Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror tvertom att Utsk., af de omständigheter jag haft äran anföra och hvilkas vigt af en hvar lätteligen inses, kunnat hemta ganska giltiga skäl, att med framhållandet af den eljest riktiga grundsatsen, att R.
St:r äfven äga att bestämma om sättet för anslags-beloppens användande, ännu någon tid i detta fall dröja, eller intilldess omorganisationen af fängelserna blifvit genomförd.
Till ett sådant dröjsmål förefinnes dessutom ett ytterligare skäl deruti, att Utsk. icke visat eller ens antydt, likasom jag ej heller från något annat håll sett antydas att ifrågavmde förslags-anslag hittills varit på ett mindre nyttigt sätt användt, eller att några byggnadsföretag blifvit verkställda, som ej varit af verligt behof påkallade och äfven blifvit på ändamålsenligt sätt utförda.
Då man emedlertid inom StatsUtsk. synes lägga särdeles mycken vigt vid att i möjligaste måtto binda händerna på fångvårds-administrationen, i det hänseende, hvarom fråga är, skall jag, oaktadt jag an - D e ri 24 Mars. ser det f. n. olämpligt, om icke skadligt, söka att med undergifvenhet underkasta mig ett vilkor, som, i händelse den föreslagna underd. skrifvelsen kommer att aflatas, ovilkorligen skall komma att, åtminstone i någon mån, verka förlamande på FångvårdsStyrelsens verksamhet.
Men hvad jag icke kail låta oanmärkt passera, är de stränga ordalag, hvari Utsk. affatta t sitt förslag, och i det afseendet instämmer jag fullkomligt med Hr Stråte och yrkar, lika med honom, återremiss, destoheldre som, sedan PresteSt. återremitterat frågan, R.
St:r eljest kunna stanna i så olika beslut, att den modefikation i skrifselsens ordalag, som jag anser högst nödig, möjligen kunde uteblifva.
Jag bör dock tillika upgifva, hvad jag här menar med ordalagens modifikation, nemi. att jag icke kan åtnöjas med ett vilkor för anslagets anlitande till byggnadsföretag, som inskränker rättigheten till de olyckshändelser.
Hr Bildt omnämndt, såsom eldsvådor o. m. d.; ty det vore allt för litet.
Jag åberopar det af samma talare omförmälda exempel i fråga om Warbergs fästning just såsom bevis på nödvändigheten för Regeringen att kunna efter behof utvidga fängelserna; ty utan att denna utvidgning ägt rum, vet jag i sanning icke, hvarest de tångarne utöfver det förut befintliga antalet, som då i Warberg inrymdes, skulle hafva eljest förvarats.
Det är klart att fångpersonalen kan inom en kortare tid så ökas, att de gamla fängelserna blifva otillräckliga, och om detta inträffar emellan Riksdagar, och Regeringen icke har särskildt för ändamålet anslagna medel, huru skall man väl då kunna bereda utrymme åt det tillökade antalet fångar annorlunda än att förslagsanslaget till fångars vård och underhåll måste anlitas?
Enl. min åsigt böra R.
St:r antingen lemna särskildt förslags-anslag till de gamla fängelsernas utvidgande och återupbyggande af dem, som genom olyckshändelser förstöras, eller också måste det medgifvas fängelse-administrationen att af förslags-anslaget till fångars vård och underhåll bestrida kostnaderna för dylika ändamål.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss, och att Utsk. måtte så upställa sitt förslag, att det endast afser nya straff-fängelsers upförande, men fortfarande medgifver K.
M. rättighet att af förhanden varande medel låta bestrida utgifter i och för de gamla fängelsernas utvikning der sådant oundgängligen erfordras.
Propos. till bifall å Ufsk:s förevar.-de hemställan blef först framställd, men besvarad med Nej; hvarefter R. o. Ad. förklarade sig anse de gjorda anmärkmne föranleda till återremiss 9:de punkten.
_ 10:de punkten.
