Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är gifvet, att en sä öfverlägsen handelsflotta som den Norska har ett öfvervägande antal sjökaptener och sjokaptens-aspiranter, och, om Den 31 Januari e. in. dessa egde tillstånd att föra Svenska fartyg, skulle de snart uttränga såväl de Svenska män, som nu försörja sig med sjöfart sorn älven många al dem, som vilja egna sig åt detta yrke.
Om det medgåfves, att Svenska fartyg fingo föras af Norrmän, ehuru de voro bemannade af Svenska sjömän, vore det sannerligen att befara, det dessa sjömän så fort ske kunde utbyttes mot Norska, hvarigenom äfven våra sjömän skulle beröfvas möjligheten att förvärfva sin utkomst i sitt yrke.
Jag kan såsom styresman för ett län, hvilket från början till slut är kustland, och, då jag är väl bekant med den håg, som finnes hos befolkningen ända från norra Upland till Stockholm på en sträcka af 16 mil, upplysa, att hela kustbefolkningen lefver för sjöfarten och högst ogerna sysselsätter sig med jordbruk.
Då härtill kommer att i Sverige finnas på flera ställen navigationsskolor och det är långt ifrån, att de Svenska sjökaptenerna i skicklighet stå tillbaka för de Norska, anser jag det icke vara skäl att framkalla medtäflare, så länge brist på Svenska befälhafvare icke uppstått.
Jag har ansett det vara min pligt att fästa Ståndets uppmärksamhet på dessa omständigheter, hvilka icke sakna sin betydelse, och anser att, då vi behöfva hvarken Norska befälhafvare, styrmän eller matroser, det icke vara skäl att bifalla denna punkt, å hvilken jag således yrkar afslag.
Ehuru jag ogerna uppträder mot den siste värde talaren, kan jag dock i detta fall ej underlåta att göra det.
Utsk:ts framställning i denna punkt åsyftar att bringa till öfverensstämmelse med hvarandra de i hvartdera af de förenade rikena gällande stadganden ang;de sjöfolk, och det kan icke an nät än öfverensstämma med Sveriges välförstådda intresse att en sådan likhet emellan löreskrifterne uti de båda länderna beredes.
Denna punkt sammanhänger äfven nära med den af Ståndet redan bifallna lista punkten, men är deremot vida skiljd från den 2:dra.
Jag anhåller 0111 bifall.
Jag skulle visserligen kunna inskränka mig till att instämma i den siste värde talarens yttrande, men vill dock med några ord besvara Gr.
Till en början får jag förklara, att jag icke förstår Hr Grins farhåga för vår sjöfarts bestånd.
Utskits förslag gäller endast framtiden, när examens-fordringarne för sjökapternerne i båda länderna blifvit lika.
Nu är den Norska examen långt lättare än vår.
En kapten, som endast tagit denna lättare examen, kan således aldrig, äfven om Utsk:ts förslag gillas, komma att föra befäl på Svenskt fartyg.
Men om kunskapsprofven blifver lika, och om Hr Grins påstående är riktigt att Norska handelsflottan skötes så mycket bättre än vår, alt den Norska kaptenen och styrmannen är påpassligare, flitigare och mindre dyr än de våra, då måste det väl äfven vara en verklig fördel för det Svenska rederiet att
Den 31 Januari e. m. 253 kunna få antaga ett Norskt befäl.
Fartyget skall ju då gifva högre vinst.
Täflan kommer snart att tvinga de Svenska kaptenerne att gripa sig an i likhet med Norrmännen, rederierne skola då åter göra goda affärer, hygga nya fartyg, antaga flere kaptener, flere styrmän och flere matroser.
Täflan skall här, såsom alltid, långt ifrån att skada, tvärtom bereda ökad sysselsättning, ökad vinst åt våra sjömän.
Jag nödgas erkänna alt jag lika litet förstår Gr.
Liljencrants, när han säger, att en Norsk sjökapten sannolikt skulle inom kort mot Norskt utbyta det Svenska manskap, han här inmönstrat.
Enligt nu gällande författningar skall skeppsbesättningen å Svenskt fartyg utgöras till f al Svenske eller Norske män.
