Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. Cederström, Rudolf: Hvar och en, som varit taxeringsman, har en icke obetydlig erfarenhet af de svårigheter, som öro förknippade med detta värfs utöfning, och en af dessa svårigheter skulle ofelbart, genom minimi-tariffernas borttagande, vexa till en alldeles outhärdelig grad.
Jag har sjelf under flera år varit drabbad eller hedrad med det medborgerliga förtroendet att utöfva denna mödosamma och i sig sjelf vigtiga befattning.
Men jag har dervid gjort den sorgliga erfarenhet, att vissa medborgareklasser i möjligaste måtto undandragit sig att betala, hvad likväl taxeringsmännen, efter långvariga strider, funnit skäligt att de borde betala.
Jag anser således för det första högst vigtigt att minimi-tarifferna bibehållas, och för det andra, i likhet med Gr.
Björnstjerna, att de fastställas till samma belopp, som de ägde före sistlidne Riksdag.
Någon nytta deraf, att dessa minim i-tariffer försvinna, har jag icke kunnat upfatta hvarken af Hr Hjertås eller Frih. Raabs anföranden.
Man bör visserligen visa sina medborgare förtroende i den mån de af en obegränsad latitud i detta hänseende göra sig förtjente; men jag vågar påstå, att detta icke f. n. är förhållandet, utan att det är en beklaglig erfarenhet, som nödgar oss att bibehålla vissa inskränkningar härutinnan.
Jag anser dessutom de af nämnde
Hrr framlagda skäl icke vara af den beskaffenhet, att man deraf kan hemta anledn. till den öfvertygelsen, att minimi-tarifferna kunna i något fall utöfva något betydande inflytande till skada eller, med andra ord, lägga något förlamande band på den allmänna rörelsen.
På grund häraf tillstyrker jag bifall till LTtsk;s förslag.
Tvenne ledamöter hafva af den tabell jag upläst, funnit sig ännu mera stärkta i sin öfvertygelse om behöfligheten at en minimi-tariff.
Detta är för mig, enl. den åsigt jag har om saken, ganska ledsamt.
Jag ber dock att få fästa upmärksamheten på några omständigheter, som möjligen torde kunna föranleda en 488 Den 28 Mars f. m. jemkning i de värde talarnes omdöme.
De af mig uplästa af särskilda fabriks-idkare lemnade upgifter angå till en del deras åstadkomna tillverkningsvärden, men denna del är alldeles icke af någon väsendtlighet i det afseende som här är i fråga.
Hufvudsaken är att här finnas 63 fabrikanter, som endast sysselsätta 120 arbetare, eller icke fullt två på hvarje fabrikant, och jag kan dertill lägga, hvad som också lätt kan styrkas af Handels- och Ekon.Colhi tabell, att mer än hälften af dessa arbetare utgjordes af icke mantalsskrifne personer, och således icke gerna kunna anses tillhöra de konsterfarne.
I detta förhållande ligger en ledning för den, som vill gifva sig ett svar på den frågan, huru mycket kunde möjligtvis dessa 63 personer med upgifne antal arbetare åstadkomma?
hvad netto-vinst kunde de hafva att beräkna?
Kunde den vara så stor, att den nu föreslagna minimi-tariffen för dem blefve billig?
Att jag upläste de ifrågavande upgiftenia under anmärkning från min egen sida, att de hvad tillverknings värdena angick, vore oriktiga och måhända, för att träffa det rätta, borde tagas fyra gånger högre, skedde endast för att visa att dessa fabrikanter icke hade kunnat lemna sådana upgifter för annan händelse, än att de befunno sig i en särdeles torftig belägenhet; ty eljest är det icke möjligt att icke upgifterna skulle hafva ådragit sig en särskild upmärksamhet af Taxerings-komitéen och sålunda ledt till ett alldeles motsatt resultat.
Nu är likväl händelsen att dessa upgifter icke äro gjorda till Taxerings-komitéerna, utan blott såsom statistiska uplysningar till Handels- och Ekon.CoIhm.
Jag ber att såsom stöd för hvad jag yttrat få såsom jemförelse fästa K. o. Ad:s upmärksamhet på en annan § i Betänk:t, nemi. den 25, i hvilken minimi-afgiften för Askcalcinerbruk i l:a klassen är bestämd till 15 Rdr och för Kimröksbruk i samma klass 6 Rdr, allt Rmt.