Hr Stråle: FångvårdsStyrelsens skuld till Statsverket ut gjorde vid 1854 års slut öfver 426,000 Rdr Rgs. I sitt und.
Utlåt, till K. M. föreslog Fångvårdsstyrelsen, med anledning af ofvannämnde förhållande, att förslags-summan skulle bestämmas till 412,500 D e n 24 Mars. 375 Rdr Rmt, men StatsUtsk. liar nedsatt beloppet till 375,000 Rdr Rmt, oaktadt den numera afslutade hufvudboken för år 1855 utvisar, att förlags kapitalet vid samma års slut utgjorde öfver 484,000 Rdr Rmt.
Det synes således, att den beviljade summan är för liten; men då man måste vara tacksam derför, att Utsk. i detta förslag beträdt den enda riktiga banan, eller att för fångvården anvisa förlags-kapital; då jag hoppas att oöfvervinnerliga hinkel' icke för det närvande skola göra det omöjligt att med en summa af 375,000 Rdr
Rmt kunna verkställa liqviden med StatsKont., helst densamma inträffar först under ett efterföljande år, då äfven detta sednare års anslag är disponibelt, och då jag dessutom vågar taga för afgjordt, att om beloppet befinnes för lågt, R.
St:r, vid en blifvande Riksdag, skola bevilja tilläfventyrs erforderlig förhöjning uti förlags-kapitalet, anhåller jag om bifall till denna punkt.
Förevar:de punkt bifölls. 11 :te lill och med 14:de punklcrne.
I3;de punkten.
Denna punkt ansågs ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Hr Gr. och Landtm, yttrade att han nu, sedan R. o. Ad. genomgått de särskilda punkterna i StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 42, och med anledn. af så väl en i gårdagens plenum af Hr Bildt gjord framställning, som det sätt, hvarpå detta Utlåt, blifvit af StatsUtsk. upstäldt, finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle de anslag, som af StatsUtsk. blifvit i de särskilda, Utlåt, bifogade, tabellerna föreslagne och öfver hvilka icke särskildt beslut, under punkternas genomgående, blifvit af R. o. Ad. fattadt.
Ropades Ja. H.
Exc, Hr Gunther, Claes Ephraim: Sedan R. o. Ad. nu afslutat regleringen af Statsverkets utgifter under 2:a HufvudTiteln, anhåller jag att till prot:t få besvara en af Hr Bildt till mig i gårdagens plenum framställd fråga om beloppet af Registratorernas i Just.Revisionen sportler, emedan jag i går icke var i tillfälle att lemna denna uplysning.
Jag erkänner rättmätigheten af denna begäran och efterkommer den destoheldre, som jag önskar att så väl Utsk , som RiksStåuden, icke må sakna någon uplysning, som kan inverka på frågans afgörande.
Af npgifter, som infordrades för att ligga till grund för den Kongl. Propos., är uplyst, att de ifrågavar:de sportlerna kunna beräknas att upgå för den ene Registratorn till 700
Rdr och för den andre till 200 Rdr, så att, när dessa tjenster en gång sammanslås, sportlerna sammanlagdt kunna beräknas till 900
Rdr allt Bko.
Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja den i går beslutade återremissen till Utsk.
Detta anförande remitterades till StatsUtsk. 376 Den 24 Mars.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 14 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt.
N;o43,ang:de regleringen af utgifterna under EiksStatens Tredje HufvudTitel. 1 .sta punkten.
Under full visshet, att jag icke uti detta, mera än i andra fall, kan göra mina åsigter i fråga om statsbidragens fördelning gällande inom detta hus, anser jag det likväl vara representantens pligt att utan tvekan uttala sin öfvertygelse.
Jag vill derföre nu göra några anmärkmr emot Utskrs Betänk, rörande 3:e HufvudTiteln.
