Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om något eventuelt tillhandahållande finnes här icke ett ord; och innan R.
St:r sjelfva, enl. sig företeende omständigheter, bestämt, huruvida de utlånta medlen nu verkligen erfordrades och borde in - Den 18 April e. ra. 309 dragas eller ej, hade någon upsägningaf RiksgisKont. således icke bordt ske.
Lagerbjelke säger, att genom Fullmäktiges åtgärder ingen skada skett.
Detta är en sak hvarom jag dock tror att man kan hafva ganska olika meningar.
Jag föreställer mig åtminstone, att det icke kan aflöpa så utan alla olägenheter; att man den ena stunden utsläpper åtskilliga millioner i den allmänna rörelsen och straxt derpå åter indrager dem.
Jag må bekänna, att om jag hade kunnat förutse hela utvecklingen af denna angelägenhet, så skulle jag mycket hafva dragit i betänkande att tillstyrka K.
M. det fattade beslutet, .ty deruti måste jag gifva Gr.
Frölich rätt, att det verkligen är en till sin nytta ganska problematisk åtgärd, att blott såsom ett slags lockmat utkasta 3^- millioner i rörelsen för att sedan efter några månader åter indraga dem.
Men då dessa medel, enl. min föreställning, icke förr än under nästa höst kunde komma i fråga att åter indragas, och sålunda om de utsläptes, åtminstone under ett års tid skulle komma den allmänna rörelsen till godo, så trodde jag verkligen att härigenom ett icke obetydligt gagn kunde åstadkommas, och jag har i detta hänseende också haft den tillfredsställelsen, att så vidt jag hittills kunnat förnimma, ingen emot den vidtagna åtgärden framställt någon anmärkn., utan att densamma af alla blifvit ansedd såsom nyttig och välbetänkt.
Slutligen vill jag emot dem, som påstått att anmärknme mot RiksgisKont. ej bordt framställas nu, utan då DéchargeBetänk. förevar, erinra, att så vidt detta syftar på mig, är förebråelsen alldeles oförtjent; ty hvad jag har anmärkt och klandrat är tvenne åtgärder, hvilka blifvit beslutade, den ena d. 20 Nov. och den andra d. 29 Jan., och således begge efter tiden för DéchargeBetänk.
, hvadan de ej heller vid dess afgörande på något sätt kunnat vidröras.
Hr M o n t go m m e r i e, Rob.Nils Germ.: StatsUtsk:s före vända Utlåt, tycktes gå en fördelaktig lösning till mötes, då det föll Hr Gripenstedt in att bryta en lans med Fullmäktige i Riksg:sKont.
Handsken uptogs af Gr.
Lagerbjelke, och så uprann en episod, som varit ganska intressant, ehuru det för mig icke är rätt klart till hvad nytta den egentligen varit, då i afseende på de åtgärder som varit föremål för DéchargeBetänk., frågan redan är afgjord, samt i andra fall framdeles kommer att afgöras.
Hvad likväl beträffar det klander, för hvilket Fullmäktige varit utsatte, så måste jag säga, att jag ställer mig på deras sida och har också inom StatsUtsk. biträdt den mening, att de handlat fullkomligt riktigt.
Jag vill icke uppehålla mig vid en närmare utredning af de föreskrifter som blifvit Fullmäktige gifne, men jag tviflar på att någon med anledn. af dem kunnat handla annorlunda än Fullmäktige gjort, och jag tror, i afseende på det praktiska resultatet, att om lån blifvit uptagna, hade den penningekris, som sedermera inträffade, påskyndats och förökats. 310 Den 18 April e. m. öfvergär jag nu till Utsli:s Utlåt., så innefattar det tillstyrkanden i afseende dels på summornas belopp, dels tiderna då de skola utgå, och dels sättet för deras erhållande.