Norrmän och Svenskar äro således redan nu här likstälde.
Endast kapten ock styrman måste vara Svenskar.
Föredrar nu kapten Norsk besättning, kan han således redan nu bemanna sitt Svenska fartyg uteslutande med en sådan.
Men härmed har ingen lära, våra matroser äro för väl kända i hela verlden, om jag nu icke vill medgifva att just Stockholms läns kustboer äro några utmärkta sjögastar.
Deras bekantskap med sjömansyrket torde vanligen inskränka sig till strömmingsfiske.
På de af LTtsk:t åberopade och af mig nu anförda skäl får jag yrka bifall till punkten.
Jemte det jag förenar mig med den siste värde talaren, ber jag att få påpeka, att hvad Utsk:t här föreslagit, endast utgör en fortsättning af stadgandena i 1841 års Kongl. Förordning.
Den ifrågav:de punkten rörer dock icke manskapet, utan endast befogenheten att vara skeppare eller styrman på fartyg.
I afseende å dessa äro kunskapsfordringarne i Sverige och Norge icke så särdeles olika, och enda skilnaden består deri, att undervisningen icke är ordnad på fullt lika sätt.
Norge eger icke några navigations-skolor, men Norrmännen äro beredda att inrätta sådana i mängd efter Svenskt mönster, på det att examina och allt mätte ställas i likhet med förhållandena i Sverige.
Det skäl, Gr.
Liljencrants anförde mot detta förslag, var, att den Norska sjökaptenskåren är talrikare än den Svenska och att det icke vore fördelaktigt att för denna sednare framställa några medtäflare, men jag förklarar, att de Svenske skepparne mycket väl tåla vid medtäflare af hvilken nation som helst, om det kommer an på att föra sjelfva fartyget eller på rent sjömansskap.
Deremot tror jag, att de Norska skepparne äro mera sparsamma än de Svenska, hvarföre det vore gagneligt, om våra Svenskar deruti följde Norrmännens exempel.
Jag hemställer om bifall till punkten.
Sedan min vedersakare gjort sig besväret att bevisa den sats, som jag förfäktat, eller att antagandet af Utsk-.ts förslag skulle hafva till påföljd, att de Norska sjökaptener, iföljd af deras större förmåga alt hushålla, skulle utstänga de Svenska, är all vidare bevisning å min sida öfverflö - 254 Den 31 Januari e. ra. dig.
Är det äter fråga om att använda delta såsom en kur, får jag upprepa mitt förklarande, att jag ej älskar sådana kurer, hvarigenom man sätter sina egna vänner på svältkur.
Jag yrkar fortfarande a (slag.
Liljencrants’ uppmärksamhet derpå, att vi endast sagt att, ifall Hr Grins påstående, att Norrmännen äro så förträffliga både sjömän och hushållare, vore rigtig, då skulle det vara en vinst för våra rederier att antaga dem i stället för Svenskar, men att vi aldrig sagt, att det så förhåller sig.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågtde hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma och då dervid svarades talrika ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Utskits slutliga hemställan å sid. 7. Hr Huss, Magnus:
Då Utsk:ts i denna punkt föreslagna underd. skrifvelse till K.
M:t åsyftar att bereda likställighet mellan idkarne af vetenskapliga yrken inom de tre nordiska rikena, och då jag anser en sådan likställighet böra i afseende å brödralandet åstadkommas, får jag tillstyrka Utsk:ts förslag i bvad det angår Sverige och Norge, men deremot ej beträffande Danmark.
Orsaken härtill anhåller jag att få i korthet anföra.
Danmark har öfverflöd på läkare, och deras antal öfverstiger antalet af tillgängliga platser, hvadan följden blifvit, att många måst söka sin utkomst i främmande länder.
Skulle nu Sverige obetingadt öppnas för dem, komme säkerligen många, som ej erhölle anställning eller utkomst i moderlandet, att söka sig hit, men, då förhållandet nu är sådant, att Sverige ingalunda har kännbar brist på läkare och att för närvide antalet af medicintestuderande vid våra läroanstalser är så stort, att man snart kan motse den tid, då läkarnes antal blir för stort med hänsyn till utkomst, anser jag det ej vara välbetänkt att utan vidare kontroller tillåta en dylik inflyttning.
