Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den tolkning den siste värde talaren gifvit 36:te §:n R. F., med hänseende till förev:de fråga, tror jag icke i detta fall håller streck.
Den lag, som här är ifrågasatt att stiftas, skulle just inverka godt på folkföreställningen, och det begrepp framträda, att tjensteman, som till följd af obotlig sjukdom ej kan göra sin tjenst, bör derifrån afskedas, med rättighet att erhålla någon pension.
För öfrigt torde det sätt, att K. M. till R.
St:r gör anmälan att en person, då tjenstens väl det kräfver, bör derifrån afskedas, icke här kunna tillämpas.
Saken är, enligt mitt förmenande, af sådan vigt, att jag skulle önska ett annat resultat af den föreslagna motionen, och anhåller derföre om återremiss.
Jag har aldrig bestridt, att saken är af särdeles stor vigt och af allvarsam beskaffenhet.
Men hade Gr. af Ugglas så mycket och så grundligt öfvertänkt saken som jag, skulle Gr:n troligen kommit till en motsatt åsigt mot den han nu uttalat.
Jag måste bekänna, att första gången denna fråga på detta rum framställdes, jag äfven var af den åsigt att man borde bifalla den, och talade sjelf för densamma; men jag har sedermera, för hvarje gång jag mera allvarligt tänkt på saken, kommit till den öfvertygelse, att den ifrågasatta lagen skulle vara vådlig för tjenstemännen.
Jag har också, såsom jag förut antydt, kommit till den åsigt att detta ämne aldrig bättre kan Den 26 Augusti.
I« utredas, än när det för hvarje särskildt fall blir beroende af K. M:s och R.
Med anledning af hvad en talare yttrat, att nemi. R.
St:r skulle hafva annat att göra, än att befatta sig med sädana frågor som denna, lår jag säga att, då det rörer anslag af statsmedel och då framställning derom kommer från K. M., jag vill hoppas att R.
St:r, med afseende på för handen varande förhållanden, pröfva de omständigheter, som tala för och emot det belopp, som äskats.
Någon gång kan en tjenstemans lön vara för stor såsom pension; understundom kan hälften eller tredjedelen vara för litet.
Alltså torde det vara lämpligast att öfverlemna saken åt K.
M:s godtfinnande, och jag yrkar derföre fortfarande bifall till Utskits förslag.
Den siste värde talaren har bestridt, att det vore bättre att h. o. h. öfverlemna åt K.
M. bepröfvandet af hvarje särskildt sådant fall, hvarom nu här är fråga, på den grund att han hyste fruktan för ett sådant samhällsskick, der R.
St:r undandrogos all befattning med sådane ärenden, som röra anslag af statsmedel.
Men, Mine Hrr! vi behöfva ju endast kasta en blick på hufvudtitlarne, så finna vi huru R.
St:r ställt stora summor till K.
M:s disposition för vissa bestämda ändamål och att af K.
M. användas vid förefallande behof.
Hvad angår bestämmandet af det belopp, som en tjensteman, hvilken till följd af obotlig sjukdom blifvit ur stånd att sköta sin tjenst, bör i pension erhålla, så kunde ju öfverlemnas åt K.
M att inom en viss latitud deröfver bestämma.
Någon fara för det konstitutionella statsskicket att öfverlemna denna rättighet åt K. M., torde icke förefinnas, och jag får derföre förnya min anhållan om återremiss.
För min del får jag förena mig med dem, som yrkat återremiss af Betänk:f, och derjemte lemna några upplysningar, huru förhållandet för närv:de är inom läkarekorpsen, och huru det skulle kunna blifva, om ifrågav:de förslag antoges.
För närv:de finnas inom läkarekorpsen 4 personer, som äro af sjukdom förhindrade att göra sin tjenst, tvenne till följe af vansinne, tvenne af blindhet.
För 2 af desse äro pensioner begärda, och frågan derom beroende på Stats-Utsk:t.
För de andra är ingenting begärdt.
För dessa måste hållas vikarier, och aflöningen för desamma går till så högt belopp, att någon besparing icke förefunnes, om staten gåfve ett belopp motsvarande hela lönen i pension åt den sjuke och lönen åt den vikarierande läkaren.
