Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet bordt åtlyda remisserne första gången och ej tillåta sig att företaga i ämnet enskildt, då detsamma icke ensamt till Utskottets åtgärd skall varit remitteradt, samt att när sådant af anmärkningarne vid Utskottets första Betänkande Den 14 Augusti f. m. skall än vidare blifvit upplyst, Utskottet bordt återföras från dess så kallade ensidighet, att ensamt ärendet behandla, o. s. v. Men man har härvid måhända glömt, att hufvudämnet, hvarom fråga var, är en bevillning, den Rikets Ständer, enligt 07 och 60 §. § Regei ingsFormen, äga att allena bestämma: att det Utskott, hvars åtgärder äro föremål för de värde Ledamöternes klander, är ett Bevillning* UtJkott, hvilket har sig i 70 §.
RegeringsFormen och 5i §.
Riksdagsordningen ålagdt, att opåmint vid hvarje Riksdag uppgifva de allmänna grunderne för den blifvande Bevillningens fördelning och att derefter, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till Bevillningens utgörande; att, i följd af denna BevillningsUtskottet ensamt tillhörande handläggning, Utskottet bland de remitterade motionerne ansett sig noga böra ufskilja dem som rörde boskattningen från dem, hvilka angingo handeln, samt de dervid fästade olika åsigter och olika afsigter.
Utskottet liar dervid ställdt sig RegeringsFormens föreskrift till efterrättelse, en Lag, den Utskottet ansett för en heligare pligt att åtlyda, än enskilde anmärkares vanskeliga önskningar och en någon gång deraf tillkommen lika vanskelig Remiss.
Utskottet liar jemväl erinrat sig den i RegeringsFormens by §. tydeligen uppdragne skillnad emellan Statens ordinarie inkomster, sorn alla utgå efter vissa och fastställda grunder samt Bevillningsmedlen, vid hvilkas bestämmande, så till grund som till belopp, Svenska folket utöfvar sin urgamla och elter många skiften genom 57 §.
Re - Sen 14 Augusti f. m, g»ringsFormen'ännu bevarade rätt, att sig sjelf beskatta.
Utskottet har icke kunnat förgäta, att det är denna sjetfbejkciltningsrnagt, som upprätthåller och befäster National-Representationen.
Det har sökt att ömt vårda och bevara denna constitutionella klenod, lika vigtig för Nationens välstånd, som för dess frihet och sjelfständighet; och BevillningsUtskottet har ändteligen uppå alla dessa grunder ansett sig icke tillständig^ att, emot Grundlagarnes bokstaf och anda, i ett beskattningsmål rådföra »ig med ett Utskott, som endast har fromma önskningar till föremål samt således iör kommande tider bortskänka lör Rikets Ständer en af de dyrbaraste rättigheter, vår fria StatsFörfattning Svenska Folket tiliägger.
Oell förgäfves skulle nian sedan häfd mellankommit söka att återvinna en rätt, som nian lättsinnigt och för considerationer en gång eftergifvit.
Det torde dessutom härvid böra tilläggas, att vid 1818 års
Riksdag uppgjordes grunderne för de blifvande Tuilafgifterne ensamt af BevillningsUtskottet och att i det af samma Utskott då afgifne Betänkande, innefattades ej allenast ett bestämdt stadgande om alla inhemska varors fria utförsel, utan ock sådane reglementariska föreskrifter, som med mera anledning, om någon sådan kunnat äga rum , än nu kunde hänföras till Oeconomiska delailler, utan att cn enda röst hördes, som satte BevillningsUtskottets behörighet att handlägga ärendet i fråga , eller Rikets Ständers rätt, att derom besluta.
Detta Betänkande, kraftfullt understödt på detta
Den 14 Ju gus ti f. m. hus af samme adle Friherre, som nu synes hafva valt en motsatt väg i ett mål af likartad beskaffenhet, var nog lyckligt att vinna Rikets Ständers bifall och det beslut, som i likstämmighet dermed fattades, utgör grunderne för den af Kongl. Majit sedermera utfä rdade och ännu gällande Taxa för Tullen å utgående varor.
Sådant har BevillningsUtskottets åsigt om ämnets behandlingssätt varit.
Har Allmänna Be. svärs- och OekonomieUtskottet ågt en annan, så synes sistnämnde Utskott från motions-tidens slut hafva ägt rymlig tid, att åt önskningen för - vara hvad man tvekat att som rättighet erkänna.