Man kan invända, att denna åsigt är väl mycket protektionistisk, alldenstund den skulle förhindra läkare från andra länder att täfla med Sveriges.
Jag medgifver att den kan förefalla illiberal, men jag får förklara, att, vore jag öfvertygad, att de
Danska läkarne i allmänhet stodo uti insigter och yrkesskicklighet framför de
Svenska eller att deras inflyttning hit komme att i något afseende inverka höjande på den Svenska medicinen, så skulle jag ingalunda motsätta mig förslaget derom.
Nu vågar jag deremot, ifall mitt omdöme i denna fråga har någon giltighet, med bestämdhet påstå, att de Svenska läkarne icke i något hänseende, hvarken hvad kunskaper eller yrkesskicklighet angår, stå efter de Dan - Den 31 Januari e. m. 255 ska.
Visserligen finnas i Danmarks hufvudstad liera specialister, som uti sina specialiteter öfverträffa läkarne i allmänhet uti våra till
Danmark gränsande landskap, men detta förhållande bevisar ingenting, emedan en stor stad alltid skapar större kapaciteter, och för öfrigt är det sannolikt ej kapaciteterna, som skulle flytta öfver till Sverige, utan vi fingo troligtvis nöja oss med de mindre framstående förmågorna, som mer eller mindre på vinst och förlust måste söka sin utkomst i andra länder.
Nu anförda skäl är dock ej det hufvudsakligaste, utan detta är, att då Utsk:t förutsätter alt de serskilda kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika uti de olika länderna, och en dylik jemförelse mellan aflagda kunskapsprof och af dessa beroende insigter är ytterst svår att fullgöra, utan lörutgången pröfning af hvarje särskildt fall, innebär förslaget svårigheter, som ingalunda lätt kunna ölvervinnas.
Utskit föreslagit undergående af någon pröfning i detta hänseende för de Danska läkare, som vilja söka rätt att utöfva siri konst i Sverige, hade jag gerna tillstyrkt bifall.
Dessutom torde af uttrycket »fortfara» i förslaget följa, att om kunskapsprofven uti ena riket förändrades, måste de ock uti det andra i öfverensstämmelse dermed förändras, hvilket gör frågan ännu mera invecklad.
Enligt nu gällande stadgande skall en utländsk läkare, som vill här erhålla venia practicandi, aflägga alla till Med.-Doktorsgraden hörande examina, som äro föreskrilna för Svenska läkare; Konungens rätt att derifrån gifva dispens är dock derjemte stadgad.
Dessutom tilldelar 28:de §:n R. F. K.
M:t rätt att inkalla utländske läkare, och denna rätt lärer väl K. M:t begagna, om det af Utsk:t presumerade behof af läkare i händelse af krig inträffar.
Hvad Norge beträffar, är förhållandet annorlunda.
Jag anser Norge nemi. ej som något främmande land; Svensken bör söka närma sig
Norrmännen i alla möjliga rigtningar; jag tror derför att Sverige bör erbjuda Norge nu ifrågav:de broderliga likställighet, ehuru jag ej kan neka att likartad svårighet som nyss nämnts vid bedömmandet af de lika kunskapsmåtten i de båda länderna, här äfven eger rum.
En öfverenskommelse måste således först försiggå för ordnandet af fordringarna för hvarje yrkes-examen, för bestämmandet af hvilka lärokurser skola genomgås, för pensa, för examina o. s. v.; svårigheter, väl ej oöfvervinnerliga, dock betydliga nog.
Utsk:t har i sitt förslag till skrifvelse, efter uppräknandet af åtskilliga yrken, tillagt orden »m. fl.» Enligt min åsigt är detta uttryck ej nog bestämdt, och bör man i stället införa de tre yrken, som kunna komma ytterligare i fråga, nemi. tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag hemställa, att R. o.
Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag till skrifvelse, med den förändrade lydelse, som jag härmed tager mig friheten föreslå, nemi.:
St:r må hos K. M:t i underd. anhålla, att K.
M:t täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompe - Den 31 Januari e. rn. tens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmoskans, der yrkes-examen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, så vida samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte samt såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika.
