Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. skulle bifalla milt förslag örn ökadt anslag för bankens enke- och pupillcassa under vissa förbehåll, så, då derefter några nya pensioner af första cathegorien icke kunna förekomma, böra de nu var. från denna räkning på bankens allmänna pensionsstat öfverflyttas; men då pensioner af 2:dra cathegorien alltid kunna ifrågakomma, så hemställer jag, att fortfarande från 1841 års början en nedsatt summa af i5oo r:dr må med 375 r:dr hvarje qvartal till denna räkning anordnas, till bestridande dels af qvarstående pensioner, dels till de af enahanda art, som efter förut stadgade villkor kunna blifva beviljade.
På detta sätt skulle bankens omedelbara bidrag för pensionering och understöd för tjenstemäns och betjentes enkor och barn blifva: till bancostatens enke- och pupillcassa ....
r:dr 2000: — — dispositionsräkningen N:o 2 ,, i5oo: — .S:ma r:dr 35oo: — eller t33£ r:dr mindre
Un hvad vid 1823 års reglering afsågs. 3 a8 Den 7 Man e. m.
Bland de vackrare inrättningar i sitt slag inom vårt land, är bankens enke-och pupillcassa.
Stiftad af 1747 års Ständer och 1748 försedd med af K. M., på SecretaTJtskts lind. anhållan, stadfästade reglor, hvilka ännu tjena till efterrättelse, och hvaraf jag här får bifoga en afskrift, har denna cassa, dels genom deiägarnes bidrag och dels genom hufvudsakligen indirecta understöd af banken, vunnit den styrka, att de deraf utgående pensioner äro betydligare än de, som vederlikar inom det egentliga statsverket kunna påräkna.
Men genom de särskilda utgreningar banken i sednare tider erhållit, har det förhållande uppkommit, att tjenstemän, hvars löner icke utgå af den egentliga bancostaten, ehuru de äro anställde vid verk, som endast äro utgreningar af banken, icke äro delägare af enkecassan; och delägarne hafva t. o. m. satt i fråga, huruvida personer, anställde och aflönte på bankens stat, skulle äga rätt att deri deltaga, derföre att deras befattningar icke funuos, då enkecassan inrättades, och icke ansågos befinna sig i alldeles samma cathegori, som någon förut befintlig tjenst inom banken.
(På denna grund har man t. ex. velat afslå för sedeltryckarne rätt till deltagande i cassan, ehuru bokbindare, vaktbetjente m. fl. af ålder deri ägt del.)
Uti 1 §:n af förutnämnda af K.
M. sladfästade reglor ”försäkras hvar och en bankens ”betjente,’’ under stadgade villkor, om pensionsrätt för enka och omyndiga barn.
I början förstods detta på så sätt, att icke endast alla på den egentliga bancostaten med någon lön uppförde personer ansågos berättigade till deltagande uti ifrågavar. cassa, ulan att icke endast tjenstemäntien vid Tumba pappersbruk (det enda verk, som då tillhörde bank utom banken) utan äfven pappersmästarne erhöllo deri delaktighet.
Först i sednare tider har hinder deremot mött.
I afseende på disconterna , så, då vid deras första inrättning enskilde jemte banken voro delägare i dem, var förhållandet med tjenstemännen olika; och när de sistnämnde, vid disconternas öfvertagande af banken allena , blefvo bibehållne, ansågos de tillhöra en särskild stat.
Vid 1823 fingo de den förmånen, att bancofullmäktige berättigades tilldela deras i behof qvarlemnade familjer likartade understöd, som deras vederlikars af bankens enke- och pupillcassa åtnjuta.
Denna förmån vanns utan villkor af de tillskott, bankens tjenstemän äro tvungne att sjelfve göra, men voro åtföljda af den olägenheten, att pröfningen af behofvet utaf en sökt pension var beroende af fullmäktiges subjectiva omdöme.
