Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ledamöter, med stöd af det privilegium RegeringsFormen i 83 §. för godtycklig tolkning erbjuder, trott sig uppfylla sin pligt, mot Nationen, då de, i protocollet, som borde åtfölja till Herrar Fullmäglige i RiksgäldsContoiret, ej låtit sine öfver lyftningen af Creditivets inhämtade tankarhvarom StatsRådsprotocollet var ämnadt, att bä 17 H. p4 210 Den 23 Mars f. m. ra vittnesbörd , komma Rikets Ständers Fullmägtige tillhanda med andra ordalag, än såsom ett omotiverndt tillstyrkande till ett beslut i ett ouppgifvet fall — så må denna tolkning lända dem sjelfve till all möjlig förnöjelse — men mitt gillande — ehuru för dem likgiltigt, får den aldrig.
— Jag ber att få framställa till dem den frågan: huruvida de skulle hafva ansett sig behandlade med behörigt förtroende, om Hans Majit Konungen befallt dem afgifva sina tankar deröfver, att Högstdensamme, för andra högst vigtiga och angelägna utgifter än dem, sorn utomordentliga anstalter för Rikets försvar kunna påkalla, fann oundgängligen nödigt nu disponera en summa?
Det skulle blifvit interessunt att se, hvad för svar på en sådan framställning kunnat afgifvas.
Jag anser det vara ett missbruk af Lagen alt nyttja dess egna uttryck och ordalag, ämnade till en allmän omfattning för att betekna de speciella fall, som kunna och böra med bestämda och adequata uttryck göras tydliga.
Jag har hört skälet till denna rnysl ification anföras af Herr Grefve Wetterstedt, nemligen att om ändamålet med lyftningen varit närmare specificeradt, så hade sådant kunnat gifva Herrar Fullmäktige anledning att ingå i pröfning af lyftningens nödvändighet.
En sådan förmodan hade efter min tanka aldrig bordt uppstå, ty Herrar Fullmägtige lära aldrig ujöfver sin Instruction och Rikets Ständers Den a3 Mars f. m. 211 Beslut velat eller kunnat ingå i någon annan pröfning, än om formen för lyftningen var enlig med den föreskrift, de borde ställa sig till efterrättelse, äfven om den togs ensamt ur 63 §.
Nu bade likväl kunnat hända, att Herrar
Fullmägtiges pluralitet slått fast vid en sådan öfvertygelse om deras pligt mot sine Committenter, att de, i saknad af Protocoll öfver StatsRådets tankar, — sådane tankar nemligen som kunna af andra fattas, närde kommit på papperet — icke vågat utlämna anordningen.
Och jag får upplysa: att om en sådan möjlighet taltes mycket, då jag år 1826 1 ämnade Stockholm, innan Herrar Fullmägtige kommit till något viss Beslut om hvad svar de skulle afgifva; och jag var i mycken fruktan, att hela affairen förthy skulle misslyckas.
Efter denna åsigt måste jag äfven förklara, att jag icke anser Herrar
Fullmägtige haft full anledning att på grund af det bifogade StatsRådsprotocollet utlämna anordningen, ehuru olycklig en fullkomlig consequens å deras sida varit för Wermland och lör mig sjelf.
— På samma grund måste jag äfven ogilla Herrar Revisorers och StatsUtskottets omdömen deröfver, under hopp, att så väl detta Utskott, sem Rikets Ständers sjelfve vid alFattande af de ordalag, som skola tjena för de kommande fem i4« 212 Den 23 Mars f. ra. åren till efterrättelse, mätte iagttaga hvad folkets rätt fordrar.
I afseende på dispositionen af räntan förenar jag mig till det mästa med de anmärkningar Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta derom gjort.
Jag kan icke begripa annat, än att den, som förvaltar andras egendom och gör den frugtbar, måste öfverlämna vinsten tillbaka till ägarens egen disposition på samma gång som capitalet.
