Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är för hvar och en bekant, att skogarna här i landet kunna indelas i tre slag, nemi. sådana som tillhöra staten; de som tillhöra vissa kommuner, eller de s. k. allmänningarna; och de som tillhöra enskilda.
I följd häraf kunna också de speciella bestämmelserna rörande skogslagstiftningen lämpligen sammanföras till tre motsvarande hufvudafdelningar, nemi. de som röra förvaltningen af kronans skogar; de sorn röra vården och behandlingen af allmänningarna; och slutligen de som tillhöra lagstiftningen ang:de enskilda skogar.
Men i fråga om det sorn rörer statens skogar, anser jag att man bör göra en ganska väsendtlig skilnad mellan skogarna i de sex norra länen, och i de öfriga delarna af riket.
I dessa sednare bestå statens skogar, dels i kronoparker, dels i skogar tillhörande kungsgårdar, kronans utarrenderade egendomar m. m., dels i skogar tillhörande allmänna inrättningar, dels i boställsskogar, och slutligen äfven i kronohemmanens skogar, och för hvardera af dessa slag måste vissa bestämmelser finnas.
Med de Norrländska skogarna är förhållandet temmeligen olika.
Och som dessa, efter mitt omdöme, förtjena den största uppmärksamhet, ber jag att nu särskildt få fästa mig vid dem, så mycket helldre som de ut göra föremålet för den nu föredragna punkten af Betänk:t.
De stora skogarna i de norra länen, hvilka ännu tillhöra kronan, äro för närv:de underkastade en ständig och fortgående förminskning af oroväckande beskaffenhet, icke blott i afseende å sjelfva skogsprodukterna, utan och med hänsigt till skogarnas område.
Fullkomligen lagligt kan detta ske och sker äfven på tre olika sätt.
Dessa trenne olika vägar, på hvilka krono skogarna i Norrland nu på ett betänkligt sätt förminskas, äro följande.
Först och främst sker detta genom afvittringen, hvarmed, såsom kändt är, förstås den åtgärd, hvarigenom af de stora allmänna skogarna tilldelas åt de enskilda hemmanen de områden, hvartill dessa, enligt vissa i författningar bestämda reglor, äro berättigade.
Detta är ett arbete, som efter min åsigt bör med all kraft bedrifvas, så att kronan ju förr desto heldre måfte komma i oblandad besittning af den skogsmark, som efter verkställd utbrytning återstår.
Den andra vägen, hvarpå de Norrländska kronoskogarna konsumeras, är genom skogstilldelning åt sågverken såsom ersättning för s. k. privilegierad stockfångst.
Sedan lång tid tillbaka hafva genom särskilda K.
Bref en mängd sågverk erhållit rättighet att åtnjuta s. k. stockfångst till visst belopp på kronans marker.
Denna stockfångst, eller rätt till utsynins, hvilken blifvit betraktad såsom ett privilegium, var dock från början egentligen ingenting annat, än en försäljning af skogsprodukter från kronans skogar, mot ett bestämdt pris eller den s. k. stubböresafgiften.
Det hade naturligtvis varit oförståndigt 182 Den 4 November f. m. att icke på något sätt tillgodogöra dessa skogar, ulan låta dem ruttna ned, och derföre medgafs en viss, efter skogarnas vidd och beskaffenhet bestämd försäljning; men då så kostsamma inrättningar, som sågverk, icke gerna kunde grundas på en alldeles oviss skogstillgång, blef bemälda försäljning eller utsyning, under namn af stockfångst, tillförsäkrad sågverken, stundom endast tills vidare eller med vilkor, men oftast utan all inskränkning i afseende å tiden.
Då man emellertid allt mera funnit att en dylik afverkningsrätt, eller så att säga inteckning i kronans skogar, medförde månfaldiga tvister och olägenheter, har, till afhjelpande häraf, slutligen genom K. M:s Bref den 29 Maj 1852 blifvit bestämdt, att af stockfångst-skogarna skola i utbyte mot den sålunda privilegierade afverkningen tilldelas sågverken en häremot svarande, med skogens framtida bestånd förenlig, skogsvidd
Detta är grunden till den förut omnämnda tilldelningen af skog från kronans marker till sågverken, hvilken nu fortgår och verkställes enligt nvssberörda författning, hvars bestämmelser likväl visat sig ej ega den fullständighet, som erfordras, lör att förekomma obehöriga anspråk samt missbruk, hvarföre också K.