Denna förmån blef i 1835 års reglemente förlängd endast till innevar. riksdag, under förutsättning, att innan dess vederb. discontverk sjelfve stiftade inrättningar för deras efterlemnades pensionering.
Men deröfver - Dea 7 Mars e. ra. öfver hörde, hafva vederb. tjenstemän förklarat sig vara för fåtahge, för att kunna bilda en egen fond, och yttrat önskan alt blifva af bankens enke- och pupillcassa delaktige.
Det kunde visserligen bero af R.
St., att, genom samtlige ifråga var. personers uppförande såsom banco-betjente på bankens stat, undanrödja allt lagligt motstånd mot ett sådant deltagande å de förra delägarnes sida.
Men då verkligen enke- och pupilleassans närvar, ställning icke utan ökade inkomster skulle kunna tåla en sådan påökning i förbindelser , och R.
St., i stället för att vilja minska den hugnad och tröst deras tjenare inom banco-verket, under en besvärlig och ansvarsfull tjenstgöring, nu äga i vissheten, att, om de falla undan, efterlemnade icke skola sakna en tarflig bergning, sannolikt hellre vilja öka den; så torde härvid ett lämpligt tillskott böra ifrågakomma, helst detta kunde ske utan någon tillökning i de utgifter, som för sådant ändamål ägt rum, och det enke- och pupillcassan år 1747 beviljade anslag af 800 daler silfv.nut, (motsvarande då efter 4o m. kurs 640 r:dr b:co), nu utgår med endast (33-y r:dr b:co.
Pensionerna, bestämda af delägarne, utgå nu med -Jldel of lönen, utan inberäkning af det i83o beviljade arfvode, eller al de sednare af banco-fullmäktige beviljade interimistiska löneförhöjningar*
De utgöra: 1:0 för commissariers med äldre lön oell banco-secreterares efterlemnade enkor och barn ...... r:dr 5oo. 2:0 för commissariers med yngre lön och advo cat-fiscalens „ ^.00.
3:o för tjenstemäns i andra lönegraden . * . , „ 3oö* 4:o för alla nuvar.
d:o i tredje „ 200* men för de på pensionsstat öfverflyttade eller afskedade tjenstemäns i denna grad enkor och barn finnas 3:ne andra cathegorier, nemi.: 1 med pension af 225 r:dr. 1 u >> 17$ ,, 1 ,, ,, 15o ,; 5:o för vissa tjenstemäns i fjerde lönegraden * . „ 125. „ andra d:o ......... „ 100. „ bankens vaktmästare ....;*. ,, 100.
;, kammardrängar ,, 75. „ husdrängar ,, 5o.
Hvarförutan enkor och barn efter förvaltaren af Tumba, stereotyperingsföreståndaren, diverse konstidkare, äro berättigade till pension, motsvarande tredjedelen af nämnde personers lön, utgående till ganska olika belopp.
Med oförändradt iakttagande af den föreskrift, att pensionerna skola utgöra af lönen, så, om de nu för bancoSlaten föreslagna löner blefvo under denna benämning fastställda, skulle på en gång enke- och pupilleassans utgifter betydligt förökas, och deiigenom möjliga anspråket på bi3 H. 42 33o Den 7 Min c. m. drag af banken uppstegras.
Det torde derföre vara nödigt, i händelse af ökadt bidrag af banken för ifråga var. cassa, att stadga, att ingen förhöjning i pensionerna får äga runi* utan förutgående bifall af R.
St., såvida cassans egna tillgång gar med full visshet derföre voro tillräckliga.
Ett undantag torde dock nu genast kunna göras för3:dje och 4;de gradernas tjenstemän.
Deras antal är i hög grad förminskadt; genom de nya befordringslagarna äro för många utsigterna lill befordran, och sålunda äfven för större pension åt deras enkor, minskade.
En liten tillökning här skulle föga verka på totalsumman.
