Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af denna anledn., och då Ulsk. icke behagat fästa afseende på mina anmärkmr, och, med de åsigter i ämnet som nu äro rådande, jag nogsamt föreser, att Utsk:s förslag hos R.
St. skall göra sig gällande, anhåller jag att lili R. o. Ad:s prot. få nedlägga skälen, hvilka föranleda mig att rösta emot detta förslag, som enligt min öfvertygelse kommer att motarbeta det ändamål man söker, som är och måste vara Svenska jernhandteringens fria utveckling, framgång och förkofran, men icke motsatsen deraf.
Vid sjelfva frågans behandling synes mig Utsk. hafva förbisett tvänne väsendtliga omständigheter, som dermed stå i oskiljaktigt sammanhang, nemligen: 1:0 den fria kolkandeln, såsom utgörande sjelfva grundvalen för hela rörelsen och derföre i min tanke bort vara afgjord, innan några reglementariska föreskrifter i öfrigt meddelas; och 2:0 säkerheten för alla de på köpetackjern privilegierade äldre bruk, att efter den i bergslagsorterna nu till - 392 Den 28 April f. m. styrkta utvidgade smidesrältighet derifrån hädanefter som hittills kunna påräkna och vara förvissade om tackjernsbehofvet, hvilket de sjelfve, i saknad af malmer, ej kunna åstadkomma, en tillgång, som likväl hittills utgjort deras lagliga rätt, hvilken svårligen kan dem frånkännns, emedan ett stort antal medborgares existens och välfärd derpå bero, och thy förutan stångjernstillverkningen i dessa vidsträckta delar af landet fortfarande icke kan bedrifvas, helst kändt är, att tack jernstillverkningen inom bergslagerna bedrifves under tvänne sins emellan ganska skiljaktiga cathegorier, nemi. dels till förbrukning vid egna redan tillåtna verkstäder, och dels till afsalu emot vissa af Staten deremot lemriode förmåner till vinnande af en säker tillgång för alla derå i andra orter privilegierade smiden.
Utsk. yttrar väl, att denna rättighet till tackjernsfång från bergslagerna för de aflägsna bruken genom i8o3 års K. författning nu mera, sedan smidet i allmänhet blifvit så betydligen utvidgadt, endast finnes till namnet, samt alt den genom 1335 års K. författning roedgifna fria tack jernshandeln, som lemnar hvar och en rättighet att, äfven der malmer finnas, sjelf tillverka eller köpa tackjern, befriat bergslagerna från skyldigheten att dermed förse andra bruk och således äfven dem, hvilkas smiden af ålder varit privilegierade på dessa tillgångar.
Men emot denna tolkning får jag anmärka, dels att den genom i8o3 års författning beviljade smidestillökning inom vissa provinser, der blåsning i saknad af malm icke kan åstadkommas, till stor del grundat dessa nya smiden på tackjerns-tillgång från bergslagerna, dels ock att fördelen af den fria tackjernshnndeln egentligen tillkommer de bruksägare, hvilka äro i tillfälle att efter omständigheterna sjelfve tillverka eller köpa tackjernsbehofvet; men alt deremot, genom den sålunda uppkomna större concurrensen, tillgången inskränkes och försvåras för dem, hvilka äga smiden, men ej kunna blåsa, samt att denna svårighet ännu mera skall tilltaga, om stångjernssmidet utvidgas i de tackjernsblåsande bergslagerna, der den redan hardt medtagna skogen, som hittills hufvudsakligen användts för tackjernsproduction, måste blifva otillräcklig för både blåsning och smide, och att således ändamålet med i8o3 års K. författning, som var att uppmuntra lack jernstillverkningen inom bergslagerna, samt denna varas förädling i de skogrika orterna till vinnande af en för hela landet ökad och nyttig export, och som intill denna dag på hela handteringen visat så välgörande verkningar, för framtiden helt och hållet kommer att förfelas.
