Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna fråga kan delas i tvenne särskilda delar: den ena ronde den hittills förda undersökningen, och huruvida den varit tillräckligt fullständig, för att kunna återfå det förlorade och upläcka gerningsmauneu; den andra rör:de ersättningen af hvad sorn icke kan återförskaffas.
I förra fallet synes genom de handlingar, som äro tillgängliga, mycket återstå alt önska, och jag hoppas, att en undersökning i detta fall skall lemna ytterligare uplysningar.
Men, för att ensamt fästa mig vid den sednare delen af frågan, som nu kan behandlas särskildt från den förra, så synes mig lämpligt, att R. o.
Ad. vidtager den åtgärd, som af Hr Lagerhjelm blifvit föreslagen och af Ridd.
Fiskalen förordad, nemi. att underställa frågan en compromiss.
Det skulle för en domstol blifva svårt alt fatta annat beslut, än att å ena sidan antingen fullkomligt frikänna, eller fullkomligt fälla å den andra.
Här äro likväl många omständigheter, som kunna tala för en annan åtgärd.
Det är sannt att Ridd.
Kamreraren, såsom han också sjelf erkänt, begått den glömskan eller försummelsen att lemna nycklarna lill kassakistan i rummet, och att han icke ens medtagit nycklarna till den pulpet, hvari de förra förvarades, och slutligen att han lemnat nycklarna till rummet åt en vaktbetjent; men han bor icke i detta hus och har icke vården derom.
Ransakningen, eller den hittills förde undersökningen, uplyser likväl att porten till bakgården icke varit slängd; alt icke heller grindarne lill trappan varit lästa, tager jag för afgjordt, och att vaka häröfver är en skyldighet, som icke tillhör honom.
Del har icke varit beroende på hans omsorg, och följaktligen icke hans fel, att ingen vaktbetjent under natten varit tillstädes.
Dessutom må man taga i betraktande kamererare-konlorets belägenhet inom en cloison, utsatt för första ingrepp, och med ett så svagt lås, att det minsta bemödande kunnat öpna det, samt icke heller försedt med någon bom.
Alla dessa omständigheter föranleda till den slutsats, hvartill Hr Lagerhjelm och äfven jag kommit, nemi. sakens häuskjutande till en compromiss.
Men jag skulle i sjelfva sättet för utseendet af compromissarier, hvilket jag för öfrigt anhåller måtte hänskjutas lill Ridd.Utsk:s bedömande, vilja föreslå, att om Ridd.- Utsk. utser 2:ne ledamöter å sin sida, skulle kamreraren å sin, utse 2:ne ledamöter och dessa 4 utse den 5:te.
Om också, på sätt Ridd.Utsk. tillkännagifvit, de omständigheter, som varit förenade med den förlust Ridd.kassan gjort, icke äro till fullo utredda, lära de likväl vara för hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter temligen Den 22 Mars. 139 väl bekanta.
Om i denna fråga hittills inga uplysningar vunnits, hvilket jag antager vara med verkliga förhållandet öfverensstämmande, så torde man med säkerhet kunna emotse, alt om ock frågan öfverlemnas till domstols undersökande och bedömande, dess beslut skall utfalla på ett för Ridd.-kamreraren frikännande sätt. R. o. Ad. har i sin förmåga, att kunna meddela samma beslut som man med temlig visshet kan motse blifva domstolens.
Jag vågar sålunda hemställa, om icke det vore med Ståndets värdighet och ädelmod mera öfverensstämmande, att på förhand meddela ett så beskaffad!, af R. o. Ad. ensamt beroende beslut, än att låta det på domstol ankomma.
Har åter på sätt jag nu först hört, Hr Lagerhjelm med flera hemställt att R. o. Ad. skulle låta denna fråga af compromissarier afgöras, så är det också ett sätt att få frågan pröfvad, utan att den alltför mycket underkastas offentlighetens granskning, och för den händelse att R. o. Ad. detta beslutar, vill jag för min del tillfullo biträda hvad Hr
Rääf anfört, ty i begreppet af Jury ligger både för åklagaren och den anklagade rättighet att utvälja ledamötar i Juryn.
