Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om §:n 74, yttrade Frih. af Ugglas: Sedan R. o. Ad. återremitterat 73:dje §:n, synes det följa af sig sjelft, att så väl den 74:de som den 75 §:n äfvenledes böra till Utsk. återremitteras. R. o. Ad. fann denna § böra i sammanhang med den nästföreg:de återremitteras.
Då nu §:n 75 förekom, yttrade Gr. af Ugglas:
Jag åberopar mitt nyss afgifna yttrande om behöfligheten af äfven denna §:s återremitterande. R. o. Ad. fann denna § böra i sammanhang med de tvenne föreg:de återremitteras.
, I fråga om §:n 76, anförde Gr. af Ugglas:
Då allt hvad som rör ”smide” blifvit återremilteradt, bör väl också med denna § samma åtgärd vidtagas, hvarom jag vördsamt anhåller. R. o. Ad. fann att jemväl denna § borde i sammanhang med de 3 föregående återremitteras.
Då sedermera §:n 81 förekom, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Denna korta § har följande lydelse: ”Upstå emellan taxeringsman olika meningar, så att omröstning blifver nödig, hvilken alltid bör vara öppen, anställes den efter ledamöternas antal; skolande när rösterna äro lika, dens mening gälla, som länder till den skatlskyldiges förmån”.
Förut har här stått: som länder till kronans förmån”.
Jag yrkar för min del, att ordet ”kronans”, måtte införas i st. f. "den skattskyldiges”.
Skälet dertill är, att när rösterna befinnas delade, så att lika många tala för kronans som för den skatskyldiges bästa, kan man taga för gifvet, att kronan har rätt, emedan man i allmänhet är benägen att på hennes bekostnad gynna den skattskyldige. Gr. Gyldenstolpe:
Den mening, som Hr von Hartmansdorff vill hafva införd, eller att när rösterna äro lika delade, den mening skall gälla, som är för kronan, var införd i äldre Bevilln:sFörfattn:r, men borttogs vid 1840 års Riksdag, och sedermera har den icke blifvit återuptagen.
Vid sisth Riksdag föreslog emellertid Bevilln:s-Utsk., att den skulle ånyo uptagas, men detta blef af R.
St:r afslaget; och då jag f. n. icke finner något skäl alt Den 30 Maj.
445 häruti göra ändring, anhåller jag vördsamt om bifall lill hvad Utsk. nu föreslagit.
Alt Hr von Hartmansdorff har rätt i den konklusion han dragit, derom har en mer än tjuguårig verksamhet inom K.
Kammar-R:n gifvit mig en orubblig öfvertygelse.
.lag har knappast sett exempel på att icke vid tvister mellan den enskilde och kronan, (domstolarne naturligtvis undantagne), man alltid sökt bereda den enskilde fördelar pä kronans bekostnad.
Och då, såsom Hr von Hartmansdorff anmärkt, meningarne inom Taxerings-komitéerna äro till den grad delade, att lika många röster äro för kronans som för den enskildes rätt, så tager jag, i likhet med Hr von Hartmansdorff, för alldeles gifvet och ostridigt att rättvisan ligger på kronans sida, hvarföre jag också för min del skulle önska återuplifvandet af det gamla stadgandet, så framt det vid innevande Riksdag låter sig göra.
Hr Gr. o. Landtnäs härefter först till bifall å denna § utan? förändring och sedan till densammas godkännande med den förändring, att, i st. f. slutorden ”skattskyldiges förmån”, infördes ”kronans förmån”, framställde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla denna § utan förändring, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka, Ja jemte åskilliga Nej, förklarade att han funnit
I fråga om §:n 89, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag vill erinra mig, att frågan om de i 2:dra mom. omnämnde Akademierna är återremitterad; men som jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, sjelf icke lärer underlåta att härå fästa upmärksamhet, har jag ingenting vidare att tillägga.