Att föreskrift om ränta saknas både i 63 §.
RegeringsFormen och Rikets Ständers Beslut', bevisar blott att hvarken Lagstiftare eller de sistnämnde förestält sig undsättningar, som inrättas så att gifva Staten revenuer.
— Här förekommer alltså, att man i alla afseenden gått till väga utöfver Lagens bokstaf eller mening, hvilken man än må välja till rättesnöre.
Ingen kan neka, att när ränta på undsättningslånet skulle tagas, hvilket jag likväl icke på det hela klandrar, i den män man vill medgifva, att Wermland icke för långt står qvar ens i någon moralisk förbindelse till Staten utan endast till Regeringen för dess goda afsigt.
Och när vidare denna ränta icke blef till RiksgäldsContoiret återlemnad, så kunde den icke bättre användas, än till Borås brandskadade; men då är det ock med detsamma klart, att det icke var Staten, utan dir^cte Wermlands undsättningstagare, som i sin tour undsatt Borås brandskadade, och Den a3 Mars f. m. 2 i3 denna sanning ber jag måtte få ländo till någon afprutning på så väl provinsens sorn u de enskildlas stora obligation till SlatsGassan.
Till slut anhåller jag få anmärka, att jag icke finner Friherre
Palmstjernas yttrande hvarken rigtigt till princip eller consequent, då han sagt att StatsUtskottet ej skulle fälla sitt omdöme om någre stridige opinioner.
Först och främst hade Utskottet bordt göra det, eftersom sådont är nödvändigt i afseende på framtiden och för möjligheten att Rikets
Ständer utan återremiss skulle kunna gilla deras Betänkande.
För det andra har Utskottet verkligen gifvit sin opinion, sedan de tagit hvad som förekommit i öfvervägande.
Men att opinionen icke är rigtig, är en annan sak.
Detta är äfven min tanka, och jag anhåller derföre, att mitt anförande måtte få åtfölja återremissen till StatsUtskottet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemstälde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Herr af Wingårds och Grefve Frölichs anföranden, innefattande svar å Herr Lefrens, Johan Pehr, den iq dennes f. m. till StatsUtskottet remitterade, yttrande, i anledning af Utskottets under N:o 67 afgifne, och sistnämde dag återremitterade Utlåtande, öfver Rikets Ständers åren iSaS och 1827 församlade Herrar Revisorers Berät - ai4 Den 23 Mars f. ro. telser om granskningen af RiksgäldsVerket, General-Assistance-Contoiret och f. d.
Filial-Discont-Inrättningarne, äfven måtte till StatsUtskottet förvisas.
Uti Högloft. Stats-Utskottets Protocoll af den i4 Mars, som blifvit RiksgäldsContoiret tillstäldt, och innehåller Rikets Ständers beslut, så väl om antalet af den vid samtelige Utskotten antagna Betjening, som angående den för dem bestämda månatliga aflöning, har följande mening influtit:
Hvarjemte Rikets Högfojl.
Ständer bifallit, att ofvanberörde arfvode och tractarnente, beräknade till och med den 3i sistl.
Januarii, må genast utbetalasj af denna slutmening lärer RiksgäldsContoirs
Styrelse hämtat ananledning, att vägra all utbetalning af arf% vode längre än till den 3i sistl i eine Januarii, utan lärer vilja afbida förnyad befallning i detta hänseende.
Rikets Ständers mening har säkert icke varit, att förhålla Utskottens betjening det dem tillagda månadtliga arfvode, och icke eller att till detsammas utbetalande skulle behöfvas mer än ett beslut; emedlertid och för att förekomma all tvetydighet i detta afseende, samt den möjeliga händelsen, att Utskotts betjeningen Den 23 Mars f. ni. 2l5 skulle blifva utan arfvode, för deras sista arbetstid under Riksdagen, föreslår jag, att StatsUtskottet må anmodas, anbefalla RiksgäldsContoirets Styrelse, att utan afbidande af vidare repititioner af Ständers en gång tagna Beslut, vid hvarje månads utgång utbetala det arfvode, som blifvit
Utskolts-betjeningen tillagt uti den för dem faststälda Stat, uppå ordenteliga reqvisitioner ifrån Utskottens Herrar Ordförande, hvilka reqvisitioner böra vara contrasignerade afUtskotts-Secreteraren.
