Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att när Ungrarne hälla så mycket på sitt latin, böra äfven vi se till att det icke hos oss utrotas af sig sjelft; och då detta står i så nära sammanhang nied det beslut, som nu kommer att fattas, tror jag att det är bäst alt bifalla PresleSt:s beslut i ifrågavar:de ämne.
Det är ungefärligen tio år sedan latinet afskaffades i Ungern såsom riksdagsspråk.
Orsaken hvarför det i sådan egenskap begagnades var, alt Ungerska folket är sammansatt af flera olika slag, såsom Magyarer, Slaver och Tyskar.
Man behöfde således ett gemensamt språk, derest man icke ville göra såsom de Schweitziska cantouernas ombud, af hvilka det ena talar tyska, det andra fransyska och det tredje italienska.
På detta sätt eller då man har dagligt behof af ett språk, så kan det bibehålla sig.
Men sedan latinet är i Ungern afskafladt såsom riksdagsspråk, måste det der, ej mindre än annorstädes, af sig sjelft förfalla.
Hos oss åter, hvartill begagnas väl latinet i tal ?
Jo, till tvungna disputationer, dels vid akademierna, dels i pastoral-examina.
Följden häraf är, alt som man för öfrigt icke använder språket och eljest icke har gagn deraf utom vid berörde tillfällen, så gör man på förhand upp hvad som skall talas och svaras, för att slippa å någondera sidan offentligen skämmas för okunnighet i det språk, på hvilket man skall yttra sig.
För både kyrkan och vetenskapen vore det vida bättre, om vederbörtde, som skola aflägga prof, finge göra det på ett språk, som är kändt och derigenom för åhörarne ådagalägga om de ega kunskap i de ämnen, som äro dem föreskrifue att känna.
Nu förlorar sjelfva saken för språkets skull, då all upmärksamhet måste användas på det sednare.
När man uprepat sin på förhand öfverlasta lexa, har man ingenting vidare att tillägga.
Sådant har man redan insett, och börjat disputera på svenska, emedan hvilka tvångsmedel som helst äro otillräckliga alt hålla ett dödt språk vid lif.
Hvarföre skall man icke äfven disputera på grekiska?
Det är lika förnuftigt som alt göra det på latin.
Dä icke förr än mot slutet af diskus sionen de väsendlligasle argumenterna framställts, må det förlåtas att den som förut och kanske alltför utförligt yttrat sig, ännu en gång tager till ordet.
Hr von Hartmansdorffs omdöme öfver latinläsningen synes mig vara att upfatta frågan helt och hållet från synpunkten af dess möjliga missbruk, under del att nyttan af dess ändamålsenliga idkande alldeles förbises.
Förfar man på detta sätt, skall allting i verlden kunna nedsättas och klandras, och om misshruk i afseende å den latinska läsningen verkligen förefinnas, så är det en helt och hållet fristående fråga, derutinnan rättelse väl kan finnas, utan att sjelfva 236 Den 2 September. språket behöfver utdömas.
Litteraturen i allmänhet är obestridligt ett af de sannaste uttryck af en nations lif, isynnerhet i fråga om sådana folk, hvilka genomlefvat en lång och ärorik utvecklingsperiod.
Detta är i hög grad händelsen med den Romerska litteraturen, hvartill icke många motsiycken torde finnas.
Under studerandet af det storartade i den Romerska karakteren och det stolta i dess anda, ingjuter sig i själen lätt denna anda, under den tidiga ålder, medan menniskan i allmänhet är mest mottaglig för alla intryk.
Den Svenska nationen saknar ingalunda en sådan receptivitet och den Romerska andan har i tänkesätt, uttryck och handling icke varit främmande för Svenskarne, hvarken under den Svenska häfdens ärorikaste dagar, ej heller under något oss kändt tidskifte af vår historia; vi äga den än i dag.
Och vi hafva våra offentliga undervisningsanstalter till stor del alt tacka för den näring, denna vår receptivitet för det ädla och stora i tiden har fått.
