Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sant är, att i denna akt Bankbolaget förklarat, det silfverutvexlingen skulle förblifva inhiberad, intilldess annorlunda af detsamma bifölls och kungordes; sant är, att i denna akt Sveriges Konung förekommer såsom passiv promulgator af ett inträffadt förhållande; men vi veta alla, att då för tiden huset på jerntorget syntes oss Vaticandesse tider äro nu förbi.
Nu har Konungen uti sin Nådiga Skrifvelse af den 26 November 1828 erinrat Rikets Ständer derom, att, ehuru Svenske Medborgare i fullt mått åtnjuta personlig frihet och säkerhet, saknades likväl ännu åt lagarne, som röra grunden för egendomsrätten, en behöflig oföränderlighet.
Maj:t har sagt sig förvänta att, i följd af Den 6 Juli! f. m. beslutet om Bankens publicitet, sannare begrepp om grunderne för Penningeverket skola finnas spridde, och att förvärfvad kännedom om förflutna tiders misstag skall röjas i visare åtgärder; Kongl. Maj:t har förklarat, att, då Kongl.
Maj:t biföll Kungörelsen af Rikets Ständers år 1818 fattade beslut om silfver-vexlingens inställande, Kongl.
Maj:t icke föreställt sig samma beslut annorlunda, än som en öfvergångsåtgärd och en förberedelse till en annan och bättre ordning, hvars snara införande Kongl. Maj:t på det högsta önskar.
Maj:t uppträder i denna anmaning såsom Ombud för lidande näringar, såsom Ombud för de medborgareklasser, hvilka lida af en ofullständig lagstiftning, såsom Ombud för Svenska namnets ära.
Dessa Konungsliga ord kunna ej blifva utan påföljd.
Såsom första påföljd tillförser jag mig, derest utgången skulle visa, att missräkning skett på förmodade sannare begrepp om grunderne för Penningeverket, på förmodad större benägenhet att låta sig upplysas af fordna tiders misstag, att deras röster, som ådagalagt fulländade studier, måtte högre värderas, än deras, som härutinnan visat'sig försumlige.
Jag tillförser mig den beslutsamhet ä Regeringens sida — Bolagslnteressenternes il8 Den 6 Julii f. m. pluralitet må för sin del besluta som den besluta vill — jag tillförser mig, säger jag, att Regeringen, för ett färre eller större antal Bankbolagsinteressenters skull, sorn med liknöjdhet åskåda landets ställning, icke tillstäd jer, att näringarne fortfarande skola sucka efter frihet, förkofringåkraften borttvina under saknad säkerhet, Svenska namnets ära förblifva äfventyrad, och måhända i en framtid äfven Statens politiska tillstånd.
Från denna dag upphör enskild mans förpligtelse, att isolerad verka för ändamålet, och all vidare ansvarighet der viljan hindrar möjligheten af öfvertygelsen.
Med denna dag, och det i följd af de sannare begrepp, som under de förflutne fem åren blifvit spridde hos dem, som kunna domina i en fråga af denna natur — med denna dag öfvergår ansvaret på Landets regering.
Desse äro de skäl, som bestämt mitt Ja.
Jag har redovisat för dem utan anspråk, att mina skäl, mina farhågor, mina förhoppningar skola inverka på andras opinioner.
Herr Skogman j Carl David * uppläste följande:
Nyttan och nödvändigheten af ett bestämdt myntvärde för samhällets välstånd och förkofran äro väl nu merafså allmänt erkände , att detta axiom ej här fordrar en Den G Juli! f. rrv.
"9 ytterligare bevisning; och olikhet i meningar uppstår egentligen i frågan om tiden, sättet och medlen att göra slut på den osäkerhet i vårt penningeverk, som förflutna tiders misstag alstrat.