Utsk. säger först: »Vid sisth Riksdag upfördes å 3:e HufvudTiteln anslagen för Utrikes Depart:t till 225,650 Rdr Bko eller 358,475 Rdr Rmt; och K. M., som funnit de till förvaltningen af Utrikes Ärendena då anvisade medel numera vara för dermed afsedda ändamål otillräckliga, samt en tillökning i berörde anslags summa af behofvet påkallad, har uti Dess Nåd- Propos., ang:de Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit, att
Departrts stat, med inberäkning af det från Norrige utgående bidrag, hvilket hittills utgjort 40,000 Rdr Specie, motsvarande 160,000 Rdr Rmt, måtte ökas till 680,000
Rdr samma mynt.
I afseende å fördelningen de förenade Rikena emellan af denna anslagssumma, har K.
M. ansett lämpligast, att deras olika folkmängd lägges till grund för bestämmande af de bidrag, som från hvartdera Riket bör äskas.
I följd häraf skulle berörde 680,000 Rdr utgå från Svenska Statsverket med och från det Norska med plj, så att Svenska Statsverkets årliga bidrag komme att utgöra 480,000 Rdr eller 141,525 Rdr utöfver det vid sednaste Riksdag bestämda anslag för Utrikes Depart:t.» Svenska Statsverkets bidrag kommer således att ökas med 141,525 Rdr, hvaremot Norriges bidrag förblifver såsom hittills 40,000 Rdr.
Utsk. säger vidare: »Då emedlertid något i behörig ordning fattadt beslut, ang:de fördelningen af dessa utgifter med deraf följande reglering af tjenstebefattuingarne icke vore till efterrättelse gällande, har K.
M. funnit den nuvar:de staten för Utrikes Depart:s Expedit:n tills vidare och äfven under den tid, nu skeende statsreglering komme att omfatta, böra fortfara, endast med iakttagande dervid af de förändringar, som kunde föranledas dels af ifrégaställd förhöjning i tjenstemännens aflöning, dels ock af det i sammanhang dermed framställda förslaget om öfverflyttning från Depart:ts stat till Allmänna Indragnings-staten af de å den förra staten uptagna löner för 3:ne Kabinetts-kurirer och en Translator för Finska språket.»
Här, mine Hrr, visar sig en synnerlig brist på sammanhang i fråga om grunden för fördelningen af de statsbidrag, de förenade Rikena böra till ifrågavaride HufvudTitel lemna.
Vid l:a HufvudTiteln framställdes en grund, hvilken uti det nu förevar:de Betänk. säges icke vara bestämd.
Mig förefaller det högst ovanligt, att man på så sätt framställer grunder, som sedermera blifva prejudikater.
Jag kan icke göra mig begripligt, hvarföre man icke afla - Den 24 Mars. 377 tit en Propos. till E.
St:r, om antagande af denna grund, innan man föreslår fördelningen af de båda Eikenas statsbidrag efter densamma.
- För representanten återstår endast att nedliigga sin protest mot densamma, men icke emot beräkningen, emot hvilken jag icke anser mig böra eller kunna göra någon anmärkn, enär jag icke varit i tillfälle att granska den.
Det är således endast emot det sätt, hvarpå fördelningsgrunden blifvit framställd, nemi. så att den vid andra tillfällen skall komma att lända till efterrättelse, jag protesterar.
Det måste väcka förvåning, mine Hrr, att efter en mera än 43-årig tillvaro af föreningen emellan Sverige och Norrige intet blifvit öfvertänkt för att åstadkomma någon unionsmakt, som bestämmer fördelningen, hvarefter unionens statsbidrag böra utgå.
Jag är öfvertygad att sådant skulle mera befrämja Skadinavismen än allt ordande i öfrigt derom.
Kunde man bevisa, att unionen ägde något sammanhang, så skulle detta långt mera väcka sympathier, än gåfvor till de nödställda i Finland, allt ordande om Skandinavismen och Studentmöten m. m.