Följden af TJlsk:s förslag, ifall det bringas till verkställighet, synes mig blifva, att Svenska jerntiliverkningen, som hittills efter naturens egen anvisning varit spridd och fördelad öfver hela landet, lämpad efter malm- och skogsti11— gån - Ben 18 April f. nr gångarna, skall' sålunda con ceni re rad inom bergslagerna y i afseende på tillverkningen i del hela, betydligen kumma alt inskränkas mot hvad den nu är och under andra förhållanden kan blifva, 0111 den ulan någon våldsam rubbning i nu varande förhållanden får fortgå, då man vel, all vid en väl skölt blåsning med våra medclhalliga malmer och med samma kolåtgång, ett tredubbelt större qvantum tackjern erhålles, än då samma qvantum kol användes för stångjern, tack jernet inberäknadl, det vill säga all med samma kolåtgång kan bergsmannen producera minst tre gånger så stort qvantum tackjern, som om samma kol skola fördelas på både blåsning och smide, hvaraf lätt inses, alt den hittills påräknade lackjernslillgång från de malmrika bergslagerna nödvändigt skall minskas i vida större mån, än smidet der kan utvidgas, till förfång för alla de i andra orter af ålder privilegierade smiden, sorn varit grundade pä tackjern från dessa bergslager, — eli förhållande, som svnnei ligast inträffar inom de orter, som innehafva de betydligaste malmlagren och derföre med största fördel kunna tillverka tackjern.
Antagom I.
ex. alf inom de egentliga bergslagerna bergsmannens sammanräknade koltillgång medgifver en tillverkning af 100,000 Stt stångjern, tackjerriet dertill inberäknadt, och att de med samma knlqvantum kunna producera 3oo,ooo Sit tackjern, så får väl antagas, att behållningen eller vinsten för dem blir större på lackjernet än på stångjernet, samt att de således förlora men icke vinna på förändringen.
Men förlusten stannar icke härvid, emedan om dessa 3oo,ooo Sit tackjern förflyttas och förädlas vid bruk utom bergslag, der blåsning i saknad af malm icke kan åstadkommas, så erhållas minst 3oo,ooo Sit stångjern eller 200,000
Sit större export än om utsmidningen skett inom bergslagen, med en förlust i värde svarande emot dessa 200,000 Sfi:s mindre export genom smidets concentrering inom bergslagerna, hvilken torde få anses såsom en nationalförlust och blifver det sakta resultat man har att förvänta af Utsk:s förslag samt den obegränsade smidesrätten inom bergslagerna, — ett förhållande, som icke kan inträffa, om jernhandleringen ulan rubbning får fortgå enligt nu gällande föreskrifter.
Det faller sig klart, alt i samma man, som det nya smidet understiger förenämnda qvantum, blir förlusten mindre med afsende på rörelsen i det bela, men den blir i alla fall ganska kännbar och kommer att föranleda mycken oieda i flera orter.
För mig vill det för öfrigt synas, såsom en följd af Utsk:s förslag, att Dahlsland, större delen af Wermland samt största delen af de norr om Gefle belägna bruk, hvilka icke hafva tillräckliga tackjerns- eller malmtillgångar, och hvilka äga tig,8o4 Sit:s gammalt stångjei nssmide, äfvensom ganska inånga bruk i Dalarne och flera andra pro24 11. 5o 3g4 D (n >8 A i> r i l f. n». villier, hvilka befinna tig i samma belägenhet tami af åldelt varit grumlade på köpetackjern, icke skola hesta vid den taflan man nu så oförsigtigt vill fiamkalla, och hvarigenom iooo:de tal medborgares lidanden komma alt föranledas, under det man kränker deras lagliga rättigheter.
Den sats jag hört yttras, att förevarande fråga icke rör individen, som endast bar alt afse sin enskilda fördel och på grund deraf äger ostridig rätt alt efter eget godtfinnande tillgodogöra sina tillgångar och således äfven att tillverka tackjern eller stångjern, hvilketdera lian för sig kan finna förmånligast, äger till en viss grad sin riktighet och kunde åberopas, om frågan nu rörde införandet al en ny och förut okänd näringsgren; men under närvarande omständigheter, och då jernhand teringen hos oss redan är sekler gammal, fördelad öfver hela landet, hvaraf så många loootde medborgare både directe och indirecte erhålla sin utkomst och bergning, och densamma tillika förser oss med vår iörnämsta exportartikel, hvilken icke kan eisätlas genom andra j värde deremot svarande producter, torde ämnet höra betraktas utur en mera vidsträckt och statsekonomisk synpunkt, hvarvid individens fördel, den må vara verklig eller inbillad, mäste stå tillbaka för det allmännas, såsom bidragande till allas gemensamma belåtenhet och utgörande enda föremålet lör lagstiftande maktens beslut, utan inverkan dervid af några enskildes intressen, hvarföre icke heller en blott theoretisk princip, som slår i strid med förenämnda vigtiga ändamål, nu torde böra understödjas och befordras.