Jag föreställer mig, att fråga icke kan upstå derom, att ju ej Staten, då den åtagit sig att låta utföra Jernvägs-anläggningar, också skall sätta den som blifvit utsedd att verkställa detta utförande i tillfälle att kunna göra det, d. v. s. bereda honom möjlighet att beräkna sina arbeten under året.
Detta är icke annat än en skyldighet för hvar och en som åtager sig att utföra ett arbete.
Här bar blifvit nämndt, att de medel, hvarom Utsk. här talar, icke böra få användas till Jernvägs-anläggningar, nemi. de medel som RiksgrsKont. för närvarande har till sin disposition.
I detta afseende ber jag att få nämna, det StatsUtsk. sagt, att det förbehåller sig att framdeles få om den saken sig yttra.
Derutinnan kan således icke ligga någon tvetydighet, med undantag deraf att Utsk. måhända i första meningen borde hafva tillagt, att medlen skulle genom lån anskaffas.
Jag kan således för min del icke finna något skäl att återremittera Utlåt., utan anhåller om bifall dertill.
Sedan under loppet af discussionen Frih.
Tersmeden uplyst, att tre Stånd bifallit förev:de Utlåt,, anser jag att i afseende å den saken någonting numera icke återstår för R. o. -Ad. att göra, och att en återremiss icke skulle lyckas vinna något gehör.
Men här hafva vissa anmärkn:r blifvit framställda och försvarade, och vissa upgifter gjorda de der kunna hafva inflytande på afgörandet af den vigtiga frågan om Jernvägarne, när StatsUtsk:s Betänk, derom framdeles inkommer.
Jag skall likväl icke inlåta mig i den långvariga episod som här utspunnits i anledn. af de sista orden i StatsUtsk:s Utlåt., och hvilken till den grad bar urartat till en anklagelse emot Fullmäktige i Riksg:sKont.
, att jag måste bekänna, att det förundrar mig att icke Hr Gr. och Landtm., om han också icke velat afbryta de talare som i denna riktning yttrat sig, åtminstone fört dem till minnes nödvändigheten af att återgå till det ämne som är i fråga, Det har, efter det mest upmärksamma åhörande af denna episod, varit för mig oförklarligt hvarifrån hela denna utgjutelse af bitterhet kunnat härleda sig, så vida jag icke möjligen skulle kunna spåra en anledn. dertill i det yttrande af Hr Gripenstedt att han ansett det vara angeläget, att de medel som nu finnes förhanden icke må genom en skeende anvisning förlora sin provisoriska natur, och att han fördenskull trott sig böra andraga de anmärkmr mot Riksg:sKont:s Fullmäktige, som i afton blifvit framställda.
Jag öfvergår nu till några här gjorda upgifter, hvilkas riktighet jag, i likhet med en annan talare, anser böra bestridas.
Det har nemi. blifvit sagt, att R.
Riksdag antogo som grundsats, att Jernvägarne skulle bekostas endast och allenast med lån.
Gr. Anckarsvärd har opponerat sig emot detta yttrande; men sedermera bar en annan talare, Hr von Troil, opponerat sig emot Gr.
Anckarsvärd, samt märkvärdigt nog i början af sitt an - Den 18 April e. m. 311 förande sagt, att Gr.
Anckarsvärd missförstådt
Hr Bildt, hvars mening det aldrig varit att påslå, det R.
St:r beslutat att kostnaderna för Jernvägsbyggnaderna skulle bestridas endast med lånta medel; hvarefter likväl Hr von Troil i slutet af sitt yttrande sjelf förklarat, att Jernvägarne skulle bekostas endast med länta penningar.
Dessa tvenne yttranden af samma talare stå således, såsom mig synes, i strid med hvarandra; man måste då söka efterforska hvilketdera innebär den rätta upfattningen af Hr Biidts utsago, och som Hr Bildt icke är närv:de, måste jag söka på egen hand skaffa mig ett stöd för min upfattning af denna utsago.
Så vidt jag kan minnas yttrade nemi.
Hr Bildt, att R.
