Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta har jag alldeles icke yttrat, men jag har sagt, att genom punktens läggande till handlingarne hade frågan förfallit, och jag har tillagt, det jag fästade stor vigt derpå, att R. o. Ad. icke genom ett afslag afkunnade en dom i frågan, utan att hafva densamma allvarligen pröfvat.
Anckarsvärds antydan derom, att det måtte ligga en hund begrafven under denna fråga, så får jag förklara, det jag alltid trott, att den, som sjelf liar rena motiver, icke misstänker en motståndare för dåliga.
Då jag var den förste, som väckte förslag om punktens läggande till handlingarne, kan jag icke neka att äfven jag funnit mig sårad af en ledamots yttrande, att under detta förslag låge en hund begrafven.
Jag får derföre här öppet förklara, det jag med mitt förslag ej afsett något annat, än att R. o. Ad. i formelt hänseende skulle fatta ett lämpligt beslut, i stället för ett olämpligt.
Hr Cederschöld:
De, som öfvervoro diskussionen öfver 3:dje punkten, torde icke hafva förglömt, att Hr Bildt yttrade den åsig ten, att det vore alldeles likgiltigt, om punkten afslogs eller lades till handlingarna samt att han derföre ansåg min anhållan om afslag öfverflödig.
Jag tror, att det var just detta Hr Bildts yttrande, som gaf frågan den utgång, den fick, enär han tillika såsom ledamot i StatsUtsk. förklarade, att Utsk. allt hittills betraktat en fråga, som blifvit lagd till handlingarne, vara förfallen.
På detta Hr
Bildts yttrande tog jag mig friheten fästa upmärksamheten, men då upträdde Hr Bildt och förklarade att det var en betydlig skillnad emellan att afslå en fråga och lägga den till handlingarne, enär man genom det sednare beslutet ej afkunnat någon dom i frågan.
Hade Hr Bildt afgifvit detta förklarande före voteringen, så hade, enl. min fullkomliga öfvertygelse, de tre röster, som afgjorde frågan, tillfallit icke honom utan mig.
Hvad Hr Bildts begrafna hund beträffar, får detta yttrande stå för hans räkning, men icke för min, enärjag icke yttrat något sådant.
Jag har sagt, att det kan ligga något inunder frågan och jag har utvecklat hvilka följderna af punktens läggande till handlingarne kunde blifva, men ingenting vidare.
Då jag delar deras åsigt, som anse att denna punkt bör och kan afslås, men en annan ledamot förklarat, att det vore olämpligt om R. o. Ad., i saknad af den sakkännedom, som för frågans pröfning erfordras, skulle afslå förslaget, ber jag att få fråga denne värde ledamot och StatsUtsk:s öfrige medlemmar, huru det gått an för Utsk. att tillstyrka bifall till förslaget, utan att ega närmare sakkännedom derom?
Har StatsUtsk., på grund af lösliga upgifter, kunnat tillstyrka bifall, så måtte väl R. o. Ad. kunna afslå, utan att ett sådant beslut behöfver kallas obetänkt.
Den 13 Juni f. m. 233 Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende på den förev:de 5:te punkten blifvit yrkadt, dels af Frih.
Alströmer, med hvilken några ledamöter förenat sig att E. o. Ad., i anledn. af dess beslut öfver 1 l:te punkten, måtte förklara den 5:te icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne, dels af andra ledamöter afslag.
Då sedermera Hr Gr. o. Landtm., med förklarande att propos. till bifall å Utsk:s förslag, i anseende till Ståndets i fråga om 11 :te punkten fattade beslut, icke kunde framställas, först hemställde om K. o. Ad. behagade antaga det af Frih.
Alströmer framställda förslag till beslut, ropades Ja och Nej, och efter derpå till afslag å förev:de punkt framställd propos., som besvarades med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o.
Landtm., det han ansåg
Den, som afslår 5:te punkten af StatsUtskis Utlåt.
