Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom finnas verkligen vagnar med fem hjul, och der är det femte ingalunda öfverflödigt, utan tverlom sje.fva styret.
Skulle man dessutom nödvändigt tala om ett »femte hjul» i afs. å vår representation; så skulle det vara de förstärkta Utsk:n. — Han säger äfven, att »följden skulle blifva ökad friktion.
» Hvad är friktion?
Jo, att saken löper af med någon svårighet.
Men jag tror ej det vore önskligt, att den friktion, som upkommer derigenom att tankar och åsigter nötas mot hvarandra, uphörde; det är just derigenom som man hoppas att träffa det rälta.
I den 2:dra punkten säger reservanten: »2:o
Då motioner icke, såsom hittills, skulle väckas samtidigt i de fyra Stånden, utan successive af ledamöter ur alla fyra Stånden i den s. k.
RiksNämnden, och samma förhållande skulle ega rum med alla deraf föranledda, remiss till vederbörligt Utsk. föregtde, öfverläggningar, äfvensom med diskussionerna i alla ekonomiska frågor: så är klart, att detta skulle bidraga till våra redan allt för långa Riksdagars ytterligare förlängning.»
Denna anmärkn. är visserligen redan besvarad af Gr.
Lagerbjelke, men jag får dock lof att göra några tillägg.
Jag tror, lika med honom, att derigenom Riksdagen ingalunda skall förlängas, utan tvertom månget omoget förslag komma att undertryckas just derigenom att större sakkännedom finnes samlad.
Jag minnes med afs. härå en händelse sedan 1854 års Riksdag.
I PresteSt. föredrogs Konst.Utskis förslag om Slyrelsens omorganisation.
Dä PresteSt. kom till punkten om Just.SlatsMinistern, upslod der en lång diskussion om hvad som med justitiemål borde förstås.
Sedan diskussionen varat flere timmar, kom dåvide Presid.
Poppius, som var ledamot af Ståndet, upp, fick ordet och uplyste dem om hvad justitiemål var, och då begärdes allmänt att hela diskussionen skulle utgå ur prot., sedan man funnit att densamma endast var ett bevis på okunnighet.
Der ser man ett exempel, som visar att Riksdagen ej komrne att förlängas.
— För det tredje säger reservanten:
Den 30 September f. m. 423 »Sorn den s. k.
RiksNämnden skulle hafva sitt eget kansli och sin egen betjening, att icke tala om en egen lokal, med ett större gemensamt samlingsrum och fyra för omröstningarna ståndsvis behöfliga sidorum; så skulle, om förslaget antoges, de redan förut tillräckligt dryga riksdagskostnaderna komma att ytterligare ökas.»
Han har såsom ett hinder framställt en småsak, som icke lönar mödan att mycket tala om.
Här är dessutom ett misstag begånget.
Att Stånden skulle förskaffa sig ett särskildt samlingsrum, har länge varit tal om, men hvarföre det dessutom skulle behöfvas 4 särskilda rum för omröstningarna, kan jag icke inse.
Att tala om de ökade kostnaderna för Riksdagen torde vara alldeles onödigt; för en eller annan skrifvare torde ti.lökningen ej blifva så farlig.
Det har redan i dessa dagar klagats öfver att Utslcn icke kunnat hinna med sina saker, derföre att betjeningen är för fåtalig.
— Den 4:de punkten handlar också om enksmmarsystemet, hvarom jag förut talat.
I 5:te punkten säger reservanten: »Den vigt man lagt dervid, att ledamöterne af de fyra Stånden genom detta samtnanförande skulle lära mera känna och värdera hvarandra, torde få sin motvigt deri, att med detsamma äfven öppnades rikare tillfällen för dem, som kunde vara så sinnade, att missförslå, misstyda, förkättra och anfalla sina motståndare.»
Detta tror jag också är ett misstag.
Erfarenheten visar, att menniskor behöfva blott känna hvarandra, för att älska hvarandra.
