Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab: Då R. o. Ad. alltså vidblifvit sitt förra beslut, och detta innefattar lindring uti hela upstållningen af §:n samt att afgiften skall erläggas förskottsvis för halft år, torde Hr Hjärne finna, att hans förslag, hvilket jag eljest skulle hafva understödt, numera icke är lämpligt, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag.
Vid det förhållande, att R. o. Ad:s beslut, hvilket jag icke erinrade mig, är sådant som nu blifvit uplyst, är det naturligt, att jag afstår från mitt förslag.
Utsk:s i afseende på 42:dra §:n nu afgifna förslag.
Då kl. nu är 10, och det är Böndags-afton, hemställer jag om det icke vore skäl att afsluta plenum.
Giv Lagerbjelke:
Ståndet har redan användt flere plenidagar med detta Betänk., och jag hemställer derföre, om det icke vore tjenligt att så fort som möjligt afsluta detsamma.
Måhända är det icke så mycket att säga om de följande §§:ne, med undantag af en enda, som måste ändras lill följd af ett föreg:de beslut, och då vi troligen icke få plenum förr än öar Onsdag, och ett Betänk, från BankoUtsk., som är af särdeles vigt, icke till sitt afgörande bör fördröjas, anhåller jag att vi måtte få fortsätta föredragningen af nu förevande ärende.
Till de skäl jag redan anfört, ber jag att få lägga det, att vi också behöfva nattro.
På grund häraf anhåller jag vördsamt om bifall till min anhållan.
• Då Hr Frilen o. Ordf:den nu hemstälde om R. o. Ad. behagade åtskiljas, ropades Ja, till följe hvaraf R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen.
In fidem protocolli, Albert Munck. 172 Den II Oktober.
Onsdagen den 11 Oktober 1854.
Justerades pleni-protokollet för d. 5 sisll.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att Hr von Hartmans» dorff, Au g. Edv., såsom ledamot af LagUtsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från denne dag, samt anmodade fördenskull
Hrr Elektorer att utse en ledamot i nämnde Utsk. under Hr von Hartmansdorffs frånvaro.
Föredrogs till justering och godkändes Exp.Utskts, under JV2 151 afgifna, d. 7 dennes e. m. på bordet lagda Förslag Gil R.
Sits underd.
Skrifvelse till K. M:t, angtde stämplade pappersafgiften, jemte dervid fogadt förslag till författning i ämnet.
Fortsattes pröfningen af Särsk.
Utskts Utlåt.
J\s 20, i ani. af RiksStåndens beslut och återremisser vid behandling af Utskts Retänk.
JV2 13, med förslag till förordning, angtde vilkoren för bränvins försäljning; hvarvid nu först förekom 35tte punkten, ang:de § 43.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade att, som R. o. Ad. afslagit 4:de mom. af 24tde §tn, så måste, i fall Utskts förslag till den nu ifrågavartde 43tdje §tn bifölles, dervid iakttagas den rättelse, att i densamma åberopades endast ”24:de §tn, lista eller 2tdra mom.” i st. f. ”24:de §:n, lista eller 4:de morn.,” samt hemstälde sedermera om R. o. Ad., med sådan rättelse, behagade bifalla denna g.
Ropades Ja. 36:te punkten, ang:de § 44; och 37tde punkten, an g: de § 45.
Biföllos. 38tde punkten, ang:de § 47.
Hr Printzensköld, Carli När R. o. Ad. pröfvade 39:de §:n, gjordes uti densamma den förändring, att den i lista mom. af samma § föreslagna straffbestämmelsen, straffarbete, försvann och i stället beslöt R. o. Ad., att den, som 4:de gängen eller oftare beträdes med den uti §:n omnämnda förbrytelsen, skulle böta från 80 lill 100 Rtdr.
I konseqvens dermed, torde det af Utsk. föreslagna tillägget, rörtde straffarbete, icke vara lämpligt, utan bör 47ide gtn tvertom bibehållas sådan den ursprungligen har varit.
