Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle för öfrigt något tvifvel förefinnas, huruvida en sådan opinion verkligen är för handen, vederlägges detta tvifvel, när man ser med hvilken ifver Stockholms kommunalstyrelse i dessä dagar omfattat denna för hufvudstaden och hela landet vigtiga angelägenhet.
Hvad de statistiska siffrorna angår, fäster Ufsk:t föga vigt vid folkmängdsförhållandet och antalet lärjungar vid elementarläroverken, men gör deremot största afseende å freqvensen vid universiteterna.
Huru stor Sveriges folkmängd var, när Lunds universitet för 200 år sedan inrättades, kan icke med bestämdhet uppgifvas, men för 120 år tillbaka utgjorde folkmängden, som nu uppgår till 4 millioner, endast 1,700,000, och har således under nämnda tid mer än fördubblats.
Lärjungarnas an - 6 Dea 3 Januari. tal vid rikets skolor utgjorde för 40 år sedan endast 4,852, men uppgår nu, enligt en mig från Ecklesiastik-Dt*p:tet tillhandahållen uppgift, till en summa af 13,625.
För min del anser jag dessa sifferförhållanden vara af ganska stor vigt vid bedömandet af frågan om inrättandet af ett nytt universitet; dervid medgifver jag dock villigt, att genom tillämpningsskolorna och de praktiska bildningsanstalterna öfverhufvud många dragas från universiteten och de vetenskapliga studierna; men denna minskning i antalet af universiteternas alumner måste i mångfaldig måtto anses ersatt dels genom bildningens nedträngande allt djupare bland folket och dels genom det allt starkare kända behofvet af en allmän medborgerlig eller s. k. humanistisk bildning utöfver den, som elementarläroverken kunna erbjuda.
Beträffande förhållandet med studenternas antal vid våra universiteter, kan jag icke dela Utsk:ts åsigt, att detta förhållande skulle i så hög grad tala emot upprättandet af ett nytt universitet, ty antalet af studerande vid Upsala universitet, som ännu för 15—20 år tillbaka endast utgjorde omkring 800, steg under följande tiderymd ganska raskt, så att det vårterminen år 1864 var 1,244 (således ett större antal än samtidigt vid något af Tysklands universiteter, med undantag af dem i Wien och Berlin), medan under samma termin Sveriges andra universitet hade ett lärjungeantal af 432.
Visserligen hafva dessa summor under det sednaste året icke obetydligt sjunkit, så att studenternas antal i Upsala vårterminen 1865 endast utgjorde 1,024 och under höstterminen måhända ytterligare något minskats; men skälet härtill är helt och hållet tillfälligt och beroende af det samtidiga afskaffandet af kameral-examen och den s. k. student-examen, och det behöfves i sanning ingen profetisk blick för att med temlig säkerhet kunna förutse, att inom några få år förhållandena härutinnan åter måste omgestalta sig, när de ungdomsskaror, hvilka under de sednaste åren strömmat till våra elementarläroverk, hinna mogna för högskolans stadium.
Ett ytterligare stöd vinner påståendet om behofvet af ett tredje universitet i Sverige, om vi jemföra förhållandet med andra länder af 2:dra och 3:dje ordningen, ehuruväl det måste medgifvas, såsom ock motionen antyder, att en sådan jemförelse icke kan blifva fullt adeqvat, enär dervid den olika grad, hvarpå folkbildningen befinner sig, måste utöfva ett icke ringa inflytande, så att i de länder, der denna bildning står relatift högt — såsom i Sverige — behofvet af högre läroanstalter naturligtvis måste blifva större.
Bet visar sig då, att Italien med 22 millioner innevånare, eger 18 universiteter (de fleste försedda med en ofantligt stor lärarekorps), således mer än tre universiteter på 4 millioner menniskor; Spanien har 16 millioner innevånare och 10 universiteter, alla gamla, med undantag af det i hufvudstaden Madrid, hvilket grundades 1836 och redan är det mest ansedda i Spanien, med 6 fakulteter, nära 100 professorer och 2,500 studerande; Belgien har för 4,800,000 innevånare 4 universiteter, alla nya, deraf 2:ne fria (i Briissel och Den 3 Januari. 7 Löwen); Nederländerna, med mindre folkmängd än Sverige (nemi. 3,700,000), har 3 universiteter, i Leyden, Utrecht och Gröningen och dessutom 2:ne athenaeer eller akademier (med särskilda fakulteter) i Amsterdam och Deventer; Skottland, sorn eger en folkmängd af föga mer än 3 millioner, men der folkbildningen står högt, har 3:ne universiteter (i Edinburgh, Glasgow och Aberdeen); Bäjern, med 4,800,000 innevånare, har äfvenledes 3 universiteter, deraf det i Munchen stiftades först 1826, men redan är det mest besökta; till och tued det lilla Schweiz, med 2| millioner innevånare, består sig 3 universiteter (i Basel, Zurich och Bern), förutom de 2:ne akademierna i Genéve och Lausanne; Baden slutligen, som har en folkmängd af endast 1,400,000 innevånare, eger 2:ne universiteter (i Heidelberg och Freiburg), således ett universitet på 700,000 innevånare, hvilket i Sverige skulle motsvaras närmast af 6 universiteter.
