Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anledningen, hvarföre jag sednast hegärde ordet, var ej så vigtig, att jag skolat vilja förnya min begäran derom; men då Hr Frih. o. Landtm, nu sjelfmant uppropat mig, har jag ansett mig böra begagna tillfället för att lemna några ord till svar å Frih.
Boyes sednaste yttrande.
Ilr Frilitn förklarade nemi., att, sedan Gr.
Anckarsvärd numera ändrat sin motion, i öfverensstämmelse med det alternativ uti nya criminal-lagförslaget, som utsätter dödsstraff såsom påföljd för våld å Konungens person; så komnie Hr Frihtns hemställan täll LagUtsk. att låta motionen hvila, äfven alt förfalla, och jag skulle derföre ej heller behöfva att längre sysselsätta mig med Ilr Frihtns förhoppningar.
Härtill har jag dock lika mycken anledning nu, som förut.
Skälet, hvarföre Hr Frih. tillstyrkte LagUtsk. att låta frågan hvila, var ju det, att Hr
Frihtn hoppades att förslaget till ny criniinal-lag snart skulle blifva öfverlenmadt till Utsk:s handläggning.
Att iga Den i4 Mar». detta Hr Frih:nS hopp blifvit i någon mån förringadt, derigenom alt Gr.
Anckarsvärd hegifvit sig ifrån det ena lill det andra alternativet af det nya lagförslaget, kan jag ej finna.
På det något hinder ej må möta för detta ärendes handläggning uti LngUlsk., vore det derföre önskligt, att Hr Frih:n förklarade, det han icke hoppades, att nya criminal-lagförslaget skulle vid innevar. riksmöte blifva öfverlemnadt till Utsk:s handläggning.
I anledning af Hr Cederschjöids begäran om en förklaring af mig, får jag förklara, att jag icke gifven någon sådan.
Anckarsvärds, Carl Henr., den 2g sisth Fehr. e. m. på bordet lagda motion, om förändring i 6 cap.
Missg.brn, i afseende på krigsmanskaps användande till upprors stillande.
Jag anhåller, alt motionen må blifva uppläst.
Anckarsvärds motion upplästes, hvarefter IL Ex.
Löwenhjelm fortfor:
Jag är alldeles ense med motionären deri, att bruket af militärens vapen emot menigheter bör, när sådant påfordras, af civila makten rcqvireras, nemi. när denna kan tillstå des— vara, hvilket icke är fallet i anseende lill skiltvakter, patruller och dylika mindre trupp-afdelningar.
Denna förutgående åtgärd af civila makten är i alla lagbundna stater ansedd som nödvändig till lagligheten af vapnens bruk; och den bildar verkligen den enda möjliga ömsesidiga garantien: nemi. menigheternas emot militärens icke af förhållandet påkallade stränghet, oell militärens emot obehörig påföl jande hemsökclse inför domstol.
Men när jag således fullkomligen förenat mig med motionärens real-syfte, vill jag hafva i eserverat mig mot att så förslås, som instämde jag uti de qvalificationer, hvilka uti ingressen af motionen förekomma, — med undanlag blott af prasdicatet bedröflig åt de antydda uppträdena.
Att utveckla det försvar, som jag med full öfvertygelse skulle kunna framställa, förmenas mig af de parlémentära bruk, till hvilka vi söka närma oss, och af 90 §:n Reg.Fm.
Ehuru jag aldrig varit närvar. vid något uppror, men väl hört talas om dess rysliglieter och det slut de undergått, hvilka varit orsaken dertill, yrkar jag dock lika med motionären, att en upprorsact måtte blifva utgifven; likväl med det uttryckliga förbehåll, att de stadganden må tjena till efterrättelse, hvilka innefattas uti krigsartiklarna, och innehålla föreskrifter, huru den beväpnade styrkan skall förhålla sig, då den öfverfalles af folk - Den 14 M * r «. folkmassan., eller folkmassan söker intränga uti Kronans förfäder eller enskild mans lius.
