Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han vill följaktligen icke tillverka mera än han kan med fördel sälja, sä vida han icke vill kasta bort sina tillgångar och skänka bort sin vara.
Det skulle väl kunna, för någon tid, hända att bränvinet i följe af bränvinsbrännarens missräkning folie till vanpris - Den 27 April f. m. 481 Tydligt är, alt detta sätt att gä till väga skulle vara den största misskalkyl man kunde göra.
Om minime-tillverkningen för ångbrännerierne foges alltför låg, blefve deras antal så stort, alt det blefve nästan omöjligt anskaffa kontrollörer till dem; men säger man: bär är en bränvinsmälare på väg alt upfinnas.
Jag frågar då om man kan grunda en lagstiftning på ett instrument, som är på väg att upfinnas; och som man knappt bar sett, mycket mindre försökt.
Utsk:s förslag i afseende på de större brännerierna åsyftar alt få näringen, sammandragen pä färre ställen med en tillverkning af icke mindre än 300 k:r pä dygnet, hvilket gör 15,000 k:r, dä liden är inskränkt till 2 månader.
Få ångbrännare torde f. n. finnas i riket, hvilka tillverka mindre än 15,000 k:r.
Dessutom är inskränkningen af bränneriernes antal nödvändig för att undvika för dryg konlroilkostnad.
Fribtn påstår, alt kostnaden för kontrollerne å ett verk af 125 k:rs tillverkning icke upgår till mer än af skatten.
Vid jemförelse emellan skallens belopp och arfvodel för kontrollören, torde likväl en hvar af R. o.
Ad. finna att kostnaden för kontrollerne npgå till ^ af skatten.
Posse bar anmärkt, alt bränvinel borde räknas lill 7 grader.
Det slår hvar och en fritt att tillverka 20-gradigt bränvin om han så önskar, men skatten beräknas efter förvandling till ö-gradigt; och då Grins förslag skulle föranleda en betydlig nedsättning i skatten, så förmodar jag att R. o. Ad. icke kan vilja antaga detsamma.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag, Frih.
Ulsk. bar sökt atl genom 5:te och 8:de §§:ne i förevända Betänk, ordna bränvinsbränningshandteringen på det sätt, som Ulsk. föreställt sig vara det rälta.
I detta afseende har Ulsk., Som i ett par vigtiga punkter ansett sig böia fatta samma beslut, som K. M. i Sin Nåd.
Propos. framställt, likväl frångått samma Nåd.
Propos. i 3:ne punkter.
Utsk. bar varit af samma tanka som den i 5:le oell 8:de punkterne.
I afseende på den 38:de visar sig alt K.
M. icke velat gå så långt, sorn Ulsk. ansett sig kunna göra.
Utsk. vill nemi. hafva en bestämd gräns emellan de små pannorna, hvilka Ulsk. ansett såsom ett nödvändigt ondt och den fabriksbränning man vill hafva i landet småningom införd.
Följden deraf är, att denna stora handtering icke nu kan blifva ordnad sä som Utsk. ansett att den borde blifva, och Utsk. har derutinnan funnit ett stort hinder för att komma till den fabriksnäring, sora är Utsk:s syfte.
Det är visserligen sagdt, alt man lior lemna denna handtering frihet, likasom alla andra näringar och på denna grund yrkar man, alt de små pannorna skola få blifva obegränsadt stora och de stora pannorne gä ned till huru liten rymd som helst.
Utsk. bär på 3 rader sagt, livad det åsyftar.
Det vill icke hafva sådan frihet i bränvinslagstiftningen, som många UtskiS-ledamöter skulle önskat.