Jag beklagar verkligen att en så utmärkt vetenskapsman, som den siste talaren, vill införa protektionismens läror äfven på det vetenskapliga området.
Ur Huss har nemi. motsatt sig förslaget på den grund, att Sverige har tillräckligt med läkare, och att, om ytterligare Danske dylike [utflytta, skulle de Svenskas ställning derigenom försämras; således alldeles samma språk som klädesfabrikörer föra mot låga tullar på yllevaror.
Jag deremot förmenar, att om de Svenska läkarne äro skickligare än de Danske, och finnas i tillräckligt antal, så erhålla de Danske ingen praktik.
De måste då flytta tillbaka till sitt land igen; äro åter Danskarne skickligast, då förvärfva de sig allmänhetens förtroende; om än den Svenske läkaren förlorar härpå, så vinner dock den Svenske medborgaren, ty lian blir botad, och detta är dock hufvudsaken.
Hvad det omtalade öfverflödet på läkare i Sverige angår, så är detta en sak, som Utsk:t åtminstone ej kunnat finna.
Propos. klagas tvärtom öfver den stora läkarebristen i händelse af krig; vi kunna visserligen då vända oss till grannländerna; då skall man troligen med nöje kalla Danskarne bröder, ehuru man ej i dag velat det, men det torde dock blifva fullkomligt omöjligt att fylla, icke allenast de 2 å 300 läkare-platser vid den rörliga armén, utan äfven den mängd beställningar, som militär-läkarne nu under fredstid innehafva.
Hela städer och stora landssträckor torde då blifva utan läkarevård.
Såsom ej läkare, kan jag naturligtvis icke bedöma, om den medicinska vetenskapen i Sverige står högre eller lägre än den i Danmark.
Hr Huss medgifver sjelf att detta är svårt att afgöra.
Den läkare, som är ledamot af Ekon.-Utsk:t, uppgaf likväl att de Danska läkarne i vissa brandler stå framför, i andra åter efter de våra.
Om nu så är, och det ena rikets läkare få praktisera i det andra, måste ju det enas öfvervägande kunskap komma det andra till godo, och båda länderna vinna på ett så dantutbyte.
Hvad särskildt veterinärläkare-konsten angår, står den vida högre i Danmark än hos oss eller i Norge.
Det vore således för dessa båda länder en verklig fördel att få draga nytta af de Danska veterinärernes skicklighet.
Jag tror mig slutligen icke träda grannlagenheten för nära, då jag upplyser, att, ehuru 2:dra punkten i Betänk:t inom Utsk:t mötte mycket motstånd, antogs deremot denna punkt med en öfvervägande majoritet.
En stor del af de ledamöter, hvilka ifrigt bestridt att åt
Danskar medgifva rätt att i Sverige utöfva industriella yrken, förklarade att här var fråga om Den 31 Januari e. m. 257 om en vetenskaplig täflan, den ingen borde motsätta sig.
Olyckligtvis är Hr Huss af olika tanke.
Att, såsom nämnde talare föreslagit, i skrifvelsen borttaga orden »m. fl.» och i stället uppräkna alla yrken, der examina fordras, tror jag ej vara välbetänkt; man kan ju vid uppräknandet lätt bortglömma något.
Så t. ex. har Hr
Huss sjelf gjort med klockare, för hvilka ock examen erfordras.
Sådant undvikes genom ordet m. fl. Af denna orsak tror jag Utsk:ts uppställning vara bättre än den af Hr Huss föreslagna.
Jag yrkar bifall till punkten oförändrad.
Jag är hufvudsakligen före kommen af Gr.
Björnstjerna och är liksom han högst förvånad deröfver, att en så utmärkt vetenskapsman, som Hr Huss, kunnat motsätta sig förev:de förslag, isynnerhet som Hr
Huss på ett skandinaviskt möte uttalat varma sympatier för ett närmande de skandinaviska länderna emellan.
Antagandet af detta förslag skulle utan tvifvel bereda oss stora fördelar och särskildt under krigstid skulle det för oss vara af största vigt att kunna från grannländerna erhålla förstärkning i läkare-personalen; vi sågo under sista Danska kriget, huru stor bristen var på läkare och det torde vara skäl att se till, att icke förhållandet en gång blir enahanda hos oss, då fienden inrycker i vårt land.
