Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då af detta Utskottets Utlåtande tydligen inhämtas, att Utskottet icke haft sig rätta förhållandet med ifrågavarande Protocollstryckning bekant; nödgas jag, ehuru ogerna, anhålla om återremiss af Betänkandet, på det Utskottet må komma i tillfälle att behörigen prof- va motionen, som verkeligen är af vigt och icke bör, på sätt som skett, bortblandas Ridderskapet och Adeln behagade vid sista Riksdag genom Protocollsutdrag af den 2 Dec. 1817 lemna ExpeditionsSecreteraren C. F. Rothlieb uppdrag att om tryckning af Ståndets Protocoller föranstalta, och Riksens Ständer förordnade, uti underdånig skrifvelse af den 5 Jan. 18 iS, att kostnaden till tryckning af Ridderskapets och Adelns Protocoll borde anordna* uti StatsContoret å den summa som till Riksdags-utgifternes bestridande blifvit anslagen, 6amt utbetalas,-efter Räkningar, bestyrkte af dera, åt hvilken Ridderskapet och Adeln upp. dragit omsorgen för Protocollstryckningen, och mot redovisning för hvad under tryckningens fortgång, genom prenumeration och försäljning kunde inflyta; hvarjemte och med bifall till hvad StatsUtskottet i dess Betänkande af den 23 Maj 1818 föreslagit, Riksens Ständer stadgade att de Herrar och Män, sorn haft gig upp. dragit att ombesörja tryckningen, och försäljningen af Protoeolien, borde aflemna redovisning för de influtne medlen, till Herrar FulU mägtige i RiksgdldsContoret. hvarifrån medlen till tryckningskostnaden utgå.
Herr StatsCommissarien af Wählberg, sorn vid sista Riksdag erhöll Kongl. Majas nådiga förordnande, att af 44- Den 10 Dtctmher e. m.
Riksdagskostnadsmedlen besörja de vid Riksdagen förefallne fiäre omkostnader och utgifter, lärer, i stället för att, enligt Riksens Ständers ryss omlörmälte beslut, åt vederbörande Boktryckare utbetala tryckningskostnaden efter deras af Rothlieb bestyrkte räkningar, hafva, i följd af enskildt förtroende till Herr Rothlieb, tid efter annan till honom utbetalt tillsammans 5»2.48
Banco, enligt hans derå meddelte qvittencer, af hvilken summa Herr
Rothlieb åter för egen räkning innehållit minst 881 R:dr 12 sk.
Banco, dem han bordt till Bokfryckarne Grahn och nu mera aflidne Gadelius, för redan verkställd protocollstryckning, utbetala, eller 571 R:dr 12 sk.
Banco till den förre, och 310
R:dr samma mynt til! den sednare.
Bemälte Boktryckare, hvilka för deras, enligt med Herr Rothlieb behörigen slutade Contracter, verkställde arbeten, sålunda saknat betalning, hafva väl hos RiddarhusDirectionen äfven som Gadelius bos Herrar Fulhnägtige i RiksgäldsContoiret anhållit, att undfå betalning, men på båda ställen ej få;t deras önskan uppfylld, emedan ingendera af desse authoriteter ägt något uppdrag att en slik u‘beta!ning verkställ*.
RiddarhusDirectionen har jern väl flere gånger erinrat Herr StatsCommissarien af Wåhlberg att om ifrågavarande utbetalning föranstalta, på det de exemplar af Ridderskapets och Adelns protocolier, hvilka, såsom obetalte, af bemälte Boktryckare qvarhållas, mätte blifva tillgänglige trien sådant har likväl ända hirtilis blifvit af Harr StatsCommissarien ouppfyidt.
D*t Den 10 Deeeinlcr J, m. 4 ’ torde nu vara i sin ordning, att icke allenast bemälte
Boktryckare varda förderss rättmätiga och så länge uppehållna fordringar förnöjde, utan ock Sråndets hos dem qvarhåline protocoller utbekomma.