Hr Gr. o. Landtm, uplyste, att återremiss blifvit beslutad i anledn. af de anmärkn:r, som förekommit emot de i Utsk:s Betänk, afgifna yttranden rörande 89:de §:n.
Man kan icke begära, att Hr Gr. o. Landtm, skall erinra sig alla de serskilda anmärkn:r, som blifvit vid denna § gjorda.
Men i händelse den punkt, som rörer Universiteten icke blifvit återremitterad, anhåller jag att den nu måtte blifva det.
Hvad först angår frågan om Universiteterna, så är den af R. o. Ad. återremitterad, och hvad sedermera, beträffar sammansättningen af Taxerings-komitéerna, så är äfven med frågan derom samma åtgärd vidtagen, och det beslut
Ståndet engäng fattat lärer väl icke kunna ändras, så att en ytterligare återremiss ej kan vara behöflig.
Då härefter 91 § förekom, yttrade Gr.
Som bekant är, har genom läroverks-reformen de gamla Gymnasierna på de flesta ställen uphört, 446 Den 30 Maj. och blifvit sammanslagna med skolorna till ett gemensamt, s. k. fullständigt, elementar-läroverk.
Jag tror derföre, att en omredigering af denna § bör ega ruin, så att deri passar in på de nuvar:de förhållandena, och vågar jag fördenskull anhålla om dess återremitterande.
Lagerbjelke ville upgifva något förslag till den förändring, han önskar.
Denna fråga har varit föremål för öfverläggning inom Utsk., och man ansåg der att §:ns mening lätt skulle kunna förstås.
Men önskar man någon förändring i densamma, så torde det vara bäst att upgifva något förslag dertill, ty eljest lärer det för Utsk. blifva svårt att finna det passande ordet.
Såvidl jag vet, finnes numera Gymnasium endast i Stockholm.
Det är visserligen möjligt att det ännu kan finnas i någon Stifts-stad, men många måtte det i alla fall icke vara; ty i de flesta af dessa städer har Gymnasium blifvit sammanslaget med den gamla trivialsskolan till ett s. k. fullständigt elementar-läroverk.
Att deremot här upgifva något förslag till förändrad redaktion, anser jag vara mindre tjenligt och anhåller derföre att §:n måtte blifva återremitterad, på det att Utsk. måtte komma i tillfälle att åt densamma gifva en, med nu befintliga förhållanden, öfverensstämmande ordalydelse.
Jag anhåller, att få förena mig med Gr.
Lagerbjelke i afseende å den anmärkn., han mot ifrågavar:de § framställt.
Bland de 12 Prester, som sitta i Bevilln:sUtsk. och bland hvilka äfven lärer finnas en Biskop, torde väl någon kunna hjelpa Utsk. att vidtaga en så beskaffad förändring i redaktionen, som passar under nuvande omständigheter.
De känna bättre än vi, huru det förhåller sig med denna sak på olika ställen inom Riket, och huru ordalydelsen bör vara för att kunna anses fullt tjenlig för dem alla.
Jag förenar mig alltså i Gr.
Lagerbjelkes anhållan om återremiss, utan att dervid uppehå la mig vid några serskilda förslag till ordalydelse.
Efter först till bifall å ifrågavande § framställd propos., som besvarades med Nej, blef densamma på grund af de gjorda anmärkn:ne af R. o. Ad. återremitterad.
Vid upnämnandet af § 92, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag vill blott erinra, att denna § bör återremitteras, emedan han rörer Universiteten.
Hr Gr. o. Landtm, uplyste, att R. o. Ad. återremitterat Utsk:s, rörande ifrågavande § i Betänk, afgifna yttranden.
Då §:n 93 förekom, yttrade Gr. af Ugglas:
Afven denna §, der det är fråga om att sammanslå Taxerings-komitéerna för Universiteten och städerna, torde böra återremitteras, hvarom jag vördsamt anhåller.