Under inin tjenstetid hafva a:ne gånger sådana uppträden ägt rum, som påkallat mitt embetsmannahiträde för ordningens återställande.
Vid dessa tillfällen hafva de förolämpade personerne erhållit skydd af den beväpnade styrkan, som af folkmassan blifvit med stenar och vapen öfverhallen.
Om nu vakten vid dylika upp traden icke finge mota våld med våld, förrän upprorsacteu blifvit uppläst, skulle den omöjligen kunna motsvara ändamålet och lemna ett påräknadt skydd åt den öfverfallna.
Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja remissen lill Utskottet.
Frih. Roye, Ludv.!
Med äfventyr att vidare möta anmärkningar, sorn det må tillåtas mig att lemna obesvarade, fullgör jag dock _en pligt, då jag meddelar den Upplysning, att redan forlidet år aflat K.
M. till comitéen, snnr fått sig uppdraget att uppgöra skilnaden emellan gamla lagen oell förslaget lill ny lag, nådig skrifvelse med befallning att uppgöra och till K.
M. inkomma med förslag till lag ang:de upplopp och olagliga folkskockningar.
Denna nådiga befallning har blifvit verkställd.
Cömitden har redan före riksdagens början afgifvit förslag i ämnet, d. v. s. comiteens betänk, och den särskilda meningen, Sorn vid omröstningen ägt rum.
Jag har mig bekant, att K.
M. öfverlemna! detta arbete till granskning af Högsta Domstolen, inom hvilken detsamma för närvar, circulerar; och jag tror mig således med mycken approximativ sanning kunna försäkra, att R. o. Ad. snart har att förvänta K.
M:s nåd skrifvelse i ämnet.
Sedan jag gifvit denna upplysning, torde det ursägtas mig, om jag förnyar den hemställan till LagUtsk. att denna motion måtte fä hvila, för att afgöras i sammanhang med den K. propositionen.
Jag bör derjemte tillägga, att den af Hr Edenhjelm framställda anmärkningen är uti förslaget, så väl betänkandet som den särskilda meningen, fullkomligen lindam öjd. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm:
Äfven jag har mig bekant, att en comité' erhållit uppdrag alt utarbeta förslag till en ny s. k. martial-lag, och derföre uppskjutit Utvecklingar, hvilka kunnat motses af mig, som redan vid 1810 års riksdag ingick med fullständigt förslag till martial-lag.
Hr Edenlijelms anmärkning är ganska träffande.
Det är omöjligt att hafva civila maklens ombud bredvid hvarje vakt.
Denna omständighet, som i alla lagbundna länders lagstiftning och äfven i nyssnämnda förslag blifvit betraktad, är det för öfrigt också i den motion, hvarom nu är fråga, och hvars redaction jag fattat så, att reqvisition af civila makten bör föregå, ”när sådant af omständigheterna medgifves.”
Hr Cederschjöld, Robert:
Jag hade icke ämnat 4 H. 25 ■94 Den i4 Man. att yttra mig uti i fråga var. ämne; men dä Frih.
Boye uti för andra gången uppträd t såsom LagUlskrs rådgifvare, samt tillstyrkt Utsk. att äfven låta denna motion hvila i afvaktan på nya criminal-lagförslaget, har jag ansett mig, i egenskap af ledamot i LagUts"k., böra söka förskaffa upplys-- ning, huruvida detta råd må kunna följas.
Jag erkänner uppriktigt, att jag allt hittills varit okunnig derom, att Utskottet haft en sådan rättighet; men då jag är öfvertvgad, att Hr Frihtn, såsom gammal och erfaren representant, ej tillstyrkt någonting olagligt; så vågar jag äfven hoppas, att
Frihtn behagade uppgifva, så väl hvilken grundlagsparagraff som berättigar Utsk. att låta motionen hvila, som äfven huru länge denna hvila bör fortfara.
