Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Finnes detta vara en af förståndet och förfarenheten gillad rigtig sats, så följer jemväl deraf ostridigt, att, vid betraktande af en 488 Den 19 April, Embetsmannacorps, bibehållandet nödvändigt fordrar, det man är försedd med ämnen, hvilka äga skicklighet att vid yppande ledigheter kunna ingå uti de afgångnes functioner.
Enär nu ganska få ingå uti den juridiska tjenstevägen och sällsynt att några förblifva vid detta yrke, är det tämligen klart, att ämnen skola saknas till ledigbljivande tjenster och biträden af lönlösa Extraordinarier alldeles försvinna.
Denna brist är nu synbar uti Kongl Svea HofRätt, då HoiRättens afgjorda mål och protoco. l till Konungens Revision ej sällan måste hvila oexpedierads, i brist af renskrifnings biträde, ssmt HolRätten till Extra Domares lörordnande vid Härads och RådstufvuRätter saknar skickliga ämnen, hvaraf bl ifver en ostridig följd, att v'd yppande förfall för dessa Ordinarie Tjenstemän, Domare-befattningar, så på Landet som i Städerna, måste afstanna, och skulle på de förra ställen dessa händelser redan inträffat, om ej flere skicklige och verksamme
Borgmästare hade åtagit sig längre och kortare förordnande vid yppande förfall för LandsComarne; men länge kan detta bi’räde ej vara att påräkna, så vida flere Häradshöfdingar dels redan uppnått, dels nalkas en högre ålder, och således äro och blifva i behof af beständiga vicarier, utan att de kunna lemna den enda tillgång för sin lifsbergning, sorn af tjenstens innehaivande kan påräknas, dä 75 R:dr pension ej skäligen bör kunna komma i beräkning, samt det synes vara Statens pligt Den 19 April.
489 att bereda den på sina ålderdomsdagar tarfligt underhall, rom uppoffrat sin tid, helsa och krafter i Statens tjenst Till Borgmästare i de mindre
Städerna är det svårt att kunna utse särskildte Ordförander, och vid yppande ledigheter känner åtmindstone jag få, som vid benaktande af Ernbets-värdighet och dess inflytelse pä allmänna ordningen, böra komma i fråga, och jag är således fullkomligen öfvertygad derom, att sådane Städer skola sakna Styresmän, hvarom Söder Telge torde redan erlarit verkningarna.
Det är allmänt bekant, att uti HofRätlen danas och beredas nästan alla Civile Embetsman: och utom denna tillgång skulle de fles'a Collegier och Verk förfalla.
Enär nu 1 os HofRätten saknas ämnen och nödig betjening för eget behof, så är följden gilven-, hu.u denna förändring tillkommit, då tillförene så betydligt antal Ausculterande sig infunnit, är ej svårt att utreda
Vid valet af hvart och ett lefnadssätt kommer ostridigt en nödig utkomst för framtiden i beräkningen.
Ett yrke som medförer i beredningen ansenlig kostnad och flera års mödosamt arbete och ändtligen ansvar och anmärkning för hvar och en handling, men ingen bergning, kan ej uppmuntra någon tänkande, som ej tillfälligt tvång fört på den vägen att använda sina tillgångar , sin tid , sina krafter och sin helsa, utan att vinna det 490 Den 19 April. ändamål, hvarefter hvar och en lefvande varelse sträfvar, ett nödigt uppehälle.
Enär HofRättens betjening, som på ordinarie Stat äro uppförde, i obetydlig mån kunna hämta sitt underhåll af den tjensterna åtföljande inkomsten, och när de ock inse, att om de skulle hinna att räknas ibland Ledamöternes antal, deras villkor snarare försämras, så vida de då alldeles komma utur tillfälle, att söka andra biförtjensfer, så blifver utsigten för framtiden mörk och ändamålet för flit och skicklighet alldeles försvunnet.
