadt af mig att tala för ett vapen, som tyckes hafva fått opinionen emot sig, men jag anhåller, att likväl få yttra några ord.
Jag är till en del förekommen af Friherre Wrangel.
Jag har ofta varit i tillfälle, att taga kännedom af denna sak.
Vid ett tillfälle väckte en af OfEcerarne fråga om, att bönderne skulle få lägga på sine lass så mycket de ville, emot viss betalning för cubikfoten.
Jag lemnade detta tillstånd efter beräkning af Den ig Februarii f. m. 165 i stilling B:co per cubikfot.
Bönderne lade då på ända lill och med 4o cubikfot efter paret.
Det utgör mera, än den nuvarande gästgifvareskjutsen.
Jag har sjelf varit i tillfälle, att se detsamma i Carlskrona.
Jag talade med Bönderne, och ingen var missnöjd; de ansågo sig hafva förljenat en penning.
Dessutom hafva Landshöfdingarne hittils iakttagit, att föranstalta om desse transporter, då vägarne varit goda, då det varit före, och då tiden varit läm pelig.
På det viset har virke, som bordt föras fram det ena året, ej blifvit framfördt förr än det andra.
Jag tror, att det borde tillåtas allmogen få lägga på så mycket de vilja, och att de borde få betalning efter cubikfoten.
Det vore väl i alla fall på visst sätt ett tvång, enär allmogen vore förbunden att skjutsa, men den blef då ej så missnöjd, som nu, då ersättningen ej alltid kan komma den till godo.
Om betalningen skedde efter cubikfot, skulle det vara fördelaktigt både för allmogen och Statscassan; skall betalningen ske efter gästgifvarskjuts, blir det för litet att, enligt nu existerande författning, endast lägga 8 cubikfot efter en häst; ingen lägger mindre än r6, hvilket utgör dubbelt mer än gästgifvare-skjutslegan.
På denna grund anhåller jag om återremiss.
Jag tror, att något bör göras i detta afseende, i fall Ridderskapet och Adeln vill, att någonting skall existera, som lättar Flottans behof.
Det i66
Den 19 Februarii f. m. är ett ämne, som väl egenteligen ej nu lior liit, och hvarom jag således ej vill yttra mig vidlyftigt; men jag tror, att man ej bör gå in i sådane förändringar, som alldeles förstöra en sak, hvilken en annan tid kan anse både nyttig och behöflig.
Man kommer ofta i brydsam belägenhet, i anseende till de olika omdömen, som hysas om samma sak.
Då man afhandlar en provinces skada eller fördel, är det ett besynnerligt förhållande, att tvänne personer från nämnde province talat för bibehållandet af Eketransporten med kronoskjuts, och tvänne emot densamma.
Det gifves hopp förden, som står midt emellan, att kunna bibehålla sig vid den opinion, som han anser vara den rättaste.
Jag kan ej förstå, att det i Skåne, som är så bebodt, skulle vara ogörligt; alt framskaffa Ekvirket, så framt man ej tar i beräkning, att insockne-frälset ej skulle kunna taga del i en sådan transport för låg lega, och att Skåne har så mycket sådant, att utsocknet möjligen skulle blifva otillräckligt.
Om förhållandet är sådant, så är detta det största skälet för Skånes befrielse från all Ekeforsling såsom skyldighet; ty det är då gifvit, att denna tunga fallit på ett för ringa antal medborgare emot det, som ej deruti deltager.
Jag ber att få fästa upmärksamheten på! den stora olikheten i denna del.
Jag vill ej Den 19 Febr 11 ar i i f. m. 167 undersöka, huruvida saken är laglig eller ej; det är ett annat capitel.
Men denna skjuts är så olika med all annan, alt jag ej kan medgifva, att det är ett skjutsbesvär; det är elt släp.
Jag hemställer, * om det är lika med annan skjuts, att köra upptill skogarne, för alt hämta 16 cubikfot Ekvirke, hvilka jag fruktar ej alltid så noga kunna blifva uträknade, då den utsockne Skånska bonden ej kan controllera, om lasset är betydligare, än författningen stadgar.
