Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om kronan skulle taga sin skada igen, af hvem har hon allena, eller mest att fordra?
antingen af egarne lill de 18,000 mantalen kronoskatte, eller till de 21,000 mantalen frälse.
Troligen af de förre, emedan Carl XI af de sednare tagit ut mer, och icke mindre, än vederborde.
Jag anförer detta, icke till att förorda en efterräkning, ty en sådan skulle, för nuvarrde kronoskattehemmanegare, blifva, äfven om jorden icke gått ur slägten, ofta nog lika obillig, som för frälsehemmans-egare.
Då kronohemman öfverlåtits inom slägten, eller tagits i arf, har löseskillingen, i förra hänseendet, eller arflottsvärderingeu i det sednare, upgått, för besittningsrätten allena, lill nära lika belopp, som för ett jemngodt skattehemman, ehuru kronohemmanets innehafvare icke erhållit fasta derå.
Åtskilliga ursprungliga skattehemman lära hafva blifvit krono, derigenom att de, under Carl XII:s tid, förförföllo lill skattevrak.
För en del skattehemman, torde ock kronan hafva erhållit dubbel skatteköpeskilling, emedan de, för hvarjehanda omständigheter, måst förmedlas, derigenom skatterätten förlorats; hvadan de ånyo bordt till skatte köpas.
Men jag erinar om sättet huru kronan, efter Carl XI:s reduetion, bortslumpat och förspilt sin jord, för att visa grundlösheten af deras anspråk, som påyrka den tyngst beskattade jordens lindring.
Om någon bör betala dryga utskylder: så är det innehafvarne af de 18,000 mantalen kronoskatte, hvilka, i större eller mindre mån, blifvit af kronan bortskänkta.
För de ursprungliga skattehemmanen, erlägga deras innehafvare icke mera utskylder, än lagligt är.
Ej heller hafva de väl i allmänhet köpt, eller tagit sina hemman i arf, för större behållning än dessa gifva, sedan skatterna afräknats.
Om man nu, såsom skäligt är, undviker att störa någon i orubbad egande- eller besittningsrätt till, hvad han, på god tro, innehafver, huru skall man komma till all jords lika beskattning, och med detsamma, till undanrödjande af det trätofrö, som nu förefinnes, och beständigt sticker dem i ögonen, hvilka, utan att veta huru eller hvarföre den olika beskattningen upkommit, endast se på den skiljaktighet som förefinnes, och förarga sig deröfver.
Björnstjerna upgat' 1829, ett förslag i detta hänseende, 166 Den 14 Januari. och Gr.
Liljencrants, vid 1850 års Riksdag, ett liknande, begge åsyftande samma utväg, nemi. att de bättre jordnaturerna skulle förringas, och de sämre förbättras.
De förres egare skulle erhålla godtgörelse för förringelsen, och de sednare betala förbättringen.
De förre skulle alltså få sin ersättning af de sednare.
Men förslaget är, äfven om utbetalningen, å ena sidan, upginge till lika belopp med godtgörelsen å den andra, dock overkställbar derföre, att man väl kan nödga den, hvars egendom försämras, att derför laga skälig godtgörelse, men man kan icke tvinga en skattehemmansegare, hvilken hvarken har penningar, eller kredit till deras erhållande, att anskaffa hvad som erfordras, för att fä sin jords natur förbättrad.
Om han svarar: jag är nöjd med henne, sådan hon är, och låter icke utpanta mig, för att få henne bättre: så står man der, och kommer icke längre.
Efter upläsningen häraf anhöll talaren att detta anförande mätte få remitteras till Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk., och vid derom framställd propos. ropades ja och nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg R. o. Ad:s svar hafva utfallit med öfvervägande ja.
Uplästes och lades lill handlingarne ankomne prot.-utdr. från de öfrige RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 4, från BorgareSt. af d. 4 och 7 samt från BondeSt. af d. 7 dennes.
Med åberopande af 56 § Biksd.Ordn. upläste Hr Ribbing, Arvid en sålydande motion.
Om det är en gifven sak att Svenska folket vill en förbättrad lagstiftning i fråga om bränvinstillverkning och minutering, och att det önskar denna i öfverensstämmelse med Norriges, såsom der visande goda följder, så synes icke något vara naturligare eller bättre än att antaga grunderna till dessa lagar och i allt hvad de äro lämplige på Svenska förhållanden införa den till efterlefnad i vårt med Norrige förenade, och i så många afseenden beslägtade fädernesland.