Om Ridd.- Direktm utser 2, Ridd.-Kamreraren 2, och dessa 4 utse den 5:te, vore åtminstone ingen orättvisa begången.
Jag anser det icke vara lämpligt att vid detta tillfälle ingå i något bedömande af sjelfva saken, emedan det icke skulle leda till något gagn, ehuru åtskilligt kunde vara att säga mot hvad Hr Weidenhjelm ang:de densamma anfört.
Jag vill således blott hålla mig till formen, och dervid biträder jag de åsigter, som icke allenast Hr Lagerhjelm utan äfven Hr Rääf yttrat.
Vi se våra tidningar dagligen upfylda med råttegångsärenden, späckade med åtskilliga anmärkn:r derom, och jag betvitlar icke, att denna händelse, kommen till domstol, skall gifva klaven för ett thema, hvarpå många variationer skola af skandalpressen utföras.
Jag önskade således för min del, att saken måtte afgöras på ett sätt, hvarigenom all publicitet undvikes.
Delta kan icke ske annorlunda än genom en Compromiss.
Då skulle R. o. Ad. genom sitt Ridd.Utskott, äfvensom Kamreraren, vara berättigade att hvardera utse 2:ne Compromissarier, hvilka 4 utsågo den 5:te.
Skulle önska att vid bildandet af denna Compromiss, R. o. Ad. för sin del ville besluta och af Ridd.- Kamreraren affordra del förklarande, såsom vilkor för Compromissens bildande, alt båda parterna skola åtnöja sig med det utslag som Compromissen fäller.
Sker icke det, så har Compromissen ingen annan betydelse, än all den meddelar ett utlåt., hvilket den missnöjde kan lemna utan afseende, och sedan göra saken anhängig vid domstol.
Jag kan icke misstänka att ju icke Ridd.Utsk., såväl som Ridd.-Kamreraren, till Compromissarier utse dels lagfarne, dels andre för redlighet och oväld aktade män, och att desse välja en 5:te med samma egenskaper, och då hafva vi alt från denna Compromiss vänta en dom, lika rättrådig och lika laglig, som om saken instämdes lill domstol, och sedermera fullföljdes ända till dess K.
M. uti den meddelat sitt Dåd. beslut. 140 Den 22 Mars.
Hr Ekenstéen, Joli.
Jag får till en början förena mig med Hr Lagerhjelm deruti, alt denna så kinkiga sak bör afgöras inom oss, men jag kan icke förena mig med Hrr Weidenhjelm och Rääf deruti att Ridd.-Kamreraren skulle vara berättigad att välja halfva antalet ledamöter i Compromissen.
Ridd.-Kamreraren har sjelf vidkänt sin försummelse, som jag icke vill vidare undersöka.
Han har således redan till hälften blifvit förvunnen att vara felaktig och kan enl. min tanka icke hafva rättighet alt vädja till en Compromiss.
Men det vore R. o. Ad. värdigt att, i fall Kamereraren så önskar, blifva hans domare, och det utslag Adeln fäller, det må blifva friande eller fällande, må han underkasta sig.
För min del anser jag att denna sak icke bör komma till domstol.
Skulle Ridd.-Kamreraren hafva rättighet alt utvälja halfva antalet Corapromissarier, sä skulle man kunna säga att här vore fråga om att han hade halfva skäl, så för som mot sig, men så vidt han har försummat att gömma nycklarna på vederbörligt ställe så kan jag icke finna annat än att han är felaktig.
Så gerna jag skulle vilja att han skulle frias, sä kan jag dock icke, om rättvisan skall följas, se att saken på annat vis kan afgöras än genom en domstol, som bildas inom Riddarhuset.
Hr Carleson, Edvard Henr/:
Mig förefaller det som denna fråga f. n. vore alltför outredd, för att R. o. Ad. i det skick den befinnes skulle kunna fatta ett beslut, som sig borde.