Mine Herrar! det är med smärta jag upprepar, att Civile EmbetsmannaCorpsen är nära sin upplösning, och de sednare årens författningar som blifvit utfärdade i afseende på des^a Embetsmäns löner, hafva verkat detta slut; dä deremot, om man betraktar forntiden, 6å finner man hvad nitisk omtanka blifvit lemnad Domare-Corpsens anständiga och värc. ga underhåll.
År 1582 ifrade BondeStåndet derföre, att Lagmans- och Häradshöfdinge rentorna skulle blifva oförryckta till deras ändamål, hvilka ytterligare, igenom Kongl. Placatet den 15 November 1595, bekräftades: Konunga-försäkran 1611 tryggade Justitiestaten vid denna aflöning, och handhafvandet anbefalltes ige. noin Kongl. Brefvet den 16 December 1617, och Kongl. Resolution 1624 samt Kongl.
Resolution på Allmogens besvär 1680 visar yt - Den 19 April. 49!
! terligare, huru starkt detta hedervärda
Stånd | sökt förvara sina Domares rättigheter, hvilka 1720 års Regeringsform bekräftar, samt jemväl genom Kongl. Reglementet och Bref den 21 Juli 1752 och 20 Fedruari 1753 befalltes till * efterlefnad.
Märkvärdigt är det utan tvifvel, att vid ' alla föregående RegeringsFormer hafva justifieStatens medel blifvit uti Grundlagarna förvarade, och sist uti 1772 års RegeringsForm | finnas dessa kraftiga uttryck: ”och på det nöd och trångmål hos
Domaren icke måtte gifva anledning till skadlig efterföljd och blifva ett sken och förevändning till Embetes missbruk ; så böra de Allmogen till sida Domares lön och underhåll beviljade Lagmans- och Häradshofdinge- samt Tingsgästnings-penningar, alldeles efter Högstsalig Konung Gustaf Adolfs försäkran af år 1611, hållas oförryckte till sitt rätta ändamål och vederbörande
Domares aflöning efter stat.’’ Icke något Stånd, Stat eller inrättning har ägt sina rättigheter starkare genom Grundlagarna och särskildta Författningar förvarade än Justitiestaten, men, sådant oansedt, upphäfdes de genom Kongl. Förordningen den 27 November 1776, angående Rikets mynt och penningeväsende och den i anledning deraf upprättade Statsreglering.
Såsom allmänt kändt, undgår jag att styrka, det Justitiestaten* aflöning före 1696 ut - 492 Den 19 April. gjordes i rentepersedlar, och att Högstsalig Konung Carl den XI, såsom en synnerlig nåd emot Svea HoiRätt och att befria Ledamöterna ifrån den omsorg, som med förvandlingen då var förenad, anordnade dem lösen för så lana rentor att utur StatsContoiret directe contant uppbära, hvilken ynnest ingen af Rikets Tjenst män fick åtnjuta, utom Upsala AcaderateStat.
Denne anstalt, förmånlig på den tiden, började likväl inom 20 år ansenligen förminskas, då hvarje tunna RenteSpannmål uppgått ifrån lörsta beräkningen 2 R.dr § sk. tili 4 R:drj men genast visade sig omvårdnaden tor en Emb tsmannaCorps, som staten ej fann sig kunna umbära, derigenom att Justitiestaten blef beviljad en viss inkomst af Boupptecknings behållningar, äfvensom Ensaksböterne tillhörde Domstolens Ledamöter, hvartill äfven kom d. n afgift Rikets Högloft- Ständers Bank till Kongl.
Svea HolRätt, såsom dess privilegierade Sorum, årligen erlade.
Enär nu, sedan Lagmans- och Häradshöidinge. lönerne samt
Tingsgästnings- penningarne af den anslagna fronden utgått, yppades ett öfverskott för HofRättens Ledamöter, som ökade det uti Staten bestämda dalertal.