Åt sk i 11 i ge bergsmäns äfven vid denna riksdag förnyade petition om rättighet till tackjernsexpoit samt utvidgade smiden inom bergslagerna, sorn föranledt TJtsk:s förslag och den nu pågående öfverläggningen, grundar sig på en hos dem rådande föreställning om ett förment lidande samt hinder i deras rörelse, men icke på skäl, som vid närmare pröfning öga bestånd.
De påstå alt lackjernet saknar afsättning, alt priset derå beror på bruksägaren, som köper detsamma, samt att derföre både billighet och rättvisa berättiga dem, antingen till export eller productens tillgodogörande inom tillverkningsorten, samt att, om tackjernsexporten vore tillåten, skulle production deraf kunna uppdrifvas till dubbelt belopp emot hvad nu sker till betydlig vinst för Staten och - det allmänna.
Oriktigheten af den satsen, att del skulle blifva en fördel för landet att exportera tackjern till förädling af utländningen, torde bär icke behöfva bevisas; emedan tackjernsproductionen inom bergslagerna, såsom beroende pä skogslillgången, icke kan uppdrifvas olver en viss gräns i värde, ingalunda motsvarande slångjernets, så länge begge dessa productioner, såsom nu, bedrifvas i olika orter och sålunda understödja hvarandra , helst då i betraktande tuges, att skogen, som till betydlig del ingår i tillverknings - Den 28 April £. m. kostnaden, nu tillgodogöres i stället för att ulan nit nylla förstöras, hvilket i annat fall på många ställen Liefve händelsen; och under denna förutsättning frågar jag;— hvilket inbringar ett högre capital, antingen man exporterar 000,000
SIt tackjern eller ett lika stort qvantum stångjern, och i hvilketdera fallet en större arbetspersonal sysselsattes vid malmens brytning, halning och transport, om såsom nu blåsningen och smidet fördelas efter malm- och skogstillgång, eller hela rörelsen enligt Utsk:s förslag inskränkes och concenteras inom bergslagerna?
eller till hvad annat skall skogen användas på trakter, der en steril och stenbunden mark hindrar all odling, och folket ej äger annat näringsfång au kolning och transporter?
Uppgiften om saknad afsättning å tackjernet vitsordas icke af uppgifterna från vågarne, som utvisa ganska knappa behållningar deraf från det ena året till det andra.
Dlåsningarnes större eller mindre belopp rättar sig vanligen efter stångjernets större eller mindre begärlighet och afsättning, såsom exempel hvarå må anföras, alt enligt Bergs-collegii und. berättelse för år 18 !g uppgick tack jernsproduction öfver hela Riket samma år lill 5gi,g65
Stt och slångjernstillverkningen lill 58:5,144 Sf?, beroende dessa mindre skiljaktigheter från de vid bruken qvarliggande tackjernsbehållningar från e 11 till ett annat år.
Hvad åter priset angar emellan tackjern och stångjern, med hvarannan jemförde, slår det förra nu i betydligt lingie värde till det sednare, än i äldre lider.
Under loppet af lyootlalet utgjorde tackjernspriset vanligen mot stångjernels; nu deremot utgör detsamma jmot stångjernspriset, med en ökning således lill fördel för tackjernet af omkring 4 emot förut, härledande sig della från tackjernets starka efterfrågan, i följd al den betydliga tillökning i stångjernssmidet, som blifvit tillåten under de sista decennierna, ett förhållande, som äfven hädanefter kommer att fortfara, såvida icke några okloka beslut emot jernliandteringens fortfarande bestånd deremot lägga hinder i vägen, hvadan någon nedsättning i priset, under tackjernets verkliga värde emot stångjernels, icke ur alt befara.
Deremot synes uppgiften, att i händelse af medgifven export kunna fördubbla lackjernsproductionen, sakna all grund för den, som äger någon kännedom örn tillståndet med skogarna i bergslagerna, hvilka, genom landets odling samt en tilltagande population, inskränkte lill mindre areal än fordom, likväl nu för tiden vid flera andra då okända näringsgrenar vida mera anlitas, och borde snarare påkalla vederbörandes omtanke, att för framtiden kunna bibehålla blåsningarna vid deras närvar, höjd och hvilket hittills ej kunnat ske, förutan de under sednare åren vid tackjernets beredning införda förbättringar, bestående uti malmens fullkomligare rostning, starkare bläster samt bruket af upphetsad luft, hvilka gemensamt bidraga till mindre kolåtgång än tillförene.