St:r ansågo det Jernvägarne skulle kunna byggas med anlitande af lånta penningar, emedan, efter antagande vid förra Riksdagen af åtskilliga reformer i tull-lagstiftningen, hvarigenom betydliga nedsättningar i tullsatserna beslötos, man föreställde sig att statsinkomsterna skulle blifva så förminskade, att någon tillgång för Jernvägsbyggnaderna ej derå skulle upstå.
Jag hemställer dock till de Hrr af R. o. Ad. som förra Riksdagen voro närvtde då tullfrågorna diskuterades, huruvida de icke medgifva att detta påstående af Hr Bildt innefattar ett misstag.
Ty långt ifrån att man ansåg att Statens inkomster skulle blifva förminskade, minnes jag ganska väl att det var en allmänt antagen tro, att genom de ännu återstående förbudens uphäfvande o. s. v., en betydlig tillökning skulle äga rum i statsintraderna, hvilket också sedan verkligen visade sig och af Hr Bildt äfven har blifvit erkändt.
Jag har funnit mig böra omnämna detta faktum, emedan det gifver ett stöd emot den tanke som Hr Bildt yttrat, eller att R.
St:r såsom grundsats skulle hafva fastställt att Jernvägarne skulle byggas allenast medelst lån.
Jag antager således, att Gr.
Anckarsvärd i detta afseende verkligen haft en något riktigare upfattning af R.
St;rs mening än Hrr Bildt och von Troil.
Hvad Hr von Troils ganska utförliga anklagelse emot R.
St:rs Fullmäktige i RiksgisKont. beträffar, så vill jag icke inlåta mig mycket deri.
Då den värde talaren ganska länge uppehållit sig, icke vid Fullmäktiges sednaste åtgärder, emot hvilka Hr Gripenstedts anmärkn:r egentligen voro riktade, utan just vid dem som utgjorde föremål för DéchargeBetänk., hvilket redan af tre Stånd blifvit bifallet, så, utan att i öfrigt tillåta mig att taga försvar för Gr.
Lagerbjelke, hvarom han icke torde vara angelägen, hemställer jag, om man icke, när ett redan af tre Stånd afgjordt mål ånyo på detta sätt retorqueras, kan, i afseende på det yttrande som den värde talaren sjelf tillåtit sig emot en annan, säga att det just af honom varit »käckt» att framkomma dermed?
Ehuru jag icke har något intresse i denna fråga, ber jag dock, att, när Hr von Troil omnämnt ett anförande af RiksArkivarien Nordström, samt en förklaring, hvilken sedermera äfven blifvit upläst af Chefen för FinansDepart.
, äfvensom en annan af Hrr Fullmäktige afgifven förklaring, hvilken anses innehålla ett medgifvande af satser som skulle utgöra en anklagelse emot Fullmäktige sjelfva, få fästa upmärksamheten derpå, att Gr.
Lagerbjelke jemte en annan af Hrr Fullmäk - 312 D en 18 April e. m. tige, reserverat sig just emot det beslut, hvilket sålunda blifvit gjordt till föremål för anmärkn., och att till följd deraf afven till en stor del kraften af det utförliga anförande förfaller, som en ledamot i BorgareSt. afgifvit, och hvilket icke utan en viss salvelse blifvit af Hr von Troil åberopadt.
Med Hr Dalman instämmer jag i den åsigt, att det icke varit så farligt att Riksg:sKont:s Fullmäktige sökt begagna de medel som funnits för att betäcka de för handen varande utgiflerna, och alia de farhågor som Hr Gripenstedt hyst, att II.
St:r derigenom skulle komma i någon stor förlägenhet för framtiden, kunna otvifvelaktig! höfvas, derest R.
Sl:r sjelfva behaga fatta sådana beslut, hvarigenom de anvisa lån till de behof som icke på annat sätt kunna fyllas, emedan Riksg:sKont. då äfven kan återfå hvad det utgifvit.
