Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domkapitel icke lärer underlåta att tillse, det någon annan lämplig prestman varder förordnad att i hans ställe utöfva pastoral-vården, emedan den icke får på något vilkor ligga nere, och då faller det sig temligen klari att, har Consistorium förordnat prestmannen att på Kyrkoherdens vägnar utöfva pastoralvärden, så inträder han i alla en Pastors skyldigheter och i främsta rummet denna, hvadan enl. min tanka från Gr.
Mörners anmärkning ingalunda något stöd kan hämtas för bifall lill det ifrågavar.-de förslaget.
Jag har hört mycket omtalas och förordas, serdeles inom de liberalas leder, vigten och nyttan af alt inora hvarje styrelse, inom hvarje direktion, eller korporation Ordf:den borde väljas.
Jag kan icke gilla dessa tänkesätt.
Jag anser det vara af vida större nytta och säkerhet om ordförandeskapet genom bestämd föreskrift är updraget åt en viss person, ty derigenom undvikes hvad som ofta eljest skulle inträffa, nemi. intriger och personliga t. o. m. chikaner, hvilka icke äro egnade att åstadkomma enighet och samdrägt inom styrande myndigheter.
Alt göra Kyrkoherden till ledamot inom Fattigvårdsstyrelsen då han enl. sitt embete, borde vara den främste derstädes, anser jag vara olämpligt.
Jag förblifver vid min tanka att Kyrkoherden bör vara permanent ordf:de, och derför möter intet hinder; såsom bevis hvarpå man skulle kunna åberopa ett förhållande något högre upifrån; det nemi. att Erkebiskopen är sjelfskrifven ordf:de i Stockholms Stads Consistorium, ehuru ordförandeskapet utöfvas af en annan, då han är frånvarande; så att om annexförsamlingar finnas, de der äfven måste hafva Fattigvårdsstyrelse, bör Kyrkoherden vara sjelfskrifven ordfide i denna styrelse då hans tid medgifver honom att vara tillstädes, och det torde icke ligga utom möjlighetens gräns att antingen välja en annan person i hans ställe eller ock genom en bestämd före skrift förordna, hvem som i hans frånvaro bör föra ordet.
Då jag icke är ledamot af Lagoch Ekon.Utskm, utan af ett helt annat Ulsk., hvars göromål för närvande så sysselsätta mig, att jag icke kan medhinna att taga noggrannare kännedom af andra ärenden, än dem, som ligga inom området af detta Ulskis tillgöranden, har jag nödgats underlåta genomläsandet af de serskilda motionerne i förevarande fall.
Jag kan således icke veta om någon motion verkligen är väckt derom, att Kyrkoherde må vara ordf:de i Fattigvårdsstyrelsen; men så mycket ser jag, att betänk, icke deiför redogjort.
På denna grund vet jag icke heller om det går an att bifalla Hr Printzenskölds förslag i detta hänseende.
Deremot och i afseende på valet till ordf:de, så synes mig, på det detta val må vara fullt fritt, att, på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, man bör samtycka till motionen i della serskilda hänseende.
Att åter speciellt stadga det Kyrkoherde må vara ”ordf:de eller ledamot i Fattigvårdsstyrelse”, det finner jag innefatta en pleonasm; är han ordhde, så år han också ledamot, men visserligen 9 H. 23 354 Den 21 Augusti. icke vice versa.
Ledamot önskar Utsk:n att Kyrkoherden deruti alltid mätte vara, och det önskade äfven R.
St. vid sednaste riksdag; häruti vore godt att R.
St. äfven nu ville instämma.
Kyrkoherden sjelfskrifven ledamot, kan han uträtta mycket godt, och församlingen torde med nöje åt en duglig och presterlig medlem af berörde styrelse updraga ordförandeskapet.
Man har visserligen ofta hört yttras, att kyrkolagen så bestämdt ålägger Kyrkoherdarna att antaga sig de fattigas sak, att, i betraktande deraf, de skulle, utan afseende på faltigvårdsstadgans innehåll, enär berörde kyrkolagsföreskrifter ej derigenom blifvit i laga ordning uttryckligen uphäfda, ega rättighet infinna sig i fattigvårdsstyrelsen.
När kyrkolagen således tyckes antyda sådant, och någon ändring af dess bud ej är ifrågasatt, så måste det väl vara bäst, att kyrkolagens och fattigvårdsförfattningens stadganden bringas i öfverensstämmelse med hvarandra; och denna öfverensstämmelse kan lätteligen vinnas genom den förskrift, att Kyrkoherde eller den hans embete förrät- - tar, alltid skall vara ledamot i fattigvårdsstyrelsen.
Men det är icke lika gifvet alt han bör vara ordf:de.
Hufvudsaken är vunnen, enär, såsom ledamot, hans röst icke är förqväfd.
Ordförandeskapet deremot innebär i sig något helt annat, så till vida som det, jemte ledamolsskapets fordringar, förenar en fordran af vissa egenskaper derutöfver, förmåga att sammanhålla och leda, lifva och föra menighetens sinnen till billighet och nyttig omvårdnad af de ömsidiga förhållanden, som skola regleras och öfvervakas.