Erfarenheten har i delta-hänseende ådagalagt:
Att en successiv myntförbättring, vare sig genom indragning af sedlar eller andra åtgärder, är för Nationalindustrien skadlig, för mängden af enskildta förhållanden orättvis; Att myntvärdets upprätthållande medelst en sorgfällig begränsning af sedelstockens qvantitet är omöjligt, och att för öfrigt en sådan begränsning är oriktig och för näringarnes tillvext hinderlig; Samt att den på en gång lämpligaste och minst orättvisa utväg är, att, såsom förenade Stats- och BancoUtskotten föreslagit, uppgöra Myntbestämmelsen så nära som möjligt efter nuvarande förhållanden emellan Bankens sedlar och silfvervärdet.
Jag får derföre, under förbehåll af serskild discussion rörande de öfriga Utlåtanden angående sättet för myntregleringens utförande och medlen dertill, vördsamt instämma med de värde talare, som yrkat proposition till bifall å Stats- och BancoUtskottens tillstyrkande N:o r, att Bancosedelns silfvervärde nu bestämmes lill 2 f *30 Den 6 Julii f. m.
B:dr eller 128 sk:r i sedlar för 1 R:dr i silfver, och att Kongl. Majrts Nådiga Sanction å detta beslut i underdånighet begäres.
Jag anhåller, att få tillägga några ord om måhända det enda hos flera qvarstående inkastet emot en myntbestämning; nemligen, att en sådan reglering vore utan ändamål, emedan förra tiders exempel visat, att derom vidtagne åtgärder icke ägt bestånd.
En reglering af penningeverketkan utan tvifvel ej länge äga bestånd, om vid påkommande behof dylika utvägar till utomordentliga kostnaders bestridande vidtagas, som börjades under 1788 och 1808 årens krig, och bägge gångerne efter återvunnen fred fortsattes; men bör man ej hoppas, att en säkerhet deremot skall i framtiden beredas Genom allmännare spridda riktiga begrepp om grunderna för penningeverket; Genom publiciteten af Bankens förhållanden och financeförvaltningen i det hela; Genom de juridiska och constitutionella garantier för beslutens helgd, som kunna till vägabringas, och ändtligen Genom införandet af ett på rätta grunder befästadt och till ändamålsenligt användande inskränkt Statslåns-system, som gör, att man i nödens stund icke vidare behöfver upptaga tvångslån i den värsta D e n 6 Juli! f. m.
121 möjliga form, utgifningar af pappersmynt utan fond.
Statslånssystemet har varit föremål för ofta upprepadt klander, såsom innebärande frö till alla möjliga olyckor för Fäderneslandet.
Man talar härom, liksom hade Sverige aldrig ägt, eller i denna stund ej ägde en Statsskuld.
Jag medger gerna, att det är bast, om statsskuld kan undvikas, och utgifterne inskränkas inom inkomsterne för året; att den ej är något positift godt; att den ej tillskapar nya capitaler; att lättheten till capitalers erhållande i låneväg kari på många sätt missbrukas; men jag är på andra sidan öfvertygad, att, då oundviklige utgifter för Fäderneslandets försvar eller framtida väl förefalla till ett sådant belopp, att det ej kan genom årliga skattebidrag fyllas utan productionskrafternas förminskning eller förstöring, en fonderad Statsskuld, ställd på riktiga grunder, det vill säga, åtföljd af bestämda anslag till ränta och amortissement, medelst accumulation af sammansatt interesse, är vida att föredraga framför andra utvägar till penningars anskaffande för utomordentliga behof, och att den, såsom medel för stora och nyttiga ändamål, utgör en verklig förbättring i samhällsmekanismen.
Denna mening är för öfrigt icke ny, till och med ej i Sverige.
Den antogs vid 1809 års Riksdag, understödd af Johan Liljencrantz och 122 Den 6 Julii f. ra.