Den a8 A p r i l f. m.
Under en tidpunkt, då Svenska jernet» afsättning hufvudsakligen beror, dels på dess förbättrade qvalitet, dels oek på nedsättning i tillverkningskostnaden, för att kunna tafla n>ed utläudningens mångdubbelt större tillverkningar, hvilket ock nu utgör föremålet för bruksägarnes bemödanden i allmänhet, hvarvid fordras både tecknisk kunskap och strang tillsyn vid hvarje särskild manipulation under öfvergången från tackjern till stångjern, villkor som äro mera att önska än förvänta inom bergsmansslåndet, och då erfarenheten tillika visar, huru svårt det är, alt inom redan befintliga kammarlag, hvaruti många intressenter deltaga, införa ordning och förbättrade arbetsmetoder, inses lätt de hinder, som äfven i förenämnda afseende skola möta slångjernets afsättning, och som, utom en minskad export i del liela, en gifven följd af smidets utvidgning i bergslagerna utöfver hvad redan ar bergsmännen medgifveu, kommer alt sträcka sig öfver hela landet och menligt inverka på alla dem, hvilka uti denna näringsgren på ett eller annat sätt äro intresserade.
Det förefaller utan tvifvel oväntadt, att, i ett land med snart sagdt outtömliga malmtillgångar och ganska betydliga ännu odisponerade skogar, farhåga ändock kan uppslå om möjlig brist på tackjern för stångjernets beredning till dess nuvar. belopp, ftlen orsaken är latt förklarad derigenom, att i de malmrika orterna, der blåsning utgjort hufvudföremålet för folkets sysselsättning, är skogen mera medtagen, 1 de skogrika orterna åter saknas malmer, hvilka missförhållanden, i brist af nödiga communicationsmedel, ej kunna afhjelpa» och göra malmens transport så dyr, alt hlåsningar i dessa orter icke med fördel kunna anställas.
Det gifves likväl en utväg att hädanefter som hittills försäkra jernhandteringens framlida bestånd och förkofran, den nemi. att fullfölja den af våra förfäder från äldre tider utstakade plan, alt hufvudsakligen använda skogome kring grufvefälten lill tackjernets beredning och de aflägsna skogarna till detsammas förädling.
I denna syftning hafva alla hittills utfärdade författningar rörtde jernhandteringen utgått, behäftade, det är sannt, med ganska många resirictioner, som hindrat dess utveckling och hämmat industrien; men, sedan dessa band under de sednare åren blifvit lossade, och större frihet lernnad för den enskildes omtanke och verksamhet, bedrifves rörelsen nu med större kraft och har med stöd af förenämnda grundsats uppnått dess närvar, ståndpunkt, hvarföre k lokheten synes bjuda, att icke utan behof frånträda densamma och blottställa denna vigtigaste gren af vår hushållning för menligare följder, än de tillförene öfverklagade restrictionerna.
Utsk. lagger i5oo Sfå-.s tillverkning per medium för 10 år vid bergsmanshyttorna till grund för rättigheten att få anlägga en härd, utan att förklara hvarföre just denna suni* Den a8 April f. m. 397 ma blifvit tagen till stöd för beräkningen.
Jag känner gan« ska väl svåiigbelen alt, i saknad af fullständiga journaler och anteckningar, med säkerhet kunna beräkna årliga produetionen vid bergsmanshyttorna, hvilken ofta måste uppgöras efter en approximativ uppskattning efter malmernes halt samt tiden, hvarunder blåsningen fortgått.
Jag vet också, att vid åtskilliga hyttor hinner man icke dertill; men vid ganska många öfverstiger åi liga tillverkningen betydligt 2Öoo Sii.
Anses emedlertid förenämnda qvantum såsom medelproduetion under nämnde tid, både vid bergsmanshyttorna och vid de hyttor, som tillhöra bergsmän och ståndspersoner gemensamt, från hvilka försäljning årligen sker till de på köpetackjern privilegierade biuksägare, så kan denna tillgång på ett ungefär beräknas, dä man vet, alt i de egentliga bergslagerna finnas 91 hyttor ensamt tillhörande bergsmän, samt 22 hyttor, hvaruti bergsmän och ståndspersoner gemensamt deltaga, eller tillsammans 1 13 hyttor.