Utsk. säger alt: ”Det är just denna brist på beräknings-tvång och beräkningsförmåga, som ofta gör en 6 H. 31 482 Den 27 April f. m. tillverkning i smått så menlig både för den enskilde och för samhället i dess helhet; och Utsk. är af den öfvertygelse, att om man vill framkalla en verkligen i stats-ekonomiskt hänseende nyttig bränvins-fabrikation, bör det minimum, hvarigenom hon anlager sin utmärkande karakter och utträder utur kretsen af små-bränneriet, icke sältas så lågt, alt gränsen lätt öfverhoppas och en förblandning med den klass, från hvars ofördelaktiga natur meningen är alt skarpt utbryta benne, kan komma i fråga.”
Utsk. tvekade visserligen om detta minimum.
Många ville tillstyrka 500 k:r, såsom Hr Almqvist yrkade, men andra ville hafva det lägre.
Detta .synes af reservationen, och Utsk. tog der, likasom i så mångå andra afseenden, en medelväg.
Det är dessutom många andra skäl, som föranledt Utsk. att föreslå R.
St. detta minimum af 300 k:r.
Utsk. har, såsom jag tror, föreställt sig alt inkomsten af bränvinsskatten skulle minskas genom ifrågavarrde lagstiftning- Om 20 mill:r k:r skulle komma alt brännas hädanefter och man antager att möjligen hälften deraf skulle kunna tillverkas uti 15,000 små-brännerier, i st. f. några och 30,000 såsom de nu äro, så skulle de öfriga tillverkas inom stora fabriker med 50,000 k:r, som hvarje fabrik skulle kunna tillverka, ifall det föreslagna maximum af 1,000 k:r om dagen blefve anlaget och af dem tillverkadt.
Dessa fabrikers antal skulle då vara 200.
Utsk. har, såsom vi vela, utgått ifrån den synpunkten, att produktbeskattning skulle läggas lill grund för skattens beräkning.
Om man låter fabrikerna upgå till så stort antal, så upstår allt för mycken svårighet att få tillräckligt många kontrollanter.
Då Utsk. fattade dessa beslut, var produklbeskattningen så litet känd i landet och inom representationen, att vi måste vara mycket varsamma vid dess behandling, hvilket gjorde att vi inginge till RiksSt:n och begärde att få trycka den Norska lagstiftningen i detta afseende.
Det är ett par månader sedan dess, och jag tror, att sedan den tiden hafva opinionerna mycket utvecklat sig till förmån för produklbeskattningen.
Nu vore det möjligen icke så farligt att föreslå den äfven för en mängd fabriker, särdeles sorn man hoppas att få bränvinsmätare till hjelp för kontrollanterna.
Jag hemställer likväl om man icke skulle anse att ungefärligen tio bränvinsfabriker i hvarje län i allmänhet skulle vara tillräckligt, och att del verkligen icke blir så litet att anskaffa tio kontrollanter för hvarje län, såsom det bör vara.
Att den föreslagna aflöningen för kontrollanterna är för låg, är ett af skälen till bristen på dugliga kontrollanter, och att anställa dem för små fabriker, blir alldeles för dyrt, på sätt en talare förut bevisat, hvaruti jag ber att få instämma.
Detta skulle uppäta en så betydlig del af skatten, att man icke kan på förhand tänka sig det.
Om jag icke misstager mig, så är det Hr von Hartmansdorff, som i sin reservation har sagt att det väl icke är meningen att kontrollanterna skola uppäta hela skatten, utan att Staten väl måste komma att upbära den Imfvudsakliga delen af skatten såsom vinst och endast något deraf afgå till kontrollanterna, och deruti instämmer jag helt och hållet.
Med anledn. deraf tror jag det icke vara skadligt, om flere sälla sig tillsammans om en fabrik.
Så mycket jag ogillar det i afseende på små-brännerierna, Den 27 April f. m. 483 så kan jag icke ogilla att det bildar sig bolag för bränvinsbränning i fabrik.
Tvärtom kan väl ingen hindra personer med mindre kapitaler att förena sig om en sådan fabrik, och detta synes icke heller kunna hafva några menliga följder.