M. är betänkt på att i detta afseende vidtaga nödiga rättelser.
Slutligen finnes, såsom förut blifvit sagdt, ännu ett tredje sätt, på hvilket kronoskogarna medtagas — enligt mitt omdöme, det farligaste af alla — och detta består i upplåtelsen till nybyggen, sådan den nu bedrifves.
Såsom bekant, fortgår i de norra länen alltjemt en slags kolonisation, genom upptagande af nybyggen, och man har från statens sida, svnnerligast förr, genom privilegier, direkta understöd och andra förmåner, sökt befordra^ densamma.
Det är visserligen ej heller min mening att bestrida nyttan och nödvändigheten af dessa landsdelars vidare uppodling och bebyggande; och det har varit temmeligen lätt för reservanter och talare att kraftigt framhålla olämpligheten af kolonisationens upphörande.
Hurudan! vore väl — utropar man — de norra orternas, äfvensom hela vårt lands tillstånd, om icke en dylik kolonisation hade egt rum?
Och huru kan man då vilja förhindra dess fortsättning, och sålunda äfven odlingens framsteg?
— Jag ber likväl att få erinra, att detta ingalunda är den rätta uppställningen af frågan.
Det är nemi. alldeles icke frågan om, att nu för alltid afbryta kolonisationen och göra slut på densamma.
Afsigten är blott, att den må så regleras, att ej skogshushållningen i dessa trakter — hvilken väl också måste medgifvas vara af vigt — derigenom göres omöjlig, och att begge näringarna må kunna fortgå jemte hvarandra, till ömsesidigt understöd.
För sådant ändamål har man föreslagit, att upplåtandet af nybyggen på vissa delar af den oafvittrade skogsmarken måtte under en kortare tid suspenderas, intill dess genom undersökning hunnit utredas, hvilka trakter, som i anseende till läge och öfriga egenskaper, böra afsättas såsom kronoskogar.
Den 4 November f. m. 183 Oell långt ifrån att detta skulle vara någonting så förderfligt och barbariskt, som man bemödat sig att visa, synes mig tvertom en sådan åtgärd vara af omsorgen för framtiden och af flera närv:de tidsomständigheter ganska väl motiverad.
Ty man bör besinna, att såsom det nu tillgår med insyning af nybyggen, kunna sådana upptagas hvar som hslst, utan afseende derpå att äfven de mest lämpliga skogstrakter härigenom sönderstyckas på ett sätt, som gör all ordnad skogshushållning och eftersyn nära nog overkställbar.
Och faran är i detta hänseende så mycket större, som åtskilliga ganska stora och verksamma intressen i denna sak sammanfalla.
I första rummet är det sågverken, som härvid hafva ett sådant enskildt intresse.
Det är nemi. lätt begripligt, att så länge mot en så ringa uppoffring, som skyldigheten att upparbeta några tunn'and jord och förse dem med nödtorftiga byggnader, vägen står öppen att förvärfva ganska betydliga sträckor af skog, så har denna utväg, sedan rättigheten att erhålla privilegierad stockfångst på kronans marker upphört, blifvit af de stora sågverken direkt eller indirekt mer och mer begagnad, för att slå under sig ofantliga skogsvidder; och det är då jemväl ganska naturligt, att sådana förslag som de förev:de, hvilka åsyfta att för kronans egen räkning reservera större eller mindre skogstrakter, skola af dem med oblida ögon betraktas.
Vidare är det också klart, att af samma skäl allmogen i dessa orter, hvilken likaledes söker att åtkomma så stora andelar som möjligt af dessa skogsmarker, ej heller i allmänhet gerna ser någon sådan anordning, som den nu ifrågav:de.
Och slutligen kan man äfven säga — utan att derigenom vilja på minsta sätt antyda någonting obehörigt — att det sportelsystem, sorn sammanhänger med så val nybyggesupplåtelserna som rättigheten till virkesutsyning, ehuru ganska lagligt, likväl bildar ett ytterligare enskildt intresse, som har fördel af det nuv:de, för skogarnas bestånd visserligen ej gynsamma, tillståndets fortfarande.
Men utöfver dessa nu vidrörda intressen, hvilka hafva en naturlig benägenhet att motsätta sig de i I råga vide förändringarna, tillkommer numera äfven ett annat mägtigt intresse, hvilket hittills egentligen blott rört sig i mindre skala, men som snart torde komma att utveckla sig i proportioner, som förut ej varit anade.
