Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 52, i anledn. af väckt motion om anslag af kronotionde till Lekvattnets kapellförsamling i Wermland; N:o 53, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för befrämjande af en forskningsresa till Island; N:o 54, i anledn. af väckt motion om ytterligare förräntning eller utbetalning på en gång af det återstående anslaget för Strömsholms kanals- och slussverks ombyggnad; N:o 55, ang:de anstånd med den stadgade årliga ränte- och kapital-inbetalningen å lånet för skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation; . N:o 56, ang:de ifrågastäldt låneunderstöd förstaden Eskilstuna.
N:o 57, ang:de sökt anstånd med ränte och kapital-afbetalningen å det för återupbyggandet af Conradsforss bruk i Wermland beviljade lån; N:o 58, ang:de sökt arfvode för utdelning af de, efter sistförtlulne riksdags slut, tryckta häften af Bihanget lill RiksSt:ns prot.
Den 26 Februari. 115 öfverläggning, hörtles Commerce-colhm öfver en annan nemi. en af Engelska Regeringen gjord framställning derom, att, då genom navigations-aclen af d. 6 Juni 1841), Svenska fartyg erhållit frihet, att kunna i Brittiska riket införas och naturaliseras utan alla afgifler, så yrkades, alt äfven samma fördel skulle beviljas Engelska fartyg i Sverige, nemi. att kunna förvandlas till Svenska utan någon afgift.
Detta tillstyrkte Commerce-colhm med det vilkor likväl, att den lättnad, som Commerce-colhm uti ett töreg:de utlät, tillstyrkt, men K.
M. dä icke till alla delar bifallit, i afseende på skeppsinventaricrs införande tullfritt, skulle meddelas såsom säkerhet för vår handelsflotta mot främmande täflan.
I denna fråga förklarade K. M. att K.
M. väl insåg att Commerce-colhm haft rätt uti att sätta dessa friheter såsom vilkor för vien begärda naturalisations-rätten, men då det icke befanns lämpligt att bevilja denna frihet, sä afslog K. M. den af Engelska Regeringen framställda begäran.
Denna fråga är således förfallen, och jag v ill önska alt Engelska Regeringen icke mätte begagna den rätt, som navigations- m. fl. lagar medgifva, nemi., att mot de nationer, som icke vilja lemna motsvarande friheter, tillämpa jus talionis, och sålunda uphäfva de friheter, som den allmänna lagen lemnar åt andra nationer.
I sådan händelse skulle verkligen den provisoriska Finans-ministern icke hafva gjort vår vigtiga skeppsbyggeriindustri någon tjenst.
Jag hoppas likväl att denna händelse icke inträffar, dä mig vetterligen Brittiska Regeringen icke begagnat denna, utan inskränkt sig till det om än långsamma dock säkra inflytande, erfarenheten af dess lagstiftningsgrundsatsers välgörande verkning måste utöfva.
Men äfven om sä icke sker, qvarstår det oaktadt, att Svenska handelsflottan skulle komma i en mycket ofördelaktig ställning till några af de handelsflottor, som utgöra dess farligaste medtäflare på den allmänna fraktfarten, nemi. med Norrmän, Danskar och Finnar, i den händelse den nödgades betala för vigtigare skeppsförnödenheter mer än dessa.
Jag ber att till stöd härför få anföra eif exempel.
Genom just den nya navigations-lagen, som tog sin början år 1850, har numera den vigtiga fraktfarten af trädvaror från Canada (ill England blifvit öppen för Svenska och Norrska fartyg.
Enl. den rapport vi nyss erhållit från vår nya Consul i Quebeck, har under förlidet år denna frakthandel sä utfallit, alt 44 Norska fartyg deraf hafva begagnat sig och deremot blott ett Svenskt.
Norrige njuter de fördelar, som Commerce-colhm föreslagit för Svenska skcppsredericrna.