Den 30 M aj. 447 R. o. Ad. fann att, till följd af dess förut fattade beslut, äfven 93:dje §:n borde återremitteras.
I fråga om §:n 107, anförde Hr von Hartmansdorff:
Vid denna g önskar jag, att ett tillägg måtte göras, och får, i afseende derå, framställa följande anmärkn:r:
Man har talat om svårigheten att utfinna verksamma kontroller på en riktig taxering af de medlemmar hland städernas befolkning, hvilka egentligen äro näringsidkare, och bland hvilka många undandraga sig vederbörlig beskattning.
I sådant hänseende torde offentligheten vara en stark driffjäder, för att komma rätta förhållandet så nära, som möjligt.
Det hände här i Stockholm, att en tidning införde utdrag af taxerings-längderna.
Derigenom blef den ojemna beskattningen å de förmögnare i förhållande till de fattigare ett allmänt samtalsämne, som icke var utan verkan vid nästa taxering.
Jag skulle fördenskull tro, att om man stadgade, det taxeringslängderna å näringsidkare i städerna skulle tryckas, och sålunda komma till allmänhetens kännedom, blefve samma upmärksamhet i de öfriga städerna riktad på denna angelägenhet, som deråt egnades i Stockholm.
Verkan blefve då enahanda, nemi. att de, som varit för lågt taxerade blygdes, under det att de, som vore för högt taxerade icke underläte att göra sina anmärkn:r, och det med den kraft, att ledamöterna i en blifvande Taxerings-komité icke kunde undgå att lyssna till deras röst, i den män hon egde skäl för sig.
Af dessa anledmr hemställer jag om icke R. o. Ad. ville återremittera denna § på det att Utsk. må taga milt förslag i öfvervägande.
Det innefattar, såsom jag haft äran anföra, att hvarje stads taxerings-längder skola, på Statens bekostnad, tryckas och införas i någon af stadens tidningar, der en sådan utgifves.
Jag är för min del fullt öfvertygad derom, alt det förslag
Hr von Hartmansdorff nyss framställt, skulle utgöra en kontroll af ganska kraftig beskaffenhet, och jag ber att få uplysa honom att på Afdelmn precist samma förslag gjordes.
Men man hade likväl svårt att besvara den anmärkn., som framställdes deremot af städernas representanter, och hvilken anmärkn. innehöll, att om meningen vore att genom en sådan kontroll verkligen uttaxera hvad Revilln:s-Förordn:n stadgar, så måste väl också meningen icke vara, att en sådan uttaxering endast skulle gälla en enda klass, utan äfven de öfriga, och att sålunda samma kontroll äfven borde användas för dessa.
När frågan hunnit detta stadium, kom man till det resultat, att en förteckning af ifrågavande slag skulle blifva ett så vidlyftigt opus, att ingen menniska skulle orka läsa detsamma.
Det kan väl vara sannt att största ojemnheten inom en och samma näring förefinnes inom städerna, så att den rikaste handlande der betalar mindre i förhållande till den fattigare handtverkaren, än den större jordbrukaren till den mindre; men likväl är det gifvet, att om man vill beskatta den ena samhällsklassen efter Författnms föreskrifter, 448 Den 30 Maj. så har denna klass ovillkorligen rätt alt fordra, att äfven de andra klassernas beskattning skall kontrolleras.
Det har ofta varit taladt om kontroller i berörde afseende, och Utsk. har derå fästat nödig npmärksamhet; men, för min del, tror jag, såsom jag förut haft äran yttra, att så väl den nu ifrågaställda kontrollen, som flere andra, först då kunna sättas i verket, när man verkligen åsyftar borttagandet af 5 proc:s-beräkningen.