Med dessa tillgångar bergade sig Justitiestaten, ehuru mindre bekymmersfritt, sedan varupriserne ifrån Statens, reglering tämligen stigitmen efter 1776 års förändrade myntfot räknas egentligen den tid, hvarifrån det fortsatta missödet för dessa Embetsmän, att af sina tjenster ej kunna njuta en nödlös utkomst, blifvit grundlagdt.
Den 19 April. 493 Igenom denna
Mynt valvation syntes väl att lönerne blefvo fördubblade, men det bestod blott uti en fördubblad prägel å det mynt som utgafs.
Rätta värdet iörblef detsamma, och vid jemförelse af 1715 års Författning, hvilken uti Kongl. Förordningen den 9 Januari 1770 blifvit lagd till grund lör löntagande Embetsmän och Betjening, förlorade desse Embetsmän två tredjedelar af deras aflöning, och enär varupriserne derifrån uti jemnt tilltagande stigit, är uppenbart att två fjerdedelar af reella lönen försvunnit.
Att åter anslå Lagmans- och Häradshöfdinge rentan såsom penningtillgång, betraktad till aflönings-fond, hjelper numera icke, då dalertalct väl är att påräkna, men värdet emot varupriserna gått förloradt.
Rentepersedlar, eller Spannmål in natura med förvandling efter årens Markegångar, uppburne af Kronans Uppbördsman samt af dem aflemnade i StatsContoiret, vore det enda säkra aflönings'ätt, som för evigt undanröjde all osäkerhet för framtida förluster och ett sätt, som alltid satte Embetsmannen och Jordbrukaren i sådan ställning, att de måste gemensamt och lika dela de öden händelser kunna bereda.
Till en sådan anstalt saknas ej tillgångar, då Staten äger 132,773 R:dr 37 sk. ~ r.st. ef. ter Kronodaler, som böra med förvandling ut. gå, utom KronoTionde samt contanta penningar, hvilka blifvit till sina belopp bestämde. 494 Den ig April.
Så vida dessa rentor icke kunna användas, måste det åtmindstone vara med rättvisan öfverensstämmande, att lönerne uti silfvermynt utgå, eller ock med det agio, som beklagligen vid qvartalens utassignerande kan finnas gällande.
Denna utväg hafva andre och nästgränsande länder vidtagit, hvilka åtmindstone derigenom velat visa den vårdnaden, som varit oumgänglig för rättvisans skipande.
Nog hafva Riksens Höglofl.
Ständer vid sistlidne Riksdag insett nödvändigheten deraf, att dessa Embetsmäns lönevillkor borde förbättras, och jemväl ingått derom uti författning; men uiom det anslaget föga kunnat bidraga till ändamålet, så har BevillningsFörordningen, i märklig måtto, återtagit denna tillgång, och så starkt hemsökt Embets och TjenstemannaCorpsen, att den blott i Hufvudstaden, enligt Allmänheten communicerad uträkning, efter 2.
Art. af BevillningsFörordningen, betalar en tredjedel mot hvad som erlägges af alla
Hus och fastigheter samt all Handels-, Fabriks- och Borgerlig rörelse i hela Stockholm, och enär de hushyror beräknas, som utgöras af Embetsmanna classen , tror jag mig ej begå något misstag uti den uppgift, att denne Class ensamt bestrider Hufvudstadens en. skildta Krono-utlagor.
Det ar ej nog härmed, ty alla möjliga anledningar hafva blifvit använde för att försvaga Embetsmäns bergning:
Sedan de måst oftast ådraga sig skuld för Fullmagts-lösen, Den 19 April.
495 hafva de sex månader och derutöfver fått bestrida Tjensten utan lön:
Enär år och aftagen helsa gjort dem oförmögna att längre fortfara, . äro de belastade med ett kostbart afsked, utan att vara påtänkte af Staten med någon be| löning för sin använda tid; skulle åter en pension af lönen vara att påräkna, så är den ej bestämd förr än 70 år äro fyllda:
En sådan Författning har således tvungit honom att vid aftagande krafter framträla sitt obehagliga lif till grafven , och lemnar sällan något ! mellanrum till hvila och lugn, och för att njuta några lediga månader, afkantar afskedskostnaden ungefärligen honom g af årets tillgångar, hvilken utgift åter tvingar honom att med darrande steg besöka ett Embetsrum, hvarest den j värdige mannen , som förut med så mycken nit osh skicklighet beklädt sitt ställe, måste se 1 sitt genom aftagna förmögenheter lidande lif i än mera försvåras, genom medvetenheten att sakna förmåga att vara gagnelig.