Måtte R. o. Ad. fördenskull icke genom ett bifall till BorgareShs inbjudning öfvergifva de till manliga idrotter lifvande, traditionella sympathier,, dem minnet af det högsinnade, kraftfulla Romerska folket och förtroligheten med dess frejdade språk tillförene hos Sveriges R. o. Ad. ingjutit.
Den siste värde talaren bar sagt, alt den motsatta sidans talare i afseende på sina omdömen öfver latinska språket egentligen upfattat dess missbruk.
Ja, jag anser det vara riktigt att se saken just från denna sida, eller från latinläsningens missbruk i skolorna.
Ty man kan väl icke neka, att man här icke strider om, huruvida latinet skall utdömas såsom läroämne, utan om det fortfarande, såsom hittills, skall missbrukas.
Det är således icke fråga om latinets fullkomliga borttagande, utan endast om att upskjuta dess studerande till en mognare ålder.
Cederström har vidare yttrat, alt en flägt af den romerska andan ingjöte sig i lärjungens själ vid genomläsningen af forntidens författare; men denna flägt kommer icke från den döda bokstafven eller från språkets former, utan från de store författarnes med dessa former uttryckta tankar, och denna flägt kan öfverflyltas på hvilket språk som helst; den ultryekes hos Tegnér, hos Runeberg och flere andra af våra skalder, och jag är öfverlygad att utvecklingen inom vårt samhälle är sådan, ali vi icke, vid någon inträffande stor katastrof, skulle sakna män, de der skulle gripa sina harpor för att sjunga för folket.
Medan jag har ordet kan jag icke underlåta alt i största korthet besvara åtskilliga af Gr.
Posses yttranden.
Han har sagt, alt England har den klassiska bildningen att tacka för den ståndpunkt hvarpå detta land för närvar:de befinner sig.
Deraf skulle följa, att den som egnar sig åt de klassiska språkens studium alltid skulle stå på en hög ståndpunkt.
Hur har det emellertid gått med Polen, der den klassiska bildningen egentligen florerat mer än i något annat land?
Posse har jemväl yttrat, att den klassiska bildningen var en Wasa-idé.
NA väl, passa alla dessa idéer för vår tid?
Passa alla de lagar, som då voro gällande, t. ex. den, Den 2 September. n 7 sorn vid lifsstraff förbjöd landtraannen att afyttra sina varor på annan ort än i staden, passa väl dessa lagar för vår lid?
Hvarje tid, som förflyter, har sina idéer och sina äsigter, som icke öfverensstämma med de följande tidernas.
Så har det också gått med latinska språket, oaktadt så många stora andar rört sig inom de klassiska idéernas område.
Men de döda formerna hafva härvid icke varit hnfvudsaken; ty idéerna kunna lika väl uttryckas på de moderna språken som på de gamla.
Hr Tersmeden, Per Reinh.:
Det Romerska språkets förträfflighet har här af flere talare blifvit ådagalagd, men af ingen bestridd.
Således lärer detta vara en fråga, med hvilken man icke behöfver uplaga Ståndets tid.
Men det är med detta språks studium som med allt annat, att det har tvenne ändar, en begynnelsepunkt och en slutpunkt, ett mål, om ock ouphiuneligt.
Hvad det sednare beträffar, lärer väl ingen vilja motsätta sig att man i detta språks studium må gå så långt i kännedom och kunskap om de antika författarne som möjligt.
Det är endast begynnelsepunkten, hvarom här är fråga, eller huruvida latinläsningen skall hörja vid en något mognare ålder eller genast vid den allra tidigaste.
Man har talat om England, och om dess gamla adels klassiska bildning.
Jag tager mig friheten i detta hänseende anföra ett yttrande af just en medlem utaf denna gamla adel och som derjemte bar ett af de berömdaste namn, som den moderna litteraturen har att upvisa, nemi. Lord Hyron.
