Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag i denna del till sin fulla kraft, endast för Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att de icke kunna 1786 års
Kungabref såsom Lag erkänna.
Det år visserligen sant, att det KonungaBref, hvarom nu år fråga, år ett Log-stadgande, hvilket ej tillkommit i den våg som för Lagars stiftande år utstakad, Men förhållandet år sådant med oån - 35J
Ven to Julii f rn. deligen mångå andra Författningar, sorn ånnn tillämpas.
Skulle man nu taga /det beslut att genom ny
Lag bekräfta ett stadgande, som redan i många år varit ansett såsom gällande, och i förekommande fall tillåmpadt, vore det äfven nödvändigt, att revidera alla öfrige Författningar, hvarmed förhållandet år enahanda.
I annat fall åfventyrade man att flere stadganden, som på samma sätt tillkommit, men icke nu blefvo sanctionerade, skulle, änskönt någon fråga oin deras upphåfvande icke uppstått, likväl ej blifva verkställare, och af Domstolarne kunna tillämpas.
Jag tror således, att, då man ej finner sig behöfva upphäfva det stadgande hvarom nu egenteligen år fråga, man ej bör göra annat, ån bifalla LagUtskottets Betänkande.
Skulle man åter anse nödvändigt, att de Lag-stadganden, hvilka tillkommit utan Ständers bifall, nu böra sanctioneras, då tror jag för min del det böra ankomma på en framtida generel granskning, hvilka Författningar man önskar bibehålla, och hvilka nu mera kunna upphåfvasj men ett pärtielt stadgande i detta afseende, hvarigenom en* dast osäkerhet och villervalla i lag-skipningen skulle uppkomma, får jag för min del afstyrka.
Om jag icke bedrager mig, stadgar allmänna Lagen redan ett sådant ansvar sora det ifrågavarande, för fångars spillning, men med olika gradationer, och KonungaBrefvet föreskrifver blott att den hårdaste graden fkall tillämpas emot fång-vaktare fram» t)en lo julii f. rit. framför andra sorn vålla en fånges lös-komman de.
Jag kan ej erinra mig om 1772 års
Regerings-form bestämdt fordrade, att Lag-förklaringar skulle bekräftas af Stånderne; men huru ån dermed må vara, så måste denna Författning, som redan af häfden vunnit kraft, förblifva gällande, intill dess hon i grundlaglig ordning kan Varda upphäfven.
Allmänna säkerheten fordrar, att en gällande Lag icke till intet göres, utan efter Konungs och Ständers gemensamma beslut#
Det ligger således i sakens natur, att han emed^ lertid måste gälla, ehurudant hans ursprung ån må vara.
I afseende på sjelfva saken, år jag af den mening, att straffet må förblifva lika så hårdt som hittills.
Herr Von Hauswolff:
Upplysningsvis får jag nämna, att man hittills ingalunda åsidosatt uppmärksamhet på de särskilta omständigheter, hvilka kunnat leda till lindring för den, sorn om en lössläpt fånge haft tillsyn, i synnerhet om dennes illistighet varit så stor, att menskeligt förutseende deremot föga kunnat uträtta; således år i detta afseende all omtanka iakttagen och Leuterations- friheten år Öfverdommaren förbehållen.
Hvad angår tillkomsten af Konung gaBrefvet, så är det bekant, att Regeringä-formen af år 17752 var helt annan ån den nu Varande, och att, i följd af Konungens magt, det då tillkom Honom sjelf att pröfva och låta Utfärda Lag-förklaringar; då deremot, enligt nu gällande GrundLagar, en Lag ej varder gällande Ridd. 0, Ad.
Band. 25. 354 Den to Julli f. m? utan Konungs och Stånders sammanverkan.