Hvad var orsaken till den stora fiendtlighet, som fordom herrskade folken emellan, om ej just den bristande kännedomen?
Under frihetstiden var Ståndsskilnaden skarpast, och då var också fiendskapen som störst; och jag, för min del, lägger den största vigt på att Ståndsskilnaden utplånas, emedan jag tror att det skulle lända fäderneslandet till fromma.
— I 8:de punkten fäster sig reservanten vid att det vore de ekonomiska frågorna, som skulle sålunda behandlas.
Jag tror det vara ganska välbetänkt af Utsk., att, då man beträder en ny bana, välja sådana ämnen, i fråga om hvilka Ständerna ej ega beslutande-rätten, men som dock äro af beskaffenhet att för sin behandling erfordra den mångsidigaste sakkännedom.
På grund af hvad jag nu yttrat och förut blifvit anfördt, yrkar jag bifall till ötsk:s förslag, dock med den förändring, att uttrycket RiksNdmnd må utbytas mot Riks Församling.
Man har mycket talat om den vinst, som personlig bekantskap de olika RiksStåndens medlemmar emellan skulle medföra.
Jag gör mig icke så stora förhoppningar derom.
Man ser, att äfven inom Utsk:n är det först långt fram på Riksdagen som man lär att närmare känna hvarandra.
Man har vidare talat om vigten af denna förändring för justeringen af Exped.Utsk:s skr i fvelseförslag, emedan det nu kan hända att 3 Stånd redan bifallit ett sådant, då det 4:de framställer sina anmärkmr; men 3 Stånd afgöra ju ofta de v i gt i gaste frågor, och i allt fall är det väl af större betydelse, när fråga är om sak, än då det blott gäller ord.
Att påstå, det vi hafva ett enkammarsystem, torde vara en nog djerf 424 Den 30 September f. m. sats.
Vi hafva 4 kammare och öfverlägga på särskilda rum, understundom samtidigt, men dock icke alltid, och ofta inträffar, att man i det ena Ståndet redan känner hvad i de andra beslutats.
Att för öfrigt dessa gemensamma öfverläggningar skulle komma att medföra någon nytta, vill jag icke bestämdt neka: det är egentligen det stadgandet att äfven besluten dä skulle fattas, som jag icke kan gilla, hvarföre jag ock tror att detta förslag ej bör vinna afs.
Förslagets fördelar upgifvas vara följande; tidsbesparing, närmare beröring
Representationen emellan samt slutligen förenkling i vårt alltför tunga riks dagsmachineri.
Jag nödgas dock erkänna min oförmåga alt fatta huru dessa stora mål härigenom skola upnås.
Tidsvinsten skulle väl ligga deri att alla motioner väcktes i RiksNämnden; men då hvarken motionstiden inskränkes eller lusten att lala torde för minskas då åhörarne blifva flere, lärer verkligheten här komma att jäfva theorien.
Då ordförandens pligt är att tillse det hvar och en för tillfället framkommer med sina, mer eller mindre r i k s gagneliga förslager, och då det naturligtvis tager längre tid att väcka och discutera ett gifvet antal ämnen på Ett rum än om samma antal fördelas på Fyra, blifver den gifna och enda följden af förändringen den, att då nu 2:ne
Stånds plena i veckan äro tillräckliga under motionstiden, komma vi hädanefter att lyckliggöras med dagliga dylika i RiksNämnden.
Vi veta alla huru angenäm slutet af motionstiden är då afhandling efter afhandling upläses och bekämpas utan att. striden ens får leda till något resultat.
Jag hemställer då till eder, mine Hrr, huru det skulle kännas att afhöra ett tredubbelt antal dylika skrifter, hvaribland säkerligen många endast påminnande om inskränkta lokalintressen.
Der finnas
Stånd der förslager om Klockare-aflön ingar eller Debetsedelslösen discuteras lika lifligt som de största samhällsfrågor hos andra.