Jag menar det intresse, som börjat göra nybyggesväsendet — eller för att uttrycka mig tydligare, de undfångna resolutionerna på nvbyggesupplåtelser — till föremål för en storartad spekulation.
Det är visserligen sannt, att i den till viss grad privilegii-artade ställning, hvaruti nybyggesväsendet ännu befinner sig, de meddelade resolutionerna å nybyggen med tillhörande skogsmark, hvilka för närv:de ej kunna fritt öfverlåtas, icke äro fullt lämpliga att i sin ursprungliga, råa form användas i den större spekulationen.
Jag tror mig likväl veta, att sådant emellertid redan eger rum; och detta låter äfven ganska väl förklara sig, då det icke kan vara svårt, att mot ansvarsförbindelse för alla med nybygget 184 Den 4 November f. w. förenade kostnader och skyldigheter, och mot rättighet för nybyggaren att besitta den uppodlade jorden samt husen, eller någon annan förmån, finna en mängd personer, hvilka — der insyningen ej kan ske i spekulantens eget namn — anmäla sig såsom nybyggare, men sedermera till sina principaler afstå hvad som egentligen utgör föremålet för spekulationen, nemi, skogsmarken, uppgående till 2 ä 3000 tunnland för ett hemman.
Men låt nu dessa primitiva handlingar erhålla en för spekulationen mera passande form, t. ex. såsom aktier i ett större bolag, och låt vidare någon mäktig kreditanstalt, med stor kapitalstyrka, t. ex. en s. k. credit-mobilier — hvilken väl icke torde låta länge vänta på sig — öfvertaga dessa aktier, och med tillhjelp af sin kredit och sin clientel på det välkända sättet utbjuda dem in- och utomlands; så skall man snart finna till hvilken omfattning en dylik spekulation kan komma att växa.
Men hvad äro väl i grunden sådana spekulationer annat än en planmässig och med kraft, men konsiderationslöst drifven afverkning och ödeläggelse af våra skogar — kanske till största delen för utländsk räkning — till hvilkas bevarande jag derföre tror def, älven af detta skäl, vara af högsta vigt att vidtaga nödiga åtgärder; och bland dessa anser jag såsom en af de vigtigaste, att, såsom Utsk:t föreslagit, af kronans skogar i de norra länen alsättas vissa trakter, hvilka dertill äro tjenliga, innan dessa genom en fortgående sönderstyckning af nybygges-upplåtelser blifva alldeles olämpliga att under statens vård bibehållas.
Uti det förslag, som Utsk:t i sådant afseende framställt, tror jag emellertid att några smärre jemkningar med fördel skulle kunna vidtagas, och ehuru dessa icke äro af någon afgörande betydelse, hemställer jag likväl, att de måtte i förslaget inflyta.
Detta skulle då, enligt min åsigt, böra få följande lydelse: »Om icke de delar af kronans öfverloppsmarker, samt sådana trakter af oafvittrade skogar i St.
Kopparbergs, Gefleborgs-, Vester-Norrlands, Jemtlands, Vesterbottens och Norrbottens län, hvilka finnas dertill tjenliga, böra såsom kronoskogar bibehållas, och ställas under vård och förvaltning af Skogsstyrelsen, samt behandlas efter sådana, på vetenskapliga reglor grundade, och efter öfriga förhållanden lämpade hushållningsplaner och afverkningsmethoder, som afse skogens framtida bestånd och högsta afkastning; dock att hinder deraf icke lägges för afvittring och skogsanslag åt redan anlagda hemman och nybyggen.»
Med iakttagande af dessa förändringar och tillägg, och på grund af hvad jag nu haft äran anföra, ■— för hvars vidlyftig het jag anhåller om R. o. Ad:s tillgift —, får jag vördsamt anhålla, att Utsk:ts förslag i denna del måtte bifallas, och hoppas jag derjemte att äfven för öfrigt lagstiftningen i detta ämne må blifva sådan, att den må betrygga fäderneslandets framtid i dessa hänseenden, och sålunda förekomma en alltför sen, och derför äfven så mycket bittrare ånger öfver de följder, som för sumligheten i motsatt fall säkerligen skulle komma att medföra.
Den 4 November f. m. 185 Gr. Mörner, Carl Göran: 1 de öfverläggningar, som af de föreg:de talarne blifvit omnämnde, har jag icke haft tillfälle att deltaga, och känner således endast ofullständigt hvad som der förevarit.