Dessa tillverkningar, hvilka likväl förutsätta ägande af något slags fastighet på landet, eller tillfälle till betydligare rudimaterier, äro således icke på långt när så högt beskattade, som hvilken st k. fabrikant som helst inom städerna, äfven de som blott med sina händers arbete skola förvärfva sitt uppehälle.
Det är denna omständighet, som gör att jag måste vidblifva mitt förra gången framställda yrkande.
Man har såsom ett ytterligare skäl för minimi-tariffernas bibehållande yttrat, att då vid förra Riksdagen en nedsättning i afgifterna beviljades, skedde sådant icke under förutsättning att skatterna skulle minskas, utan endast på det att upgifterna till Taxerings-komitéerna mätte blifva ärligare.
Det är ganska sannt, att denna förutsättning äfven ingick såsom ett motiv i R.
St:rs beslut; men jag bestrider högeligen det påståendet, att nedsättningen i dessa afgifter icke hade någon annan anledning.
Det förhållandet, att Statens inkomster då visat sig sfi rikliga, var det, som utgjorde hufvudsakliga skälet, hvarföre man ansåg, att bevillningen kunde nedsättas, och derföre skedde nedsättningen för hela Riket, så väl i stad som land.
Hade frågan blott varit om upgifterna för handel och rörelse, hade man visserligen icke sträckt nedsättningen längre, och deraf torde Gr.
Björnstjerna benäget finna, att meningen varit Den 28 Mars f. m. 483 att bevillningen i allmänhet skulle nedsättas.
Jag kan således till följd häraf ieke godkänna detta eljest ganska betydande skäl emot hvad Hr von Koch och jag föreslagit.
Att man genom minimi-tariffernas borttagande skulle kunna förmoda att all bevillning af handel och rörelse skulle försvinna och att inga upgifter om inkomst skulle aflemnas, är ingalunda antagligt.
Först och främst är det i de flesta fäll tillräckligt att bedöma en näringsidkares inkomster efter antalet af de arbetare, som han sysselsätter, och mången af R. o. Ad:s ledamöter, som setat i Taxerings-komitéer, torde ganska val känna, att detta är en beräkningsgrund, 'sorn är ganska vanlig.
Hvad derefter vidkommer fabrikanterna, torde det vara bekant, att Taxerings-komitéerna för alla dem, som tillverka stämpelbara varor, från stämpel-kontoret inhämta upgift öfver så väl värdet som antalet af tillverkade varor.
I afseende på sådana fabrikanter har man följaktligen ganska noga reda på, huru stor deras årliga tillverknings-summa är, och då blir det väl Taxerings-komitéerna och icke fabrikanterna som få svara för, att de blifva för lågt beskattade.
Jag kan således icke i något fall finna, att de grunder, man anfört såsom stöd för förslaget, äro antagliga, och jag hemtar deraf anledn. att vara något envis i min förut gjorda anhållan.
Tiden är redan långt framskriden och jag skall derföre icke länge uppehålla R. o. Ad.
Frågan sönderfaller i tvänne delar, nemi. först, huruvida minimi-afgifterna skola försvinna, och för det andra om de skola förändras till det belopp de före sista Riksdagen ägde.
Beträffande första delen får jag, i öfverensstämmelse med hvad jag förut anfört, endast yttra, att jag anser minimi-afgifterna vara orättvisa, otympliga och olämpliga, samt att de derföre böra borttagas.
Man behöfver blott kasta ögonen på dessa afgifter för att finna, att ett fullkomligt godtycke i afseende på de särskilda klasserna gjort sig gällande.
Åtskilliga talare hafva sagt, att de medgifva, det sjelfva principen för minimi-afgifterne är oriktig, men att de icke vilja borttaga dem förr än de grunder, på hvilka vår BevillmsFörordn. är byggd, blifvit ändrade.
Hvarföre kan man då icke borttaga dem jemte de dåliga grunderna?
Ju sämre dessa grunder äro, desto sämre blifva äfven minimi-tarifferna.
Just det är, efter min öfvertygelse, det oriktiga uti nämnde tariffer, att den fattigaste måste betala den fulla procrn, som i förordmn är stadgad, så vida han icke antingen kan förete bevis om sin oförmåga att den erlägga, eller åstadkomma en bevisning öfver att hans rörelse icke är så stor, att han kan betala en sådan afgift.
Men, mine Hrr, det är, såsom en ledamot af BevillmsUtsk. anmärkt, icke alltid så lätt att åstadkomma en dylik bevisning, och den blifver derföre också i de flesta fall ogjord, hvarföre äfven den s. k. minimiafgiften verkligen kommer att betalas af de allra fattigaste, då deremot andra, som borde betala mera, slippa undan för ganska godt köp.