Jag blir således vid den önskan, att Ekonomi-Utskottet täcktes taga detta ämne i särdeles betraktande, och hoppas alt, då återremiss troligen kommer att äga rum, vi återfå Betänkandet med det tillstyrkande, att skjutsen af Ekvirke måtte uphöra.
Jag förenar mig med Friherre af Nordin deruti, att man äfven måste fästa StatsUtskoltels upmärksamhet på nödvändigheten att afse den ökade skjutsningskoslnaden.
Herr Rothlieb >
Axel, upläste följande:
Forslandet af Ekvirke är för vissa orter ett det mest tryckande onus, emedan olla både folk, kreatur och kördon äro i fara att fördärfvas, i synnerhet då virket i skogarne skall hämtas vid roten.
Län har ej frälse varit frikalladt från deltagande i dessa skjutser.
Det är, efter min tanka, ganska rättvist alt alla orter deri deltaga, och att ej, såsom nu, della onus endast drabbar dem, 168 Den ig Februari i f. m. som ligga till hands.
En sädan rättvisa kan tillvägabringas, om de, som blifva upbudade till Ekeskjuts, erhålla först skjutspenningar från deras hemvist till stället, der skjutsningen vidtager, och sedan ersättning enligt markegångsprjs för använde öke-dagsverken under Ekevirkets forslande.
Att ifrågasätta befrielse från sådan skjuts, och besörja Ekevirkes transport genom accord, anser jag ej lämpeligt; ty utom den dryga kostnad, som deraf skulle följa, skulle svårligen på sådant vis erforderliga körslor dertill kunna erhållas.
Jag anhåller, att detta yttrande måtte få åtfölja återremissen, om den, såsom jag hoppas, blifver beviljad.
Jag har begärt ordet endast för att lemna en uplysning i anledning af Friherre Ehrenborghs anförande.
Orsaken, hvarföre vårt Ekevirke betalas mindre, än det utländska, är troligen den, alt vi ej kunna anskaffa så groft virke, som behöfves till de större fartygen.
I anledning af hvad Friherre Anckarswärd yttrat, vill jag endast uplysa, att ehuru mycket jag nitälskar för denna sak, och önskar upbäfvande af den nuvarande inrättningen, fruktar jag, att Ekskjutsningsbesväret, af de skäl jag redan anfört, ej kan helt och hållet uphöra; men det kan jemnare fördelas, och derigenom mindre tynga de närmast omkringliggande.
Den 19 Februarii f. ro. *69 Jag får äfven nämna, att de skjuts-skyldige ej haft besväret att köra virket ur skogarne, utan säljaren har forslat det till körbar vä", åtminstone har ordalydelsen af 2:ne Contracter å min ort med Bosjö Closter och Skarhults ägare varit sådant, vid de ganska betydlige försäljningar af Ekevirke, som derifrån skett; men detta oaktadt är visserligen skjutsningen af Ekevirket ett svårt besvär, helst bestämda antalet af cubikfot efter hvarje häst ej alltid blifvit iakttagit, ehuru betalningen erlagts lika efter miltalet.
Jag känner alla svårigheter af denna skjuts; ty jag har på 1 år kört Ekevirke med i85 par dragare ifrån Skarhults egendom.
Jag önskade således, att en högre betalning bestämdes, att något betaltes för åkdonen, och att i Författningen uttryckligen stadgades det cubikantal, som borde efter hvarje bäst eller stut köras.
Med Herr Nordenskjöld instämmer jag fullkomligen uti, alt det bästa vore, om betalningen skedde efter antalet af cubikfot för hvarje mil.
Det synes vara en rättvisa, att tilldela den, hvilken efter paret forslar 3o å 4° cubikfot Ekevirke, mer, än den, hvilken endast förer 16 å 20; men sådant har hitintills ej skett, åtminstone ej i den ort, der jag bor.
Efter virkets tyngd är ett bestämmande ej möjligt; den beror af så väl virkets godhet och fasthet, som huruvida det är mer och mindre torrt vid afhämtningen. 170 Den 19 Februari i f. m.