För min del bekänner jag, att jag derom knappast vet något annat, än hvad som den del af Utsk:s betänk., som nu blifvit upläst, innehåller, och för öfrigt, hvad jag af andra hört berättas.
Har R. o. Ad:s ledamöter för öfrigt någon närmare utredning sig bekant, så tillräcklig att
Ståndet kan fatta sitt beslut, så sätter jag mig naturligtvis icke emot att saken genast afgöres.
Men det är en omständighet, som likväl här bör tagas i betraktande, den nemi., att för att nedsätta en Compromiss, skall man antaga att här vore någon tvist emellan R. o. Ad. å ena, och den af R. o.
Ad:s tjenstemän, om hvilken här är fråga å andra sidan.
Så tror jag icke vi kunna antaga att förhållandet f. n. är.
Ad. anser frågan vara klart och tydligt utredd och anser sig hafva fått tillräckliga uplysningar om huru det tillgått vid penningarnas borttagande, så tror jag att det vore i sin ordning alt R. o. Ad. genast fattar sitt beslut i ämnet, och anser deremot alt nedsättandet af en Compromiss skulle vara ganska olämpligt.
Hr Weidenhjelm nämde nyss att han trodde att, om man hänskjöt denna fråga till domstol, så skulle utslaget blifva friande.
Det synes mig vara alltför tidigt att nu, på den utredning, som är åstadkommen, förutsäga en sådan utgång.
Mig förefaller det deremot, i händelse en gissning i detta fall må tillåtas, som snarare motsatsen mot hvad Hr Weidenhjelm yttrat kunde inträffa.
Det var hufvudsakligen denna sednare omständighet jag ville anmärka, och får jag för öfrigt bestrida nedsättandet af en Compromiss till dess frågan är utredd.
Hr von Kr.-emer, Anders Robert:
Då här tycks vara Den 22 Mars. 141 tvist om huruvida saken är tillräckligt utredd eller icke, så anhåller jag alt motiverna till Ridd.Utsk:s betänk, måtte blifva upläste.
Deraf, tror jag, skall för hvar och en blifva tydligt att saken ännu är högst outredd och dunkel; och anhåller jag att derefter återfå ordet.
Sedan den sålunda begärda upläsningen försiggått, anförde Hr von Kraemer:
Af de nu upläsla motiverna till Ridd.- Utsk:s utlåt, framgår, att den enda lagliga handling, sorn i denna sak förefinnes är ett prot., hållet vid en, dagen efter stölden, anställd polis-undersökning, hvarvid berättelser afgåfvos dels af Ridd.- Kamereraren, dels af åtskilliga andra, icke på ed hörda personer; samt, alt Ridd.-Direkt:n — en auktoritet, som på detta rum torde hafva något vitsord :— i sitt till Ulsk:s betänk, under Litt.
A bilagde mera., kommit lill det resultat: att Direkt:n, i betraktande af sakens outredda skick, icke, för sin del, anser sig kunna annat tillstyrka än alt saken må till laga behandling vid vederbörlig domstol öfverlemnas.
Likväl har Direkt:n ansett sig pligtig omnämna de andra sätt man föreslagit för frågans behandling, nemi, dess öfverlemnande till en Compromiss, eller lill Ståndets bedömmande in pleno 'Hill det afseende R. o. Ad. dervid kunde vilja fästa."
Vidare finner man: att Ridd.-Kamereraren i sin försvarsskrift, Bil. Litt.
B, anfört: att det stulna i penningar och obligationer upgår till ett belopp af omkring 9000 r:dr b:co.
Härifrån öfvergår Hr Kamereraren — jag vet ej rätt hvarföre! — till att säga: det, under den tid af 17 år, som han förvaltat Riddarhusets affärer, dessa affärers ställning förbättrats med omkring 30,000 r:dr b:co.
