Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror äfven att Sverige i detta fall har ett anseende att upprätthålla, och kanske är det nu dertill hög tid, så framt vårt Fosterland ej, på ett för detsamma nu mera ovanligt sätt, skall blifva efter hvad andra Nationer med ungefär samma tillgångar i oftaberörde väg hafva uträttat.
Jag får derföre föreslå: 1:0
Att ett Anslag af 5ooo R:dr första året och sedan iooo R:dr årligen till nästa Riksdag ställes till Kongl. Maj:ts dis - Den 10 December £ m. position för renovation och underhåll af de, Kongl.
Museum tillhörige Taller. 2:0
Att ett Anslag af i5o.,ooo R:dc hvilka med 3;o,ooo
R:dr årligen kunna uU gå, äfvenledes ställdes till Kongl. Maj:l.s disposition för anläggandet af en ny Musei! byggnad på den plats oc
Ib enligt den plan, sorn framdeles dertill kunna yagda ansedde lämplige.
Hvarefter Friherre Klingspor muntellgen tilläde:
Såsom lämpligaste plats för ett sådant NationalMuseum får jag ödmjukligen föreslå den tomt å Carl XIII:s Torg, der gamla ArSenalbuset ännu qvarstår; och anhåller jag att denna min Motion måtte blifva till StatsUtskottet remitterad samt de respective MedStånden communicerad.
Det stora anslag Friherre Klingspor ansett erforderligt för iordningsättandet af vårt Museum torde afskräcka en hvar att ingå på det gjorde förslaget.
Men något bör likväl göras för vårt Museum, som förtjena}- uppmärksamhet; och något anslag måste härtill beviljas.
Vårt Grannrike Danmark t. ex. hvars Statsskuld uppgår till 120 millioner Riksdaler Dansk courant, utgörande omkring a/f° millioner R:dr i Riksgäldssedel-, har likväl ett RilderGalleri, ett KonstCa - Den io December f. m. binett, m. 11. märkvärdigheter, hvilket visar devas omsorg att, trots mindre ymniga tillgångar, likväl vårda deras nationalvärdighet i afseende på de vackra konsterna.
Yi stå långt efter, under vida förmånligare omständigheter, och derföre böra vi åtminstone vidtaga någon åtgärd, så att satnlingarne kunna uppställas och förvaras mot tidens åverkan, samt både in- och utlänningar finna nöje i att bese dem.
Jag begär att detta yttrande må åtfölja Friherre Klingspors Motion till StatsUtskottet och MedStånden.
Friherre Klingsporj Fredrik Philip, anförde skriftligen:
Till närmare upplysning om behofvet af de fyra Slottsknecktar, Kongl. Maj:t, i Dess Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, föreslagit att uppföras å RiksStatens i:sta Hufvudtitel, får jag vördsamt tillkännagifva: att då af de 16 Slottsknecktar, som nuvarande Staten upptager, 3;ne dagligen voro sysselsatte med lycktrengöring och tändning ssmt de
Öfrige i3 gemensamt skulle besörja vaktgörningen och renhållningen omkring och inom Kongl. ResidenceSlottet, och då, i anseende till detta ringa antal Slottsknecktar, det inträffade, att nattetid, när till förekommande af eldsvådor och ljufverier, bevakningen är 33o Den i o
December f. in. nödvändigast, Betjeningen efter raiddnalten, af arbete uttröttad, befans otjenlig alt besörja bevakningen, och om morgonen derifrån hindrad, då samftia Betjening skulle sopa och städa; så och enär mera folk nödvändigt erfordrades för en bättre bevakning, särdeles emot eldsvåda å det dyrbara ResidenceSlottet, hvilket, om det förlorades, säkert åtminstone icke, ulan den största ansträngning af Riket, skulle kunna ersättas, hemställde RiksMarskalksEmbetet i underdånighet den 23 Februarii 1826, att fyra Slottsbetjente, utom de å Stat uppförde, måtte få antagas och genom extra anslag aflönas, hvartill Kongl. Maj:t, uppå de anförde skälen, den 6 Junii samma år täcktes i Nåder bifall lemna.
