Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om sådant förbjudes, tå skall han hopa skatter på skatter, och slutligen blifva lärlig för Staten, hvarpå i Fädernesland t#
Historia icke saknas bevis.
Man invänder, att här blott ifras snot utländskt öfverflöd, och man förgäter, huru nära det inhemska dermed står i samband.
Man glömmer, att det första som njutningen ä«kar — är frihet.
Af alla menskliga känslor är smaken den, som man mindst fean förklara eller tvinga.
De rika och liberala, som här i landet hindras att lefva efter sitt sätt, skola söka främmande orter.
De skola allestädes ernottagas med öppna armar, och dessa orter skola le år vårt land, som, lik hunden i Fabeln, griper efter skuggan, så titt lian mister stycket.”
Af dessa reflexioner, som förtjente kan hända en fullkomligare utveckling af en skickligare band, har jag kommit i den ställning, att, med den varmaste Fäderneslands känsla, snarare glädjas öfver tillståndet i vårt land, än något befara för dess undergång från densia sidan.
Jemte det jag tror, att all handel styrer sig sjelf, och att utländska öfverQödsartieiar skola uteblifva af sig sjelfva, så snart de bär lika goda kunna tillverkas, så förmodar jag, med erfarenheten på min sida, att det är rådiigast upphäfva den gällande Ö£- Besv. och Ekon.
Betxtnkanden.
437 verflöds förordningen, för att bibehålla aktning för lagen, och i öfrigt icke befatta sig med något sådant förbud, som väl kan hafva en skenbait nyttig afsigt, men är orättvist i sin grund, oell blir skadligt genom möjligheten af strafflös öfverträdelse, och genom följderna i fall det lydes.
Slösaren är beklagansvärd, men girigbuken ät föraktlig, och en dålig medborgare.
Huruvida en rätt beräknad Öfverflödslevillninn, som jag tillstyrker, må åläggas Consumenten, o h öfverflöd af njutning genom goda Tolide Författningar, hvaraf vi redan hafva en och annan, må hämmas eller förekoramas, lärer icke höra till detta Högloft.
Utskotts åtgärd.” Herr Prosten Hagberg anförde :
Att han, för sin del, o h utan att i öfrigt ogilla betänkandet, hvilket Herr Prosten ansåg ganska grundeligt författadt, trodde den serskilda framställningen om partiella CafFéförbudet, antingen ickeharva bort nämnas, eller ock frågan derom behandlas med större stränghet, än nu skett, hvarmed ock Herr Prosten jpriman instämde, under båda dessa Herrar Ledamöters yttrade öfvertygelse, att, då det öfrigas jeglementariska föreskrifter öfverlemnadesåtKonungsns välbehag,borde, underiakttagan. de ven denna sakens reglerande
Herr Prosten Kolmodin yttrade: ■'Ehuru jag för min del anser det nu upplasta Betänkandet såsom ganska väl förlåt - 438 Besv. och Ekon.
Betänkan Jen. tadt i anseende till de der anfcrda grunder, fruktar jag likväl, att det torde blifva anSedt såsom ofullständigt i sjelfva detaillen, emedan i detta Betänkande ingen ting blifvit yttradt om förbud eller inskränkning i bruket af de utländska öfve; flödsvaror, hvilka uti flera i detta ämne inkomma Memorialer i synnerhet blifvit uppgifna, såsom för handelsvågen betungande, och så val för det allmänna som för enskilda personers bästa högst skadliga, då det likväl, efter mitt begrepp, tillhör hvart och ett Utskott, att upptaga och utlåta sig öfver, hvad de till detsamma remitterade Memorialer innehålla.
Ständer af det Utskott, till hvars handläggning detta mål blifvit öfverlemnadt, torda förvänta en utförlig, eller noga bestämd uppgift på de öfverflöde-articlar, som till bruk och nyttjande icke böra tillåtas.
Att dessa samma slags varor äfven till införsel i Piiket böra förbjudas, är ganska naturligt; men dä grunden till detta sednare förbud ligger i det förra, så synes mig, att i ett förslag till en öfverflöds-förordning alla till bruk och nyttjande otillåtliga varor böra uppräknas och noga bestämmas.
Detta synes ätmindstone, efter mitt begrepp, vara den naturliga ordningen vid detta målets behandling.
Utskottet deh Best), och Ekon.
439 grundsats synes blilvit antagen, att, utan någon detaillerad beredning, hos Kongl. Ma :t Riksens Höglofl.