Ty man kan väl icke vilja stadga en kontroll för att framtvinga en summa, som man icke vill framtvinga, och sådan är, efter hvad jag många gånger förut för R. o. Ad. förklarat, det belopp, som enl. 5 proc:s-beräkningen ovillkorligen måste upstå, enär det, efter en ganska enkel beräkning, kan stiga till flere milhr; och det lärer icke kunna vara Ständernas mening, att ur den allmänna rörelsen draga så betydliga kapitaler.
Att sålunda bestämma allmänna kontroller blott för en enskild klass, som mer än de andra undandrager sig bevilln., kan jag icke anse lämpligt, och man skulle alltid hafva svårt att jäfva den anmärkmn, att man ginge släpphändt tillväga med tillämpningen af dessa kontroller, skulle man deremot kunna utfinna en så beskaffad kontroll, att man tvingade städerna att betala i proportion till hvad landet betalar, skulle jag icke hafva något deremot; men dermed torde det icke hafva sig så lätt.
Jag nprepar således hvad jag förut haft äran yttra, att från och med den stund, som man verkligen afser uphörandet af 5 proc:s-beräkningen, anser jag denna kontroll serdeles god, emedan den då kan tillämpas äfven på andra klasser och dymedelst åstadkomma den verkan man åsyftar.
Intill dess vågar jag emellertid icke tillstyrka densamma, och tviflar dessutom, efter den långvariga debatt, som öfver detta ämne inom Utsk. egde rum, att en återremiss skall tjena till någonting, alldenstund man svårligen lärer med något lagligt skäl kunna jäfva den fordran, som städernas representanter onekligen ega, att kontrollerna äfven böra gälla för andra klasser och icke endast för dem sjelfve.
Det erkännande, som inom BevillmsUtsk. blifvit af åtsk. ledamöter gjordt, ang:de verksamheten af den kontroll, som skulle ligga i offentliggörandet genom tryck af taxerings-längderna i vissa fall, innefattar, efter min öfvertygelse, ett så fullständigt bevis för vigten och angelägenheten att införa en så beskaffad kontroll, att jag icke kan underlåta att understödja Hr von Hartmansdorff^ förslag.
Gr. af Ugglas har sagt, att det skulle ligga en orättvisa i att kungöra beskattningen för en viss samhällsklass och icke för alla, samt att man derföre icke borde vidtaga åtgärden delvis, utan antingen införa den i hela sitt omfång, eller också vänta till dess genom andra kraftiga medel en rättvisare beskattning blefve införd i sammanhang med sannfärdiga upgifter från vissa medborgare-klassers sida.
Jag skulle deremot tro, att offentliggörandet af taxerings-längderna för en viss klass, såsom varande den minst beskat - Den 30 Maj.
449 beskattade, ingalunda kan betraktas såsom en ensidig åtgärd.
Må man, om man sä vill, äfven för andra medborgare-klasser kungöra taxeringen, hvilken, åtminstone hvad embets- och tjenstemanna-klassen beträffar, i de flesta fall lätt kontrolleras.
Det vore måhända nyttigt, alt så skedde för att kunna göra en jemförelse mellan huru den klass, som är beskaltad efter 3 proc. af inkomsten, fullgör sin skyldighet vid upgifvandet af denna inkomst, och huru den klass, som beskattas efter 5 proc. upfyller sin.
Att offentliggörandet af dessa taxerings-upgifler skulle kunna medföra den påföljd, som Gr. af Ugglas förutsatt såsom möjlig, nemi. att taxeringen skulle komma att upgå till ett belopp, som lagstiftarne alldeles icke åsyftat, men hvartill Hr Gr:n anser 5 proc:sberäkningen leda, anser jag ingalunda troligt.
Jag tror icke eller att detta offentliggörande skulle innebära ett dylikt syftemål, ty man vet nogsamt, att det ändå alltid blir omöjligt att kontrollera, huruvida taxerings-upgifterna äro rikliga eller icke.