N:o 62, röstar Ja j den det ej vill, röstar .
Nej; vinner Nej, anser E. o. Ad., i anledn. af Ståndets beslut öfver 1 l:te punkten, den 5:te icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Vid voteringens slut befunnos röster hafva utfallit sålunda:
Höglofl. E. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 på aftonen.
In fidem protocolli, Alberl Alunde.
Justerades pleniprot. för d 13 sisth Maj. e. m.
Hr Eeutersvärd, Patrik Oscar, Då jag för egna angelägenheters skull måste aflägsna mig från hufvudstaden, anhåller jag att få afsäga mig min plats som ledamot i Bevilln.Utsk. E. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
234 Den 13 J n ni f. ra.
Piper, Thom.
Henr., inlemnadt så lydande memorial:
Som jag på en tid kommer att lemna hufvudstaden, får jag äran afsäga mig förtroendet att vara ledamot uti Höglofl.
Bevilln.- Utsk., under anhållan att varda bibehållen vid min riksdagsmanna-rätt.
Efter äfven härtill af R. o. Ad. lemnadt bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att sammanträda till val af 2:ne ledamöter i Bevilln.Utsk. efter Hr Reutersvärd och Gr Piper.
Anmäldes och lades på bordet: Const.Utsk:s Mern.
N:o 1.2, med voter:spropos:r rörande Gonst.- Utsk:s uti Mern.
N:o 8 afgifna grundlngs-ändrings-förslag, ang:de RiksStyrelsens förande i vissa fäll m. m.; och StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 73, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om uphörande af fourage-passevolans-afgiften vid beridna RusthållsRegementen, äfvensom ang:de i detta ämne väckta motioner.
Fortsattes pröfningen af StatsUtskis Utlåt.
N:o 62, ang:de föreslagna jernvägs-stamliniers utförande och dertill erforderliga medels anvisande; och förekom nu: i%:le punkten.
Denna punkt bilölls. 13:<le punkten.
Jag erkänner, att jag icke fattat meningen med denna punkt.
Deri säges: att K.
M. måtte äga att till en början för ändamål, gemensamma för olika stambanor, anordna medel, utan omedelbart skeende fördelning mellan serskilda banor etc.
Jag har icke gjort den saken rätt klar för mig, utan skulle önska att få någon uplysning härom.
Enl. min upfattning måtte meningen vara, att för inköp af vagnar, rails m. m. K.
M. skall ega att anordna medel till den eller den banan, utan att Riksg:sKont. för alla banorna, efter upgjorda leverans-kontrakter, må anskaffa dylikt.
Icke åtager jag mig att försvara Utsk., men mig synes meningen klar, hvarföre jag äfven önskar, att redaktionen måtte bibehållas.
Punkten afser just förvaltnings-kostnaderna, såsom resor utomlands i och för beställningar.
Man kan väl icke neka, att, då ett gemensamt stort företag finnes i landet, det gifves flere saker, som äro gemensamma för hela arbetet.
Deremot kan jag icke dela Frih.
Sprengtportens åsigt, att punkten afser inköp af rails och vagnar, ty de måste vara bestämda för de serskilda banorna.
På grund af dessa skäl anhåller jag om bifall till punkten.
Den 13 Juni f. m. 235 Hr von Troil, Sam.
Frihme Sprengtporten och Eaab hafva uplyst förhållandet.
Jag har mig bekant, att då rails och lokomotiver för såväl vestra som södra stambanan skulle anskaffas, beställdes dessa gemensamt och fördelades sedermera emellan de särskilda banorna.
Jag kan äfven uplysa, att då banan emellan Malmö och Lund skulle verkställas, hade tillräckligt antal skenor icke kunnat anskaffas, hvaremot i Götheborg fanns ett större antal obehöfliga skenor, som afsändes till Malmö.
Redaktionen bör, enl, mitt omdöme, bibehållas, och förenar jag mig med Frih. Raab.