Jag kan för min del icke heller finna, att Riks:gsKont:s Fullmäktige böra göras till föremål för en så förskräcklig anklagelse som det låtit på vissa anföranden härstädes, derföre att de icke velat skuldsätta
Riket mer än som varit nödigt, och jagskall be att, utan att i öfrigt vilja länge uppehålla R. o. Ad., få med anledn. af denna tvist i minnet återföra hvad åtskilliga bland oss möjligen ännu erinra sig, nemi. att vid 1823 och 1828 årens Riksdagar motioner väcktes om att alla bevillningsmedel skulle ingå direkte till RiksgisKont.
Dessa motioner blefvo då väl icke gillade, utan man beslöt att medlen skulle först gå till StatsKont. och öfverskotten sedermera öfverlemnas till RiksgisKont.
Men under de discussioner, som med anledn. häraf föreföIlo, tror jag dock icke att man ur protma skall kunna framleta, att det icke från alla sidor medgafs, att de medel som genom bevillning inflyta, verkligen äro sådana, om hvilkas användande R.
St:r och ingen annan ha rätt att disponera.
Denna åsigt är blott en följd af Grundlagens bud, att Svenska folkets beskattningsrätt utöfvas af R.
Stir allena vid allmän Riksdag, och det var således mera om formen som man då stridde.
Nu är det naturligt, att regeringsmakten vid vissa tillfällen kan känna en viss jalousie öfver att det finnes en annan auktoritet bredvid densamma, en auktoritet som till en viss grad skall kunna knyta handen om penninge pungen.
Jag påminner mig ock vid detta tillfälle att en numera afliden ganska talangfull och aktad ledamot af detta Stånd, (jag kan gerna nämna hans namn, det var nemi.
Gr. Gustaf Löwenhjelm) en gång yttrade, att han icke kunde begripa ett statsskick med hvilket det stod så till, att icke en konstitutionell regerings makt med ansvariga rådgifvare skulle kunna hafva alla Statens medel om händer.
Jag log mig då friheten invända, att jag trodde att med det mått af konstitutionell ansvarighet, som i verkligheten finnes i vårt land, det kan vara ganska godt att R.
Stir sjelfva kunna vara i tillfälle att se till huru deras medel förvaltas, så att de åtminstone kunna hålla i något snöre af pungen.
Detta är ännu min mening; och när man tänker noga på saken skall man finna, att det är den omständigheten att de båda statsmakterna vilja hålla i hvart sitt snöre af pungen, som utgör den hufvud - Den 18 April e. m. 313 sakliga källan till de tvister dem emellan, hvaraf vi i afton till föga upbyggelse afhört en.
En af de värde talarne som här yttrat sig, har beklagat att man icke kunnat begrafva hela detta Riksg:sKont:s handlingssätt under ett glömskans täckelse.
Jag tror att det rätta sättet att åstadkomma detta hade varit, att den värde ledamoten icke sjelf hade upgräft det, och på denna grund anser jag det vara klokast att man, utan att vidare uppehålla sig vid denna sak, bifaller Stats(Jtsk:s Utlåt.
Denna discussion utgör en af de märkvärdiga företeelser sorn understundom äga rum på Riddarhuset, nemi. att man lyckas flytta öfverläggningen till ett helt annat ämne än det som utgör föremål derför.
Så väl i det enskilda som i det offentliga lifvet har man såsom en regel antagit, att, sedan decharge för en förvaltningen gång är lemnad, någon anmärkn. emot samma förvaltning icke vidaro bör förekomma.
För min enskilda del har jag visserligen icke varit i tillfälle att med min upmärksamhet följa Riksg:sKont:s förvaltning; men om jag hade varit i tillfälle dertill och ägt den kännedom derom, som Hrr Gripenstedt och von Troil, samt haft samma åsigt derom som de, så hade jag, såsom representant, ansett det vara min oeftergifliga pligt, att då déchargefrågan förevar, framställa mina anmärknrr, på det att de anfallne måtto komma i tillfälle att försvara sig, samt R.