Men jag tror deremot, att det åtminstone blir ett medel att framkalla upgifter, hvilka så tillvida närma sig sanna förhållandet, att den ifrågavar:de skattdragande medborgare-klassen finge öfter 5 proc., sig påförd en bevilln. som ungefärligen svarade mot de tre proc., hvilka tjenstemanna-klassen nu i bevilln. erlägger.
Kunde man genom offentliggörandet i tryck komma derhän, anser jag att mycket dermed vore vunnet.
Jag är öfvertygad, att, i händelse ett så lyckligt resultat kunde frambringas, skulle Statens inkomster till den betydliga grad höjas, att näst sammanträdande Ständer måhända skulle finna sig föranlåtne att verkligen nedsätta bevilln:s-proc:n, och att man för framtiden kunde påräkna lika noggranna upgifter, som de, hvilka genom offentliggörandet skulle åtminstone för tillfället blifva framkallade.
Jag kan fördenskull icke annat än tillstyrka bifall å Hr von Hartmansdorlfs förslag, med tillägg, i händelse R. o. Ad. skulle finna det lämpligt, att offentliggörandet icke ensamt inskränkte sig lil) den närings-idkande klassen inom städerna, utan äfven omfattade en annan klass, nemi. tjenstemännens, hvilka utan tvifvel icke lära frukta för att deras upgifter till Taxeringskomitéerna blifva kända inom hela landet.
Man hade då, åtminstone i någon mån vederlagt, eller tillbakavisat de skäl, som blifvit anförda mot tryckningen delvis af taxeringslängderna, emedan man stadgat dessa längders tryckning för tvenne medborgareklasser bredvid hvarandra, och således sökt från den ena klassen framkalla sannfärdiga upgifter, under det man på samma gång lemnar bevis, att en annan klass verkligen fullgjort hvad Bevilln:sFörfaltn. stadgar.
Ehuru önskvärdt det kan vara, att man i detta afseende erhåller nödig kontroll, kan jag likväl för min del icke bifalla Hr von Hartmansdorffs förslag.
Det förefaller mig verkligen motbjudande, att på detta sätt offentliggöra enskilde personers inkomster, och då det icke är bevisadt, eller svårligen 7 H. 29 450 Den 30 Maj. kan bevisas, att denna offentlighet i sjelfva verket skall medföra den dermed åsyftade verkan, får jag vördsamt anhålla det R. o.
Ad. måtte bifalla §:n sådan den af Utsk. blifvit föreslagen.
.Gyldenstolpe:
Jag afstyrker i allo Hr von Hartmansdorffs förslag, emedan jag dels anser det vara högst orättvist, och dels icke tror att det skall vara till någon nytta för andra än sådana, som på dessa upgifter vilja i de s. k. skandaltidningarne grunda förnärmande artiklar; ty det vore ett lätt sätt för dessa slags personer, att med ledning af dylika upgifter inlåta sig i granskning af enskildes förhållanden i afseende på lefnadskostnader m. m.
Jag tror för öfrigt icke, att det omtalade införandet af sådana upgifter i en tidning här i staden, på något sätt framkallat högre taxerings-upgifter, oell jag anser icke Hr von Harlmansdorffs förslag komma att medföra ett bättre resultat, utan snarare leda till skam för taxeringsmännen.
I den ifrågavar:de §:n står att ”Taxerings-komité bör vid bestämmandet af den synbara förmögenhet, som upkommer af handel, rörelser, näring och handtering, söka all möjlig uplysning om hvarje skattskyldigs belägenhet och inkomst, för att, jemlikt aflagd ed, på sätt i 122:dra §:n föreskrifves; utan väld, mannamån, eller ensidig afsigt, samvetsgrant påföra hvarje skattskyldig hvad, efter de i denna stadga antagne grunder, af honom bör erläggas”.
Det är således icke efter hans upgifter, som de böra rätta sig, utan de böra bestämma hans taxering efter hvad de sjelfva hafva sig bekant om hans förmögenhetsvilkor.