Om de Danska läkarne äro skickligare än de Svenska, böra de väl icke derföre förhindras att prakticera i Sverige,] utan de borde väl då uppmuntras att slå sig ned härstädes, ty det är obestridligt, att man vid svårare sjukdomsfall vänder sig till den skickligaste läkaren, han må vara Svensk, Norsk eller Dansk.
I Skåne, der jag är bosatt, finnas många utmärkta Svenska läkare, men dock anlitas i svårare fall företrädesvis
Danska, derföre att de hafva större anseende.
Jag förordar på det varmaste detta förslag.
Cederström, Rudolf: Genom det beslut, R. o. Ad. med stor och betydande röstöfvervigt fattat, medelst afslag af den näst förra punkten i detta Betänk., synes mig R. o. Ad. hafva bestämt sig för att icke på samma gång och i samma andetag bevilja lika broderliga rättigheter åt Danmark, som åt Norge.
Vi äro och förblifva goda vänner med Danskarne ändock i öfrigt,' och vi tillönska dem allt möjligt godt, som icke inverkar störande på våra egna och brödrarikets inre förhållanden.
Men vi hafva, just för iakttagande af en behörig åtskilnad, nyss icke velat medgifva grannen, alldeles lika med brödren, den ifrågasatta näringsfriheten hos oss.
Enahanda åtskilnad synes jemväl i nu (öredragne punkt böra iakttagas.
Jag styrkes häri af den betraktelse, att en viss varsamhet synes vara synnerligen på sin plats i betygandet af våra vänskapskänslor mot det Danska grannfolket, så att vi icke genom någon öfverdrift härntinnan inleda dem i den tanke, att vi skulle vilja med dem dela ljuft och ledt, lust och nöd, ehuruväl i verkligheten, om H. II. 17 2 58 Den 31 Januari e* m. de ånyo råkade i trångmål, det torde gå såsom det gick sednast, då vi endast med välönskningar och enstaka bemödanden visade vårt deltagande.
Önskvärd! hade dock varit, att, före den kritiska tiden, enskilde bland oss ej låtit af sin varma känsla hänföra sig att förespegla våra grannar ett verksammare biträde, men Svenska statsmakterne hafva likväl ingen gång gjort sig till sådana förhastanden skyldige, och måtte de allt framgent taga sig för dylika vilseledande betygelser tillvara.
Grannsämja, vänskap och enighet, se der hvad vi erbjuda, men dervid kan det ju få stadna, åtminstone för närv.de. Jag hade, ledd af dessa åsigter, ämnat endast så till vida hemställa om bifall å nu föredragne punkt, att derur uteslötes det som rörer Danmark, i hvilket fäll ordalagen endast med ett par ords ändring behöft jemkas; men då ett amendement blifvit framställdt i samma syftning af Hr Huss, hvilken tillika utvecklat den, de vetenskapliga intressena berörande, sidan af denna fråga, får jag, som visserligen inser denne riddersmans vetenskapliga auktoritet stå så högt, att det bör vara lätt för oss andra att i vetenskapliga, och i synnerhet på läkarekonstens utöfning syftande frågor underordna våra åsigter hans omdöme, härmed instämma i hans förslag, desto heldre, som det synes mig ega fördelen af mera bestämdhet i uttrycken.
Skulle man nödvändigtvis vilja medelst ett »m. fl.» antyda en ytterligare utsträckning, så kunde man ju inkila dessa »m. fl.» mellan »barmorskorna» och det derpå nästföljande ord; men jag för min del finner sådant mindre nödigt, vill ej heller för en relatift mindre betydande utförlighet splittra propos:ne, utan yrkar den ordställning, Hr Huss föreslagit.
Då vissa prof äro i lag föreskrifna för utöfning af de yrken, som här äro i fråga, kan jag icke inse att bedömmandet af desse prof kan åt en främmande makt öfverlemnas.