Han säger på ett ställe, att de gamla klassiska författarne, Horatius, Propertius m. fl. icke skänkte honom den njutning, som han eljest af dem skulle ha haft, just i följd deraf att han från sina barna-år varit nödgad att begagna dem såsom lexor.
För öfrigt vill jag icke längre uppehålla diskussionen, utan ber endast alt få förena mig med Hr von Troil, hvilken i sitt enkla och rediga anförande på ett kort, klart och fullständigt sätt, utan utsväfningar åt andra håll, framställt saken; samt anhåller således om bifall lill BorgareSt:s inbjudning.
Dä nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt, jemte det Frih. Alströmer yrkat att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut, hade nu blifvit yrkat af Hr von Hartmansdorff, att R. o. Ad. måtte antaga Borgare-St:s i fråga om detta mom. gjorda inbjudning, deri jemväl Hr Adelborg, Hr von Troil och Hr Tersmeden instämt, och af Gr, Lagerbjelke, att R. o. Ad., med frånträdande af sitt förut i ämnet fattade beslut, måtte antaga den del af Preste-St:s inbjudning, som afser utbyte af slutorden ”hvaraf den är mägtig” emot orden ”sorn läroverkens omfång medgifver”, uti hvilket yrkande Frih. Rehbinder, Gr.
Cederström instämt.
Då sedermera efter först till bifall å Hr von Hartmansdorff^ yrkande framsläld, med blandade Ja och Nej basvarad Propus., Hr Gr. o. Landtm, framstälde Propos. till bifall å Gr.
Lagerbjelkes yrkande, ropades starka Ja, blandade med många Nej, hvarpå Hr w 238 Den 2 September. Gr. o. Landtm, förklarade, alt han ansåg
Ja hafva varit öfver vägande.
Hr von Hartmansdorff och Hr Tersmeden begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes en så lyd:de votens propos.
Den, som i fråga om punkten Litt. E. i Allm. Bev.- och Ekon.Utsk:ls lielänk.
M 115, bifaller den del af Preste-St:s i ämnet gjorda inbjudning, som afser att, i stället för slutorden ”hvaraf den är roägtig”, må införas orden ”sorn läroverkens omfång medgifver”, men i öfrigt vidblifver R. o.
Ad:s förut fattade beslut, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, finnér R. o. Ad. för godt, alt med frånträdande af sitt förut fattade beslut, antaga Borgare-St:s i afseende på denna punkt gjorda inbjudning.
Beträffande sedermera mom.
Litt. J., fann R. o. Ad., sedan Hr Gr. o. Landtm, uplyst, att R. o. Ad. samt Preste-St. bifallit detsamma, men deremot Borgare-St. beslutat en underd. skrifvelse i ämnet och Bonde-St. återremitterat frågan, och att det således genom 2:ne Stånds bifall till Utsk:s afstyrkande hemställan vore afgjordt, att de ifrågavande motionerne skulle leranäs utan afseende, att inbjudningen i fråga om detta mom. ej kunde föranleda till någon åtgärd.
Vidkommande slutligen mom.
L. uplyste Hr Gr. o. Landtm , att R. o. Ad. samt Borgare-St. bifallit och Bonde-St. återremitteradt detsamma, men Presle-St. beslutat den ändring, ”att R.
St. måtte i uuderd:het anhålla att K.
M. läcktes taga i öfvervägande, huruvida, vid den definitiva regleringen af Elementar-läroverken, pedagogier må kunna sättas i närmare förhållande till Rikets öfriga läroverk;” hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade:
Jag tror för min del, att Preste-St:s beslut är bättre än R. o. Ad:s.
Vårt innefattar nemi., enligt Utsk:s förslag, ingenting bestämdt, hvaremot Preste-St:s går derpå ut, att ifrågavande skolor mätte sältas i förbindelse med elemenlar-läroverken.