Jag hemställer alltså om icke vid sådant utomordentligt förhållande, samt enär HerrStatsCommissarien af Wåhlberg, hvilken är den person, som borde ifrågavarande utbetalning
Verkställ», icke lärer kunna dertill förmås, samt Herr Rothlieb åter för sig behållit de medel han till detta ändamål af Herr Stats— Commissarien enskilt emottagit, Höglofl StåtsUtskottet behagade förordna, att berörde medel må till ofvanbemält»
Boktryckare genast utbetalas af den fond StatsUtskottet dertill kan r finna lämpligast, hvarefter pä serskild undersökning och utredning torde få ankomma, hvem sorn bör i ersättningsväg hålla Staten derföre skadeslös; och hvilken undersökning, derest den icke skulle kunna nu af StatsUtskottet verkställas, lämpeligast synes böra åt Herrar Fu.Mmägtige i Riksgälds-Comoiref uppdragas.
Beträffande deremot redovisningen för de till tryckningen af Ridderskapets och Adelns ifrågavarande protocoller åtgångna medel, så, enär berörde tryckning blifvit till omkring trefjerdedelar af Herr Rothlieb verkställd, samt han icke allenast sjelf af Herr StatsCornmisaa. rien af Wåhlberg emot't»git medlen härtill, utan ock lärer uppburit de, för de under sista Riksdags lopp försållde Exemplar, influtne pennia - Den ro December c. ml gar, mäste deraf ock uppstå den ovilkorliga och med behörig ordning öfverensstämmande följd, att han sjelf för desse medel bör inför Herrar Fullmäktige i RiksgäldsContoiret aflemna redogörelse, samt RiddarhusDirection icke på något sätt deruti inblandas.
Att RiddarhusDirectionen för den genom
Directionens föranetalltande verkställda tryckning och de dertill använde medel jemväl bör inför Herrar Fullmägtige visa behörig redo, faller af sig sjelf; men då härigenom således uppkommer arne serskildte redogörelser,för särskildte tryckningskostnader af särskilde personer, torde Höglofl.
StatsUtskottet finna huru nödvändigt det är, att ickesammanblanda dem båda.att icke ålägga RiddarhusDirectionen redovisning för den af Herr Rothlieb verkställde tryckning, hvarmed Directipnen aldrig haft någon slags befattning, hvar; ken i afseende å tryckningen eller utbetalningen af medlen dertill, utan i stället bestämdt uppdraga åt Herrar Fulimägtige i RiksgäldsContoiret att om desse serskilte slutelige redo<f visningars afgjfvande till RiksgåldsContoiret och deras granskning derstädes foga verksam åtgärd.
Äfvenså i denna del anhåller jag att StatsUtskottet må meddela Herrar Fullmäktige en fullständig och för ändamålet tjenlig föreskrift.
Sluteligen får jag till bestyrkande af de utaf mig här ofvan meddelte uppgifter, bifoga en afskrift af den utaf RiddarhusUtskottet, under innevarande Riksdag, rörande ifrågavaran. de protocolls tryckning, upprättade Species
Dtn io December e.m. 47 facti.
(Förut tryckt i Augustii månads Bi; lagor.) Bilagor till Pleni-Protocollet för flen 12 December, förmiddagen.
Grefve Cronhjelm, Polycarpus.
Orsaken hvarföre jag i sista plenum begärde på bordet det nu uppläste Betänkandet, var icke den, att jag ogillade den af Utskotten föreslagne underdåniga skrifvelsen, utan den, att jag ansåg densamma äfven böra utsträcka sig till tvenne föremål, hvarå reservanterne fåfängt gjort Utskotten uppmärksamme och hvarom jag behöfde göra mig närmare underrättad.
Dessa tvenne föremål äro ; 1:0 behofvet deraf, ait allmänheten upplyses jorn det förmånligaste säaet för fårskötseln, och 2:0 att i så vidt Arméen beklädes med kläde, detta bör ske med Svenskt. 48 Den 12 December /. m.