Jag får sålunda vördsamt föreslå : att R.,St. måtte, från och' med början af innevar. år, förhöja årliga anslaget för bankens enke- och pupillcassa till 2000 r:dr b:co, att qvartaliter utbetalas, äfvensom medgifva, att denna cassas skuld till den s. k. dispositionsräkningen N:o 2, 4>5oo r:dr, med från innevar. års början upplupen ränta, får afskrifvas och eftergifvas; dock mot följande villkor: a) att samtlige på banko-discontens och låne-contorens stater uppförde tjenstemän och vaktmästare, äfvensom bruksförvaltare, blifvande pappersmästare och vaktbetjenter vid Tumba, berättigas, att, under samma villkor och med samilia rättigheter och sky ldigheter som hittills varande delägare, deltaga i bankens enke- och pupillcassa ; b) att , ifall framdeles i något bankens verk sådana nya tjenstebefattningar skulle blifva tillsatta, som befunno sig i samma eathegori med någon af dem , som förut äro till delaktighet i enke- och pupilIcassans styrelse berättigade, det må bero på bankens Öfverstyrelse, att, efter understyrelsens och cassans delägares hörande, sådan delaktighet medgifva, dock med rätt för den, sorn deraf kunde finna sig förfördelad, alt öfver ett sådant beslut, i vanlig ordning, hos BancoUtsk. eller revisorer sig besvära; c) att de tjenstemän inom banco-disconten och lånecontoren, som tillika innehafva tjenst i banken, erhålla delaktighet i cassan, endast för den befattning, med hvilken högsta pensionsrälten är förenad; d) att pensionerna bestämmas att utgå efter följande classification, och hvari någon förhöjning utan R.
St:s medgifvande ej får äga rum, så länge icke förhållandet af cassans inkomster och utgifter under io år utvisar, alt sådan förhöjning med säkerhet och utan behof af ökadt anslag kan äga rum; i hvilket sistnämnda fall bankens öfverstyrelse, på delägarnes hemställan, må densamma medgifva.
Pensions-classer: i:sta classen, 5oo r:dr.
Delägare: banco-commissarier med högre lön, samt de med lägre lön , som äro departemenls-chefer och bancosecreteraren.
Den 7 Mars t. m. 331 a:dra classen, 400 r:dr.
Delägare: bankens öfrige commissarier, advocat-fiscalen, ombuden vid låne-contoren.
3:dje classen, 3oo r:dr.
Delägare: bankens tjenstemän i 2:dra tjenslegraden , kamererare och ombudsmän vid banco-disconten och lånecontoren.
4tde classen, 240 r:dr.
Delägare: bankens tjenstemän i 3:dje tjenstegraden, registratorer och bokhållare vid banco-disconten och låne-contoren.
5:te classen, 200 r:dr.
Delägare: bankens tjenstemän i 4;de tjenstegraden, cancellister vid banco-disconten.
6:te classen, 100 r:dr.
Pejägare: bankens vaktmästare.
7:de classen, 75 r:dr.
Delägare: bankens kammardrängar, vaktbetjenter i bancodisconten, låne-contoren och vid Tumba. 8:de classen, 5o r:dr.
Delägare: bankens husdrängar, Förvaltaren af Tumba pappersbruk, stereotyperingsföreståndaren, medaljören, conduetemen, pappersmestaren, sedeltryckarne hänföras hyar och en till den högsta classen, hvars pensionsbelopp icke öfverstjger |tdel af den honom på stat anslagna lön, derunder icke särskildta arfvoden inberäknade.
(Orsaken hvarföre de-icke kunna hänföras till viss dass är den, att deras lönereglering icke kan vara så oberoende af tillfälliga förhållanden , som vid vanliga tjenster.)
De delägare, som redan kunna äga rätt till högre pension än efter denna classjfication, bibehållas för sina enkor och barn vid denna rätt, äfvensom innehafvarne af indragna eller indragande befattningar — såsom t. ex. sti Ig ju tårens — bibehållas vid den pensionsrätt, de nu äga.