Vid många tillfällen utsändas personer till utlandet för att taga kännedom om åtskilligt och för att göra beställningar.
Kostnaderne härför kari icke läggas på ena eller andra banan, utan de måste vara gemensamma för båda.
Om man genomläser motiverna för Utsk:s tillstyrkande i denna punkt, skall man icke komma i någon tvekan om hvad Utsk:s mening varit; och jemte det jag hänvisar till dessa motiver, anhåller jag om bifall till punkten.
Jag är fullkomligt tillfredsställd med den tyd ning af punkten föreg:de talare här lemnat, och instämmer med dem.
Jag befarade, att K.
M. icke skulle kunna lemnäs fria händer, men sedan jag nu hört hvad meningen egentligen är, anhåller äfven jag om bifall till punkten.
Propos. till bifall å förev:de punkt blef härefter framställd och besvarad med Ja. 1i:de punkten.
Denna punkt bifölls. 1 Side punkten.
Sparre: Utsk:s förslag i denna punkt anser jag mindre lämpligt, och tror, att rättast är att underhålls- och driftkostnaderne skiljas från byggnadsfonden, så att man får veta resultaterne af de särskilda vägarne, hvarföre ock kostnaderne för trafiken böra särskilt uptagas och redovisas, och byggnadsfonden dermed icke belastas.
Den reda i räkenskaperne, som Gr.
Sparre åsyftar, vinnes fullkomligt genom antagande af Utsk:s förslag.
Det belopp, hvarmed kostnaderne möjligen öfverskjuta inkomsterne, skall väl på något sätt godtgöras, Och om detta sker derigenom, att den upkomna bristen uplöres å byggnadsfonden, kan väl under denna statsreglerings-period'någon oreda icke upkomma, helst under samma tid några särdeles långa bansträckor troligen icke blifva öpnade och någon större driftkostnad icke heller kan ifrågakomma.
Dessutom skall ju redovisningen granskas af R.
St:rs Revisorer och af R.
538 Den 13 Juni f. m.
Hr von Troil, Sara. Gust.:
Såvida Gr.
Sparre föreslagit, att en särskild fond skulle af R.
St:r anvisas till betäckande af den brist, sora under kommande statsreglerings-period kan upstå, skulle jag med honom instämt.
Så är likväl icke förhållandet, och Utsk. har alltså rätteligen förfarit.
Det är högst angeläget, att i den mån de olika bandeiarne blifva till större eller mindre del färdiga, de genast öpnas för trafiken.
Härmed afser jag icke så mycket den direkta vinsten för de provinser, hvarinom vägarne löpa, som icke mera möjligheten att kunna inöfva personalen, såsom lokomotiv-förare, o. s. v.
Skall man nu derföre, att tillgångar saknas för öpnande af trafiken på en eller annan bandel, beröfva Jernvägsstyrelsen möjligheten att inöfva den stora personal, som behöfves, så har man ock derigenom försummat en högst vigtig omständighet.
Inkomsterne af den södra banan, så långt den är färdig, äro i ständigt stigande, och det är således icke af intresse för henne som jag talar.
Enl. en mig från vederbörande Ingeniör tillhandakommen skrifvelse, hafva under första veckan af denna månad, inkomsterne af banan Malmö-Lund upgått till 3,390 Rdr, och på en dag hade 1,500 personer färdats på denna bana.
Rörelsen är i stigande, och Ingeniören försäkrar mig, att snart nog skall person-trafiken ökas till 15,000 pr månad, och ju mera denna ökas, ju mera ökas äfven varu-trafiken.
Jag tror alltså, att denna bana skall lemna öfverskott, som bör komma vestra banan till godo.
Af vigt är det emellertid att banorna öpnas äfven om förlust derpå skulle upkomma.
Att hvarje bana i början medför förlust är säkert, men denna minskas i den mån allmänheten vänjes vid begagnandet af dessa kommunikations medel.