På den siste värde talarens yttrande har jag ingenting annat att svara, än att, då något sådant inträffat, som talaren omnämnt, det förundrar mig att icke någon anmälan 144 Dea 26 Angas ti. skett hos K.
M. om lönens beviljande i pension, hvarefter K.
M. kunnat ingå till R.
St:r med propos. i ämnet.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af förev.de Betänk., framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den, som bifaller sammansatta Stats- och Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 38, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. samma Betänk,» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja — 15.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 19 och 25 d:s bordlagde Betänk.
Cirkulärbrefvet den 28 Mars 1858, i fråga om beräkning af tiden för lärares vid elementarläroverken rätt till uppflyttning i högre lönegrad.
Frih. af Ugglas, Gustaf: I 42:dra punkten af Stats - Utsk:ts Utlåt.
N:o 139, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 8:de hufvudtitel, förekommer, bland annat, att rektorerna skola få beräkna tur från början af kalenderåret näst efter det, då de först erhållit fullmakt såsom ordinarie lärare; och R. o. Ad. har dertill lemnat sitt bifall.
I nyssnämnda Betänk. förekommer väl icke något ang:de öfrige elementarskolelärare; men då Ståndet i afseende på rektorer fattat ett beslut i likhet med hvad Stats-Utsk:t tillstyrkt, torde det icke vara lämpligt att hos K.
M. anhålla om utfärdande af allmän föreskrift att lärare vid elementarläroverken må beräkna lönetur från Den 2fi Augusti. 145 frän och med det år, då lärare på ordinarie stat tjenstgjort två fulla läseterminer.
För min del anhåller jag således att R. o.
Ad. ville afslå ifrågav:de Betänk.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef Utsk:ts förev:de hemställan af R. o. Ad. afslagen.
Utsk:ts sednare hemställanden.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 19 och 25 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 11, i ani. af dels gjorda anmärkningar mot vissa delar, dels ock Biks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk:t N:o 4, ang:de vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. § 1- Utsk:ts yttrande godkändes. § 2.
Hvad Utsk:t i afseende å denna § yttrat, lades till handlingarne. § 3.
Utsk:ts hemställan bifölls. § 4.
Det om denna § afgifna yttrande lades till handlingarne. § 5- Utsk:ts yttrande godkändes. §§ 7, 14 och 15, § 10 och § 12.
Hvad Utsk:t i afseende å dessa §§ yttrat, lades till handlingarne. § 24.
Utsk:ts första anmälan.
Behandlingen af denna 24:de § väckte inom Utsk:t mycken tvekan.
Såsom af Betänkit synes, gjorde sig hos många den tanken gällande, att detta förslag H. VI. 10 146
Den 26 Augu»ti. fallit.
Det var netnl. först af 2 Stånd förkastadt, fastän det sedermera, genom en från Bonde-St. skedd inbjudning, af PresteSt. godkändes.
Många inom Utsk:t hade den åsigt, att PresteSt.
, vid antagandet af inbjudningen i denna fråga, handlat i strid med 75:te §:n R. O., hvilken säger att »i alla ärenden, utom de, hvarom 66:te, G9:de, 70:de, 71 :sta och 72:dra §§:na handla, galle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds beslut.
Men stanna 2 Stånd mot 2, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit.»
Och dessa §§ röra grundlags-, bevillnings- och bankofrågor.
Många inom Utsk:t påstodo att frågan icke förr kunde afgöras, än Utsk:t öfverlemnat ännu ett Betänk, i frågan och dervid föreslagit sammanjemkningar.
Dervid förbisågs att Utsk:t icke hade rätt att inkomma med förslag till sammanjemkning’, då frågan redan var afgjord.
Vidare ansågo flere, att frågan var af bevillnings natur.
Häremot talar dock, att vid 1853 års riksdag upphäfde R.
St:r den bevillning, sorn utgick för bränvins försäljning, och beslöto att åt kommunerna öfverlemna deraf f:delar och åt hushållningssällskaperna J:del.
Dertill kommer, att vid påföljande riksdagar denna 24:de § blifvit genom 3 Stånds beslut afgjord.
Slutligen ansågo en del af Utsk:ts ledamöter denna fråga vara en anslagsfråga, och att R.
St:r vid 1853 års riksdag anslagit |:delar till kommunerna och fidei till hushållnings-sällskaperna.
