Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som vill, att fi. o. Ad., med afslag å al PresteStit gjord inbjudning, skall godkänna det af Bevilln.Utsk:t vid Memit N:o 46 afgifna formuläret N:o 7, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinber nej, beslutar II. o. Ad., med afslag å PresteSt:ts inbjudning, att de under rubriken »af bevilln.-beredmn» uptagua kolumner skola blifva alldeles lika med dem, som äro uptagna un der rubriken »af taxeringskomitéen.»»
Sedermera hemställde H. Exc., huruvida E. o. Ad., med afslag å PresteSt:ts inbjudning, behagade godkänna formuläret N:o 15 med den förändring, att, i st. f. de under rubriken »inkomstbevilln.» uptagne 2 kolumner, skulle under samina rubrik intagas de 4 kolumner, som förefunnos i formuläret N:o 9.
Då det är af särdeles vigt att frågan om dessa formulärer blir så snart som möjligt afgjord och Ståndens beslut sålunda komma till enhet, hemställer jag att K. o. Ad. måtte besluta inbjudning till de öfriga Stånden att deltaga i detta E. o. Ad:ns beslut.
Till detta förslag lemnade E. o. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:ts d. 10:de och ll:te dennes bord^ lagde Utlåt.
Skrifvelse ang:de ifrågasatt uphörande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk och socknarnes rotering.
Sparre; StatsUtsk:ts ifrågav:de tillstyrkande grundar sig på en af K.
M. aflåten Propos. om anvisande af 88,587 rdr 80. öre till Hans disposition, för att, derest
Dyltas svafvelbruks egare dermed åtnöjes och utan tvist till Kronan återlemnar dispositions-^ rätten öfver 2:ne till svafvelbrukets tillverkning uplåtne kronoall - 204 Den 12 Oktober. männingar, för åvägabringande af de s. k. frisocknarties reglering, till honom utbetalas.
Det kan således icke vara någon synnerlig fråga derom att icke detta ärende blifvit vederbörligen undersökt och att K.
M:t på en sådan undersökning grundat sin Nåd.
Men då StatsUtsk:t likväl föreslagit att E. St:r skulle hos K.
M:t anhålla det han »tacktes "anbefalla Skogsstyrelsen att på ändamålsenligt sätt bestämma den årliga afverkuingen af nämnde allmänningar, samt förordna lämplig person, som, jemte tillsyn och vård al allmänningarne, på stället vakade deröfver, att nämnde årliga afverkningsbelopp icke finge öfverskridas, samt att skogseffekterue icke måtte användas för annat ändamål än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket nplåtna, äfvensom att, derest bruksegaren icke godvilligt vill till Statsverket aflemna den afkastning han upbär utaf den upodlade delen af allmänningarne, hvarom vederbörlig utredning torde böra åvägabringas, K.
M:t täcktes an- j befalla sådane åtgärder, som för utkräfvande af Kronans rättmätiga 0 anspråk i sistnämnde hänseende må erfordras»; så synes mig att f E.
St:r måste vara synnerligen betänksamma att i detta hänseende 1 icke gå längre än K. M:t föreslagit.
Af Bet:t, såvidt jag kunnat finna, yppas ingen anledning till en så beskaffad framställning.
, Kollegierna, som afgifvit utlåt, i frågan, hafva, enl. hvad Bet:t pag.
^ 16 utvisar, förklarat sig anse att allmänningarne borde med tillämpning af Kungörelsen den 4:de Februari 1811 skattläggas och af bruksegaren få till skatte lösas.
Om så är, att förhållandet med dessa skogar är detsamma som med andra rekognitionsskogar, hvarom K. Mits Kungörelse af år 1811 stadgar, så torde tvekan kunna upstå om rättmätigheten af det anspråk, söm StatsUtskit här tillstyrkt « K.
Stir att uttala, nemi. att K.
Mit skulle gå i författning derom att innehafvaren ålägges redovisa för de afgifter, som kunna utgå af de hemman, hvilka finnas på skogarne anlagda.
Af Betit synes också att på dessa allmänningar finnes ett visst antal tild skogsmark, som för Hålahults allmänning upginge till 1,016 tild 17 kappland, och för östra allmänningen till 2,536 tild 12 kappland, samt dessutom 1,424 tild hemmans- och torpegor.