Boye har, så väl uti denna, som i den föregående frågan, afgifvit de upplysningar i afseende på densammas behandling, som jag, i annat fall, varit beredd att lemna, nemi., att förslaget till nytt lagverk, så väl civil- som criminal-Iag, undergått behandling af den comité', som fått uppdrag att uppgöra skilnaden emellan nu gällande lag och förslaget till ny lag; att arbetet inkommit till den högre administrationen och blifvit öfverlemnadt till granskning af Högsta Domstolen.
Så snart detsamma - derifrån återkommer, blir det föremål för öfverläggning och behandling.
St. hafva sjelfve hegart denna parallels uppgörande, och att, efter dess fullbordan, få del deraf.
Beträffande den nu förevar, frågan, så har Frih.
Boye upplyst, att den omnämnda comitefcn fått sig uppdraget att afgifva förslag lill upprorslag.
Samma förslag befinner sig nu under Högsta Domstolens granskning, hvarifrån det lärer vara att snart förvänta, då det kommer att undergå den pröfning och behandling, som grundlagen föreskrifver, med afsigt att, så skyndsamt som möjligt, öfverlenmas till R.
St:s vidare åtgärd.
Jag får äfven förena mig med Gr.
Anckarsvärd, emedan jag anser hans förslag i högsta grad nyttigt och angeläget.
Om jag icke oriktigt lättat hans motion, skulle
Upprors-acten 3:ne gånger uppläsas af civila auctoriteterna, derest icke upploppet redan funnes vara af den vådliga beskaffenhet, att ett omedelbart användande af den beväpnade styrkan vore af behofvet påkalladt.
Då delta tillägg finnes, tror jag, att Hr Edenhjelms i öfrigt ganska riktiga anmärkning kan förfalla.
Jag anser den föreslagna lagen vara en af de väsendtligaste oell nödvändigaste, med hänseende till den garanti, den kommer att lemna, icke blott för den medborgerliga tryggheten, utan äfven för befäl och trupp, som eljest icke äga någon säkerhet att ej anses hafva öfverskridit gränsen för sin pligt, och, såsom erfarenheten det visat, ofta ii 10 de ende, sorn blifva Den 14 Mar s. stal
Ide under lagens tilltal, samt straffade af densamma, för det de fullgjort sina pligter och hvad som blifvit dem anbefaldt.
Visserligen håller jag
Hr Cederschjöld räkning för den godheten han haft, att tilltro mig kunna lemna honom undervisning; men jag ber honom ursägta, att jag på detta ställe icke vill sysselsätta mig dermed.
Det lagförslag, som nu är i fråga, linner jag vara af så grannlaga beskaffenhet, att det ej bör remitteras, förrän man, efter de mest grundliga studier i den saken, fått en riklig opinion derom; ty frågan är, antingen folkupploppet skall vinna häfd eller Regeringsmakten skall få utveckla sin fulla kraft.
Det beror på så små omständigheter.
Om t. ex. folkupploppet fått fortfara blott I timme, är det troligt, att stadshuset blifvit stormad t öch fångarne uttagne.
Jag frågar nu, hvad följder en sådan folkupploppets seger öfver Regeringsmakten skulle haft för framtiden.
Hvar och en menniska kunde finna, att militära makten, som £ limme för sent stillade rörelsen, bort \ timme förr sätta sig i verksamhet.
Sådant är i högsta grad vådligt.
Hvad tanke skulle allmänheten hysa om en militärcorps, sohl, stående under vapen, uraktlät att använda deni mot några tusen beväpnade upprorsmakare?
Hvad tanke hade folket fått om denna militärstyrka, derest den icke gjort något ?
Landtm, afbröt Frih. von Döbeln med klubban, samt erinrade honom om innehållet af 90 §:n Reg.-F:n, som förbjuder, att under R. o. Ad:s öfverläggning får förekomma enskilde personers förhållanden.
Hr Landtm, uppropade derefter ånyo Frih. von Döbeln, som fortfor:
Jag anser således lagförslaget för närvar, icke böra remitteras, emedan man ej kan säga, att militära makten har felat; utan har den uppfyllt sin skyldighet både såsom medborgare, embetsman och krigsmän.