Hetta oaktadt, och fastän jag tror att landets tillgångar mycket väl medgifva inrättandet af ett nytt universitet samt att den stora materiella utveckling, Sverige på de sednare åren gått till mötes, fordrar att äfven den andeliga utvecklingen dermed håller jemna steg, äfvensom att den vetenskapliga täflan, som af ett tredje universitet skulle framkallas, komrne att, såsom t. o. m. Ekon.-Utsk:t sjelf medgifver, verka mycken lifaktighet, skulle jag dock anse inrättandet af ett sådant universitet mindre oundgängligt, för den händelse något af de redan befintliga universiteterna hade sin plats der det, enligt såväl sakens egen natur, som andra länders vittnesbörd, mest kunde gagnande inverka på det vetenskapliga lifvets utveckling och utbredande, d. v. s. i hufvudstaden.
De flesta andra länders erfarenhet vitsordar nemi., att hufvudstadens universitet är det, som mest kan gagna landet i sin helhet, och detta skulle särdeles blifva händelsen i Sverige, der Stockholm, hvars behof af en högre vetenskaplig institution blir alltmer oafvisligt, oemotsägligen utgör landets politiska och sociala medelpunkt, från hvilken ett högst betydligt inflytande på hela landet utöfvas.
— Jag får slutligen härvid anmärka, att för närv:de icke ens är fråga orri att bestämdt uttala sig om oundgängligheten af ett tredje universitet i Sverige, utan allenast att i underdånighet anhålla om utredning huruvida det vore lämpligt och gagneligt att ett universitet upprättades i hufvudstaden.
Hvad derefter beträffar kostnaderna, medgifver jag att det icke är lätt att derå göra en exakt beräkning; ett försök dertill må dock göras, enär just i detta afseende afskräckande spöken alltjemt framställas.
Om man sålunda gör ett öfverslag, visar det sig, att, då en medicinsk fakultet icke behöfver upprättas, alldenstund Carolinska Institutet redan är tillräckligt utrustadt för att bestrida den medicinska undervisningen, samt i öfrigt samma lärarekrafter genast beräknas vid det nybildade universitetet, som vid det snart 400-åriga i Upsala, kostnaden i alla fall icke skulle öfverstiga 200,000 rdr årligen, ehuruväl, 8 Den 3 Januari. till följd af den högre lefnadskostnaden i Stockholm, en professorslön, som i Upsala och Lund utgör 4,500 rdr, icke torde böra sättas lägre än till 5000 rdr, samt en adjunktslön, i stället att vid de redan varande universiteterna utgöra högst 2,500 rdr, borde höjas till 3000 rdr, hvartill kommer att docent-stipendierna jemväl i det gjorda öfverslaget förökats.
Skulle man nu få taga i anspråk de lärarekrafter, som finnas i vetenskapsakademien, samt tillsvidare låta anstå med upprättandet af någon fakultet eller vissa lärareplatser, komme kostnaden att blifva ännu ringare.
200,000 rdr äro visserligen penningar, men den, som genomgått Stats-Utsk:ts Betanien under de sednare riksdagarne, torde icke finna denna summa afskräckande, och om den jemföres t. ex. med anslagen till elementarläroverken, förefaller den ännu obetydligare.
Ensamt vid denna riksdag begäres af Regeringen , utöfver de i nu gällande Riksstat fastställda ordinarie utgifterna till elementarläroverken, en summa af icke mindre än 185,000 rdr; utan att beräkna de många enskilda motionerna om ökade anslag, af hvilka motioner det är all anledning att hoppas att åtminstone en del skola vinna önskadt afseende.