Vore det då verkligen en vinst att nödgas dag ut och dag in afhöra dylika strider.
Jag tror det icke, antingen neddrages sinnet derigenom till småaktighet eller ock väckes leda för Riksdagsärendena; denna åter framkallar den tomhet på R. o. Ad:s bänkar vi ofta nog måste beklaga.
Nej, invänder förslagets vänner, det är ej vid remissen men vid frågans slutliga afgörande som tid vinnes.
Äfven detta vågar jag betvifla.
Ekonomiska mål, om andra är här icke tal, omfattas vanligen mera lifligt än af det ena än af det andra Ståndet, allt som saken närmare rör den ena eller andra samhällsklassen.
I detta Stånd utredes således frågan grundligt då ett MedStånd deremot hastigt afgör den för att sedan öfvergå till ett nytt ämne som möjligen närmare rörer detta sednare och mindre MedSlånden.
Förslaget deremot framtvingar ju en lång öfverläggning i hvarje småsak, ty att motionären åtminstone kommer att försvara sitt förslag, torde vara gifvet.
Månne ej detta mångdubbelt upväger vinsten af att få sammanjemkningsförslagen genast afgjorda.
Hvad R. o. Ad. angår, innehåller förändringen en verklig
A2f> nedsättning i vårt inflytande.
Hos oss. liksom hos alla obetalte Riksförsamlingar, ligger det i sakens natur att representanterne ofta ombytas, ofta aflägsna sig.
Högst otroligt är således att samtlige våra 30 ledamöter af den mindre nämnden någonsin skola finnas tillstädes vid den slutliga omröstningen, då detta deremot 0 t v i f v e 1 a k t i g t nästan alltid inträffar med elt eller annat af MedStånden.
Att R. o. Adis tanke således blefve undertryckt, är gifvet.
Det må förlåtas mig om jag ej finner någon särdeles förtjenst deri.
Den omtalade tidsvinsten torde således få antagas vara
Nu till bekantskapen.
I stora genomgripande fiågor, der sättas lidelseine i rörelse, der upsöker man liktänkande, der öfvertalar man motståndare, der pröfvas förmågan, då up.står äfven denna närmare beröring de olika Stånden emellan som förslaget förordar.
I mindre brännande frågor deremot, sådane som de ekonomiska vanligen äro, der intet I i Iva r till handling, der torde visserligen samspråket utom protokollet ofta nog blifva högt, men troligen hålla sig till ståndskamraterne på närmaste bänk.
Afven 1 denna punkt tror jag således ej att förslaget håller hvad det lofvar.
Återstår då hufvudsaken, förenklingen i våra tunga former.
Trodde jag att någon 'dylik kunde härigenom upnås, skulle jag obetingat rösta för saken; olyckligtvis förefaller mig motsatsen vara gifven Hade Utsk. inskränkt sitt förslag dertill, att sedan öfverläggningarne vid de redan nu införda gemensamma sammanträden blifvit afslutade.
Stånden då egde att återgå till sina samlingsrum och der, hvar för sig, genast medelst omröstning afgöra frågan, detta hade onekligen varit en stor förenkling, och jag vågar tro äfven ett stort steg framåt på utvecklingens bana. men att, såsom nu, tillskapa nya nämder, att ytterligare reglementera i vår redan alltför ordrika Grundlag; — än skall frågor väckas i Stånden, än i Nämnden, än skall saker behandlas af Nämnden, än af Stånden, än skall Nämnden afsända prot. till Stånden ån Stånden till Nämnden, allt till föga fromma för ärendena om än möjligen för det föreslagna nya kansliet,—allt detta kallar jag att inveckla ej att förenkla och påminner det verkligen om det, af en reservant påpekade, otte hjulet under vägren.
Om jag således icke förmår inse någon fördel i förslaget, ser jag deremot stora, allvarsamma vådor deri.