För öfrigt kan dispositions- och förvaltningsrätt i öfrigt bibehållas oförändrad för delägarne, med den enda inskränkning 12 §;n i 1748 års reglor redan stadgar.
Öfver denna min motion torde bankens commissariat samt enke- och pupillcassans nuvar. delägare böra höras.
Afskrift af afskrift.
Fredrich etc. etc.
WÅR ynnest etc. etc.
Genom und. skrifvelse af den 20 Octobris nästl. år, häfver Oss Riksens tå församlade Ständers Utskott vid handen gifvit, thet J, så väl som Commissarierne i Riksens Ständers Bank till SecreteUtskottet afgifvit et förslag, huru banco-betjenternes enkor och omyndiga 33a Dea -j Mars e. m. barn, hvilka merendels varda i medellöst tilstånd efterlemnade, kunde årligen få någon hjelp och undsättning, såsom thet vid åtskilliga andra verk sker, jemväl at SecreteUtsk. funnit et så christel ig l ändamål utan någon känbar gravation för banquen kunde vinnas.
Och på thet thenna nyttiga inrättning måtte så mycket mer äga bestånd och för framtiden vara försäkrad, anhåller SecreteUtsk. i lind., at
Oss må täckas authorisera och bestyrkia förbemälda af SecreteUtsk. faststijlte enke- och pupilicassa samt the theröfver författade regler, så lydande sorn följer: 1:0 Försäkres hvar och en banquens betjente, såvida han erlägger then beviljade ytterligare centonals-afgiften, at hans enka, eller om then ej är till, hans efterlemnade omyndiga barn, skola njuta ofvanförmälla pension, utan afseende på tilståndet, i hvilket the kunna lemnäs, thet vare sig bättre eller sämre. 2:0
Vill någor icke betala then afgift, stände thet i hans frihet; men njute theremot hans enka eller barn ej någon pension: och vare honom sedan icke tillåtet, at, genom s3mrma afgifts erläggande, framdeles blifva delaktig af then förmån, the öfrige betjente för then af them betalte afgiften häfver at fägna sig utaf, för the sine. 3:o
Enkan njuter pension, så länge hon lefver ogift, och barn till thess thet fyllt tjuguett år.
Får son viss och ständig allmän eller enskylt lön af etthundrade daler silfvermynt eiler theröfver, eller varder lian gesäll i något handtverk, eller dotter gift, upphöre då pen*- sionen för them, fast the icke fyllt tjuguett år.
Ej bestås pension längre än then månad, i hvilken enka dött, elier blifvit åter gift, och barn antingen fyllt sine tjuguett år, eller förut blifvit så försedt, som nu sagt är. 4:0
År enka efter then döde, och antingen inga barn, eller sådana , som efter nästföreg:de § ej böra njuta pension, tage enkan then allena; äro omyndige barn efterlemnade, men icke enka, njute barnen pensionen allena.
Äro både minderårige barn oeh sådane som fyllt 21 år, njute the förre pensionen allena.
Efterlemnas både enka och minderårige Larn, njute the pensionen tilhopa, enkan en hälft och barnen then andra hälften, ehvad the äro (leia eller färre, afen eller flera kullar, och varde (heras del them emellan deldt efter hufvudtalet.