Till följe häraf, vågar jag vördsamt anhålla, att R. o. Den 11 Oktober. 173 Ad. matie, såsom en gifven följd af dess beslut ronde 39:de §:n, antaga den 47:de §:n sådan den uti Utslits första förslag till förordning ang. bränvins försäljning finnes upställd, d. v. s. alt de med kursiv slil här utmärkta orden: ”eller det straffarbete;” ”dock må straffarbete icke öfverstiga ett år,” skulle ur §:n uteslutas. Sedan härefter propos. å bifall till Utsk.-s nu, i afseende på ifrågavartde §, afgifua förslag först blifvit framstäld, men besvarad roed Nej, beslöt R. o. Ad., att, med vidblifvande af sitt förra beslut, afstå förevartde förslag. 39:de punkten, ang:de § 48.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att ifrågavartde §, vid behandlingen af Utskts Betänk.
Nto 13, blifvit af R. o. Ad. åter remitterad, samt sedermera hemstält om R. o. Ad. behagade bifalla den nu af Utsk. föreslagna redaktion, anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld:
Ehuru jag icke har någonting emot den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos. på bifall till §:n, vågar jag dock vördsamt hemställa, om icke ordet ”gjord” här kunde utbytas emot ”begången.” Enligt Svenska språkets art, säger man icke gerna, att man gör en förbrytelse, utan man begår en förbrytelse.
Nu är det visserligen sannt att i början af §:n står ordet ”begås,” men det blir ändock ingen tavtologi, om man utbyter gjord emot begången, ty verbet begås är här i olika tempus nyttjadt.
Skillnaden är blott den, att enl. mitt förslag blifver det ren Svenska, hvilket nu deremot icke är förhållandet.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf 1111, att han, i ahl. af den olika numereringen för §§:ne uti förevartde Utlåt, och det förra Betäk.
Nto 13, begått ett misstag, då han nyss upgifvit att R. 0.
Ad. hade återremitterat ifrågavartde §.
Ett sådant beslut hade blifvit fattadt i afseende pä §:n 48, uti det, Betänk.
Nto 13 bifogade, författnings-förslaget, men icke i afseende på den nu ifrågavartde 48:de §:n, som motsvarade §:n 47 uti Betänk.
Nto 13, och i fråga hvarom R. 0.
Ad. antagit en förändrad redaktion, sådan den nu af Utsk. blifvit föreslagen.
Utom den uplysning, som Hr Gr. 0.
Landtm, lemnat, får jag fästa Hr Printzenskölds uppmärksamhet deruppå, att om jag icke missrainner mig, var han sjelf med om redigeringen af ifrågavartde §, då den hos R. 0. Ad. förra gången förevar. R. 0. Ad. beslöt då precist enahanda redaktion, som Utsk. nu föreslagit eller ”Husbonde ansvare för förbrytelse, som, med hans vetskap, mot denna förordning begås af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af husbonden sjelf gjord.”
Då denna redaktion utgör ett af R. 0. Ad. fattadt beslut, synes det mig icke vara skäl att förändra densamma. 174 Den 11 Oktober.
Jag kan verkligen icke påminna mig, att jag varit med om redigeringen af ifrågavande förslag.
Det kan dock vara möjligt, och i sådant fall erkänner jag gerna, att det varit orätt af mig att icke anmärka ett språkfel.
Om det nu icke skulle vara tillåtet att rätta detta fel, samt att i st. f. ”gjord” insätta ”begången”, som är svenska, så kan jag icke hjelpa den saken, utan underkastar mig Hr Gr. o. Landtm:s beslut i detta hänseende.
Jag har ansett mig böra fästa upmärksamhelen på det missförstånd, hvartill §:n, sådan som den nu är föreslagen, kan gifva anledn.
Här föreskrifves nemi., att husbonde skall ansvara för förbrytelse, som begås af hans hustru och husfolk, men det bestämmes icke huruvida hustrun och husfolket skola vara fria från ansvar.