Sådan var anledningen och sådan är ännu det oundgängliga behofvet af den i Nåder föreslagna tillökningen å Slottsbetjening: och jag kan icke ett ögonblick tvifla, det ju Rikets Högloft.
Ständer derföre bevilja anslag till deras aflöning, hälst detta behof icke afser mindre än en nödvändig vård af ett ResidenceSlolt, som till Rikets heder, alltid intager ett utmärkt rum bland de skönaste Byggnader konsten kunnat frambringa.
Jag anhåller om Ridderskapets och Adelns tålamod att höra Den io December f. m. 33i mig uppläsa en Motion, hvari jag ej har att framställa någonting behagligt, enär den innefattar klander af nyligen utkomne författningar, ehuru kanske äfven ett och annat förslag till rättelse af det felaktiga och förekommande af dess skadliga följder.
Härefter uppläste Herr Tham följande:
Att en Nation, hvilken från mer eller mindre missbrukad frihet småningom låtit föra sig under godtyckets och despotismens jernok och genom Despotens oförnuftiga nycker och företag blifvit hragt till brädden af undergång, men derifrån af en mild försyns vårdande hand på ett nästan underbart sätt blifvit räddad—att en sådan Nation i glädjen öfver sin pånyttfödelse lifligt påminner sig allt, som den anser hafva varit orsak till dess olyckor och begärligt omfattar alla medel, den tror kunna lända till återinförande af välstånd, är en naturlig följd af den menniskan medfödda drift att söka befordra sin sällhet.
Att Svenska Nationen efter 1809 års Revolution befann sig i sådan ställning lärer icke kunna nekas.
Ibland andra klagomål öfver det onda den förflutna tiden tillvägabragt, yppades äfven det om öfverflöd på Embetsmän, förlamad och långsam gång vid tillämpningen af Lagar och Författningar och deraf uppkommande svårigheter och hinder uti rätt - 33a Den io December f. rn. visans gång och vid verkställigheten af sådane åtgärder, sorn raan önskade skulle tagas, för att återföra Nationen till välstånd.
Deruti samt i hoppet om möjliga Lönebesparingar tror jag grunden skall igenfinnas till de snart efter Revolutionen af Nationens Representanter yttrade önskningar orri Styrelseverkens förbättrade organisation.
Att i stället för Collegier med större personal fördela göromålen emellan Ministrar, till hvilka Collegiernas beslutanderätt skulle öfverlåtas, dertill höll man kanhända på att blifva förledd af den förut fattade inbillningen om lättheten att inför Nationalrepresentationen ställa dessa Ministrar till ansvar.
Må hända har erfarenheten uppdagat att theorien om
Ministrars ansvarighet merendels i verkställigheten möter svårigheter, som sällan kunna öfvervinnas, och det är på denna förutsättning jag tror, att det är lyckligare få Nationens ärender långsammare afgjorda af Collegier, hvilkas sammansättning innebär motstånd emot herrskningsbegäret, än af mägtiga Ministrar, hvilka då de, efter Iläfdernas intyg, någon gång äro elake, flere år i Monarkens namn kunna plåga Landet innan Nationens harm kan truga dem att lemna sina platser.
I Sverige hafva Ministrar aldrig ägt denna magt, men andra Folkslags exempel böra afskräcka oss att härstädes försöka 'dess införande.
Den 10 December f. rrt. 333 Under den långa tid, sorn åtgått lill pröfning af Ständernas, angående Styrelseverkens organisation, lill Konungen framburna önskningar, har hufvud föremålet, tjenstemanna-personalens minskning och derpå grundade lönebesparingar, dels blifvit bortglömdt, dels blifvit omöjligt, genom förökningen af Folkmängden och Landets production, genom nja näringars uppkomst och andras tilltagande, samt genom en allmänt ökad luxe och derigenom för Emhelsmännen ökade behof.