Bästa sättet härför skulle, såvidt jag förstår, vara att, efter tagen kännedom om hvad i Norriges bränvinslagstiftning vore tryckt och skrifvit, derifrån begära uplysningar och råd af de män som företrädesvis haft med dessa lagars sammanfattande och tillämpning att bestyra.
Då öfver deras muntliga meddelanden om motiverna till dessa lagbud och hvad verkan de utöfvat, tvifvelsutan skulle i månget hänseende vara af vigt för våra lagstiftare under deras öfverlägguingar, enär ändock erfarenheten är den säkraste ledaren, serdeles om den blifvit inhemtad på ort och ställe, och då Norrmännen med oss hafva gemensamt intresse af en lika lagstiftning i dessa ämnen, så vågar jag föreslå: att underd. framställning af R.
St:r göres till K.
M. derom, att några af de herrar och män som i Norrige företrädesvis haft sig updragit att sammanfatta samt tillämpa der nu gällande lagar ang:de bränvinstillverkning och minutering måtte vänligen anmodas att sig här infinna för att med uplysningar och råd i samma ämnen tillhandagå, och att R.
St:r till rese- och andra kostnader, som härför erfordras måtte anslå nödige medel.
Anmäldes och lades på bordet; l:o StatsUtsk:s utlåt.
N:o 18, i anledn. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse om angelägenheten att skyndsamt få beviljade vissa anslag för försvarsverket; 2:o Bevilln:sUtsk:s Mern.
N:o 1, om antagande af två Kanslister utöfver den i Riksd:sOrdn:ns 24 § bestämda kansli-personal; och 3:o LagUtsk:s utlåt.
N:o 2, i anledn. af väckt motioh, ang:de åtgärders vidtagande för utfärdande af nya Krigsartiklar, Tjenstgöriugs-Reglemente för Arméen, Fältförvaltnings-Reglemente samt
Reglemente för ordnandet af den militära sjukvården. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 12 på dagen.
In fidem protocolli, Albert Munck, Måndagen den 16 Januari 1854, Plenum kl. 6 e. m.
Justerades 7 prot.-utdr. för d. 14 dennes samt Pleni Protm för d. 28 och 29 sisth December.
Hr Ribbings, Arvid, d. 14 dennes på bordet ..agda motion om en underd. framställning till K. M., att några af de personer, som i Norrige haft sig updraget, att sammanfatta och tillämpa der gällande lagar ang:de bränvins tillverkning och minutering, mätte anmodas att sig här infinna, för att i dessa ämnen tillhandagå med uplysningar och råd, äfvensom ang:de anslag af dervid erforderliga medel till rese- och andra kostnader.
De välvilliga afsigter, som otvifvelaktig! föresväfvat motionären vid afgifvande af detta hans förslag böra ingalunda af oss misskännas; men de böra icke derföre föranleda oss att på besagde förslag bevilja remiss, enär vi icke böra förbise det sakförhållande, alt motionen är väckt i medlet af innevar:de Januari månad, oaktadt den lagliga motionstiden lilländagiek d. 31 Dec.
Jag vill således undvika att uppehålla mig vid innehållet af motionen.
Jag vill icke fästa mig vid det för tanken nedslående derutinnan, att Svenska folkets representanter icke skulle ega förmåga på ett tillfredsställande sätt utreda bär förekommande frågor, utan att vi skulle icke allenast söka uplysningar ifrån Norrige, men uplysningar, inkarnerade i gestalt af Norske män, hit enkom införskrifne för detta ändamål.
Jag vill icke heller ingå i betraktelser öfver svårigheten vid att blottställa våra Norska bröder för obeqvämligheten af att för vår skull afbryta handläggningen af egna angelägenheter och göra sig det opåräknade besväret af en liitresa för en vistelse, hvars långvarighet ej är begränsad af vårt förutseende; jag vill icke upkalla en öfverläggning öfver de sannolika kostnaderna af förslaget, såvidt de kunna pä förhand beräknas; jag yrkar helt enkelt att R. o. Ad. måtte lägga motionen till handlingarne, med afseende derpå, att enl. 56 § Riksd.Ordn. inga nya ämnen med undantag af grundlagsfrågor få ”af Riksdagsmän väckas, sedan en månad från Riksdagens början enl. 27 § tilländalupit, såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut,' eller redan uptagna ärenden, eller under Riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas”.
Den värde motionären förmenar väl att hans förslag kunde uptagas såsom utgörande en följd af ett redan uptaget ärende, nemi.