Men någon rådplägning i detta amne med BevillningsUtskottet har icke af OeconomieUtskottet blifvit äskad.
Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet har således de facto erkänt lagligheten och behörigheten af Bevillnings-Utskottets åtgärd och derigenom lemnat ett ojäfagtigi vedermäle af dess agtning för de i Grundlagen stadgade former.
Beträffande nu. sjelfva hufvud frågan , eller de af BevillningsUtskottet föreslagne grunder för Tull-Bevillningens utgörande, så bekänner jag upprigtigt, att efter den förändrade gestalt första punkten angående Utländska varors införsel i Riket emot Tull i Utskottets sednare förslag nu erhållit, för mitt begrepp icke är fattlig den farhåga för förslaget man säger sig äga och till allmänt åskådande framställer.
Då Utskottets förra Betänkande i ämnet här förevar, ifrad© 88 Ven 14 Augusti /, m. man emot Utskottets förslag, det inga Utländska varor skulle anses förbudna, såsom ett ingrepp i Konungens höga rätt.
Maj:ts höga rätt att göra så många undantag från den allmänna införselfriheten, Kongl.
Maj:t i nåder finnér för godt.
Det är sannt, Bevillningsutskottet har valt den liberala; det har somen allmän grundsats uppställt tillåtelsen, att emot en bestämd tull införa alla utländska varor, och antydt de möjliga förbuden, såsom undantag, i stället för att det hittills varit förbuden, sorn utgjordt den allmänna principen och tillåtelser— ne undantagen; men hvad hindrar i allt fall Regeringen att fortsätta förbuds-systemet, om den vill, äfvensom den hittills icke varit betagen, att hylla det liberala.
Jag är deremot öfvertygad, att Fäderneslandets älskade Fader, upplyst om landets sanna fördelar, skall fästa alseende på National - Representationens framställningar, och såmedelst än närmare sammanknyta det band, som i en constilutionel
Stat framför allt ulgör den rälta förenings-kedjan
Ven 14 Augusti f. m. 189 emellan Konung och Folk: de t inbördes fortroendet.
Jag har för min del icke kunnat till alla delar instämma i ofvanformälte af Utskottets pluralitet föreslagne nya redaction.
Jag har deremot, uppå de skäl min i Utskottets Utlåtande bilagde särskilta mening innehåller, ansett Utskottet hvarken tillkomma, att uti en sak, som af Grundlagarne är bestämd, utstaka rålinien emellan Konungs och Ständers särskilda jurisdictioner, eller genom förutsättande af möjligen inträffande förbud, böra antyda en aning om fortfarandet af de prohibitiv-system, som till vinning för enskilde personer och corporationer, på öfrige Stats-borgares bekostnad, så länge varit och är härrskande.
Jag har derföre ock, för att på ena sidan vidhålla andan af Uskottets första förslag i all dess ursprungliga renhet, och på den andra söka förekomma möjliga misstydningar, i Utskottet tillstyrkt följande redaction af första punkten; Bevillnings-Tulltariffön bör innehålla bestämda afgifter för alla varors obehindrade in- och utförsel samt Tullbevillningen derefter utgå och redovisas, med iakttagande af den genom 6o och 89 paragrapherne Regerings-Formen Konungen tillagde höga rätt, att till befrämjande af allmänt väl, genom offentligen kungjorde författningar, på längre eller .kortare tid, i afseende pä ofvan omförmälte in- och utförsel samt
Till Högloflige Ridderskapets och Adelns egen upplysta pröfning öfverleinnar jag rgo
Den i j uéitgusti f. m. valet em ellan dessa båda förslag, och vågar för min del tro, alt mitt skall närmast stå tillsammans med helheten i det Tull - bevillningssystem Utskottet, för Rikets Högloflige Ständer framlagt.
Vid detta tillfälle torde det tillåtas mig att fästa Höglollige Ridderskapets oell Adelns uppmärksamhet jiå de grunder, som så till sägandes varit stödjepunkterne för Utskottets arbete, grunder af frihet och ordning, hvilka den närvarande tiden äskar, i stället för det i en äldre tid antagne, samt ännu i vissa länder qvarhållne system att, genom inskränkning och tvång, befordra handeln och vissa handaslöjder, på det att desse synnerligen hägnade anstalter skulle i sin nion genom en förment befordran af Statens^ välmåga, vedergälla den omvårdnad, de på öfriga näringsgrenars bekostnad åtnjutit.