Vid föregående riksdagen (1862—63) utgjorde tillökningen i elementarläroverkens ordinarie budget icke mindre än 280,000 rdr; vid 1859—60 årens var den årliga tillökningen väl endast vid pass 100,000, men så hade ock 1858—60 årens ökat berörde budget med ända till 576,000 rdr, eller mer än dubbelt mot hvad ett universitet i hufvudstaden skulle erfordra.
Genom de utgifter, som blefve en följd af upprättandet af ett nytt universitet, torde skattebördan icke på något kännbart sätt förökas, och då t. ex. å första hufviidliteln, som är den enda vi hittills medhunnit, 231,000 rdr årlig förhöjning enhälligt beviljats, utan att man ansett att Svenska folket skulle deraf i någon mån nedtyngas, torde icke heller farhågan för de »oerhörda kostnaderna» med fog böra framkastas för att hindra främjandet af landets andeliga utveckling.
1 afseende å farhågorna för blifvande anslag till lärosalar, samlingar och dylikt, vill jag endast anmärka, att det visserligen blefve af nöden att uppföra ett universitetshus med föreläsningssalar, men kostnaden härför torde icke uppgå till större belopp än t.
ex. för uppförandet af teknologiska institutets hus eller slöjdföreningens skola.
För inrättandet af samlingar åter, torde kostnaderna icke behöfva tagas i betraktande, enär i Stockholm redan finnas samlingar i nästan alla rigtningar; och det skulle dessutom vara särdeles fördelaktigt och rental ur ekonomisk synpunkt af vigt, om dessa samlingar blefve mera tillgodosedda än för närvarande är händelsen.
Då Utsk:t förklarar sig icke kunna tillstyrka inrättandet af ett tredje universitet »minst under en tid, då landet är sysselsatt med så dyrbara företag, som för närv;de taga dess krafter i anspråk», mäste jag bekänna, att jag icke förstår hvad Utsk:t härmed menar.
Om med de »dyrbara företagen» skall förstås jernvägsbyggnaderna, ber jag att få erinra, att utgifterna härför Den 3 Januari. 9 icke drabba den ordinarie budgeten, och om med nämnda uttryck afses byggandet af fästningar, monitorer och dyi., vill jag fråga när IJtskit tror den tid skola komma, då sådana utgifter skola upphöra.
Sannerligen, jag tror att härå kan tillämpas folkvisans ord: »I vänten mig sent, men jag kommer aldrig», och mig synes, som om hvad LTtsk:t i detta afseende anfört, snarast kan betraktas såsom »de obotfärdigas förhinder».
Utsk:t omnämner vidare de förslag, som vid föreg:de riksdagar varit väckta om Upsala universitets förflyttning till hufvudstaden.
Jag kan dervid icke undgå att nämna, hurusom man, när nämnde fråga varit före inom Utsk:t, förklarat sig icke vilja flytta universitetet, men deremot vara benägen för upprättandet af ett nytt universitet.
Nu deremot, då fråga är om upprättandet af ett nytt universitet, nu säger man: nej, men om fråga vore att flytta ett universitet, då skulle vi vara benägna att ingå derpå.
Ett sådant handlingssätt påminner om Utsk:ts förklaring i afseende å en annan motion för någon tid sedan, då Utsk:t slutligen yttrar:
Ehvad meningen med motionen må vara, finner sig Utslct böra afstyrka densamma.
För öfrigt, jemte det jag ur min motion upprepar dessa ord: »Att utan betydande kostnader ingenting stort i vår tid åstadkommes, är nogsamt af erfarenheten bekräftadt; men då så många millioner frikostigt anslagits till vägarbeten m. m., borde väl ock någon summa finnas sparad för samhällets högsta intressen, de der gifva hundradefallt frukt i såväl andlig sorn lekamlig förkofran», — får jag fästa Högloft.
Ståndets benägna uppmärksamhet derå, att vid denna riksdag skulle icke ett enda öres utgift förorsakas af bifall till min motion, ty denna afser allenast att frågan skulle dragas under K. M:t, på det en behörig utredning måtte åstadkommas.
Utsk:ts tredje skäl är, att Stockholm, i anseende till sin närbelägenhet till Upsala, icke vore en lämplig plats för ett nytt universitet.
Detta skäl saknar visserligen icke sin betydelse, och för egen del skulle jag ock, derest det stöde mig till buds att a priori konstruera våra universiteter och deras inbördes läge, sannolikt förlägga ett i Stockholm, ett i Göteborg och ett i det folkrika Skåne; men man måste taga förhållandena sådana de nu en gång finnas, och frågan gäller nu allenast att med de förhandenvarande förhållandena söka ordna det hela så godt sig göra låter.