En annan sak är, 0111 militären har för stor öfvervigt, så att folkets frihet kunde blifva nedsatt.
Om så vore, borde visserligen folket beredas garantier mot ingrepp i dess frihet; men då militären varit den passiva delen, anser jag för närvar, remiss af lagförslaget ej kunna äga rum.
Hr Cederschjöld: Då Frih.
Boye nu tillkännagifvit, alt lian ej på delta rum vill meddela mig några upplysningar; så får jag deremot förklara, att jag, på intet annat runi än detta, hvarken skall begära eller emottaga några råd af Hr Friherren.
Då jag under närvar, discussion hört, att Hr Frih. o. Landtm för 3:e eller 4:e gången under denna riksdag erinrat ledamöter af delta Hus om qo §:n Reg -F:n
Den 14 Mars. för det de citerat tilldragelser i dagliga Ii Tvet, såsom motiv för framställda åsigter, ulan afsigt att draga auctoriteters eller enskilde personers åtgärder under öfverläggning och pröfning, men deremot vid andra tillfällen tillåtit sådana händelser citeras, hvilket till och med händt under denna discussion, då Hr Edenlijehn fått ostörd omtala tilldragelser i Götheborg, hvaremot Frih. von Döbeln, uti hvars åsigter jag för öfrigt icke instämmer, ej fått omtala hvad sorn passerat i Stockholm; så finner jag mig föranlåten att, på det högsta, protestera mot ett sådant sätt att tyda den åberopade grundlags-jtn.
Hr Dalman, Wilh. Fredr.; Jag instämmer uti det af Hr Hjerta afgifna yttrande desto hellre, som sjelfva den nu föredragna motionen grundar sig på åberopandet just af det exempel, som Frih. von Döbeln omnämnt.
Jag anser Frih. von Döhelns rätt, såsom riksdagsman, vara förnärmad genom den erinran han erhållit.
Med hänsigt till dyrbarheten af R. o. Ad:s tid, anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, behagade begagna det sätt, som af föregående Lnndtmarskalker blifvit iakttaget, nemi. att fråga Ståndet, huruvida det anser öfverläggningen fulländad; emedan, i annat fall, discusionen alltid kommer att åtföljas af en efterbörd, som vi kunde vara förutan.
Anckarsvärds den 9.9 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, om återkallelse af K. påbudet den 7 Oet.
18o5 om dubbelt kroppsstraff för anfall å militär-person uti uniform med sidogevär, m. m.
Hr af Dalström, Gust Jacob: Då Gr.
Anckar svärds förevar, motion egentligen har för syfte att afskaffa K.
Förordn. den 7 Oct. i8o5, anser jag mig skyldig att först göra några erinringar, för att visa anledningen till denna författning, äfvensom orsakerna, hvarföre den tillkommit. 6 cap. 9 §:n i K. krigsartiklarna bestämmer den påföljd, som inträffar, då en militär-person, klädd i uniform, under tjenste, utöfning öfverfalles; men som det vid flera tillfällen varit svårt att urskilja, huruvida den förfördelade varit stadd i tjensteutöfning eller ej, så utkom K. förordn. d. 7 Oct. i8o5, såsom en förklaring öfver nämnda §. i krigsartiklarna.
Denna författning tilikännagifver, att en militär-person anses vara stadd i tjensten, då han är klädd i uniform och vistas inom stad eller fästning, hvarest finnes garnison, eller på läger, möten, tåg eller marscher, med ett ord, vid alla sådana tillfällen, då truppen är samlad.
Denna författning vjsar också, hvad påföljden bör vara, då militär-person anfalles vid tillfällen, då han kan anses vara i tjensteutöfning; men jag hemställer, om icke militär-personer böra i allmänhet njuta samma skvdd, då de äro kladde i uniform och försedde med D c ii 14 Mars. >97 sidogevär.