Stander i underdånighet skulle anhålla om utfärdandet af en Öfverflödsförordning, sådan som Ilan i sin vishet finner nyttig, anser jag åter för min del icke vara lämpeligt, att, då i detaille ingen an^an slags inskränkning i Betänkandet blifvit omnämnd, föreslå, att nyttjandet al kaffe endast i offentliga .samqväm skall förbjudas.
En sådan slags inskränkning syrus mig utomdess vara en verklig småsak; ty oiti vit dnd t af kaffe för öfrigt blir tillåt't, sä vinnes genom denna inskränkning akt f: r litet, emedan förbrukningen af denna vara vid dessa högtidliga samqväm är allt för obetydlig emot hvad som under det dagliga ryttjandet i den e~skilda lefnaden åtgår.
Besynnerligt torde d l äfven förefalla, att, då vid högtidliga måltider så mycket annat olver flöd af dyrbara viner och kostsamma, af utlands a varor tillredda rätter nyttjas, det icke skulle vara värden tillåtet, alt efter måltiden undfägna
Sina gäster med en kopp kaffe, som de likväl, om de varit hemma i sina hus, haft rättighet att nyttja.
Min tanka är derföre ingalunda den, att bruket af kaffe skall blifva tillåtet, utan får jag åberopa mig hvad jag under första öfverläggningen vid detta mål yttrat, nämligen att, om det åsyftade ändamålet med en öfverflödsförordning skall kunna vinnas, anser jag för min del de af Kongl.
CommerceCollegitim uppgifna förslag i det närmaste kunna följas. f4o och Ekon.
UtsJc. Betänkanäe.n Herr Prosten Säve inlemnade följande skriftliga Anförande:
Forskande mig hufvudsakligen med Hedervärda BondeStåndets
Fuiimägtige i dera* önskan af ett allvarsamt och ändamålsenligt motverkande af det inritade öfverflödet, far jag vördnadsfullt åberopa mina förut i detta ämne yttrade tänkesätt och grunder.
Sedan under våra öfverläggningar luxen i allmänhet blifvit försvarad och på det fördelaktigaste föreställd, kan det icke af Höglofl.
Utskotet linnas otjenligt eller oangenämt, att detta grannlaga ämne äfven på en motsatt sida skärskådas och granskas.
Jag kan icke hvarken vara blind eller känslosös för oordrungarns och skadan inom vårt iand af ett öfverdrifvet yppighetsbegär, grundsdt lika mycket i högfärden sorn i njutningsåtrån.
Jag misskänner ej källan til! detta onda, denna urartade böjelse i menniskonaturen och vår sinnlighet.
Jag känner väl, att hvad man kallar öfverflöd och förfinad lefnadsart, är relativt och måste efter olika tid och samhällsskick olika dömmas, att Luxen jemväl kan synas medföra vissa fördelar.
Men hvarföre blott tala om dessa fördelar?
•— Hvarföre öfverdrifva dessa, ända till att nästan berömma
Eesv. och Ekon, UtsK. Betänkanden. 444 Jag erkänner, att begär till beqvämlighet och välmåga är lofligt och nyttigt.
Men hvarföre förvillande söka rättfärdiga sjelfva öfverflöd et och yppigheten, som, i kraft af ordet, uttrycker det utsviifvande och omått» liga?
Om öfverflödsbegär och fåfänga äfven visa sig i sällskap med vissa förmoner och välgörande omständigheter, så är det i min tanka ej yppigheten och det öfverspända begäret, utan den ännu tillika bland folket öfverblifva dygden som alstrar det goda.
Det säges och anmärkes med sanning, att Gud sjelf härligt inrättat och begåfvat vår jord äfven för beqvämligheter och njutningar} men det beter ock, att han ur sällheteus hemvist fördref de obetänkta och lystna njutarena.
Mennis; an har fått och förvarar alltid sällhetsbegäret såsom driffjäder och uppmuntran till verksamhet och full bomning; men hon fick ock förnuftet till dess ledare och väktare — för att heida och begränsa det.
Inför moralitetens domstol, inför den heliga lära, som förkunnar dygd och pligter som inenniskans mål och rätta sällhatsgrund, som sätter dygdens vasen och kraft i sträfvandet mot begären, i uppoffringens förmåga, inför Erfarenhetens högljudda intyg, som viga, att i samma nion man intages af njutnings- och praktlystnad, destomer obekymrad och svag blir man för dygd, arbetsamhet, Patriotism — desto lättare all slags Corruption underkastad, och 442 Besil. och Ekon.