I anledning af Herr Thams motion, får jag äran upplysa orsaken, hvarföre StatsUtskottet i sin skrifvelse till Fullmägtige i Rik sgäldsContoiret bestämt tiden för utbetalningen af Stånds- och Utskotts-Canzliernes arfvoden och Traclamenter böra räknas till den 3r Januarii.
Orsaken är nemligen, att StatsUtskottets Betänkande N:o 48 innehåller följande mening: ”Slutligen föreslås såsom bildligt , att, på dessa både Arfvoden och Trac”tamenten, förskott, beräknadt till och med ”den 3i i denna månad, måtte utbetalas.”
Då detta af Ständerna gillades, blefdet Utskottets första pligt, att till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret lemna föreskrift om förskottets utbetalande, och Utskottet lärer ej underlåta att vidtaga nödige föreskrifter i afseende på arfvodenas ytterligare utbetalande, i den man det af behofvet påkallas. n6 Den 23 Mars f. m.
Hvad åter beträffar formen för de afgifvande qvittencerna, så bär Utskottet redan i detta afseende lemnat
Fullmäktige föreskrifter i stöd af det bifallne Betänkandet N:o 48, der det äfven mot slutet står: "uppdraga Utskottet, att meddela Herrar ”Fullmägtige i RiksgäldsContoiret föreskrifter, i likhet med dem, som vid sistlidne "Riksdag blefvo af dåvarande Ständer lill "efterrättelse stadgade.”
På dessa skäl skulle jag tro, att den af Herr Tham framställde motion icke med någon öfverläggning behöfver upptaga Ridderskapets och Adelns tid.
Jag vet visserligen, att uti StatsUtskottets första skrifvelse i denna fråga stod bestämt ordet förskott, men uti sednare skrifvelsen var ordet förskott uteslutit, och tiden äfven der bestämd endast till den 3i Januarii.
Jag har i Protocollsutdrag från RiksgäldsContoiret en afskrift af denna skrifvelse, i stöd af hvilken Fullmägtige vägra någon vidare utbetalning.
Jag anser derföre beslut i detta afseende vara nödigt, på det Fullmägtige i RiksgäldsContoiret ej vidare må vägra utbetalningen.
Herr Tham, Wollrath, anförde skriFteligen: Rikets Högloflige Ständer hafva bifal - Den a3 Mars f. m. 217 lit BancoUtskottets Betänkande af den 28 December sistl. år, och derigenom beslutat: "att föreskriften om silfvervexling och silf"verköp, i 4 art- i;sta afdelningen 4> 5, "6 och 7 §§. af i8a3 års BancoReglemente "fortfarande gäller under de 3 första må"naderna af år 182g; att hvad contracter "angår, detta är contraheringsliden, men ”att lefvereringstiden får sträcka sig äfven ”derutöfver, på sätt att contracterna skulle ”slutas om lefverans på första öppet valten ”under villkor, att ej fördröjes utöfver den ”sista Junii detta år, och med det bestämma förbehåll, att 1 R:dr silfver i Banken "lefvererad ej må kosta Banken mer än högst ”128 sk. i Bancosedlar.” Banco-Styrelsen är bäst i tillfälle, att upplysa, att detta Beslut haft ganska goda följder och bidragit till det sökta dubbla ändamålet, förökning af Bankens silfverfond och rörelsecapitalets vidmaglhållande i den ordning ökad production och handel sådant kräfva.