Vidare anför han: att det visserligen torde kunna tillräknas honom såsom ett fel, att han qvarlemnat nyckeln till Kassa-kistan i en pulpet, stående i samma rum som nämde kista; men att han likväl öfverlemnar till hvars och ens eget besinnande hvad följden kunde hafva blifvit om tjufvarne ej funnit nämnde nyckel.
Förmodligen hade de då sökt sönderbryta Kassa-kistan, hvilken förmodan bestyrkes deraf, att en finbladig Engelsk såg blifvit funnen af dem qvarglömd — dock hade sönderbrytningen troligen ej lyckats, emedan kistan är ganska fast, och resultatet hade då förmodligen blifvit att de bortfört hela kistan, till hvilket ändamål den vagn troligen varit afsedd, som man, samma natt, sett stå utanför Riddarhusets port; och hade derigenom R. o.
Ad. ådragits en ojemnförligt mycket större förlust både i penningar och handlingar än som nu blef fallet.
Ovisst torde således vara huruvida just det, som man vill lägga Ridd.-Kamereraren till last, nemi. det, att han qvarlemnat nyckeln till Kassa-kistan i samma rum der nämnde kista står, huruvida — säger jag — detta är något fel eller om det ej snarare är en mycket stor förtjenst!
Slutligen har Ridd.-Fiskalen i sitt mern., Bil.
C, anfört det någon ansvarsskyldighet torde kunna Ridd.-Kamereraren åläggas, derföre att han qvarlemnat nyckeln till Kassa-kistan i V 112 Den 22 Mars. samma rum der nämnde kista förvaras; men, att oafgjordt likväl vore, om detta kunde anses såsom något fullt bindande laga skäl.
Ehuru Hr Ridd.-Fiskalen sålunda sjelf antyder att saken är outredd har han likväl, besynnerligt nog, kommit lill det resultat, ali tillstyrka frågans öfverlemnande till afgörande af en Compromiss.
Af allt delta, som jag nu haft äran nämna, och som finnes anlydt i motiverna till Utsk:s utlåt., torde för hvar och en, som förut derom varit osäker, nu vara klart, att saken leke är klar!
Vid denna frågas behandling inom Ridd.Utsk. har jag delat den i Utsk:s betänk, uttryckte mening, att frågan, om huruvida någon ansvarsskyldighet kan Ridd.-Kamereraren åläggas bör genom undersökning vid laga domstol utredas.
Å andra sidan har man föreslagit, dels att öfverlemna saken till en Compromiss.
Hr Lagerhjelm, som, bland andra åstundar detta, har i anledn. deraf föreslagit, att nämnde Compromiss borde bildas af ledamöter af R. o. Ad. utsedde af Ridd.Utsk.
Det torde dock strida mot all Juridisk praxis, att en Compromiss tillsättes uteslutande af ena parten, hvilket äfven Hr Rääf och flera andra ledamöter redan anmärkt.
De hafva i stället föreslagit att Compromissens ledamöter skulle tillsättas, till hälften afR. o. Ad., och till hälften af Ridd.-Kamereraren o. s. v.; men, huru än Compromissen må sammansättas, så tror jag, alt den ej blir lämplig till sakens bedömmande, och, i alla händelser, inser jag ej hvad fördel egentligen skulle vinnas genom sakens öfverlemnande till en Compromiss.
Man har sagt att dels undvika derigenom det obehag för R. o. Ad. att nödgas för rätta instämma sin Kamererare.
Jag förstår ej denna skygghet för lagliga former!
Det är som om man trodde det ligga något skymfligt i blotta beröringen med lagen.
Lagen, som likväl, hos ett fritt folk, der den stiftas af folkets ombud, borde betraktas såsom hvar mans värn och beskyddl
Dels har man trott att genom en Compromiss saken skulle undgå att så mycket blifva föremål för publiciteten.
Jag tror, alt det är förgäfves att hoppas, det genom Compromiss eller något annat sätt publicitet kan undvikas.