Det var stamfadren för dynastien foran* nadt att grundlägga unionen, och då synes mig absolut nödvändigt för dess närmaste afkomling, att söka afhjelpa bristerna i det stora verket, som endast under detta vilkor kan få namn af stort, ty så som det nu är, är det allt annat, utom stort.
UnionsKonungen Står ensam och allena emellan båda Eikena, och afgör hvad grundlagen såsom Konung i Sverige medgifver Honom att besluta; i Sverige afgifver
Han förslag för detta land, och såsom Konung i Norrige 'afgifver
Han förslag för Norrige; men någon beslutande makt i det hela har
Han icke.
Krafterna från båda länderna borde just under nuvar:de förhållanden samlas, för att tillvägabringa något gemensamt helt, för att afhjelpa de nuvar:de bristerna.
Komitéer, nedsatta för ena eller andra ändamålet, kunna, då de icke hafva beslutande rätt, intet uträtta.
Detta har erfarenheten, under de nu förflutna 4 3 åren, nogsamt visat.
I afseende på den K.
Proposm och l:a punkten i StatsUtsk.s Betänk., tager jag mig friheten att ställa en fråga till UtrikesMi nistern, om han är här, men jag ser honom icke, hvilket jag be klagar.
Jag vänder mig derföre till StatsUtsk:s härvarande ledamöter med den frågan, om de föreslagna 24,000 Kdr i och för Minister-lönen skall utgå från Svenska Statsverket ensamt, eller om icke Norrige skall något deri deltaga?
Att de skola utgå från Sverige, finner jag otvifvelaktig! af Betänk., men det må då vara mig tillåtet att fråga, om icke Norrige skall bidraga till UtrikesMinisterns appointement?
Att meningen så måtte vara slutar jag deraf, att Utsk., efter sammanföringen af alla summorna till 480,000 Kdr, säger, »utgörande, såsom nämndt är, det belopp, som, enl. nyss omförmälda fördelningsgrund, Sverige bör i förhållande till Norrige vidkännas af de för handhafvande af bägge
Eikenas utrikes angelägenheter erforderliga utgifter.»
Obestridligt är väl, att Utrikes Depart:t handhafver Norriges alla utrikes angelägenheter, och således är frågan helt naturlig.
Åliggandet för representanten att derpå fästa afseende, synes äfven lika obestridligt, emedan deraf beror i hufvudsaklig mån, huruvida man kan bifalla eller göra anmärkn. vid den 373 Deli 24 Mara. föreslagna summan.
Min röst blifver emedlertid fotad på den af Utsk:s minoritet upgifna grund, elter hvilken anslaget till UtrikesMinistern bestämts till 20,000 R:dr.
Jag vet allt för väl, att den representationskostnad, som är förknippad med hans embete, fordrar en stor aflöning.
När jag tager detta till beräkningsgrund, fordras en tillökning af 8.333 Rdr 16 sk., som böra af Norska Statsverket utgå, och om så sker, har jag intet deremot.
Att så sker, slutar jag af ordalydelsen i Betänk., som icke otvetydigt innehåller, att i alla de utgifter, som i och för Norriges räkning bestridas, skall detta land deltaga.
Ett sådant Norriges deltagande lär naturligtvis blifva enahanda i fråga om öfriga poster inom denna HufvudTitel, så att hela staten bör på sådant sätt blifva ganska tillräcklig.
Men, såsom jag redan nämnt, inskränker jag mig att instämma i Hr Björcks reservation.
Vid l:a punkten lärer för mig icke vara mera att yttra, än yrka nedsättning i UtrikesMinisterns anslag till 20,000 Ildr, men sedan Hr Gr. o. Landtm, uplyst, om La punkten skall nu afgöras, torde jag få fortsätta.
Adam, anförde dels muntligen dels skriftligen:
Den traktat, den s. k.
November-traktaten, som blifvit med Vestmakterna afslutad, af hvad beskaffenhet är väl den, och på hvilka vilkor afslutad?