En talare, som i allmänhet understödt de åsigter jag i detta ämne tagit mig friheten framställa, har, beträffande ifrågavar;de afgifter sagt, att han ansåge dem böra qvarstå, så länge de gamla 490 Den 28 Mars f. m. bevillningsgrunderna bibehölios, äfvensom, att man icke borde fästa sig dervid, huruvida de verka mer eller mindre fördelaktigt på kommunal-afgifterne.
Dessa kommunal-afgifter äro nemi., ,enl. denne talares förmenande, af den beskaffenhet, att det ligger i kommunernas eget skön att- sjelfve reglera dem, hvilket också på åtskilliga ställen ägt rum, och på andra borde äga rum.
Jag vill medgifva den värde talaren, att det finnes kommunal-afgifter, som kunna regleras, oberoende af BevillmsFörordmn, t. ex. fattigvårds-afgiften, ehuru förhållandet i flera af våra städer verkligen är sådant, att den gamla tryckande fattig-skatten ännu utgår enl. samma grunder, som i BevillmsFörordmn äro stadgade.
Men det finnes en mängd andra kommunal-afgifter, hvilka icke äro af den art, att det beror på kommunerna att bestämma dem oberoende af BevillmsFörordmn, emedan de grunda sig på allmänna författmr, som deraf göra dem beroende.
Sådana äro de afgifter t. ex. som utgå på grund af sockenstämmo- och skol-stadgarne.
Mot den af Hr Hjerta uplästa tabell har man visserligen anmärkt, att den innehåller oriktiga siffror, och detta har äfven Hr Hjerta medgifvit.
För mig är dock denna tabell synnerligen bevisande i ett fall, att den nemi. ådagalägger till hvad grad oriktiga statistiska upgifter blifva till följd af orimliga författmr.
De i berörde tabell lemnade upgifter äro enl. mitt tycke påtagligen i de flesta fall alldeles osannolika; men man skulle aldrig hafva lemnat dem, derest det varit fråga om att tillämpa en författning, som man erkände vara rättvis.
När man deremot har en obillig och orättvis lag, så vänjer man sig" så småningom vid alla möjliga slags bedrägerier.
Man gör då oriktiga upgifter, som fördragas, emedan man ej vill preja ut den yttersta skarfven af den skattdragande, men föranleder till många olägenheter.
Vill man här i landet saipla statistiska upgifter, ang:de folkets förmögenhet, så blifva de alltid oriktiga, derföre att knappt någon ärligt upgifver hvad han äger, så länge vårt BevillmsUtsk. skänker oss sina barbariska förslag till BevillmsFörordn.
, och dessa godkännas, enär de flesta finna ämnet tråkigt.
Det är detta, som Hr Hjertås tabell lägger i dagen, eller att den nuvarule BevillmsFörordmn måste leda till bedrägerier, och det är naturligt att detta skall inträffa mest med de klasser, som finna sig hårdast tryckta af minimi-afgifterna.
Jag skulle således önska att, i likhet med hvad Gr. af Ugglas framställde vid förra Riksdagen, då det striddes om denna sak och då han medgaf riktigheten af den princip som jag- förfäktade, att alla minimi-tariffer så väl för land som stad utströkos ur BevillmsFörordmn.
I afseende på den andra frågan, som torde blifva föremål för särskild propos., eller, huruvida, derest R. o. Ad. icke borttager minimi-afgifterna, det åtminstene icke vore skäl att förblifva vid den nedsättning deri, som vid förra Riksdagen beviljades, så har man visserligen upgifvit, att då denna nedsättning beslöts, skedde det under förutsättning att upgifterna skulle blifva riktigare, men att emellertid sådant icke inträffat, utan att de förra upgifterna fortfarande bibehållits.
Men, mine Ilrr, detsamma har efter hvad man säkrare vet, ligt rum i afseende å de nu med hälften af förra Den 28 Mars f. in. 491 bevillnings-proc:n belagda jordegendomarne.
Viljen J nu ock fördubbla bevillnings-afgiften å fastigheter?
De få sora kunde vilja det, tror jag icke våga omtala det.
Sådant skulle stöta hela jordbruksintresset.
Men för dera som erlägga minimiafgiften är man ej rädd och har ej heller miskund.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, .tror jag, att om vi icke vilja afskaffa minirai-afgifterna, böra vi åtminstone gå in på det af Gr. af Ugglas framställda förslaget, att vidblifva den nedsättning, som gjordes vid förra Riksdagen.