Man har sett flera sådana bolag, der man köper upp materialier och drifver rörelsen för bolagets räkning, och det är mig sagdt, att det går ganska bra.
Raab har delat min åsigt derom, att man icke bör gå allt för hastigt lill väga uti den reform, som nu är i fråga.
Frihm har nemi. uti sin reservation sagt att: ”Den plötsliga förändringen i nu bestående förhållanden blefve stor och kunde ej annat än blifva i hög grad tryckande för dem, som i stöd af nu gällande lag ställt sin hushållning i större eller mindre mån beroende af bränvinsbränningen, och synnerligast för de många, som sakna kapitalstyrka alt utvidga näringen, eller att, hvad önskligare vore, uthärda de första årens förluster, lill deras hushållning hunnit ordnas ulan bränvinsbränning.”
Jag kan icke annat än uttrycka milt deltagande tili hans åsigt i denna väg, men jag hoppas likväl att det icke är alldeles så farligt som han föreställer sig, utan att bränvinsbrännaren kan, om han vill, tillgodogöra sig den nya författningen, ty jag erkänner, ali man kan lill och med göra en 10 k:s panna så god att dermed kan tillverkas 300 k:r om dagen.
Ar detta sannt, så tror jag att få af de nuvärde pannorna blifva uteslutna, emedan de kunna omgöras, så att de vid nästa bränvinsbränning tillverka 300 k:r om dagen.
Jag röstar för bifall lill 5:le punkten af Utsk:s förslag.
Den myckenhet af bränvin, som kommer att produceras i landet är beroende utaf den myckenhet af denna vara, som efter hvad den kostar tillverkaren, kan med fördel afsältas.
Om mera än denna myckenhet skulle tillverkas, så faller priset, och i och med detsamma, då någon förtjenst pä tillverkningen icke mera upstår, utan snarare förlust, kommer produktionen åter alt af sig sjelf minskas.
Frågan är således endast den: på hvad sätt den qvantitet bränvin, som i alla fall i landet kommer alt tillverkas, må kunna på det lämpligaste sätt frambringas.
Utsk. har önskat, att bränvinsfabrikationen så mycket som möjligt skall koncentreras inom stora fabriker.
Likväl har Utsk. ansett och R. o. Ad. har i sitt sista plenum gillat detta, att öfvergången till stora fabriker icke bör blifva allt för brådstörtad.
Uti detta hänseende beslöt R. o. Ad. att tiden för bränvinsbränningen skulle inskränkas till 2 månader hvarje år.
Om i detta afseende med den inskränkningen någonting skulle vinnas, så måste naturligtvis ett maximum för produktionen för hvarje bränneri utsättas, och Utsk. har, såsom mig synes, ganska conseqvent föreslagit detta maximum till 1,000 k:r om dagen.
Hvad åter angår minimum, eller 300 k:r om dagen, så skulle med detta minimum de minsta fabrikerna komma att tillverka omkring 15,000 k:r om året och för alt vara en fabrikstillverkning kan väl icke denna qvantitet anses vara för högt tilltagen.
Det finnes dessutom ett ganska praktiskt skäl härvid. 31* 4S4 ' Den 27 April f. m.
Hela kontrollen vid beskattningen hvilar nemi. på konltollörerne.
Om man icke vill afse den ökade kostnad, som skall upkomma genom kontrollörernas atlöning, då minimum minskas och till följe deraf flera fabriker upkomma, så måste man likväl ovilkorligen taga i betraktande, att om det antal kontrollörer, som behöfves, blifver alltför .stort, så blir det omöjligt att lill dessa befattningar anskaffa personer med anseende och känd redbarhet, och om beskaltningssättet skall lyckas, så är det nödvändigt att platsen har anseende och beklädes med dugligt folk, ty om man nödgas alt i hrist på tillräckligt antal tjenliga sujeller antaga mindre lämpliga, så kommer förslaget rent af att gå under, hvarföre jag anser det vara af högsta vigt att det föreslagna minimum af 300 k:r må komma all antagas.
