Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Wästfelt har sökt i sin deduktion visa, att del varit mycket bättre om, under sisth år, spanmålshandeln varit tullfri innan förbud mot utförsel gjordes, men jag tror, att så icke varit förhållandet, enär, såsom jag redan visat, spanmålspriserne å vissa orter voro till en oerhörd höjd uppdrifne.
Jag fortfar i mitt yrkande om afslag å betänk.
Jag har icke hört någon talare bestrida den satsen, att en fix spanmålstull är nyttig, men jag tror icke att deraf följer det man skall utsräcka den derhän, att rättigheten för K.
M. att göra förbud eller minskning i tullen, försvåras, och oriktig anser jag hvarje sådan åtgärd, sorn åsyftar att försvåra denna K.
M:s omvårdnad om rikets innevånare.
Under sista krisen visade erfarenheten, att från England köptes spanmål för 33 millioner P. St. och i mannaminne har icke en sådan import derstädes ägt rum.
Orsaken till denna import var en fel slagen skörd på potates och spanmål i allmänhet.
Uti detta laud, likasom i vårt och mångå andra, lefver folket till större delen af potates och dä man sett, att denna jordfrukt af en eller annan orsak icke lemnat så rika skördar sorn tillförene, kan man möjligen ega anledn. till den förmodan, att en lika svår missvext å denna jordfrukt ånyo inträffar, i hvilket fall det är ganska lyckligt att
Konungen eger i Sin makt att kunna modifiera lagens stadgande, till förekommande af allt för stor rubbning i de gäng - Den 5 Juni e. m. 453 bara priserne, och jag anser således nödvändigt, att Konungen eger denna rättighet.
Då nu det är klart, att den största möjliga stadga i spanmålsprisen icke allenast är nödig, utan äfven nyttig, sä är också gifvet, att hvar och en önskar en sådan stadga, men här är icke fråga om öfverläggning af eli sådant ämne, utan blott om möjligheten för K.
M. att kunna modifiera lagens stadgande, i hvilket fall man här framkastat sisth års händelser.
Härvid får jag likväl erinra, att i de orter, hvilka jag känner, ansåg man det första utfärdade förbudet nyttigt och välgrundadt, men annorlunda var förhållandet med det andra.
Jag förenar mig med dem, som påyrka en fix lull.
En sådan tull har också förefun nits alltsedan 1841, utom vid ett utomordentligt fall, då K.
M. fann nödigt att upphäfva densamma.
Detta hindrar likväl icke att principen är ganska riktig, fastän undanlag kunna äga rum.
M. med en särskild anhållan i ämnet, anser jag icke vara lämpligt, emedan sådant rätteligen tillhör besvarandet af K.
M:s propos. ang:de åtgärders vidtagande för behöfvandes undsättning i missvextår.
K. M. har uti denna propos, förklarat att, om R.
St. lemna K.
M. nödiga medel till behöfvandes undsättning i missvextår, K.
M. är villig alt lala tullen förblifva fix under bestämd tid.
Vid sådant förhållande anser jag att en framställning i detta hänseende, i sammanhang med tulltaxan, icke bör ske, utan vid besvarandet af K.
M:s förevaride propos.
Då först kan K.
M. låta tullen förblifva fix, och således anhåller jag, att R. o. Ad. icke nu vill ingå uti någon pröfning af denna framställning till K. M., utan uppskjuta dermed till dess R.
St. blifva i tillfälle att besvara K.
M:s oftanämnde propos.
Hr von Hohenhausen bar ganska rätt derutinnan, att jag yrkat att det varit bättre, att en friare införsel egt rum innan förbudet utkom.
Jag yttrade detta af den orsak, att man utaf två onda ting vanligen väljer det minst onda.
Hade en friare införsel blifvit medgifven i st. f. det utfärdade förbudet, hade någon rubbning icke kommit att ske.
Det visade sig också, att sedan Finska flottan inkom från Ryssland, hade spanmålskrisen afstannat och spanmålen fann ingen afsättning.
Sedermera utsändes Kronans fartyg för att uppköpa spanmål, och när den hitkom vann icke heller den någon afsättning.
Man har sagt, att den fasta spanmålstullen räckt sedan 1841, men jag får erinra, att han upphörde 1847.
Sålunda inskränktes hans varagtighet till endast 6 år.
Den erfarenhet af den fasta tullens fördelar man under denna tid vunnit, synas mig vara alltför ringa, för att kunna åberopas såsom skäl för dylik tulls bibehållande.