J)fct prohibitiv.! systemet har blifvit ansedt såsom hufvudsakligast skyddande Manufacturer11c, hvilka under åberopande af gammal häfd, framställas såsom de sanna och oyanskeliga medlen till ett Rikes välmåga.
Främmande länder omförmäles hafva derigenom blifvit för satte i ett blomstrande tillstånd, och om man någon gång nödsakats vidgå, att Staten verkeligen genom dessa inrättningar förlorat, uppgifvas en växande folkmängd och idoghet såsom ersättning derföre.
Afven Statens mistning genom förlorade Tull-intrader har man ansett återgäldad genom de vid l abrikerne anställde* personers Krono - Dtui 14 August: f, m. 191 utlagor och det Jordbrukaren beredda tillfälle att få afyttra af honom producerade lifsmedel och råämnen för näringarne, troddes vara tillräckligt att hålla honom skadeslös för tvånget, att till uppstegrade pris inköpa hvarjehanda nödvändighets-artiklar, äfvensom den egentliga friheten i handel och slöjder anmärktes vara uppnådd genom den en och hvar förunnade rättighet att oförhindrad anlägga Manufactur-inrättningar, alla ämnade att sammanverka till det stora syftemålet, eller möjligheten att i fredstider insamla främmande skatter och i krigstider bestå för sig sjelf, utan farhåga, att vid handelns hämmade lopp, få vidkännas följderne af flerfaldig oumbärliga, men då icke tilllredsställbara behof.
Men icke blott slöjderne, äfven Jordbruket liar man ansett vara af biträde från Tullinrättningen, för att skydda emot främmande tällan, och vinna ehuru modernäring, ytterligare säkerhet och bestånd.
För Bergs-handteringens skull hafva rå ämnen blifvit till utförsel, och gröfre metaller till införsel förbjudne, hvaremot till Handtverkeriernes förkofran färdige arbeten blifvit vägrade inträde, meri råämnens införsel uppmuntrad; äfvensom man låtit sig vårda om handeln och sjöfarten genom en förhöjd tull å varor, inskeppade genom främmande fartyg och nekat dylika att hit inbringa andra, än deras eget lands produeter.
Emedlertid förena sig både billighet och erfarenhet, att bestrida nyttan af dessa tvångs - IQ2 Ven 14 Augusti f, m. anstalter, hvilka inga straff, äfven de strängaste, förmått upprätthålla; hvartill skälet torde böra sökas, ej allenast i den vinst lagbrott i detta fall medföra, utan jemväl i den inre känslan, som ej vördar andra bud, än dem förnuftet och det allmänna begreppet om rått och samfunds-förbindelser förestafva.
I stället för en åsyftad nytta hafva således dessa vilkorliga stadgauden medfört en afgjord skada, då de skyddat särskilde personers inkråktnings-försök på allmänhetens bekostnad, ofta tillskapat ett artificiel behof och förändrat den naturliga måttstocken för varu-priset, då det icke bestämdes af köparens behof och en fri concurrence, utan af säljarens efter eget godtfinnande lämpade tillgångar.
Det lärer ej kunna nekas, att om ändamålet någon gång blifvit vunnet, hur sådant likväl skett både på landets egen och förbrukarens bekostnad, då det förra derigenom fått sitt rörelse-capital riktadt mot sådane närings grenar, som knappt förmått qvarhålla, ån mindre öka detsamma, hvarom ett ständigt fortfarande behof af understöd, förskott och skydds-anstalter säkrast vittnar, och den sednare måst vid förefallande behof antingen tillita lurendrägare!), och i sådant lall, jemte varans värde, ersätta den fara denne Ven 14 Augusti f. m. 193 underkastade sig, eller ock till Fabrikanten erlägga en summa, hvaruti ej mindre rå-ämnets pris och arbetskostnaden, ån må hända någon gång en oskälig vinst och beräkningen af ett yppigare lefnadssätt ingick.
Rlen af dessa stegrade pris, sorn icke ökade national-vålmågan, då allt hvad som betalas utöfver en varas sanna värde går för Samhället förloradt, följde likväl icke, att köparen erhöll en båttre artikel.
Utan val emellan andra tillverkare, ån dem, som, inskränkte till ett vanligen ringa antal, ägde ett gemensamt intresse att uppdrifva varuvärdet till det högst möjliga, måste afnåmaren hålla till godo hvad honom lemnades, o. afsedde de förbättringar en annorstädes utvecklad skicklighet gaf rätt att fordra.