Lämpligheten att göra ett undantag för de bränvinsbrännare, som utöfvat rörelsen under åren 1852 och 1853, vill jag icke yttra mig om.
Detta hörer icke till denna § utan till den 09:de, der sådana undantagsstadganden äro föreslagna, hvarföre jag för min del nu förbigår detsamma, och förnyar min anhållan om bifall till Ulsk:s förslag Frih.
Haab, Adam Christian: De'af R. o. Ad:s ledamöter, som så mycket intresserar sig för frågan, att de hafva tagit kännedom om Betänk., hafva deraf inheratat, att jag reserverat mig emot det föreslagna minimum, med tillkännagifvande af den åsigt, all det varit bättre lill ändamålet ledande om minimum hade varit nedsatt till det belopp, som K. M. föreslagit.
Den af R. o. Ad:s ledamöter, som icke tagit kännedom derom i Betänk., har varit i tillfälle att förnimma det af de talares yttranden, som här i frågan upträdt.
En af dem har yttrat att det varit med ledsnad, som mina kamrater i Utsk. sett mig upträda med en sådan reservation.
Jag .erkänner att det är med en ännu större ledsnad jag nu erfar att uttalandet af en enskild mening kan väcka andras misshag, men måste förklara alt äfven onder en sådan ledsam förutsättning skulle jag icke hafva ansett mig tillständig!, att, såsom lagstiftare, böja mig efter en tillfällig opinion i fråga om hvad jag tror vara rätt och nyttigt för fäderneslandet.
Grundsatsen ifrån hvilken jag utgått, och från hvilken jag tycker mig finna att flertalet af R. o. Ad:s ledamöter också vilja utgå, är, att åstadkomma fabriksbränning.
Jag har då trott att det icke vore ändamålsenligt att söka tillintetgöra större delen af de fabriker, som linnas i landet.
Man har påstått att icke så stor del af de nuvande fabrikerna, skulle tillintetgöras genom detta minimum, som jag i min reservation upgifvit.
Jag har tagit mina upgifter ifrån ledamöter dels inom dels utom detta hus, ifrån Skåningar, ifrån personer från flere orter och specielt från norra delen af Kalmare län.
En i sistnämda ort boende person har sagt mig, att der finnas ganska få ångbrännerier, och deribland icke mer än ett, som tillverkat så mycket som det af Hr Brannerhjelm upgifna belopp, nemi. det bränneri, som inrättades på Ed, under det att Hr Braunerhjelm var delegare i denna egendom.
Eh bränneri-egare, hvilken jag har råkat i denna dag har upgifvit, att han med 10 k:rs panna icke kunnat tillverka mera än Den 27 April f. m. 485 100 k:r på dygnet.
Uti min reservation har jag ingenting annat sagt än att enl. de underrättelser jag kunnat få, så är i allmänhet icke tillverkningen högre än alt f-g af nuvar:de ångbrännerier stå under det föreslagna minimum.
Men detta förhållande, som nu existerar, bevisar alldeles icke, att tillverkningsförmågan hos ångredskap är begränsad vid denna låga ståndpunkt.
Redan under Riksdagen 1848 uttalade jag — hvilket synes i prolokollerne, — den mening, alt sjelfva pannan i en ångredskap icke bestämmer dess afverkningsförmåga utan alt denna beror på redskapens beskaffenhet i öfiigt och alt således sjelfva den stämplade pannan blott är en underordnad del deraf, på hvilken man icke kan bygga ett säkert omdöme om hvad sorn kan afverkas.
Jag motsäger således ingalunda den upgift, som af Hr Braunerhjelm blifvit lemnad om en högre afverkning, såsom icke blott möjlig, utan i flera nyare brännerier fullt nplmnnen.