Tidningarne få nog reda på både att, och huru en sådan varit sammansatt och dömt; och R. o. Ad. skulle, — om frågan i sitt nuvarande outredda skick öfverlemnades till afgörande af en Compromiss — kunna blifva utsatt för ett mycket värre, och i synnerhet rättvisare klander än om saken öfverlemnas till fullständig utredning och slutligt bedömmande vid laga domstol.
Ty jag återkommer dertill, att saken ej är tillräckligt utredd, och att den inför en Compromiss ej kan blifva det.
En Compromiss är ej en domstol, som äger att på ed höra vittnen; och detta är väl det första nödvändiga vid hvarje undersökning för att den skall kunna kallas fullständig.
Full bevisning är således omöjlig att åstadkomma inför Compromissen, utan skulle den blifva nödsakad att, i en så vigtig och grannlaga sak som denna, dömma efter en så löslig grund som den, att hvar och en Den 22 Mars.
143 af dess medlemmar personligen tyckte att så eller så borde förhållas!
I sanning förtroendet alt vara Compromissarie måtte under sådana förhållanden blifva föga afundsvärdt!
Jag hemställer till hvar och en, som kan blifva Compromissarie om det skulle vara angenämt att fälla dom i denna sak i dess nuvarande outredda skick?
Det andra sättet att afgöra saken, som man föreslagit, är: alt R. o. Ad. sjelfva, ali hela fländel in pleno skulle afgöra saken.
Detta är, om möjligt ännu mera oformligt!
Ty det torde vara klart, att det vore omöjligt alt inför en så talrik församling åstadkomma någon fullständig utredning, så att dess medlemmar kunde bilda sig en motiverad och ej blott på lycke grundad mening i saken.
Dessutom, om R. o. Ad., allt detta oaktadt, skulle vilja åtaga sig ansvaret, att, antingen sjelfva eller genom Komiterade afgöra denna sak, så återstår alltid: att de summor, som vid stöldtillfället tillgripils, tillhöra tvenne kassor, nemi.
Riddarhus-kassan och Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassa.
Riddarhus-kassan är R. o. Ad:s egen tillhörighet, och dess ersätlnings-anspråk må R. o. Ad. äga rättighet efterskänka; men med Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassa blifver förhållandet helt annorlunda.
Denna kassa är hufvudsakligen bildad genom enskilda donationer och teslamentariska dispositioner.
Visserligen har R. o. Ad. äfven med tillskott bidragit till dess bildande; men hufvudsakligen är den, som sagdt, bildad genom enskilda donationer.
Vidare är denna kassa visserligen ställd under R. o. Ad:s förvaltning för att till afsedda ändamål användas; men torde ej kunna betraktas såsom R. o. Ad:s egendom.
Om nu R. o. Ad., denna kassas förvaltare, genom sitt beslut i frågan, efterskänker den ersättning af Ridd.-Kamereraren, som, genom sakens behandling på laglig väg, möjligen kunde blifvit kassan tilldömd, så kan jag ej se annat än att R. o. Ad. derigenom tillförbinder sig att sjelf ersätta Jungfru-stifts-kassan dess förlust.
Detta skäl förefaller åtminstone mig afgörande, och då dessutom genom laglig behandling, klarhet vinnes i saken och R. o. Ad. undgår att blifva inledd i ansvar och att utsättas för allmänna omdömets rättvisa ogillande, i fall saken, genom framdeles möjligen framkommande uplysningar, skulle befinnas hafva blifvit med förkastande afgjord, så, och då det ej är omöjligt att någon spaning på tjufvarne eller det stulna under rättegångens fortgång kan erhållas, tillstyrker jag, att saken måtte lill laga behandling vid vederbörlig domstol öfverlemnas.
Dertill kommer äfven det skäl, att det stulna till stor del består af åtskilliga Hypotheksföreningars Obligationer, om hvilkas numror etc. underrättelse är meddelad Börserne i Köpenhamn, Hamburg och Lybeck, och som sålunda kanske kunna återfås, genom att beläggas med beslag på något af dessa ställen. 144 Den 22 Mars.