Den mindre
Nämnden med sin samfäldta omröstning innehåller, enligt mitt förmenande, ett illa doldt frö till Enkammar-systemet, det farligaste af alia, ej allenast för Konungamakten och den lagbundna friheten, men för sjelfva vår tillvaro.
Jag behöfver ej nu närmare påpeka detta systems brister, dessa äro numera så allmänt erkända, såväl i nya som gamla verlden att endast Stater, i sådane undantagsförhållanden som Norrige, bibehållit det.
I mäktiga länder leder det till anarki med derpå följande envälde; i svagare deremot till inre uplösning, yttre våld och slutlig förintelse.
Så länge jag förmår, önskar jag värna mitt fosterland mat något dylikt.
Jag röstar således obetingadt afslag å Eetänk.
I anledn. af den siste talarens anförande 42S Den 30 September f. m. anhåller jag att få lägga några ord till hvad jag förut yttrat.
Det är anmärkt, att då tiden för motioners väckande icke undergått någon förändring, och då enligt förslaget dessa skulle väckas gemensamt, så upstode härigenom tidsutdrägt.
Jag är för mindel af motsatt tanka.
Under närv:de förhållanden inträffar ganska ofta, att vigtiga frågor väckas genom motioner af alldeles samma lydelse i aila 4 Stånden, och deraf föranledas äfven discussioner, hvarvid samma saker sägas i alla Stånden.
Detta skulle till en början undvikas, ty det föile sig väl litet svårt för en ledamot att, efter det en motion blifvit upläst, stiga upp och läsa upp en af samma innehåll.
Det vore väl äfven att hoppas att, då alla Stånden sammanträdde på ett rum, man skulle hafva mera försyn för att uptaga tiden med långa tal om de minsta struntfrågor.
Det är temligen sannolikt att den, som med mycket sjelfförtroende upträder bland några få liktänkande, något mera tvekar att göra det i en stor församling.
I aila händelser qvarstår den stora vinsten, att Utskrn, till följe af discussionerna, då verkligen kunna veta hvad R.
St:r tänka uti en fråga, hvilket är alldeles omöjligt, då motionen är väckt blott inom ett eller tvenne Stånd.
Man har också sagt, att i de olika Stånden den ena frågan behandlas med mera och den andra med mindre intresse, men denna anmärkn. talar mycket till fördel för förslaget.
Många gånger är såsom en af de förnämsta bristerna i vår representation påpekadt, att då det ena Siåniet har mycken sakkännedom i ett visst fall, kan denna helt oell hållet saknas i de andra.
Det torde väl då vara en fördel för dessa alt få lära något af de förra, och man bör väl önska, alt intet Stånd måtte fatta sitt beslut utan fullständig kännedom af sjelfva frågan.
— Samme talare har antagit alt den mindre Nämnden, som skulle afgöra sådana fiågor, icke skulle komma att blifva fulltalig, derföre att R. o. Ad:s ledamöter'deruti icke skulle infinna sig.
Med den annrärkn., alt sådant kunde förekornmas genom utseende af ett lämpligt antal suppleanter, vill jag dock mest fästa upmärksamheten på den anklagelse, som härigenom blifvit gjord mot detta Stånd, i afs. å dess sätt att upfylla sin riksdagsmannapligt.
Jag hvarken vill eller anser mig befogad att framställa en så grav anmä>kn., sorn jag ej heller anser Ståndet förtjena, att detsamma icke skulle kunna, om tillräckligt många suppleanter valdes, hålla denna Nämnd fulltalig.
Då man för öfrigt säger och alltid sagt, alt inom
Adeln finnes en större sakkännedom i de flesta frågor, än inom de öfriga Stånden, så borde det väl vara i R. o. Ad:s intresse att f,å meddela denna sakkännedom åt andra än dem, som nu hafva säte på lietta rum
Man har vidare sagt, att bekantskapen mellan de olika Sundens medlemmar kommer icke i båga förrän vid de stora bågomas behandling.