Sedan jag af föregtde talare blifvit förekommen i åtskilliga genmälen, som jag ämnat afgifva, skall jag inskränka mig till att besvara den protest Gr. af Ugglas nedlagt emot det af mig framställda förslaget, emedan det icke omfattade någon annan begäran än afslag å den nu föredragna §:n i afseende på miniruitariffen.
Att jag icke kunnat i vidsträcktare måtto framställa denna begäran, torde kunna förklaras dels deraf att de följande §§:ne ännu icke öro föredragna, dels ock deraf att jag hoppats på den konseqvens hos R. o. Ad., att om afslag beviljas å förevar:de §, det äfven skall medgifvas å de efterföljande.
Jag anhåller endast att få yttra några få ord med anledn. af åtskilliga talares här framställda påstående, att det skulle medföra särdeles stor svårighet att i Taxerings-komitéerna vinna nedsättning i de af R.
St:r bestämda minimi-afgifter.
Jag kan visserligen icke veta huru härmed tillgår i andra län; men inom alla de städer, hvilka tillhöra det län, hvars styresman jag har äran vara, kan jag med visshet upgifva förhållandet i berörde hänseende.
Vid taxerings-tillfällena har nemi. inom dessa städer tillgått så, hvilket jag äfven tror vara i enlighet med författmns ordalydelse, att så väl handels- som fabriks-föreuingarne jemte städernas magistrater upriittat förteckningar öfver de fabriksidkare, hvilka dessa myndigheter icke ansett kunna betala minimi-afgifterna, och har för hvar och en af dessa personer föreslagits den summa, som han ansetts böra påföras.
På detta sätt hafva Taxeringskomitéerna till sin pröfning fått emottaga dessa förslag, upgjorde af myndigheter, hvilka ganska noga kände förhållanderna och som för hvar och en af de skattskyldiga föreslagit den afgift, som de ansågo lämplig och billig, hvarefter förslagen i Komitéerna genomgåtts .och blifvit godkända.
Jag tror att detta förfaringssätt är öfverensstämmande med BevillmsFörordmns mening, och att om man sålunda allestädes tillvägaginge, skulle den orättvisa, som flere talare påpekat, icke kunna äga rum, äfven i fall minimi-tarifferna bibehållas eller fastställas till det belopp, som Utsk. föreslagit.
I afseende å Utsk:s förevande förslag, ber jag att få nämna, att §:n innehåller frenne kategorier, nemi. »handlande, mäklare, skeppsklarerare och apothekare»; vidare: »Egare af skeppsvarf, fabriker och manufakturier», samt slutligen »handtverkare, med dem jemförliga manufakturister och andra, här icke särskildt upräknade borgare.»
Jag skulle måhända äfven för min del vilja medgifva att för den sista af dessa nu omnämnda kategorier, den föreslagne mi - 432 Den 28 Mare f. m. nimi-tariffen kan anses vara för hög; men jag erkänner det ingalunda för de andra klasserna.
Om emellertid, såsom jag nämnt, Taxerings-komitéerna från behöriga myndigheter anskaffa sig sådana uplysningar, som erfordras, så sättas de ju i tillfälle att, äfven med bibehållande af så höga myndigheter som helst, påföra en hvar den bevillning som han anses kunna och böra erlägga.
På grund häraf tror jag också, att det icke ligger någon fara uti att antaga det af Utsk. framställda förslaget, ehuru jag gerna erkänner att, då man jemför de olika afgifterna sins emellan, de för handtverkarne bestämda utan tvifvel äro de högsta.
• Hr Hjärne:
Jag anhåller, att med några ord få uptaga de skäl, som utaf en af Utsk:s ledamöter blifvit anförda såsom försvar för den fördubbling af minimi-afgifterna, som blifvit af Utsk. föreslagen.
Björnstjerna har nemi. fästat upmärksamheten derpå, att vid förra Riksdagen, då bevillningen för ifrågavande klasser nedsattes från 5 till proc., föreställde man sig, att följden deraf skulle blifva, att Taxerings-upgifterna blefve med större sanningsenlighet upgjorde; men att erfarenheten sedermera visat, att de gamla upgifterna bibehöllos af samma personer.
Vid sådant förhållande anser nu Hr Gr:n i likhet med Utsk. att minimi-afgifterna böra höjas till deras förra belopp.
Hvad skulle dock följden, det praktiska resultatet blifva, om Utsk:s förslag antages?