Dör enka eller varder åter gift, falle tå hela pensionen barnen til; dö barnen, eller återvänder peusionen ifrån them alla efter föreg:de §, tage tå enkan liela pensionen, om hon lefver ogift; varder et eller annai barn dödt, eller återvänder thess pension och et eller flera öfverlefva, tage thess del, så länge något barn är, som pensionen njuta bör. 5:o Pension gifves icke, förr än sex månader gått förbi, ifrån then i hvilken mannen dödt, emedan lön betalas för Den 7 Mars e. ra. 333 Iben månad, i hvilken dödsfallet timat och för tlie sex följande njutes begrafningshjelp. fi:o Begrafningshjelp för enka, eller efterlemnadt minderårigt barn, bestås icke, utan tå i huset ej linnes hvarv med then döda kan begrafvas; och blkfve then begrafningshjelp ej större lin et halft års pension. 7:0 Varder någon banquens betjente befordrad til tjenst vid annat verk , 11 ju te hans enka och barn ej någon pension af therina cassa, utan sä ur, att hart i 10 år tjent banquen och betalt then årliga afgift af lönen, som nu är beviljad, samt efter flyttningen hvart år gifvit til cassan två för hundrade af thess i banquen njutne lön. 8:0
Vil then sorn står på banquens pensions-stat , och njuter lön, utan alt göra tjenst, betula lika afgift til cassan, som andra banquens betjente, äger han med them lika förmån och rättighet för sin hustru och barn. 9:0
Häfver barn fyllt 21 år, men är til sina lemmar så bräckeligt, eller med annan svår och ständig sjukdom så besvärat, at thet ej kan sitt uppehälle förtjena, njute thet äntå sin del af pensionen med enkan eller the öfrige barnen, så länge them något gifves, och när thet återvänder, hälften af then pension, som efter fadren fallit, til dess thet genom döden afgår, eller kan få underhåll af hospitals- eller andra allmänna medel. 10:0
Eho som betalar till cassan then afgift, sorn föresagd är, tage theröfver vederbörligt bevis.
IVu är han död, skade enkan eller barnens förmyndare bevis ur kyrkoboken om theras rätta ålder och antal, och therefter, så länge pensionen bestås, påliteligt besked om enkans och barnens tilstånd , så at commissarierne altid kunna hafva nödig kunskap om then dödas efterlemnade. 1 1:0 Commissarierne vare pligtige at tilse, thet pensionen ej kommer i' orätta händer; och gifve enkans del til henne sjelf elier thess laga ombud, men barnens delar til hvars theras rätte förmyndare. 12:0 Yppar sig tvist om pensionens delning eller någons I'ätt thertil, eller hvad annat dylikt vara må, skilje banquens commissarie!' the tvistemål.
Vil någor kiaga öfver theras utslag, gore det hos banpo-fullinägtige, och vare gilclt hvad the t beröm sluta. i3:p Skickar sig enka eller barn så illa, at the för laster och brott komma i vanfräjd, miste genast pension, och njute aldrig mera then förmån.
Thesse reglor, jemte hvad SecreteUtsk. anfört, håfve Wi hos Oss i nåd. öfvervägande komma låtit; och emedan Wi äro så mycket mera benägne at befrämja alt hvad lil thelina inrättningens upkomst och bestånd i framtiden lända kan, som Wi finna theqsamma vara mycket berömmelig samt hafva ett ömt och christeligt ändamål til värnlösa enkors och omyndige barns understöd; ty bafve Wi härma - 334 Den 7 Mars e. m. deist till alla delar velat i nåder gilla och stadfästa ofvannämnda reglor, såsom the här fram man före finnas ord ifrån ord införde.
Hvarjemte VVi velat förunna theone enke- och pupillcassa lika rätt och förmån, som andra til pios usns anslagna medel, särdeles att thensamma i evärdeliga tider må frikallas ifrån ali publique disposition, tunga och afgift af hvad namn then vara må, samt at enkor och harn, sorn theraf njuta underhåll, ej måtte för thess skull besväras med contribution , bevillning och annan pålaga, ej eller sådant underhåll vara qvarstad eller annat tillgrepp underkastadt.
Hvilket Wi Eder härigenom til behörig efterrättelse, samt verkställande i thet, som på Eder försorg ankomma kan, härigenom i nåder velat tillkännagifva.
Befallandes Wi eder etc.
Stockholm i Rådkammaren den 29 Augusti 1748.
Under Hans Kongl. Majrts Wår Allernådigste Konungs och Herres opasslighet ADOLPH FREDRICH.
Boneauschöld.