Sedernier» hafva genom nu varande Constitution alla äldre eller före den tiden utkomne Lagar blifvit sanctionerade, intill dess de uti laglig forin upphåfvas eller ändra», och jag förnyar således min anhållan , att det stadgade straffet* som nu i laglig form existerar, måtte blifva bibehållet, intill dess Kongl. Majit och Riksens Ständer finna för godt att ändra detsamma, och jag tror ej att fråga derom bör uppstå, förr ärt den nya allmänna Lagen underkastas Riksens Ständers pröfning, ty jag anser alla partiella lappningar af vår antagna
Lag vara för tidiga* emedan ett LagVerk, i sin form riktigt sammansatt, år som en kedja; om man bryter deri ena länken, varda äfven flere derigenom rubbade.
Deh fråga sorn Utgör egentliga föremålet för denna öfverläggning, kari visserligen vara mindre vigtig 1 sig sjelf; meii principen är det destomera* och det är fordell, som jag ifrar.
Jag anser det nemligen angeläget, ali icke erkänna för
Lag annat än det, sorn i laglig väg tillkommit.
Då derföre, äfven enligt 1772 års RegeringsForm, Konungen icke ägde makt att någon lag stifta, utan Riksens Ständers samtycke- så är det klart, att det ifrågavarande
Kungabrefvet icke kan anses såsom lag, så framt det ej blifvit af Ständerne godkändt; eller åtminstone upphör att vara det, i samma stund de förklara sig icke vilja godkänna det.
Det var också på denna grund, som jag, vid Riksdagens början, begärde, att det skulle efterses, hvilka Förfaltniti - j)cn i o Julii f. m. 355 gar icke i laglig väg tillkommit.
Jag får derföre förnya min anhållan örn återreiniss, med så mycket mera hopp öm bifall, sorn Kungabrefvets stadgande icke kan såsom lag bestå, ritan att blifva af Riksens Ständer sancfionéradt.
Herr Grefven och Landt Mar/kalken hemställde, om Ridd erskap et deli Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, i anledning af fete dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet åter-; remitteras.
Herr von HaussvolffJag fruktår, att oih jiiksens Stander skulle ingå uti ert undersökning af ålla de Författningar, sorn sedart år 1772 utkommit, skulls de inledas uti ett djup-, sorn skulle betydligt förlänga Riksdagen, så att den till äfventyrs ej på flere år kunde slutas; och sedaii nu i alla fall dessa Lagar blifvit kraftägandé derigenom, ätt de Icke tinder påföljande ^Riksdag efter deras tillkomst af (le då församlade Ständer, elfer sedermera vid antagandet äf vår rtii gällande Cödstitutlon år i flög blifvit upphäfrtö; tror jag, att intill dess fen hy Civil- och CrimihälLag Varder antagfeh, det blifver råd ligast att efterlefva hvad hittills finnes stadgadt, och således låta det gamla omtvistade Lagbhdet jemväl fortväl’0; fleir Hjerta, Guftaf; Äfven jag tror, lika ined den siste Värde Talåren, det vara bäst, att låta dessa Lagar förblifvä; Infen jag tmderställef, 356 Den to Julii f. m. ott} icke det vöre rättast, ått Lagutskottet finge saga det, emedan Utskottet kan gifva Ständerna en ledning, som ej af en enskilt kan lemnäs. f ferr HammarJkj öld, Lorenzo , förenade sig med Herr Hjerta.
Herr Cederfchjöld: Orsaken, hvarföre jag så enträget yrkar återremiss, är blott att i sin fullkomliga helgd bevara Riksens Ständers delaktighet i Lagstiftningen, och att förekomma, det ej Riksens Ständer må, genom detta ärendes behandlingssätt, eftergifva sin rättighet att kunna upphäfva en författning, som icke på lagligt sätt tillkommit.
Och skulle återremissen förvägras, nödgas jag på förhand anmäla så väl min reservation deremot, som min protest mot alla olagligen tillkomne författningar.
Grefve Posse, Arvid".
I sjelfva saken är jag ense med Herr Stråle.
Jag delar med honom den öfvertygelse, att de Lagar som gällde 1S09, och icke då eller sedermera blifvit upphäfne, måste ännu anses gällande.