Man säger oss, att vi skola vara förpligtade att för Vestmakterna upgifva alla Rysslands direkta och indirekta försök till inblandning i våra territorial områden, hvartill de Norska fiskerierna gifvit anledning.
Men förmodligen skulle vår Regering icke gifvit något tillfälle till ingrepp i vår suveräna värdighet, ehuru eljest mycket traktaten är af oss efterlängtad.
Skulle vi någonsin, som denna traktat likväl tyckes förutsätta, medgifvit
Ryssland rättighet till inblandning i våra förhållanden?
Det vore antingen att karakterisera det system, som under en följd af år då måtte vunnit burskap, eller, om så icke är, en förnärmelse mot vår politik, mot fosterlandskänslan och vår sjelfständighet.
Denna traktat med Frankrike och England gifver anledn. till den förfrågan: hvad väg ämnar vår Regering beträda vid den händelse dessa begge makters förbund skulle komma att uphöra, såsom allt mera och mera visar sig tydligt.
Att ett nytt allians-system för Europas stormakter är oundvikligt och i gölången, måste erkännas.
Frankrikes stora intressen kunna omöjligen frodas vid sidan af Englands.
Denna sednare makts ofantliga marin, som beherrskar håfven, skulle på en gång samtidigt kunna blockera alla Frankrikes hamnar och eröfra dess alla kolonier.
Franska politiken måste söka sig en motvigt mot England, och denna motvigt kan det endast finna i Amerika och Ryss land.
England söker sig en fastlands-stat i Österrike och Tyskland.
Så gruppera sig ånyo de Europeiska intressena omkring England och Frankrike.
Men hvar skola vi ställa oss?
Ar valet tveksamt?
Jag har, mine Hrr, visat Eder, att Frankrike behöfver Ryssland.
Sådan var Napoleon den stores politik, sådan är Napoleon den 3:djes.
Den 24 Mars. 37» Sådan måste den vara.
Napoleon den 1:ste upoffrade oss, Napoleon den 3:dje skall så äfven göra, när hans intressen fordra det.
Sveriges intressen kunna ieke förlikas med Rysslands.
Huru skall ett förbund med Frankrike, huru nationelt det må låta, huru stora sympathier vi må äga för Fransmännen, vara under sådana förhållanden möjligt?
Vår olyckliga politik 1848, i de Danska angelägenheterna, har nu burit frukt.
Danska helstats-författningen är Rysslands verk emot Englands vilja; och arfföljden i Danmark, och helstats-författningen af år 185,2, äfven ett verk af Ryssland, hvartill vi bidragit, är den mest skärande motsats till våra sanna intressen.
Man måste beklaga att ett Svenskt kabinett satt sitt namn under en handling, som så gynnat Rysslands fördelar.
Alltså upträdde vi för Rysslands intressen 1848, och upoffrade för detta land våra millioner och Skandinavismens sanna intressen.
Danmarks förening med Sverige och Norrige är endast möjlig under ett vilkor.
Danmark måste afsäga sig alla sina Tyska elementer, lemna åt Tyska nationaliteten hvad den fordrar, för att gifva rättigheter åt sin egen nationalitet.
Endast under detta vilkor är den Skandinaviska unionen en möjlighet.
Derigenom blir ett förbund med Tyskland, som är det mest önskvärda mål för Skandinavien, en möjlighet, hvartill de Tyska intressena, inklämda mellan Frankrike" och Ryssland, skola ansluta sig.
I den vådliga ställning
Danskarne kommit, hafva de nu, för att återigen smeka den Ryska politiken, upgifvit alla Skandinaviska intressen, genom den not de öfverlemnat till makterna »Danska Regeringen,» så heter det, »står fast vid att fordra uprätthållandet af Monarkiens nuvande territorial-förhållanden.»
Men dermed är ock vår ställning betecknad, och vi hafva, i sådant fäll, ingenting gemensamt med Danmark.
Skola vi nu förnya 1848 års politik?
Skola vi än en gång löpa Rysslands ärenden?