Hvad nu den iidelen angår, så torde dess anslående till hushållnings-sällskapet hafva skäl för sig, emedan vid sistnämnde riksdag infördes en minimum-taxeringsafgift, som förut ej funnits, och i det Betänk., som då afgafs, stöddes införandet af denna högre skatt på det bidrag, som derigenom bereddes hushåilnings-sällskapen.
Beträffande de afgifter, som tillfallit kommunerna i stad, hafva desse af ålder åtnjutits, och vid den förändrade lagstiftning, som år 1853 infördes, till hufvudsaklig del bibehållits.
Mångå ansågo derföre att, då frågan en gång var förfallen, R.
St:rs beslut borde respekteras.
Utsk:t ansåg sig icke ega rätt att gå till doms huru ett Riks-Stånd tolkat grundlagen; men då jag tror att ett förbiseende blifvit begånget, och då det ej vöre rätt att gilla hvad i detta afseende försiggått, får jag hemställa att R. o. Ad. måtte låta vid Utsk:ts anmälan bero.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , lät R. o. Ad. vid denna anmälan bero.
Utsk:ts sednare, till de öfriga Riks-Stånden gjorda hemställan.
Lades till handlingarne. §§ 25, 26, 37, 41, 42—47, 52 och 54.
Utsk:ts yttranden och till andra Riks-Stånd rörande § 41 gjorda inbjudning lades till handlingarne.
Den 26 Augusti. 147 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Santmans.
Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-(Jtsk:ts den 22 och 25 dennes på bordet lagde Utlåt, N:o 40, i ani. af dels återremisser å Utsk:ts Betänk. jN:o 21, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande, dels ytterligare väckt motion i samma ämne.
Utsk:ts öfverst å sid. 3 gjorda hemställan.
Utsk:ts tre särskilda yttranden å sid. 3 och 4.
Utsk:ts å sid. 5 förekommande hemställan.
Den förhöjning af skjutslegan, som i denna punkt blifvit föreslagen, förefaller mig nog drygt tilltagen, och derjemte har Utsk:t icke gjort någon skilnad mellan skjutslegan i staden och på landet-
För närv.de utgör, såsom bekant, entreprenaden i stad 1 rdr 20 öre och på landet 1 rdr.
Det finnes således, och har alltid funnits, skilnad i detta afseende.
Att nu på en gång höja skjutsafgiften på landet med 50 öre för hvarje mil, synes mig vara att gå alldeles för hastigt till väga.
Jag skulle derföre vilja föreslå Ståndet att antaga Frih. Cederströms reservation.
Vidare har jag fästat mig vid ett uttryck, som förekommer i Utsk:ts hemställan, att förhöjning skall ske »der entreprenader ej på annat sätt kunde åvägabringas.»
Genom att på förhand uttala något sådant, kommer sannolikt skjutslegan att uppbringas till högsta belopp, och jag tror försigtigheten bjuder att något sådant stadgande icke införes.
På grund af hvad jag anfört, skulle jag således vilja anhålla om bifall till den af Frih.
Cederström afgifna reservation i afseende på skjutslegans förhöjning, och till Utsk:ts hemställan i öfrigt, med uteslutande af orden »och entreprenader ej på annat sätt kunde åvägabringas.»
Denna vigtiga fråga har ej heller vid denna riksdag erhållit en så lycklig lösning, som, enligt mitt förmenande, varit önskvärdt.
Men man måste dock erkänna att genom det vid första punkten af detta Betänk, fattade beslut ett godt steg är taget för att befria jordbruket från skjutsskyldigheten.
Visserligen anser jag att ett större och bättre mål vunnits, om man antagit Utsk:ts förslag, såsom bättre befordrande det åsyftade ändamålet, än den i Frih.
Cederströms reservation framställda medelväg; men då frågan i hvad fall som helst icke kan anses fullt nöjaktigt löst, vill jag ej motsätta mig Frih.
Ugglas, utan förenar mig i det af honom framställda yrkande. 148 Den 26 Augusti. Gr. Sparre:
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på att detta ifrågav:de tillstyrkande icke står väl tillsammans med det beslut R. o. Ad. fattat, att ställa till K.