Med en synbar håg att öka den inamovibla BomareGorpsens magt har omskapningen gått derpå ut, att så mycket möjligt är ifrån de administrativa Styrelse Verken afskilja alla, så väl ekonomiska, som vettenskapliga, frågor och under den antagne principen af juridisk enhet öfverlemna den till domaremagten.
Jag bar uti ett föregående Memorial yttrat, att man härigenom orsakat juridisk oreda;* jag skall nu söka leda sådant i beris, men får på förhand förklara, att mitt syftemål dermed endast är, att söka förekomma en ytterligare enligt min tanka skadlig fortgång på den bana man begynt, och att bereda hjelp för någon del af det onda, som redan är åstadkommit, men aldeles icke att begära upphäfvande af de i dessa delar utkomna Författningar. 334 Den io December f. m.
Juridisk oreda tror jag derigenom förorsakas, att sådane Embetsman, hvilka redan hafva flere göromål än de ordentligen sjelfve kunna medhinna, belastas med flera och derigenom aldeles sättas utur stånd att sjelfva sköta sina sysslor.
Juridisk oreda tror jag ock åstadkommes derigenom, att sådana Mål, hvilka förut kunnat vid en eller tvänne Domstolar afgöras, nu skola handläggas vid två eller tre, och ändtligen tror jag att den största juridiska oredan derigenom uppkommer, att sådane frågor, hvilkas afdömande fordrar särskildte vigtiga kunskaper i alla instantier dragas från de Embetsmäns handläggning , hvilkas skyldighet det varit att förvärfva sig samma kunskaper, till deras, som dertill hvarken varit pligtige eller ägt tillfälle.
Jag går att styrka mitt påstående med exempel.
Den tydliga 1812 års Enskiftes-Författning, hvars tillämpning erfarenheten redan gjordt lätt, verkställdes åtminstone efter en princip inom hvarje Län, om äfven icke alla Herrar Landshöfdingar, som då skulle tillämpa densamma, derom fattade lika begrepp.
Den ställning, hvaruti Herrar Landshöfdingar nödvändigt måste vara till jordbrukaren, gör för dem oundvikligen nödvändigt alt förvärfva sig de ekonomiska Den io December f. m. 335 kunskaper, som erfordras lill b ed öm man det af de vida mer ekonomiska än juridiska Enskiftesgöromålen.
Det lärer icke kunna motsägas att Häradshöfdingarne i allmänhet äga mera göromål, än de kunna medhinna, ty eljest skulle de oupphörligt meddelade Förordnanden för Extra Domare vara ett emot Lagen stridande missbruk, hvartill jag icke vill förutsätta att HofRätterna göra sig skyldige.
Oagtadt detta förhållande har man ganska hetydeligt ökat Häradsliöfdingarnes arbeten, då man till dem öfverlemnat verkställigheten af nya Skiftesstadgan, och derigenom har man äfven förstört den enhet i tillämpningen, som förut inom hvarje Län ägde rum, då lika många principer vid användandet kunna komma att begagnas, som Domare finnas inom hvarje
Län, särdeles som jag tror mig förut hafva visat att Redaction af nämnde Författning dertill ger tillräcklig anledning.
Häradshöfdingar sällan hafva tid och icke heller af deras embete anledning att underrätta sig om Jordbruket, och att de unga män, som förordnas till extra Domare, alldeles icke äga derom kunskap, torde få lof medgifvas; Skiftesfrågornas afgörande, som fordra sådan kunskap, torde icke dervid vinna, men parterne så mycket mer förlora. 336
Den 10 December f. m.
Majlis Nådiga Författningar af af den 17 April 1828, sora borttagit Landshöfdingai nes, Kammar-, Bergs- och CommerceCollegiernas domsrätt uti en mängd förut såsom Administrativa ansedda frågor, har uti många mål, der dels Landshöfding garne, dels Collegierna utgjorde första Domstolen, ökat instansernes antal, då målen nu skola utföras vid 2:ne UnderDomstolar och en ÖfverRätt.