Cederströms, Anders, afgifna motion om Norrska bränvinsbränning-lagens antagande vid denna Riksdag till Svensk lag; men jag beder få fästa R. o. Ad:s benägna upmärksamhet derpå, att om man skulle godkänna befogenheten af en sådan härledning, så finnes ingen gräns för motioners väckande under Riksdagens lopp.
Ty nämnde § förutsätter, enl. min tanke, ingalunda ett medelbart, utan, som orden lyda, ett omedelbart, således ett nära och ett nödvändigt sammanhang mellan det förra och det sednare ärendet.
Ett sä heskaffadt samband synes mig dem emellan här icke ega rum.
På dessa skäl anser jag för min del således, att R. o. Ad. skulle handla lagenligt och riktigt, om remiss å motionen förvägrades; men lill undvikande af denna, i alla händelser oangenäma åtgärd, upmanar jag i främsta rummet motionären sjelf att återtaga sin motion.
Beträffande hvad den siste värde talaren nämnde om det nedslående för oss uti att behöfva begära uplysningar af de män, som snart i ett 10:tal af år eller något derunder försökt den lag, som nu af Svenske män allmänt begäres, så måste jag säga_ att jag finner bra förunderligt om det skulle vara t. ex. i enskildta lifvet någonting förödmjukande att den ene brödren begärde uplysningar i något ämne, om den andres större erfarenhet.
Vore icke Norrmännen ett med oss förenadt brödrafolk, såsom jag också i min motion anfört, i språk, seder och så många andra hänseenden, likaså skulle jag icke hafva fram - Den 16 Januari. 169 ställt förslaget.
Jag får dessutom för den siste värde talaren nämna att redan i går vid ett enskildt förberedande sammanträde med Ulsk:s ledamöter och andra, som intressera sig för denna fråga, var en Norman, som händelsevis här vistas, tillkallad för att afgifva de uplysningar han i denna fråga kunde meddela.
Han gjorde det med välvilja och hans uplysningar uptogos äfvenledes så.
Jag är fullt öfvertygad att så äfven skulle ske om man antog det af mig framställda förslaget.
Det är dessutom af intresse för båda Rikena att deras lagar blifva öfverensstämmande så mycket som möjligt.
Man kunde då slippa höra den klagan som försports att vid högre och lägre beskattning i detena eller andra riket, ett beständigt smuglande öfver Norrska gränsen eger rum, och sådant är icke bra emellan bröder och brödrariken.
Lagerbjelke, Gustaf: Genom det anförande, som den siste värde talaren nyss afgifvit, har han visserligen ådalagt, hvarpå icke heller någon tviflat, att hans motion är föranledd af varmt nit, meu deremot har hanvsåvidt jag förstår, ingalunda bevisat hvarken motionens laglighet eller dess nytta.
För att en motion skall få väckas efter motionstidens slut, är det i 56:te §:n Riksd.Ordn. tydligen föreskrifvet att den skall omedelbarligen föranledas af redan fattade beslut, eller ett redan uptaget ärende eller under Riksdagen inträffad händelse.
Vi vela att i nästan alla frågor redan vid Riksdagens början motioner blifvit väckta.
Skulle dä i anledn. af desamma nya motioner kunna väckas ang:de alla frågor hvaruppå någon Riksdagsmans tankar med anledn. af dessa motioner kunna falla, så skulle motionstiden i sjelfva verket vara obegränsad; och på annat sätt kan den ifrågav:de motionen icke sägas vara föranledd af ett redan uptaget ärende.
Motionens tillkomst är således, efter mitt förmenande, olagligt, men äfven om motionen varit i rällan tid väckt och bifallen, huru skulle man finna en laglig form för begagnande af dessa engång importerade Norrmän?
Icke kan det vara motionärens mening att man skall taga sin tillflygt till Riksakten för att i öfverensstämmelse med dess stadgande insätta ett lika antal Svenskar och Norrmän i det Serskildta Utsk. eller 24 af hvardera nationen?
Slutligen om också en form för begagnande af de Norrske uplysarne skulle finnas, så kan jag för min del icke göra mig klart, hvartill de egentligen skulle användas, ty om de
Norrska lagarna veta vi tillräckligt huru de äro beskaffade.
Derom behöfves således ingen uplysning, och att af Norrmännen begära uplysning huruvida deras lagar passa för Svenska förhållanden torde vara att till dem framställa en fråga, hvilken väl ändock lämpligast bör göras till Sveriges egna söner.