David von Schulzenheim; och ehuru emot de då beslutade Statslånen med skäl torde kunna anmärkas, att räntan var för hög och afbetalningarne för hastiga och bundne lill vissa tider, med åsidosättande af en amortissementsfonds accumulerande kraft; skulle likväl fullföljden af de derom fattade beslut då verksamt ha förekommit de financiella oredor, hvartill ett ytterligare anlitande af Bankens credit förde.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum kom me klockan half lill 6 i eftermiddag att fortsättas.
Friherre Cederströmj Jacob, anförde skriftligen: Stals- och BancoUtskolten hafva ändteligen inkommit med Utlåtanden under rubriker: N:o i.
Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ls lill Rikets Ständer den 26 Nov. sistlidet år aflåtne Nådiga Skrifvelse angående myntvärdets upprätthållande med flere i sammanhang dermed till Utskotten remitterade enskildta anföranden i ämnet; N:o 2.
Utlåtande angående nödige provisoriske åtgärder, innan silfverutvexlingen kan företagas; N:o 3.
Utlåtande angående
Bankens öfriga förhållanden lill Staten, jemte hufvudgrunden för Bankens lånerörelse; N:o 4- Utlåtande angående nödvändigheten af ej mindre åtskillige Grundlagsförändringar, än Den 6 Julii f. m. ock en förbättrad lagstiftning för Banken; N:o 5.
Utlåtande om några lämplige ansedda stadgande» för framtiden, i afseende så väl på första enheten, som under afdelningarne af det metalliska myntet i silfver; och hafva dessa Utlåtanden åtföljts af 6 stycken Tabeller, de 4 första numererade, de tvenne sista under litteris A & B.
Alla dessa Utlåtanden äro egenteligen icke annat än momenter i ett och samma Betänkande; ty afslås N:o i, förfalla alla de öfriga så till sägandes af sig sjelfve, och kunna icke antagas.
Antages åter N:o i , så kunna ej de följande afslås, om ock aldrig så oförnuftiga, utan måste i sådant fall med anmärkningar återremitteras; ty i händelse de blefvo afslagne, skulle beslutet medföra upphafvande eller tillintetgörande af det till N:o i lemnade bifall.
Alla dessa Utlåtanden synas således böra på en gång till afgörande upptagas, och dervid på en gång antingen bifallas, afslås, eller i anledning af anmärkningar, sorn kunnajiindra antagandet, återremitteras.
Uti Utlåtandet N:o i hafva Utskotten, enligt deras eget yttrande, icke undgått inse det nära sammanhang ämnet äger med Statsregleringen m. m., och derföre önskat långt före detta inkomma till Rikets Ständer med Utlåtande i ämnet, men då inom Utskottens Beredning sig yppade den skiljaktighet i åsigter, som innehålles i de handlingar, hvilka bort tjena densamma till ledning för Den 6 Julii f. ro. omdömet, fordrade ämnets vigt och mäktiga ingripande i alia nationella interessen, att, före den slutliga pröfningen deraf, en längre tid användes, alt upplysa hvarandra och i någon mån sammanjemka de i strid mot hvarandra stående meningarne.
Utskottens Beredning synas hafva ihågkomrait svaret på frågan: ”hvem har ratt?”
Utskotten yttra vidare, att FinanceBeredningen kom i följd häraf till visshet om nödvändigheten, att genom lagstiftningens mellankomst sluta en förvillelse i myntförhållandet, som ej på annat sätt kunde redas, och pluraliteten inom Beredningen fann, att man för närvarande endast borde bestämma det curserade myntets silfvervärde, men till kommande Ständer öfverlemna bestämmandet af tiden för silfverutvexlingen, hvarvid dock svårigheten om ej omöjligheten, att åt det sålunda fattade myntbeslämningsbeslutet gifva någon garanti, redanför Beredningen under arbetets fortgång sig framställe.
Månne ej denna Beredningens slutsatts härrört från känslan af det orättvisa, att genom lag vilja bestämma värdet utaf ett mynt, synnerligen då det sker af just den auctoritet, som derigenom söker bereda sig tillfälle, att undvika fullgöra ingångna förbindelser, och under dess verkliga värde?