Hade man anvisat något kreditiv för detta ändamål, så skulle jag hafva medgifvit riktigheten af Gr.
Sparres inkast; men då så icke är, och beloppet, som nu är i fråga, icke kan blifva särdeles betydligt, anser jag Utsk:s förslag böra bifallas, hvarom jag anhåller att propos. måtte framställas.
Sprengtporten: 15:de punkten synes innehålla hvad Gr.
Sparre önskat.
Deri säges: »att inkomsterne och utgifterne å hvar och en före nästa Riksdag färdig och för allmänna trafiken uplåten del af Statens jernbanor skola särskildt redovisas » Således skall ju särskildt redovisning äga rum.
Vidare omtalas i slutet af punkten förskotter, och något annat kan icke heller komma i fråga, då ett särskildt kreditiv icke är beviljadt eller kommer af R.
St:r att beviljas.
Jag tillstyrker bifall tili Utsk:s förslag.
Afven i denna punkt kan jag icke instämma med Gr. Sparre; ty, enl. min åsigt, har Utsk. icke kunnat föreslå något annat än det gjort.
Jag tror likväl, att ett särskildt conto för hvarje bana bör upläggas, såvida man skall kunna erhålla någon reda på inkomster och utgifter.
Frågan är af ren praktisk natur.
Då man vill ett ändamål måste man äfven vilja medlen, och i anledn. af Hr v. Troils yttrande får jag lenina Den 13 Janl f. m. 237 det svar, att det är naturligt, att då underhållskostnaden skall skiljas från byggnadsfonden, måste för betäckande af' den möjligen upkommande bristen anvisas en särskild fond.
Detta ansåg jag mig icke behöfva säga förra gången.
Under nuv:de förhållanden, då man ännu icke kan hafva någon aning om hvad man bör beräkna för sådana fall, är det ostridigt betänkligt att anvisa kreditiv, hvars belopp icke kan på förhand beräknas, och jag vill icke vidhålla min anmärkn. utan endast förklara, att genom fortgående på den bana Utsk. föreslagit, byggnadsfonden vid nästa Eiksdag möjligen blir belastad med kostnaden för jernvägars underhåll, om de anläggas på orter, hvarest en så betydlig inkomst, som, enl.
Hr von Troils upgift, erhållits af banan Malmö-Lund, icke är att påräkna.
Jag kan åtnöja mig med att hafva gjort den anmärkn., att det är af vigt att underhållskostnaden skiljes från byggnadsfonden, på det att man under den nu pågående jernvägsifvern icke må ställa så till, att man skall uptaga lån icke blott för jernvägars byggande, utan äfven för deras drift för Stateus räkning.
Jag skulle kunna afstå sedan Gr.
Sparre icke längre vidhåller sitt yrkande.
Jag tror, att vid en kommande
Eiksdag kan ett särskildt kreditiv anvisas, hvarigenom underhållskostnaden icke behöfver belasta byggnadsfonden, men förhållanderne vid denna och en kommande Eiksdag äro olika.
Nu äro vi uti jernvägarnes begynnelse-stadium och kunna icke föreställa oss huru stor eller liten trafiken blir, ehuru den säkerligen blir minst i början.
Medan jag har ordet vill jag lemna Gr.
Frölich det svar, att jag anser ett särskildt conto obehöfligt, emedan jag är öfvertygad, att de särskilda banorna komma att hvar för sig redovisas.
Jag förnyar min anhållan om bifall till 15:de punkten.
Förev:de punkt blef, uppå härefter framställd propos., af E. o. Ad. bifallen. 16:de punkten.
Denna punkt bifölls. 17:dc punkten.
I denna punkt är omta lad skälig ersättning till befäl och manskap; men jag anser det icke vara så acceutueradt som jag skulle önskat.