Sidogeväret bäres ieke till sjelfförsvar, utan till skydd mot yttre våld oell inre oroligheter: och då krigsmannen på samma gång åtagit sig att vara fäderneslandets försvarare, och att utöfva denna förbindelse, äfven med uppoffring af sitt lif; hemställer jag, huruvida ej en sådan person i lagaina bör äga skydd framför andra medborgare, eller om lian skall nödgas gå med handen på fästet för att skydda sig mot ovänners eller bofvars försåtliga anfall.
Anckarsvärds påstående, alt en militärperson skulle hafva lättare att försvara sig, emedan han bär sidogevär; så får jag påminna derom, att straffpåföljden är sträng, i händelse han förgår sig mot en person, som, med eller utan skäl, förorättat honom, eliel1 han sjelf varit den anfallande.
Han straffas såsom edsörebrytare med fästning och 66 r:dr 3>. sk. böter, enligt K. förorda, den 12 Nov. 1807 och Hofiätts-universalet vien 9.7 Jan. 1808.
På grund af hvad jag anfört, afstvrker jag upphäfvande af K. brefvet den 7 Ootober i8o3, emedan, om detsamma borttages, något annat måste sättas i stallet, som förklarar q §:n i 6 cap. af K krigsartiklarna.
Under det jag anhåller att få förena mig uti Hr af Dalströms anförande, vill jag blott tillägga några ord, i afseende å de förhållanden, hvarunder en militär-person bör anses vara stadd i tjensteutöfning.
Från indelta arméen, der truppen icke nyttjar sidogevär, ehuru soldaten stundom är försedd med bajonetten i gehäng, reqvireras ofta vakt till marknader.
Jag anhåller blott att få tillägga dem till cathegorien af de uti tjensteutöfning enligt i8o5 års förordning skyddade militärpersoner.
Jag anhåller att få på den ifrågavar. motionen och dess syftning använda allt, hvad jag tillförene anfört om fördelen af en omfattande codification.
Om i det lag-förslag, vi hafva att förvänta, detta och dermed beslägtade ämnen skulle befinnas förbigångna, blifver då rättaste tillfället att dem i öfvervägande taga.
Med min motion har jag åsyftat undantagslagarnas undanrödjande, så mycket som möjligen sig göra låter.
— Hvad Gr. Löwenhjejms anmärkning vidkommer, så torde Hr Grefven, lika väl som jag, påminna sig ursprunget till den nu ifrågavar. icke lagen men författningen, som ålägger dubbel kroppsplikt för civil persons anfall mot militär-person, klädd i uniform och försedd med undergevär.
Jag kan icke dela Hr af Dalströms åsigter, i afseende å behofvet för militära personer af ett så beskaffadt oerhördt, orimligt undantag i lagstiftningsväg inom ett constitutionelt samhälle, der lagstiftnings-principen måste utgå i första rummet från jemlikhet inför lagen. i8o5 års författning tillkom genom ett enstaka förhållande inom Den 14 Mars.
Stockholms garnison; Jag vet dock icke att författningen vid något enda tillfälle behöft tillämpas, och äfven derföre anser jag angeläget vara, alt den upphäfves.
Jag är fullkomligen öfvertvgad derom, att hvarje militär-person, som gör sig mödan att med eftertanka besinna förhållandet, skall med den äre-känsla, som ligger inom militär-ståndets natur, finna orimligheten af detta stadgande.
Hr af Dalströms lagstiftningsåsigter värderar jag icke högt, då han sätter 66 r:dr 32 sk. böter och fästning i bredd med urbota spöstraff, beräknadt dubbelt emot hvad
I o ge 11 i allmänhet utsätter för sådana förbrytelser, som uti i8o5 års författning omnämnas.
Jag vidblifver behofvet af denna författnings undanrödjande, så mycket hellre, sorn tillämpning af Gr.
Lövvenhjelms anmärkning, alt så beskaffade lagförändringar borde vidtagas i ett sammanhang, icke kan komma i fråga, enär ingenting rubbas i gamla Jagen, derigenom att en under ett annat regeringssätt tillkommen orimlig exceptionsförfattning borttages.