Utskit har i sitt resonnement, pag. 21, antagit, att dessa hemmans utgörande af åtskilliga tjenstbarheter till
Dylta gård icke skulle öfverensstämma med privilegierna, äfvensom att, när den upodlade jordrymden icke användes för det ändamål, hvartill den blifvit åt bruksegaren uplåten, afkastningen deraf, under den förm jorden nu uptager, rätteligen borde tillfalla staten.
Det är likväl ingalunda klart och Utskit har icke de upgifter, hvarpå det stödt sitt resonnement att dessa inegor skulle vara jordegarens eller innehafvas af nuvide innehafvaren af allmänningen.
På dessa s. k. rekognitionsskogar finnas ofta s. k. alimänningshemman, uptagne långt innan rekognitionsskogen tilldelades bruksegaren.
Jag vill lemna osäkert om förhållandet med denna skog är olika med öfrige rekognitionsskogar, som enl.
Förordningen den 4 Februari 1811 af bruksegarne; få till skatte lösas, men kollegiernas i frågan afgifna utlåtande gifva åtminstone icke anledning antaga att förhållandet är annorlunda.
Vid sådana omständigheter och då för att fatta ett sådant beslut, som Den 12 Oktober. 20 :V sednare delen af Utsk:ts hemställan innehåller, en ytterligare utredning, än den som förekommer i Bet:t, måste anses erforderlig, anhåller jag att Bet:t måtte till StatsUtsk:t återremitteras. Hr Printzensköld:
Pör min del är jag af den åsigt att någon återremiss icke erfordras.
StatsUtsk:t har här tillstyrkt en ersättning till vederbörande innehafvare af privilegiet, som efter min öfvertygelse grundar sig både på billighet och rättvisa, men Utsk:t har å andra sidan, sin pligt likmätigt, icke förbisett att staten också har rättigheter mot efterföljande innehafvare, alldenstund ju ostridigt är, att ifrågav:de allmänning icke är gifven till privilegiernas innehafvare för något annat ändamål, än för att idka den fabriksrörelse, som vid Dylta ännu fortfarande eger rum, hvaraf naturligtvis följer, att allt hvad som allmänningen afkastar utöfver det som erfordras till brukets drift, det bör också till staten återgå.
Ty om den enskilde har i många år åtnjutit en fördel utöfver rättvisans gräns af staten, så bör han också, när ett sådant förhållande updagas, återlemna denna förmån till staten, likasom staten är skyldig återlemna till den enskilde fördelar, hvilka han af honom åtnjuter utöfver rättvisans gräns.
Jag tror således att, det just ligger rättvisa i hvad StatsUtsk:t i sednare afdelningen tillstyrkt, ty ännu har jag så mycket förtroende till domareroakten i vårt land, att jag anser, det dess domar skola åtminstone i sista instansen blifva sådana, att man kan vara fullt betryggad mot att deri ligger orättvisa.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställande.
Den siste talaren har sagt, att om saken kommer till doms, dömes rätt.
Derom är jag så öfvertygad, och om här vore i fråga att öfverlemna saken till doms, skulle jag icke deremot hafva det ringaste att anmärka.
Det förekommer också i Bet:t att man ifrågasatt att genom rättegång frånvinna bruksegaren den rätt, han möjligen kan hafva på grund af privilegier; men Utsk:ts Uthde går alldeles icke ut på att anhängiggöra en process, utan att R.
St:r utan dom skulle fråntaga jordinnehafvaren en rätt, som han eger.
Det kan nemi. icke förnekas att han f. n. upbär inkomst af åtskilliga utaf de på allmänningen belägne hemman, och meningen är nu att anhålla hos K. M:t, att Han ville ålägga honom att till statsverket redovisa afkastningen af dessa hemman, såvida han icke vill taga den lösen, som honom erbjudes för vissa privilegier.
Det är mot denna sjelftagenhet från statens sida, som jag upträdt, intill dess saken blir utredd; blir det genom dom afgjordt, att han icke eger någon rätt i detta afs;de, då är saken klar; men så länge rättegång icke är anhängiggjord, så länge bruksegaren upstår såsom part, är det väl icke rätt att den andra parten, med sjelftagen rätt, fråntar honom hvad som endast genom laglig dom kan återvinnas.
Det är således ur denna synpunkt jag hemställt om återremiss.
Det är visserligen sannolikt att åt detta verk, liksom åt större delen af bruksjorden i Sverige, blifvit i äldre tider af kronan uplåtne vissa skogar, under namn af rekognitionsskogar; det var ett slags privilegium, som lemnades för bruksrätten, men 206
Ben 12 O k t ober. det är också kändt att under tidernas längd och i följd af förändrade åsigter om industrien och då staten icke längre trodde sig berättigad att utöfva en förmyndaretillsyn, ansåg man dessa skogar kunna skattelösas mot en viss afgifts erläggande till kronan.