Visserligen har man all anledn. förmoda, att med skälig ersättning förstås den, som bestämmes i EeseEeglementet, men denna ersättning är för låg för befälet, och således skulle jag anse b> höfligt, att ersättningen till under- och öfverbefäl bestämmes i förhållande till den stegrade lefnadskostnaden.
Med truppen är sak samma.
Häremot invändes troligen, att truppen genom belings-arbete kan förskaffa sig ökade inkomster, men detta gäller likväl icke för alla, enär de icke alltid kunna åtaga sig sådant arbete i följd af ringare kroppskrafter o. d. Eotehållarne hafva tillräcklig kännedom om förlusten af manskapets 233 Den 13 Juni f. m. arbete genom deras frånvaro från roten, men denna förlust ökas genom den dem åliggande skyldighet, att under manskapets frånvaro sköta deras torp.
Skola rotehållarne icke desto mindre dessutom vidkännas skillnaden emellan den ersättning
Staten lemnar och den, som för manskapet i verkligheten erfordras, så blir tungan ännu odrägligare.
Möjligen kan detta förekommas genom proviantering in natura; men jag önskar, att ersättningen måtte närmare bestämmas, isynnerhet för befälet.
Jag anhåller om Ståndets upmärksamhet på denna fråga, och att med anledn. af denna punkt en underd. skrifvelse till K. M. måtte af 11, o. Ad. beslutas.
Haab, Carl Adam:
Lika med den siste talaren anser jag nödvändigt, att ordet: skälig ersättning, närmare bestämmes, på det att trupp och befäl må erhålla hvad som för deras uppehälle erfordras.
Vid Riksdagens början väckte jag motion, att Arméen skulle göra arbeten vid jernvägarne.
Sedermera aflat K.
M. en propos. i ämnet, hvilken ock blifvit af Utsk. tillstyrkt.
Det är emellertid nödigt att tillse, huruvida det kan vara nyttigt att enskilde arbetare drifva flere mil bort på arbete från hustru och barn, samt lemna dem utan tillsyn hemma.
Många bevis för det onyttiga häri behöfva icke anföras.
Jag anser derföre rättast, att man öfverlåter åt K. M., att, i händelse dessa förhållanden komma att betänkligt utveckla sig under jernvägs-arbetet, bestämma, huruvida det icke vore nyttigare att värfva en särskild trupp i och för jernvägsarbetena.
Häremot kan invändas, att en sådan åtgärd medför olägenheter, då denna trupps underhåll efter jernvägarnes fullbordan icke är bestämdt, ej eller hvartill den sedan skall användas, men dessa jernvägsarbete!) komma likväl under en lång följd af år att erfordra stor arbetsstyrka.
Afven kan den anmärkn. göras, att Arméens användande vid jernvägsarbetena förorsakar rotehållarne en dryg kostnad genom deras skyldighet att under manskapets frånvaro sköta torpen; men härvid fäster jag ingen vigt, ty jordbrukarne må vidkännas denna tunga, enär de komma att draga största fördelen af jernvägarne.
Jag har velat fästa upmärksamheten på olägenheterna af att draga en mängd folk från den ena till den andra delen af landet, och att åt K.
M. bör öfverlemnas att värfva en särskild arbetstrupp för jernvägsarbetena, och i denna riktning anhåller jag om återremiss af denna punkt.
I anledn. af de 2:ne siste talarnes yttranden får jag uplysa, att jag har mig bekant, att Öfverste Ericson till K.
M. ingifvit förslag till aflöning för innev:de års jern vägsarbeten, och att dessa aflöningar föreslagits högre än de i ReseReglementet bestämde.
Jag tror mig äfven veta, att K.
M. beslutat, att denna aflöning skall med 16 sk.
Bko öfverskjuta hvad R.
St:r för vissa kategorier bestämt.