Jag förblifver således såsom riksdagsman väl vid samma tanke jag haft såsom Commerce-råd, att tillstyrka tull-lindringarnes uphäfvande, dock med det uttryckliga förbehåll, att samtidigt dermed beviljas de lindringar för skeppsförnödenhelers införsel, jag hos Bcvilln.Utsk. föreslagit då jag väckte motion, om antagande af Hr Karströms förslag till tulltaxa med några ändringar.
Nu anhåller jag alt få yttra mig öfver den förändring i tullbestämmelserna, som innehålles i Konungens nåd, propos.
Man kan antaga att den Brasilianska tull-lindringen i medeltal varit gällande för införsel till Sverige af de vigtigaste kolonialvarorna, soc 8* - 114 Den 26 F e I) r u a r i. okad Statsinkomst af 300,000 r:dr.
Sockret konsumeras lill slörsla delen af de förmögnare, och ifrågavar. beskattning skulle således utgöras af dem, som hade råd att erlägga densamma.
Deremot, och om Statens tillgångar medgifva alt vi kunna umbära denna Statsinkomst, förekommer det mig vida ändamålsenligare att nedsätta eller borttaga tullen på sill, fattigmans föda, och salt, som utgöra behofver för hvarje fattig person, i den minsta hushållning, och jag skulle tro att man derigenom åstadkommer en större rättvisa, än derigenom att man nu nedsätter tullen på socker.
Men skulle tullen å råsocker fortfarande sältas till 3 sk., är klart alt lullsatserne å det beredda sockret mäste, om tull-lindringarne borttagas, höjas med proportionerlig! belopp, till skydd för våra sockerbruk.
Jag anhåller vördsamt, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen lill Utsk.
Innan K. M. till Ständerna uti ifrågavar. ämne aflat nåd. propos., hörde K. M.
Commerce-colhm öfver detsamma.
I det utlåt. coll:m afgaf, tillstyrktes afskaffandet af tull-lindringarne.
Jag erkänner likväl alt jag icke deltog i detta tillstyrkande utan många betänkligheter.
Då jag tillförene, vid sådana tillfällen som detta, varit för bibehållande af tull-lindringarne, anser jag mig nu böra afgifva en förklaring öfver mina äsigter.
Jag har nemi. ansett skälet, som talar för en tull-lindring hufvudsakligen hafva varit följande.
Det ena, att genom en tull-lindring föranledes en fördel för Svenska skeppsfarten pä aflägsnare farvatten, serdeles Brasilien och Java der socker och kaffe till största delen produceras, och hvarifrån de sålunda med betydlig fördel kunna hitföras, under det att på samma gång tillfälle yppas för oss att fylla laddningarne med frakter lill andra Europeiska orter, och har härigenom den handelsflotta, som sysselsattes, blifvit utvecklad, och vårt sjöfolk tillika fått öfning.
Då jag nu likväl gifvit vika och lät min förra mening falla, så var orsaken följande, att jag trodde mig kunna hoppas, att genom den tillväxt och öfning vår handelsflotta på sednare tider redan vunnit, samt genom den kredit i främmande farvatten, den förvärfva!, den också skulle hafva förvärfvat sig den säkerhet för täflan med främmande fartyg, som vore erforderlig, för att den icke skulle blifva underlägsen, när vi intet sjelfva skapade band genom alt underkasta för dryga kostnader för dess vigtigare förnödenheter.
Och då vinnes genom uphäfvande af olika tullafgifter för de olika länder, hvarifrån våra varubehof hämtas, den för Sverige obestridliga fördel, alt kunna hämta dessa varor från den ort der det vore beqvämligast.
För vårt land, som är fattigt på kapitaler, vore det en stor vinst alt, i st. f. alt i 9 månader ligga borta med våra penningar, vi kunde på kort tid, i de stora depöt-orterna, London och Hamburg, erhålla hvad, som af dessa varor för oss kunde vara behöflig!.