Jag vågar derföre anse motionen, så välment den än må vara, såsom både olaglig och otjenlig, samt anhåller vördsamt om R. o. Ad:s beslut att densamma endast lägges till handlingarna.
Frågan huruvida den förevar:de motionen bör remitteras eller icke beror i min tanka derpå huruvida förslaget kan anses såsom ett nytt ämne 170 Den 16 Januari. ■ eller icke.
Är det ett nytt ämne, så får motionen enl. 56:le 1 §:n Riksd.Ordn. nu mera icke väckas och kan således icke heller 1 remitteras, men efter mitt förmenande är det icke ett nytt ämne.
| Med ett nytt ämne måste man mena och förstå någonting som 1 i och för sig sjelf innefattar ett ändamål.
Det af motionären i väckta förslaget innefattar icke uti sig det ändamålet att ififör- 'j skrifva några Norrska män endast för att komma hit, utan ändamålet är att de skola meddela uplysningar uti ett ämne, som 1 redan är väckt, nemi., frågan om förändring i bränvinsbränningslagstiftningen.
Här är således nu endast fråga om ett medel att i vinna ändamålet med ett förut framställdt förslag, och då för min del kan jag icke finna att det icke skulle vara tillåtet att l under Riksdagen föreslå de medel, som kunna bäst leda till vin- \ nande af ändamålet med ett förslag, som förut blifvit väckt.
Hvad åter beträffar den frågan huruvida det sätt, som motionären föreslagit, kan leda till ändamålet, så vill jag icke deröfver fälla något omdöme, men jag tror att det Serskildta Utsk:s Ledamöter äro de, sorn bäst ega tillfälle bedöma huruvida de behöfva biträde af Norrmännen eller icke.
Om så är att de icke anse sig behöfva ett sådant biträde, så lära de äfven meddela ett sådant svar på den af Hr Ribbing gjorda framställningen.
Skulle de åter anse sig vara i behof af Norrmännens uplysningar, så 1 kan jag icke se att något ondt är deruti att de som vilja till handagå med uplysningar i frågan äfven må för sådant ändamål tillkallas och jag kan icke tro, att motionärens afsigt, varit att förhållandet skulle kunna blifva sådant, som Gr.
Lagerbjelke fram- , kastat eller att dessa Norrmän skulle kunna ingå såsom Ledamöter i Utsk. och en af dem skiftesvis vara ordfide derstädes.
1 Jag hemställer således att det nu framställda förslaget måtte blifva till vederbörligt Utsk. remitteradt.
Den siste värde talaren har redan anfört, hvad jag ämnat säga, ang:de den vanställning af min motion, som Gr.
Lagerbjelke velat göra, då han föreställt huset att det v skulle vara fråga om att insätta 24 nya Ledamöter uti det Utsk., J åt hvilket jag blott begärt att några få personer skulle kallas för att meddela uplysningar.
Det är en vanlig taktik att anslå R. o. Ad:s stolthetskänsla och angifva såsom förnärmande hvad man vill hafva bort, men att anföra något, som minst sagdt är orik- j tigt, det trodde icke jag att man skulle tillåta sig.
Jag förenar mig med den sistö värde talaren uti anhållan om remis af min motion.
Om jag också icke skulle bestrida re- i miss af motionen såsom grundlagsvidrig, så måste jag likväl i i allo instämma uti den åsigt Gr.
Lagerbjelke nu yttrat.
Jag har visserligen hört att man utsändt personer i främmande län- 1 der, för att inhemta uplysningar i frågor, om hvilka vi icke här haft tillräcklig kännedom, men att man skulle införskrifva utländningar, för att inom RiksSt:n eller Utsk:n meddela uplysningar, det måste jag säga, att jag icke hitltils hört praktiseras, Den 16 Januari.
171 och då dessa utlänningar svårligen skulle kunna ega tillräcklig kännedom om hvad som för vårt land kan vara passande, så skulle jag allraminst våga att rösta för den föreslagna åtgärdens vidtagande i denna sak, som redan visat sig vara så mycken vansklighet underkastad.
Jag instämmer således med de Herrars åsigt, som tillstyrkt att motionen måtte läggas till handlingarne.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., det han ansåg sig skyldig gifva R. o. Ad. tillkänna, att enl. hans åsigt Hr
Ribbings ifrågavar:de motion icke grundlagsenligt kunde remitteras.