Man har sagt, att genom spanmålsprisets föränderlighet, jordbrukaren hade svårt att beräkna sina inkomster, men det kan för honom icke vara svårare att uppgöra dylika beräkningar än för hvarje annan näringsidkare.
Lika med Hr Lagerhjelm anser jag, att man genom den föreslagna skrifvelsen icke bör försvåra möjligheten för K. M. 454 Den 5 Juni e. m. att göra en nedsättning i tullen, hvarföre jag anhåller att R. o. Ad. måtte ogilla Ulsk:s förslag.
Det är naturligt, att en skrifvelse från R. o. Ad. icke kan beröfva K.
M. den honom i grundlagen medgifna rätt att förändra tullen pä spanmål.
Frågan är blott huruvida en sådan opinion, som i en dylik skrifvelse innefattas, kan vara af omständigheterne påkallad eller icke.
Till ledning för vårt omdöme i detta afseende hafva vi endast att rådfråga den erfarenhet, sorn vunnits af händelserne under sisth år. R. o.
Ad. torde erinra sig hurusom tänkesätten då voro delade och partierne stodo mot hvarandra, och hurusom förhållanden inträffat, hvilka man icke sett snart sagt under en hel generation.
Jag bekänner att jag tillhörde dem, hvilka befarade hungersnöd i landet och ansåg derföre ett förbud mot utförsel af spanmål nödigt dä det först utfärdades.
Likväl sedan detta förbud blifvit utfärdade visade det sig, alt de, som yrkat derpå, hade haft orätt, och jag mäste erkänna, alt jag var bland deras antal; ty slöra tillgångar af spanmål funnos och efter några veckors förlopp föllo priserne under all beräkning.
Hade nu icke förbudet meliankommit, så är det visserligen sannt, att spanmåln möjligen omkring 8 dagar kunnat bibehålla samma höga pris eller måhända stigit ännu högre, men derefter hade otvifvelaktigt befintliga förråder framkallats och hvilka varit mer än tillräckliga, hvarigenom priserne ovilkorligen måst falla.
Prisstegringen i England och Tyskland åstadkom betydliga spekulationer i Ryssland, hvilka åter föranledde innehafvarne att hålla på sin spanmål, men när priset stigit till en viss höjd, lössläpptes alla förråderne på en gång och följden blef, att priserne föllo i Stellin och S:t Petersburg samt många af speculanterne blefvo bedragne i sina beräkningar genom deras allt för stora förtröstan på de höga priserne.
Sålunda har man haft tillfälle att af erfarenheten inhemta, det man icke bör fästa sig allt för mycket vid priset och hungersnöd, emedan om priset under en viss tid högt uppjagas, detsamma snart återgår.
Jag skulle derföre tro att, om R.
St. inför
Konungen uttrycka den tanken att spanmålstullen icke bör förändras under tre år, R.
Sl:s ålgård inskränkes dertill, att de endast önska en friare spanmålshandel etablerande och, enl. min åsigt, är detta det enda tillfälle, då R.
St. kunna yttra en opinion i saken, åtminstone är det mig obekant att något annat mål förekommer, hvarest ett sådant förhållande eger rum.
Förändringarne i spanmålsprisen år 1847 föranleddes deraf, att Englands behof af spanmål hastigt blef fyldt, hvarigenom priserne såväl i Tyskland som Ryssland föllo.
Hvad åter angår vårt land, så framkröpo dess tillgångar så småningom, men de tillbakahöllos så länge deras innehafvare sågo att spekulationerne forlgingo.
Då förbudet utkom, måste dessa tillgångar framkomma, samt då någon afsättning icke fanns, blef prisets fallande en oundviklig följd.
Gyldenstolpe anfört, anser jag den föreslagna underd. skrifvelsen till be - 0 e n 5 Jani e. in. 455 svarandet af K.
M:s nåd. propos., ang:de anskaffande af medel till behöfvandes undsättning i missvextår, öfverflödig, hvarföre jag afstyrker densamma.
Ståndet skulle besluta att aflåta till K.
M. en underd. skrifvelse, ang:de tull på spanmål, anhåller jag, att den måtte utsträckas till hela tulltaxan och att således Ständerne mätte, för principens skull, i underdånighet anhålla att tulltaxan må i alla delar blifva gällande till nästa riksdag.
I den händelse R. o. Ad. afslår denna skrifvelse, anhåller jag, att R. o. Ad. dervid ville fästa det vilkor, att detta afslag icke förhindrar
Slåndet att ingå i pröfning af StatsUlsk:s blifvande betänk., i anledn. af K.