Jag vill derför endast yttra mig om den punkt, som nu är föremål för K. o. Ad:s beslut.
Jag har jemfört densamma med det beslut, som It.
St:r vid en föregide riksdag lättat och som innehölls i en underd. skrifvelse, allåten till K.M. den 16 Februari 1858.
För min del måste jag bekänna, att jag icke finner i afseende på det hufvudsakliga någon särdeles skillnad emellan de båda punkterna i det nu föredragna och i det förra förslaget.
Skulle någon sådan förekomma, kan jag icke underlåta att uttrycka den åsigt, att det sednare förslaset i intet hänseende är att föredraga framför det förra, men väl tvertom, enär det sednare förslaget innehåller åtskilligt, som kan förefalla ganska betänkligt.
Den punkt, som motsvarar den nu föredragna, lyder i 1858 års skrifvelse sålunda: »Att kronoparker samt andra kronans skogar och planteringar, derest särskilda omständigheter ej annat föranleda, bibehållas oförminskade och ställas under vård och förvaltning af en i hufvudsladen inrättad särskild styrelse, med underlydande tjenstemän och betjente i landsorterne, i ändamål att behandlas efter sådan på vetenskapliga reglor grundad hushållningsplan, som betryggar deras fratngena bestånd och tillväxt.»
Afven den utgår således derifrån, att kronans bibehållne skogar skulle bibehållas oförminskade och underkastas en lämplig hushållsplan, men detta inskränktes icke till de norra länen, såsom i den nu föredragna punkten föreslås.
Vidare föreslår Utsk:t, »att sådana trakter å kronans öfverloppsmarker etc. — — — hvilka finnas dertill tjenliga, borde för kronoparker förklaras o. s. v.» Skillnaden är således att i 11.
Stms föregtde skrifvelse säges att »kronans skogar skola oförminskade bibehållas», och i nuv:de förslaget att de »borde för kronoparker förklaras.»
Denna omdöpning är således en af olikheterna i förslaget, som ovilkorligen säger att de skogar, som finnas dertill tjenliga, böra för kronoparker förklaras och såsom sådana bibehållas.
Den bästa jord är visserligen tjenlig till kronopark, men den kan vara än tjenligare för odling.
Att vilja i de norra länen för all framtid lägga till skog all mark, som kan såsom sådan skötas, det vore, enligt min tanka, ett groft misstag.
Hvad som Norrland framför allt behöfver, om det skall gå framåt, det är armar, och utan en ökad population gifves ingen framtid för Norrland.
Hittills har man låtit bosättningen ske utan alla reglor, så att hvarhelst nybyggaren pekat ut en plats åt sig, har han fått sätta sig ned.
Men, Mine Hrr! det är något helt annat och låta en sådan oordnad bosättning fortgå och att h. o. h. hindra den, såsom detta förslag åsyftar.
Hvarför skall man icke kunna följa andra länders exempel?
Man ser t. ex. Norra Amerika; der har man hittat på att sälja jorden.
Man har icke tillåtit enhvar, som velat hafva en jordlott, att taga den, utan han har nödgats att till ett bestämdt pris köpa den jord, staten velat sälja.
Den 4 November f. m.
Om man vidare vill gå in i granskning af det föreliggande förslaget, finner man att i första rummet skall tagas i betraktande, om marken är tjenlig för skogshushållning.
Men vore det icke mera skäl att först och främst tillse, att man icke trädde lör nära de rättigheter, staten redan har tillagt hemmans innehafvare och nybyggare att få sig tilldeladt ett bestämdt skogsområde?
Måste man icke, då man bifaller en sådan punkt som denna, tillika tänka på att den må vara så uppställd att den icke kommer i strid med livad man redan förut stadgat?
En sådan tvetydighet synes mig finnas i Utsk:ts förslag, men framträder ännu bestämdare i det af Hr von Koch framlagda.
Enligt Utsk:ts förslag skulle inga andra trakter lörklaras för kronoparker än de, som dertill voro tjenliga, men om man granskar Hr von Köchs, ser man deraf, att alla kronans öfverloppsmarker skulle förklaras för kronoparken antingen de vore för sådant ändamål lämplige eller icke.
Pröfning huruvida de voro lämpliga till kronoparken skulle endast ske i afseende å de oafvittrade skogarne; men när man inskränker denna pröfning till dessa skogar och säger, att alla sådana trakter å dem, som finnas till skogshushållning lämpliga, skola bibehållas, så råkade man just i kollision med andras rätt.