Den kostnad och tidsutdrägt, , sora härigenom förorsakas för Parterne, ökas vid en del frågor genom den oreda, som uppkommer deraf att Bergmästare och Häradshöfding, Lagmans-Rätl, Bergscollegium och HofRätt skola bedomina serskildta delar af ett och samma mål.
Den enda vinst, som häraf kan uppstå, är Domarens Utslagslösen, men förlusten blif ver så mvcket större för Parten, hvilken */ 7 vid 5 Auctoriteter skall uppoffra tid och penningar, då frågan förut kunde afgöras af 2:ne.
Då en af ofvannämnde Kongl. Maj:ts Nådiga Författningar ifrån Kongl, Bergscollegium till Svea HofRätt öfverflyttat nästan alla möjliga Bergs-ekonomiska frågor, så väl som de dermed gemenskap ägande brottmål, torde det icke vara otillbörligt förmoda, att de Rådgifvare, som härtill bidragit, för den juridiska enhetens skull, skola försöka att fora alla dessa mål i första in— Den 10
December f. m. 337 instansen ifrån BergsTings till HäradsRätterne.
För hvarje fördomsfri tänkare måste det ligga klart i dagen, att de Häradshöfdingar, hvilka inom Bergslagerna äga Jurisdictioner, härigenom skola få sina göromål orimligt ökade och aldeles uturståndsättas att sjelfve sköta dem.
Domsagorna måste då antingen undergå klyfning och nya anslag dertill göras, eller ock skall ett ökadt antal extra
Domare tillförordnas, hvilka nyligen ankomna från Academien, med de vackraste theoretiska kunskaper och redligaste vilja, dock merendels måste sakna den menniskokännedom och den vana att handtera både menniskor och allmänna ärender, hvilken, endast genom erfarenheten förvärfvad, gifver full skicklighet att värdigt kunna uppfylla det vigtiga Domarekallet.
Förenämnde Kongl. Förordning upptager, utom andra mål, som till HofRätten nu mera dragas, frågor om Grufvors Utmål, om intrång i Malmfälten inom andras områden, om anklagelse för oloflig brytning på band och pelare i Grufvor m. m.
De till desse med flere frågors hedömmande gällande Kongl.
UtmålsFörordningarne af 1741 och l7$7’ Kongl. MasmästareOrdningen af 1766, Kongl.
JemvriikareOrd3 H. 32 338 Den 10 December f. m. ningen af 1814 och Kongl.
HammarsmedsOrdningen af 1823 m. fl. bevisa tillräckligen, genom de tecliniska termer de innehålla, hvilka äro grundade på helt andra än juridiska kunskaper, och hvilka äro nödvändiga, för att icke genom vidlyftig omskrifning behöfva determinera hvarje förhållande, att lill de uti dessa Författningar upptagne måls bedömande eller för att förstå sjelfva Författningarne fordras flere vettenskaper, än det hittills ålegat dem att förvärfva, som gått den vanliga Domarevägen.
Huru vill den, som icke äger kunskap i Mathematik, Mekanik, Physik och Chemi, och som icke genom egen handläggning förskaffat sig practisk kännedom af Bergsliandteringen, med säkerhet bedöma bättre rätt till Malmfyndigheter, på grund af meddelade Mutsedlar och Utmål, samt i följd af Malmlagrets donläge eller sänkande i Fält, anlagde Fält- och Tvärortsarheten, Stollar m. m.?
Huru bedöma yrkad ersättning för liden skada genom dålig gång eller för tidig nedblåsning vid en Bergsmansliytta, der inbrukarne hafva olika rede och olycka kan uppkomma genom skärande malmer, sura kohl eller Hyttearbetarnes försummelse vid arbetet i MasugnsStället, Blästerns och Formans skötsel m.m.?