Jag anhåller fördenskull alt R. o. Ad. ville antaga Preste-St:s inbjudning.
Den 2 September. 239 Gr.
Äfven jag anmälde mig för att förorda bifall till PresteSt:s inbjudning, och då nu den föreg:de talaren äfvenledes önskat dess antagande, inskränker jag mig till att med honom förena mig.
Uppå härefter framställd propos.. fann R. o. Ad. för godt alt med frånträdande af sitt i fråga om mom. litt.
L. fattade beslut, antaga PresteShs i afseende derpå gjorda inbjudning.
Jag anhåller vördsammast, allmin framställning om en inbjudning till de öfriga RiksSt:n rör:de fattigvården måtte få hvila intill dess prot.-utdr. från dessa Stånd inkommit ang:de deras beslut i frågan, och man sålunda kommit i tillfälle alt lära känna på hvad punkt saken sig befinner. R. o. Ad. biföll, uppå Hr Gr. o.
Landlm:s i anledn. häraf gjorda propos., att den af Hr von Hartmansdorff väckta och nu främst å föredragms-listan förekommande fråga om inbjudning lill de öfrige RiksStm, rör:de fattigvården i Riket, finge hvila på bordet, tills prot.-utdr.,' rör:de de öfriga RiksS(:ns i ämnet fattade beslut, kommit R. o. Ad. tillhanda.
Föredrogs ånyo det, vid föredragningen af StalsUlsk:s Mern.
JYs 256, i gårdagens plenum ytterligare bordlagda, i 8:de punkten af nämnde Mern. förekommande förslag till voter:s-propos:r, ronde anslag till Råby Räddnings-instilut.
Jag anhåller att, derest prot.- utdr. från de andra Stånden ankommit, ronde deras, och isynnerhet PresteSt:s beslut i förevande fråga, desamma då måtte blifva upläste, samt alt jag sedermera måtte återfå ordet.
I anledn. häraf uplyste lindert.
Riddarh.-Sekret., alt, enl. i dag ankommet prot.uldr., PresteSt. antagit den till Ståndet i 8:de punkten af StatsUlsk:s Mern.
J\s 256 gjorda inbjudning, samt ansett förslaget till voter:s-propos. i följd deraf hafva förfallit.
Då således PresteSt., genom antagande af Utsk:s inbjudning, i hufvudsaken förenat sig med Borgare- och BocdeStm, samt saken fördenskull genom tre RiksStånds beslut är afgjord; anhåller jag endast, att Hr Gr. o.
Landtm, måtte föreslå R. o. Ad. att lägga inbjudningen till handlingarne, i hvilket fall den meningsstrid, som derom förut egt rum, icke kan förnyas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att såsom Hr von Troil framställt, R. o. Ad. torde finna, att i följd af PresteSt:s beslut ifrågavar:de förslag till voter:s-propos. förfallit, och således ej erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Ropades Ja. 240 Den 2 September.
Föredrogs BevillnrsUtsk:s d. 1 dennes på bordet lagda Utlåt.
JVJ 26, i anleda, af väckt motion om befrielse från tolag vid utförsel af bräder och plankor, sågade, af furir och gran.
Jag anser det vara en orättvisa mot städerna, att på detta sätt betaga dem tolag för en så betydlig vara som den ifrågaställda.
Någon allmäu regel bör man väl i afseende å tolagen följa, och ej låta honom utgå för den ena varan, men icke för den andra.
När nu förhållandet är, att brä der utföras med den stora fördel, och att denna vara följaktligen kan lättare än andra bära en sådan afgift, som den ifrågaställda, så anser jag R.
St. icke hafva skäl alt göra del föreslagna undantaget, utan får anhålla om ogillande deraf.
Om städerna förut egt denna rättighet all erhålla tolag vid utförseln af bräder och plankor, och man nu föreslagit alt borttaga densamma, skulle äfven jag hafva ansett det som en orättvisa.