Ilr af
Jag är visserligen af samma tanka som Gr.
Anckarsvärd, då han anser alla medborgare böra vara lika inför lagen; men jag hemställer, om i förevar, fall den satsen i sin helhet kan vara tillämplig, om ej en embetsman, stadd i tjensteutöfning, bör äga mera skydd, än hvilken annan lösdrifvare, som vistas på gator och allmänna vägar.
Jag sill blott fästa uppmärksamheten derpå, att militär-personer nyttja sidogevär vid andra tillfallen, än då de äro stadde i tjensteutöfning, såsom t. ex. vid baler, spektakler. nr. m.
Meningen måtte väl icke vara, alt den, som vid sådana tillfällen öfverfallet' dem, skall straffas lika strängt, som då de helluna sig i utöfning af sin tjenst.
Till svar å hvad den siste värde talaren behagat anmärka, får jag åberopa förhållandet med R, St. sjelfve, hvilka vid alla tillfällen ,—• baler och spektakler ej undantagna, — äga alt påräkna det högre skydd, sorn grundlagarna tillägga dem, i egenskap af representanter.
Frölichs, David, den 29 sisth Febr. e. m. på hördel lagda motion, om en särskild tidnings lifgifvande till refererande af diseussionerna inom R. o. Ad.
Jag vill endast med få ord tillkännagifva, att jag kommit under fund med en anmärkning mot mitt förslag, att det varit inskränkt till-blott ett Stånds tidning, och icke.afsåg en tidning, som skulle referera alla Ståndens discussioner.
Anledningen till den inskränkning jag gjort i mitt förslag, är ingen annan, än Ridd.-Ordnts D e n 14 M a r s. 199 positiva förklarande, att prottn fullständigt skola föras och tryckas öfver samtliga Ståndens yttranden.
Jag har således icke kunnat mot en sådan föreskrift i grundlagen göra något förslag; men jag har önskat och ansett nödvändigt, isynnerhet med afseende på kommande riksdagar, att någonting1 nu vidtoges, som hade till föremål att sprida underrättelse 0111 RiksSt:ns discussioner till landsorterna eller till folket på det hela, på ett ändamålsenligare sätt, än hittills skett.
Detta förslag har jag, i afseende på detaljerna, öfverlemna! till Ridd.Utsk., att deröfver yttra sig.
I fall någon af Ridd.
Utsk:s ledamöter här är närvar., torde upplysning kunna erhållas, huruvida förslaget är verkställbar eller icke.
Gr. Hamilton, Henning Ludv.
Frölich önskat upplysning utaf någon af Ridd.Utskts ledamöter, huruvida ifrägavar. förslag är verkställbar!, får jag göra några anmärkningar, som hufvudsakligen afse frågans ekonomiska sida.
Ridd.cassan har visserligen från i833 till i838 vunnit en tillvext af öfver 12,000 r:dr; men Riddarhusets medel äro afsedda för ändamål, så helt och hållet olika med det Gr.
Frölich åsyftar, att jag för min del anser Ridd.cassan icke kunna lemna bidrag till en sådan tidning. R. o. Ad. har visserligen en annan utväg till bestridande af utgiften, nemi. genom capitations-afgiftens fortfarande, äfven efter den tid, eller 1843, då densamma, enligt Ridd.-direct:s förslag, bör upphöra.
Denna afgift har förut ingått till reparations-fonden, och i det afseendet vore det icke olämpligt, alt nu använda densamma för ifrägavar. ändamål; men denna inkomst är obetydlig och utgör per medium för den sedan sista riksdag förflutna tiden 1,900 r:dr, hvilken summa, efter hvad jag föreställer mig, är alltför otillräcklig till förlag för en tidning.
JNägon annan , som känner förhållandet bättre än jag, torde kunna upplysa det.