Af föreg:de talare hade redan blifvit förklaradt, huru 56 § Riksd.Ordn. måste förstås, nemi. att icke blott ämnet för deri tillålne nya motioner ej skall vara nytt, utan äfven den fråga, som väckes, bör vara omedelbarligen föranledd af något redan uptaget ärende.
Vid frågor om remiss af efter motionstidens slut här väckte motioner, hade Hr Gr. o. Landtm, förut tillkännagifvit, att han trodde ordet omedelbarligen icke kunna tolkas sålunda, att hvart och ett ämne, derigenom att det förut under Riksdagen blifvit uptaget, kunde gifva anledn. till väckande af nya motioner i samma ämne ; hvaremot Hr Gr. o.
Landtm, ansåg det böra förstås så, att den nya frågan af den redan uptagne skall vara en omedelbar följd, emedan eljest motionstiden vore obegränsad för alla de frågor, som under den redan förflutna delen af Riksdagen varit föremål för motioner.
Dertill komme att 42 § Riksd.Ordn. väl säger: ”Finnér Utsk. sig behöfva af någon Konungens Embetsman, eller ”af något publikt verk inhemta mundtliga eller skriftiga uplys”ningar, begäre genom sin Ordf:de, hos den StatsRådets ledamot, ”Konungen vid hvarje Riksdag dertill förordnar, Konungens Nåd. ”befallning till vederbörande, om de äskade underrättelsers meddelande” ; men att der likväl icke kunde vara fråga om annat, än att Konungen i Sverige skulle meddela sådan befallning till någon Svensk embetsman, och icke derom, att Ständerne hos Norriges Konung kunde anhålla, att Han måtte vidtaga en eller annan åtgärd för Norske embelsmäns införskrifvande; hvarförutan berörde § icke tillkännagaf något sätt för R.
St:r, att med sådane införskrifne personer öfverlägga eller af dem inhemta råd.
Landtnäs tanke kunde derföre någon annan åtgärd i afseende på ifrågavar:de motion icke vidtagas, än att den lades till handlingarne.
Vid den framställning, som Hr Gr. o. Landtm, behagat göra, vill jag blott hafva äran erinra att min mening aldrig har varit, och sådant är icke heller uti motionen uttryckt, att, på sätt 48 § Riksd.Ordn. omförmäler, några embetsmän från Norrige skulle i denna egenskap inkallas, eller förpligtas inställa sig.
I öfrigt och sedan jag, så godt jag kunnat, utredt den mening, jag hyser, har jag icke något vidare att iakttaga, än underkasta min motion Hr Gr. o. Landtm:s samt R. o. Ad:s bedömande. 172 Den 16 Januari.
Uppå härefter framstäld propos. beslöts alt Hr Ribbing» ifrågavar:de motion skulle läggas till handlingarne.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 14 dennes på bordet lagda Utlåt.
JYi 18, i anledn. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse om angelägenheten att skyndsamt få beviljade vissa anslag för försvarsverket.
Det torde till en början tillåtas mig ali yttra några ord om formen, hvarunder detta Betänk, tillkommit. 37 § lliksd.Ordn. innehåller föreskrifter för Utsk:ns verksamhet.
I andra mom. läses, att ”intet Utsk., Conslit.- och Banko-Utsk:n allena undantagna, vare berättigadt att väcka frågor till afgörande i R.
St:rs Plena eller att uptaga andra ämnen än de från Plena remitterade; såvida ej, hvad StatsUtsk. serskildt angår, Konungens Propos., enl. 27 §, till detsamma omedelbarligen öfverlemnas”.
Det torde icke kunna påstås att K. M:s Nåd. skrifvelse J/t 38 är detsamma som Konungens Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof.
Jag ■skulle således för min del anse, att för handläggning af denna skrifvelse, remiss deraf från RiksSlm till StatsUtsk. bordt föregå.
Jag tror således att Utsk. vid tillkomsten af detta Betänk, icke har ställt sig Grundlagens föreskrift lill efterrättelse.
Jag ber nu få öfvergå till innehållet af Betänk.
Det är en gammal sats, som står orubbligen fast, huru mycket man än önskar alt bortvilla densamma, nemi. att den nation, som vill tillförsäkra sig bibehållande af freden, måste vara beredd pä kriget.
När jag härtill lägger de politiska förhållanden, som f. n. ega rum i Europa, och hvilka fordra en skyldig upmärksamhet, så skulle jag för min del anse det vara klandervärdt, om icke vi f. n. vidtoge sådane åtgärder, som i händelse behofvet påkallade, skulle sätta oss i tillfälle att lägga något kraftigare i vågskålen, än det tomma ordet.