Men deremot kan jag ej instämma med Herr Hjerta, som tyckes anse nödigt, att Utskotten alltid böra besvara och förklara de anmärkningar, hvilka göras vid deras Betänkanden.
Det är denna principe, som har förlängt Riksdagen.
Då anmärkningar göras, tror jag att Riksens Ständer böra noga pröfva dem, innan de i oträngt mål återremittera.
Denna öfvertygelse, i sammanhang med den örn sjelfva saken, gör att jag tillstyrker bifall å Betänkandet.
Den io Julii f. m. 357 Grefve von Rosen, Axel:
Då denna fråga nu ventileras, anhåller jag få nämna, att 1772 ars RegeringsForm icke medgifver Riksens Ständer rättigheten att sanctionera sådane Lagförklaringar.
Hvad som således i laglig form tillkommet, bör icke anse såsom upphäfvet, Om deremot ett sådant förhållande skulle äga rum, som Herr Cederschjöld yrkar, så skulle äfven samma application göras på alla de Författningar, sorn tillkommit från 1720 till 1772, och det skulle visserligen hafva ganska vådliga följder, Jag tillstyrker således bifall å Betänkandet, Herr Lefrén , Johan Pehr , förenade sig med Grefve von Rosen, Friherre Boije, Ludvig:
Betänkandet angar hufvudsakligen en Lag för fångspillningj men under öfverläggningen har nu en annan fråga uppkommit af vida större vigt.
Den grundsatts som arne Ledamöter, Grefve Posse och Herr Stråle, framställt, som skulle alla Lagar, antagne före 1809, men sedermera icke formeligen återkallade, böra anses för ännu kraftägande; denna grundsats är blott vilkorligt riktig,' ty alla de äldre Lagar, som på ett eller annat sätt angå, eller ingripa i Regeringssättets natur, måste väl, ehuru icke formeligen återkallade, böra anses de facto upphäfne, genom t8og års Resolution och det då införda Regeringssättet.
Denna urskålning är dock oändeligen angelägen.
Herr Ehrenborg, Casper: Med Herr Cederschjöld år jag fullkomligt ense derom, att Rik - 358 Den 10 Jnlii f. nu sens Ständer äga anledning att begära uppbåt-.
Tande af sådane Författningar, sorn ej i constftutionel väg tillkommit, vare sig efter nu varan* de Regerings-form, eller före densammas utfärdande; sand att, om ock 1772. års Regeringsform icke i likhet med den nu varande upptog någon rätt för Riksens Ständer, att granska do emellan Riksdagarne utkomne Lag-förklaringar, den Lag-stiftande magten likväl var pppdragen gemensamt åt Konungen och Stånderne.
Deremot kan jag ej med Herr Cederschjöld instämma deruti, att Bommare icke skulle vara skyldige att dömma efter desse Författningar, så långe, de icke åro upphåfne; jag tror tvärtom, att da all stiftning eller ändring af Lag, vare sig sådan, som beslutes af Konung och Ständer gemensamt, eller sådan som på Konungens åtgärd ritan Ståndernes medverkan , ankommer, proirmfgeras af Konungen, bör
Domaren vara saklös, då han iakttager innehållet af sådane påbud, utan behof eller ens rättighet att granska sättet för deras mer eller mindre lagliga tillkomst, hvaraf i många fall oreda och osäkerhet skulle, uppstå; välförståendes, att härmed ej böra förblandas de särskilde föreskrifter, som Regeringen i något visst inål skulle vilja gifva Domaren, och hvilka då ej kunna anses i egenskap af Lag eller Laga stadgar.
Hvad särskildt ämnet angår, skulle jag instämma meri Herr von Hauswolff, så vida fråga vore om en ändring uti allmänna Lagen; jag har äfven flere gånger yrkat, att ej partiella förändringar deruti böra vidtaga*; men då frågan nu blott år örn undanrödjande af ett Kongl. Bref, så tvekar jag ej att tillstyrka den Den lo Julli f. m. 359 begärde ändringen.