Jag har hufvudsakligen fästat mig vid manskapet, och i sällskap med Öfverste Ericson har jag genomrest hela vestra bansträckningen, hvarest arbets-kommenderingar ur Arméen varit använde, och deribland, enl. hvad jag vill minnas, Skaraborgs Reg:te, hvars befäl, på min tillfrågan, förklarade, Den 13 Jnnl f. m. 239 att manskapet genom betingsarbete hade god aflöning och vid sin ankomst till hemorten ganska betydliga besparingar.
Med provianteringen var särdeles väl stäldt, och befälet sade, att de voro belåtne.
Då nu emellertid Utsk:s förslag innehåller orden: skälig ersättning, och icke ersättning efter ReseRegiementet, anser jag att manskapets och befälets fördelar icke blifvit förbisedde.
Dessutom kan ju Chefen för jernvägsbyggnaderne, i händelse af behof, göra underd. framställning om erforderlig tillökning i arfvodet.
I fråga åter om den af Frih.
Raab föreslagna värfningen af en särskild arbetstrupp, bestrider jag densamma.
Jag anser nödigt och nyttigt att jernvägsarbetena verkställas på sätt hittills varit brukligt, nemi. att arbetare, såvidt möjligt är, icke dragas från aflägsna orter.
Under arbetet å södra jernbanan hafva arbetare på kringliggande trakter varit anställda, hvilka, till mehn för jernvägarne, men till fördel för landet, vid skördetiden aflägsnat sig, ehuru de sedermera återkommit.
Skall man åter värfva en särskild arbetstrupp, så fäller man just in i hvad man vill undvika, nemi. att uprätta en korps, som efter jernvägsarbetenas fullbordande kommer fattigvården till till last.
Jag tror att denna punkt kan af R. o.
Denna punkt behandla des af Utsk. med särdeles omsorg
Man ville uttrycka hvad Frih.
Raab åsyftat, nemi. att ReseReglementet icke skulle tillämpas, och då Utsk. icke kunde afgifva bestämdt förslag till aflöning, ansåg man lämpligast att begagna uttrycket: skälig ersättning lill befäl och manskap.
K. M. är alltså oförhindrad att bestämma beloppet, och troligt är, att afiöningen kommer då att motsvara behofvet.
Jag tror således, att denna punkt kaji af R. o. Ad. godkännas, och att en återremiss tjenar till intet.
Stadgandet i 1842 års
Kungörelse äger egentligen tillämpning då trupp kommenderas till arbeten af mera eller mindre enskild beskaffenhet.
Man har ansett, att äfven vid dessa arbeten rotehållarne böra komma i åtnjutande af den ersättning, som i samma Kungörelse omförmäles, och likaså att understödet åt enkor och barn, då manskap kommenderas på dylika arbeten, bör utgå.
Något vidare har Utsk. ansett sig icke böra tillstyrka, då för öfrigt K.
M. äger att bestämma afiöningen.
Hr von Troils argumenter synas tala för raina åsigter.
Han har sagt, att om arbetstrupper värfvas, dragas arbetare från jordbruket.
Det är just verkliga förhållandet på det sätt jernvägsarbetena nu bedrifvas.
Om på något ställe arbetare under skördetiden gå hem, är det väl å sådana orter der arbetarnes hem icke är alltför aflägset från jernvägen, hvarvid de blifvit anställde; men häraf upkommer en annan olägenhet, som jag trott Hr v. Troil icke skulle förbise, nemi., att genom detta arbetarnes hemgående afstannar jernvägsarbete!, hvilket icke synes vara förmånligt.
Härförutan bör man taga i beräkning kommunernes afgifter till fattigvården i och för sådana arbetare, som
Staten godhetsfullt använder och utsliter samt sedan skickar hem till kom - 240 Den 13 Jani f. tö. munen, som om de*i få draga försorg.
Staten bör väl tillse, att de icke förfalla i fattigdom; men så är icke förhållandet nu, utan man använder arbetaren vid jernvägarne, och då de kalla dagarne komma, hemsändas de till kommunerne, som om dem måste draga försorg, och man bör väl så ordna arbetet, att tungan af arbelarnes underhåll icke drabbar kommunerne eller enskilde.