Äfven jag anhåller, att få hemställa några åsigter till Ekonomiutskottet, emedan jag föreställer mig, att det blir återremiss i detta ämne.
1 händelse alla sådane olikheter uti onera, hvilka nu existera för skattemannen, skulle jernnäs på det sätt, att han skulle erhålla ersättning af StatsVerket, och det sålunda betungas, så skulle jag anse verkan skadelig i två hänseenden.
Först och främst blef det otroligt dyrt; ty myndigheterne skulle betala hvad som fordrades af dem, som voro till bands, och således nästan kunde bestämma hvad pris, som dem behagade, och hvilket säkert blefve en oskälig penning.
Den skulle ej för skattemannen vara till gagn; ty han finge en oskälig vinst, och sådan som Svenska allmogen nu är, skulle säkert största delen af vinsten gå i öfverflöd, och ej till hans båtnad.
Denna sak är af vidsträckt omfattning, emedan den står i sammanhang med flere andra; såsom skjutsningsbesväret, inqvarteringsbesväret, med flera onera.
Jag hemställer, om väl några finnas, som ej hafva olägenhet af dessa bördors olika tryckning.
Bjöde man till att jemna dem, så skulle ändock olika prisförhållanden och concourrence uphäfva all jemnhet, oell blott en enda jemnlikhet upkomma, den nemligen af hvarje individs bemödande att plundra Statscassan.
Jag anser någon lindring böra äga rum i Ekeskjutsen; men det är skilnad emellan Den 19 Februarii f. m. att uphäfva, och att lindrå ett besvär.
Jag kan ej frångå, att det förra skulle medföra skadliga verkningar; och anhåller att desse anmärkningar måtte få åtfölja återremissen.
Det är i anledning af de anmärkningar, som emot mig blifvit gjorde, jag anhåller få yttra några ord till vederläggning.
Hvad det angår, att Ekevirket, såsom Friherre Ehrenborgh förmodat, kan tagas ifrån vårt land, i stället för utrikes ifrån; så är den saken redan besvarad af Grefve Dela Gardie.
Jag tror således ej, att deruti någon besparing kan äga rum.
Rörande hvad Friherre Anckarswärd anfört, att Insocknefrälset i Skåne har frihet från forsling; får jag nämna, att det alldeles icke är någon svårighet för de större possessionaterne, att forsla virket till nästa hamn, men de sälja ej Eke.
Det göra de mindre jordägarne, som köpt sina hemman dyrt eller för skuld, och vilja betala dem genom skogsförsäljning.
För dem är det svårt, att åstadkomma forslingen.
Hvad angår svårigheten för Utsocknet, att mäta inne hållet af lassen, så blifva de ej anlitade derom; det sker vid varfvet eller hamnen, der virket lefvereras.
Jag förenar mig för öfrigt med Herr Nordenskjöld, och önskar återreiniss.
Jag är till en del förekommen af Herr Lager - I72 Den 19 F e b r u a r i i f. m. hjelm; men får för öfrigt fästa upmärksamlieten deruppå, att, i samma mån, man borttager natural-praestalioner, som varit ålagde jordägare i Sverige, måste man göra bevillningen större.
Följden deraf blifver, att betydligare penningeskatt skall af jordägaren utgå; och hvar skall den tagas, under det han klagar öfver bristande afsättning och omöjlighet alt skaffa penningar.
I stället för att lemna större penningebidrag till 10 Hufvudtiteln, utan nya utvägar att något förtjena, skulle, om Friherre Wrangels och Herr Nordenskjölds framställningar antagas, de skattskyldige vinna på sin skjutsning.
Yi hafva i dag i en annan sak sett, att allmoge, som fått rättighet att lösa sin naturalpraeslation med penningar, begärt att få gå tillbaka och betala den i persedlar.
Äfven i detta fall skulle man möjligen komma att ångra sig.
Det är ej eller i afseende på Kronans eller alla skattdragandes fördel rigtigt, att vilja befria jordägaren från skyldigheten att skjutsa för skälig betalning, och tillåta honom i stället upgöra beting.