I England der Fårafveln drifve# med så. stark frimgång har fårens skötsel blifvit ansedd eå vigtig, att på 1790-talet flera Associationer bildade sig förnämligast under Hertigens af Bedford öfverstyrelse för att, äfven med biträde af vettenskapliga undersökningar, utröna de 'bästa methoderne vid fårskötseln.
Resultaterne häraf blefvo allmänheten meddelade och hafva icke litet bidragit till förbättrande af Engelska fårafveln.
De fleste Landtbrukare ha förmodeligen ofta sedt att vår allmoge på flera sätt vansköta rina får förnämligast genom okunnighet om rätta sätten för botande af deras mindre åkommor, genom de mörka och trånga fårhusens elaka inflytande på deras trefnad och genom uraktlåtenhet att hindra parning emellan de för nära beslägtade, hvilket vid de Engelska undersökningarne visat sig försämra afveln.
Alla från trycket till allmänhetens tjenst utgifna underrättelser om fars*tVeln lära längesedan vara ur Bokhandeln utgångne och för min del skulle jag derföre tro, »tt man borde hos Konungen i undetdånighet anhålla, det täcktes
Han genom LandtbruksAcademien låta författa och från trycket utgifva korta och för allmogen fattliga underrättelser i detta ämne, underrättelser sorn nu med så mycket större fördel kunde begagnas, sorn man af provincernas djurläkare kunde erhålla upplysning i de delar häraf, som man icke rätt förstod.
Det har i de fleste Stater blifvit antagit sorn
Den i* Deoamber J. m. »om grundsats, att inom eget Iand uppmuntra producHonen af sadane eflecter som äro ound« gänglige för landets iörsvar, och för min egen del skulle jag anse införseln utifrån af gevär och krut för Soldatens försvar vara alldeles icke mera origtig än införseln af utländska fabricater för dess beklädnad vid tillfälle af ett krig eller bloquade, som hindrar införseln af det utländska klädet; vill man kanske anlita egna fabrikanter men glömmer att man förut genom brist på afsättning tvungit dem att nedlägga den gröfre klädesfabricationerr, en omständighet som skulle vara dubbelt incon6eqvent om man på samma gång ville uppmuntra den grofulliga fårafveln, hvilkat hvar och en kan inse förhindras om man betager Schäferierna tillfälle till nödig afsättning.
Man har så ofta hört nämnas att det Engelska corn» misiklädet är mindre dyrt än det Svenska, att det torde icke vara ur vägen att härvid näm. na de underrättelser jag i Kongl. KrigsCollegium erhållit att det Engelska commisskläde som sist genom Kongl. Collegii försorg införskrefs kostade Kronan 2 R:dr 24 sk.
Banco under det Svenska Fabriker då lefvererade Svenskt4 för 2 R:dr 16 sk. och nu för 2 R:dr 8 sk.
Banco alnen ehuru färgämnet nu är dyrare än då.
Att det
Engelska klädet kanske är något bättre är icke något skäl, ty detta skall säkerligen icke blifva förhållandet om de Svenska fabrikerne lå nog afsättning för att kunna förbättra sina inrättningar.
Det synes Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. XI Band. 4 5o Den 12 December /. m. således ej vara utan skäl som Harrar Leaning och Hessleiter föreslagit, att i den underdåniga skrifvelsen äfven borde intagas den anhållan att Arméen icke hädanefter måtte med utländskt kläde beklädas, och jag tror icke att Utskottet dervid fästat nog afseende då det endast åberopat sitt förr* Betänkande N:o 99, att den indelta Arméen skulle få beklädas med vadmal eller Svenskt kläde, ty Utskottet hade bordt trindra sig existencen af vår värfvade Armée, hvars beklädnadsbehof alldeles icke äro obetydliga. j*g anhåller om återremigs, åtföljd af desse anmärkningar.