De kunna t. ex taxera honom efter hans lefnadskostnad, och således beskatta honom öfver hans egen upgift, hvars offentliggörande fördenskull icke torde gagna till någonting.
Det ligger alltså icke i upgiflens beskaffenhet, att taxeringen blir riktig, utan i det sätt, på hvilket 13evilln:s-Förordn:n af taxeringsmännen tillämpas, och man borde derföre snarare utfinna kontroller, hvarigenom taxeringsmännen tvingades att verkligen beskatta sina kamrater i enlighet med 107:de §:n.
Jag anhåller, på grund af dessa skäl, om bifall till Utsk:s förslag och afslag å det af Hr von Hartmansdorff framställda.
Hr von Hartmansdorff: Gr. af Ugglas har anmärkt att om det föreslagna offentliggörandet skulle ske för närings-idkare, så borde det äfven ega rum för andra städernas innevånare.
Jag har, för min del, ingenting häremot; ty ju fullständigare kontrollerna blefvo, desto bättre vore det.
Emellertid har jag icke velat sträcka mina anspråk så långt, af fruktan för motstånd, hvilket äfven visat sig.
Men om åtgärden vidtoges på det sätt, som Hr Printzensköld föreslagit, tror jag att den jemförelse man derigenom hade tillfälle att anställa mellan beskattningen å tjenstemän och närings-idkare, skulle vara fördelaktig.
På samma sätt anser jag också offentliggörandet af taxeringsländerna å stadsegendomar, skola medföra större rättvisa i detta förhållande; hvaremot nu som oftast inträffar, att de, som nyligen köpt sina Den 30 Maj.
451 hus nödgas erlägga större skatt, än de, som icke köpt dem, utan genom alf, eller annat laga fång, blifvit deras egare.
Gr. af Ugglas liar nu, som vid flera föreg:de tillfällen, anmärkt att 5 proc:s-afgiften å näringar är för hög.
Det må vara; men i alla fall borde jemlikhet iakttagas mellan dem, som betala efter minimi-afgift och dem, som skatta efter taxerings-upgift.
Så sker emellertid icke.
Trycktes taxeringslängderna, så kunde en hvar se huru obilligt de, som betala efter minimi-afgifter, beskattas i jemförelse med dem, som taxeras efter egna upgifter.
I sådant fall blefve väl följden, att de förra med tiden finge nedsättning i sina afgifter, och de sednare förhöjning i sin taxering.
Jag kan icke tro att en man med så mycken rättskänsla, som Gr. af Ugglas, skall motsätta sig ett förslag att kunna åstadkomma jemlikhet i beskattningen, endast derföre att hans mening om 5 proc:s-afgiften ännu icke vunnit framgång.
Ugglas bar funnit motbjudande att på detta sätt yppa enskilde personers inkomster.
Jag torde få erinra den värde talaren, att taxeringen är en offentlig handling, som icke är underkastad någon hemlighet.
För min del anser jag det i öfrigt mera motbjudande för en rättsinnig man, att se orättvisa begås, än att se sina enskildta förhållanden offentliggöras.
Gyldenstolpe har yttrat att man, genom den ifrågaställa åtgärden, skulle gifva näring åt skandal-tidningarne.
Om det icke ligger någonting skamligt i det sätt, hvarpå taxeringarne verkställas: så måtte det icke eller gifva näring åt nämnde tidningar.
Men föranleder beskattningssättet dertill, då är skäl att yppa och ändra det.
Gr:n har vidare ansett det lända taxeringsmämien till skam, om det ojemna förhållandet i beskattningen framliölles.
Det är just hvad jag åsyftar, ty derigenom kunde man hoppas vinna rättelse.
Erfarenheten har, äfven på sednare tider, visat, att sedan skamstraffen uphört, finnes ingenting, som lika kraftigt återhåller olagligheter.
Skammen är det starkaste band på sådana personer, som icke lägga rättskänsla till grund för sina handlingar.