Jag skall gå ännu längre; jag tror nemi. alt, om den gamla beskattningen efter pannervmd skulle fortfara, afverkningsförmågan skulle kunna betydligt updrifvas öfver det högsta, man nu känner.
Men detta bevisar icke att min upgift om det qvantum, som nu vanligast tillverkas, skulle vara oriktig.
Jag har icke talat om den tillverkning, som kan åstadkommas, utan om det belopp, som nu verkligen tillverkas, hvilket jag antagit efter de sammanstämmande upgifter, som bränvinsbrännare i olika delar af landet lernnat mig.
Ingalunda må man föreställa sig att raan genom bestämmande af högre eller lägre belopp, såsom minimum kan reglera bränningen så alt man derigenom inskränker tillverkningen.
I detta afseende förhåller det sig alldeles så som Gr.
Lagerbjelke har nämnt, att det är priset och den vinst som göres, hvilka bestämma huru mycket som varder produceradt.
Om priset stiger ett år så blir det en större tillverkning och varan faller åter lill sitt naturliga pris.
Om nu delta bränvin tillverkas i ångbrännerier eller i små pannor, så kan icke den grundsats bestridas, hvilken i delta afseende är erkänd och måste vara det, nemi. att så snart en vara ger vinst så blir hon producerad, så länge det qvarstår någon möjlighet dertill.
Denna förklaring har jag velat förntskicka och dernäst ber jag få nämna, alt man i andra länder alldeles icke befattat sig med att bestämma ett högt minimum för bränvinstillverkningen.
I den Danska bränvinslagsliftningen finnes icke högre minimum än 50 k:rs daglig afverkning.
I Preussen ungefär lika belopp.
I Skottland hade man fordom föreskrifvit, att pannor icke lingö vara mindre än 300 gallons, men i den sista författningen haiman funnit ändamålsenligt, till förekommande af lönnbränning; alt nedsätta pannerymden till 40 gallons, hvilket skulle efter Ulskts beräkning af enkla redskapers afverkningsförmåga, motsvara en produktion af endast 60 till 70 k:t- om dagen.
Samma förhållande är det i Irland, der man likaledes har nedsatt fordringarne på redskapens storlek.
Detta bevisar åtminstone, att man i andra länder icke har ansett ändamålsenligt att låta sådane minimi-stadganden lägga hinder i vägen för en fri tillverkning i större eller mindre verk.
Jag skall be att med några ord få öfvergå lill vederläggning af hvad som i öfrigt blifvit sagdt under discussionen. 486
Ven 27 April f. m.
Hr von Hartmansdorff har önskat borttagandet af maximum; äfven jag skulle dela denna åsigt om man kunde lemna minimum lika obegränsadt, men när man det icke kan, så får jag förena mig med dem, som önska bibehållandet af maximum.
I afseende på tillägget af ordet ”söckendag”, som man yrkat vid afverkningens beräknande i medeltal, så att det skulle hela ”för hvarje söckendag under den lid då bränvinstillverkningen är tillåten”, så instämmer jag i detta tillägg, helst jag i går hörde ett par ledamöter, sorn sade sig icke förslå om det var efter medeltalet af söcknedagarne eller af alla dagar i månaden, äfven helgdagarne inberäknade, som averkningen bestämdes, och således kan detta tillägg vara ett förtydligande, som jag icke vill motsätta mig.
Hr von Köchs förslag, så vill jag icke ernotsätla mig det, om Hr von Koch tager bort ordet ”med vattenånga. ” Hr von Koch bar nemi. föreslagit ”att i ett bränneri der år 1852 eller 1853 bränvin blifvit tillverkadl med vattenånga och stadgad afgift derför i enlighet med vederbörande upbördsmans bevis utgått, den minsta tillverkningen på dygnet, för hvilken anmälan får ske, skulle vara 125 k:r.”
Jag får förklara att anledningen hvarföre jag velat hafva della minimum bestämdt så lågt som 125 k:r, har icke varit den att jag önskat dermed bereda någon fordel för de verkliga fabrikerna.