Friherre Toll, Gujlaj Philip:
Då jag äfven anhållit om detta Betänkandes hvilande på bordet, och förut, rörande detta vigtiga ämne hafi den äran inför Höglofl.
Ridderkapet och Adeln yttra några enskilta tankar, torde jag blott nu få ytterligare tillägga:
Jag instämmer med Utskotten fullkomligt att intet ämne af betydligare omfattning och nytta för Svenska Laodtmannayrket kan af Riksens Ständer förebafvas.
Vigten deraf att äfven uti önskningsmål med utförlig noggrannhet andraga Rikets sanna behof visar sig tydelig så väl för Regenten som Dess Rådgifvare och detta har Lagstiftaren visligen förutsedt.
Tidens längd bör trygga oss att grundliga bepröfning si Utskotten icke bör kunna ute - tkh i 2 December f. ni-. blifvit, således utan att önska ämnets Åttarremitterande, skulle jag tro att hvad Herr Gref ve Cronhjelm (uti hvars yttrande jag förenar mig) åsyftar med yrkad återremiss, vöre redan vunnit om någon närvarande Ledamot af sammansätta Utskotten behagade upplysa i hvad mohn Riketa Ständers underdåniga adress till Konungen detaljerar ämnet och skulle jag sedermera anhålla att blott till ptotöcollet få förvara den enskilta tanka, som äfven tf Utskotten éynes gillad, det gröfre klädestillverkningar i Sverige böra6åsom inalles de mäst naturenlige gynnäs* och att denna näringsgren för sädane Landskap der Landtbruk och Spana måls producerande är st natureö hindrade, må* som lätt ske kan, införas; åberopande; för öfrigt hvad jag förut i detta ämne rörando de finare fårens osäkra uppfödande inom vårt climat* haft äran anföra. till Pleni-Protocollet för deri |2 Dö* cember.
I anledning af Sammansätta Eköäömi- och StatsUtskotten3 afgifrie betänkanded, öfve* den eftermiddagen.
N;o i.
Herr Von Schincket, Johan Fredril: Is Den U
De t ernber t. m. af Hans Maj:t Konungen gjorde proportion till fördelning och försäljning af Kroooparkerna och AHmänningarne i Riket torde tillåtas mig att upptaga Ridderskapets och Adeln* tid med några reflexioner i detta ämne, stödjande sig till en del pä erfarenhet saint för öfrigt på de yttranden, som förra gången föranledde denna frågas återremitterande och de utlåtanden, sorn utgjordt pluralitetens tanka i EconomiUtskottet.
Svenska Skogsmarkerne på det viset de hittills varit förvsltade kunna indelas i 3:ne klasser, nemligen: 1:0.
De som af innehafvarena kunna fritt disponeras.
De 60m blott till en del eller med undantag af vissa ädlare trädslag kunna af ägarena fritt benyttjas. 3:01 Kronoparkerna och Allmänningarna, som för Kronans och det allmännas räkning blifvit vårdade.
Den nu ifrågavarande förändring tyckes väl egentligen röra den 3-dje af dessa, men äger dock ett nära sammanhang med de före
Då Skogarne i Sverige hittills varit flora och merendels så belägne att transportkostnad för trädvahror ej blifvit ersatt, har man i allmänhet ansett skogarnes skötsel med mindre upp - gående
D»n 12 December e. m, märkBambet och vanvårdat dem, men, allt som de blifvit genom misshushållning förminskade bar äfven omtanka» på deras bibehållande och förkofran mer och mer utgjord t föremålet för alfvarsammare betraktelser, i synnerhet som de skogar, hvilka behöfva secler att uppväxa, kunna inom några år förstöras.