Betänkanden, dessmindre förmögen af inre och yttre val, inför dessa stränga domare oell vittnen, säger jag, huru beslå de, sorn så högligen försvara oell prisa njutnings- och yppi.! et<begäret och dess förmoner för sam", allei?
Men sedan, genom tidens o'h saoiman*efnadens fortgång, genom civilisationens, fr i lisinge >s och yppigheter.s ohämmade verkningar, slägte t försvagats och framryckt allt längre i flärd, var det tid att denna äfv n fia d författarena skulle li na h-f talare.
Man har sökt föreställa: att yppig eten, sadan den hos oss nu films, eller vidare fortgår, mera gagnar än skadar, både i moraliskt och ekonomiskt afs ende: att den, införlifvad i menni, konaturen, blott bidrager till vår bildning o h utvecklingen af vår industri : att den, i hvarje tid och äfven i medeltiden, högre än nu funnits: att v:, tid efter tid, fåfängt anklagat' den, ut der det vi allt fort äro lika välmående och rika, äro, genom våra seder och bekvämligheter, mera lyckliga än någonsin.
En utmärkt författare har anmärkt: ”att de fordna Lagstiftarena talade förnämligast om seder; de nyare merendels om handel, financer, lux och konster”.
.Likväl, oaktadt Calculerne, de sköna målnLgarne O"h P raserna, qvarstå de gamla enfalidiga sanningarne, samt erfarenhetens eftertänkeliga lärdomar om enskildas och sanihM! n« omärkliga, men säkra fortgång från yppighet till edeförderf och derifrån till upplösning.
Om hvarje tid känt inträngande cfverflodaLegär, Eesv. och Ekon.
Betänhanden, 443 hafva ock de visare i hvarje tid sökt hejda det, och om sjelfva medeltiden haft en otyglad lux, visar just exemplet, att luxen är ej ett' nödvändigt vilkor för sinnesodling oell förädlade seder.
Om exempel af historien skola citeras, ma några lika så mägtiga sorn andra anföras.
Rom, länge tvinande, föll, oaktadt sitt, säkert ända till slutet förvarade silfver och guld, sin prakt och sin fåfänga inbildning om välstånd, emedan det förlorat en enda sak — sina dygder, förtärda i yppighetens och veklighet ns sköte.
En annan nation, närmare vår tid, reste sig med jättestyrka, tjusade och förvånade verlden med bragder, och mången gladde sig redan åt det nya exemplet af ett förvekligadt folks hastiga omskapning och stigning; men det var ett bländverk.
Detta folk äter lika hastigt och ömkligt föll; ty det hade hunnit blifva mer än andra yppigt, utsväfvande, lättsinnigt och sedelöst.
Verkeligen, dessa offentliga försvar och recommendationer af en tilltagande yppighet äro något fremmande för Svenskars eiron, äro helt olika vår visa och goda Öfverhets oförställda och oförgätliga grundsatsatser och tilltal till Svenska Folket i ÖfverflödsFörordningen af år 1794. och den Kongl, anmaningen i samma ämne af år 1817, der det inträngande öfverflöds* och yppighetsbegäret anses förstörande den fordna manlig - 444 Besv. och Ekon. XJtsk.
Betänkanclen. heten och arbetsdriften, utsugande och förtärande nationalvälmågan, jemte de mest kraftiga och faderliga uppmuntringar till motsatta tänkesätt.
Och huru t.an man väl för sig sjelf eller någon annan dölja den tillvexande njutnings- och praktlystnadens alltför synbara verkningar inom ett af naturen fattigt land, der man af fruktan för mr sta ökning i nödvändiga Statspålagor, hafvar för hvarje Riksdag, der man för våra ödemarker odling, för undervisningsverkets rigtiga organisering ej har hehöfliga understöds medel, men utbetalar millioner för fremmauö yppighetsarticlar, der penningvingleri och rörelse förlägenhet, concurser och utsökningsmål, pappersmynt, brist och misstro i handelsaffairer öfverflöda —- och år efter år fruktansvärd öhas, der genom det öfverflödiga Iefnadssättet ingåendet i lagliga äktenskap allt mer och mer försvåras, hvaraf följderne på sederna äro tydliga?
Staten är ett hushåll i stort, Den som blott vill tillåta sitt husfolk obegränsad frihet och njutning, skall snart se följderna.
Den, sorn i tid varnar och hämmar oseder och öfverdrift genom ordning; ns band, plägar icke vara den, som ser sitt hus i obestånd. -—
Det är likväl icke dessa vppigIvetens yttre bedröfliga verkningar, sorn mest böra bekymra.