M:s oftanämnde propos., rflr:de statsanslag af medel till behöfvandes undsättning i missvextår.
Ett sådant vilkor, som det af Gr.
Gyldenstolpe föreslagna, tror jag icke behöfver fästas vid denna skrifvelses ogillande, ty om man framställer saken sä all principen bör befästas genom ett årligt anslag af 100,000 r;dr till nästa riksdag, så tror jag den faller.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på Bevilln.Utsk:s förslag till underd. skrifvelse i fråga om fix spanmålstull, blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag, och dels att R. o. Ad. måtte uppskjuta sitt beslut härom lills Ståndet inbekomma SlalsUtsk:s utlät, i auledn. af K.
M:s nådiga propos. ang;de åtgärder för behöfvandes undsättning i missvextår; hvarförutan Gr.
Gyldenstolpe föreslagit att i fall R. o. Ad. skulle afstå Utsk:s nu förevande förslag, det måtte ske med förbehåll, att ämnet kunde åter upptagas i sammanhang med K.. M.s förenämnde propos., men att Hr Landtm, likväl förmodade, att R. o. Ad. funné, att dä nu förevande fråga endast anginge lillien, ett afslag ä Bevilln.Ulsk:s förslag i denna del icke hindrade R. o. Ad. ali, i fråga om undsättning för behöfvande i missvextår, besluta de åtgärder, som i sådant afseende kunna finnas nödiga. R. o. Ad. hördes häruti instämma, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s ifrägavar:de förslag till underd. skrifvelse, men denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, och då sedermera propos. till afslag ä detta förslag blef framstäld samt besvarad med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade Hr Landtm, att hail funnit ja härvid hafva varit öfvervägande. 6:o Det i betänk, pag. 62 intagna förslag till underd. skrifvelse ang:de vigtf örtullning af bränvin och sprit samt vin.
Då IL St. bestämt tullafgifter på alla varor, skulle jag anse det höra lill saken, att, åtminstone in - 456 L) e n 5 Juni e. m. till nästa riksdag, låta lullafgifterne qvarstå och att Ständerne följaktligen icke, för den möjliga fördelen af ett förändradl förtullningssält, sorn måhända lika lätt kan medföra förlust, höra ingå med en und. anhållan, alt K.
M. af sådan anledo. mätte förändra de stadgade lullsatserne.
Jag tillstyrker derföre afslag å ifrågavar:de förslag.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, yttrat att, då R. o. Ad. bibehållit nu gällande förbud emot införsel af bränvin och sprit, R. o. Ad. torde finna att Utslcs ifrågavar:de förslag, enär det hade afseende jemväl ä dessa artiklar, åtminstone icke oförändradt kunde bifallas, Lief della förslag uppå derom framställd propos., af R. o. Ad. afslaget. 7:o Det i betänk, pag. 7l, afgifva förslag till und. skrifvelse, ang:de de s. k. föringsmed/en.
Jag vill på intet sätt bestrida nyttan af en sådan pensionsinrättning, som den här föreslagna.
Men då man räknar föringen till ett slags aflöning för sjöfolket, och den, som skall gå till sjös, troligen hällre fortfarande vill beräkna samma inkomst, som förut, än hoppas på det ovissa åtnjutandet af en pension, hvarigenom hans aflöning nedsättes, så blir följden troligen den, att skeppsredarne få betala icke blott föringen till pensionskasssan utan äfven högre aflöning till sjöfolket.
Skeppshyrorne blifva då i samma män stegrade som pensionsinrättningen borttager föringen.
Hafva då skeppsredarne för närvande så stor vinst, att de kunna uthärda en sådan tillökning i deras afgifter?
Jag känner det visserligen ej, men jag befarar att sä icke är, och på sådangrund afstyrker jag förslaget.
Den lilla drickspenning som under namn föring nu lemnäs sjöfolk, är af den ringa betydenhet, att den på hyrorna icke något inverkar, men är deremot för pensionskassan af destomera vigt.
Denna kassa är i allmänhet mycket anlitad, enär sjömän gemenligen icke tänka på ålderdomen och i de yngre åren sällan samla någon förmögenhet, och af dessa skäl tillstyrker jag det här föreslagna bidraget till pensionsinrättningen.
Jag bestrider icke nyttan af inrättningen.
Jag har endast yttrat, att jag icke har mig bekant i hvad mån skeppsredare kunna bära de förhöjda afgifter, sorn enl.