Man vet, att minimiafgifterna drabba blott dem, som hafva den lägsta inkomsten; men röra alldeles icke dem, som hafva högre eller den högsta.
Resultatet blir således, att de, sorn hafva lägre inkomst, blifva högre beskattade, ehuru dessa äro de, som af skatterna tryckas hårdast.
Nu har Utsk. det oaktadt föreslagit en återgång till de fordna minimi afgifterna, hvilkas belopp var dubbelt så stort som deras, hvilka R St:r sista Riksdagen fastställde.
Det är således en ny orättvisa, en tillökning till de andra, som Utsk. vill införa.
Det är på detta förhållande, som jag velat fästa R. o. Ad:s upmärksamhet, samt hemställer, att
Ståndet måtte bibehålla den förra Bevilln. -sFörordmns stadgande i detta hänseende; med den förändring dock i afseende på skeppsredarnes i samtlige städer sammanförande inom en klass, som af Gr. af Ugglas blifvit yrkad.
Ehuru jag yrkade, att frågan måtte afskiljas i tvänne delar, så och då tiden är långt framskriden och åtskilliga ledamöter begära propos., vill jag icke fullfölja mitt yrkande, så vida Hr Gr. o. Landtm, anser sig i sin propos. kunna förena både qusestio an och quaestio quomodo. Gr. af Ugglas:
Jag ber att hos dem, som antydt att Utsk. vid sista Riksdagen nedsatte minimi-tariffen, få fästa upmärksamheten på att det skulle se besynnerligt ut, att, sedan man nedsatt för en, höja för den andra.
Det är visserligen sannt att denna kan tåla vid det; hvarföre jag också icke håller mig dervid, utan jag fäster mig egentligen vid det förhållandet, att det enda skälet för en fördubbling af minimi-afgifterna är att den skulle tjena till efterrät - Den 28 Mars f. m. 453 telse, d. v. s. att man derigenom påpekar, att de skola vara maximiafgifter.
Det är af farhåga derför, som jag önskar att en rubbning icke måtte ske.
Jag kan icke finna, att det skulle tjena till något annat, än att man vill att denna klassifikation skall lända till efterrättelse mer än den länge gifna föreskriften att 2| proc. skola utgå.
Må man dessutom besinna att om man nu beslutar en förhöjning vid denna §, har man svårt att återställa förhållandet vid de följande.
Jag får fästa Gr. af Ugglas’ upmärk samhet derpå, att intet sammanhang förefinnes emellan denna och följande §g:r.
Man måste mycket väl kunna önska en fördubbling af bevillningen å handel och rörelse utan att derföre tillstyrka en sådan för kypare, fiskare m. fl. Utsk. har beräknat en grosshandlares inkomst i Stockholm till 1,800 R:dr Bko; detta tyckes väl icke vara för högt.
Jag hämtar ett ytterligare stöd för min åsigt deruti, att en af BorgareSt:s egna ledamöter var den som inom Utsk. föreslog fördubblingen och detta hans förslag mötte der intet motstånd.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att numera i afseende på ifrågavar:de 9 § endast återstodo följande yrkanden, nemi. af Gr.
Björnstjerna m. fl. talare, bifall till Utsk:s förslag, af Gr. af Ugglas bifall till Utsk:s förslag till förändring af 9 §:n, så vidt det alser skeppsredare och fartyg, men godkännande i öfrigt af nu gällande 9 §, utan annan förändring, än att afgifterne utföras i Rmt,- samt af Frih.
Raab att R. o. Ad. måtte besluta minimi-tariffens borttagande ur 9 §:n och återremittera denna g för att undergå en efter detta beslut lämpad redaktions-förändring.
De härefter till bifall å hvart och ett af dessa yrkanden framställde proposme besvarades med blandade
Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag till förändring af §:n 9, såvidt det afser skeppsredare och fartyg, men ansåge att nu gällande § 9 i öfrigt ej bör undergå annan förändring, än att afgifterne utföras i Rmt, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Raab: Jag anhåller, det Hr Gr. o. Landtm, behagade inhämta Ståndets mening, huruvida äfven mitt förslag måtte blifva antaget som kontra-propos.
Sedan sålunda 2:ne kontra-propos:r blifvit ifrågaställde, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. till kontra-propos. vid voteringen behagade antaga bifall till Utsk:s yttrande och förslag; och ropades härvid starka
Uplästes till justering och godkändes en så lydande voter:spropos. : 494 Den 28 Mars e. m.