Raab, såsom Ulsk:s Ordf:de, torde vara i tillfälle att uplysa R. o. Ad. huru Utsk. velat att §:n skall förstås.
I händelse §:n med dess nuvande lydelse blefve uti den nya Förfatln. intagen, skulle jag tro, att det kunde hända, att en domstol frikänner hustrun och husfolket från ansvar, och en annan deremot icke.
Jag har ansett mig böra fästa upmärksamhet häruppå, på det att, när frågan förekommer hos K. M., missförståndet måtte undanrödjas.
Frih. Raab: 53:dje §:n i 1851 års Författn. lyder så här: ”För oloflig bränvinsförsäljning, som med husbondes vetskap verkställes af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagna personer, skall han ansvara såsom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord”.
Detta är verba formalia, af R. o. Ad. med obetydlig förändring i dess förra beslut begagnade, samt nu af Utsk. tillstyrkta.
Då, såvidt jag erfarit, den gamla författn. i detta hänseende icke ledt till något missbruk eller missförstånd, skulle jag tro alt någon ytterligare förändring icke är behöflig.
Hr Printzenskölds önskan att få ordet ”gjord” förändradt till ”begången”, har jag visserligen ingenting att deremot invända.
Ad. att, sedan R. o. Ad. förut antagit ifrågavande §, sådan den nu blifvit af Utsk. föreslagen, förevande punkt ej föranledde till annan åtgärd, än att läggas lill handlingarne.
40:de punkten, ang:de § 49, Gr.
I följd af R. o. Ad:s fattade beslut vid en föreg:de §, då man förutsatte att bränvin möjligen skulle kunna blifva tillätet till införsel från utrikes ort, vågar jag vördsamt föreslå att vid slutet af ifrågavande § måtte tilläggas orden ”eller lofligen till riket införd”; hvarigenom 49:de §:n skulle erhålla följande lydelse: ”Underlåtes vid transport af bränvin föreskrift, som i 34:de §:n gifven är, vare bränvinet förbrutet, derest ej egaren gitter visa, att varan är af inhemsk tillverkning eller lofligen lill riket införd.
I Den II Oktober. 175 Frill.
Visserligen erkänner jag att R. o. Ad:s beslut i en föreg:de § kan gifva anledn. lill det förslag Gr.
Motivet hvarföre detta tillägg gjordes, var det, alt de sednare §§:ne, till hvilka R.
St:rs bifall fordrades, skulle kunna blifva tillämplige på denna § i sin helhet.
För den möjliga händelse, alt Bevi!ln:s-Utsk. skulle komma att tillstyrka och R.
Sl:r tillåta att bränvin finge i riket införas, då vore Gr.
Gyldenstolpes förslag tillämpligt oell af behofvet påkalladt, hvilket dermot nu icke är förhållandet, ty nu är blott fråga om de försigtighetsmått, som skola iakttagas, för att bevisa* att bränvin är af inhemsk tillverkning.
Att det är lofligen infördt, i händelse det är kommet utifrån, i det afseende! anser jag att bränvins-författn:n icke behöfver innehålla några bestämmelser, utan tillhörer sådant tullförfattmne.
Derjemte hyser jag den föreställning, att förslaget tillika skadar; ty om man tillåter att den af Gr.
Gyldenstolpe framställda ordställningen får uti förslaget inflyta, så ville det nära nog säga, att R. o. Ad. tagit på band, att bränvin måtte uti riket införas, och det var just detta man förra gången ville undvika.
Gyldenstolpe, om icke del af honom väckta förslag, emot hvilket jag nedlägger min protest, skulle kunna vara alldeles umbärligt i bränvins-författmn.
Gyldenstolpe, samt förklara, att jag anser hans förslag ganska välbetänkt.
Delta förslag angår icke, såsom den siste värde talaren förmodade, de kontroller, sorn kunna vara erforderliga, på det alt bränvinet icke må på oloflig väg uti riket införas. § stadgar nu, att ifall någon uti 34:de §:n gifven föreskrift vid transporter af bvänviu skulle underlåtas, sä är varan konfiska bel, men, oaktadt varan sålunda vore konfiskation underkastad, kan likväl egaren derifrån befrias, om han gitter bevisa att varan är af inhemsk tillverkning.