Då Ständerna för Beslutets verkställande faslstälde de 3 första månaderna af detta år, skedde sådant under den troliga förutsättning, att regleringen af Banken och dess styrelse hädanefter skulle kunna vara definitift uppgjord inom Marlii månads slut; erfarenheten har dock visat, att dertill ännu torde fordras 2 å 3 månader; under sådant förhållande och då jag anser Rikets Ständer vara pligtige, alt tidigt taga Den Mars f. in. nödiga författningar att vidmaglhålla de i financerna införda ordningar, hvilka synbart verka till allmänt och ens1 ildt väl, föreslår jag:
Att Rikets Ständers med anledning af B ancoUt skottets ofvan förmäldte Betänkande, angående fortfarande Silfverinväxling och Silfver upphandling, tagna beslut mätte förlängas, och så väl Silfverinväxling emot 128 sk. i Bancosedlar för 1 Silfver-R:dr, som äfven Silf ver upphandling emot högst samma pris få fortfara, till dess Rikets Ständer sluteligen afgjort alla frågor, angående Realisation, myntbestämning, samt alla öfriga Banquens functioner och Styrelse rörande; med den enda förändring i afseende på lefvereringstiden af det silfver, hvilket contracteras efter denna månads slut, som Herrar BancoFu/lmägtige kunna finna nödigt föreslå till fastställande af Rikets Ständer.
Om Remiss till RåncoUtskottet och communication med de öfrige RiksStånden anhålles ödmjukast.
Herr Franc Sparre, Bengt Erland:
Jag får, i anledning af den väckta motionen, äran tillkännagifva, alt BancoUtskottet förliden Lördag den 21 dennes från BancoFullmäglige erhöll underrättelse omdesilfverköp, som på olika tider nyligen skedt.
Detta ligger nu på hordet hos Utskottet.
I anledning af dessa rapporter skall Utskottet visserligen ej underlåta alt inkomma med Den 23 Mars f. m. 219 sitt förslag till Rikets Ständer; men då så få dagar återstå af denna månad, anhåller jag, att motionen måtte genast remitteras, för att i sammanhang med Fullmägtiges skrifvelse handläggas.
Jag förenar mig med Herr Franc Sparre uti den anhållan, att, om det icke strider emot bestämda former, min ifrågavarande motion måtte genast blifva remitterad, på det den snarligen må af BancoUtskottet varda handlagd.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, det 49 §•
Riksdagsordningen icke lade något hinder i vägen för remiss af motionen nu genast, i fall Ståndet det önskade, i anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade remittera Herr Thams motion till BancoUtskottet.
Föredrogs å nyo Stats- och BancoUtskottens den 14 dennes under N:o 92 afgifne, samt den 19 derpå följde e. m. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af [00,000 R:dr.
Herr Nordenanckar, Gustaf, anhöll, 2 7.0
Den 23 Mars f. m. att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på hordet.
Uti denna anhållan instämde Herrarne Franc Sparre, Bengt Erland, och Rothlieb, Axel.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då flere Ledamöter begärt, alt Utskottens Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet, kunde sådant, enligt 49 §•
Föredrogs å nyo Friherre Anckarswärds, Carl Henrik, den 16 dennes e. m. på bordet lagde Motion, att Stats- och BancoUtskotten måtte anmodas att ofördröjligen till Rikets Ständer inkomma med de Betänkanden, som hafva Statens reglerande lill föremål.
Som BankoUtskottet, elter våra Grundlagars föreskrifter, icke äger något uppdrag med hvad de benämna Statsreglering, lärer detta Utskott kunna belt och hållit frikallas från all befattning med ifrågavarande motion.
Skulle deremot, i denna skriftligen afgifna motion, den värde Motionären med ordet Statsreglering förstått något annat, t. ex.
Myntväsendets reglering, skall BankoUtskottet visserligen icke underlåta, att redovisa för det detsamma uppdragna förtroende.