Det synes mig icke tänkbart, att Rikets Ständer skulle kunna bifalla förslaget, alt un - Den 6 Julii f. m. danrycka Banken ersättning för de förskotter, Rikets Ständer sedan 1809 på Banken anvisl; men om sådant det oaktadt inträffar, skall jag icke blifva ibland dem, som af häfderna komma alt stämplas såsom deri deltagande.
Om Rikets Ständer bereda Banken tillfälle, att återfå hvad Banken till StatsYerket, förskjutit, på ettsätt, som utan någon ny beskattning å folket är verkställbar^ och hvilket jag längre fram kommer i tillfälle att visa vara möjligt; så lärer icke den afskrifning af circa i5 millioner af Bankens fordringar hos Statsverket, som Utskotten föreslagit, kunna medgifvas; och då denna summa ibland Bankens tillgångar åter upptages, förfaller af sig sjelf hela den uppställning
Utskotten uppgjort, för att bereda sig tillfälle föreslå Rikets Ständer en roynlbestämning, innebärande en banquerutte, af den ytterlighet, att Banken skulle berättigas med ^8 skir infria 128 sk:r af dess utelöpande skuldsedlar.
Utskotten förklara sig, i mån af ämnets närmare bepröfvande, hafva vunnit allt större fasthet för den opinion, att realisationen är af rättvisan, skyldigheten och den gemensamma nyttan påkallad.
Utskotten yttra vidare, att om de kunde hoppas, alt under den tid, söm till arbetets fullbordande åtgått, opinionen för realisationen äfven hos Nationen‘och Rikets Ständer, efter tagen kännedom af de redan genom trycket meddelade handlingar i ämnet, erhållit lika stad - 126 D e n 6 J u 1 i i f. m. ga, Utskotten nu endast behöfde uppgifva sättet för densammas verkställande; men i osäkerhet örn de meningar, hvilka ännu kunna hos allmänheten och RiksStånden vara rådande, hafva Utskotten ansett sig böra lemna en öfversigt af BankoVerkets historia, och af förflutna tiders åtgärder, under likartade förhållanden med de närvarande.
Denna Utskottens aning, synes så mycket* mera välgrundad, som opinionen om, att realisationen är af rättvisan_, skyldigheten eller af den gemensamma nyttan påkallad, icke ens varit allmän inom Utskotten, hvilket säkrast kan inhemtas af de många Utlåtandet åtföljande reservationer.
För den historiska uppsattsen öfver BankoVerket håller jag Utskotten räkning, i det den, efter min öfvertygelse, bör vprka till aldeles motsatta resultat, emot hvad Utskotten påräknat nemligen, att underlätta bevisningen deraf att realisationen, innan StatsVerket återgäldat sina förskott från Banken, hvarken kan blifva rättvis, utgöra en skyldighet eller medföra allmän nytta.
Vid den så kallade Palmstruckska Bankens fall, funno Ridderskapet och Adeln, Preste- och BorgareStånden, att en Bankinrältning borde åter upprättas, likväl icke genom enskildte actieägare, uppå hvilkas redlighet man icke ägde anledning att räkna, och hvilkas motif icke möjligen kunde vara annat, än den största möjliga enskildta vinst.
Följden deraf blef inrättandet af Sveriges Den 6 Ju!ii f. m. 127 StatsBank, under Rikets Ständers förvaltning, enligtsKongl.
TillständsBrefvet af den 17 Sept. 1668; och skulle Bankens vinst disponeras lill Kongl. Maj:ts och Fäderneslandets heder och nytta, samt allmänt gagneliga ändamål.
Efter regementsförändringen 1772 öppnades Banken, enligtKongl.
Kungörelsen den 26 November »776, lill utvexling af silfver, efter evalvationsgrund af 72 marker.