Men sedan 1830 års tulltaxa antogs, hafva bräder oell plankor varit befriade från erläggande af lolags-afgift.
Frågan är således icke att fråntaga städerna en inkomst, som de förut egt, ulan endast en hvartill de anse sig ega rätt; ty det är ännu högst obestämdt, huruvida städerna hafva rätt alt upbära tolag för alla sådana varor, hvilka äro belagde med tull.
Detta torde kanske fordra en längre undersökning, än som nu kan vara föremål för R. o. Arks öfverläggning; och R.
St. hafva dessutom i afseende å åtskilliga varor redan föreslagit, att tolag icke skall ega rum.
Så är t. ex. förhållandet med ull, sora icke bär någon tolag, hvaremot andra varor äro dermed belagda.
Således finnes häruti ett prejudikat, hvarigenom visas, alt vissa varor kunna från tolag befrias; och jag får på grund deraf anhålla om bifall till Utsk:s Betänk.
Jag trodde icke, att della mål skulle i dag förekomma, eljest skulle jag hafva eftersett, burn förhållandet var med tolagen före år 1842.
Men jag förmodar, att tolag den tiden utgick för bräder, emedan Gr.
Gyldenstolpe icke sagt motsatsen.
Om likväl en utförselstull, som längre tid erlagts, ett år borttages, men sedermera återslälles, så bör han väl återställas i samma skick, som förut.
Har fördenskuld tolag utgått före 1842, så bör han väl äfven erläggas efter 1854.
Lagerbjelke, Gust.: F. n. utgår ingen tolag vid ut förseln af bräder och plankor, och utförselstull erlägges ej heller för dessa artiklar.
Man bar såsom en allmän och obestridd stats-ekomisk regel antagit, att utförselstull icke bör ega rum, allra minst på sådaue varor, hvilka i likhet med plankor och bräder äro ett fa brikat, hvartill råämnet redan upnålt all den mognad det kan göra.
Det är nemi. icke samma förhållande med de sågblock, hvilka kunna användas till sågoing af plankor, som med sparrar, att de blifva bättre ju längre de få slå.
Sågblocken äro redan mogna, och det är således icke någon förlust, att de fällas för att förädlas till plankor - Den 2 September. 241 kor och otföras.
Det är fördenskull uppenbart, att då Ständerna vid innevande riksmöte lagt en utförselstull på bräder, detta icke skett derföre, att man icke erkänt dylika tullars olämplighet, utan endast emedan man varit tvungen att skaffa statskassan en inkomst.
Men derföre att man härtill sett sig nödsakad, bör man väl äfven ålägga dem den dryga tolagen, och sålunda ytterligare ledera principen om ntförselstullars olämplighet?
Derföre all man för statskassans skull nödgats pålägga plankor och bräder en utförselstull, bör man väl äfven genom deras betungande med lolags-afgifter förskaffa städerna en inkomst, hvartill de icke ega räll?
För min del kan jag icke inse något skäl dertill, och anhåller fördenskull om bifall tili Utsk:s Belänk.
När en så tung vara som brä der skall lastas, så är det klart, alt lastningsställena, såsom bryggor, kajer m. ra., dervid nötas och taga skada.
Då erfordras tolagsiukomsten för alt åter sätta dem i stånd.
I alla fall bör man ihåghomma, att våra släder i allmänhet äro med undantag af Slockholm och Götheborg så klena, att de mer än väl behöfva en dylik inkomst för atl någorlunda uphjelpas ur det ringa skick, hvari de befinna sig.
Efter min lanke, är det skada, att R.
St. vidtagit beslut, hvarigenom städerne blifvit fattigare än de borde vara.
När Ständerna vid denna Riksdag redan visat och framgent torde komma atl ådagalägga serdeles frikostighet i afseende å de gamla fortskaffnings-anslalternas underhåll och uphjelpande, samt nyas anläggning, hvarföre skall man då vara njugg mot städer, när frågan just är alt befrämja lättade varutransporter genom tjenliga anstalters vidtagande, hvartill de egentligen behöfva tolagen.