St:r att afgöra, huruvida anmärkn:ne voro grundade och det sålunda vore skäl att ånyo med sitt förtroende utmärka de personer, som dermed varit hedrade.
Slen sedan man icke framställt dessa anmärkn:r då DécbargeBetänk. föredrogs, tror jag att det icke är parlamentariskt att efteråt framkomma dermed; åtminstone har jag denna upfatlning af saken, men äfven om jag i den delen varit af motsatt åsigt skulle jag icke tilltrott mig att våga framställa en så beskaffad anmärkn. under denna discussion, emedan jag befarat, det Hr Gr. och Landtm, hade vägrat mig att fortsätta.
Nu har likväl en af Konungens rådgifvare vågat försöket och äfven lyckats deruti, och jag fruktar att denna natt icke blifver tillräcklig för att fullfölja öfverläggningen derom till slut.
Ty, om jag icke misstager mig, så har Gr.
Lagerbjelke redan anmält sig, och om han icke gjort det, så anser jag att han bort göra det; och då måste naturligtvis också Hr Gripenstedt efter det sätt på hvilket han redan upträdt, finna sig nödsakad att genmäla, o. s. v.; och sålunda kan discussionen komma att fortsättas till morgondagen.
Hr Gripenstedt har sagt, att de af honom framställda anmärkrne icke gällde någon bland de utaf Hrr Fullmäktiges åtgärder, som voro föremål för DécbargeBetänk., detta hade man likväl icke skäl att tro af Hr Gripenstedts första yttrande, och ännu mindre af Hr von Troils anförande.
Denne talare har nemi. helt och hållet instämt med Hr Gripenstedt, men derjemte tillkännagifvit att han icke velat yttra sig då déchargefrågan förekom, emedan han helst önskat att hela saken skulle blifva begrafven.
Af detta yttrande 314 Den 18 April e, m. ville det väl synas som skulle de nu gjorda anmärkntne afse den fråga Hr von Troil önskat se begrafven, men hvilken på detta sätt åter upstått.
För att nu likväl kunna komma till ett slut på den fråga som egentligen utgör föremål för öfverläggningen, samt då Hr Gr. o. Landtm, tillåtit discussionen om Hr Gripenstedts anmärknir fortgå, och jag deraf måste antaga att de röra ett ämne, hvaröfver vi enl.
Grundlagen äga rättighet att öfverlägga, får jag, begagnande mig af min grundlagsenliga rätt, anhålla att Hr Gripenstedts anföranden, så vidt de innefatta anmäkn:r emot Riksg:sKontrs förvaltning efter den tid för hvilken de erhållit décharge, måtte få hvila på bordet.
Hvad nu beträffar SlatsUtslcs Utlåt., så är deruti endast och allenast fråga om, huruvida R.
St:r vilja anvisa fyra särskilda summor att utgå från ItiksgtsKont.
För att nu R.
St:r skola kunna anvisa medel att utgå derifrån, måste det väl vara klart, att tillgångar dertill måste finnas.
Om man drager vexel på ett kontor eller på en enskild person, och der saknas tillgångar, så kallas man bedragare och man blir dömd såsom bedräglig gäldenär.
Sl:r böra förfara på ett sätt för hvilket en enskild person skulle blifva dömd såsom bedragare, nemi. att gifva invisning på ett kontor på medel som der icke finnes att tillgå?
Nu har StatsUtsk. sjelft uplyst, att Riksg:sKont. ej har tillgång mer än för första summan, ne*nl. den som utfaller i Maj månad.
För de trenne öfriga utgiftssummornas bestridande finnes deremot icke tillgång; och likväl vill StatsUtsk. att man skall gifva invisning på dessa medel i Riksg:sKont.
Är det rim och reson uti att gifva invisning på utbetalning och disponerande af medel för hvilka man vet att tillgång saknas?