De vilja icke offentligen blygas för sina åtgärder, och derföre göra de rätt.
Jag fortfar fördenskull att yrka återremiss med afseende på den framställning jag förut gjort, och vill blott tillägga att i de städer, der tryckeri icke linnes, bör tryckningen ske i närmaste stad, der sådant är att tillgå.
Sedan jag anmälde mig, har Hr von Hartmansdorff kompletterat sitt förslag i afseende derpå, att i de städer, der tryckeri icke finnes, taxeringslängderna skola tryckas i närmaste med tryckeri försedd stad.
Det var i anledn. af denna omständighet i hans förslag, som jag ämnade framställa min anmärkning.
I afseende på sjelfva förslaget instämmer jag för öfrigt i de talares åsigter, som yttrat sig emot detsamma, och kan icke un 29 * 452 Den 30 Maj derlåta alt anmärka, alts knappast något mera välkommet förslag kunnat för en del tidningar framställas.
För att bringa detta förslag till verkställighet skulle dessutom erfordras stora kostnader, och hvarifrån de skulle tagas, borde väl egentligen Statslltsk. i förening med BivillmsUtsk. upgifva.
Till följd af dessa anmärkmr anser jag Hr von Hartmansdorffs förslag förkastligt.
Pir Printzensköld:
Det vore i sanning ganska bedröfligt om man härstädes skulle, af fruktan för tidningspressen, vilja bestrida framgången af detta förslag.
Jag kan icke föreställa mig, det någon af detta Stånds ledamöter är så feghjertad, att han fäster afseende på hvad denna press behagar yttra till hans skada.
Ingen hederlig man lider något hvarken till sin ära eller lill sitt anseende, om han angripes af samma press.
Det är alltså fullkomligen likgiltigt hvad pressen kan säga om förslaget; för min del afser jag endast det korrektiv, som sjelva offentliggörandet innebär, enär denna åtgärd alltid utgör den säkraste kontroll på hvarje offentlig handling, hvarföre man också, och det med rätta, ansett tryckfriheten såsom ett palladium för ett sjelfständigt samhällsskick.
Derigenom afslöjas missbruken, och om en tjensteman någon gång skulle tveka emellan sin skyldighet och tillfredsställandet af enskildte mindre lofliga afsigter, så skall fruktan för offentliggörandet af hans oriktiga handlingssätt, alltid hålla honom tillbaka, och leda honom på bättre vägar.
Från denna grundsats utgår jag äfven i afseende på taxeringsmännen; ty förtjena deras handlingar att af pressen klandrande bedömas, så må Hrr taxeringsman också, såsom Gr.
Gyldenstolpe yttrat, skämmas för hvad de gjort.
Handla dé deremot efter samvete och pligt, då behöfva de icke blygas; och sådant är förhållandet med hvarje ärlig och samvetsgrann medborgare.
Den nu ifrågaställda kontrollen skulle bestå deruti, att hela den läsande allmänheten finge genom tryckpressen erfara huru det tillgår inom Taxerings-komitéerna.
Om der rikligt förfares, så erhålla dessa myndigheter allmänhetens bifall; men handlade i motsatt riktning, så skola de icke undgå att blifva föremål för det allmänna ogillandet.
Häruti ligger nyttan af tryckningen utaf ifrågavande handlingar, och jag fortfar att yrka bifall till det i berörde hänseende gjorda förslaget.
Jag har hört några af de talare, som yrkat afslag. å Hr von Hartmansdorffs förslag, framkasta den förmodan, att det möjligen icke skulle utgöra ett verksamt korrektiv mot den öfverklagade olägenheten.
Jag har i början varit af samma mening; men sedan jag hört
Hr Prinstzenskölds sista anförande börjar jag nästan tro, att det icke skulle innebära något slags korrektiv.
Hr Printzensköld sade, att han icke ansåg någon så feghjertad, att han skulle bry sig om hvad tryckpressen säger.