Hafva införsel-förbud egenteligen bidragit att göra förbrukaren skattskyldig under tillverkaren, så hafva utförsel-förbud å andra sidan gjort producenten beroende af dem, ^soin uppköpte och bearbetade varan, på det att desse måtte vid produetens ytterligare försäljning i dess ursprungliga eller förädlade skick kunna påräkna en så mycket större vinst.
Men, utom det, att en betydlig svårighet möter vid bestämmandet af de artiklar, sorn ej böra tillstädja» att oförådlade utskeppas, så vida det som år f.bricat för en tillverkare blir rå-årnne för en annan, hvilket då livar och en söker utverka sig ett särskildt tillstånd till inkräktningir af de öfriges fria arbets-förtjenst, måste föranleda motsägelse i denna del af Lagstiftningen, ligga »94 ®'“<? 14 Augusti f. mi desse åtgärder i öppen strid för den al! handel nödvändiga grundsats, att allt gäller hvad det kan gälla.
Dessa på handeln lagde band, hvilka egenteligast icke åro annat ån negativa monopolier, oförenliga med stadgandet uti 6® §. af RegeringsFormen, vålla likväl ännu större oredor, når vissa personer förunnas, att, med undantag från de allmänt gällande ptoliibifiva författning garne, antingen utföra elier införa vissa varor.
Denna gynnande speculation sk par då ett capital i en hand, som derigenom sättes i stånd, att öfverbjuda oell från en loflig rörelse utestänga alla medtåfl-ire.
Emedlertid hafva de oundvikliga följderne af dylika inkråktningar ingenstädes uteblifvit, och lurendrågeriet har stigit i samma teon, som antingen behofvet ökats å vissa varor, utan att af fabrikerne kunna uppfyllas, eller dessa ej förmått lemna sina tillverkningar till lika godhet och pris som uflåndningen; och erfarenheten har visat, att vinningslystnaden, i detta afseende vågat det yttersta, utan att låta sig hindras eller afokråckas genom skärpta strsfF-anstalter, hvilkas verkningar meråndels alltid stått i motsatt förhållande till deras stränghet.
Vid ett sådant förhållande lärer det icke få tagns för afgjordt, att det år genom inskränkning i handeln och tvångslagar, sorn vissa länder hämtat en ökad trefnad- tvärtom torde den för - Den 14 Augusti f m» fördomsfrie granskaren lått inse, att det prohibitiva systemet lagt hinder i vågen för en växande välmåga; hvilken af sådan anledning mest genom ökade uppoffringar förvårfvas.
FÖr öfrigt lärer det icke kunna bestridas, att de många inskränkningar, hvarmed tid efter annan alla näringar blifvit beiagde och det förmynderskap, hvarunder man, tvärtemot rättsbegreppet af borgerlig frihet och den nationella riktningen, velat sätta fullmyndiga medborgare, i afseende på så vål dess allmänna som enskilda handlings- och tänkesätt, qvåft na.ional-våimågan, och mäste förr eller sednare medföra nåringarnes aftynande samt samhälls lifvets vanmagt och upplösning.
Det år uppå alla desse skål, i förening med de af Utskottet anförde, sorn jag, under åberopande af hvad jag i afseende på första punkten andragit, tillstyrker för öfrigt bifall till de i Utskottets förslag framställde grunder för Tullbevillningens utgörande, oell. anhåller derå vördsamt om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
, N;o 6.
Herr af Eken/lam, Israel:
Då detta ämne discuferades före återremissen, sökte jag att sönderdela åtskilliga be Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. VII.
Band. i5.
Den 14 Augusti f, m. stämda Facta uti deras orsaker och verkningar; jag sökte fästa Utskottets uppmärksamhet på den erfarenhet, som erböd sig hos vår granne i , Öster, och trodde att det skulle vara oss mera helsosamt, att blifva vise af andras skada, ån af vår egen.
Frågan hvilar hufvudsakligen på den omständighet, hvilketdera brottet år lättare att förekomma, antingen lurendrägeri eller tullförsnillning.
Utskottet har förblifvit sin grundsats trogen, utan att ägna någon vederläggning åt de ojåfaktiga facta som jag framståldt.
Detta vill jag likväl tro hafva tillhört Utskottet att göra; åtminstone skulle det, så vål för mig, som för alla andra af samma tanka, hafva varit på det högsta tillfredsställande, att i frågan om Fäderneslandets vål, kunna sammanföra erfarenheten med den theori, som Utskottet adopterar.