Af denna anledn. tillstyrker jag bifall till StatsUtsk:s utlåt., men utber mig likväl derjemte att delta mitt tillstyrkande af bifall, icke måtte anses såsom ett fullständigt gillande af hvad K. M:s Nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof i afseende på försvarsverket innehåller; men jag tror bästa tillfället att tillkännagifva de skiljaktiga meningar jag i detta hänseende hyser, komma att inträda, när Utsk:s Betänkm rör:de de serskilda hufvudtitlarne hit inkomma.
Hr Bildt , Didrik Gillis:
Den siste värde talaren har här framkastat åtskilliga grundlagsbetänkligheter rör:de formen, hvarunder det nu under öfverläggning varande Betänk, tillkommit.
Jag vill också här endast hälla mig lill sjelfva formen för Utlåt., öfvertygad om att, hvad sjelfva saken beträffar, ingen stämma skall höja sig emot detsamma.
Den siste värde talaren har citerat 37 § Riksd.Ordn. och upläst 2:a mom. deraf, som innehåller att ”intet Utsk., Const.- och Banko-Utskm allena undantagne, vare berättigadt att väcka frågor till afgörande i R.
St:rs Plena eller att uptaga andra ämnen än de »frän Plena remitterade; så vida ej, hvad StatsUtsk. serskildt angår, Kontin - Den IS Januari. 173 gens Propos., enl. 27 §, till detsamma omedelbarligen öfverlemnas”.
Om man nn efterser i denna af den värde talaren åberopade 27 §, så finner man att den Propos., som här åsyftas är K.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, och om man läser den Propos., som här är i fråga, så är det ganska tydligt för den, som äfven har läst K. M:s Nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof att de tillsammans utgöra ett oskiljaktigt helt; ehuru K. M., beträffande de anslag, som uti den nu under öfverläggning varande Propos:n innehållas, begärt att desamma först måtte företagas till pröfning med afseende på de politiska omständigheter, som nu äro för handen.
Det är också detta StatsUtsk. har gjort, och derigenom har således ingen grundlagsvidrighet af StatsUtsk. blifvit begången.
Alla de uti förevar:de Utlåt, uptagna anslag, med undantag af ett pä 12,000 b:ko förekomma nemi. redan i K. M:s Nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof och detta anslag af 12,000 b:ko står i omedelbart sammanhang med den större skyndsamhet, hvarmed K.
M. ansett de med dessa anslag afsedda arbeten böra bedrifvas.
Det är just för denna nödvändiga skyndsamhets skull, som den K. Propos:n blifvit framställd och då den, enl. min och Utsk:s upfattning, har tillkommit på grundlagsenlig^ sätt, så tror jag att Hr Stjernsvärds anmärkn. är obefogad.
Jag vill i R. o. Adis minne återkalla att den tolkning, som Hr Stjernsvärd här har gjort af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof likväl ej hitintills haft så trånga gränsö!1, som den värde talaren har velat deråt gifva, ty vid 1848 års Riksdag remitterades till StatsUtsk. omedelbart en K.
Propos. om ett anslag af 2,000,000 R:dr för ordnandet af Danska tvistefrågan.
Detta var då en fråga som af samma anledn.
Hr Stjernsvärd nu upgifvit hade bordt passera RiksStin, innan den kom till StatsUtsk.
Den gjorde likvisst icke det och detta af det skäl att den rörde Statsverkets tillstånd och behof.
Det är icke heller i Grundlagarne föreskrifvet att denna Propos. skall komma på en gång tillliopahäftad, och det är äfven på denna grund, som jag tror att StatsUtsk. skulle, äfven om sammanhanget emellan den nu ifrågavaride K.
Proposin och den om Statsverkets tillstånd och behof icke hade varit så tydligt, som nu, kunnat behandla Proposm utan föregide remiss deraf från RiksStin.
Såsom ett ytterligare bevis derpå att StatsUtsk. i denna fråga förfarit i öfverensstämmelse med grundlagen, anhåller jag att få åberopa 48 § Riksd.- Ordn., der ibland föredragningsämnen uprepas: ”Konungens Propos:r, som å Rikssalen, eller sedermera under Riksdagens lopp blifvit till Stånden eller StatsUtsk. öfverlemnade”.
Detta ådagalägger i min tanka tydligen, att K. ,M. under Riksdagens lopp äfven kan öfverlemna Propos:r till StatsUtsk.