Huru afgöra tvister emellan Smeder och Bruksägare angående bortsmidt jern eller Den io December f. m. 33g bortsmidde kohl, hvartill orsaken kan finnas i mer eller mindre oartadt tackjern, ovigtig ställning i härden, med flere dylika frågor, alla lika främmande för den rena Juridiken.
Dessa exempel torde vara nog; jag vill icke fylla Protocollet med uppräknande af flere, icke eller med införande af de åberopade Fprfattningarnes ordalydelse, men den, som vill göra sig mödan genomläsa dem, skall besanna hvad jag anfört.
För alt hjelpa Kongl. Svea HofRätt från den förlägenhet man förutsett, anbefalles i den Kongl. Förordningen, att upplysningar skola ifrån Kongl.
Bergscollegium inhämtas, då HofRätten saknar de kunskaper, som fordras att afgöra frågan, och samma härliga utväg att döma om det man icke begriper, kan tillämpas för Häradshöfdingarne, att nämligen rådfråga Bergmästarne, om desses domsrätt på de förre skulle öfverflyttas.
Man har på detta rum yttrat, att då Högsta Domstolen utan andra än juridiska kunskaper måste afdöma de från Bergscollegium till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning d ragne mål, Svea HofRätt, äfven utan fara för misstag, skulle kunna bedöma dem; men man har härvid glömt, att Högsta
Domstolen kunnat hämta upplysning af så väl BergsDomstolens, som Kongl. Bergs - 340 Den io December f. m. Collegii Domar, gifna med sakkännedom och ansvarsskyldighet, och att deremot HofRätten måste döma i andra instansen, och sådant, i händelse BergsDomstolarne upphäfvas, utan annan vägledning än de upplysningar, som skola sökas hos Embetsman, hvilka skäligen icke kunna tillförbindas något ansvar för de
Domar, som grundas på sådana upplysningar, hälst om de dömande icke förstå eller icke vilja tillämpa upplysningarne eller de författningar, med hvilka de böra vara öfverensstämmande.
Jag tror mig icke behöfva något ytterligare tillägga, för att bevisa att mitt yttrande om juridisk oreda hvarken varit förhastadt eller ogrundadt.
Med anledning af hvad jag anfört och för att förekomma de elaka följder, som den dör mycket utvidgade juridiska enlietsprincipen, redan och framdeles kan medföra, vågar jag ödmjukast föreslå att Rikets Högloft.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet ville anhålla, att BergsTingsRätterna måtte orubbade bibehållas, i det skick de nu befinnas och dervid de kunna väsentligen gagna den till Fäderneslandets väl så hufvudsakligen bidragande Bergs- och Brukshandteringen, samt att Kongl. Majrt i Nåder ville anbefalla, att då de göromål, som från Bergscollegium till Svea HofRätt nu äro dragne till stor del kunna sys* Den lo December f. m. sysselsätta en serskild Division, inga andra Ledamöter framdeles till denna Division måtte förordnas, än sådane som efter afläggande af alla de academiska specimina, hvilka hittills varit fordrade af dem, som i Kongl.
Bergscollegium blifvit engagerade, sedermera inhämtat den practiska kännedom af Bergshandteringen, som för rätta tillämpningen af BergsOrdningarne är oundgänglig.
Rättvisans säkra skipande måtte vara det mål, som Ständerna önskat vinna och som Konungen vill befordra.
Om detta mål kan ernås utan de kunskaper, som erfordras till bedömande af de förekommande tvisterna, eller otn säkerhet häruti kan vinnas då Domaren, sjelf saknande nödig kunskap, på måfå skall antaga eller förkasta andras råd, dem han icke förstår, öfverlemnar jag till deras bedömande, för hvilka fäderneslandets väl gäller mer än orätt tillämpade principer.