Utsk:s förslag skola dem drabba.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förslag till und. skrifvelse ang:de föringsmedlen, ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. 8:o Det i betänk, pag. 73 förekommande f örslag till und. skrifvelse, rör:de partiella tull-lindringar.
Jag kan icke godkänna Utsk:s förslag och ehuru jag visserligen anser den Svenska sjöfarten ganska betydlig, tror jag likväl, att den icke hunnit den höjd, hvartill den - Den 5 Juni e. m. 457 samma med vårt läge och våra tillgångar bör kunna nppdrifvas.
Utsk. säger, att ifrågavar:de tull-lindringar gifva handeln en konstlad rigtning.
Jag bekänner, att jag icke kan ingå på en sådan sats, enär, enl. min åsigt, man ej får betrakta handeln i och för sig sjelf, utan hela rikets industri, eller den eea näringen i samband med den andra.
Skeppsrederierne äro af ganska stor vigt såväl i afseende på den derigenom tillkommande vinst, som äfven i afseende å den tillgång på sjöfolk, deraf kan påräknas, men det är alldeles icke sagdt, alt hvarken skeppsrederierne eller handeln lida af dessa tull-lindringar, ty just genom dem föranledas fabrikanter, att taga råämnet directe frän productionsorlen, och dymedelst erhålla de varan till billigare pris, än om råämnet hämtades från närmare orter eller i andra eller 3:dje hand.
Således skulle jag tro, det vara ett misstag af Utsk., att anse vår handel lida af omförmälda tull-lindringar, och då de medföra fördelar för hela riket, kan jag icke finna något skäl, hvarföre hitintills gällande föreskrifter skola upphöra.
Jag anhåller på grund af hvad jag nu haft äran anföra, alt R. o. Ad. ville afslå Utsk:s förslag.
De ifrågavar:de tulllindringarna hafva hitintills fortgått på statskassans bekostnad, egentligen för att uppmuntra handel och sjöfart på aflägsna orter.
Denna uppmuntran bör väl icke i all evighet fortfara, helst om den icke gagnat, i hvilket fall jag anser skäl icke vara för handen att bibehålla den.
Dessa tull-lindringar utgöra sålunda endast en skänk åt de personer, hvilka åtnjuta dem, och minska ostridigt den inkomst, Staten eljest haft att påräkna af tullen.
Om någon hämtar en last, hvarå tullen är bestämd till 3 sk. U, så utgår den icke till högre belopp än 2 sk. 4 eller 5 r:st. och således hafva de personer, hvilka införskrifva sina varor directe från produetionsorten en störe vinst än de, hvilka icke äro i tillfälle till en dylik införskrifning.
Enl. min åsigt tiar således Utsk. ganska rigtigt föreslagit, att all tull-lindring må med | årligen förminskas, och alt den efter 3 års förlopp skall helt och hållet upphöra, men deremot kan jag icke godkänna Utsk:s förslag i sednare delen, att införseltullen å sådana artiklar, hvarföre tull-lindringarna hufvudsakligen åtnjutas, i samma mån nedsättas; ty detta leder till samma resultater i afseende på statsinkomsterne jag förut nämnt.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville bifalla den del af Utsk:s förslag, sora anser tull-lindringarnes upphörande efter 3 års förlopp, men deremot icke den, som angår införseltullen.
I motsats till den siste värde talaren yrkar jag, att den af Utsk. tillstyrkta und. skrifvelsen måtte afslås.
Palmstjerna anser jag både nyttigt och nödigt, att uppmuntra skeppsfarten på de aflägsnare delarne af jordklotet, hvilket ingalunda sker genom borttagande af den fördel som med en direkt handel, uti inhemska fartyg, imellan Sverige samt Ost- och Westindien nu är förenad; ty om samma tull bestämmes, ehvad varorna införas från London, Hamburg eller China, så är det helt naturligt, att handeln snart kommer att in - 468 Den 5 Juni e. m. skrankas till de närmaste marknadsplatserne och att fördelen af utskeppningen på de aflägsnaste länderne såmedelst skulle gå förlorad, Att låta förblifva vid nu gällande stadganden synes mig således vara en åtgärd, som en skyldig omtanka om landets sanna fördel föreskrifver.