Detta beslut anse Utskotten hafva varit en likartad åtgärd med den, som nu synes Utskotten af förhållanderna påkallad.
Utskotten anföra sid. 24, att den vid 1800 års Riksdag beslutade realisation af i5 millioner Riksgäldssedlar, med allenast några modificationer, tog sin början den 29 Augusti i8o3, med ett afdrag mot Specie å 33 procent.
Beslutet 1800 var, att realisationen skulle ske med ett afdrag af 16 f priet.
Det må vara Utskotten förbehållit, att anse skillnaden emellan 16 f samt 33 f pr:ct såsom allenast en modification uti planen.
Det hår icke inflytande på ifrågavarande ämne, att ingå i "undersökning om det rättsenliga i föregående realisationer, och deribland den af Riksgäldssedlarne, beslutad år 1800, samt frågan om tillkomsten af de Riksgäldssedlar, sorn utöfver i5 millioner åligga Banken att infria; dessa ämnen hafva utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och beslut vid Riksdagarne efter Regementsförändringen år 1809; men i afseende på Riksgälds - 120 Den 6 J u 1 i i f. m. sedelstocken måste det ingå i beräkningen, i afseende på frågan om liden för en realisation, på sådant sätt, att alla ännu befintliga Riksgäldssedel- måste anses och beräknas såsom ett serskildt slag af Bancosedlar, och upphöra i den mån Statens skuld till Banken upphör.
Fluctuationen i Ständernes åsigter, rörande Statshushållningen och Rikets Penningeväsen vid Riksdagarne i8ia, 1815, 1818 och 1823, samt det stridiga i dessa emot dem, som Ständerne vid 1809 och 1810 årens Riksdagar, ännu lifvade af den kraftfulla redbarhet det återvunna constitutionella lifvet medförde, bestämdt, har boredt oredor, som, derest icke det 181 3 och 1814 lyckligen utförda kriget medfört tillgångar och tillfällen, att på en gång afbörda den utländska skulden, skulle hafva bringat folket i en vanmagt, hvilken ovilkorligen fordrat längre tidskiften, för att kunna höfvas. i8a3 års Ständer hafva sökt, att återkomma till de af 1809 och 181 o årens Ständer faststälde grundsatser.
I afseende på handeln, vanns jemväl ändamålet till en del, men i afseen de på den inre näringsfriheten, fattades besluten så sent, att fastställelse derå i laglig ordning icke kunde erhållas, innan Riksdagen upplöstes.
Rörande Bankens functioner och ersättningen af SlatsVerkets skuld till Banken, blefvo deremot besluten fullkomligt stridande emot de, vid 1809 och 181 o årens Riks - Den 6 Jul ii f. m. 129 Riksdagar, faststälde grundsatser.
Rörelsecapitalets belopp ansågs böra blifva i det närmaste oförändradt; alla capital-afbetalningar till Banken af StatsVerkets skuld instäldes; lån på fastigheter beslöts, hvarigenom Bankens sedlar, under en tid af många år, icke ägde annan valuta, än död pant, som först efter lånetidens slut, till Banken åter inkommo, och hvarigenom Realisationen under tiden icke är verkställbar annorledes, än som nu föreslagit blifvit, genom banquerutt.
Resultaten af den historiska uppfattningen öfver Bankens öden äro, att då genom krigstillfälligheter, dervid andra utvägar saknats till bestridande af krigskostnaderne, Bankens credit blifvit anlitad, att sedermera, då minnet af oförmågan, alt utgöra nödvändiga krigsgärder, och af omöjligheten att erhålla utländska eller inländska lån, svarande emot behofvet, försvunnit, har man, utan minsta hänsigt till de nationella förluster och det ständiga qvarstående, med otillräckliga tillgångar, som genom myntet försämrande banquerutter alstrats, likväl tid efter annan vidtagit den-, na utväg, under det skenskäl, att den skuldsatta delen af Nationen skulle förlora, i händelse myntet förbättrades, och på grund af den alldeles falska ideV att ett rörelsecapital inom ett samhälle, utan de känbaraste förluster och olägenheter, kan bestämmas.