Mitt hufvudsyfte är, att hufvudstaden snart måtte erhålla en länge saknad och länge efterlängtad högskola; derjemte hyser jag den uppriktiga önskan, att det i Upsala nu blomstrande universitetet måtte framdeles der fä utveckla sig till allt större fullkomlighet och allt högre vetenskapligt lif.
Alla de, som nitälska derför, att
Upsala universitet må i orubbadt bo förblifva der det är, synas mig då böra med värma omfatta mitt förslag, ty då Stockholm ej i längden kan eller bör undvara ett universitet, blir följden eljest sannolikt den, att Upsala universitet kanske snart nog hitflyttas.
Att nu, såsom Utsk:t synes 10 Den 3 Januari. vilja göra, förorda en plats på vestra kusten, förefaller mig både orättvist och oklokt; orättvist derföre, att Stockholms befolkning är flerdubbelt större än Göteborgs, och der de flesta åhörarne finnas, dit böra ock hörsalarne förläggas.
I Stockholm är beholvet al ett universitet djupt kändt och erkändt; derom vittna särskildt de sednaste dagarnes händelser.
Stockholm är dessutom ännu landets hufvudstad och kan äfven af det skälet med rätta göra sina anspråk gällande.
Med undantag af Lissabon och Florens, finnes i öfrigt ingen mera betydande hufvudstad i Europa, som saknar universitet; bland dessa har dock Lissabon vetenskapliga anstalter, som i många hänseenden kunna ersätta ett universitet; Florens åter är endast sedan nästhna år Italiens hufvudstad, och det är att hoppas att det icke skall töfva länge förrän hon lemnar spiran till Italiens sjelfskrilna hufvudstad, det eviga Roma.
Oklokt synes det mig ock ur finansie] synpunkt vara, att vilja förorda Göteborg, ty i hufvudstaden förefmnas redan dels en färdigbildad medicinsk fakultet, dels alla vetenskapliga samlingar fullständiga, och derigenom skulle kostnaderna komma betydligt att förminskas, hvartill kommer att lefnadskostnaden i Stockholm är lägre än i Göteborg.
Just de vetenskapliga institutioner, hvilkas tillvaro i Stockholm Utsk:t upptager såsom ett skäl för sig, utgöra ett ganska vigtigt motiv att föredraga Stockholm, när fråga är om upprättande af ett tredje universitet.
Utsk:t säger, att Upsala, när jernvägen blir färdig, nästan blir en förstad till Stockholm och att således äfven af detta skäl Stockholm icke borde väljas till plats för det nya universitetet.
Ja, om blott detta ordet »nästan» ej funnes!
Då jernvägen blir färdig, kan visserligen en resa härifrån till Upsala och tillbaka igen göras på fyra timmar; men då man redan nu hör i Upsala klagas öfver att studenterne ej nog talrikt besöka föreläsningarne, huru kan man då ifrågasätta, att personer skulle företaga en färd från Stockholm på fyra limmar allenast för att höra en föreläsning?
För min del är jag öfvertygad, att jernvägen icke på något annat sätt kommer att närma Upsala till hufvudstaden, än sålunda, att den kommer att föra Stockholms-nöjena närmare den del af ungdomen, som är derpå begifven.
Att i öfrigt tvenne universiteter kunna trifvas så nära hvarandra som i Stockholm och Upsala, derpå företer utlandet flera exempel (såsom i Belgien och Tyskland); och såsom analogt här i Sverige kan jag nämna det förhållande, att i Skåne finnes två elementarläroverk, det i Malmö och det i Lund, båda mycket blomstrande och på ett afstånd från hvarandra af endast 35 minuters väg med jernbanan.
Jag vill dessutom särskildt påpeka, att genom ett universitets upprättande i hufvudstaden blelve på ett naturligt sätt afgjord den tvist, som sedan många år kämpas mellan Carolinska institutet i Stockholm och medicinska fakulteten i Upsala.
Då alltså behofvet af ett universitet i hufvudstaden alltmera framträder, då kostnaderne härför, om man opartiskt ser frågan i dess rätta dager, icke synas skola blifva synnerligen Den 3 Januari.
11 farliga oell då denna fråga riksdag efter riksdag, ända till dess den blifvit löst, ständigt skall återkomma, hemställer jag om icke det vore skäl att öfverlemna den till regeringen för att få den behörigen utredd, och jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville till Utsk:t återremittera Betänk:t.