Då en samling af så upplyste män som BevillningsUtskottet, undviker granskning af sådana omständigheter, som ligga i strid med deras grundsats, så faller man lått på den idée, att de framställde anroårkningarne åro af den art, att de ej kunna vederläggas.
Skulle denna vördsamma uppmaning äfven hår blifva utan följd, eller ej tillfredsställande kunna full - Den 14 Au gusti /, m. *95 göras, så täckes Utskottet benäget ursågta, att man på folia skål anser sig kunna såsom säkert antaga, att dessa Ryska resultater innehålla ovedersägliga bevis emot fördelen af det föreslagna nyhetssystemefs införande.
Slutligen förenar jag mig med de Herrar, som hffva framståldt lättheten af tullförsnillning emot lurendrågeriet, anseende den inhemska Näringsfriheten vara det enda råtta eorrectivet emot prohibiUvsystemets missbruk och olägenheter.
N:o 7. Herr Lefren , Johan Pehr: 1) Man sager: att hvar och en Lag som nekar mig att erhålla den bästa vara för bästa prir, der jag kan fä densamma, är ett orättvist beskattnings/ätt, ftridande mot in* dividuella Jriheten rn, m.
Denna låra år icke ny, den är ganska conw seqvent, härledd utur de af mig ogillade cosmopolitiska grundsatserne.
Det gifves någon ting som kallas Samfundsanda, och denna bjuder den enskildta att Uppoffra dagens tillfälliga vinst, för att derigenom bereda det helas fortfarande vinst.
Ben 14 Augusti f, m.
Det gifves någon ting högre i samhållet ån den tillfälliga vinst, soro kan uttryckas med zifFror i dagboken öfver den enskiites utgifter och inkomster.
Detta högre år den val beräknade vinst, som den enskildte delar med alla, utan att i hvarje Ögonblick, så till sågande kunna utbryta sitt 6aldo.
Den enskildte Medborgaren får ej betrakta sig som en passagerare örn bord på ett fartyg, som betalande sin legope/ining sedan icke mera bryr sig om skeppets öde, om det sjunker eller llyter.
Ett klokt prohibitivsystem år nödvändigt.
Den enskildtes speculation på det helas bekostnad bör ej lå äga rum; för enskildte speculanters tillfälliga fördel, får man ej äfventyra det helas säkerhet.
Man måste försätta landet i oberoende af alldagliga conjuncturer och i tillstånd att kunna upprätthålla sin färdighet sorn sjelfständig Stat.
Historien lår, att ingen ting år farligare ån att låta förödmjuka sig, och att den Stat, som i hvarje Ögonblick år beredd att falla med åra, hellre ån att stå med vanära, aldrig fallit så långe de sanna samhållsdygderne och förnämligast måttligheten, alla de öfrigas moder, njutit aktning och uppmuntran.
Vid detta tillfälle, förnyar jag hvad jag »•dan många gånger haft den åran anföra, att Deri 14 Augusti f. mé 197 jag anser tvång i inrikes näringarne och inrikes handeln skadligt, och att jag lika lifligt deri Önskar all den rätte fe sorn kan vinnas, som jag fruktar följdeme af den nu föreslagna fria importen uf utländska varor.
Jag anser mig sorn representant vara ovilkorligen förbunden att ifra mot hvad jag, till högsta grad af öfvertygelse, anser vara för landet förderfligt.
Den fria inrikes concurrencen skall tvinga våra näringsidkare att vara omtänksamma och flitiga samt billiga mot consumenterne.
Men barbariskt vore det att af öfverilning kasta hela Fäderneslandet i en degel, och dermed göra ett experiment i stort, för att, i*der fara att oåterkalleligen förstöra landet, försöka om de theorier som andra länders Statsmän bele, icke kunna förvandla vårt nära Nordpolen belägna land till ett Canaan.
Vi skulle genom detta herrliga systeme ^tvifvelaktigt råka i ett olideligt coloniförhållande och Nationen, till råga på olyckan, ge • nom den fria communicationen med utlänningen småningom vänja sig vid nya beljof af hittills okända utländska luxartiklar, och slutligen förlora all sjelfständighet och med densamma siri frihet och sanna lycksalighet.
Att dessa åsigter ej öfverensstämma med cosmopolifiska åsigterne vet jag rått vål, och just derföre tror jag mig Den 14 Augusti f m, hafva tolkat hvad pluraliteten ai Nationen anser vara sitt sanna interesse.