Jag tror att de fabriksbrännare, som drifva rörelsen i någon större skala, skola finna sin största fördel derutinnan att de få ett mindre antal konkurrenter.
Ville man gynna dem, så tror jag att bästa sättet vore att föreslå ett högre minimum, men jag har afsetl, att de bränvinsbrännare, som bränna i mindre stor skala skulle hafva lättare att öfvergå till fabriksbränning, och göra det hellre än att dividera, om jag så får säga, sin bränvinsbränning i flera små verk.
Detta är hufvudsakliga anledningen hvarföre jag tillstyrkt detta minimum och hvarföre jag tror det vara nyttigt.
Ur sådan synpunkt ber jag äfven Hr von Koch se saken, och hemställer till honom om han ej skulle vilja borttaga sitt vilkor ”med vattenånga.” Frill, von Kramer har förklarat, att den vigtigaste grundsatsen i hela Betänk, skulle ramla, om man nedsatte ifrågavartde minimum.
Jag har nyss uttalat hvad jag tror vara den vigtigaste grundsatsen både i Betänk, och för det ändamål man velat åstadkomma; det är att öfvergå lill fabriksbränning.
Jag tror att hvarje hinder man lägger i vägen för fabriksbränningen äfven är ett afsteg från denna grundsats.
Sedan har Frih. von Kraemer sagt, att de små fabrikerna skulle sprida bränvinet lika mycket som småpannorne.
Om Frih. von Kramer vill beräkna att en fabrik på 125 k:r dock, om jag så må säga, absorberar minst 10 småpannor, så lärer han ej kunna neka alt med de tio små pannorne bränvinet skall spridas mera än med en sådan liten fabrik.
Att det således är bättre, att hafva en sådan fabrik än 10 små pannor, synes vara så klart, att beviset derför ligger i sjelfva siffran.
Sedermera är äfven sagdl, och Gr.
Lagerbjelke har också ttnderstödt denna åsigt, att ett större antal kontrollörer skulle erfor - Den 27 April f. m. 487 dras.
Jag ber ali få fästa upmärksamheten derpå alt del icke äi sagdt, att del skulle beliöfvas en kontrollör för hvarje fabrik.
Utsk. har också i sill förslag (ill lagstiftning icke heller utgått ifrån den grundsatsen att det ovilkorligen skulle finnas en sådan för hvarje, ulan man har trott alt flera fabriker skulle kunna ställas under en kontrollörs upsigt och om man vid de mindre fabrikerna föreskrifver att sprithållarne skola vara så stora, att de berymma flera dagars tillverkning, så är det klart att ju mindre fabriker, dess flere kunna ställas under samma kontrollörs upsigt.
Det är icke sagdt att en kontrollör ovilkorligen behöfver dagligen vara på stället.
Vidare har Frih. von Kraemer sagt alt förslagets slöra värde har visat sig deruti, att både stora och små bränvinsbrännare äro misnöjda.
Ja! det är visserligen sannt, att tvänne negativa äro jakande, men jag hemställer dock huruvida detta kan vara fördelaktigt för förslaget, och om det icke varit lyckligare, i händelse man kunnat vinna sitt hufvudsyfte genom en lagstiftning, sådan att både stora och små bränvinsbrännare hade blifvit dermed belåtna.
När det likväl icke varit möjligt, att sådant åstadkomma, så tror jag det rätta är, alt så litet som möjligt, gå den enas och andras verkliga eller förmenta intresse för nära och söka att göra missnöjet så ringa som man möjligtvis kan.
Detta tror jag vara rätta sättet att gä tillväga.
Hr Hjärne har trott alt skälen för nedsättning icke skulle kunna tagas ur någon annan grund än den nuvande bränvinsbrännarens intresse och att man dermed åsyftar att skona bränvinsfabrikanterne ifrån besvären att göra om sin redskap.