Den a3 Mars f. m. 321 Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, instämde Ridderskapet och Adeln uti Friherre Anckarswärds i motionen gjorde hemställan.
Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets den 6 dennes under N:o n afgifne, och den 16 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Betänkande, om grunderna för den blifvande Allmänna Bevillningen, samt för värdering af fastigheter.
Grefve Cronhjelm, Otto August och Friherre Boje, Ludvig, anhöllo, att delta Betänkande måtte ytterligare få hvila på bordet, hvilken begäran Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, jemlikt 49 §•
Riksdagsordningen, icke kunna förvägras.
LagUtskottets den 24 sistlidne Februarii under N:o 44 afgifne, och den i3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans Embetsberättelser och Allmänna redogörelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid.
Utskottet har i min tanka rätteligen, inom den för Rikets Ständers sammanvaro uti Grundlagarna bestämda tid, afgifvit sitt Betänkande, äfvensom rätteligen gemensamt upptagit och yl - 222 Den 23 Mars f. m. trat sig öfver de års-Berättelser, som JustitiasOmbudsmannen, enligt ioo §.
RegeringsFormen och 14 §. af dess Instructiön, bör afgifva, hvarvid jag blott i förbigående velat anmärka, att den eria uteblifvit öfver ett belt år.
Om det utan all fråga varit för RiksStånden beqvämligare, i händelse Professor Bexells yttrade åsigt kunnat verkställas, att i ett Betänkande sammanföra allt hvad som rörer JuslitiasOmbudsmannens Embetsförvallning; medgifver jag likväl för det närvarande, att sådant icke utan dröjsmål och svårigheter kunnat ske, hvarföre äfven i denna del Utskottets åtgärd synes riktig.
Deremot anser jag, att det varit af vigt för RiksStånden, om de, såsom Bilagor till Betänkandet fått emottaga sådane rescripter, lagförklaringar m. m., som i Betänkandet till gillande, ogillande eller ingen påföljd föreslås.
Hvad angår den skrifvelse Utskottet föreslagit, angående förteckningars å häktade personer insändande, synes det hafva varit förmånligare, om Rikets Ständers beslut i detta afseende stadgats såsom en Lagföreskrift, och icke gjordts till ett blott önskningsmål.
Jag tror, alt det således heldre bordt beta: att Rikets Ständer för deras del beslutit, att förteckningar etc. och underställes Utskottet., huruvida icke åtminstone det kunnat ingå på ett kraftigare sätt i 17 §. af Justitieombudsmannens Instructiön, som redan anbefaller en sådan åtgärd.
Den 2 3 Mars f. m.
Iivari beträffar
Utskottets tillstyrkta skrifvelse till Konungen, angående tillsyn deröfver, att Krigslagarnes föreskrifter, i afseende på rättigheten till klagomåls anförande, måtte äga fullkomlig öfverensstämmelse med Giundlagarne, torde vara nödigt, att med varsamhet derom besluta.
I min tanka äro våra Grundlagar i detta fall tillräckligt bestämda, för att trygga en hvar inom KrigsStåndet, alt, i fredstjenslgöring i högsta instance, äga till Domare Högsta Domstolen, hvilken icke är bunden af någon Krigslagarnes föreskrift, som kunde vara stridande emot Allmänna Lagen, och torde sålunda det säkraste skyddet för individen, äfven inom KrigsStåndet, böra sökas uti Högsta Domaremaktens kraft, oberoende och rättvisa; men om än en sådan skrifvelse skulle bifallas, som Utskottet föreslagit, borde den afse alla de fall, der Krigslagarne skulle sakna öfverensstämmelse med Grundlagarne, och icke blott det nu ifrågavarande; öfvensom deri borde begäras, att Kongl. Maj:t nu genast måtte med Rikets Ständer samfält afgöra och bestämma, hvilka personer och befattningar, sorn skola anses vara till KrigsStaten hörande.