Men det är, för att förena en sådan sakernas ordning, förenlig med vår vigtiga fraktfart, nödigt, att denna senare icke belastas med bördor, hvarifrån medtäflande nationer äro befriade, ty då skulle ingen täflan kunna äga rum.
I sammanhang med den fråga, hvilken nu utgör föremål för vår Den 20 Februari.
113 kontroller, hvai igenom motsatsen af en påräknad högre tullinkomst kan npstå.
Afven synes mig den omständigheten ej böra förbises, att om tull-lindringen borttages och då ingen nedsättning å Nordamerikanska produkter är föreslagen, skall denna åtgärd motsvara en tullförhöjning af 15 proc. ii desamma och möjligen ha den påföljd, att en högre införseltull i de Förenta Staterne blir pålagd det Svenska jernet, hvilket skulle försvåra och inskränka den betydliga jernexporten (ill detta land, hvilken är 1849 utgjorde öfver 130,000 skeppund.
Hr von Hartmansdorff, Äng.; Jag befarar att den åtgärd, som föreslås, kan blifva menlig för Svenska skeppsrcderierna.
Tulllindringarne för de varor, som komma från transatlantiska platser, hafva utan tvifvel bidragit lill alt öka lästetalet af Sveriges handelsflotta, äfvensom dertill, att större fartyg hos oss blifvit byggda, hvarigenom Sverige kunnat förtjena pä frakter på hvilka haf som helst.
Vi hafva, under den lid nu gällande författningar varit i kraft, sett vår handelsflotta bringas upp; hvarföre skulle man då ändra författningarne på ett sätt, hvarigenom skeppsrederierna biefve lidande.
Min andra betänklighet mot ifrågavar. förändring är den, som Hr Selfverberg framställt, ali nemi., då, af socker och kaffé hittills hafva från produktions-orlerna inkommit hela laster förnämligast till de betydligaste handelsplatserna i Sverige, nemi.
Stockholm och Götheborg, hvilka
Släder äro försedda med en väl ordnad tullbevakning, så kommer deremot, efter tull-lindringens uphörande, införseln efter all anledn., till stor del att ske i mindre poster från Hamburg öfver Lybeck till våra smärre städer hvarest bevakningen är mindre god, och der man följaktligen icke kan hafva samma tillförlitliga tullkontroller, sorn de större städerna, hvarifrån motsatsen af en påräknad högre tullinkomst lätteligen kan härröra.
Jag fruktar alltså att denna förändring skall medföra både skada för skeppsrederierna och minskning i kronans inkomster.
Den Kongl, propos., omfattar äfven en annan fråga, som påkallar upmärksamhet, nemi. frågan om beloppet af tullen pä socker.
En nedsättning från 3 sk. till 2 sk. 3 rst. är föreslagen, motsvarande den tullsats, som skulle anses komma att inbringa samma belopp i lull å socker hädanefter, sedan tull-lindringarne uphört, som hittils.
Jag erkänner att nedsättningen kan ur denna synpunkt ega rum, men det förekommer mig, som gåfves det ingen artikel, på hvilken Staten lämpligare kan taga inkomst, än just socker.
Råsockret är icke särdeles underkastadt lurendrejeri.
Sockrets ömtålighet för vatten gör att man ansett detsamma vara af beskaffenhet att mindre än de flesta andra artiklar vara underkastade försnillning eller lurendrejeri.
— Skillnaden emellan 3 sk. och 2 sk 3 rst., är 9 rst., som på den soekerqvantitet, hvilken årligen till Sverige införes ungefärligen gör 300,000 r:dr.
Om Bevilln.Utsk. föreslår och Ständerna skulle antaga bibehållandet af 3 sk. tullsats, så skulle derigenom upstå en 4 H. 8 112 Den 26 Februari.
Då härefter öfverläggningen förklarades vara fulländad samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga BorgareSt:s ifrågavar. inbjudning, blef denna propos. besvarad med nej.