Mig synes obilligt, att jemte tjenstens förlust, spö-straff äfven skall åläggas.
Tjenstens förlust borde för vållande till fångspillning alltid vara en oundviklig följd, men hvaremot det borde bero på vidare pröfning, om tillika böter, vatten och bröd eller spöstraff böra åläggas.
Det är visserligen sannt, att leuterationer ägt rum, men detta kan blott ske i ÖfverRåtten, hvilket förorsakar omgång och lidsutdrägt.
Hos förste
Domaren linnas ej andra alternativer, än att frikänna fångvaktaren med bibehållande af tjensten, eller att ålägga spöstraff, jemte tjenstens förlust.
Jag tillstyrker på dessa grunder, och ehvad 1786 års bref tillkommit efter Riksens Ständers tillstyrkande eller icke, att- detsamma måtte upphåfvas, och stadgandet i Allmänna Lagen återställas lill sin kraft, Herr von Hauswolff:
Jag vill visserligen icke jäfva andras öfvertygelse, och har således ingenting att påminna, om Ridderskapet och Adelil beslutar återremiss af Betänkandet, med de anmärkningar, som dervid blifvit gjorde• utan får blott äran nämna, att man ganska riktigt har gjort distinctioner, och att af desse bland annat, ett öfverläggnings-åmne blifvit, om hyad kraft och verkan, de Författningar böra ilga, som emanerat ifrån 1772 intill Regementsförändringen år 1809.
Och jag hemställer till den värde Talaren, i hvad' ställning allmänheten och i synnerhet vi såsom Domare skulle befinna oss i afseende på alla de mål, hvilka vidröras Författningar, sorn utkommit denne nämnde 36a pen 19 Julii f. m. tid, om icke desse Författningar fingo tillämpas.
Når Konungen och Riksens Ständer eller L-*gstiftarne icke hafva tillfälle, att pröfva hvilka af desse Författningar skola anses gällande eller upphäfvaSj år jag fullkomligen Öfvertygad, att alla före 1809 utfärdade Författningar måste anses gällande, intill dess de af Konungen och Riksens Ständer varda upphåfne, och jag öfverlemnar till hvar och en att eftersinna, om icke, vid alla revolutioner och Regements-förändringar, de förut gällande Ragar blifvit respe. cterade, på det folket icke skulle försättas i laglöst tillstånd, för det att nationen ombytt styrelse-former.
När vi således haft flere Riksdagar sedan år 180g, och några förändringar icke skett med åtskilliga Lagar, så tror jag att både Allmänheten och Domarne böra vara öf\ertygade mäste blifva gällande, intill dess andra af Kongl, Majit sanctioneras och till efterrättelse Utfärdas, I öfrigt anser jag den frågan om gällande egenskapen af desse före år 180g emanerade Författningar icke tillhöra Lagutskottet, utan vara constitutionel, men frågan om straifets bibehållande, skärpning eller mildring för fångspillning, i anseende till de dervid gjorde anmärkningar , böra till LagUtskottets vidare pröfning återförvisas.
Herr Cederfelt]öld; Man har satt i fråga trovärdigheten af min uppgift om den i 177g års
Regerings-form bestämde inskränkning i Konungens magt att stifta
Lag; jag anhåller derföre att få upplåsa 4o §, af nämnde Hege*:
Den 10 Julii /, m. rings-form.
Den lyder sålunda; "Ej må Konungen någon ny
Lag utan Ständernas vetJkap och famtycke gjöra, eller någon gammal afjkaffa ”
Når nu 47 af vår nu varande Regerings Form uttryckeligen bjuder; att ”Rikets Elof Råtter och alla andra Homjiolar JKola efter Lag och Laga Stadgar dorna så syne» det vara klart, att de icke kunna åberopa och tillämpa Författningar, hvilka icke på lagligt sått tillkommit.