För närvide känna Ståndens ledamöter icke hvarandra, då de komma till Riksdagen, och man vet att af denna brist på kännedom ofta upkommit fördomar och oriktiga omdömen, som sedan ej lätteligen bortgå.
Hade man deremot haft tillfälle från början att lära känna hvarandras karakterer och tänkesätt, så vore det omöjligt att utså sådana frön till tvedrägt; och detta tillfälle skulle beredas, Den 30 September f. m. om Stånden vore tillsammans på ett rum vid motionernas remitterande.
Det Sr något helt annat att under en tid vara i daglig beröring med en person, och lära känna hans karakter, än om 2 personer, som för öfrigt icke äro bekanta, i och för en särskild fråga komma tillsammans, för att arbeta gemensamt för vinnandet af detta speciela mål.
Den värde talaren har äfven sagt, att det skulle verkligen vara en fördel, om Stånden, efier att i en fråga hafva gemensamt öfverlagt, ginge på sina särskilda rum, för att omedelbart besluta, äfvensom att delta skulle vara lämpligt i alla frågor, deröfver gemensamma öfverläggningar skulle ega rum.
Jag vill visst icke neka, att det varit bättre, om sådana gemensamma öfverläggningar med derpå följande beslut kunnat utsträckas till flera frågor, men det måste väl i alla fall vara en vinst att få begagna detta sätt vid behandlingen af Ekon.Utskis Betänk , om det ock ej sker i afs. å de öfriga Utslcns.
Hvad den nya mindre Nämnden beträffar, så Sr den icke annat än ett Förstärkt Utsk., men som mindre ofta än nu skulle behöfva anlitas.
Enda skilnaden blir, att enligt förslaget
Nämnden af SO personer af hvarje Stånd kommer att rösta efter att hafva hört skäl, hvilket ej nu är fallet med de Förstärkta Utskrn.
En talare har, med godkännande af förslaget för öfrigt, anmärkt att lliksNämnd vore ett oriktigt namn. emedan man med ordet Nämnd förstår särskildt utsedda personer, då deremot RiksNämnden skulle bestå af Ståndens samtlige ledamöter, samt alt det varit önskligt att få en bättre benämning.
Enligt hans egen definition skulle ju emellertid RiksNämnd betyda ett mindre antal, utsedde från hela Riket; men om man skulle heldre vilja begagna uttrycket RiksFörsamling, så har jag för min del ingenting deremot, och skall således icke motsätta mig den gemensamma tanka, Hr Cederschiöld föreslagit R. o. Ad. att uttrycka.
För att icke längre uptaga tiden, vill jag blott hålla mig vid de vigtigaste af den siste talarens påståenden.
Han har sagt. att, då jag i allmänhet erkänt nyttan af besluts fattande omedelbart efter gemensamma öfvei läggningar, borde äfven jag påyrka satsens användande i några fall heldre än i inga.
En högst betydlig skillnad förefinnes dock mellan hvad jag sade mig gilla och hvad Utsk. här föreslagit.
En sak är nemi. att, sedan en fråga blifvit gemensamt behandlad, hvarje Stånd för sig röstar deröfver utan all sammanblandning med hvarandra, en annan sak åter att, såsom här föreslås, om Ståndens beslut blifva olika, låta ett naket enkammar-system inträda.
Nämnden skulle ju då af Landtm, framropas och utan vidare betänkande afgöra frågan, »stante pede».
Denna inrättning påminner allt för mycket om den Norska RiksFörsamlingen, der det ena Thinget upslukar det andra.
Med Förstärkta Utslcn kan icke heller den föreslagna Nämnden jemföras.
De förstnämnde väljas särskildt för hvarje fråga, sammankallas för hvarje gång och kompletteras af Stånden om så erfordras.
Utslcns
Nämnd deremot skulle en gång för alla utses vid Riksdagens början, Jag hemställer till Gr.