M:s disposition ett årligt reservationsanslag, stort 100,000 rdr rint, för att användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande.
Man kan nemi. icke på förhand säga att denna utväg behöfves.
Det kan ju hända att, när entreprenaden höjes, entreprenörer kunna anskalTas, som utan betungande för skjutslaget kunna åstadkomma skjuts.
Det synes mig således besynnerligt att, på samma gång man anslår 100,000 rdr till ofvan uppgifna ändamål, man ökar entreprenaden.
Understöd ifrån dessa 100,000 rdr kan ej heller komma någon till godo på annat sätt, än att K. M:s Beflnde måste ingå till K.
M. med framställning derom att så eller så stor summa behöfver anslås för entreprenadens bestridande, emedan det kostar de eller de hemman så eller så stor summa att underhålla skjutsen.
Hvad som i denna punkt hufvudsakligen åsyftats, är att åstadkomma entreprenad öfverallt och borttaga det, för de skjutsskyldige betungande, skjutsningsbesväret.
Kan man nu, genom förhöjande af skjutslega!), införa entreprenad, är det obestridligt att mycket godt kan åvägabringas genom detta i första punkten beviljade anslag af 100,000 rdr.
Jag vill ingalunda bestrida lämpligheten att söka på landet underlätta entreprenaderna; men jag måste erkänna, att dessa Ilerfaldiga taxor blifva något högst besynnerligt.
Vi hafva nemi., såsom bekant, redal) så många taxor, att deras antal gränsar till det otroliga.
Jag tror således, att, om man skall göra något, det vore att inskränka sig till antagandet af hvad Frih. af Ugglas före slagit.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende å Utsk:ts ifrågav:de hemställan, icke afgifvits något annat bestämdt yrkande, än af Frih. af Ugglas, att R. o. Ad. skulle bifalla samma hemställan med följande förändrade lydelse: »att R.
Skr måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, det K.
M. täcktes å alla gästgifvaregårdar i riket låta, så vidt görligt finnes, inrätta entreprenader, dervid, då sådant af förhållandena nödigt påkallades, en lega af högst 1 rdr 50 öre pr mil i stad och 1 rdr 20 öre pr mil på landet finge upp bäras, samt att K.
M. täcktes härom meddela de föreskrifter, hvilka såväl för skjutsskyldiges säkerhet, som för de resandes beqvämlighet, kunna erfordras.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits hemställan utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvan - Den 26 Augusti. 149 omförmälda förändrade lydelse, hvilken propos. med ja besvarades.
Utsk:ts å sid. 6 afgifna hemställan.
För mig framstår icke något behof att lagstifta i den syftning, denna punkt innehåller.
Det förelaller mig aldeles klart att, om vid en kanal- eller jernvägsstation behof af ny skjutsinrättning uppstår, K. M:s Beflude har sig öppet lemnadt att inrätta gästgifveri på ett sådant ställe på det sätt att ackord uppgöres med någon att ansvara för skjutsen, och att det sedan står hvarje resande fritt att begagna sig deraf eller ej.
Af egen erfarenhet vet jag att detta låter sig göra.
Men då meningarne härom synas vara delade, vill jag icke motsätta mig bifall till denna punkt, dock med uteslutande af sista mom:t.
Detta mom. lyder sålunda: »att resande må förpligtas att vid sådan skjutsinrättning, utan afseende å den allmänt gällande skjutslegan, betala för hvarje mil det belopp, för hvilket entreprenören vid auktionen förbundit sig att bestrida skjutsen.»
Det torde dock böra stå den resande fritt alt genom beting söka fortskaffa sig från dylika extra gästgifvaregård.
Bifalles detta morn., så blir den resande tvungen att betala den vid stationen gällande legan.
Mitt yrkande blir således bifall till Utsk:ts förslag, med uteslutande af sista mom:t.
För min del tror jag, att detta sista mom. bör qvarstå, alldenstund det vore bra hårdt för den, som åtagit sig entreprenaden, om den resande skulle ega rättighet att utom gästgifveriet skada sig skjuts.
Stadgandet kan visserligen vid första påseendet hafva olägenheter med sig, men torde dock såsom en säkerhet för entreprenören böra bibehållas.
Jag anhåller om bifall till punkten i dess oförändrade skick.