Om derföre denna summa multipliceras med förstnämnda a5oo Sff, så synes det qvantum tackjern de derå privilegierade bruken årligen hafva alt påräkna, då afdrag icke göres af något smide inom bergslagerna eller andra för deras hushållning erforderliga behof, hvartill äfven böra läggas gjuterierna, sorn årligen använda omkring 4°-°oo S§f, samt exporten till Finland, utgörande g a 10,000 Sfi tackjern årligen.
Jag kan icke eller inse något gillligt skäl, hvarföre enligt Utskts förslag ett hyttelag med större tack jernstillvei kning skall tillerkännas smidesrätt framför ett annat med lägre tillverkning, då något visst qvantum för året icke kan föreskrifvas, och det alltid beror på inbrukarne sjelfve, att efter eget godtfinnande utvidga eller inskränka sina blåsningar.
Anser man nyttigt och utan andras förnärmande att bergsmanssmidet bör utvidgas inom bergslagerna, så måste väl alla hyttelag i mån af skogstillgång dertill vara lika berättigade; men sorn denna tillåtelse icke står tillsammans eller kan förenas med hela landets väl, vågar jag bestrida verkställigheten deraf.
Då man vidare känner, att hammarskatten öfver hela Riket vid t84o års slut uppgick lill 616,713 Sfå, hvaraf det på köpetackjern beroende gamla och nya smidet utgör omkring hälften, så finnes, att de på köpetackjern privilegierade smiden ej kunna bestå utan denna tillgång, samt alt om nya bergsmanssmiden, utöfver hvad som redan finnes, införas i bergslagerna på tackjernslillverkningens bekostnad och till förfång för de derå privilegierade bruk, så mäste desse till större eller mindre del inskränka deras rörelse, hvaraf de äfventyrliga följderna för framtiden lätt kunna förutses.
Härvid torde ock böra anmärkas den högst betydliga tillökning i smidet, beräknad öfver hela landet, som ägt ruin under loppet af de sednare 3o åren, och särdeles under de fyra sistförflutna 1837—1840, till ett belopp af 157,966 Sfå. 398 Den a8 April f. m.
Hela hammarskatten ntgjorde nemi. vid 1811 års slut 396,819 St?.
Ökningen från förenämnde
Sr till närvar, tid utgör således icke mindre än 219,89^ SÉ, till vinst för hela Riket och utan rubbning i någons lagliga rätt, emedan denna tillökning skett i öfverensstämmelse med den från ålder gällande princip, att tackjernsblåsning egentligen bör bedrifvas i bergslagerna och dess förädling verkställas i de skogrika orterna, som sakna tillgång af malmer.
Granskas deremot de sannolika följderna af Utsk:s nu afgifna förslag, så lär ej kunna heslridas, att, på sätt som skett, utan allt afseende på kolfång samt deraf beroende smidesrättighel, genast och på en gång tillerkänna alla bruk. utom bergslag obegränsad smides- och vågföriogsrält; äfvensom rättighet till härds anläggning inom bergslag vid hyttelag, der blåsning per medium uppgått lill 25oo
Stt, innebär en omstörlning af enskildes oförverkade rättigheter, stridande emot ett annat af K.
Bergs-colkm år 1807 uppgjort förslag till en successivt skeende, samt i tillämpningen möjlig öfvergång till ett friare smidessysteme.
De rättigheter, som blifvit näringsidkare genom privilegier försäkrade, kunna och böra väl, der det allmännas väl så fordrar, modifieras och jemkas efter olika tidsförhållanden; men den nu föreslagna utväg synes mig verka derhän, att göra handteringens drifvande i följd af omättligt stegrade kol- och tackjernspriser för en stor del bruksägare nästan omöjlig.
Så mycket som någon, önskar jag all möjlig frihet i denna likasom i öfriga näringsgrenar, men grundad på gällande rättsförhållanden.
De förändringar, som beslutas, böra dock vara af behofvet påkallade och med försigtighet utföras.
Dessa billiga fordringar saknas likväl i Utskts förslag, hvilket, enligt min öfvertygelse, kommer att motarbeta det åsyftade ändamålet samt att försvåra och inskränka i stället för alt underlätta och utvidga Svenska jernhandteringen.