Föredrogs K. M:s d. 22 dennes på bordet lagda nåd. propos. till R.
St.. ang:de uphäfvande af de i 24 § uti underrättelsen till nu gällande Tulltaxa medgifna tull-lindringar samt om nedsättning af tull-umgälderne för kaffe och rå-socker.
Härvid uplästes ett af Hr Sölfverberg, Magnus
Didrik inlemnadt sålydände anförande:
M:s nåd. propos. om uphäfvande af tulllindringen A varor från transatlantinska hamnar samt i sammanhang dermed om nedsättning af inkommande tnllafgifterne ä kaffe och råsocker, anhåller jag att fä afgifva några anmärknu- för att åtfölja remissen till Bevilln.Utsk.
Utaf Commerce-colhii berättelse om utrikes handeln för år 1849 inhemtas, att importen af kaffe från Brasilien och Ostindien upgått till circa 7|- millioner och af råsocker till circa 22 j millioner skålpund med en tull-lindring af 25 proc. från Brasilien och 33| proc. från Ostindien, då 1111 desse 30 millioner skålpund blifvit med här befragtade Svenska fartyg till största delen eller med 93 proc. till riket införde, är ostridigt alt en säker och betydlig fragtförtjenst för den Svenska handelsflottan kommer att gå förlorad genom tull-lindringens uphäfvande, enär densamma utgör ett skydd för importören vid de tillfällen, då varuprisen på produclions-orterne vid skeppningstiden af orsaker, som ej kunnat på förhand beräknas, varit högre än hvartill införskrifning från Europeiske nederlagsplatser sedermera kunnat ske, och hvarvid Slaten icke förlorar, då införselafgifternes nedsättning vid differential-tullens uphörande föreslås.
Borttages detta skydd, kommer importen af dessa varor sannolikt till större delen att ske från Europeiska hamnar och derjemte äfven med främmande nationers fartyg.
I afseende på den föreslagne nedsättningen af tnllafgifterne, motsvarar den å råsocker tillfullo hvad som nu erlägges från Brasilien, men å kaffe visar den en förhöjning af 20 proc.
— Före år 1846 var införselafgiften å kaffe från nämnde land 2 [ sk. b:co per skålpund, den förhöjdes då med [ sk. och 1111 föreslås ytterligare sk. b:co, som tillsammans utgör 33U proc. utöfver hvad förut varit gällande, och således en icke obetydlig beskattning på konsumenten, för hvilken denna vara genom vanan blifvit ett behof.
— Härtill kommer att hittills hafva större hela laster af dessa varor från produktionsortérne inkommit, och detta endast lill Städer med en väl organiserad tullbevakning, då deremot efter tull-lindringens uphörande, införseln deraf efter all anledn. lill en del kommer att ske successive och i mindre poster från Hamburg öfver Liibeck och till städer, som sakna och icke kunna äga samma tillförliteliga tull kon - Den 26 Februari. lil väckas, har det oaktadt af en motionär blifvit väckt och till MedStånden expedierad.
Jag skulle tro, alt då motionären icke kunde väcka fråga om ärendets behandling i Utsk. han icke heller kunde väcka den till omedelbart uptagande inom tvenne Stånd.
Efter mitt sätt alt se, strider denna form helt och hållet emot grundlagen, och får jag derföre anhålla det It. o. Ad. å den gjorda framställningen icke ville fästa afseende.
Rr Rosenblad:
Under minst 7 riksdagar hafva Stånden så förstått grundlagen, att inbjudningar skett till Stånd, som redan fattat beslut, att desamma frångå, utan alt de ansetts så definitifva att ej ändring skulle kunna ega rum.
Detta har haft både sina fördelar och olägenheter, dag skulle tro att, om man vill på något sätt fortsätta, som man hittills gått tillväga, genom en förklaring öfver grundlagen, måhända icke alldeles i strid med dess anda, men icke klart deraf framkallad, så skulle väl sådant äfven kunna ega rum, ty det beror af Ståndet att begära den och af de andra att deri instämma.