Jag anhåller att detta Memorial måtte med de andre Respective Stånden communiceras och till Lagutskottet remitteras.*
Friherre EhrenborghCasper Wilhelm: Herr Thams nu upplästa ganska sakrika Memorial innehåller så mycket, att jag oberedd ej kan i allt upptaga det till besvarande.
Jag vill likväl försöka att deremot göra några anmärkningar, synnerligen der - Den io
December f. m. före att lian så mycket talat om elen juridiska oreda StyrelseVerkens förändrade organisation skulle komma att medföra, och sökt bevisa detta genom sådane skäl, som, i min tro, ingen ting bevisa.
Han har sagt, att det är blott för den juridiska enheten Styrelse
Verken till en del blifvit betagne deras domsrätt.
Jag skulle ej hafva vågat framställa ett så högt klander af fordne Ständers och Kongl. Maj:ts beslut.
Jag anser, att Rikets Ständer ej begärt och Kongl.
Majtt ej bifallit den förändrade organisationen af StyrelseVerken, blott för den så kallade juridiska enhetens vinnande.
Jag tror att Rikets Ständer vid föregående
Riksdagar lika mycket utvecklat och tänkt i detta ämne, som någonsin Herr Tham.
Jag tror äfven, att Kongl. Maj:t på det mest granhaga sätt svarat mot Ständernes Önskningar i detta afseende, då Kongl.
Maj:t ej förr, än efter deras vid flere Riksdagar förnyade framställningar, bifallit hvad de begärt.
Huruvida den demarcations linea, som blifvit uppdragen emellan Domstolarne och de Administrativa Verken, är den rätta, ligger utom min förmåga att bedöma.
Men jag anser ej att något yrke bör hafva prerogativ att äga särskild Domstol och jag tror, hvad Bergsvetenskapen särskilt angår, att den ej haft någon fördel deraf, att hafva ägt ett sådant privilegieradt forum.
Andre vetenskaper och yrken borde ju då äfven äga lika rätt dertill.
Det är jemväl
Den io December f. m. 343 yttradt, att den ldott juridiske
Domaren dömer i bergsfrågor utan urskiljning.
Nå ■val! han dömer också då utan urskiljning i ännu vigtigare frågor, nemligen om menniskolif; ty SundhetsCollegium har ju alldrig haft domsrätt och Domarens beslut grundas på Läkares attester; de som tänkt i detta ämne och gjort sig rigtigt reda derför, hafva funnit, att BergsAmtet i gamla dagar gjort nytta såsom en vetenskaplig Institution, men ej såsom domstol.
Jag vädjar till Herr Tham sjelf om bland BergsTingsRälternes domböcker finnas vid ett BergsTing 10 mål af vetenskaplig beskaffenhet, då deremot 3o äro rent juridiska.
Detta ämne är af synnerlig vigt; och jag anhåller att hvad jag nu yttrat måtte bifogas Herr Thams Memorial till Utskottet och MedStåndcn.
Friherre RidderstolpeFredrik:
Såsom innevånare i en Bergslagsort, kan jag ej underlåta att instämma i Motionairens åsigter.
Det ämne, som Herr Tham nu vidrört, är länge omtvistadt, nemligen frågan om nyttan och nödvändigheten af privilegierade Domstolar.
Det har varit föremål för stridigheter emellan Sveriges störste Theoretici och Practici.
Att här ingå i något fullständigt yttrande derom, vore för vidlyftigt; och jag vill derföre nu blott anmärka i korthet några 344 Den 10 December f. m, omständigheter, som hafva gemenskap med Herr Thams anförande.
Maj:t har genom de åberopade Författningarne fråntagit Bergscollegium och andre Administrativa Verk deras domsrätt i åtskillige ärender.
De olägenheter, som åtfölja privilegierade domstolar, bestå nu hufvudsakligen deri, att en Domare, som tillika är vetenskaplig
Embetsman, har svårt att på en gång förena de erforderliga juridiska och vetenskapliga kunskaperne.