Nu kan bända, att, i fall bränvinet blifver till införsel i riket tillåtet, ett parti af denna vara blifvit för 2 å 3 år sedan vederbörligen förtulladt, samt sedermera i åtskilliga riktningar blifvit i riket kringfördt, men att den sista innehafvaren utaf detta parti på något sätt emot Författn. sig förbrutit, till följe hvaraf varan blir konfiskabel, såvida han icke kan visa att den är af inhemsk tillverkning.
Men då denna vara icke är inom riket tillverkad, så skulle, ehuru den blifvit på loflig väg i riket införd, samt för 2 å 3 år sedan vederbörligen förtullad, den likaväl underkastas konfiskation, enär författn., för undslippandet deraf, såsom grund stadgar, att varan skall vara af inhemsk tillverkning.
Ett sådant tillägg, som Gr.
Gyldenstolpe föreslagit, är således nödvändigt, såvida icke en egare |af ett parti bränvin skall vara uti sämre belägenhet, då varan är kommen utifrån samt vederbörligen förtullad, än om den är af inhemsk tillverkning.
Jag anhåller om bifall Jill det af Gr.
Gyldenstolpe gjorda tillägg till §:n, emot hvilken jag i öfrigt icke bar något att invända. 170 Den 11 Oktober.
När det tillägg till en föreg:de §, som Gr.
Lagerbjelke föreslagit, och som hade afseende på möjlighelen af tillåten införsel, af bränvin, hos R. o. Ad. förevar, sökte jag efter förmåga - bestrida antagandet af detsamma.
Jag gjorde det på grund af samma skäl, som Frih.
Raab nu anfört emot Gr.
Jag kunde då icke inse hvartill Gr.
Lagerbjelkes förslag skulle gagna, och lika litet kan jag nu förstå, hvartill Gr.
Gyldenstolpes tillägg skall tjena, ty genom detsammas antagande har, såsom Frih.
Raab erinrat, R. o. Ad. tagit på hand, att bränvinet skulle få uti riket införas.
Att de värde Grefvarne, såsom varande frihandelns vänner, begagna hvarje tillfälle för att uti den blifvande förordn:n införa sådana ordalag, som kunna bereda vägen äfven till frihandels-grundsatsens tillämpning på bränvin, det förundrar mig icke, men jag hoppas att R. o. Ad. icke så mycket lyssnar till förslaget att frånträda den fosterländska principen, alt endast lagstifta för inhemskt lill, verkadt bränvin och för försäljning deraf.
Den författn., som nu är i fråga, rörer också ingenting annat än sådant bränvin, som är uti riket tillverkadt.
Om K. M., emot min lifliga önskan och förhoppning, tillåter införsel af utländskt bränvin, måste denna vara, såsom jag vid ett föregående tillfälle yttrat, vara underkastad enahanda kontroller, som för alla andra utländska varor, hvilka uti riket införas, äro föreskrifna, och då det är naturligt, att de lagar, hvilka K.
M. behagar stifta till förekommande af lurendrejeri och tullförsnillning, äfven måste gälla i afseende på bränvin, synes mig hvarje stadgande uti denna förordning, rörande utländskt bränvin, på det högsta obehörigt.
Jag yrkar således att R. o. Ad. icke behagade fästa något afseende på det af Gr.
Gyldenstolpe framställda samt af Gr.
Lagerbjelke understödda förslaget.
Ehuru oväntadt det eljest är för mig, att i afseende på tullfrågor hafva en medhållare uti Hr Printzensköld, får jag dock förklara att jag rör:de förevande ämne befinner mig på samma sida som lian.
Jag anhåller likväl att få framställa — såsom mig synes — mera talande skäl, än dem den siste värde talaren anfört.