Månne det ej hade bordt förtjena Utskottets uppmärksamhet, att man, utan Ständernas beslut, sett de vilkor, som 1734 års lag stadgar för uppbud och fasta, förändrade, i följd af föreskrifterna om Wadstena 25*4 Den 23 Mars f. m.
Krigsmanshusafgifts erläggande.
Hvad åter angår den skrifvelse, sorn föreslås i följd af flere hinder, hvilka skola blifvit lagde för handräckning i Utsökningsmål i Stockholm, anser jag, att det måste räknas till antalet af de flera åtgärder, man hos oss brukar vidtaga till följe af något individuelt missbruk; och mig synes att, då Utskottet icke funnit nödigt att föreslå ändring i UtsökniugsBalken, och ej sjelf uppgifvit den föreskrift, som för Commendanter i Garnizoner erfordras, hela denna skrifvelse bör inställas.
Om med den högsta förundran jag funnit en Rikets Ständers Justitieombudsman föreslå öfverfly ttning af Domaremagten på PolisDomstolarne, bör jag icke fördölja min erkänsla åt Utskottet, för det Utskottet ett sådant obehörigt förslag afstyrkt; men måste beklaga, alt äfven det upplysta Utskottet visar en viss likgiltighet öfver det, från allmänna Rättegångsordningen stundom afvikande, ransakniugssätt, som Utskottet anser, att Polismaktens bestämmelse medgifver; och j3g anser mig böra fråga Utskottet, på hvad laglig grund ett sådant afvikande ransakningssätt hvilar?
Må man icke svara mig, att det är i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref om PolisDomstolars inrättande m. fl. Tillkomne i annan form än Rikets Lagar, anser jag dem blott såsom ordnings an - Den a3 Mars f. m. 225 anstalter, hvilka i ingen del böra tillåtas att afvika från antagne rättsformer.
Om jag ock skulle medgifva, att ett så kalladt inqvisitorisk rättegångssätt kunde eller borde bibehållas för Poliskamrarne, så bör det åtminstone vara bringadt i så mycken öfverensstämmelse, som ske kan, med våra begrepp om säkerhet och frihet. 0- ■'
Vid de i Betänkandet uppräknade, sedan sista Riksdag af Kongl. Maj:t med Dess Högsta Domstol utfärdade, Lagförklaringar, har jag ansett mig böra fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten, att JustitiasOmbudsmannen i framliden bör besörja, att afskrifter af otryckta författningar, hvaraf han, enligt 18 §. i sin Instruction, bör hafva erhållit del, måtte bifogas hans EmbetsBerättelse, på det att sådane icke måtte blifva Rikets Ständer obekante.
Jag vågar äfven önska, att de bär ifrågavarande rescripter m. fl. måtte åtfölja Utskottets förnyade Betänkande.
Jag anser ock, att Utskottet bör till Rikets Ständer föreslå, att för sin del besluta, det alla lagförändringar, äfvensom alla sådane skrifvelser, hvilka föranledas af nödig ansedd påminnelse om författningars efterlefnad, ovilkorligen böra af trycket utgifvas och behörigen promulgeras.
Jag bör bekänna, att jag ej rätt inser grundligheten af de skäl Utskottet haft, 17 H. i5 2l6 Den a3 Mars f. ra. att om vissa förklaringar eller rescripter yttra, att de ej fordra Rikets Ständers gillande, hvaremot jag till alla delar anser mig böra bifalla de sist uppräknade 8 Nådiga Skrifvelser och 2:ne Circulärer, som Utskottet till Rikets Ständers gillande anmäler.
Slutligen vågar jag af Utskottet anhålla, att det föremål, som Herr Landegrens Reservation vidrörer, måtte för Rikets Ständer närmare utredas.