Det blir sålunda nödigt att ifrågavarande Kunga-bref af Ständerna sanctioneras, så vida det skall erhålla egenskap af Lag och Laga stadga, och således kunna af Domstolarne tillämpas, Grefve Posse:
Det är i anledning af Fri herre Boijes anmärkning, som jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten deruppå, att jag icke sade, att atla Lagar utkomne före 1809 ovilkorligen voro gällande, utan att alla de, forn ej dä eller federmera blifvit upphåfne, måste ännu anses gällande.
Upphäfne äro alla, som ej stå tillsammans med Constitutionen, utan i strid med densamma; och Friherre Boije, om han vill förstå mig, lärer derutaf finna, att vi i denna del äro alldeles af samma tanka.
Det har af flere Ledamöter Friherre Boije, Herr Cederschjöld, m. fl. blifvit upplyst, huru verkliga förhållandet är med vilkoret för Sveriges Lagstiftning före och efter 1809.
Jag instämmer med dem deruti, att de stadganden, som olagligen tillkommit och ingripa uti nuvarande RegeringsForm, böra ändras. 3S 2 Dea i a Julii f. ni.
Detta nu ifrågavarande hörer till Borgerliga Lagen, och således tror jag det vara öfverflödigt, att derom framställa någon önskan till Utskottet; men om jag skulle önska något, vöre det hvarken mildring eller skärpning, utan en medelväg sorn med rättvisan vore öfverensstämmande.
Angående återreroisser, och den tidsutdrägt de åstadkomma, tror jag för min del % att de återremisser, sorn skett till Lagutskottet^ icke hafva vållat Riksdagens förlängande, emedan detta Utskotts arbeten icke varit af så-c dan natin', Friherre Roija Af Grefve Pos,ses yttrande år jag tillfredsställd, men i anledning af Herr von, Hauswrolffs anförande, torde jag få uppgifva ett exempel, till bevis om angelågenheten,att Utskilja Lagar nes natur.
I December månad 3787 utkom en Kongl.
Förordning, som för-* klarado allt klander öfver Regeringens åtgärder, vara Crimen lesse Majestät is, och böra derefter bestrailäs.
Ali enskildt och allmän yttrande-rått; öfver Regeringens anstalter var alltså $.v«i*ska, Folket fråntagen; och denna Lag år ån nu, i denria stund icke formeligen återkallad; men jag frå - gar ; år dea icke de facto , genom införandet af vår nu gällande llegeringsForm , upphåfven ?’ eller skulle vål någon Domare hafva lust att tillämpa berörde.
Förordning på den person sorn, nu tilltalades, att hafva., på ett ogillande sätt, granskat Ministärens handlingar eller Regeringens Oeconomiska anstalter?
Jag tror det icke; Grefve Mörner, Carj Stellam Efter dea Di;n io Julii J. m. kännedom jag har i detta mål 9m Fåligspillningsstraffet, anser jag ^et alltför hårdt.
Herr Ehrenborg h.ar fullkomligen uttryckt saken, och jag delar ined honom samma tanka.
I anseende dertill torde en återrerniss vara låmpelig.
Herr Cederschjöjds anförande, såspm innehållande eq ny motion, synes, icke böra här ventileras.
Herr veu Hauswolff:
Detta ämne är redan så mycket discuteradt, att jag fruktar trötta Jkidderskapet och Adeln;, jag skall således, af delipatesse ej längre uppehålla, än hvartill jag är tvungen, i anledning af tvänne värde Talares anföranden.
I afseende på hvad den ena Ledamoten Herr Cederschjöld anmärkt-, får jag förklara o,ch erinra, att det åberopade KonungaBrefvet icke är att anse såsom en ny Lag, ty egentliga Lagep jfr uti 19 Cap.
Missgpnfi.ngs,- Balken gifven, men uti sista eller 3:dje §. befinnas alternativer, hvilka yarit obestämde* öfverkemnade till Domarens, fiepiöfning, oell hvarom jag tror, aft Styrelsem,agten ägt sätt afl- utfärda en mera. bestämd förklaring; pcb det är med anledning deraf, sorn det- ifrågavarande KonungaBrefvet till. allmän efterrättelse utkommit.