I annan ställning var
Domaren för ett sekel tillbaka, då pretentionerne på en sådan
Domares skicklighet uti ingendera delen voro så stora.
Man har insett desse olägenheter, och sökt afhjelpa dem derigenom, alt domstolarne Berättigades att af sakkunige personer och Auctoriteter infordra nödige upplysningar.
Jag har jemte Geschworner Rothoff erhållit uppdragatt granska BergsFörfattningarne; och dervid inkommo vi äfven på ifrågavarande ämne.
Vi hafva till Kongl. Majit i underdånighet ingifvit våra tankar härom; och ansett domstolarne icke böra vara i saknad af den nödige sakkunskapen inom sig.
Det är således ännu föremål för Kongl. Maj:ts pröfning, huruvida Domstolarne skola hemta de erforderlige kunskaperne inom sig, eller utifrån.
Den förra åsigten öfverensstämmer med Herr Thams.
Men då han sökt göra gällande den önskan, att BergsDomstolarne skola bibehållas i deras gamla skick, så skulle härvid möta samma svång - Den io December f. ra. 345 Iiet, som förr, att man nemligen i närvarande lid ej lian begära fullständige kunskaper i juridisk och vettenskaplig väg förenade hos en och samma person.
Detta anförande torde få till Utskottet och MedStånden åtfölja Herr Thams Memorial.
Jag skall söka att ej genom vidlyftighet trötta Ridderskapet och Adeln.
Jag har ej sagt, att Rikets Ständer lill Kongl. Maj:t ingått med sine önskningar uti ifrågavarande ämne på grund af juridisk enhetsprincip.
Jag har tydligen utvecklat rätta förhållandet, och dervid yttrat, att ända från år 1810, då denna fråga väcktes, Rikets Ständer blott ansett Embetsmanna-personalen för stor, samt önskat alt, genom minskning deraf och en bättre organisation af Collegierne, förbättra och påskynda ärendernes långsamma och förlamade gång.
Men under elen långa tid sorn sedermera förflutit, har man gått från Ständernes första ide', till en annan bana, der man sökt förvandla alla tvistemål till rent juridiska och skilja dem från de privilegierade domstolarne.
Jag har sökt visa, att allmänna Domstolarne, om de ock skulle förstå desse mål, omöjligen kunna medhinna att handlägga dem, och alt flere
Domare då skulle förordnas; hvilket jag åter tror ej vore öfverensstämmande med Sländernes önskningar.
Ehrenborgh har yllrat, att, om man granskar BergsTings - # 346
Den jo December f. m.
Rätternes domböcker, man skall finna vida flere mål af rent juridisk än af vetenskaplig beskaffenhet.
Jag har i 3oår bevistat BergsTing, och funnit förhållandet vara tvärtom.
Der finnas ganska få tvistemål, som ej grunda sig på ekonomiska eller vetenskapliga frågor.
Jag har sett hvad en skicklig och nitisk Bergmästare förmår uträtta såsom Domare.
Bergmästaren Troilius har öfver 3o år varit en FörlikningsDomare i sin ort, derföre att han behandlat målen såsom ekonomiska och vetenskapliga, samt derifrån skiljt all juridisk advocatur.
Också är han välsignad af alla, som ej haft egennyttiga och ensidiga afsigter; och jag tror ej att någon Bergsman der i orten önskar att målen skola öfverflyttas från BergsTingsRätt till HäradsRätt.
Der borde visserligen målen kunna med mera skyndsamhet behandlas, än vid BergsTing, enär HäradsTing hålles 2 å 3 gånger men BergsTing blott en gång om året; men erfarenheten har visat att det går långsammare vid HäradsRätterne, i anseende till målens onödiga uppskof.
Herr Lagerhjelm har yttrat, att just den åsigten ligger till grund för den vidtagne förändringen, att en Embetsman har svårt alt förena de erforderlige juridiske och vetenskapliga kunskaperne.