Det är spridandet af dessa läror, som skydda, bemantla och upphöja yppighetsförförelsen och sorn, om de skulle synas utgå från de äldsta, visare och vördnadsvärdare i nationen, kunde göra en obotlig skada.
Tiet änkan elen.
445 Men ändtligen, med antagande af dessa allmänna grunder, hvad ar d t man egentligen vill?
Jo, icke samhällets orimliga återförands några århundraden tillbaka till form ida bruk oh Seder, utan erkännande oell återlifvande af den oumgängeliga lefnads* och hushållsmaximen, att ej villja njuta och ly a mera, än hvartill förmåga och loflig .örvärfningsomtanka medgifva, måtta i lefnadssätt, vissa gränsor och förbud mot utländska yppighetsarticlars införande, j rate ett sammanhang af alla härtill h rande föreskrifter och anstalter.
Det är uppfostran, det är de högres upplysning och efterdömen, det är Dagarna, och, genom allt detta, det allmänna tän eSättet, som skall härtill sammanverka.
Om Lagstiftningen för ett folk, i synnerhet i denna del, är en svår konst, så måtte derföre icke bemödandet derom uteslutas och öfvergifva^.
Dat måtte icke vara omöjligt, emedan vår vördade och älskade Öfverhet så ofta och allvarligt uppmanat oss härtill, då den sjelf gifvit oss denna Konungsliga och upplyftande försäkran:
"allt båclar, att vårt lugn och vår lycka bero af oss sjelfva":
Och då just nu alla Rikets Landsorter, efter redan gjorda yttranden, begära och vänta nya o h kraftiga åtgärdar till den inre rörelse förlägenhetens och öfverflödets hämmande.
De stadgas och förökas dessa förhoppningar för mig än mer i denna stund, då Bihang till RihSt.
Prat. 1817-18*81 8-'^« Sami.
N:r £7 58 44<5 Best), och Ekon.
Utek.
Betänkanden. jag förnimmer af Rikets Ständer, från hvilka den kraftfulla National-villjan först måste yttras och utgå, ett så lofvärdt Beslut fattas och snart skola gå i verkställighet; då jag med lika aktning och glädje nyss afhört detta Höglofl.
Utskotts grundligt författade Betänkande och förslag till den blifvande Öfverflödsförordningen, med underdånigt öfverlemnande af det närmare Reglementet till Kongl. Ma;:t.
Och san^a grund atserna och villkoren för en sparsammare hushållning, utan afvikande til! ytterligheter på ena eller andra sidan, med lika betänksamt afseende på det mest önskliga o h på det verkställbara, en oumgänglig eftergifvenhet för tidens kraf och stadgade bruk, samt ett allvarligt motstånd mot de svåraste och skadligaste missbruken i allmänhet.
Detta Förslag är i min tanka, icke tillfälligt och inskiänkt, i jemförelse med förriga ypplghetsfurbud, då man betraktar sjelfva dess framställda grunder samt alla de öfverflöds articlar, hvilka densamma, såsom i Tulltaxan förbjudna, omfattat och utmärkt.
Må mig imellertid tillåtas härvid göra några f*å anmärkningar.
Utskottet, af flera skäl, tillstyrkt öfverlemnande! af sjelfva Författningens utarbetande och redigprande åt Regeringens omsorg, har jag dock trott, att man kanske bort icke så blott stadna vid sj
Ifva allmänna grunderna, utan kunnat åtmindstone uppgifva några serskildta betydligare öfverflödsämnen, vissa underdå - Eesv. och Ekon.
TSetänkanden.
Det ha* de varit kanhända för Kongl. Maj.t behagligare, att se anledningen till åtskil'iga mera grannlaga förbud gifven af Folkets Representanter, i stället att ka‘ta alltsammans på Piegeringt nj så mycket mera, då man sett att Konungen, genom anbefallande af ProvinsComiréer i detta ärende, sednast just velat i Nåder inhemta sitt Folks tänkesätt härutinnan.
Af ÖFverflödcämnen förekommer och omtalas i Förslaget endast kaffet.
Denna artiele står här nu alldeles enstaka, och dess anförande har synts mig göra ett afbrott mot den åt hela Betänkandet i öfrigt gifna charakt. ren.
En annan fråga torde blifva om rådligheten och nyttan af det föreslagna kaffeförbudet, liksom till hälften.