Enligt min tanke är det olämpligt att göra den restriktion, att man blott skall se på om skogsmarken är tjenlig till kronopark, utan synes mig att man icke borde antaga något beslut, som icke kan stå tillsammans med redan medgifna rättigheter.
Tiden är inne att göra något för att stäfja skogsförödelsen.
I det hänseendet delar jag fullkomligt den siste talarens åsigt; och att det ej visat sig särdeles lyckligt att h. o. h. öfverlemna denna hushållningsgren åt den enskilta omtanken — deri instämmer jag äfven.
Jag har flera gånger yttrat mig i sådan syftning, men jag tror, att då man kommit till denna öfvertygelse, vöre det val, om man konseqvent vidhölle den och således gaf föreskrifter, som kunde blifva verksamma och icke sådana som lätt kunde kringgås.
Jag beklagar således, att R.
St:r vid denna riksdag behagat taga burt alla föreskrifter i afseende på tullbestämmelser vid utförsel af skogsprodukter.
Att säga till en person: »du skall icke få hugga omkull din egen skog», det är mycket svårare, än att genom en lämplig tullsats sätta en gräns för snikenheten, som lockar till ett sådant hygge.
Det är äfven i åtskilliga andra hänseenden som ganska säkert mycket i denna riktning kunnat göras.
Det blir förgäfves att genom förbudsbestämmelser söka hindra skogsafverkningarne eller åsätta skogen ett imaginärt värde i hvarje sådan ort, der, såsom i Norrland, en del skogsprodukter ännu så sakna allt värde, att, efter hvad jag hört sägas, vid de stora sågverken bakar och dylikt affall, som man härnere gerna skulle vilja ganska dyrt betala, blott för att icke ligga i vägen, förstöres på det sätt, att man med dem under bar himmel, år ut och år in, underhåller en snart sagdt evig eld, vid hvilken sågaren är vestalen.
Om det lönade sig att från sågverken nedföra dessa produkter, skulle egarne sä - Ben 4 November f. m. 187 kert icke försumma sådant, men då de nu icke finna det med sin fördel öfverensstämmande, utan helt simpelt förstöra dem, kan man göra sig en föreställning om tillståndet deruppe och hvad man med förbudsbestämmelser kan der uträtta.
Det är omöjligt att i afseende på förhållandena i nämnda orter tillämpa samma satser, som pä andra ställen äro gällande.
I de norra orterne är odlingen en ganska helsosam rival till en sådan skogshushållning.
För min del skulle jag tro, att om K. o.
Ad. anser det nödigt att ytterligare ingå till K.
M. med en skrifvelse i ett ämne, deri R.
St:r redan för 5 år sedan hafva uttalat sina åsigter, vore det lämpligast att R.
St:r uttalade samma åsigter, som i den år 1858 afgifna underd. skrifvelsen.
Jag skall icke länge uppehålla R. o.
Ad:s tid i denna fråga, utan vill endast med några ord bemöta den förre värde talarens anförande.
Till en början erkännes riktigheten af de anmärkningar, som denne värde talare gjort, så mycket hellre som jag sjelf gjort upp ett förslag i samma syftning, så till vida, att jag velat i första rummet sätta odlingen och i andra skogshushållningen, samt ansåg det vara af stor vigt att kronan icke tager för sig alltför mycket.
Både mitt och flera andra förslag i samma riktning mötte likväl motstånd, och då jag icke hade någon sannolikhet att kunna genomdrifva det, gick jag in på de öfverenskomrnelser, som fattades på de allmänna sammankomsterna, och söker derföre att, i hvad på mig beror, härstädes understödja desamma.
Att nu formulera ett skrifvelse-förslag i öfverensstämmelse med 1858 års skrifvelse, går icke an, emedan i den sednare bland annat uttrycktes en önskan att få en skogsstyrelse, hvil ken vi nu redan halva; dessutom berörde den då allåtna skrifvelsen äfven andra trakter än Norrland, men det nu föredragna Retänk:t är så uppstäldt, att i denna punkt uteslutande är fråga om de Norrländska skogarne.
Med ett ord, jag tror icke att de då begagnade uttryck kunna passa, och då den värde Gr:n förklarat sig för saken och jag föreställer mig att en skrifvelse måste afgå, anser jag det vara af vigt att hålla på det öfverenskomma förslaget.
På detta skäl vågar jag äfven hem ställa till Frih.