Det är en sådan åtgärd som Kollegierna här tillstyrkt, hvaremot Utsk:t hemställt, att man skulle frångå den, och då, såvidt jag finner, tillräckliga skäl derföre icke äro företedda, då K. M. i sin Propos. icke gjort någon framställning derom, vågar jag icke lemna mitt bifall till Utsk:ts förslag.
Det är verkligen en egen rättvisa som Gr.
Sparre vill utöfva mot staten, och jag skulle knappast tro att, om Gr:n vore i statens ställe vid detta tillfälle, han då skulle resonnera på detta sätt.
Det plägar väl icke sfi sällan vara förhållandet, att när ett kontrakt, en öfverenskommelse, ett privilegium eller en handling är utfärdad, som skall gälla 2:ne personer till efterrättelse, så kan den ena tolka den på ett sätt och den andra på ett annat.
Om jag nu föreställer mig att Gr.
Sparre hade ett arrende-kontrakt på sin egendom, hvilket Grins arrendator ville ge en uttydning, stridande mot Gr:ns, är jag så säker att Gr:n förklarade att, på sätt kontraktet lyder, skolén J handla, annars stämmer jag Er.
Hvad annat är det som StatsUt,sk:t här tillstyrkt.
StatsUtsk:t har af de förelagde handlingarne funnit sig öfvertygadt derom att Dylta svafvelbruksegare icke annorlunda än under de och de förhållanden få hafva besittningsrätten till ilrågavide allmänning; på den grunden har också 8tatsUtsk:t förklarat, att genom en rätt tillämpning af ifrågavide privilegier eger kronan obestridligen rätt att åtnjuta de och de förrielarne af de hemman, som finnas på allmänningen.
Om Dylta egare icke afstår från dessa rättigheter, så lärer väl icke staten vara i något hänseende i annan ställning än den enskilde i den vägen, nemi. den nödgas stämma
Dylta svafvelbruks egare med påstående att så och så skall kontraktet tolkas.
Derföre att nu Kollegierna möjligen icke varit af denna tanke, så må det väl vara ursäktligt att StatsUtsk:t haft en annan.
Jag tillstyrker fortfarande bifall till Utsk:ts förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels återremiss af förev:de Uti., framställde H.
Exc. propos. på bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan ett prot.-utdrag ang:de K. o.
Adms beslut öfver Bevilln.- Utskits Mern.
N:o 46 blifvit upläst och godkändt; åtskiljdes Ståndet kl. nära 9 e. ra.
Dan 13 Oktober.
Lördagen den 13 Oktober 1880.
Justerades 2:ne prot.-utdrag för den 12:te dennes samt pleniprot. för den 27:de sistl.
Stats- och BankoUtsk:ts Mern.
N:o 40, i ani. af RiksSt:ns beslut öfver Uti:t N:o 24, i fråga om förändrad organisation af hypotheksinrättningarne i riket.
Härvid förekom: l:o Förslaget till förordning ang:de en allmän hypotheksbank för riket. §§ 1, 2, 4 och 5.
Utsk:t.s derom afgifne yttrande lades till handlingarne. § 6.
Jag anser det vara af yttersta vigt, att R. o.
Ad. i detta fall icke afviker från sitt vid förra behandlingen af frågan fattade beslut, att den tecknade summan bör upgå till minst 10 millioner, hvadan jag anhåller om afslag å Utsk:t.s hemställan.
Ståndet har visserligen förut bestämt 10 millioner såsom minimum, men var alldeles ensamt i detta beslut.
Då derjemte man stadgat förbud för de enskilda hypotheksföreningarne att uptaga lån annat än genom hypotheksbanken, torde det vara nödigt att ieke alltför mycket fördröja dennas trädande i verksamhet.
Tersmeden anfört, synes mig just visa motsatsen af hvad han åsyftat.
Då nemi. hypotheksföreningarna icke ega rättighet att röra sig på egen hand, komma de naturligtvis att vända sig till denna bank, för att få sina lånebehof fyllda, och då lärer det väl ej dröja så länge, innan det af R o. Ad. bestämda minimum är teeknadt.
Den 13 Oktober.