Det är visserligen sagt, att Staten skall draga försorg om religionsvården, och detta är så mycket mera af nöden, som han hittills lemnats fullkomligt åt sig sjelf.
Hans familj lefver ensam för sig och han förnöter sin tid utan att tänka på sin inre menniska.
Denna fråga får således icke så ytligt behandlas som vanligen sker, och derföre tror jag, att man bör öfverlemna saken till K. M., och om han finner nödigt att värfva särskilda arbetstrupper, och att nuv:de förhållanden åstadkomma förfång för kommunen, bör K.
M. äga att låta anställa en sådan värfning.
Jag anhåller om bifall till denna punkt, desto heldre som jag tror, att sedan första året tilländagått, man kan minska antalet arbetare af Arméen.
Jag grundar denna förhoppning derpå, att man för högt bestämt behöfliga antalet arbetare på en svensk mil.
I England beräknar man 50 man på hvarje engelsk mil, hvilket i rundt tal utgör 300 man på en svensk mil.
Antager man nu, att den engelska arbetaren åstadkommer 5 0 proc. mera arbete än den svenska, så erfordras på hvarje svensk mil 45 0 man.
Men det är med detta som med mycket annat, att erfarenheten är den bästa läromästaren.
Yi hafva redan någon erfarenhet, och den som ytterligare erfordras skall säkerligen vinnas inom ett eller två år.
Man har talat om behofvet af att man lemnar arbetarne religionsvård.
Det är en obestridlig sanning, och det tillhör Staten att tillse, att den private arbetaren icke förfaller i otukt och sedeslöshet, hvilket ovilkorligen sker, om han utan tillsyn i religiöst hänseende lemnäs åt sitt öde.
På grund af hvad jag haft äran anföra anhåller jag om bifall till 17:de punkten.
Sedan jag senast yttrade mig hafva Frih. Tersmeden och Gr v. Rosen belyst riktigheten af Utsk:s förslag i 17:de punkten, och jag skall derföre inskränka mig till att endast besvara Frik.
Raabs anmärkn.
Han sade nemi., att en del arbetare användas vid jernvägarne endast under sommaren och hemskickas då vintren inbryter, för att försörja sig bäst de kunna.
En del af dessa arbeten kunna likväl verkställas äfven under vintern.
Jag vill icke tala om Skåne, hvarest schaktnings- och andra arbeten kunna fortsättas under hvilken årstid som helst, men i andra provinser kan bergsprängning m. m. pågå äfven under vintern.
Till dylika arbeten kan ganska mycket folk användas, hvilka således icke behöfva falla fattigvården till last.
Jag anhåller ånyo om bifall till denna punkt.
De ii 13 Janl f. m. Gr.
Jag skulle vilja finna mig öfvertygad af Hr v. Troils yttrande, att inin framställda anmärkn. är öfverflödig.
Men jag hemställer om E. o. Ad. bör eller kan i ett fall sådant som detta fästa något afseende på en helt lösligen framkastad upgift, att arbetschefen är sinnad att till K.
M. afgifva förslag till aflöning.
Jag hade föreställt mig, att särdeles inom detta Stånd borde finnas förespråkare för befälets och manskapets skäliga vedergällning.
Det uttryck Utsk. begagnat innebär icke hvad behofvet egentligen påkallar.
Naturligtvis måste
Eegeringen med största besparing för Statsverket gå tillväga.
Jag har redan sökt visa, att
EeseBeglementet måste af verkställande makten anses lemna skälig ersättning, och vid sådant förhållande är väl nödigt, att E.
St:r i sin skrifvelse begagnar mera bestämda ordalag än dem Utsk. föreslagit.
Man har äfven sagt, att någon förhöjning utöfver Eeglementet skall vara i fråga.
Jemväl detta, om det än vore 16 sk. eller något dylikt, är icke tillfyllestgörande.