Ståndet icke skall förvägra en sådan remiss, ty Sveriges Ådel har äfven i fråga om våra högskolor stora minnen att häfda.
Nordens första universitet, det i Upsala, stiftades för nära 400 år tillbaka hufvudsakligen af tvenne Svenska ädlingar, den ene då Svenska kyrkans primas, den andre i spetsen för Rikets styrelse såsom Riksföreståndare.
Under striden mellan katolicismen och protestantismen samt den inre och yttre oro, som utmärkte 1500- talet, förföll detta universitet mer och mer, och det var den största af Vasaätten, honom, som ock stiftade detta hus, förbehållet att åter upprätta det, särskildt genom att till detta universitet skänka de s. k.
Gustavianska arfvegodsen, fordom en svensk adlig familjs tillhörighet.
I sina sträfvanden för upplysningens heliga sak understöddes han förnämligast af Johan Skytte och Axel Oxenstjerna, tvenne män,' dem Sveriges Ridderskap med stolthet nämner för sina.
— Tvåhundra år senare än Upsala högskola inrättades Lunds universitet af Carl XI:s förmyndareregering, bestående af 5 Riksembetsmän, alla tillhörande detta Stånds mest lysande familjer.
Sedan Lunds universitets stiftelseurkund utgafs, hafva i år jemf 200 år förflutit.
Sveriges folkmängd samt såväl andeliga som materiella resurser hafva under denna tid ökats vida utöfver hvad man vågat hoppas.
Må då äfven våra högskolor bära vittne om ett raskt framåtskridande.
Detta Stånds politiska bana nalkas sitt slut; det sista bladet i dess historia håller på att skrifvas, men är ännu icke färdigskrifvet.
Man har ju försäkrat, att detta blad genom R. o.
Adms beslut i afseende å representationsfrågan skall blifva det skönaste af alla i Adelns häfder; min öfvertygelse är, att om en runa ristas på det bladet till vittnesbörd om Adelns medverkan i de första åtgärderna för upprättande af ett universitet i hufvudstaden, — ett universitet, som inom kort tid bör blifva det yppersta i norden — skall en sådan runa icke misspryda det bladet.
Björnstjerna, Cari Magnus:
Okade tillfällen att inhemta kunskaper kunna icke annat än verka godt.
Man kan således endast glädja sig åt den frivilliga insamling, som nu tillämnas, för att i hufvudstaden bilda ett fritt universitet.
Det intresse, hvarmed den kommer att omfattas, blir ett prof på den vigt, Stockholm sjelf fäster vid en sak, som bör utöfva ett stort inflytande, om ej på vetenskapen, så dock på befolkningens andeliga utveckling.
En helt annan fråga är dock den, om ett statens läroverk här bör inrättas, och om fördelarna deraf kunna uppväga de 12 Den 3 Januari. kostnader och olägenheter, som deraf förorsakas.
För att besvara denna måste först afgöras, om ett tredje universitet verkligen behöfves.
Visserligen har motionären nyss anfört, dels att landets befolkning tredubblats, sedan det sednaste universitetet stiftades, dels att elementarläroverkens lärjungar på sednaste decennium flerdubblats, men icke bevisar detta i och för sig, att ett nytt universitet erfordras.
För att ådagalägga detta måste motionären visa, dels att studenternas antal vuxit i förhållande till folkmängden och skolungdomen, dels att de nuvarande universiteten sakna utrymme och förmåga att undervisa sina lärjungar.
Huru förhåller sig då härmed"?
Af sednast utkomna kataloger inhemtas, att i Lund finnes blott emellan 3 å 400 studerande.
Antalet der är således på sednare åren snarare i af- än tilltagande.
I Upsala åter studera 900 personer, eller föga mer än för 30 år sedan.
Kan man nu på alvar påstå, att utrymme eller lärarekrafter saknas för denna ungdom.
Elementarläroverkens växande ynglingaskara bevisar således blott, att det praktiska lifvet nöjer sig med den bildning, som skolans 5 lägre klasser meddela.
Studenternas fåtal deremot intygar otvetydigt, att de högre lärosäten, vi redan ega, ännu äro fullt tillräckliga för vetenskapens fordringar här, om än åtskilliga länder på kontinenten hafva jemförelsevis flera högskolor än vi.
Antagom dock att ett universitet verkligen vore behöflig!.
Bör detta då förläggas till hufvudstaden?