Lika lydande med höga originalet, intygar A. Broman, Registr. i R.
St:s Bank. 8.
Jag får vördsamt föreslå, att, när innehafvande tillgångar så medgifva — naturligtvis alltid under förutsättning af full säkerhet — handels-disconterne må berättigas ali utgifva lån till samma person äfven utöfver den vanliga maximi-summan af 20,000 r:dr, dock under följande förbehåll: 1:0 alt, utom låntagarne, minst arne andre personer, hvaraf hvar och en, äfven med afseende å öfriga discontförbindelser, anses för hela lånesutnman fullt vederhäftig, för lånet ansvara; 2:0 att, vid beviljandet af sådana lån, minst -f af närvar. dlrecteurers bifall erfordras.
Hr Dahlfelt, Carl Ludv., hade ingifvit följande:
Vid sistförflutna riksmöte väcktes hos R.
H. St. fråga, att de 124 t:r spanmål, hvilka, under benämning af domky rko-tunnor, allt från den tid, då hela Norrland hörde till erkesliftet, årligen utgått från Hernösands stift till Upsala domkyrka, matte återfalla lill domkyrkan i Hernösand.
Sedan denna fråga af dåvar.
Ekon.Utsk. blifvit beredd, beslöto R. H. St. att till K.
M. ingå med und. hemställan, det K. M. måtte i nåd. medgifva, att berörde 124 t:r spanmål finge stiftskyrkan i Hernösand åter tillkomma; anseende R.
St. så mycket större anledn. vara till denna hemställan , som vid alla de tillfällen, då nya stift blifvit skiljda från äldre, en deremot svarande förändrad disposition af domkyrko-tun - Den 5 Mar a e. ra. 335 tiorna redan ägt rum.
Vid föredragning af denna R.
H. St:s nnd. hemställan, lärer K.
M. icke funnit skäl att då dertill lemna Dess nåd. bifall; men ökade anledn.T lill förnyande af samma framställning hafva sedermera tillkommit.
Domkyrkan i Hernösand, ifrån att vara förfallen och bristfällig vid tidpunkten af förra riksdagen, befinbes nu i det skick, att den icke mera kan repareras; att den måst tillslutas, då den hotat att instörta, hvarigenom gudstjensten tni i gymnasii-huset måste hållas.
Så långede fran Hernösands stift utgående domkyrko-tunnor fortfara att t i 1 Igodo— komma en främmande stiftskyrka, lärer nämnda stift icke lii I ligt v is kunna åläggas alt uppbygga en ny domkyrka.
En dubbel och orättvis beskattning skulle derigenom uppkomma.
Hernösands stad borde det väl rätteligen tillhöra att uppbygga och underhålla en egen stadskyrka, och staden lärer vara beredvillig dertill; men denna kyrka blefve blott af mindre storlek, samt afpassad efter stadens eget behof.
Den blefve ingen stiftskyrka, men en dylik borde väl finnas i en stad, der en biskop och ett dom-capitel har sitt säte, med lika skäl sorn annorstädes är fallet.
Hernösands stift åter må komma i åtnjutande af den domkyrko-spanmål, sorn blifvit ställd till ett främmande stifts disposition, synes vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande.
Det är alt hoppas, att de hinder, som derföre hittills mött, nu mera äro förminskade eller försvunna, i samma mån, som stiftets behof af att sjelf få tillgodonjuta omnämnda spanmål ökats; och det är på dessa grunder jag vågar föreslå R. 11.
M. förnya deras vid sista riksdagen gjorda hemställan, att de 124 t:r domkyrko-spanmål, som hittills från Hernösands stift till Upsala domkyrka utgått, måtte för framtiden få komma stiftet till godo.
Leonhard; hade ingifvit följande 7 motioner: 1.
Ibland regeringsärenden, som taga Konungens och R.
St:s synnerliga uppmärksamhet i anspråk, är befordiingsväsendet ett af de vigtigaste för Svenska folket.