Lagerbjelke 428 Dan 30 September f. m. sjelf huru en dylik Nämnd, vald för nära ett år sedan, nu, inom detta Stånd, skulle se ut.
Troligen återstode knappast 4 eller 5 af de 30 utkorade.
Jag frågar då om R. o. Ad:s rätt verkligen genom detta fåtal kunde anses betryggad.
Svaret är gifvet.
Jag yrkar fortfarande afslag på Betänk.
Jag vill blott förklara, att med den mindre Nämndens tillsättning och komplettering skulle tillgå på alldeles samma sätt som nu vid Förstärkt Utsk. är fallet.
Förstärkt StatsUtsk. valdes under sommaren: om det nu skulle sammanträda i November, så finge man väl, om iedigheter yppades, besätta dessa genom nya val.
Det blir således icke svårare att hålla dessa 30 platser besatta i Nämnden, än f. n. i ett Utsk., och skillnaden ar så ringa, att den till och med kunde kallas Först.
Ekon.Utsk., om man så skulle önska.
Mot det framställda förslaget hyser jag åtskilliga betänkligheter.
Den af dessa vigtigaste är, att detsamma tilläfventyrs kan komma att inleda oss på en väg, sådan att man ej kan göra sig reda för följderna eller det mål, der man skall stanna.
Det är nemi. tydligt, att detta förslag är upslaget till något kommande, men huru detta skall gestalta sig och se ut, det kan ingen göra sig en föreställning om; men då det ingalunda är omöjligt, att detta kunde blifva af en vådlig beskaffenhet, sfi måste jag förkasta förslaget.
— Någon tidsvinst tror jag ej heller skall upkomma genom förslagets antagande.
Det förefaller mig nemi. otroligt att någon tidsvinst skulle npstfi derigenom, att de 4 Ståndens ledamöter gemensamt på ett rum öfverlade om samma ämnen, hvarom de nu öfverlägga på sina särskilda kammare: tvärtom bör det väl i sednare fallet gå fortare.
Man måste härvid förutsätta, det lusten att yttra sig skulle betydligt minskas, och att ett stort undseende för hvarannan skulle ega rum mellan de olika Ståndens medlemmar; men när dessa individer väl blifva vana att se och höra hvarandra, så lära de väl icke tveka att utsäga sin mening lika fritt i RiksFörsamlingen som nu i sina respektive Stånd.
Det är mig äfven obehagligt att tänka, att tvertom genom den långa tidsutdrägten som säkert skall upkomma, det redan fåtaliga Riddarhuset skall blifva ännu fåtaligare; och jag finner icke heller, att det exempel vi redan haft pä dessa gemensamma öfverläggningar, är särdeles upmuntrande till att vidare beträda denna bana.
Det visade sig nemligen då, att på de tider af dagen, då eoliva1, kunde hafva lust och ledighet att vara närv:de, fanns här en temligen stor församling, men när det led mot mera obeqväma tider, så tömdes huset ganska hastigt, och man skulle snarare trott att de qvarblifne var återstoden af ett än af 4 Stånd.
Man har talat mycket om bekantskapen mellan Riksdagsmännen, och man har då antagit såsom visst, att det skulle blifva en kärleksfull bekantskap, men motsatsen kan lika väl inträffa.
Vi hafva nyligen sett, huru i en vigtig fråga de olika Stånden varit splittrade inom sig sjelfva, och det kan vara alldeles tillräckligt, utan Den 30 September f. m. 42» att man behöfver bära tunban af att vara sedd med sneda ögon äfven inom andra Stånd.
Sanningar blifva alltid länge illa bemötta, just derföre att det ligger i deras natur alt icke genast kunna uplattas, och det fordras lång tid att bana dem väg.
Det är då icke skäl att underkasta sanningens kämpar tungan att blifva misskända af 4 Stånd: det är nog med att. vara illa seid af ett.