Skulle de ej kunna återfås, så återstår alltid att få veta huruvida Hypolheksföreningarne ej skulle vilja, efter någon viss tids förlopp, betrakta de bortstulne obligationerna såsom dödade och i sådan händelse förnya desamma.
Allt detta kommer att intluera på den blifvande ersättningssnmmans belopp, i fall ersättning ifrågakommer. llr Rääf har visserligen sagt, att det vore likgiltigt, om ersättning nu också skulle komma att erläggas med en större summa än förlusten slutligen skulle finnas bestiga sig till; ty i den händelsen, säger han, skulle naturligtvis den ena parten i ersättning äga att upbära, hvad sedermera af det stulna möjligen kunde återfås; men jag hemställer till Hr Rääf sjelf, om det för Hr Rääf skulle vara, eller för någon annan kan vara likgiltigt att ligga i förlag med en 5000 r:dr b:co under loppet af 1 å 2 år, hvilken tid troligen förlöper innan Hypolheksföreningarne vilja eller kunna förnya sina obligationer.
På alla dessa grunder, och i synnerhet på det skäl jag förut haft äran anföra nemi. att R. o. Ad. ej äger rättighet att efterskänka Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassas möjliga ersättningsanspråk, anser jag med så väl R. o, Ad:s som Ridd.-Kamererarens rätt förstådda intresse mest öfverensstämmande att saken öfverlemnas till laglig behandling vid vederbörlig domstol, hvarföre jag anhåller om propos. på bifall till Utsk:s betänk.
Jag kan icke dela den åsigt, som åtskilliga talare yttrat om olämpligheten af alt öfverlemna ifrågavar:de sak till afgörande af en Compromiss.
Här är ju icke fråga om att söka utreda saken så, att något criminelt ansvar skulle den redogörande åläggas, här är endast fråga om en så beskaffad utredning som skulle leda derhän, att Compromissrätten, på de skäl och uplysningar den kan erhålla, antingen må kunna döma den redoskyldige, att ersätta hvad som blifvit bortstulet, eller också förklara att sådana omständigheter förekommit, hvarigenom lian icke kan lill dylikt ansvar bindas.
Då har frågan fått den utgång som den i domstolsväg jemväl skulle hafva erhållit, under förutsättning likväl att redlige och oväldige män inträda i Compromissen: att R. o. Ad. återigen nu skulle sjelf uphäfva sig till domare i saken, anser jag i högsta måtto olämpligt, ty hvaruti skulle domen bestå?
Jo, i ingenting annat än eftergift till Ridd.-Kamereraren för hvad som bortstulits, emedan R. o. Ad. icke har någon makt att förklara honom skyldig att ersätta förlusten.
Således finner jag för min del att, för att få frågan tillbörligen utredd utan att gå till domstol, dels äfven för att få den inskränkt så till sägandes inom R. o. Ad:s egna murar, densamma lämpligen bör kunna afgöras genom utsedde goda män, likväl med det förbehåll som jag förut gjort, alt Ridd.-Kamereraren såväl som R. o. Ad. skulle förklara, att de ville åtnöjas med Compromissens dom.
Att det skäl Hr Kraemer anfört ang:de Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassa, skulle utgöra hinder för R. o. Ad. att besluta en Den 22 M a r s. 145 en kompromiss, kan jag för min del icke inse, (y jag tvekar icke att förklara del jag icke ett ögonblick kan misstänka R. o. Ad. för så liten rättskänsla, att R. o.
Ad. skulle vilja, i händelse Ridd.Kamereraren varder ålagd, men R. o.
Ad. efterskänker ersättningsskyldigheten, belasta Wadstena Atil.
Jungfru-Stifls-kassa med en förlust, hvilken icke vore hvarken riktig eller rimlig, utan att R. o. Ad. i sådant fall öfverflytta!- förlusten på den kassa hvaröfver
Ståndet eger ensam dispositionsrätt, och jag är jemväl öfverlygad att, i händelse Ridd.Kamereraren varder från betalningsskyldighet frikänd af kompromissen, skulle R. o. Ad., sin rättskänsla likmätigt, från Ridd.Kassan öfverflytta så stort belopp lill Jungfru-Stiftets kassa, som erfordras för att betäcka den förlust, som sistnämde kassa fått vidkännas.