Efter min tanka var komiterades förslag ganska rigtigt, att banken borde öppna sin verksamhet, så snart en hypoteksförening anmält sig till inträde deri, emedan genom det upskof, som eljest kunde inträffa, man gjorde de provinser orätt, hvilkas hvpotheksföreningar ännu icke äro fullt organiserade.
Till följe af återremiss af denna g har U tsk:t nu deri infört stadgandet om ett minimum af 5 millioner, och då Utsk:t således gått E. o.
Ad:ns önskan till mötes, ehuru endast på halfva vägen, synes mig man dermed kan låta sig nöja.
Det torde vara så mycket större skäl att antaga denna § sådan Utsk:t nu föreslagit densamma, som den endast afser bankens trädande i verksamhet, och icke dess låneoperationer.
Vill man göra en begränsning i afs:de å uplåningen, så bör ett stadgande derom icke intagas i g 6, utan i en följande.
För min del är jag öfvertygad, att man icke riskerar att åstadkomma något upskof genom bestämmande af tO milhr såsom minimum, emedan de nu bestående hypotheksföreningarnas ännu oupfylda kontrakter med säkerhet upgå till denna summa.
Men jag önskar detta högre minimum äfven af ett annat skäl, nemi. att det icke kan fördelaktigt inverka på hypotheksbankens kredit, om det i utlandet, der dess operationer skola verkställas, blir kändt att den börjat med en så ringa summa som fem milhr.
Det är således med det varmasteintresse för den åsyftade institutionen som jag hemställer, att E. o.
Ad. måtte i denna punkt vidblifva sitt förut fattade beslut.
Jag skulle rätt gerna instämma med Hr Åkerman, om icke en särskild omständighet förefinnes, som gör att stadgandet af ett så högt minimum som 10 milhr vore detsamma, som att göra hela saken omöjlig.
I den redan bifallna § 3 är nemi. föreskrifvet, att hypotheksföreningarne från den tid då de anmäla sig till delaktighet i denna bank, skola erlägga 3/* proc. på beloppet, och det torde för dem blifva svårt att finna tillgång till så stort belopp som 3/t proc. på 10 milhr, hvilket skulle medföra en ganska kännbar upoffring, om tidpunkten händelsevis icke är gynnsam för uplåning af kapitaler.
Jag anhåller alltså fortfarande om bifall till Utsk:ts framställning, anseende 5 milhr vara det högsta minimum, som, med något hopp om sakens framgång, kan stadgas.
Så vida den ifrågav:de hypotheksbankens ändamål är att anskaffa penningar för någorlunda godt köp, måste den också söka få upp ett betydligare belopp på en gång, och icke negociera om små plottersummor.
Det bör också icke kunna upstå ringaste tvifvel derom, att när nu staten tar saken om hand, banken Den 13 Oktober.
200 banken knappt skall hinna organisera sig, förrän denna summa af 10 milhr, hvilken man anser så ofantligt stor, blir fulltecknad, Å andra sidan kan jag med någon sakkännedom försäkra, att anstaltens kredit i utlandet ovilkorligen skulle förlora derpå, att ett så ringa belopp som 5 milhr intoges i reglementet.
Jag fortfar derföre att yrka vidblifvande af det förra beslutet.
Jag tror icke att Hr Åkermans farhåga för vår eller rättare sagdt hypotheksbankens kredit utomlands är berättigad, emedan här icke är fråga om att bilda en ny hypoteksförening eller annan ny anstalt, utan' blott om att sammanbinda de redan i landet befintliga, och då torde väl ett tillskott af 5 milhr vara ganska vackert.
Det förvånar mig verkligen, att då man hittills låtit de särskilda hypotheksföreningarna utöfva sin verksamhet utan den ringaste kontroll, man nu söker så mycket som möjligt binda denna bank, i stället för att befordra dess upkomst.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts framställning, äfven med afs:de å stadgandet i § 3, som säkerligen blefve ganska tryckande, om minimum sattes till 10 milhr.
Sedan, öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Landtm., att derunder hade yrkats, dels att R. o. Ad., på grund, af Utsk-.ts hemställan och med frånträdande af förut fattadt belsut, måtte godkänna den lydelse för ifrågav:de g, som af Utsk:t uti detta Mern. föreslagits, och dels att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, skulle vidblifva sitt förra beslut ang:de §;ns lydelse.