StatsUtsk:s Ordf:de har visserligen sagt, att meningen är att alla medel i och för Statens Jernvägs-anläggningar skola anskaffas genom lån, och, efter hans åsigt, skall precist samma förhållande äga rum i afseende å den första summan som med de sista.
Men jag ber att få fästa Frih.
Tersmedens upmärksamhet derpå, att det finnes en betydlig skilnad emellan den första summan och de efterföljande, hvilken består deruti, att, på sätt Gr.
Anckarsvärd anmärkt, tillgångar finnas för den första, utan att Riksg:sKont. blir urståndsatt att fullgöra de förbindelser som det i öfrigt sig åtagit.
Men då deremot förhållandet icke är så med de öfriga summorna och om vi äfven sedermera skulle besluta, att Eiksg:sKont. skall uptaga lån för bestridande af dessa utgifter, så kan det ju inträffa att Kont. icke får några lån inom den bestämda tiden, ty sådant har ju redan inträffat; hur skall det då gå?
St:r anvisa dessa medel till utbetalning af Riksg:sKont., så är det en pligt för Kont. att fullgöra R.
St:rs befallning, och under den Jernvägsfeber som nu är rådande, skall man naturligtvis yrka att utgifterna för detta ändamål skola företrädesvis utbetalas.
Jo, att Riksg:sKont. finner sig ur stånd att bestrida de öfriga utgifter som åligga Kont.
Jag hemställer, huruvida det kan vara rätt att gå på detta sätt tillväga.
Man har visserligen meddelat den uplysning, att Betäfik. redan skall vara bifallet åf
Den 18 April e. m. 315 tre Stånd.
Detta har likväl Riddarh.Sekret, ännu icke bekräftat, och jag har vid föreg-.de tillfällen hört, att dylika upgifter understundom grundat sig på misstag.
I en så vigtig principfråga, som den, huruvida Riksg:sKont. skall anbefallas att utbetala medel, som der icke finnas, synes det mig likväl, de öfrige
Stånden må hafva fattat hvilket beslut som helst, som om det icke vore R. o. Ad. värdigt att lemna sitt bifall till en så beskaffad åtgärd.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, instämmer jag med Gr.
Anckarsvärd, och anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla att det begärda beloppet af 1,350,000 Rdr, som bör utfalla efter
Maj månads ingång och hvartill, efter hvad StatsUtsk. uplyst, tillgång finnes i RiksgssKont., må för det omförmälda ändamålet utbetalas; men att Utskis hemställan i afseende fi de öfrige utgifts-posterna måtte återremitteras.
Jag kan icke, i likhet med den siste värde talaren, finna, att den s. k. episoden utgör något särskildt ämne, som skall kunna hvila på bordet.
Denna episod är föranledd af den anvisning StatsUtsk. lemnat, nemi. att penningar finnas tillgängliga, hvilket åter andra hafva bestridt.
Lika litet kan jag anse att denna episod varit ändamålslös, emedan jag tvertom tror att det är ganska väl, att det ämne kommit å bane, som icke utgjort episodens föremål, om icke till straff för de Hrr, som varit Fullmäktige i Riksg:sKont., åtminstone till varnagel för de kommande.
Men egentliga orsaken, hvarföre jag begärt ordet, har varit den, att jag hört klander framställas öfver Regeringens åtgärd, att d. 29 Juli sistlidet år till Riksg:sKont:s förvaltning öfverlemna i StatsKont. befintliga öfverskotts-summor.
Jag må bekänna att jag, i likhet med mången annan, funnit denna åtgärd ganska nyttig och ändamålsenlig, och således ganska praktisk.
Såsom sådan måste naturligtvis hvarje åtgärd af Regeringsmakten anses, som går ut på att låta penningar, som eljest en längre tid skulle ligga räntelösa, komma ut i den allmänna rörelsen.
Jag anser det fördenskull vara af ganska stor vigt för prejudikatets skull, att uttala sitt gillande af en dylik åtgärd.
För öfrigt vidblifver jag, hvad jag i mitt förra anförande hade äran yttra.