Hinner man åter, eller föres, tvungen af händelserna, till de högre Embeten, och således synes göra hvad man så obetänksamt kallar lycka, så äro vilkoren åter sämre, och följden, att antingen medtaga egna tillgångar, betjena sig af crediten, det vill ändtligen säga, andras bekostnad, eller ock blottställa sig iiör det mildaste af omdömet medlidande, hvilket så nära har föraktet till följeslagare, hvarmed tjensten är dåligt belåten, och deruti Allmänheten kanske oförmärkt men starkt delar lidandet.
Vid förlorad helsa, tilltagande år och aftagande förmåga, att kunna verksamt uppfylla sina pligter, har den Staten han tjent föga hans behof och önskningar skulle förena sig att i lugn la sluta eit uti Statens tjenst förtärdt lif.
Der åter någon anledning till förmån för JustitieSiacen giive^, synes den in kränkt emot hvad andra Embetsman bestås, såsom till exempel, då en Idäradshöfdinge, hvilken tjenar för 75 R.r penningelön, för Kronans räkning försäljer stämpladt papper, för hvilket han ej sällan må* ste gå i förskott samt hopsamla medlen från flera hundrade personer, njuter han, såsom belöning för sin verkliga kostnad och möda, 8 sk. för hvarje teo R:dr, deremot LandsContoiret, som emottager och förvarar uppbörden i Renteriet, har fått sig anslag' t 2 R dr för hvart 100, oansedt denne
Tjensteman får hugna sig af en indelt lön efter Markegångsförvandlingarna.
För att ej besvära Höglofl.
Ridderskapet och Adeln med en tröttsam vidlyftighet-, mäste jag lemna flera anledningar, som förekomma uti detta ämne, och sluta dermed, att i händelse Rikets Höglofl Ständer skulle finna de ifrågavarande Embetsman för Staten mer eller mindre umbärlige, någon annan anstalt till indragning ej fordras, än att låta dem förblifva
Vid de nuvarande lönevilkor, då följden - II.
497 den skall blifva med tiden ganska säker; varandes slutligen min önskan, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln täcktes coramunicera detta mitt vördsamma Memorial med de öfriga respectiva RiksStånden, tili hvilken ända jag får aflemna dertill erforderliga s:ne exemplar.
Herr von Sehanz, Ivar Fredrik Gabriel, uppläste följande: Ödmjukt Memorial.
Få 'Kongl. Maj t, uti Dess till Statsutskottet gifna Nådiga proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, framställt nödvändigheten af förbättring uti penningelöntagande Embetsmännens villkor, samt fråga derom äfven hos Höglofl, Ridderskapet och Adeln blifvit väckt, och man nu mera i allmänhet synes vara öfvertygad om Embetsmännens ringa löningsvillkor, i afseefide på tiderna, torde det vara bättre hopp, än 1809, då denna fråga först för Civile Staterna väcktes, att detta ämne med större uppmärksamhet behandlas.
En hundraårig erfarenhet bör hafva stadgat den öfvertygelse, att all inkomst och ut. gift, beräknad och bestämd endast på penningesumma, utan att vara fixerad till en viss varumängd, blir alltid felaktig, enär förändrade tider, förändrade priser och förändradt myntvärde gör den högst osäker, då deremot Ridd. 0. Åd.
Prut. N:o dj. 64. 498 Den ig April. en gifven summa, bestämd till ett visst qvantum vaior, alltid ger ett resultat som blir i det närmaste svarande emot tid, priser och pcnningevärde.