Exc. propos. derå, att R. o. Ad. skulle frånträda sitt förra beslut och godkänna §:ris nya lydelse, dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, och förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Hr Elach begärde votering.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som vill, att R. o. Ad., med ani. af Sammansatta Statsoch BankoUtsk-.ts uti Mem:t N:o 40 gjorda hemställan, skall frånträda sitt förut fattade beslut ronde lydelsen af g 6 i förslaget till Förordning ang:de en allmän Hypotheksbank för riket, samt godkänna den af Utsk:t föreslagna nya lydelsen för nämnde §, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad.
Utsk:ts hemställan och vidblifver sitt förra beslut om den ifrågav:de §:ns innehåll.»
Nej — 15. H. XI. 14 319 J)eu 13 Oktober. § 7.
Utskrts yttrande lades till handlingarne. §§ 8, 9 och 10.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att den af Utsk:t uti detta Mern. under N:o 8 intagna § motsvarade g 9 uti förra förslaget, hvilken sednare g blifvit af 11. o. Ad. godkänd, hvarföre B. o. Ad. torde finna, att Utskrts yttrande ang:de 8:de g:ns innehåll ej föranledde till annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Exc. vidare yttrat, att beslut torde böra fattas ang:de den 9:de g:ns förändrade nummerordning, hemstälde H. Exc., huruvida R. o. Ad. bifölle, att den förra g 9 erhölle nummern 8, hvartill jemväl svarades ja.
Efter tillkäunagifvande, att den med N:o 9 betecknade g:n motsvarade den af R. o. Ad. återremitterade 10:de g:n uti förra förslaget, hvilken g:s innehåll undergått förändring och nu borde pröfvas, föredrogs 8 9- Hr von Koch, Nils Samuel:
Den hypoteksbanken ge nom denna § medgifna rättighet att utlemna upsägbara obligationer, tror jag vara alltför vidsträckt.
Det är alldeles stridande mot en sådan banks ändamål att låna upp penningar på kort tid och låna ut dem på lång, och en sådan rättighet kan äfven, om en kris tillstöter, medföra verkliga vådor för dess säkerhet.
Deremot vill jag medgifva banken att få på detta sätt uptaga penningar, när det är nödigt för att upfylla redan ingångna förbindelser.
Jag önskar således att början af g:ns Irsta mom. må förändras till: »Hypotheksbanken vare berättigad att för tilifnlli »ga, af förut ingångna förbindelser föranledda behof uplåning »verkställa» etc. etc.; samt att ett 2:dra mom. måtte tilläggas, af innehåll, att »Eör utlemnande af amorteringslån till hypotheks»förening må hypotheksbanken icke utgifva obligationer, ställda »på upsägning.»
Med dessa ändringar anhåller jag om bifall till §:n.
Då man, som nu är fället, skall stifta en lag, icke för stunden, utan för en lång framtid, bör man noga öfverväga alla de eventualiteter, som kunna inträffa, och det synes mig då utom allt tvifvel, att en sådan rättighet, som genom denna g medgifves hypotheksbanken, är oundgängligen behöflig.
Icke helier kan jag finna de af Hr von Koch föreslagna tillägg nödvändiga, då §:n redan förut bestämmer att de ändamål, för hvilka upsägbara obligationer på kortare tid må få utgifvas, skola vara tillfälliga, och då dessutom i mom. 2 föreskrifves, att dessa skola inlösas vid näst derefter skeende amorteringslän.
Hr von Köchs farhåga, att samtidigt med en dylik operation en kris kunde in - l)eu 13 Oktober. träffa, tror jag icke är befogad, då räntan ej får sättas högre än 5 procent, hvilket icke torde blifva möjligt, om en kris är i annalkande.
För min del är jag af en motsatt åsigt emot Hr Bildt.
Jag anser det sätt att gå tillväga, som man härmed vill medgifva hypotheksbanken, fullkomligt främmande för dess egentliga bestämmelse.
Det kan visserligen inträffa, att en uplånirig på kort tid medför vissa fördelar; men banken har icke verldshändelserria i siri hand, och det är på dessa som penningemarknadens fasthet beror.
Att på denna de största vexlingar kunna ega rum, ser man genom den sista postens tidningar, enligt hvilka räntan i England på 5 dagar stigit icke mindre än 2 procent.
Det kan, örn hypotheksbanken får rätt att utgifva obligationer på kort tid, blifva för densamma ganska lätt att upbringa en betydlig summa, som sedan skulle intagas i nästa utländska amorteringslån; men till följe af en omkastning af händelserna utomlands kan det också blifva för denna bank omöjligt att i rättan tid derstädes uptaga det större länet, och då står man der vackert med skyldighet att inlösa de utelöpande obligationerna.