Det har erfarit, hurusom efter 180g års regem.förändring ett stort antal af Rikets embeten och tjenster blifvit, särdeles efter riksdagarnas slut, anförtrodda åt personer, hvilka, 0111 de icke blifvit riksdagsmän, aldrig kommit i fråga till de tjenster de erhållit.
Man har således sett, hurusom vissa personer blifvit från casernerna förflyttade på statsråds-, presidents- och landshöfdinge-platser, och åter andra ifrån obemärkte borgmästare och rådmän i Rikets obetydligaste städer befordrade till häradshöfdingar med lönande domsagor.
Också har man sett, huruledes militär-personer blifvit gynnade med civila tjenstebefaltningar framför de embets - 336 Den j Mars e. m. män, som inom samma veik många år tjenstgjort.
Tullverket, men isynnerhet postverket, har måst emottaga officé-„ rare,- hvilka så helt oell hållet utträngt postverkets egen betjening, att deri icke kunnat erhålla någon postförvaltaretjenst, så framt elen icke varit så obetydlig, att ingen militärpersön velat hafva den.
Det finnes evtra-ordinarier, som i mer än tjugu år gjort tjenst i Rikets postverk, utan att kunna fä befordran och lön.
De genomlefva deras tid i armod och behof; och denna så ytterst vanlottade tjensteroannaclass äger icke ens hoppet att i sin belägenhet se någon förändring, så hinge någon officer vill söka en ledig postförvaltare-ljenst, änskönt han icke en enda minut lagt hand vid dithörande göromål.
Utnämnande till embete eller tjenst är onekligen ett döm sill t, sä mycket mera maktpåliggande, som det ej sällan afgör en persons timliga välfärd för hans hela lifstid, isynnerhet då, såsom händelsen oftast är, den sökande af allt det arbete lian ifrån sin ungdomstid nedlagt uti det tjenstemannayrke, hvaråt han enkom egnat sig, icke har någon annan skörd att för sin ålderdom inberga, än den han väntar af Regeringens rättvisa och samvetsgrannhet.
Då nu denna skörd inberga» af en främmande och i göromålen fullkomligt oöfvad person, och således slår felt för den förtjeiiLo och skicklige arbetaren ; hvad begrepp skall denne då göra sig om denna rättvisa och denna samvetsgrannhet!
Arbitriira domslut i befordringsmål äro följaktligen lika litet förenliga med tag och rätt, som andra arbiträra domslut i vanliga rättsfrågor.
Man läse hvad i detta ämne är stadgadt uti 4° §:n af 1720 års Reg.F,, och man jemföre dermed den uti 1706 års tjenstebetänk. införda grundrika förklaringen, huru orden förtjenst och sk i e k I i gh e t skola förstås och tillämpas.
Jag liar uti ett till Const.Utsk. ingifvet memorial, ang:de' åtskilliga ändringar i idog års Reg.F. oeh 1810 års Riksd.
Ordn. föreslagit bland annat, att ingen, sorn icke vid något af Rikets universitetet' undergått examen både i lagfarenhet oeh kameral-vettenskapen, må hvarken kunna utnämnas eller förordnas tili president eller landshöfding; äfvensom att ingen militärperson må förordnas till civil tjenst, sorn icke undergått åtminstone endera af dessa examina.
Skälen och grunderna för detta mitt förslag äro hemtade dels från K. kungörelsen d. q Oct. 1812, angille hvad iakttagas bör i anseende till dem, sorn söka inträde vid rättegångsverken samt Rikets collegier, dels ock från K. brefvet d. i5 April 1823,- livaruti stadgas, att ingen äge competenee till lands-kamérerare-, landt-räntmästare-, läns-bokhållare-, kronofogde-eller liäradsskrifvare-tjenster, ej helier må någon dertill tills vidare förordnas, utan att hafva undergått cancelli-, juridisk- eller kameral-exameti.
Kan Den 7 Mars e. m. 337