Vi hafva af gårdagens tidningar förnummit K. M:s Nåd.
Propos. till Storthinget, örn anslag, »oberoende af statsbudgeten», till oförutsedda, oundgängligen nödvändiga krigsrustningar, af 200,000 Sp.Rdr, och för den händelsen, att ett krig visar sig vara oundvikligt, ytterligare ett belopp af högst 400,000 Sp.Rdr, hvarjemte Regeringen begärt att blifva bemyndigad, i fäll de 200,000 Sp.Rdr icke kunde upbäras af de i statskassan befintliga tillgångar, anskaffa de erforderliga medlen genom att uptaga lån på Statens kredit, antingen hos Norriges bank, eller på annat sätt, som kunde finnas för ändamålet lämpligt.
I sanning ser icke det ut, som kriget stöde för dörren.
Under sådana förhållanden kan det vara skäligt att den Svenska representanten begagnar ögonblicket, för att vinna uplysning om vår utrikes politik.
Måtte vår Regering icke ännu en gång beträda samma stråt, att hjelpa Danmark för Ryssland, emot vårt sannskyldiga intresse, Ifrågavande anslag till 3:e HufvudTiteln kan icke betraktas annorlunda än såsom ett förtroende-anslag för Regeringens följda yttre politik.
Jag vänder mig derföre med interpellationer till UtrikesStatsMinistern och Const.Utsk:s ledamöter härom.
Tills dessa 380 Den 24 Mars. blifva nöjaktig besvarade, kan jag, för min del, icke medgifva de begärda tillskotten till 3:e HufvudTitelu, på hvilken jag yrkar återremiss.
Jag åtager mig inga lunda -att ingå i besvarande af Frih.
Raabs politiska yttrande, om jag så må kalla det.
Jag har begärt ordet för att genmäla Gr. Anckarsvärd.
Hvad beträffar fördelningen emellan Sverige och Norrige af gemensamma utgifter, liar Utsk. icke ingått i beräkning eller pröfning af denna fördelning.
I afseende åter på frågan, huruvida Ministern för utrikes ärenderna skall af Sverige och Norrige gemensamt aflönas, får jag nämna att, så länge denna Minister är Svensk embetsman, hans aflöning icke gerna kan utgå från något annat land.
Om man rådfrågar den K.
Proposm, och en densamma åtföljande bilaga, huru de äskade 480,000 Rdr skola fördeles, så finner man, att för DepartitsChefen är utförd samma summa, som i K. M:s Propos. är begärd från Svenska Statsverket.
Deremot finner man, att af 30,000 Rdr, som erfordras för UtrikesDepart:tet, 26,959 Rdr 5 0 öre skola utgå jemväl af Svenska Statsverket, men att fyllnaden skall Norska Statsverket lemna, hvilken förmodligen är ämnad till aflöning åt Norska embetsmän inom samma Depart:t.
M. äskade 480,000 Rdr, erfordras medel till aflöning åt Legations predikanter m. fl., som troligen komma att drabba det Norska Statsverket.
Jag tror mig således hafva bevisat, att UtrikesStatsMinist.erns lön skall utgå ensamt af Svenska Statsverket.
Anckarsvärds förslag skulle denne Minister erhålla högre aflöning än både K. M. och StatsUtsk. afsett, och jag hoppas att Gr.
Anckarsvärd, efter denna uplysning, icke finner något hinder för bifall till Utsk:s förslag.
Anc karsvärd instämmer jag i så måtto, att då fördelningsgrunden för de båda Rikenas gemensamma utgifter icke blifvit af deras representationer godkänd, man icke kan fälla något egentligt omdöme om densamma.
Likväl skulle jag tro, att man ändock kan yttra sig om hvad som bör vara rätta grunden.
Jag skulle derföre föreställa mig, att utgifter till Konungens hofhållning och Ministerstaten böra vara för de förenade Rikena lika, enär de hafva anspråk på lika politiska rättigheter, ett anspråk, det jag ingalunda underkänner.