Alla 3 Stånden, R. o. Ad., Preste- och RorgareSl:n bafva, då ärendet hos dem första gången förevar, återremitterat §:n, under anförande af den luifvudsakliga anmärkn., att, på sätt Betänk, äfven uplyser, uti §:n måtte intagas tillåtelsen och rättigheten att bevisa varans inhemska tillverkning.
Då nu Utsk. gått nyssnämnde 3 Stånds önskningar till mötes och äfven föreslagit ett sådant tillägg uti §:n, förefaller det mig serdeles besynnerligt, alt ett af de mest framstående Stånden skulle vilja hafva detsamma ytterligare förändradt.
Jag anser följaktligen att R. o. Ad. bör vidblifva sin förut uttalade åsigt i ämnet samt bifalla §:n.
Det understöd, jag erhållit af Hr Printzensköld, är af den besynnerliga art, att det snarare påkallar mitt upträ dande - Ben i 1 Oktober. 177 dande emot honom, än emot dem, med hvilka jag egentligen önskade tvista.
Hr Printzensköld anser, att hvarje införande i förfaltmn af supposition om möjlig införsel af bränvin skulle utgöra en frihandels-grundsats och att ur denna synpunkt förslaget måste och bör bekämpas.
Hr Printzensköld anser alla dem, som vilja hafva ett friare tullsystem, för frihandlare, måste jag erkänna att jag tillhör deöna åsigt, och att jag äfven vid denna Riksdag arbetat för ett liberalare tullsystem.
Ur denna synpunkt var det äfven jag giliade det tillägg till 34:de §:n, som, af Gr.
Lagerbjelke framstälidt, blef såsom ett mom. intaget, nemi. ”varder bränvin till införsel i riket tillåtet, iakttages dervid de vilkor, som K.
M. täcktes närmare bestämma”.
Då en efterföljande lagparagraf utsträcker straffet för öfverträdelse!' af 34:de §:n, var det angeläget att införa detta villkor, för att, i händelse bränvinet blefve lill införsel lofgifvet, hafva en genom K. M. och R.
St:r lagligen tillkommen straffbestämmelse; men här eger icke samma förhållande rum, ty här är icke behöfligt att utsätta några lagbestämmelser för någon öfverträdelse, dels emedan §:n icke blifvit omtalad, uti'någon af de efterföljande §§:ne, dels derföre att §:n sjelf uti sig innehållrr det vilkor, att varan blifver från konfiskation fri, derest bevisas kan, att den är af inhemsk tillverkning.
Nåväl Mine Hrr! om vi nu tänka oss att K.
M. medgifver införsel af bränvin, beror det ju på K.
M. att med några ord ändra denna §, så att den, som lofligen införer bränvin, blifver försatt uti samma ställning, som den, hvilken transporterar bränvin, som är i riket lagligen tillverkadt.
Detta är icke en föreskrift, som kräfver K. M:s och R.
Stirs gemensamma bifall. K.
Bl. kan ensam gifva denna föreskrift.
St:r besluta en tullsats för utländskt bränvin och K.
Bl. dertill lemnar sitt samtycke, kan ju K.
M. göra ett sådant tillägg, som Gr.
Gyldenstolpe nu föreslagit.
Sä snart vi nu icke hafva att afgöra huruvida vi böra till- eller afstyrka införande af utländskt bränvin, synes det mig också vara öfverflödigt att i detta hänseende lagstifta: till följe hvaraf jag äfven motsätter mig Gr.
Att ännu icke genom R.
Stms beslut är på något sätt afgjordt eller ens öfverlagdt derom, huruvida bränvin skall från utrikes ort få uti riket införas eller icke, är af alia, sorn yttrat sig, medgifvet.
Men, säger Hr Printzensköld, ifall det ifrägavar:de tillägget införes, så tager man på hand att ett sådant förbud skall blifva uphäfvet.
Om så vore, och om denna tankegång vore rigtig, skulle man, hvarje gång man beslutar öfver eventuella tullsatser, laga på hand att förbuden uphäfvas, men detta oaktadt hafva R.