När härtill kemmer att den enskildte mannen sällan eller aldrig sträcker sin omtanka längre än att af ögonblicket draga all den fördel han kan, och få äro utrustade med vilja och förmåga att arbeta utan afseende på egen vinning, endast för att bereda k ömmande slägte^ förmån, kan man ej med skäl begära att dessa skola vårda skogea endast såsom en anförtrodd egendom, hvaraf afkastningen eller räntan blott får begagnas med förbindelse att genom eya planteringar och dess omvårdnad bereda en framtida rikare skörd.
De enskilt» skogarne måste nödvändigt dagligen mer och mer försvinna, di få äro sorn återplantera annat än alléer, små parker och buskar m. m. hvilka endast bidraga till prydnad och nöje och nästan ingen vill åtaga sig det mödosamma kall att plantera skogar af hvilkas träd blott en kommande efterverld kan draga nytta.
Dessutom huru få enskildte kunna några år endast använda sin tid härtill, blott Regeringen, ej den snskilte kan sträcka sin tanka derhän; det tillhör
Ststen att tänka för framtidens och ej allenast på ögonblickets mera lysande förmoner och som bevis derpå att det allmännas eller Statens rätt, utan den frugtan sorn
Pen 13 december e. m. de sammansatta Utskotten yttrat, kan väl förvaltas i gemenskap med den enskiltes, får jag endast åberopa de nu gällande bergsförfattningar, utom hvilka Bergshandteringen säkerligen aldrig ägt det bestånd den nu äger* eller vunnit den förkofran som densamma på sednare tider einått, så framt den handlöst blifvit öfverlemnad åt hvarje enskildt Bruksägares godtycklig* behandling.
Just der är Statens förmyndarevärd så mycket, mera nödvändig, der ej*skyndsam utan, blott en framtida vinst kan vara att påräkna.
Troligen finnes ingen som ej inser nyttan äfven af en felaktig skogsvård mot den olycka sorn uppkommer i händelse i en framtid skogsbrist skulle inträffa.
Flere bevis på skadligheten af allmänning gars delning skulle kunna anföras och flere af dem äro redan åberopade då denna fråga förra gången återremitterades; mig torde således endast tillåtas att omnämna det öde sorn träffade en, Skara Stad tillhörig skogspark, då den på tomterna utdelades; följden btef här som den alltid måste blifva, att i stället för det en god skog under sorgfällig omvårdnad bevarades till Statens gemensamma bästa, fant det egna interresset mera uträkning uti, att antingen sjelf låta nedhugga eller ock till annor man ?om var i brist af skog, öfverlåta sin rättighet *tt draga all möjlig fördel af den skog, som Tömtägaren genom delning så lått åtkommit Den is December e. »i.
15 och derföre snarare ansåg för en skänk än som en verkelig egendom, emedan han aldrig betraktade skogen, som sådan så länge den var under allmän vård.
Köparen å sin sida ville draga all möjlig nytta för ögonblicket af denna handel och nedhögg följaktligen alla träd som der funnos så väl större som mindre och förvandlade således inom kort tid denna skog uti kala backar.
När sådant kan hända tror jag ej en rigtig skogshushållning med beräkning på återväxt kan vara att påräkna, om de nu varande Allmänt eingar skulle på enskildta fördelas och desse möjligtvis sedermera skulle så förfara som nu omoämndt blifvit.
Rättigheten för kronan att utan betalning å Kronohemman, stämpla och borttaga Ekevirke eller som nu af Utskotten blifvit för» - slagit, å de försålde lotterne förbehålla sig Byggnadstimmer till de i grannskapet varande Boställen, skall troligen göra att man anser dessa träd endast som skadliga snyltgäster, hvilka borttaga jord utan 'att lemna ägaren någon vinst och skall han således ofta vara frestad att utrota dem eller åtminstone att ej lemna dessa träd någon omvårdnad, och t an* dra sidsn huru vore det ens tänkbart att uian detta förbehåll Kronoparkerna skulle åt enskilta kunna upplåtas, aå framt ej följden blef, att Krooan antingen i en framtid vore alldeles i afsaknad af dessa träd elier ock tvungen , att så framt man ej med mycken kostnad utifrån 56
Den 12 December t. rn. ville införskrifva deni, erlägga en mångdubbel betalning till den som möjligtvis ännu inom landet kunde sådane från egna skogar anskaffa.