Det är således endast en utväg att reglera löner, med ett bestämdt förhållande till tiden , nemligen den, att bestämma dem till en viss varumängd-
För detta ändamål skall hvarje varuartikel hafva ett gifvet stadigt varande värde, och i lika förhållande med det som blifvit antaget för Kronans inkomster.
Uti de så kallade undervisningarne, elier skattläggningsmethoderne, är detta varuvärde bestämdt, och efter det äro ada indelte löner satte.
Såledf s hafva deras innehafvare ock ägt en efter tiden afpassad inkomst, som gjort deras uppehälle möjligt, då deremot penninge-löntagares öde med hvart år försvårats.
Det är särdeles Embets- och Tjenstemännen i Konungens Canzli , HofRätterna och Collegierna, som fått vidkännas detta missöde.
De lönetiliökningar, som r8io och 18 • 2 beviljades, tjente ej till ändamålen, då förhöjda varupriser genast uppslukade dem: och hvarje contant tillökning skall, utan att förbättra Embetsmannens villkor, endast tillskynda Statsverket en större numeraire utgift.
Jag vågar derföre, såsom ett medel att på en gång och för alltid stadga bestämda löner, hvilka aldrig behöfva ökas eller minskas, föreslå, att alla aflöningar för Rikets hogsta Den r 9 April. 4 99 Embeten, Stats- och JustitieRåd, Allmänna Beredningens Ledamöter , JustitieRevisionen , Konungens Canzli, HofRätterna samt Collegierna, b stämmas för hvarje Embetsman i ett visst qvantum Spannmål och andra renfeperserilar, hvilka dock ej böra anvisas
Löningstagaren till uppbörd af rentegifvarén, såsom högst olämpligt, och borde, efter min tanke, äfven förändras i anseende till de redan indelte lönerne, utan utbetalas utur Kronans Cassör efter årliga markegången.
Så bör ock, i mån af tillgångarna , pä hvarje lön fördelas ett lika qvantum Spannmål och hvarje annan , persedel renta, så att vid förvandlingen alla , åtnjuta lika rätt; äfvensom ett medium af al* la Läns Markegångar, vid uträkningen af förj vandlingen, bör tagas till grund, samt enär årliga MarkegångsTaxorna ej förr än vid hvarje års slut upprättas och således icke äro användbara för uträkningarna af samma års trenne första qvartaler, desamma kunde uträknas
Och anordnas efter föregående årets lika beskaffade Taxor, samt slut-Fqvid för året ske efter sista MarkegångsTaxan vid betalningen af fjerde qvartalet.
Vid en sådan reglering af lönen uppstå tvänre hufvudsakliga frågor den ena: efter hvilken norme skola Spannmåls- och per. sedel-lönerne bestämmas, för att hvarken blifva för dryga för Kronan att utgifva, eller för ringa För Embetsmannens behof?
Hvilka tillgångar finnas tilli en sådan aflönings bestridande?
Såsom svar å första frå - 5°o Den 19 April. gan, anser jag mig böra anföra: att enär 1696 års
Stat tjenar ännu till grund för alia indelte löner, hvilka efter den utgå, samt äfven ligger till grund för den contanta aflöningen, ehuru den genom evalvation blifvit något rubbad, bör den äfven tjena till grund lör den nya löneregleringen; och andra frågan besvaras dermed, att om de Kronans rentor och Krono tionde, som än icke blifvit lör någon Stats behof directe anslagna, samt således äro odisponerade, härtill användas, torde de vara tillräckliga, enär behållna rentornes belopp, efter de underrättelser jag erhållit, utgöra omkring 147,8-00 R:dr, hvilka utgå dels med, dels utan förvandling, samt behållne Kronotionden 14,000 tunnor, som, förvandlad till penningar efter Kronovärdi, 36 sk. tunnan, gifva ett belopp af 10,500 R;dr, hvilket, sammanlagdt med rentorna, utgör den summa af 158,300 R:dr, hvilken, efter hvad jag med säkerhet förmodar, är att tillgå, för att utdelas till löner.