Om en sådan tidning skulle vinna afsättning, måste den i storlek och omfattning någorlunda kunna mäta sig med de Öfriga tidningarna, som referera riksdags-förhandlingarna; den måste kunna upptaga lika stor del deraf, som de andra stora tidningarna, hvilka icke kunna hållas med mindre förlag, än 20, ä 3o,ooo r:dr, och till eu sådan tidning skulle således åtgå omkring 10 års capitations-afgift.
Frölich har ansett ett sådant tillskott böra betraktas såsom en belöning eller ett praemium åt deri , som ville åtaga sig redigerandet af denna tidning.
Detta förutsätter, att tidningen, kunde betala sig sjelf; men då det är omöjligt, enär tidningen icke kunde blifva af den storlek, att den kunde jemföras med öfriga tidningar, och följaktligen icke komma att vinna tillräcklig afsättning, så blefve den ifrågaställda belöningen af intet gagn: ty hvad vore väl vunnet, om t. ex. 5oo personer läste denna tidning, meri 4i°°° de öfriga, deruti yttranden blifvit oriktigt framstäldla?
De försigtige, sorn lä - 200
Den 14 Mars. ste denna tidning, lunde ju lika viii skaffa sig R. o. Ad:s protocoll.
Då tryckfrihets-förordn. besliimmer, att RiksStlns tillstånd erfordras lill tryckning af Ståndens förhandlingar, annorlunda ån grundlagen föreskrifver, sa anser jag Gr.
Fröliehs motion icke innebära annat, än att åt sig erhålla ett sådant tillstånd.
Må han det få, och sedan öfverenskomma med hvem sorn helst om tryckning af hvad i våra protocoll blifvit tryckt, antingen i form af tidning eller brochure.
Jag tillstyrker R. o. Ad. att lemna Hr Grefven fullkomlig frihet dertill.
Gr. [lorn, Claes Fredr.:
Jag har trott mig inse syftningen af Gr.
Fröliehs motion, och uti den syftningen instämmer jag, nemi. att få en opartisk redaction af våra förhandlingar framställd för allmänheten: men då jag hört en ledamot af Ridd.Utsk. tillkännagifva, att Ridd.cassan icke är i tillfälle att bispringa med medel dertill; så tror jag, att frågan bör förfalla.
En annan fråga är den, huru sig förhåller med publicerandet af våra förhandlingar.
Jag tror att de icke aro så val och framförallt icke så opartiskt redigerade, som de kunde och borde vara.
Jag tror mig veta, att sedan läktaren blifvit upplåten åt allmänheten, äfven runi blifvit derstädes leurn.idt åt de tidnings-redaclinner, som förklarat sig vilja referera Ståndets debatter.
Jag vill minnas, att villkoret var sådant; men jag finner detta villkor på sätt och vis betänkligt, emedan det innebär en förbindelse: och på »sältet, huru denna förbindelse uppfylles, beror den aflägsna allmänhetens omdöme öfver våra förhandlingar, men hvilket bedömmande, såsom det föranledes af publiciteten, icke alltid blir rättvist.
Jag anser derföre, att fli t bör noga betänkas, huruvida delta särskildta privilegium må fortfara, då det dermed förenade villkoret icke uppfylles.
Jag anhåller först alt få tillkännagifva, att jag icke inser vigten af det skäl Gr.
Hamiton anfört, eller den beräkning han gjort af kostnaden för en sådan tidning.
Förlaget, som erfordras för utgifvandel af en tidning, kan visserligen vara stort, och jag kan ej yttra mig om hvilken summa, sorn dertill erfordras; men jag är öfvertygad om, att de, sorn äga allt hvad sorn kan komma under namn af förlag, skola finna sig belåtne att få concurrera med de öfriga, som sysselsätta sig med utgifvände af tidningar, då de erhålla ett anslag, sorn jag icke beräknat högre än till ett par 1,000 r:dr.
Huruvida en uppoffring af ett par 1,000 r:dr kan jern förås med ändamålet som åsyftas, derom torde frågan vara.
Skulle större uppoffring erfordras, så finner jag uti hvad Gr.