Det tillkommer således Regeringen att lemna bevis på en förbättrad skogsskötsel, så framt exempiet skall verka mera än vanan, och jag fruktar i alla fall att Svenska allmänheten, i synnerhet Bonden, hvad skogarne vidgår, aldrig skall läts sig en så aflägsen beräknad hushållning, då han ofta ej vet aft med sparsamhet handtera lifvets första behof.
Föresyn allenast, samt ögonskenlig® exempel på fördelen af, att med mera ordning och planmässig hushållning behandla denna närings' gren, kan förmå den enskilte, och Iramtör allt Bonden, att vårda sin skog, i synnerhet som den principen är nog allmän hos den senare, attoni skogen räckt tili för hans förfäder skall den ock troligen räcka för honom och hans efterkommande, och tycker han således, att all hushållning är öfverflödig.
Då ingen rigtig anläggning, ännu mindre skötsel eller utsyning äger runi, är det ej underligt om vissa skogstrakter fyllas af trädslag, som äro till större ändamål oduglige eller »tt samt» trädslsg der växa än jordmån och klimat medgifva.
Kronoparkernas och AHmänningarnes mindre goda tillstånd tord® således med skäl kunna hänföras till följande, nemligen: jt:o.
Att de varit för många och spridda Dm ij Vtcrmher e. m. 5j *amt ingeri noggrann öfveruppsyn hafts öfver dessas skötsel och förvaltning. 2:0
Har aldrig något ändamålsenligt
Reglemente varit utfärdadt att för ett visst ändamål uppdraga Träden samt indela Skogen uti ordenteliga Byggen. 3.0
Hafva täta utsyningar och någon gång stölder bidragit till Skogarnes förstöring. 4:0
Har man aldrig haft plan att odla vi«. sa trädslag som voro nödvändigast, utan låtit slumpen bestämma trädsorterna, samt för det 5tte Har JägeriBetjeningens aysaelsättning hittills mera varit använd till andra föremål än de, som tillhöra skogshushållningen och trädodlingen, hvaruti dessa ej &äilan varit alldeles okunnige.
Om ändamålet akall vinna9, böra de hittills begångna felen uDdvikas, och då skogarne fordra om ej en mödosam åtminstone ihärdig och planmässig skötsel, fortsatt i flere mansåldrar, blir det ock högst nödvändigt, att ett strängt och noggrannt
Reglemente utarbetas för en sådan förvaltning, men, vore det väl möjligt, att detta Reglemente skulle efterlefvag eller svara emot föremålet, om skogarne på enskilte fördelades?
Man talar derom att det enskildt» Inieresset alltid föranleder till bästa vård och hus* Dm 12 December e. m. hållning omen Egendom, men jag frågar: upp; ter ej närvarande tid daglig» exempel på mot-' sstsen häraf och att denna sats, om än i grundnn god, dock ej alltid finne* gällande i verkligheten.
Utskotten ha anfördt: att då flere äro ägare af skogen på en Allmänning anse Delägarena denna skog som ingens tillhörighet och misshushålla derföre; om denna tanke vore grundad, så skulle ju af samma skäl aldrig nå^ got Bolag der flere personer finnas kunna existera.
Jag anser fastmera Allmänningarne böra betraktas lika med annan egendom, hvilken äges af ett Bolag, som uppdragit skötseln och styrelsen åt en disponent; de öfrige äro blott Actieägare, hvilka äga att hvar på sin lott af denna disponent utbekomma den blifvande utdelningen.
När nu det egna Interesset fordrar att denna utdelning må blifva så stor som möjligt, fordrar det ju äfven, att hvarje delägare är mån derom, att det hela blifver på bästa vis förvaltadt och att ej den ena delägaren måtte komma att åtnjuta större fördelar än den sodra.