Hr Hjärne, som sjelf har idkat bränvinsbränning, borde känna, att en ny pannas insättande är en så underordnad del af sjelfva kostnaden för ett bränneri, att ingen bränvinsfabrikör derpå gör afseende, och det förundrar mig att detta skäl kunnat framställas af en man, som gör anspråk på att känna näringen.
Hr Braunerhjelm fästade upmärksamheten på ett skriffel eller tryckfel i min reservation.
Der står nemi. att en femtondel skulle utgå till kontrollörerne af den skatt, som belöpte på en afverkning af 125 k:r på dygnet.
Meningen har varit en trettondel.
Med den likhet, som förefinnes emellan siffran 5 och siffran 3, torde vara ursäktligt, att detta skrif- eller tryckfel egt rum, och alt jag ej sjelf kommit att anmärka det.
I öfrigt får jag förklara, att sedan förliden gårdag grundsatsen af utsträckt tid för bränvinsbränningen föll, sä anser jag i dag icke af så stor vigt som det annars varit, att få fram min mening i denna fråga, och alltså är jag, sedan jag med mina framställningar ansett mig hafva upfyllt en pligt, ganska trankil ehvad utgång frågan än måtte få.
Maur.:
Sällan hör man väl, alt en lagstiftning varit tvungen att så tillsägandes vackla emellan hvad som är absolut rätt och hvad som är förenligt med de närvarande förhållanderne.
Vore fråga om att endast stifta en lag för hvad man ville hafva, så skulle jag förena mig med dem, som yrkat 300 k:rs 488 Den 27 April f. m. tillverkning såsom minimum.
Skålen äro så tillräckligt utvecklade af föregående talare, alt jag icke lior mig behöfva derutinnan gå vidare nu.
Hvad beträffar nuvarande förhållanden, så tror jag att det af Hr von Koch framställda förslag bör tagas i betraktande.
Jag skall bedja alt få framlägga skälen derför.
Om man då antager att 300 k:r skulle blifva minimum för framtiden vid begagnande af ängredskap, sa. tror jag icke att följden skulle blifva alt de som nu hade smärre ångbräniierier nedlade sin bränvinsbränning, utan alt hvar och en, som brände 100 k:r, skulle öka sin redskap till 300 k:rs tillverkning, och derigenom skulle bränvinsmängden också påtagligen komma att ökas.
Om deremot de, som hittills haft ångbrännerier (ingo förblifva vid det minimum, som Hr von Koch föreslagit, sä tror jag icke de skulle bry sig om att öka sina bränneriet’.
Serskildt vill jag nämna, alt i en socken i mitt granskap finnas 3 ångbräniierier, som egas af bönder, hvilka äro ganska förmögna, och jag vet ganska bestämdt, att ingen af dessa skulle lägga ned sitt bränneri utan ovilkorligen öka dem till 300 k:r och derutöfver.
Om man deremot antager att de skulle få behålla sina nuvarande pannor och bränna med dem, så skulle de hafva vänt sig af alt begagna dranken, ty i närvarande stund vill man hafva bränneriet hos sig just för drankens skull, derför att man tror på drankens nytta.
Sedan nu de tvä månaderne äro antagne, så lär man sig småningom finna, att dranken kan undvaras, oeh då skola de, som haft sådane små ångbrännerier, sälla sig hop om större bränneriet’ för 300 k:rs afverkning, der de komma att bränna för bränvinets och icke för drankens skull.
Jag förenar mig således uti Hr von Köchs och Frih. Raabs förslag.
Mörner, Garl Göran Detlof: DA Ulsk. uti den ifrn— gavartde punkten betydligt afvikit ifrån det förslag, K.
M. lili Sin nådiga Propos. framställ, så må det tillåtas mig att roed några ord redogöra för de skäl, som, efter min upfattning, legat till grund för densamma.
Jag skulle tro att (vänne syftemål tagits i betraktande.