Jag anhåller så mycket heldre att få instämma med Frih. af Ugglas, som jag vet att förr i Elfsborgs län det var strängt förbjudet för resande att skada sig skjuts annat än från gästgifvaregårdarne, och det skulle vara bra hårdt om något sådant nu inom hela landet infördes.
Enligt nu gällande gästgifveriordning får ingen resande fortskada sig från en gästgifvaregård genom beting.
Men det torde dock vara någon skillnad med nu ifrågasatta skjutsstationer, der icke skjutslegan utgör den allmänt gällande och för den resande kända, utan bestämmes efter omständigheterna.
Genom antagande af Utsk:ts förslag oförändradt, kan en resande nödgas, för att färdas från en kanal-elier jernvägsstation, betala 5 å 6 rdr milen, ehuru han genom beting 150 Den 2(5 Augusti. skulle kunna erhålla skjuts för vida mindre lega; och detta synes mig vara att pålägga den resande en oskälig tunga.
Jag fortfar i mitt nyss gjorda yrkande.
För min del måste jag i denna punkt instämma med Hr Montgomery.
Först och främst bör väl legan nedsättas så mycket som möjligt — och man kan äfven vara öfvertygad att K. M:s Beflude i förev:de fall skall göra allt hvad i dess förmåga står, men huru skall denna nedsättning tillgå, om icke på det sätt att af K. M. Befh:de utsättes entreprenad-auktion, och om flere konkurrenter dervid uppstå, hvilket åtminstone alltid är fallet vid jernvägarne, nedtrycker detta priset.
Om entreprenören deremot ej har uteslutande rätt att bestrida skjutsen, är det klart att inga spekulanter konkurrera.
De kringboende veta att de genom att erbjuda sina hästar, ändock kunna få tillfälle att förtjena på de resande.
Man har äfven sett att vid sådan station, der skjutsen ej bestrides genom entreprenad, de resande blifvit oerhördt prejade, men att detta upphört, då entreprenör åtagit sig skjutsningen.
Det är på grund af erfarenhet, som man kommit till den åsigt att det är nödvändigt att, då man vill hafva skjutstaxa och bestämma densamma till något maximum, man bör gifva skjutshållaren å dess sida någon fördel.
Jsg anhåller fortfarande om bifall till LJtsk:ts förslag.
För min del anhåller jag att få in stämma med Frih. af Ugglas.
Det är visserligen sannt att, med antagande af det stadgande, Utsk:t föreslår, det blir lättare för Konungens Beflnde att åstadkomma entreprenad; men det är bra hardt för den resande att icke kunna praktisera sig fram på möjligaste billiga sätt.
Med iakttagande af förev:de föreskrift, skulle det ej blifva tillåtet för den resande att begagna egna hästar, eller, ifall han i närhehen af en gästgifvaregård har ett hemman, med hvilket han ingått kontrakt att skjutsa sig, att begagna sig af denna fördel.
Det torde vara fråga om hvilketdera sättet att fortskaffa sig vore fördelaktigast för den resande, antingen i enlighet med Utsk:ts eller Frih. Ugglas’ förslag.
Det händer ofta att det, som ser billigast ut, i verkligheten blir dyrast.
Här i landet förekommer nemi. ett förhållande, som är analogt med det ifrågav:de, och det är öfverfarten till Oland.
Förr fick man resa deremellan och fasta landet huru han behagade.
Men detta gaf anledning till ett oerhördt prejande mot den, som nödvändigt måste öfver Calmar-sund.
Sedan nu deremot vissa färjställen blifvit bestämda, derifrån man har tillfälle att mot viss bestämd taxa blifva fortskaffad, har man blifvit särdeles belåten med denna inrättning och inga klagomål öfver oordning och svårighet att blifva förd öfver sundet, afhörts.
Den 26 Augusti. 151 Gr.
Det kan ingalunda vara någon förmenadt att från den ena station till den andra låta fortskaffa sig med egna hästar, lika litet som att låta afhemta sig.
Det är endast förbudet att tränga sig emellan entreprenören och de skjutsbegagnande, och detta förbud är alldeles oundgängligen nödvändigt.
För sådana fall, som Hr Montgomery omnämnt, måste man rätta sig efter omständigheterna: men hvad angår egna hästar, så kan ju hända att dessa för dagen är i skjutsskyldighet, och att jag då måste betala skjutsen alltför dyrt.