Ett abso ut kaffeförbud, beslutadt och antaget af alla klasser, af en hvar, skulle chatakterisera och bevisa NationrnS ä nu verk amma uppoffringsförmåga i de ömtåligaste ätnn n, samt betydligt lätta vår handelsvåg.
För mig synes im llertid kaff.ts bruk, genom tid och vana, redan blifvit en oumbärlighet, nästan li aSom bränvintt, ehuru för en annan u<l a£ allmänheten.
Nyttjandet af de"na utländ ka vara, likasom af sockret, hammas troligen ej utan genom uppfinnandet af ett motsvaiiqt eqvivalent, och r,u mera tilläfventyrs )ii:a-å godt, att söka motvr-ika missbruket, icke genom tvångsmedel utan g norn efterdöme»! och utvägar, tom kunde verka på tänkesätten.
I stället att strida mot en r>dan stadgad smak, redan nästan allmänna vanor eller 448 "Besil, och Ekon.
"Utsk.
Betankanden. behof, skulle jag i synnerhet önska noggrannhet och stränghet i förbud mot hvarje ny och börjande yppighetsosed, samt mot det öfverflöd, som, utan att tillfredsställa förtäringsbehofvet eller nöjet, blott tillhör fåfängan och ett tomt praktbegär.
Jag ville ock, i förening härmed, nämna och tillstyrka d< n möjligaste inskränkning i den för Riket kostsamma blåa färgen, serdeles för militairen och den arbetande klassen: och jag skulle icke förmoda den manliga Nationen, eller någon medborgareklass nog lättsinnig, att för allmänt gagn icke kunna umbära en serskildt färgad yta.
Dessa mina tan! ar, föranledda genom behandlingen af detta vigtiga ämne, har jag äran vördnadsfullt framställa, för att af Höglofl.
Utskottet med öfverseende dömas, och för att det öfriga härutinnan anförda i Protocollet bifogas.”
Efter uppläsningen af Herr Prosten Säves anförande, yttrade sig Herr Prosten Rabe: att han, med det i går upplästa anförandet, alldeles icke uppti-ädt såsom försvarare af yppigh t och öfverflöd.
Han har blott genom historiska facta och erfarenheten i vårt eget land velat visa, att Luxen alltid följer upplysningen, hvilket ock af ingen dödlig magt bör kunna hindras.
Hvad angår det till exempel framdragna tarfliga Sweitz, så tror lian en nödvändig skillnad böra göras emellan Sweitz i sina Bergstrakter och dalar, samt Besv. ock Ekon.
Betankanäen. 449 Sweitz i sina större Statler, af hvilka han tror Geneve, Bern, Basel täfla med de yppigaste Europas Städer.
Om för öfrigt tarflighet anses gifva styrka mot fremmande makters invasion, så begäres ett annat Ideal— ty Sweitz blef af Fransmännen förr inkräktadt än Bayern.
Riksdagsfullmägtigen från Bohus Län Carl Fredric
Berg uppläste föl lande diktamen:
Emot Höglo(1 Utskottets förleden gårdag upplasta, och af Pluraliteten antagna Betänkande, angående öfverflödets hämmande, gjorde jag då åtskilliga anmärkningar, hvilka jag nu får närmare utve:kla.
Utskottet har, såsom hufvudvillkor för en god Lagstiftning, antagit, att den största möjliga Conseqvence dervid bör iakttagas, och i stöd deraf fattat den grundprincip, att den vara, som är till införsel förbuden, bör ock till förbrukning förbjudas.
Jag gillar fullkomligt detta villkor, och har med ledsnad märkt, att Utskottet så hastigt i ett annat fall glömt denna Conseqvence, dä fråga är om den olyckliga kaffedrickningen, som endast förmenas större eller mindre samqväm.
Mig förefaller det likgilltigt, antingen kaffeförbudet har afseende på en viss tid af dagen, eller på ett visst antal församlade menniskor.
Den qvantitet deraf, i Riket nu finnes, bör då af de handlande 450 Besv, och Ekon.
TJt^h.
Betänkandcn, uppgifvas och blir troligen snart consnmerad, om ej den kan exporteras.
Öfver Förbudets helgd må sedan väl handhafda Författningar verka, hvarvid jag äfven vägar räkna på Nationens öfvertygelse om nyttan af detta förbud.
Det inkast, sorn göres: att Kronan derigenom förlorar en af 'ina betydliga te inkomster:
Tullen å kaffé, be varar ag med vigtm a( de tniiboner som nu ärligen utgå fjr denna vara, o b hädan ft r stadna inom landet; oc’i Nationens vinst var väl aldrig Kronans förlust.