Om frakthandel vore en här i landet föga begagnad näringsgren, och man ville inleda speculationen härpå, emedan densamma otvifvelaktigt för oss är högst nyttig och gagnelig, kunde det visserligen vara nödigt att bibehålla dessa tull-lindringar, men jag får fästa Hrrmes uppmärksamhet derpå, alt vårt deltagande i den stora verldshandel egentligen består i forsslande af varor från en hamn till en annan, eller frakthandel, och denna handel kunna vi lättast bedrifva, emedan den fordrar mindre kapitaler än den egentliga handeln eller varors uppköp på en ort för alt dem, med beräkning af vinst, ä annan ort försälja.
Vära handlande äga icke erforderliga kapitaler, för att kunna komma i täflan på den stora verldsmarknaden, men väl till idkande af frakthandel, hvilken äfven länge och med fördel varit, begagnad.
Om nu fartyg gå på utrikes orter, men icke erhålla fördelaktiga fragter eller för andra orsaker behöfva återvända, taga de en retour-last hem, och Staten får då genom tull-lindringarna godtgöra denna brist på frakt, och dymedelst uppmuntra till en ofta umbärlig import.
Sådant anser jag onödigt och jag delar derföre fullkomligt Utsk-.s uttalade åsigt, att vår frakthandel vunnit den utvidgning, alt serskild uppmuntran icke vidare behöfves.
Dessutom vill jag fästa uppmärksamheten derpå, alt en icke obetydlig tillökning i tullen kommer att tillvägabringas genom upphörandet af dessa tull-lindringar, och på grund af dessa skäl, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag.
Då R. o. Ad. redan återremitterat §:n synes mig som R. o. Ad. äfven borde återremittera frågan om den und. skrifveisen.
Det torde vara så mycket angelägnare, som Utsk:s beslut kan vara beroende af sättet, hvarpå redactionen blir uppställd.
Om t. ex. det stadgande borttages, att ett fartyg skall inom de 3 sista åren hafva från Svensk hamn utfört Svenska produkter, är det nödvändigt, att upphäfva dessa tull-lindringar, hvilka eljest möjligen skulle kunna tilläggas fartyg från det land, med hvilket vi ingått reciproka fördelar, och då bade vi ju derigenom gjort en förlust, emedan sådana utländska fartyg skulle lika med de Svenska åtnjuta tullindring.
Således anser jag dessa frågor hafva gemensamhet med hvarandra och anhåller derföre om återremiss.
Onder förmiddagens plenum fattade R. o. Ad. beslut, hvarigenom sockerbruksidkarne här i landet beröfvades det förbuds skydd som de hittills åtnjutit och R. o. Ad. biföll i stället den utaf Olsk. föreslagna införseltull af 5 sk. pr £f, vid bestämmandet af hvilket tullbelopp man just tagit i beräkning, alt inkommande råsocker drager en tull-lindring af 15 proc.
Skulle man nu, såsom Gr.
Gyldenstolpe yrkat, först borttaga tull - Den 5 Juni e. m. 459 lindringen och sedermera sista mom. uti den af Utsk. föreslagna skrifvelsen så alt import-tullen för råsocker icke komme att minskas utan blefve, sådan den nu gäller lika ifrån hvad ort varan 5n må införas, så rubbade man ju helt och hållet de beräkningsgrunder, hvarpå den uppgjorda tullbestämmelsen för raffinadsockret hvilar och skulle derigenom beröfva de inhemske raffinadörerne just det skydd, som man, medelst det fastställda tullbeloppet, velat dem tillägga.
Enl. min åsigt handlar man hvarken rätt eller conseqvent, då man på detta sätt går till väga och den ena stunden tager bestående förhållanden lill grund för sina beräkningar men ögonblicket derefter är färdig att dessa förhållanden ändra och alldeles tillintetgöra.
Jag yrkar ogillande af detta förslag.
Då meuingarne om ifrågavar:de ämne äro så delade, och frågan är svår nog att bedöma, samt R. o. Ad., på sätt Gr.
Gyldenstolpe erinrat, redan återremitterat den § af tulltaxeunderrältelserna, som angår tull-lindringarne, förenar jag mig med Hr Grin och anhåller, att R. o. Ad. äfven måtte återremittera förslaget till den tind. skrifvelsen, på det att Utsk. måtte taga den i öfvervägande i sammanhang med det öfriga.
Denna fråga bör, enl. mitt förmenande betraktas icke ur en ekonomisk synpunkt, utan hufvudsakligen utur militärisk.
I ekonomiskt hänseende anser jag det icke vara lämpligt att utsätta sådane olika tullbestämmelser som de ifrägavar:de, emedan handeln derigenom inledes på onaturliga vägar.