St:r vid hvarje Riksdag antagit eventuella tullsatser samt Hr Printzensköld sjelf sådant tillstyrkt.
Vid detta tillfälle är icke fråga om annat, än att ett stadgande måtte finnas för den händelse att K. M. skulle, med eller utan R.
Stms begäran, tillåta införsel af bränvin. 13 H. 12 17S Den 11 Oktober.
Man har sagt, att det af Gr.
Gyldenstolpe föreslagna tillägg, som skulle uti §:n inflyta, vöre onödigt samt tillhörde tullbestämmelser, hvilka kunde af K.
M. afgöras på samma gång, som införsel af bränvin blefve tillåten.
Mina värde motståndare hafva förbisett, att det ifrågavaride stadgandet angår bränvinet icke vid, utan efter dess införande.
Om nu en person t. ex. skulle köpa ett parti bränvin och sedermera vid transportering af detsamma begå något fel emot förfaltnin, blefve varan enl. före* var:de § konfiskerad, men som §:n derjemte innehåller, alt varan blifver fri från konfiskation, om det kan bevisas, att densamma är af inhemsk tillverkning, så kan egaren gå till försäljaren och anhålla om bevis, att den är inom riket tillverkad, och lyckas det honom erhålla ett sådant, är varan icke vidare konfiskabel.
Den siste innehafvaren af varan, som begått förbrytelsen emot författn., vet sannolikt icke, om varan är af inhemsk tillverkning eller ej, men i begge fallen skall samma af honom begångna fel medföra i ena fallet konfiskation, i det andra icke.
Hvad Hr Hjärne nyss omförmält, att Stånden vid återremissen uttryckt den tanken, att konfiskation icke må komma i fråga, när varan är af inhemsk tillverkning, så innebär det derjemte, alt, om varan väl icke är af inhemsk tillverkning, men dock uti riket lofligen införd, densamma ej må varda konfiskation underkastad.
Sålunda är det föreslagna tillägget ofelbart riktigt, men för att undanrödja de betänkligheter, hvilka åtskilliga talare hyst, i anledn. deraf, att Gr.
Gyldenstolpes förslag bestämdt förutsätter, att införsel af bränvin skall blifva tillåten, så, på det att Ståndets förra gången fattade beslut må blifva uti konformilé med det förevaride, samt äfven med afseende på möjligheten, att bränvin kan komma att utifrån införas, får jag vördsamt föreslå ett annat tillägg, hvarigenom §:n i sin helhet skulle erhålla följande lydelse: ”(Juderlåtes, vid transport af bränvin, föreskrift, som i 34:de §:n gifven är, vare bränvinet förbrutet, derest ej egaren gitter visa, att varan är af inhemsk tillverkning, eller, så vidt införsel af bränvin från utrikes ort varder tillåten, att densamma blifvit vederbörligen förtullad”.
Antingen man gillar frihandeln, eller ej, sä bör man, enl. min tanka, besinna, huruvida denna författn. rörer införsel af utländska varor, eller om frågan angår sättet att beskatta inrikes tillverkadt bränvin.
Det förra har icke nu varit föremål, utan endast det sednare.
Om bränvinsinförsel tillätes, då först torde det böra blifva fråga om, att stadga sådana föreskrifter, som, till följd af medgifvandet, kunna behöfvas.
Men så länge sådant icke blifvit tillåtet, anser jag R. o. Ad. ej heller böra på förhand inlåta sig i någon lagstiftning öfver hvad i detta hänseende kan behöfva stadgas.
St:r företaga sig, att, i hvilken fråga som helst, lagstifta i afseende på händelser, som framdeles kunna möjligen inträffa, i fall nå - Den 11 Oktober. 179 gon gällande författn. varder ändrad, så skulle det icke blifva någon ända på lagstiftning.
Jag anhåller följaktligen, att R. o. Ad. måtte bifalla §:n utan några undantag eller tillägg.