— Jag vili icke göra mig liberalare än jag är: man kan visserligen sätta på sig den fernissan och låta förslaget hvila till nästa Riksdag, då jag är öfvertygad, att det skulle komma att falla; men jag för min del tillstyrker R. o. Ad. att genast afslå detsamma.
Egentligen begärde jag ordet för att besvara Gr.
Lagerbjelkes anmärkn. mot det af ring föreslagna namnet »Rila Församling a.
Möjligen tiar det undfallit Hr Gr:n, att i detta förslag förekomma tvenne Nämnder, nemi. först RiksNämnden, och sedan IiiksNämndens
Nämnd, hvarigenom förvexiing kan upkomma.
Lagerbjelkes svar på min anmärkn. var, att RiksNämnden är en delegation från hela Riket; men då man säger Nämnd, menar man vanligen dermed en delegation af Representationen sjelf.
Jag står således fortfarande qvar vid mitt yrkande om utbyte af benämning.
Man har sagt, att vårt representationssätt icke är något enkammarsystem.
Om så vore, skulle de beslut, som i dag komma att fattas inom alla 4 Stånden, der detta förslag nu discuteras, icke blifva gällande, utan underställas en högre instans.
En sådan saknas dock alldeles.
— De flesta anmärl<n:ne i öfrigt hafva blifvit besvarade af Gr.
Lagerbjelke; men den siste talaren har framställt en så misantbropisk åsigt, att jag icke kan underlåta att besvara den.
Ilan syntes nemi. förutsätta alt, så fort menniskor komma i beröring med hvarandra, skall deraf upstå kif; han sade, att det vore tungt nog att bära bördan af eli Stånds hat, och att det vore onödigt att öka denna tunga med äfven de andra Slåndens.
Huru slår detta tillsammans med deri stora konflikt af partier, som skulle upkornrna?
Den som blefve hatad af ett
Stånd, skulle väl åtminstone vinna anhängare inom ett annat; icke kunde han väl blifva hatad inom alla 4 Stånden.
Jag anser detta förslag inleda möjligheten att på en lugn och fredlig väg få en representations-förändring.
Jag tror att samhällets medlemmar kunna i afs. å deras förhållande till denna sistnämnda fråga indelas i 3 klasser, nemi. ärliga vänner, falska vänner och uppenbara fiender.
De sista fruktar jag icke, ty i öppen strid kan en man försvara sig mot en annan; men har man en bundsförvandt, som sätter dolken i ryggen på en, då blir allt försvar omöjligt.
Alla de, som äro ärliga vänner till en representations-reform, tror jag böra rösta för detta förslag, till hvilket jag önskar bifall, med iakttagande af den redaktionsförändring jag föreslagit.
De allmänt erkända bristerna i vår representation äro verkligen af beskaffenhet att någon gång kunna 430 Den 30 September f. ni. förmå representanten att bifalla äfven sådant, som han eljest hansle icl<e skulle till fullo godkänna, såvida man nemi. kan hoppas att derigenom vinna en öfvergång till e!t bättre sakernas skick.
Om jag trodde att ifrågav:de förslag skulle i någon väsendtlig mån dertill bidraga, skulle jag visst icke tveka att till detsamma lemna min röst.
Jag beder dock den siste värde talaren att icke räkna mig hvarken till de falska vännerna eller de öppna fienderna till en representations-förändring, om hvars nödvändighet jag, mera än de flesta andra, genom min erfarenhet under en mängd Itiksdagur, haft tillfälle att öfvertyga mig.
Men jag tror, lika med många andra, att detta förslag icke är af den beskaffenhet, som jag förut omnämnt.
Man har fästat mycken vigt viii bekantskapen de olika Stånden emellan; men om del är detta mål man vilI vinna, så torde dertill kunna finnas andra utvägar.
Något annat ändamål måste jag afse, för att göra en förändring i vår representation.