I ett land, der man är så ovan att nöja sig med en skälig vinst, skulle Kronan komma alt betala för mycket, och denna betalning skulle åter i sin mån drabba alla andra skattskyldiga.
Jag anhåller, att mine anmärkningar äfven må få till Utskottet åtfölja ålerremissen.
Herr Hallenborg:
I anledning af hvad som blifvil anfördt, ali Ekevirket hämtas Den 19 Februarii f. m. 173 vid vägen, får jag uplysa, att detta ej alltid var förhållandet vid den af mig omnämnde skjutsningen år 1827, då många Ekestockar emottogos af de skjutsande i den skog, hvarest de voro fällde; och om ej säljaren låtit med oxar hjelpa till vid framsläpandet derifrån af de svårare lassen,hade säkerligen de derföre förespända hästarne nödgats att för alltid der stadna qvar, såsom benrangel.
I anledning af hvad Friherre Wrangel och Grefve De la Gardie anfört, anhåller jag få yttra några ord.
Jag har ej sagt, att Flottans hela behof af Ekevirke kunde fyllas i Sverige, men jag har sagt, att, om ett så högt pris sättes å virket, att det kan blifva uträkning att sälja det, skulle man kunna inom fäderneslandet få mera, utan att det ändå skulle blifva så dyrt, som att hämta det utifrån.
Det har också visat sig, att derigenom att man i sednare tider upsatt prisen, hafva de störste possession ater inom Skåne sålt Ekevirke.
Från Skarhult, från Grefve E.
Pipers egendomar och flere andra hafva Ekeleverancer blifvit gjorde.
Jag kan ej förena mig deruti, att det är de smärre hemmansägarne, som sälja det mästa Eket.
Det är just med de större egendomsägarne, som Kronan gjort de störste contracterne, och det är just då så stora partier skola forslas, som det blir nödvän - •74 Den 19 Februari i f. ra. digt att kunna få biträde genom Kronoskjuts, så vida man ej kan bestämma så högt pris, att det blir säljarens intresse alt sjelf åtaga sig forslingen.
Jag vill blott upptaga en kort tid, för att söka omintetgöra de farhågor, hvilka blifvit yttrade af Herrar Lagerhjelm och von Hartmansdorff, angående vådan af att gå ifrån de gamla Göthiska beskattningsgrunderne till skatter i penningar.
Jag åberopar först 59 §.
RegeringsFormen, som tyckes gifva tillkänna 1809 års lagstiftares mening i delta afseende, alt vi skola söka att lemna dessa institutioner, och komma till ett ordentligare beskattningssystem, som är förmånligast för hela Staten.
Att Friherre af Nordin framställt, att StatsUtskottets upmärksamhet borde fästas på ett ökadt anslag för io:de Hufvudtiteln i detta afseende, bevisar bäst, huru ojemnt det ifrågavarande onus tryckt, och att det, som alla skulle bidraga till, nu ligger tungt på en ort eller en dass medborgare.
Just deruti ligger det sannaste skälet, att det är rätt, att uphäfva detta onus, och att det bör komma under Bevillningen, enligt 59 §.
Det var för alt inom Utskottet betaga kraften af sådane invändningar, som jag anhöll att få yttra mig.
Jag skulle ödmjukast hemställa, ehuru jag ej förut i dag
Den 19 Februarii f. m. varit lycklig i en dylik framställning, att StatsUtskottet finge gemensamt med Ekonomi-Utskottet yttra sig i sådane frågor, som denna, emedan Ekonomiutskottet tyckes, som man säger, vilja önska och hafva mer, än StatsUtskottet kan fördra.
Det är visserligen sannt, att åtskillige onera äro ojemnt delade, men dessa ojemnheter finnas afen annan sort här och af en annan sort der, så att just sjelfva ojemnheterne sins emellan synas jemnt fördelade öfver hela landet.