Vill man åter gå en annan väg och undvika dessa inbjudningar, så har jag för min del visserligen ingenting deremot, men vill endast dervid fästa den önskan, att, om beslut fattas att aldrig mer begagna inbjudningar, R. o. Ad. äfven måtte blifva en sådan föresats trogen och aldrig göra inbjudningar till något Stånd, som i en fråga fattat beslut, icke heller mottaga sådane i frågor, hvaröfver R. o. Ad. beslutat.
Om jag skulle våga hoppas på infallibilité såväl hos R. o. Ad. sorn andra Stånd, så att aldrig något beslut kunde fattas, som icke vore för fäderneslandet det bästa, så skulle jag också instämma i den åsigt, som af Hr Rosenblad blifvit uttalad, att stadgas borde, det man aldrig genom inbjudningar skulle söka åstadkomma förändring i andra Stånds engäng fattade beslut; men jag gör mig ej denna föreställning om R.
St:rs ofelbarhet.
Jag tog mig friheten, då jag sist hade ordet, att fästa upmärk samheten derpå, att inbjudningar blifvit mottagna i sådane fall t. o. m., när 3:ne
Stånd slädnät mot ett, och således skulle jag nu icke anse grundlagsvidrigt, icke heller ovanligt, om man antoge den förevar, inbjudningen.
Men jag drager i tvifvel om det kan vara rätt att i en så obetydlig fråga, som denna, ingå på den banan.
Hvad vidare beträffar den saken, att blotta antagandet af en inbjudning skulle innebära en grundlagsvidrighet, så förstår jag icke huru man kan framställa något sådant, sedan Hr Frih. o. Landtm, föredragit frågan, ty hade slikt varit grundlagsvidrigt, så är ock ganska säkert, att det aldrig blifvit af Hr Frih. o. Landtm, lill, öfverläggning framställdt, och således må jag af den omständigheten, att vi just fått en diskussion öfver den frågan om vi böra antaga eller afslå den gjorda inbjudningen, draga den slutsatsen, att det ligger i R. o. Ad:s skön, att, utan hinder af den 75 § Riksd.Ordn. kunde antaga inbjudningar i allmänhet; förklarande jag mig för egen del villig antaga den förevande, på skäl jag förut haft äran anföra. ilo De ii 26 Februari. deremot R. o. Ad. i dess form intet hinder för saken möta, så kan jag ej neka till, att sjelfva granskningsrätten, tillstyrkt af StatsUtsk.
, är riktig och bör bifallas.
Det är just för prsejudikatets skull som jag är angelägen, att R. o. Ad. måtte afslå denna inbjudning, och hvad sjelfva saken angår, sä har R. o. Ad. redan fattat sitt beslut.
Uti inbjudningen har jag icke funnit något skäl vara anfördt, på grund af hvilket R. o. Ad. borde frångå sitt beslut och detta borde sålunda ske endast af den orsaken att sjelfva inbjudningen kommit från BorgareSt.
Då förmodligen under loppet af denna riksdag, R. o. Ad. kommer att fatta åtskilliga beslut, som komma att stå i strid med BorgareStrs, så, och i händelse R. o. Ad. nu skulle visa sig sä villigt att frånträda sina, endast till följd af nakna inbjudningar, så förutser jag att borgareSt. icke skall underlåta att framställa sådana, då R. o. Ad. fattat beslut, som icke öfverensstämma med BorgareSt:s.
Om ett sådant sätt att behandla allmänna ärenden och frågor icke har andra olägenheter med sig, så har det dock den, att förlänga riksdagarne, utan att i öfrigt tjena till någonting, samt att föranleda till diskussioner i samma ämnen, hvaröfver R. o. Ad. engång förklarat diskussionen vara slutad.
Jag anhåller derföre på det högsta, att R. o. Ad. måtte, med vidblifvande af sitt förra beslut, afslå förevaride inbjudning.