Den som bifaller Bevilln:sUtsk:s i Betiink:t N:o 5 afgifna yttrande och förslag i afseende på BevillmsFörordnms 9 §, röstar Ja, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifaller R o. Ad.
Bevilln:sUtsk:s i Betänkit N:o 5 afgifna förslag till förändring af BevillmsFörordnms 9 §, såvidt det alser skeppsredare oell fartyg, men anser att nu gällande 9 § i öfrigt ej bör undergå annan förändring, än att afgifterne utföras i Ernt. llit som Yid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfå följer:
Nej — 20. II. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. i på 4 e. m.
Justerades pleni-prot. för d.
II dennes f. m.
Uplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s under N:o 52 afgifna förslag till underd. skrifvelse till K.
M. ang:de en afslutad traktat om upliörande af Oresundska tullen m. m.
N:o 5, ang:de ifrågaställde förändringar i föreskrifterne om allmänna bevillningens utgörande; och förekom nu 9:de punkten, ang:de §:n 40.
Utsk:s i denna punkt afgifne yttranden företogos hvart för sig till afgörande. l:o Yttrandet, ang:de Agenter för utländska försäkringsbolag ; och 2:o Yttrandet ang:de rubriken Mandels-expediter.
Dessa yttranden biföllos. 3:o Yttrandet, ang-.de krögare och krögerskor.
, D en 28 Mars e. tn.' 495 Hr Hjerta, Lars:
Då för krögare m. fl., som hafva rättighet till utskänkning af bränvin, är stadgad en särskild afgift för bränvins-försäljningen, för hvilken äfven borgen skall på förhand ställas, hemställer jag om icke den minimi-afgift, som för dessa personer hiir är stadgad, må med allt skäl få utgå.
Detta betyder icke att de äro befriade från all bevillning, men väl att de äro det från afgifter under den form som här afses.
Den afgift, som jag sålunda anser böra bortfalla, är äfven högst obetydlig i jemförelse ined den särskilda, som numera erlägges för bränvins-försäljning, hvaremot, enl. hvad jag erfarit af tjenstemän som dermed haft att skaffa, upbörden af den förra afgiften faller sig särdeles besvärlig.
Dessutom förekomma under samma rubrik åtskilliga som hålla s. k. »Nykterhetsvärdshus», der icke starka drycker få utminuteras.
Dessa inrättningar anses ganska nyttiga, både på moralitetens vägnar och för att skaffa de arbetande klasserna tillfälle att få sin mat nära intill de platser, der de hafva sitt arbete.
Det ligger således ett intresse uti att icke motarbeta dessa värdshus, utan tvärtom utbilda dem, att de må blifva så många som låter sig göra; och då dessa värdshus kunna bereda arbete och tillfälle till utkomst för qvinnor och sådana, som till följd af särskilda omständigheter icke kunna sysselsätta sig med annat, så tror jag man bör hafva en särdeles konsideration med dem som drifva denna slags rörelse.
På dessa dubbla skäl anhåller jag att den nu ifrågavar.de afgiften under denna rubrik måtte borttagas.
St:r vid förra Riksdagen be handlade frågan om beskattning för bränvins-utskänkning, väcktes åtskilliga förslag i detta afseende, och bland annat äfven det att en viss del af afgiften skulle gå till Staten, och den andra delen till kommunen.
Som E. o. Ad. vet, stannade Utsk. vid det förslag, att hela denna afgift skulle gå till kommunen, ty man ansåg att Staten af denna klass näringsidkare icke borde uttaga annan beskattning än af hvarje annan, ej heller efter andra grunder än som för hvarje annan äro gällande för utgående af skatt till Staten.
Så blef likväl icke förhållandet.
Det kan således icke nu vara rätt att fritaga bränvins-utskänkningen från beskattning till Staten för den titel som är i fråga, ty då skulle denna klass blifva befriad från all bevillning; likasom de öfriga som äro upräknade i denna §, och som icke utskänka bränvin, skulle blifva, som Hr Hjerta föreslagit, helt och hållet befriade från minimi-afgiften.
Då Hr Hjerta begär att icke någon minimi-afgift skall för dem fastställas, är det naturligtvis derföre att TaxeringsKomitéen skall kunna befria dem.
Eör min del vill jag icke bestrida lämpligheten och nyttan af ett sådant undantag, men jag hemställer om det vore förenligt med den antagna grundsatsen att hvarje Statens medlem och hvarje näringsidkare skall i mån af sin inkomst erlägga något i bevillning till Staten.