Grefve Spens, Carl Gustafa hade inlemnat följande, som uplästes:
Utskottet har erkänt rättvisan af inlemnade klagomål öfver sättet att forsla Ekvirke, och till afhjelpande af allmogens lidande föreslagit skjuts- och vagnslegans fördubbling. ända till 34 sk.
B:co för milen och hvarje par hästar.
Om jag ock skall medgifva principen, att full befrielse från skyldigheten att forsla ekvirke, icke kan meddelas, i anseende till Statens behof af sådana transporter, kån jag dock ej afhålla mig från att, med begäran af återremiss, förena ett annat förslag, som, efter min tanka, skulle leda till en verklig minskning af de tvungna Ekvirkes-skjutserna, och således närmare till roten angripa det onda.
En Ekvirkes transport bordé nämligen alltid så långt förut hos Konungens Befallningshafvande anmälas, att derom kunde i iy6 Den 19 Februari i f. ra. hvar Socken, som skulle skjutsa, minst i4 dagar före transportdagen kungöras.
Med denna kungörelse borde alltid finnas en upgift på antalet cubikfot, och specifikt på pjecerne öfver 16 å 20 cubikfot.
På vederbörandes ansvar borde ligga, alt icke den cubikrymd duglig ek, som blifvit till säljarne betalt, utan den verkliga rymden som fördes, härvid upgafs.
Så snart nämnde kungörelse blifvit pålyst, skulle hvar och en, som först anmälte sig hos Länsman, äga rätt åtaga sig större eller mindre del af transporten, emot 1 sk. 8 r:st.
B:co Cubikfot, och endast för återstoden skulle kronoskjuts upbådas, hvars betalning, på sätt Utskottet föreslår, skulle gäldas efter 34 sk.
B:co för par hästar.
Vid kronoskjutsupbådandet skulle uplysning alltid meddelas allmogen om det högsta belopp cubikfot hvar och en kunde tvingas köra på ett par hästar.
Det upgifna accordspriset, som Kronan skulle erbjuda, r sk. 8 r:st.
B:co per cubikfot, är grundadt på den af Ekonomiutskottet upgifna tariffen af 34 sk.
B:co för hästparet, samt den upgift jag erhållit, att någon författning, hvilken jag dock ej sett, skall stadga 16 cubikfot såsom det högsta lass en skjutsande kan tvingas taga på ett pär.
Är denna upgift origtig, så må ziffran derefter ändras.
Jag åsyftar, att då Kro - Den 19 Febr tiar ii f. m. 177 Kronan för 16 cubikfot med Kronoskjuts för ek betalte 34 sk.
B:co, skulle bon pä beting blott betala 26 sk. 8 rist.; hvilken betydliga skillnad skulle göra för flottans öfverstyrelse lätt och oundvikligt, att controllera vederbörande, om tillfället till accord blifvit försummadt.
Detta tillfälle ligger egentligen deri, att transporterna äro utställda till lämplig årstid; så snart detta bar skett, är det otvifvelagtigt, att mångå accördsspeciilanter infinna sig, särdeles sorn man i godt före måtte kunna köra 3ö cubikföt och deröfver på hvart pär, då man får ställa sig derefter.
De af skjufslaget, som bade goda hastat-, skulle således troligen täfla öm att angé sig, häldre än att sedan få skjutsa för lägre betalning.
Derigenom skulle man då vinna fördelen, att med förmon för Kronan förvandla en för allmogen nu förhatlig tunga till en för densamma indrägtig entreprenade.
Alltsammans berodde på, att transpor terne utställdes vid godt före, Skedde detta ej, så vore dock följden ej värre, än genom EkonomiUtskottets närvarande förslag; — men troligen skulle tiden sedermera mycket noggrannare påpassas, just genom Kronans penningeförlust, ifall accorder göras omöjliga.
Jag anhåller att dessa mina ånmärkningar må få åtfölja vid en återremiss af Betänkandet. i3 H. 12 178 Den 19 Februari i f. ra.
Hans Excéllence Herr Grejven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Ekonomi-* Utskottets förevarande
Betänkande gjorde anmärkningar höra föranleda lill dess återremitterande.