En ersäftni g har Stat Cassan ltittills kunnat hafva uti öfv rskottet på hufvud Arti larne, o'h utvägar hafva utom dess alltid måst finnas, då be1 ufven fordrat dem.
Det är dess värre allt får sannt, att, i jnin hemort, och, iag vill tro, i 11 ra andra provincer, den törderfliga kafledrvcken spridt sig, ej mindre ti1! dj for ämares och förin gnares kretsar, än til1 de Ingres och fattiga o ■ s. Knappt nå Ton Torparehustru vill vara utan dmna njutning, och mangen husbonde mäste gifva sitt tjenstefolk kaffé eller se dess missnö e.
Med ett ord; vanan att förtära danna dry~k är :å inrotad, att endast tvångsmedel kunna återföra vanan att umbära den.
Den förra, förenad med Jtraft o"h allvar i framställningen, fordras Strängt hos Tolkarne af Nationens röst, då Besv. och Ekon.
Betänka/iden, 45* de samlats för att inför Thronen frambära sina bekymmer.
Dessa grundade bekymmer, hörda från alla orter och alla Folkklasser, hafva länge vittnat, att en öfverflödsförordning allt mer och mer påkallas af behofvet, och, då Höglofl.
Utskottet hänskjutit allt till Kongl. MajrtS Nådiga afgörande, måste jag, under kännedom af Kongl. MajrtS rätt, att i Ekonomiska ämnen handla efter nådigt behag, fråga : om det icke är en skyldighet för Folkets Representanter, att gå R g ringens omsorger till mötes mad upplysningar, råd och förs.lager, om hvad Folket eller den sjuka saken kan kräfva?
Är det icke dessa Representanters rättighet, att yttra sin öfvertygelse?
Och om vår älskade Konung, efter för mycket sparsamma åtgärder, stundom kan bli villrådig, ej mindre örn bristerna, än medlen att dem afhjelpa, böra då de misstag, som häraf kunna föranledas, icke skrifvas på vår räkning?
Med detta yttrande förenade sig Olof Håkansson från Elfsborgs, Olof Månsson från Blekinge, Jöran Jensson från Christanstads och Jon Jönsson samt Nils Månsson från Malmöhus län; den sistnämnde med tillägg, att han så mycket heldre förenade sig med hvad Riksdagsmannen Berg anfört, som, efter uppgifter år 3815, införseln af kaffé skall svara emot hela vår Jernexport, oheräknadt hvad af det förra genom lurendrägeri hitföres, och Kongl. Commerce Collegium, hvilket bäst bör känna våra handelsförhållanden, föreslagit ett förbud emot denna vara 45* Bsv. oeh Ekon.
Bet link anden. öch framställt detsamma till vår Nådiga Kon* ungs pröfning.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiTJtshotts Betänkande, i anledning af väckta motioner, om afskaf* fande af Guld och Silfver, så väl å ririlitaira sorn Civila Uniformer, m. m. Hö-Iofl.
Ridd ersfeapet och Adeln har till U skott t? åtgärd remitterat följande Me"
xnorialer rörande detta ämne, nämligen : 1:0
M ^rnorinl af Herr G. A. Liljehorn, deruti, med anledning, ej mindre af Kongl, MV'ts Nådiga Proposition af d n <2gde fi tlidne November, r 'rande tn IjÖneförbät* tring för Militaire Staterna, än ett af Herr Friherre Björnstjerna i d tta ämne uprdäst
M morial, an fores, att den Officer eller Tjensteman, sorn frikännes ifrån en utgift, är mera i behåll med hvad han har, utan Lönetillökning, än med en sådan, som litet eller intet svarar emot dien summa, hvilken måste användas till öfverflödiga utgifter.
Härifrån leder Herr Liljehorn uppmärksamheten på He rrar Officerares och en del af Trouppernas ornering med Guld och Silfver, och finner beklagligen, att under dessa tryckande penninge tider Herrar Officerares uniformer betungas med Guld och Silfver, som, i högsta måt - Eesv. och Ekon.
455 to clyrt i anseende till arbetet, blir dr t ännu mer, enär den metall, hvaraf det förfärdigas, visst icke uti dertill behöflig qvantitet är en Natiopalprodurt.
På dessa skäl, och då des utom Guldoch Silfverprydnaderne å uniformerna kunna anses sorn det st"rsta c f ve i flod, och sådant a£ vår visa Regering payikas till i dragning, hemställes, att Riesens H glofl.