När den värde Talaren yttrar, att det var, så till, sägan des, en envålds Regering, sorn utfärdade detsamma, så, borde han ock erinra sig, att denna Lagförklaring icke kan anses ogiltig, för det, att den ej likmätigt vår sedermera antagne Constitution tillkommit.
Hvad angår det Herr Friherre Boije.till mig enskildt yttrat, får jag, med; aktning för dea värde Ledamoten, hvars tanke - 364 Den jo Julli f, m. sätt emot mig jag från ungdomen känner, och hvars afsigt jag är öfvertygad icke varit att särskildt smäda, härmedelst förklara , att det åberopade 1787 års Kongl.
Bref blifvit i den mest högtidliga form återkalladt genom vår lyckliga RegeringsForm och den särskildt stadgade TryckfrihetsLagen, Men jag får ock förklara, att då Domaren blott är Lagens tolk, och ovilkorligen skyldig att följa Lagens bokstaf och mening, sä, om detta Kongl.
Bref 'icke hade varit sålunda upphäfvet, hade jag visserligen derefter dömt hvar och en, som enligt detsamma vid min Domstol blifvit attaquerad och förvunnen, och följ— derne deraf fingo tillräknas den befallande
Stiftaren och ingalunda den lydande skiparen af denna Lag, sora nu mera är formeligen upphäfven, så att den särskilta exempelvis framställde erinringen synes mig mindre lämpelig.
Herr Cederschjöld1 I anledning af hvad den siste värde Talaren yttrat om Kongl. Maj:ts rätt att förklara
Lag; får jag blott påminna, att en sådan Lag-förklaring, enligt 88 §.
RegeringsFormen, icke gäller längre än tiij nästa Riksdag, då det på Riksens Ständer ankommer, att förklaringen godkänna eller ogilla; i hvilket sednare fall ”den icke längre bäfver gällande, eller af
Domfiolarne iakttagas eller åberopas må Uppå' derefter af Herr Grefven och handtMarJKalken] förnyad proposition , fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Lag-Utskottets
Ben 10 Julii f. m.
Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittera.
Föredrogs å nyo Constitutions - Utskottets den 10 sistlidne Junii under N:o 29 aflåtne, samt den 28 i samma månad eftermiddagen på bor. det lagde, Memorial, i följd af StatsRådsProtocollens fulländade granskning.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, Uppläste följande:
(Se Bilagan N:o 2.) Friherre Lagerbjelke, Guftaf, anförde skrif., teligen:
(Se Bilagan N;o 3.) Hvarefter Friherre Lagerbjelke munteligen yttrade; Jag har väl hittills ieke hört, att den omförmälte §:ns directa tillämpning blifvit under discussionen yrkad.
Men som resultatet af en öfverläggning rörande ConstitutionsUtskottets HufvudBetänkande, nödvändigt måste blifva antingen gillande af de framställde anmärkningarne, eller vägran, att dem, med hänsigt till 107 antaga, har jag trott min vördsamma hemställan vara lämpelig och form-enlig.
Ett annat behandlings-sätt af ärendet, in - t 366 Den xo Julii f. m. hebärande törhända mer förändring i formen, än i verkligheten, har hyss blifvit föreslagit.
Rådligast för mig vore att uppskjuta med allt yttrande derom, till dess discussionen härmare utvecklat sig, och jag, i anseende till den gjorda framställningen, hunnit samia mina tankar, eller rättare sagt, i ordning bringa skälen fördem jag redan hyser.
Men, örn än mindre fullständigt, är det åtminstone mindre tidspillande 3 att jag genast utlåter mig.
Efter att således hafva serskildt behandlat
Ärendet, sådant som det företer sig uti ConstiihtionsUtskottets Betänkande, torde det äfven tillåtas mig att betrakta frågan i det skick, soni den nu af sjelfva discussionen synes låna.