Att denna disponent i nu ifrågavarande fall bör vara Regeringen eller Staten och ej någon enskilt, enligt hvad Utskotten förmenat bevises deraf, att, troligen intet så lätt flere delägare uti en skog kunna förmås att frivilligt anförtro vården deraf åt en enda eller någon bland sig och derigenom ställa sig under en privat förmyadarevård, så framt man antager som princip att hvar och en sköter hälst sjelf hvad honom tillhörer.
Om nu Dan 12 December e. m\ 59 härtill kommer, att måhända mången skulle utan afseende pä misshushållning vilja anskaffa 6ig en för ögonblicket påkallad penninginkomst derigenom att dess skogsandel nedhugges och försäljes, hvilket ej kan ske om skogen är under gemensam vård, så blir ju följden deraf att detta hemmans skogstillgång för en framtid är förstörd och dess ägare förr i frestelse att olofligea tillgripa sina grannars skog, än nu då hvarje delägare får sitt nödvändiga behof årligen tilldeladt i proportion af den gemensamma skogstillgången samt med afseende på skogens framtida bestånd.
Betänker man dessutom att om skogen delas, äger äfven hvarje delägare rättighet att instänga sin andel för att så mycket bättre freda så väl sitt bete som de planteringar han kunde göra , och hvilken rättighet måhända äfven då blefve en nödvändighet, så erfordras ju härtill så väl i början som framgent en mängd af gärdsell, hvilket ensamt skulle kanhända öda mera skog än som genom försigtig hushållning och plantering på dess andel utan afsaknad kunde umbäras med hänseende till skogens bestånd.
I detta fall blef det ju ren förlust att bekomma *en skogslott sig tilldelad i synnerhet om man härtill lägger stängningskostnaden och besväret; mästa hushållningen tycktes då blifva att i detta fall nedhugga skogen, emedan den sedan ej tarfvade någon vård.
Häraf torde finnas att det sökta ändamålet med delningen förfelades och i stället för att befrämja skogsbesparing, vore den föreslagna åtgärden ett sä^ keit medel att förstöra den skog som finnes. to Den i!
Deeemier.
Att de tillfällen att stjäla »om nu yppar sig på Allmänningarno skall hafva en mera elak verkan på folkets moralitet, hvilket Utskotten äfven åberopat, finner jag ej, ty den som vill och k*n stjäla gör det lika väl från enskilt som allmän egendom, och sällan har den enskilt® så lätt som Staten att bevara sin skog genom Väktare, i synnerhet som den sednare äger dertill enkom inrättad Betjening; dessutom tror jag att ej Utskotten alltid under detta Riksmöte så noga baft till föremål folkets moralitet, hvarpå Lotterie och Assiatance* inrättningarnes tillstyrkte bibehållande oaktadt allt hvad deremot blifvit sagdt, utgjordt ett talande bevis.
Att en rigtig skogshushållning och om Jägeristaten användes lill det ändamål dea borde vara, nemligen skogsodlare och skogsvårdare, skulle lända till en i framtiden vida större och säkrare vinst, än sorn kunde Staten tillkomma genom Kronop.-vrkt-rnas och A11— männmgarnes försäljning och fördelning, därom behöfver endast åbeiopas det resultat, som ägt rum efter den vid Kongl Djurgården sedan år 1810 inrättade skogshushållning, hvilken om man endast vill reducera de sedan sistnämnde tid försållde 6000 famnar ved till gångbart pris efter 4 R;dr Banco öfver hufvud utgöra en Summa af 34,000 R:dr Banco eiler svarande ensamt emot tvåtrodjedelir af hela Jägeristaten! aflöning under dessa år, oberäknadt alla de förmåner som dels Kronan, dels enskildte och Stadens fattige under tiden här - Dt* ia December e. m. 61 af åtnjutit.
När nu Kongl.