Om äfven samma examina föreskrifvas, om äfven kurserna bestämmas hufvudsakligen lika, så beror dock betydelsen af både det ena och det andra på läroverkens beskaffenhet, på det sätt hvarpå föreskrifterna handhafvas, och deröfver kan i ett främmande land ingen kontroll utöfvas.
Att först föreskrifva vissa prof och sedan afsäga sig all kontroll deröfver, synes mig föga följdriktigt, och kan jag af detta skäl icke biträda hvad Utsk:t i denna punkt föreslagit i afseende på Danmark, utan yrkar afslag derå.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan utan förändring och dels af Hr
Huss bifall till densamma med följide förändrade lydelse: »att It.
M:t i underd. anhålla, att K.
M;t täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, der yrkesexamen är i lag Den 31 Januari e. m. 259 föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, så vida samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte samt så vida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika.» Sedermera framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades många nej jemte åtskilliga ja, och derefter propos. på bifall till samma hemställan med den af Hr Huss föreslagna förändrade lydelse, då svaren utföllo med många ja, blandade ned nej; och förklarade Hr Gr. o.
Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Björnstjerna begärde votering.
Uppsattes och justerades följ:de voteringspropos.: »Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts hemställan i slutet af Betänk:t N:o 36, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. denna hemställan med följ:de förändrade lydelse: »att R.
M:t i underdånighet anhålla, att K.
M:t täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, så vida samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte samt såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja —23.
Jag anhåller, att R. o. Ad. behagade inbjuda de öfriga Stånden att instämma i detta beslut.
Hr Vult von Steijern, Johan Julius:
Mot det ang:de 2:dra punkten af nyss föredragna Betäk. fattade beslut får jag anmäla min reservation.
Emedan jag icke velat begära ordet i denna fråga för att onödigtvis förlänga diskussionen, hvilken under den stämning, som här hela afton herrskat, icke kunnat leda till något godt resultat, anser jag mig vara skyldig att mot det fattade beslutet reservera mig.
260 Dea 3 Februari f. m.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts d. 27 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 29, angele Riksg.- Kont:ts förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af 1862—63 års riksdag.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 27 dennes bordlagde Betänkm:
N:o 37, i ani. af väckt motion ang:de inseendet öfver rikets högre Landtbruks-institut, förvaltningen af desamma och undervisningen derstädes m. m.; N:o 38, i ani. af väckt motion om återinförande af tull stämpling å varor, som från utrikes ort inkomma; och N:o 39, i ani. af väckta motioner rörande utvidgandet af qvinnans medborgerliga rättigheter. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i 11 e. m.
Lördagen den 3 Februari 1866.
Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 Prot.-Utdrag för den 31 sisth Januari och Protokollet för den 30 December nästlidet år.
Hr Liljenstolpe, Axe!
Vördsamt anhåller jag om R. o. Ad:ns uppmärksamhet, för sista gången, i afseende ä Ekon.-Utsk:ts Betänk N:o 9, mot hvilket jag nu får, med anledning af mitt åtagande uti sista plenum, härmed afgifva min skriftligen uppsatta reservation och protest.
Om mitt anförande ock skulle vara af den beskaffenhet, att det möjligen kommer att illa upptagas af en och annan, så vågar jag dock, på grund af ämnets vigt, hoppas på ett välvilligt öfverseende, helst frågan om saknade befordringslagar numera ej endast rörer den Den 3 Februari f. ra. 261 manliga, utan äfven den qvinliga befolkningen inom värt kära fädernesland, sedan tjenstemanna-verksamheten äfven, till vissa delar, blifvit utsträckt åt de Svenska medborgarinnorna.
Härefter uppläste Hr Liljenstolpe följande skriftliga anförande:
Då jag nu, ined anledning af mitt anförande uti sista plenum, vid justeringen af protokollet för den 20
December 1865, får vördsamt till dagens protokoll aflemna min skriftligen uppsatta ej mindre reservation, än ock protest, emot behandlingen i allo af min motion angående e. o. tjenstemännen, deras ställning och befordringslagarne, — tager jag mig friheten, för att icke behöfva löröka protokollet med ytterligare vidlyftig utredning af motionen, att endast åberopa den fullständiga utveckling deraf, som jag hade äran framställa ofvanbesagde den 20