Då denna fråga förra gången förehades till pröfning, var jag ej här tillstädes, eljest hade jag visserligen då sagt detsamma som nu.
I motsats till de herrar, som funnit att frågan numera icke kan uptagas utan att man felar mot grundlagen, skulle jag tro att densamma, likaväl som många andra, hvilka i följd af praxis (hvilken, jag erkänner det, understundom tolkar grundlagen på sitt eget sätt) fått en sådan form, äfven kunde behandlas på samma sätt.
Det har händt förr, att Stånden ej så litet på dylikt sätt jemkat med hvarandra och dä sådant skett med fördel tillförne, så kan det äfven nu gå för sig.
Då man engång tagit för gifvet, att inbjudningar få ske och sådane äfven flerfaldiga gånger egt rum, tror jag att om BorgareStis inbjudning afslås, så innebure ett slikt förfarande att alla inbjudningar för framtiden äfven i konseqvens härmed borde afslås, och har man då, till följd häraf, beröfvat sig ett medel till förmedling af olika åsigter Stånden emellan, som man sedermera nog mer än en gång skall få ångra.
Då detta ärende föredrogs, föreställde jag mig att förevar, inbjudning härledde sig från en framställning, gjord inom BorgareSt. vid det tillfälle, då ärendet derstädes till behandling förevar, men sedan jag nu fått taga kännedom om sjelfva händlingen, erfår jag att, sedan saken, i följd af 2:ne Stånds beslut, förfallit, sä har en motionär inom BorgareSt. ♦ väckt frågan (genom motion, som det heter i BorgareStis prot.) att en inbjudning skulle afgå till R. o. Ad. samt PresteSt.
Den fråga, som, enl. grundlagen, icke vidare vid denna riksdag finge Den 26 Februari. 109 Utsk. föreslagit en gåfva till numera afl.
Öfverste-löjtn.
Adlerstams barn, som ansågos hafva lidit genom en hård Banko-författning; utlåt, derom var redan af 3 Stånd bifallet och i händelse dessa Stånds beslut icke hade kunnat ändras, så hade detsamma blifvit R.
St:s. Det fjerde Ståndet, eller R. o. Ad., biföll icke BankoUtsk:s förslag, utan beslöt att gåfvan skulle öfverlemnas till Adlerstams egen disposition, samt ingick, till vinnande af detta ändamål, lill de resp. medstånden med inbjudning att sig med R. o. Ad. förena, hvilket hade lill följd, att de öfriga Stånden fräntrådde sina förut fattade beslut och Adlerstam fick sjelf disponera öfver gåfvan.
När alltså en praxis, som icke är af grundlagen förbjuden i 27 ; är egt rum, nemi. att ett Stånd, med anledn. af sig företeende omständigheter och förändrade förhållanden, på grund af ett annat Stånds derom gjorda inbjudning, kan frångå sitt redan fattade beslut och instämma i hvad elt annat Stånd beslutat, så instämmer jag med Hr Adelborg i antagande af BorgareSt:s förevar, inbjudning.
Frågan har tvenne sidor, den ena angår sak, den andra form.
I afseende på saken, instämmer jag med Hr Adelborg, ty det är obestridligt, att de medel, som Landtbruks-akadem. har om hand, äro att anse som Statsmedel.
På grund af Konungens- derom gjorda propos. beviljade Ständerne 1812 till Landtbruks-akadem. ungefärligen 160,000 ndr, derefter 1815 en mindre summa, 1819 eu något större, så att sammanräknadt Akademien i statsmedel bekommit circa 180 å 190,000 r:dr.
Då denna Akademie derjemte är en allmän inrättning, lärer väl icke kunna förnekas att ju den, såväl som andra dylika skall vara underkastad revision af sina räkenskaper i Kammar-rätten.
Den olägenhet
Hr Adelborg påpekat, att de utgifter, hvartill medel af Akadem. anordnas, stundom kunde vara af beskaffenhet att ändamålet med desamma icke kunde af K.