I andra frågor möta svårigheter för bestämmande af någon allmän grund, hvartill dock folknumerären minst är lämplig; snarare borde det väl då vara den större eller mindre fördel, som af utgiften kunne tillskyndas det ena eller andra af de förenade Rikena, som vid detta bestämmande skulle tjena till ledning.
Hvad angår den föreslagna lönen till UtrikesMinistern, så, enär R. o. Ad. i går afslog min framställning, att all representations-skyldighet skall försvinna, hvilket, i fråga om UtrikesMinistern, i allt fäll varit svårast att tillämpa, och då Just.StatsMinisterns lön redan blifvit af R. o. Ad. bestämd till 18,000 Rdr Rmt, anser jag den nu förUt - Den 24 Mars. 381 rikesStatsMinistern föreslagna lön af 24,000 Rdr
Rmt ieke vara för högt tilltagen, och anhåller derföre om bifall till Betänk, i denna punkt.
Frågan är af en mera speciös natur, än man vid första påseendet finner den vara.
Tersmeden har uplyst, att i den föreslagna lönen, 24,000 Rdr, icke ingår något bidrag af Norska Statsverket; men, mine Hrr, jag är derföre alldeles icke rubbad i min öfvertygelse, att så bör vara.
Vi måste alla erkänna, att föreningen emellan de båda Rikena icke daterar sig ifrån i går.
Det synes mig att, under loppet af några och 40 år, man bordt medhinna att reglera de unionella förhållanderna.
Sådane de nu äro, förlorar visserligen icke Norska folket derpå.
Det är vi, som få vidkännas hela utgiften för bestridandet af de Norska angelägenheterna, och hvarföre?
Jo derföre, att vår Regering ännu under 40 år icke velat göra något, för att i det afseendet få något bestämdt.
Sedan man så lång tid upskjutit dermed, framlägger man en grund för fördelningen af de båda Rikenas gemensamma utgifter, . hvilken fördelningsgrund man »förmodar» äfven i Norrige kan befinnas billig och antaglig.
Jag hemställer till Hrr:ne, om vi kunna anses hafva upfyllt vårt kall såsom representanter, om vi underlåta att söka få förhållandet utredt, och om vi icke böra lemna kraftiga påminnelser om nödvändigheten deraf, i hvilket sednare fall den åtgärd synes mig ganska lindrig, att man genom nedsättning i anslaget tillkännagifver hvad man tänker, nemi. att det icke är Svenska folket ensamt,, som bör drabbas af alla de utgifter, som i och för de förenade.
Rikenas utrikes angelägenheter erfordras.
Jag har aldrig påstått, att StatsUtsk. såsom afgjordt ansett den föreslagna fördelningsgrunden; tvertom har Utsk. vid detta tillfälle, mera än vid något föregående, lagt vigt derpå, att denna beräkningsgrund icke blifvit i vederbörlig ordning antagen.
Således vidblifver jag mitt yrkande, att anslaget för StatsMinistern för utrikes ärenderna måtte, i enlighet med Hr Björks reservation, nedsättas till 20,000 Rdr:
De talare, hvilka här yrkat nedsättning i föreslagna lönen för UtrikesMinistern till 20,000 Rdr, hafva anfört samma skäl, som inom Utsk. för denna åsigt blifvit framställda, nemi. att denne embetsman, utom sin lön af Svenska Statsverket, skulle kunna påräkna bidrag från det Norska.
Då likväl UtrikesMinistern är en Sveriges embetsman, synes mig också klart, att han skall hafva sin aflöning af Svenska Statsverket.
Han är inför Const.Utsk. ansvarig för sina tillgöranden- Han sitter vid Svenska Konungens rådsbord, och då frågar jag, om det kan vara skäl, att Svenska folket skall begära att från Norrige erhålla några 1000 Rdr till hjelp i hans aflöning, på samma gång man erkänner, att den föreslagna lönen icke är för hög.