Jag bestrider äfven detta.
Då en jernväg om några månader kommer att förbinda Stockholm med Upsala, förflyttas denna sednare stad till ett par timmars väg från hufvudstaden.
Dermed försvinner äfven de fordom välgrundade anmärkningarna mot
Upsalas afskilda läge och lärarnes deraf framkallade mindre praktiska åskådningssätt.
Upsala blir då en slags förstad till Stockholm, men en förstad, der man lefver billigare, mera anspråkslöst, der fordringarne äro mindre och som skänker en stillhet åt den flitige, som Stockholm icke kan gifva.
Att anlägga ett universitet på ett par timmars väg från ett annat godt och lifaktig!, är således i min tanke en slags vetenskaplig lyx, hvartill vi icke hafva råd.
Jag vill icke neka, att vårt lands utsträckning och politiska läge framdeles kan erfordra en ytterligare högskola, men icke bör denna derför förläggas till Stockholm.
Göteborg med sin lifliga, hastigt tillväxande befolkning, sitt ovanliga välstånd och sitt lyckliga läge icke blott i kommercielt, men i skandinaviskt hänseende, tyckes då framför alla vara den punkt, der det nya universitetet borde grundläggas.
Men, invänder man, fördelarne af ett universitet i hufvudstaden äro så talande, att allt bör vika derför.
Hvilka äro då dessa fördelar?
Månne det är vetenskapen, som skulle vinna derpå?
Hufvudstaden gifver onekligen det bästa tillfälle ätt praktiskt tillämpa, hvad man lärt; men innan man börjar praktisera, måste man grundligt theoritiskt kunna någonting, och till dessa förstudier torde den lugnare provinsstaden ofta vara lämpligare, än den bullrande hufvudstaden Den 3 Januari.
13 der lärarne sjelfva dessutom ofta nog torde förledas af begäret efter folkgunst (en professor är icke mera fritagen från denna menskliga svaghet än statsmän eller andra dödliga).
För att få ropet för sig, för att se sina föreläsningar följda af talrika åhörare ur alla klasser, skall läraren möjligen förvandla sina föreläsningar från vetenskapliga till blott populära, och dermed vore det äfven slut med den slags kunskap, som universitetet är afsedt att meddela.
— Märkvärdig är också deri erfarenhet, man gjort i Tyskland, att flertalet af dess store tänkare äro fostrade, ej vid hufvudstads- utan vid de s. k. små universiteten.
Så är t. ex. nu förhållandet i Berlin, dit nästan alla universitetets förmågor äro kallade från andra orter.
— Om det således icke är vetenskapen, som vinner på ett hufvudstadsuniversitet, vore det väl de studerande, som skulle göra detta?
Jag frågar i hvilket afseende?
Icke måtte det vara deras kassor, ty att bostad, föda, bränsle, klädedrägt, allt är billigare i Upsala, än i Stockholm, kan icke bestridas.
Väl sannt, att den som vill utsväfva kan göra det lika bra i Upsala, som i Stockholm, men den, som vill lefva tarfligt och stilla, kan göra det lättare i den lilla, än i den stora staden.
Ja väl! säger man, men det öfversitteri, som utmärker småstadsstudenten, försvinner i hufvudstaden, och familj- samt sällskapslifvets förädlande inflytande är der lättare åtkomligt.
Verkligheten talar här bäst.
— Huru kommer det sig, att det sällskapslif våra universitetsstäder redan erbjuda, så litet begagnas af våra studerande?
Huru kommer det sig, att de, hvilka verkligen begagna sig deraf, icke alltid äro de flitigaste och sedligaste?
Huru är förhållandet i andra länder!
I Paris t. ex. utgör ju studenterna en sluten krets i quartier latin, der de spela lika mycket herrar, som någonsin våra studenter i Upsala eller Lund; och familjlifvet sedan, huru är detta bland Pariser-studenterna?
Det torde hufvudsakligen inskränka sig till »les etudiantes» och »mabiles» dansnöjen.
Att följderna icke äro derute lyckligare, hvarken i jnoraliskt eller politiskt afseende, visar sig just i dessa dagar.
Åtta unga studerande begåfvo sig till Liittich och höllö der några tal, hvari förklarades, att »Gud är det onda och egendomen en stöld», att en brytning med den kristna moralen var en nödvändighet, samt att de för sin del voro revolutionärer, socialister och atheister.
Vid hemkomsten relegerades ungherrarne, och detta, som det synes mig, med rätta.