Man bar trott sig genom öfverflöds3i H. 9 i3o Den 6 Jul ii f. m. författningar och tvångslagar bereda sparsamt lefnadssätt, och derigenom rikedom.
Motsatsen har Varit följden.
Friheten, sorn är den enda egentliga lifsprincipen för menniskahs handlingar och bemödanden, våldförd, alstrar försoffning, liknöjdhet och slutligen en slapphet, hvarigenom all ansträngning til! förkofran blir omöjlig.
Misstag är mensklighetens lott, men att icke låta upplysa sig af erfarenheten, alt idkeligen återkomma tilt samma misstag, är egentligen en egenskap, som tillhör oförståndet, och hvilken icke är förlåtlig hos ett fritt folks Representanter, Att besluta en successiv myntförbättring, enligt de år 1^65 derföre bestämda grunder, vore oklokt; men all myntförbättring, som i naturlig väggenom fullkomlig frihet i handel och näring, samt lättade titvägar för rörelsen i allmänhet, beredes, är nyttig och af rättvisan högt påkallad, men deremot all ahnan myntbestämning, likasom en tnyntförsämrande banquerutt, skadlig.
Det bör aldrig utstakas någon gräns för en Banks lånerörelse på korrt bestämd tid, emot lös pant afexportabel effect, som för förskämning och förstöring är försäkrad.
Deremot bör under intet villkor Bankens functioner med lånerörelsen utsträckas till beläning af fastigheter; och i Discontväg på namn, endast till det belopp, hvartill full valuta i redbart mynt i Banken finnes.
Då nu för närvarande alldeles motsatta förhållanden Den 6 J u 1 i i f. m. med Banco-lånerörelsen äga rum, det vill säga, att i Banken endast metaller, såsom lös pant, belånas, fastighets- och odlingslån meddelas, samt i Discontvag på namn, utan annan valuta än de pantförskrifna namnen; så följer af sig sjelf, att oin man vill bereda ett med Bankens föremål förenligt förhållande, och sätta den i tillfälle, att framdeles kunna realisera sina sedlar, utan att göra banquerutt, fordras förändrade stadganden för Banco-lånerörelsen på det sätt, att fastighets-belåningen upphör i den ordning, som afbetalningarne bestämma; att aldrig mera några sådane från Banken få utlemnas; att Bankens Discont-rörelse icke utvidgas öfver det belopp den nu har, till dess reella fonden lemnar utväg att, med säkerhet för Bankens vexlings-skyldighet, utvidga lånerörelsen i denna väg; att odlingslånen likaledes skiljas från Banken, såsom oförenliga med dess institution och förflyttas till 9:de Hufvudtiteln; samt att
Banken ålägges belåna alla slags exportabla effecter, hvilka för förskämning och förstöring äro försäkrade, på 3 till högst 8 månaders tid.
Om derjemte de band, sorn fjettra den inre och yttre näringsfriheten, successive lossas, skall en liflig verksamhet alstras, och National-förrnögenheten ständigt tilltaga i bredd med den tillökning i Bankens redbara fond, sorn årligen kunde tillvägabringas genom uppköp af silfver, 3i H. 9* , 13^ Ben 6 Julli f, m. för hela beloppet af Bankens vinst, dervid en motsvarande summa af StatsVerkets skuld till Banken skulle årligen afloras.
I den mån näringarne och handeln derigenom blefyo lifligare, Lief äfven Bunkens lånerörelse utvidgad, och dess årliga vinstsåledes ökad; myntet förbättradt i ett jemt och naturligt förhållande till det stigande allmänna välståndet, och sålunda oförmärkt och utan minsta skakning eller rubbning i enskiltes förmögenhet; Nationens trefnad beredd; och krafter till framtida behof i förväg .samlade, att användas, då behofvet det påkallar för sjelfständighetens försvar, eller olyckor, inträffade genom naturhändelser.