Kammar-rättens ledamöter alltid så rätt bedömas, i följd hvaraf äfven anmärkn:r icke torde uteblifva vid utgifter till sådant, som icke syntes inbringa någon direkt materiel fördel, hoppas jag icke vara af betydenhet att kunna anses innebära något hinder mot räkenskapens reviderande, så mycket mindre, som jag litar på att framdeles, såväl som hittills, Kammar-rättens Adv.-Fiskal skall vara en särdeles förståndig man, kunnig icke blott i juridiken, utan äfven i ekonomien, hvadan det icke är sagdt att obehöriga anmärkn:r skola af honom göras.
I afseende på formen, så är det väl bekant, att Stånden pläga understundom frångå sina beslut på grund af inbjudningar.
Ja, jag vet exempel pä att 3:ne
Stånd beslutat öfver en fråga, som, i följd af inbjudning från det fjerde, fått ett annat skick, derigenom att de 3:ne Stånden frångingo det beslut de i frågan fattat.
Sålunda sakna vi i det fallet vissérligen icke praejudikater, men nu är frågan om att för denna riksdag bilda ett, och då vill jag visserligen icke i en fråga, så obetydlig som denna, yrka att R. o. Ad. bestämdt denna gång skall ingå på den ifrågavar. banan.
Anser 144 Den 5 Mars f. m. att det alternativ, som i 4 punkten af samma förslag var upställdt, nemi. alt persedlarne skulle förvandlas i kontanta penningar, måtte af Ständerna blifva antaget.
Det var med tacksamhet jag emottog den K. propos:n men jag bekänner att jag vid genomläsningen deraf icke funnit alla de förhoppningar upfyllda, som jag fästade vid densamma.
Jag erkänner värdet af den uppenbart goda afsigten med den K. proposm, nemi. att söka åstadkomma en sammanjemkning mellan de olika meningarne, som vid sista riksdag voro i denna fråga radande i de respektive Stånden.
Jag erkänner att det kan vara och är berömvärdt af Regeringen, alt söka lotsa flam de reformer, sorn önskas, mellan de svåra bränningar, som städse hota dem, så väl i Utsk:n, der ofta den förseglade sedeln afgör frågorna, som i Stånden, hvilka ofta fatta beslut ömsom stridiga sins emellan och ömsom stridiga mot de beslut samma
Stånd vid föreg:de riksdagar fattat.
Jag föreställer mig emedlertid att denna reform icke, utan att förlora sitt värde tål så mycken jemkning som här är föreslagen.
Också visar sig tydligen af den K. proposin, att den tillförordnade föredraganden icke sjelf, såsom enskildt man och ledamot af detta Stånd är af den mening, som han ansett sig pligtig alt såsom Konungens rådgifvare hylla.
Jag skulle för min del tro, att om den K. proposm hade innehållit ett sådant förslag, som vid sista riksdagen, hade deri mera upfyllt sitt ändamål, mera tillfredsställt nationens önskningar.
Den K. proposm delar sig emedlertid i 3:ne morna'.
Först i hvad som rörer räntornas förenkling, sedermera om sättet för upbörden, och slutligen om markegångssättningen.
Det är egentligen om de 2:ne första af dessa morna' jag ämnar yttra mig.
I afseende på förenklingen har K.
M. föreslagit, att de egentliga hufvudpersedlarne hvaraf räntorna bestå, skola bibehållas, nemi. spanmål, smör, dagsverken, hö, kol, ved, kött, fläsk och tackjern, hvaremot små persedlarne skulle förvandlas i penningar.
De förra eller hufvudpersedlarne utgå nu med en summa af 2,597,000 r:dr.
Småpersedlarne hafva upgått till ett belopp af endast 144,000 r:dr.
Den del af persedlarne, som skulle förvandlas i stadig penningeränta, utgör således blott en ringa del af det hela.