Första följden blifver efter all anledning ett oerhördt fördyrande på många ställen af både kol och tackjern samt en i följd deraf betydligt högre tillverkningskostnad, hvilken synnerligast skall drabba sådana localer, hvarest tackjern i brist af malm icke kan tillverkas, och slutligen göra all stångjernstillverkning omöjlig för alla de på köpetackjern privilegierade bruk; ty hvarifrån skall tackjern köpas, då ingen säljare mera finnes, emedan bergsmannen, efter erhållen smidesrättighet, likasom hvarje annan klok bruksägare torde komma att inskränka sin blåsning endast till det belopp, som fordras för detta smides framlida underhåll.
Häremot erioras väl, att de för nya smidens införande i bergslagerna fästade villkor äro af beskaffenhet att de svårligen kunna antagas, samt att de af mig befarade följderna således icke skola inträffa.
Jag skulle instämma i denna åsigt, om bergsmännen i delta afseende insågo deras egen fördel samt rättade sig derefter; ty jag är fullt öfvertygad, Dea *8 April (.at - ho att tackjernsproductionen i deras liand fir och förblifva- lika lönande, som stångjernslillverkningen för dem skall medföra förlust eller åtminstone mindre fördel.
Men deras gång efter annan förnyade petitioner baroni bevisa tillfyllest, att de icke beräknat följderna deraf hvarken för sig sjelfva eller andra, och anser jag derföre vådligt att inleda beigsmansståndet på en för det så osäker bana, hvarigenom första grunden lägges till dess obestånd, och som förr eller sednare skall bringa del derhän, att icke längre kunna räknas bland sjelfständiga näringsidkare.
Äfven ur delta skäl bestrider jag derföre smidets concentrering inom bergslagerna, der skogarne redan aro betydligen medlagne, således otillräckliga för både toekjerns- och stångjernstillverkning i större scala samt för tillgodogörandet af der befintliga stora malmtillgångar, som, enligt hvad ofvan är anmärkt, ej kunna förflyttas och användas på andra orter, och hvilka orter, ehuru försedda med betydliga skogar, hittills begagnade till tackjernets förädling, men nu, i brist af denna rudimaterie, alldeles onyttiga blefne, öfverlännäs åt förgängelsen till kännbar förlust för hela landet samt alla dem, hvilka på ett eller annat sätt varit intresserade i denna rörelse,— ett förhållande, som vid detta tillfälle äfven torde böra tagas i beräkning.
Möjligen skall häremot anmärkas, att livad jag nu yttrat om bergsmannens framtida ställning, ifall förslaget bi Ta lies, såsom främmande för iininet, är alldeles öfverflödigt; men om resultatet verkligen blir sådant, som jag befarar, torde del icke vara orätt att i tid fästa vederbörandes uppmärksamhet derpå, hvilket ock skett på grund af den kännedom jag genom en mångårig tjenstebefattning tror mig äga om jernhandteringens tillstånd i Sverige, och detta utan fruktan för klander att härtill uppmanas af några etisk i I d t a motiver.
Af ofvan anförda skäl, och då Ulskrs förslag alt införa nya bergsmanssmiden i bergslagerna, utom den kränkning i deras lagliga rätt, som likväl drabbar alla de på tackjernsfång från dessa orter af ålder privilegierade smiden och den härigenom uppkommande oreda i vår allmänna hushållning, nödvändigt och i saknad af tackjern skall bidraga till en betydlig minskning i stångjernstillverkningen i det hela, sorn likväl är vår förnämsta exportartikel, hvilken icke af någon annan i värde deremot svarande production kan ersättas, men hvilken, om handteringen i öfverensstämmelse med våra nu gällande författningar får utvecklas och fortgå, än vidare kan höjas utöfver dess närvar, belopp; då förslaget, säger jag, således i min tanke rakt motverkar det ändamål man söker uppnå, kan jag ej annat än tillstyrka afslag å Ekon.- Utskts nu förevarande betänkande.
Men skulle denna min begäran icke vinna II o. Adis bifall, anhåller jag i sådan händelse, alt det tillägg vid betänk. matte göras, att i den und. skrifvelse», sorn till K. M. 4oo D<u 28 April f. m. kommer att afgå, uttryckligen tillägges, att icke någon verkställighet i anledn. af R.
St:s begäran må äga rum, förrän efter <let slutliga afgörande! af den väckta frågan om en fri kolhandel; ty först i sammanhang med denna vigtiga Iråga kan, nian fara af misstag, Utsk:s förslag tagas till slutligt ompröfvande.