Gripenstedt, om han icke afstår från sitt förslag att utbyta benämningen kronoparker mot kronoskogar.
För min del synes mig den förra benämningen vara lämpligare, emedan med kronopark folket i allmänhet föreställer sig en skog, sorn står under kronans omedelbara vård och förvaltning, och hvartill kronan således har dominium plenum, men deremot anser att kronoskog endast är skog, tillhörig kronan, men hvartill åboer och andra kan hafva nyttjanderätt.
Det har blifvit anmärkt och det är sannt, att det ej kan blifva frågan om att sköta skogen på samma sätt eller ens efter samma system, i Skåne och i Lappland, men då man talar om system, äridet gifvet att hvarje sådant måste rätta sig efter klimatiska förhållanden.
Jag anser 188 Den 4 November f. m. derföre att det vore bäst, om man fasthölle den af mig föreslagna ordalydelsen.
Mörner hade deltagit, hvilket han sade sig icke hafva giort, i de öfverläggningar, som egt rum ang:de denna fråga, är jag öfvertygad, att han delat den mening attén underd. skrifvelse i ämnet borde till K. M. afgå.
Det är så mycket mera förvånande, att han motsätter sig densamma, som han erkänt tiden vara inne att stäfja skogsförödelsen och som han beklagat, att man icke gjort det genom tullbestämmelser.
Man kan hysa olika åsigter om lämpligheten af en eller annan utväg, men äfven om jag är af olika åsigt i fråga om den föreslagna utvägen, och jag erkänner att saken är af vigt, kan jag icke inse något skäl, hvarför man icke skulle kunna medverka till vidtagandet af denna utväg, som kan hjelpa oss.
Under det den värde Gr:n i öfrigt förklarat, att lian ifrade för skogshushållningen, har han jemväl tillkännagifvit, att han än mera ifrade för odlingen, och han har framdragit exempel på skogens ringa värde.
Då jag förra gången hade ordet, hade jag äran för R. o. Ad. tillkännagifva, att Utsk:ts afsigt ingalunda var att i ringaste mån motverka odlingen i Norrland, utan att det tvärtom var Utsk:ts mening att befordra den, men att Utsk:t ansett, att då kronan upplåter stora skogsmarker till odling, borde den se till, hvilka delar af de stora skogsvidderna lämpligen kunde såsom skog bibehållas.
Mörner har sagt, att nybyggesväsendet borde ordnas, och Utsk:ts förslag afser just att på de oafvittrade skogarne skall till en början och innan de upplåtas till nybyggare, uttänkas och utses, hvilka trakter lämpligen kunna och böra bibehållas såsom skog, på det att icke några nybyggen på dessa delar må anläggas.
Det torde icke skada att meddela några upplysningar, huru det tillgår vid anläggningen af dessa nybyggen.
Man ingår till Konungens Befh:de med anhållan att få anlägga ett nybygge, och en besigtning sker å det föreslagna stället.
Hvar och en som känner den beredvillighet, med hvilken man går deni tillhanda, som vilja företaga en nyodling på mark, som annars ligger helt och hållet öde och obegagnad, finner lätt, att det icke skall vara svårt för nybyggaren att anskaffa intyg af några personer, att den föreslagna jorden icke är till något annat tjenlig.
Sedermera är det stadgadt, att från 2,500 ända till 4,000 tunnland skog skola anslås till hvarje dylikt nvanlagdt hemman.
Nu är det klart, synnerligen sedan det blifvit en allmän spekulation att genom nybygges-anläggning vinna skogsareal till sågverken, att sågverksegarne utse en mängd personer, som på deni äro beroende, och hvilka de låta hos länsstyrelserna begära tillstånd att få anlägga nybyggen, och dessa förläggas rundtomkring i landet, på det att sågverken sedan må kunna slå under sig en något sammanhängande skogs - Den 4 November f. m.
189 sträcka och på detta sätt komma åt hvad som är dugligt af denna skogsmark.
Det är til! förekommande häraf, som Utsk:t föreslagit, att man skall se efter livad som kan vara användbart och behöfligt till kronoparker, innan man tillåter utsyningen af nybyggen, samt innan kronan genom afvittringen öfverlernnar de oafvittrade skogarne åt de enskilte.
Man bör väl först hafva tänkt uppå att den eller den skogstrakten bör såsom kronopark lämpligen bibehållas åt kronan, så att icke kronan bibehåller dispositionsrätten olver alldeles odugliga trakter, som icke passa till kronoparker.