Att 1696 års
Stat är den mest lämplige, synes deraf, att den sedermera alltjemt tjenat till grund för Embetsmäns aflöning.
Konung Carl XI, sorn utfärdade denna Stat, kände ganska noga tillgångar och behof, samt tog personligen kännedom om tjensternas vigt och beskahenhet.
Särdeles vårdade han sig om KdmmarCollegium, hvilket synes af de för Ledamöterna i samma Collegium anslagna löner} och att han funnit ett skiljaktigt förhållande, i afseende på löner emellan i Stockholm Den 19 April. 5 01 varande tjenstemän och de som vistades på andra orter, böra äga rum, finnes vid jemförelse af aflöningarna för Svea och Götha HofRätter.
Enär jag icke allenast med trygghet förmodat, att Rikets nu församlade
Ständer äro benägne att pä lämpligaste sätt afhjelpa de beständigt fortfarande olägenheterna at penninge-löner r utan ock att vid reglering af ett annat aflöningssätt, i 6^6 års
Stat i det närmaste bör följas, har jag vågat uppgöra bilagde project till aflöning för en del Civile Stater; jag har dervid, i afseende på Personalen, tagit till grund 1813 års Stat, och 1696 års Stat, i anseende till hvarje föreslagen summa.
Der tjenster förekommit i 18 13 års Stat, som ej finnas i den af år 1696, har jag, eftergjord jemförelse med vederlikar af de som på gamla Staten finnas, föreslagit summan, och der en sådan jemförelse ej kunnat göas, har jag proportionerat lönerna i moa af tjenstevärdigheterna emellan högre och lägre Embetsman, men allestädes, der 1696 års
Stat upptager lika tjenster, har för dem lika lönesummor blifvit utförda.
Af sådana skäl äro för StatsMinistrarne föreslagne lika löner med dem Riksens Råd fordom innehade och Taffelpenningar tillagde, efter denna tidens lefnadssätt torde sådant fordra.
För Presidenterne, såsom näst Ministrarna de högste Civile Embetsman, har ock den högsta lön i ordning blifvit föreslagen, och orsaken, hvarföre jag, för Piesidenterna i Svea HofRätt och KammarCollegium , föreslagit högre löner, än öfrige Presidenter, äro den förras egenskap af Chef för en stör - 5°- Den 19 April.
Den 19 April. 503 re Corps och Ordförande i RiksRätten , och den senares Presidium i Rikets vigtigaste Collegium.
Stats- och JustitieRåd äro värdigheter, som ej kunnat hänföras till likhet med något Embete på 1696 års Stat, men i anseende till värdigheten, emellan Presidenterna och vice Presidenterna, samt StatsSecreterarne, har jag proportionerat mitt project derefter.
Denna, af mig således projecterade, Stat uppgår till ett belopp af 320,434 Daler Siifvermynt, eller valveradt till R dr å 2 Daler Siifvermynt, som var 1696 års Riksdalers valeur, 160,217 R:dr, och således nära acoo R:dr mera än den af uppgifne tillgång; men denna difference är utaf mindre betydenhet på det hela, då, sorn jag förmodar, efter en fullständig och noga beräkning af Kronans behållna rentor och tionde, den säkert skall öfverstiga hvad som erfordras.
För StatsUtskoffet, som har så många göromål sig uppdragna, torde det blifva ett något för mycket opereust arbete att, i anseende till personalen, reglera Innings-beloppet i persedlar; men om StatsUtskotfet föreslår och Rikets Högföfl
Ständer fastställa hufvudgrunderna för aflöningen, ställd på persedlar eller HemmansRentor, kunde en tillförordnad Comité under varande Riksdag snart utarbeta detailerna, och dem till Ständernas granskning och godkännande öfverlemna.
Om en sådan !