En onödigtvis tillstäld banquerutt, grundad på ett beslut af Lagstiftande magten, som rubbar myntfoten, samt i och med detsamma de flesta enskildta förhållanden, skulle medföra alldeles motsatta verkningar; och den obetydliga reella fond Banken nu äger, skulle försvinna från Banken, utan att i allmänna rörelsen fylla behofvet af skiljemedel i handel, och beröfva Banken allt förtroende.
Utskotten tillstyrka Rikets Ständer, att nu bestämma Bancosedelns silfvervärde till 128 sk. i sedlar för 1 R:dr i silfver efter 1664 års myntfot; och detta tillstyrkes, ehuru Utskotten i Utlåtandet N:o 2. yttra, att det är obestridligt och af erfarenheten vitsordadt, alt för beslutad myntbestämning
Den 6 J nl ii. f, ra. någon annan egentlig garanti, än den redbara metallens fria vexling, ej kan ställas, och det icke allenast skulle innebära en orättvisa, att genom öppnad rätt till oafbruten silfverinvexling, efter den i Utlåtandet N:o i, föreslagna evalvations-grund, bereda säkerhet emot hvarje myntförbättring, utan att genom bestämd utsigt till utvexlingen , lemna mot myntförsämring motsvarande säkerhet, utan ock genom silfvei utvexligens uppskjutande till annan epok, det med myntbestämningen åsyftade ändamål skulle förfelas, hvadan Utskotten ansett tidens bestämmande för utvexlingen af silfver, böra blifva oberoende af kommande Ständers beslut.
Och i händelse Rikets Ständer bemyndiga Herrar Fullmäktige, att in- eller utrikes upplåna 5oo,ooo R:dr i silfver, förmena Utskotten i83i års slut kunna antagas såsom den tidpunkt, då silfverfonden blifvit bragt till det nödigt ansedda förhållandet, för att besörja vexlingen af den utelöpande Sedelstocken,‘eller som 5 till 8.
I händelse det första af hvad Utskotten i Utlåtandet N:o a. yttrat erkännes vara grundad!, så lärer det blifva obestridligt, att, enligt hvad Utskotten sjelfve anfört, det tillstyrkta beslutet af myntbestämning nu saknar all garanti, och innebär en orättvisa.
Om nu således beslutet, enligt Utskottens egen tarka, icke äger någon garanti och är orättvist, ehuru under egidea af banquerutt decreteradt; huru i34 Den G Juli i f. m. mycket förkastligare blifver icke detta beslut, då man dertill lägger, att förslaget innefattar en sjelfmyndig frikännelse från att till Banken återgälda StatsVerkets skuld, och beröfva hvarje innehafvare af Bancosedel genom ett enda penndrag 3o sk. af 48 sk.
Denna afskrifning af StatsVerkets skuld förekommer i Utlåtandet N:o 3. under den lösliga upggift, att för de 14 millioner 607,587 R:dr 3p sk. 8 r;st., någon fond till Bankens godtgörande ej varit afsatt, likasom vore icke Bankens vinst, enligt BancoOrdningen, bestämd till
Fäderneslandets nytta samt allmänt gagneliga ändamål, att af Rikets Ständer disponeras för detta ändamål, i händelse andra utvägar saknas att bereda tillgång till en ersättning.
Huru benämnes allmänneligen och i lagen den eller de, som söka undandraga sig att betala skuld?
Kan det väl linnas något skenbart skäl, att fortfarande disponera öfver Bankens vinst, för Rikets Ständer, innan de fullt gäldat hvad de från Banken lånat?
Utlåtandet
N:o 4* om föregifne nödige förändringar i Grundlagen och en BankLag, synes vara ett alldeles öfverflödigt besvär