Jag tillstyrker således den åtgärd, som jag förut har föreslagit; varandes jag öfverlygad derom, alt kompromissen icke skall underlåta att bereda sig alla de uplysningar, som erfordras för att kunna meddela ett på sakens verkliga beskaffenhet gröndalh beslut, ehuru kompromissrätten icke eger rätt att afhöra vittnen, hvilket jag anser vara onödigt, enär, enligt mitt förmenande, uplysningsvis hörda personer kunna gifva lika tillförlitliga underrättelser, som om de blifvit edeligen hörde.
Hr Ekenstéen:
Hr von Kraemer har på ett träffande, jag må säga dräpande sätt kommenterat såväl Ridd.Kamererarens förslag, som ock till en del Fiskalens tillstyrkande deraf.
Detta styrker naturligtvis mig och många med mig i den öfvertygelse, att om olyckligtvis denna sak skulle komma inför domstol och inom våra klandrande publicisters händer, så är jag öfverlygad om, hvad jag icke önskar, alt Ridd.Kamereraren blir fälld.
Hvar och en, som hade en enskild Kassaförvaltare, skulle af sin Kassör utkräfva ersättning.
Jag anser således all, om Ridd.Kamereraren vill underkasta sig en komité, icke en kompromiss, som väljes af Ridd.ölsk., men icke af honom sjelf, ty han har intet att yrka, så tror jag ali det vore häst för honom; dock må han hafva rätt att vädja till vederbörlig domstol.
I annat fall tror jag icke något vara bättre än det Hr von Krmmer föreslagit, och han har verkligen anfört så bindande skäl derför, att, om Kamereraren icke skulle vilja ingå på de vilkor jag nyss nämnt, sä önskar jag att frågan måtte komma inför Domstol.
Men såsom saken nu står, anser jag både för R. o. Ad. och Ridd.Kamreraren tjenligast att en af honom såsom laglig erkänd komité bland R. o. Ad. fick afgöra, huruvida han skulle ersätta penningarne eller icke.
Hvad åter angår den särskilda omständighet, som Hr von Kraemer anmärkt, ang-.de R. o.
Adis egna medel och Jungfrustiftets Kassa, så, och i den händelse att Kamereraren skulle blifva frikallad från allt ansvar, får jag förena mig med Hr Printzensköld derom att R. o. Ad. bör af sin egen Kassa ersätta bristen i Wadstena Adl. Jungfrustifts Kassa, ehuru jag icke precist känner hvad rätt man kan hafva alt disponera öfver Riddarhus-kassans medel.
Jag fortsätter mitt yrkande att derest icke Ridd.Kamreraren vill underkasta 5 H. 10 146
Den 22 Mars. sig den komités dom, som R. o.
Ad. sjelf utväljer, saken må gå lill vederbörlig domstol, och Utsk:s beläuk. sålunda bifallas.
Då en ledamot af Ridd.Utsk. förut uplyst R. o.
Ad. om de förhållanden, som vid afgörandet af denna fråga inom Utsk. förekommo, har jag föga annat alt tillägga än det alt
Riddarhusets fonder utgöras af åtskilliga under flera olika rubriker lill välgörande ändamål ingående pensioner.
Hr von Kraemer har redan omnämnt särdeles Wadstena Ad.
Jungfr.
Slifts-kassa.
Alla dessa fonder utgöra en betydande summa, som under
Direktms inseende förvaltas och redovisas af Kamreraren.
Kamreraren har under en fortsatt längre tid till Ridd.Direklms fulla belåtenhet och således äfven till R. o. Ad:s, väl förvaltat denna förtroendetjenst.
Han har förökat fonderna och fullgjort sina åligganden.
En tillfällig olycka har gjort, att han denna enda gängen har begått det felet alt glömma sina nycklar i sin pulpet.