Jag har icke längesedan någonstädes läst den anmärkning: att det ej sällan händer, att en enskild medborgare, liberal, det år; oegennyttig till lynne och lefnad., sorgfällig att såsom sådan vara känd och hedrad, nitälskande för frihet och mensklighetens deraf beroende förädling, vid pröfningen af äfven abstractare ämnen, såsom politiska och Statshushållningslrågor och vid val af grundsatser för deras afgörande, utan betänkande antaga dem, som med detta lynne bäst synes öfverensstämma, utan att vidare eftertänka om Fosterlandets sannskyldiga fördel verkligen dermed säkert vinnes.
Man fäger.- att ett prohibitivsy■ fern leder induflrien frän sin naturliga gång, meri alt handelsfrihet, med utlänningen leder Productivns kraften dit, den bör för att ästadm komma fö rf a vinfi.
Cosmopoliten, som ej äger något egentligt Fädernesland, betraktar hela vrrlden i massa då han talar om industriens naturliga gång, och Vtn 14 Augusti f. m. *99 glömmer att verlden nu som i fordna tider år sönderdelad i särskildta iStater och sannolikt äfven framdeles så skall förblifva, att dessa Stater otvifvelaktigt skola fortfara att hafva olika interessen, naturliga, eller uppkomna genom deras styrelsers nycker och begärelser, och att följaktligen den practijka Statsmanen icke får lemna sitt lands politiska ställning utur ögnasigte vid reglerandet af det hushållssystem, som för landet bör uppfattas.
Det är denna kloka åsigt af eget lands sanna fördel, som i närvarande ögonblick förmår en del af Englands Statsmän att ifra för Engelska handelns frigifvande, ty de inse klart att utländska concurrencen för dem icke kan blifva farlig.
Men många af våra theoretiska Statsmän synas tro att detta af Engelsmännen yrkade nya system, leder sitt ursprung från den renaste philantrophie å deras sida, och att vi, samt alla andra med oss i lika läge och ställning varande Stater utan all fara, äfven kunna lossa alla handelns band, ty idéen att genom hög tull ensamt styra concurrencen år icke i verkligheten utförbar.
Man måste göra en noggrann skillnad emellan handelsinteresset i en Stat, som utgöres af en enda Stad såsom t. ex. Hamburg, Frankfurt med flere, och en
Stat som består af flere vidsträckta landskaper.
* Köpmännen i dessa olika slags Stater, hafva en alldeles olika grundsats att följa, de må för öfrigt vara lika upplyste och till aina tänkesätt oförvitliga.
20o iDen 14 Jtligusti f\ m* Köpmannen i en Stat som utgöres af en Stad, har egentligen ej något Fädernesland, han har blott ett Fädernehus.
Störtar delta, så jåter han det ligga i sist grus, han kunde ej hindra det att falla.
Rike något helt annat ån sitt enskildt» interesse att vårda, nemligen Nationalinteresset, ty med Nitionens fall uttårkas han3 industriekålior.
Bågge måste tänka förnuftigt öfver deras respeotiva Statsinteresse.
Män i HandelsStäder hafva ofta af vanan att uteslutande afse deras enskildta intresse blifvit förledde till den tanken att detta deras enskildta interesse också är verldens.
De kunna ej begripa hvarföre ej den oinskränkta handelsfriheten , sorn ar dem så behaglig, ej är införd i hela verlden.
Oredan i åsigterne kan blifva ganska vådlig om den äger rum hos Folk med inflytelse.
In/kränkning i Näringsfrihet kan ej i något håtifeende vara gagnelig.
Injkrdukning i utrikes handelsfriheten dr gagnelig och nödvändig, emedan den har för afsigt” att Jtegra och befordra inrikes nåringarne.
Denna grundsatts följes i alla Stater, der man med alfvare tänker på National-interesset och ej låter irra sig af bländande theorier.
Må det tillåtas mig att anföra ett factum, som klart bevisar rigtigheten af det Systeme jag så ifrigt yrkar, 1 ;o Ubglands utskeppning af yllevaror utgör omkring gide delen af hela Landets export t
Den 14 Augusti f. m, 201 och belöper sig enligt uppgifter Jemnade (1820) till ett värde af 5o Millioner Thaler. 2:0
Värdet af den Ull, som felar i England är 4o Millioner Thaler. 0:0 Värdet af de af denna Ull tillverkade varor är nära 120 Millioner Thaler. 4:o Värdet af de varor, som tillverkas af den Ull, som ifrån Spanien och Tyskland införes är circa 4o Millioner.
Hela värdet af Ylletillverkningarne är således 160 Millioner Thaler.