Jag önskar fördenskull, att R. o. Ad. icke måtte godkänna en sådan åtgärd.
Jag är af samma tanke, som Gr.
Lagerbjelke, att export-tullar på förädlade varor i allmänhet måste anses vara stridande mot en sund stats-ekonomi, och atl, om statsverket någon gång behöfver betydliga tillskott, dylika tullar då endast undantagsvis böra lägeas på sådan slags utförsel; förutsatt likväl, att tillverkningen kan bära dem, så, att man ej derigenom pä ett kännbart sätt motarbetar dessa näringars fortkomst och förkofran.
Men att bibehålla denna beskattning längre eller vidsträcktare, än för statsinkomsten oundgängligt är, synes mig ingalunda kunna försvaras.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att större delen af våra städer befinna sig i ett mindre lyckligt tillstånd i kommercielt hänseende.
Om så är, månne det väl bör vara Svenske sågverks-egarne. och tillverkarne af bräder och plankor, pä hvilkas bekostnad städerna skola uphjelpas till flor?
Hvari ligger väl billigheten härvid?
Jag inser den icke, och anhåller om bifall till Utsk:s Betänk.
Gyldenstolpe: F. n. eller under den tid af f|or(on år, som förflutit, sedan plankor och bräder befriades från utförselstull, hafva städerna måst underhålla alla anstalter i och för handelsrörelsen utan någon serskild afgift.
Om således städerna redan förut varit betungade, så blifva de det ingalunda mindre genom Dtsk:s förslag, 11 H. 1 fi 242 Den 2 September. eller derigenom alt tolagen på plankor och bräder borttages, och då man anser denna förmån innebära en orättvisa, så bör man väl icke gifva dem densamma.
Deremot skulle roan begå en orättvisa, om roan tillerkände dem tolag, när de icke åläggas större utgifter än hittills.
Hvad dessutom beträffar de utgifter, som städerna måste vidkännas i och för handeln med bräder och plankor, så äro de högst ringa, och Hr von Hartmansdorff kan lätt öfvertyga sig derom, ifall han underrättar sig om förhållandet i Stockholm, der han skall finna, att ifrågavar:de artiklar icke ilastas vid kajerna, utan vid serskilda trädbryggor vid brädgårdarne, hvilka icke lära underhållas af staden.
Att vissa af våra städer befinna sig i elt mindre blomstrande tillstånd är sannt; men delta lärer icke pä något sätt kunna förbättras derigenom, att tolag skulle gifvas åt de blomstrande städerna.
Om den skulle gifvas åt de mindre blomstrande städerna, skulle man möjligen kunna finna, att dermed vore någon nytta, men att jemväl gifva den åt de städer, som äro i blomstrande tillstånd, dertill kan jag icke fiona någon anledning.
De städer, som egentligen skulle skörda vinsten af tolagen, äro de Norrländska; men dessa torde alla, med undanlag af Piteå, snarare kunna kallas rike än fattiga, och jag kan således icke inse, hvarföre man bör tillerkänna dem fördelar på andra samhällsklassers bekostnad.
Tolagsafgiften, då den först infördes, pålades under en tid, då städernas förhållande till afsätlningen inom landet var helt annorlunda än nu.
Varorna upköptes nemi. då direkte af den, som beböfde dem, och de gingo icke så mycket genom köpmännen, som under närvar:de tid.
Dessa äro nu vanligen förlagsman, och sä är äfven förhållandet i afseende å bräder och plankor.
Derigenom hafva släderne äfven en betydlig vinst, och då så är, inser jag icke hvarföre denna vinst ytterligare behöfver ökas genom tolag.
Jag tror fördenskull, att man skulle begå en dubbel orättvisa, ifall man först pålägger dessa varor en utförselstull, hvilken efter min öfvertygelse är ganska riktig, och sedermera stadgar en tolags-afgift, sora nu mera icke är behöflig.