Det är visserligen, såsom Hr Bildt sagt, af vigt att icke alltför mycket binda händerna på den nya institutionen, men man måste dock vid dess inrättande lägga grunden för densamma så pass stadigt, att den icke kommer att användas för andra ändamål eller verka på annat sätt än man från början afsett.
Jag önskar alltså för min del afslag å hela §:n.
Den siste värde talaren synes egentli gen befara, att den ifrågav:de rättigheten skulle af hypotheksbanken användas för att göra mer eller mindre halsbrytande spekulationer.
Sådant är dock omöjligt med den redaktion, §:n numera erhållit.
Deremot kan det ganska lätt inträffa, att en hypoteksförening behöfver en mindre summa, utan att så stort lånebehof blifvit från öfriga föreningar anmäldt, att banken anser sig kunna upträda på den större pennitigemarknaden, och då kan behofvet med lätthet fyllas på detta sätt.
Jag kan derföre icke annat än beklaga, om man skulle besluta ett så absolut förbud i detta afs:de, sora Hr Åkerman åsyftar, och tror med säkerhet att banken derigenom urståndsattes att upfylla sitt ändamål.
Hr von Köchs förslag till tillägg, så anser jag derpå ej ligga så stor vigt; men om vi skola ständigt och jemt göra ändringar i småsaker, så blir hela denna lag ej färdig till riksdagens slut, och landet torde ega grundade skäl till missbelåtenhet, om ett så vigtigt ärende skulle för trenne år undanskjutas.
Jag anhåller om bifall till §:n, sådan Utsk:t föreslagit den, Gr.
Lika med den föreg:de talaren anser jag, att man icke bör beröfva hypotheksbanken all möjlighet att vid förefallande tillfälliga behof uptaga penningar mot upsägbara obligationer, men man bör dock så pass inskränka denna rättig - 212 Den 13 Oktober. het, att den icke må konna af en blifvande styrelse missbrukas, och jag anser det af Hr von Koch framställda förslag härtill fullt tjenligt, hvarföre jag å detsamma anhåller om bifall.
Mig synes hela detta förslag till reglemente lemna alla de garantier, man någonsin kan begära.
Man har oförtydbart tillkännagifvit bankens ändamål och verksamhet ; man har stadgat att dess styrelse skall anförtros åt personer, dels nämnde af Konungen, dels tillsatta af R.
Stms ombud, och dels valda af hypotheksföreningarne sjelfva, hvilka framdeles komma att representera hela landets jord; och man har i afs:de å det slag af uplåning, hvarom nu är fråga, särskildt sagt, att den icke får ega rum annat än för tillfälliga behof.
Jag tycker då, att man icke kan begära flere eller större garantier, och det öfriga torde vara nödigt att lemna åt deras omtanka, som komma att stå i spetsen för anstalten.
Vill man ännu vidare, än som redan skett, binda händerna på den blifvande styrelsen, så befarar jag, att denna vigtiga och nyttiga inrättning kommer att förfela sitt ändamål.
— Jag anhåller alltså om bifall till §:n, sådan Utsk.t här föreslagit densamma.
Mölner, Carl Göran Detlof:
Man söker försvara denna g dermed, att de ifrågav:de obligationerna icke skola få utsläppas annat än till afhjelpande af tillfälliga behof; men för sådana har hypoteksbanken redan en gifven tillgång i grundfonden, hvars belopp af 8 millioner väl torde vara för ändamålet tillräckligt. §13 uptager också just de fall, då denna fond får anlitas.
Då det således icke torde behöfva beredas någon särskild utväg för de tillfälliga behofvens betäckande, tror jag det bästa både för bankens kredit och för dess säkerhet vara, att densamma icke medgifves den ifrågasatta rättigheten att utgifva obligationer på bestämd kortare tid, hvarföre jag instämmer med Hr Akerman i anhållan om afslag å §:n.
Jag kan icke för min del biträda den åsig ten, att hypotheksbanken ej skall kunna röra sig utan den i denna § föreslagna rättighet att uptaga lån på kort tid; och Gr.
Mörner har redan genom anförande af § 13 visat, att så icke är förhållandet.
Bankens ändamål är naturligtvis att anskaffa penningar, då sådana behöfvas; men icke kan det vara att forcera sig till sådana eller att skaffa dem k tout prix.