Om det är en sanning, att Svensk lag icke hindrar Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ställande till ansvar inför Doraaremakten, för olagliga åtgärder i Polis- och Ordningsmål; om det äfven är en sanning, att hvarje äldre prejudicat för en rättvis och kraftfull
Domaremakt icke är förbindande, anser jag dock, att Rikets Ständers derom uttryckta mening vore ändamålsenlig.
Utskottets uppmärksamhet kan icke hafva undgått de flera fall, då Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans
Embete blifvit afvisadt i sina underdåniga hemställningar, utan svar lemnadt, och till och med förklaradt obefogadt, att påkalla Styrelsens uppmärksamhet å skedda missbruk.
Hvad öfvertygelse Utskottets Ledamöter än må hysa om det sätt, hvarpå detta Embete blifvit utöfvadt, eller sjelfva Embetets mer ellér mindre ändamålsenlighet, anser jag, att Utskot - tet likväl icke kunnat förbigå detta, af liknöjdhet för det anseende, som Rikets Ständer, såsom Svenska folkets Representanter, ej endast äro berättigade, utan äfven skyldige, att fordra åt sine Embetsman, och framför alla åt den, som med skäl kan sägas af Lagen åtminstone hafva Varit ämnad, att vara folkets.
Jag måste sålunda söka anledning deri, att Utskottet ansett någon åtgärd emellan begge Statsmakterne i sådant fall obehöflig; men jag tror mig äfven i detta fall bereda Utskottets Ledamöter, genom en återremiss, ett tillfälle, att upplysa Rikets Ständer om dessa förhållanden, och sålunda sätta Svenska folket i stånd, att för framtiden bedömma de större eller mindre fördelar, som enskilt säkerhet och allmän frihet kunna hemta af vårt samhällstillstånd.
Herr Rosenquist, Fredrik Leonhard, anförde skriftligen:
Det legeraste bland allt legert, tyckes för mig i sanning vara det opus, hvarmed Rikets Höglofl.
Ständers LagUtskott inkommit, under rubrik: ”Betänkande öfver Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans EmbetsBerättelser och allmänna redogörelse för ”den sedan sista Riksmöte förflutna tid.”
Denna tid innefattar likväl fern fulla år.
Om man icke läst Herr JustitiasOmbudstoannens
Embetsberättelser för åren 1823, 24, 25, 26 och 27, utan blott Utskottets i5* ai8 Det. 9.3 Mars f. m.
Betänkande, skulle man tro sig hafva skäl att gratulera sig öfver den lagbundenhet, rättvisa och värdighet, som Domare, Executorer och Polismakten i Riket under nämde tid. iakttagit; men sedan man läst Berättelserne, stadnar man i förundran öfver den stora motsatsen.
Då, enligt 33 §. 2 mom. i Riksdagsordningen, JustiticeOmbudsmannens EmbetsBerättelse hörer till La^Utskottets befattnings torde man med skäl väntat sig ett annat resultat af LagUtskottets åliggande.
Fullkomligt delande de åsigter en värd och djupsinnig Ledamot af Utskottet, Herr Professor Bexell, i sin reservation mot Utskottets Betänkande yttrat, anser jag Utskottet hafva hort genomgå hvarje af Justitias-Ombudsmannen uppgifven händelse, som fordrat särdeles uppmärksamhet.
Utskottet hade dervid, oberoende af allt annat, än sjelfva händelserna, sådane de af Herr JustitiaeOmbudsmannen blifvit framställde, bordt meddela yttrande, huruvida i första rummet Herr JustitiajOmbudsmannen dervid fästat tillbörlig uppmärksamhet, och i det andra, ort Domstolarne gjordt deras skyldighet, eliel om, i motsatt fall, felsteg blifvit begång ne, antingen genom tvetydighet uti de tillämpade lagrummen, eller ock genom brisl på bestämd
Lag, hvarmed jag förstår sådane ställen i Lagboken, der det heter"ef“ ter omständigheterna; plikte som saken är till, o. s. v. Den a3 Mars f. ru.