Jag instämmer i Frih. af Ugglas’ förslag.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som särskilda yrkanden blifvit gjorda i afseende å den förra och den sednare delen af Utsk:ts ifrågav:de hemställan, komme dessa delar att göras till föremål för särskilda propos:r, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm., med förmälan att, hvad förra delen af samma hemställan beträffade, bifall dertill endast blifvit yrkadt, framställde propos. derå, att denna del skulle af R. o.
Sedermera förmälte Hr Gr. o. Landtm., att, vidkommande sednare delen af Utsk:ts hemställan, som lydde sålunda: »och att resande må förpligtas att vid sådan skjutsinrättning, utan afseende å den allmänt gällande skjutslegan, betala för hvarje mil det belopp, för hvilket entreprenören vid auktionen förbundit sig att bestrida skjutsen», hade yrkats dels bifall till detta lörslag och dels afslag derå; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till förslaget, hvartill svarades flere nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med flere ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr Montgomery begärde votering.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller sednare delen af 6:te punkten i Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 40, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ifrågav:de stadgande.»
Ja — 11.
Nej — 12. 152 Den 26 Augusti.
Utskits tillstyrkanden ä sid. 7 och 8.
Ekon.-Utsk:ts den 22 och 25 dennes bordlagde Mern.
N:o 125, med formulär till fyrktals-längd, lill debiterings- och uppbörds-längd för kommunal-utskylder samt till debetsedel för dylika utskylder.
Sparre, Erik, väckte en motion N:o 272, ang:de ändring i vilkoren för det af B.
St:r vid sednaste riksdag beviljade låneunderstöd för anläggning af en jernväg från Borås till Herrljunga.
Remitterades till Stats-Utsk:t.
Hos Hr Gr:n o. Landtm:» får jag anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig den plats i Banko-Utsk:t, hvartill Hrr Elektorer behagat utse mig.
Sedan R. o. Ad. härtill lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att utse en ny ledamot i Banko-Utsk:t efter Frih. Fock.
Anmäldes och bordlädes Bevilln.-Utsk:ts Mern.
N:o 22, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut^ rörande tnllbestämmelserna för bränvin och sprit m. m. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 e. m.
Den 29 Augusti. 153 Lördagen den 29 Augusti 1863.
Justerades 7 prot.-utdrag för den 26 dennes.
Upplästes ett af Frih. von Duben, Gustaf, ingifvet meni. af följande lydelse:
Inför Högloft R. o. Ad. får jag härmed ödmjukast afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Banko-Utsk:t, under anhållan att likväl varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen.
Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att välja en ny ledamot i Banko-Utsk:t efter Frih. von Diiben.
Hrr Bänkmäns lista vid val af fem Elektorer efter N:o 108 Gr.
Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm, N:o 113 Gr. Ehrensvärd, Albert, N:o 26 Frih. Leijonhufvud, Axel Gabrie], N:o 2082 A. Hr Mannerskantz, Carl Axel, och N:o 1096 Hr Bäärenhjelm, fullm.
Hr Uggla, Carl Gustaf; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 100.
Stackelberg, tullin.
Hr Bogeman, Johan Ludvig, med 26 röster. » 392.
Frih. Peijron, Gustaf, med 26 röster. » 393.
Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg, med 26 röster. » 1.
Hr Lilliehöök, Johan, med 26 röster.
» 193.
Hr Bäck i Finland, fullm.
Leijonhufvud, Bro der Abraham, med 24 röster.
Preste-St:s den 26 dennes bordlagde prot.-utdrag N:o 379, innehållande inbjudning till R. o. Ad. att biträda Preste-St:s beslut i afseende å 8:de och 19:de punkterna af StatsUtsk:ts Utlåt.
N:o 139, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens åttonde hufvudtitel. 154 Den 29 Augusti.
Vid föredragning af Bevilln.-Utsk:ts den 26 dennes bordlagde Mern.
N:o 22, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande tullbestämmelserna för bränvin och sprit m. m., godkände R. o. Ad.
Utsk:ts i förra delen af Mem:t afgifne förslag till voter:s-propos., och biföll dess sednare hemställan.