Jag anhåller följaktligen om bifall till Betänk.
Gyldenstolpe kunnat tyda mina ord så, som skulle jag hafva yttrat, att den tolag, som erlägges i vissa städer, skulle gå ifrån dem till andra städer, kan jag icke hoppas någon billighet i bedömandet af hvad jag förut sagt, utan afstår från att vidare tala i ämnet.
Propos. till bifall å Bevilln:sUtsk:s förevar:de Utlåt, hlef härefter framställd och besvarad med starka
Föredrogs och bifölls Lag- samt Allra. Besv.- o.
Ekon.Utskms d. 1 dennes på bordet lagda Betänk.
JVs 2.3, i anledn. af väckte motioner om ändringar i de ang:de allmänna beväringen gällande föreskrifter.
Den 2 September. 243 Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöler, Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.Utsktns d. 1 dennes på bordel lagda Betänk.
JVf 24, i anledn. af väckte frågor dels om uphäfvaode af all stängsel-skyldighet, dels ock om ändring i nu gällande stadganden ronde samma skyldighet.
Justerades ett prot.-utdr. innefattande B. o. Ad:s i sisla och innevartde plenum fattade beslut rörtde SlalsUtsk:s Mern.
JTf 256.
Uplästes lill justering och godkändes nedannämnde från ExpedtsUisk. inkomne förslag lill B.
J\s 115, angtde ändring i 8:de §:n i K. Förordn. om Kyrkoråd d. 29 Ang. 1843; 116, i anledn. af R.
St:rs åren 1851 och 1853 församlade Revisorers Berättelse, ang:de Statsverkets samt andra af allm. medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning; samt JV? 119, angtdé eftergift för Notarien E.
Lundblad af hälften utaf 1852 års spanmåls-arrende-belopp för Strömsholms Kungsladugård.
Anmäldes till justering, men begärdes på bordet, ExpedtsUlskts nedannämde Skrifvelse-förslag: JW 117, angtde eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander; och JVf 118, angtde eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan E.
Bäng och Jungfru Chr.
Lundström.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsktn inkomne Mein., Utlåt, och Belänktn, nemi. från Conslitutions-Ulskollel:
JVs 43, med voter:s-propos:r, rörtde Consl.Ulskts uti Memtn Ntris 22 och 32 väckta förslag till ändring af 35:te §:n RegtsFormen; JYi 44, i anledn. af PresleSits ålerremiss af Mern.
JVs 34, innehållande förslag till voteris-propostr, rörtde del i Mern.
JVs 13 afgifna förslag till ändring af 52:te §tn Regts-Form. och 24:de §:n Riksd.-Ordn.; J\s 45, i anledn. af PresteStis ålerremiss af Mern.
M 35, innehållande voterts-propostr, rörtde Ulskts förslag i Mern.
15 till ändring i 39:de §tn Riksd.-Ordntn; 16* 244 Den 2 September.
M 46, i anledn. af PresteSt:s återremiss af Mern.
M 37, innefattande hemställan om voter:s-propos:r, ang:de det i Mern.
M 17 afgifna förslag till ändring af 14:de §:n Riksd.-Ordn.; Stats- Utskottet:
M 257, med förslag lill jemkning, i anledn. af RiksSt:ns beslut uti skalteförenklings-frågan; M 258, med förslag lill voter:s-propos., i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, ronde ett ytterligare lån till staden Christianstad; •A2 270, i anledn. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse (JVe 85) till R.
St., ang:de väckt fråga om fyr-anläggning å Gottska Sandön eller ntläggande af ett fyrfartyg vid det i närheten deraf belägna grundet Kopparstenarne; Bevillnings-Utskottet: JU 26, med sammanjemkning af RiksSlrns olika beslut, i anledn. af det i Utlåt.
M 20 framställdta förslag, ang:de post-bevillningen; Allm.