Om R. o. Ad. icke redan fattat ett beslut, som förutsätter, att bränvin kan komma att utifrån till riket införas, hade jag icke framställt mitt förslag; men när R. o. Ad. redan tagit pä band — om jag så må säga — uti denna fråga, d. v. s. förutsatt, att K.
M. skall uphäfva förbudet af bränvins införande, och derföre stadgat straffbestämmelser, skulle det synas besynnerligt, alt R. o. Ad. icke ville intaga ett undantag från den stadgade straffbestämmelsen, i synnerhet när den, som tillhandlat sig varan, är verkligen oskyldig.
Kan det vara billigt, att, då man stadgar lag för den, som faier omkring med utländskt bränvin, samt bestämmer, att han skall straffas, derest han icke iakttager författnms föreskrifter, man icke medgifver honom befrielse från straffet, derest han kan bevisa, att varan blifvit lofligen införd?
Detta vore att betaga honom rättigheten att bevisa sin oskuld.
Jag tror således, alt R. o. Ad., utan afseende på hvad Frih.
Raab anfört, att K.
M. ensam kan vidtaga åtgärden, bör uti §:n intaga det af mig föreslagna tillägget.
Hr Hjärne har sagt, att §:n blifvit återremitterad i den syftning, som Utsk. nu föreslagit.
Det må vara sannt, men då hade icke R. o. Ad. fattat ett beslut, som kunde gifva auledn. till den framställning, jag nu tagit mig friheten göra.
M. ensam kan införa det ifrågavande tillägget, men hvarföre har då Serskildta Utsk. befattat sig med denna förordn.?
Ty lika väl kan K. 31. utfärda hela författmn, som K. 31. kan införa del tillägg, som nu är i fråga.
Genom den bevisning, som Gr.
Gyldenstolpe nu sökt åstadkomma, ronde nödvändigheten af det af honom föreslagna tillägg, tyckes Gr:n hafva förutsatt, att det icke finnes någon annan förordn., ronde transport af utländskt bränvin, än den förevande; men Gr:n borde, såsom Ordf:cle uti HevillmsUtsk. och såsom den der under denna och flere föreg:de
Riksdagar baft att skaffay med lagstiftning af författn:r, ronde oloflig införsel af varor, hafva ihågkommit, att det finnes en serskild författn., som har afseende på import af alla varor, af hvad namn och beskaffenhet som helst; och emedan nu bränvin tillverkas på utrikes ort, måste det vara en vara, som, med eller ulan tillstånd, inkommen till riket, bör underkastas precist enahanda lagar, hvilka äro, i afseende på importerande af alla andra utländska varor, föreskrifna.
Således är icke någon serskild lagstiftning, i afseende på transport af utländsk bränvin, af behofvet påkallad, ty den utländska varan bränvin är lika väl hemfallen under lurendrejeri-författnm, som hvarje annan utländsk vara.
Jag vidblifver min anhållan, att Gr.
Gyldenstolpes tillägg icke måtte blifva uti §:n infördt, samt att ej heller det af Gr. 12 * * 180 Den 11 O k t o b er.
Lagerbjelke framställda, vida öfverflödigare förslag må af R. o. Ad. antagas.
Om det förhåller sig, såsom Hr von Hartmansdorff påstått, att det endast vore fråga om en försäljnings-lag för inhemskt tillverkadt bränvin, så vore det af Gr.
Gyldenstolpe föreslagna tillägg icke här på sin plats; men då sä icke är förhållandet, utan det endast är fråga om försäljning af bränvin i allmänhet, synes det mig vara tydligt, att, då R. o. Ad. för sin del beslutat rättigheten att införa bränvin, detta stadgande bör omfatta allt slags bränvin, både del, som är tillverkadt inom landet, och det, som möjligen kan utifrån införas.
Att man icke vill bifalla det förslag, som Gr.
Lagerbjelke upgifvit, oell som synes mig upfylla alla de önskningar, man uti ifrågavande hänseende kan hysa, utan i stället, genom delsammas förkastande, ställa förevande stadgande i strid med ett beslut, som R. o. Ad. redan fattat, finner jag vara pä det högsta oriktigt.