Eli vård Ledamot har, med förbigående af 107 §:ns ordagranna tillämpning, likväl derifrån tyckts härleda förslaget, ätt uti en Underdånig skrifvelse ifrån Riksens Ständer till Konungen sammanställa och anmäla de gjorda anmärkningarna, med tillagda önskningar i afseende på frariitiden.
Bland de skål, som för denna tanka gjördis gällande, har étt i synnerhet ådragit sig inin uppmärksamhet.
Man har^ soth det synis inig, velat Samla resiiltaterria af Utskottets anmärkningar öfver särskilta föremål, för att låta riehl tjena såsom moraliska bevis jpå Btyrelseris sätt, ätt i allmänhet behandla samma slags ämnen, son! deln, möt hvilka anmärkningar varit riktade.
Denna vidsträckta tydning kan jag för inin del omöjligen finna råtts-enjig; och jag underställer den vårda och mångkunniga Talaren sjelf, till hvad osäkra, stränga; obilliga omddL - toen xo Julli f. ni. ttien, en sådan bevisnings-method genom induktion kunde leda.
Om man till exempel från ett indraget
Dagblad skulle härleda den slutföljd, att yttrande-rätten icke respectéras; {rån ett möjeligt misstag i form, att formerna esomoftast öfvettrådas; från ett intrasslad jUridico-oetonomisk frågas behandling, att
Styrelsen alltför gerna söker inblanda sig i rättvisans skipande, och så vidare; månne man då ej åfventyrade* att anses hafva dömt med föresatsen att hårdt dömma?
Rättvisare vöre det säkerligen, ont man, i stället för att lägga undantaget till grund för det vanliga oteh allmånnä Förhållandet, behagade erinra sig, att detta allmänna och van^ liga förhållande just är undantagets motsats.
Må äUnU cn anmärkning behäget blifva mig tillåten.
En underdånig
Skrifvelse af omförmålt anledning Och tendens, blefve säkert af en gan^ ska ömtålig egenskap.
Det tyckes i sanning kråfvas något mer, ån anförandet af ett och annat föga märkbart exempel, för att bedömmä hela Administrations-systemets värde och riktning.
Vore det vål dessutom billigt > vore det med grannlägenheten öfverensstämmande, att stödja sina omdömen på anmärkningar, som till större delen, sem må hända alla, torde prÖfväs böra till laglig verkan förfalla?
Jag här svårt att föreställa mig en dylik skrifvelse, örn än aldrig så varsamt författad* annorlunda ån sorn ett indirect och mitigeradt sått, att syfta på 107 §:s möjliga resultater; och mina skål emot dessa* har jag redan i det föregående haft tillfälle att Utveckla* 363 Dm 10 Julii f. )n.
Vöre det nödigt, att ännu göra några til» lägg, skulle jag mindre gerna vilja hemta dem utur de ärendet närmast omgifvande åsigter, än utur sådana, hvilkas grund ligger i Statens allmänna interesse och välfärd, helst desse senare lättare skulle tåla ett under förändrade former doldt återupprepande, ån de förra.
Jag tror mjg redan förut hafva vågat någon hänsyftning till de olägenheter, tvister, missförhållanden, som så lätt kunde uppkomma, hvarje gång en sådan rättighet, som den 107 §;n i RegeringsFormen förutsätter, skulle utöfvas, så framt sådant ej vore föranledt af det ögonskenligaste behof, samt blefve verkståldt med den mest återhållande varsamhet.
All syftning ditåt på ett annat sått, än Lagen uttryckligen föreskrifver, skulle, fastän till formen mildradt, törhånda i ån högre grad frambringa samma verkningar.
Den värde Ledamot, som hade ordet näst före mig, talade om Politik, om Politijka Jkål, och nekade ej deras vigt.
Jag har icke längesedan haft en anledning att vidröra detta ömtåliga ämne, och hade derföre föresatt mig, fast ej utan afsaknad, att vid detta tillfälle undvika dylika frågor.