Men denna fråga har, såsom äfven blifvit sagt, en högre synpunkt än den ekonomiska, del är den mililäriska.
För Sveriges sjelfförsvar måste det vara af serdeles stor vigt, att äga tillgång på öfvadt och skickligt sjöfolk hvilket endast kan erhållas genom en betydlig handelsflotta och i sådant afseende är den ifrågavar:de tullindringen af nytta och vigt.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att lian, enär ingen af de talare som yttrat sig, yrkat ovilkorligt bifall lill Ulsk:s förslag, finge hemställa om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärknme föranleda till återremiss, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade att han funnit ja hafva öfverrösta! nej.
Landtm, yttrade, att de i Utsk:s betänk, pag. 65 omnämnde vilkor för införselförbudens borttagande, stodo i omedelbart sammanhang med vissa af de artiklar, hvilka R. o. Ad. förbehållit sig att serskildt pröfva, och att Hr Landtm, fördenskull ansåge Utskis derom afgifne yttranden böra till pröfning hos R. o. Ad. förekomma, föredrogs l:o Utsk:s förslag, att ingen af de artiklar, sorn nu förbjudna, hädanefter tillåtas till införsel, må på kreditupplag uppläggas och ej eller på nederlag, annorlunda än till äler utför - 460 Den 5 Juni e. m. sel, i städerne Stockholm, Götheborg, Carlshamn, Landskrona och Söderköping.
Jag vet icke, om It. o. Ari. borttagit förbud mot införsel af andra varor jin socker och sirap, och att för detta förbuds borttagande stadga så beskaffade vilkor som de ifrågavar:de, anser jag vara olämpligt.
Jag tror derföre att R. o. Ad. som bibehållit de flesta nu gällande införselförbud icke bör antaga Utskrs förslag, destoheldre som deri gifna föreskrifter äro enl. min åsigt ohehöfliga. flr von Hartmansdorff:
Jag känner icke, huru det är med socker och sirapshandeln, icke heller om det verkligen förhåller sig så som Frih. Palmstjerna uppgifvit, nemi. att förevaride föreskrifter i afseende på denna handel icke behöfvas.
Men jag har mig bekant, att, hos MedStånden utom förbudet för ifrågavar:de artiklar, sådant blifvit borttagit äfven för andra, och det kan således blifva ovisst, hurudant beslut R.
St. i frågan komma att fatta.
Under sådana förhållanden och då åtminstone för andra varor än socker och sirap, skyddsförbud blifva nödiga, tror jag, det vara riktigast, att R. o. Ad. återremitterade denna punkt, på det att Utsk. malte vara oförhindradt, att efter Ståndens olika beslut afgifva utlåtande antingen med bibehållande af hvad Utsk. föreslagit, eller ock med någon jemkning derutinnan.
Jag skulle derföre hemställa, att såväl denna punkt, som öfriga till och med sidan 67 må blifva återremitterade, ty här förekomma särskilda föreskrifter om förteckningar varor och orter.
Jag hemställer till den siste värde talaren, om någon återremiss är nödig, enär om R. o. Ad. bifaller Utsk:s förslag, någon skada dermed icke är skedd.
Skulle, hvad Utsk. föreslagit, hefmnas obehöfligt, kan ju Exped.Utsk. eller också Bevilln.
Utsk. sedermera inkomma till R.
St. med hemställan om uteslutande af ifrågavar:de stadgande.
Jag tror, att man kunde undvika återremiss.
Hr Hjertås förslag kan jag icke gilla, emedan det strider både emot formen och det antagna bruket.
Den enda lämpliga utvägen, torde vara den, att, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, återremittera punkten, på det att Adeln må hafva sin rätt öppen, att sedermera efter sig företeende omständigheter i ämnet fatta beslut.
Jag skulle icke hafva något emot en återrerais, såvida jag icke fruktade att den endast förlänger frågans afgörande, emedan det möjligen skulle kunna hända, att Utsk. (inner sig förhindradt, att uppgöra voteringspropos. innan beslut i de öfrige Stånden blifvit fattade öfver de frågor, som der skola afgöras, och jag anser riktigast, att när R. o. Ad. antagit en grundsats, R. o. Ad., i enlighet med densamma, beslutar om delaljerne, utan afseende derpå, huruvida denna grundsats gjort sig gällande inom be öfriga Stånden.
Den 5 Juni e. m. 461 Hr von Hohenhausen:
Jag får fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att det kan vara betänkligt, att förkasta Utsk:s ifrågavar:de förslag.