Den af Hr Gripenstedt emot mig uplästa handling är en af Fullmäktige afgifven förklaring med anledn. af revisions-anmärknir i afseende på ett beslut, emot hvilket jag reserverat mig.
Uti afgifvandet af denna handling har jag således ingen del, och den kan icke emot mig åberopas, hvilket opartiskheten så mycket mera fordrat att den värde talaren iakttagit, som han visat sig noga känna en annan ledamots bland Fullmäktige reservationer.
Hvad åter angår anmärkmn, att lån icke blifvit uptagne, är redan påpekadt huruledes Riksg:sKont:s regkte i § 200 föreskrifver, att de medel som, utöfver disponibla tillgångar, erfordras, skola anskaffas genom lån, hvarförutan samma § innehåller, att, genom denna uplåning, medlen skola anskaffas i 316
Den 18 April e. m. män af behof.
Att Fullmäktige räknat rätt, då de ansett disponibla tillgångar finnas, har äfven utgången ådagalagt, enär utgifterna dermed blifvit bestridda; och att klandra Fullmäktige för det de följt sina Principalers instruktiv, synes nog obilligt.
Icke heller har någon skada skett till följd af att Fullmäktige åtlydt regktet.
Om RiksgiKont. hade uptagit stora inländska lån, och till uptagande af utländska voro Fullmäktige icke bemyndigade, hade naturligtvis den penningebrist, som f. n. förefinnes, blifvit än värre genom hopandet af stora summor i Riksg:sKont:s kassa, så vida icke lånen uptagits för att på samma gång utlåna motsvarande penningar, hvilket åter varit en för RiksgisKont. främmande och temligen ändamålslös operation.
Den åtgärd åter, att uptaga lån och dermed ersätta de utgifna medlen, står R.
St:r när som helst fritt att vidtaga, och att då vidtaga med vid utförandet fria händer.
Emot Hr v. Troil, hvars sätt att föra discussionen jag icke vill efterfölja, anhåller jag blott att få anmärka, att samme talare icke bort lemna alldeles utom räkningen t. ex. den tid Fullmäktige fått vänta på Konungens sanktion å Ständernas beslut i frågan ; att Fullmäktige varit en häl
I ige i frågan om det första bestämmandet af lånevilkoren, ehuru, under den påföljande tiden, tankarne varit bland dem delade, huruvida beslutet borde vidmakthållas; att striden 1 i fl igast rört huruvida, såsom hittills, Kont. sjelf skulle besörja låne-operationerna eller, efter utlandets mönster, begagna_bankir m. m.
Emot Hr Gripenstedt är den vigtiga anmärkning att göra, att ansvarighets-lagen för Fullmäktige förbjuder dem, vid förlast af medborgerligt förtroende, att mottaga befallningar af någon annan än R.
St:r. K.
Brefvet d. 19 Juli 1856 innehåller också derföre inga befallningar, utan endast att medlen öfveriemnades till Fullmäktige, för att hållas allmänna rörelsen tillhanda och göras fruktbara i enlighet med Riksg:sKont:s reghte.
I detta afseende stadgar regktet, i I95:te §, att räntebärande obligationer skola upköpas eller belånas, samt i 196:te §, att upköpta obligationer skola, i den mån sådant för verkställigheten af åliggande utgifter erfordras, eller af verkets fördel påkallas, upsägas eller försäljas.
Hr Gripensledts upgift, med anledn. af 1844 års K.
Bref, att Riksbufvudboken för 1855 icke behöfver vara färdig förr än d. 1 nästkom.
Sept., samt att arbetet med denna bok ännu icke vore påbegynt, så uplystes från StatsKont. då grunlagsändringen förbereddes ang:de flyttning af tiden för statsrevisionerna till d. 15 Aug., att
Rikshufvudboken nu mer alltid blir färdig sednast i Juli, hvilket äfven vitsordas deraf, att K.
M. kunnat sanktionera den omförmälda grundlagsförändringen.