Comité får bestå af personer, kunnige om Kronans inkomster samt Kameral- och Upp-1 börds:verket, jemte sådana af hvarje Civil Stat,| som äro i tillfälle att uppgifva hvilka Tjenstemän äro i åtnjutande af lagliga sportlar, samt hafva mer eller mindre trägen tjenstgöring, och hvad afseende derå kan hafvas för Lönernas bestämmande, så tior jag, att man kunde vänta ett antagligt förslag, hvilket kanske kunde minska dea af mig föreslagna summa.
Att tjenstemän» antal sedan <696 ökats inom de flesta tjenstegrader, är ostridigt.
Men den som vill göra sig mödan att undersöka saken, skall snart finna, att det är en ovillkorlig följd af tillökade arbeten-, och att oaktadt denna tillökning skall, vid genomseende af 1696 års ordinarie och extraordinarie
Stat för de af mig uppräknade Embetsmanna Corpser, den finnas vara mycket drygare, än den af mig nu föreslagne; helst ensamt då varande
Råds löner uppgingo till 99,300 Daler Silfvermynt mera, än hvad för Stats-Ministrariie samt Stats och JustitieRådet nu blifvit föreslaget.
Den som viii bedomina Statens tunga för Embetsmännens aflöning efter den personal, som finnes uppförd i StatsCalendren, misstager sig mycket; ty der synes manga, särdeles lör JustitieRevisionen och Konungens Canzli, som ej hafva lön på Stat.
Då jag endast haft till föremål framställning af ett nytt löningssätt för de egentiiga Civila Staterna, har jag ej kunnat upptaga KrigsCollegium och Krigs HofRätten, såsom hörande till Militaire.Staterna, ej eller Post-, Chartae-Sigillatae och Controll-verken jemte Ma - 504 Dm 19 April. gazinsDereciionen och SundhetsCollegium, såsom lönade af särskildta fonder och särskildta Kronans inkomster.
Emot detta förslag väntar jag mig endast ett hufvudsäkligt inkast
Det nemligen: att om Kronans besparde rentor och Kronotionde användas till denna löne-reglering, uppstår en brist för de öfriga Stats-anslagen.
Detta änkast kan möjligen äga sin rigtighet, men då, genom den nya löne-reglering, omkring 240,000 R:dr, hvilka nu för i fråga varande Stater äro till löningar anslagne, försvinna, eller, som är detsamma, komma att utgöra en del af den årliga summa, hvilken för dessa Stater framgent erfordras, så uppkommer genom årliga besparingarna på de åtta hufvudtitlarne en fond, hvilken skulle formeras till en nionde hufvudtitel, att användas för åkerbruk, näringar och slöjder; och denna fond bör billigen användas till Statens angelägnaste behof, äfvensom hvad, å den till omkring 480,000
R:dr utgörande allmänna Indragnings-staten, ärligen han försvinna; likasom en ej obetydlig summa torde vara att påräkna utaf Bevillningens utöfver det beräknade beloppet gifvande öfverskott.
Då det är af vigt för allmänna ärendernas oafbrutna gång, att Embetsmännen sättas i tillfälle att ensamt för dem kunna uppoffra sin tid, utan att behöfva för utkomsten använda den till andra yrken, ar det äfven en nödvändighet att, genom en för ändamålets vin - Den iy April.
505 nande lämpad aflöning, befordra en nitisk utöfning af tjensten.
De så mycket, dels med, dels ock oftast utan skäl, omtalte försummelser torde då upphöra; ty hvilken stadgad man använder ej hellre sin tid vid ett enda valdt yrke, än blandar sig i flera?
De fleste hafva hittills gjort det af ett tvunget behof och skola gerna inskränka sig till endast tjenst-befattningarna, när de blifva satte i tillfälle att af Statens löner kunna föda sig och de sina.
Detta mitt Memorial torde få öfverlemnas till StatsUtskottet, samt comtnuniceras med de öfriga respectiva RiksStånden. 5g6
Project till L uner för åtskilliga CivilStater.
Högsta Embeten , Stats Rådet, ^jfiistitieRådet och Allmänna Be- redningen.