Jag önskar visserligen på det högsta, att Kyrkoherden i församlingen måtte i hvarje serskildt fall förtjena och erhålla detta, med hans vördnadsbjudande och ädla religions-lärarekall, så närbeslägtade och, såsom jag i följd deraf tror, gerna åtagna updrag, att vara ordfcde i Fattigvårdsstyrelsen ; men jag kan icke annat än, med betygande af den up riktigaste, den varmaste aktning för presterskapet, erkänna att förhållanden torde förefinnas eller kunna inträffa, som göra den för tillfället Kyrkoherdebefattningen innehafvande personen mindre lämplig till merberörde ordförandepials, — och i sådane fall måtte det väl vara en fördel att kunna välja en annan, genom raskare ålder eller serskildt lyckliga egenskaper dertill mera passande församlingsbo.
För nämnde existerar en brist af nödigt stadgande härom i författningen.
Delta hjelpes, om man, med afslag å Utskrns första hemställan, med bifall omfattar motionen i delta hänseende; hvarefter jag anhåller att R. o. Ad. ville godkänna Utskrns tillstyrkande i sednare delen.
— Jag tror att äfven Hr Printzensköld, med dess välbekanta och berömvärda, stränga nitälskan för iakttagande af våra formers helgd, jemväl bör kunna instämma deri; såvida han icke specielt har sig bekant alt motion är väckt om att Kyrkoherdarne ovilkoligen böra vara ordf:de i Fattigvårdsstyrelsen.
Men eljelst står det förslag, jag vördsamt förordat, närmast till den värde ledamotens åsigter.
Mörners yttrande vill jag anföra alt undantag icke utgöra regeln.
Det kan visserligen hända Den 21 Augusti. 355 att någon enda gång någon Kyrkoherde icke är tjenlig lill ordhde i Fattigvårdsstyrelsen, men i allmänhet hoppas jag att Pastorerna äro dertill tjenliga och att om än någon gång, ifall man beslutar att de skola vara ständiga ordf:de, det kunde hända att styrelsens ordf:de vore mindre skicklig, så är det dock säkert att derest de icke äro sjelfskrifne ordf:de, det kommer att hända mångfalldigt flera gånger att lill ordhde utses olämpliga personer.
Det händer ganska ofta att det icke finnes herregårdar i församlingen eller också att det finnes herremän, som visa sig icke vilja sysselsätta sig med kommunal-angelägenheter och då hvila alla de kommunala bestyren på allmogen.
Jag har mycken aktning för allmogen i allmänhet, är sjelf domare på landet och känner dem ganska väl, men allmogen har ett fel och det är, att den gerna vill snörpa på pungen, hvilket hvar och en nogsamt lärer känna.
I de församlingar der ingen större possessionat med stort röstetal finnes, blir förhållandet i sådana saker ofta tyvärr det att de fattige få svälta.
Jag har sett sådane exempel.
När nu allmogen lika som många andra anser att presten är de fattigas målsman, så blifva de rädda att sätta honom till ordf:de, emedan de vilja hushålla och gifva så litet som möjligt lill de fattiga.
Då välja de bland sig sjelfva till ordhde och Pastorn blir på sin höjd ledamot.
För närvar, är Pastor icke ledamot i Fattigvårdsstyrelsen men så mycket oftare i den förträffliga sockennämnden.
Genom det nu ifrågavande stadgandet skulle Pastor ovilkorligen blifva ledamot, men jag anser icke detta vara tillfyllest, ty, som sagdt är, de kunna välja bland sig till ordhde och han får sitta som ledamot.
Det kan inträffa att om en Skolmästare får en hemmansdel så kau han bli vald till ordhde under det Pastor är ledamot hvilket icke vore lämpligt.
Således anser jag nödvändigt alt Pastor är sjelfskrifven ordhde i Fattigvårdsstyrelsen.
Jag anhåller att få fästa upmärksamheten på att jag icke yrkat och motionären ej heller, åtminstone efter hvad betänk, uplyser, att Kyrkoherdarne skola vara ordhde i Faltigvårdsstyrelserna.
Jag har endast yrkat bifall till motionen sådan den finnes uti betänk, nemi. alt Kyrkoherdarne må kunna vara det.
Ofta är det olämpligt att Kyrkoherden är ordhde i Sockennämnden, men det är också olämpligt, att han icke kan väljas till ordhde i Fattigvårdsstyrelsen, om han icke är ordhde i Sockennämndeu, och således hoppas jag Hr
Hjärne instämmer med mig på det att icke det må vara socknen förmenadt att välja Pastor till ordhde i Fattigvårdsstyrelsen, fastän han icke är ordhde i Socknenämnden.
Afven jag anser att det vore i högsta grad olämpligt om icke församlingen skall hafva rättighet att välja sin Kyrkoherde till ordhde i Fattigvårdsstyrelsen oaktadt han icke är det i Socknenämnden.
När man känner den nära beröring
Pastor alltid har med fattigvårdsärenderna inom församlingen och att lian måhända är den som bäst är i tillfälle att i detalj känna desamma; så tror jag att både fattigvårdssamhället och sly 23 * 356
Den 21 A u'gu st i. reisen skola finna sig bättre af att ega Kyrkohenden till ordf:de.
Det är blott undantagsvis
Pastorerna dertill icke äro lämplige och då är det icke för mycket begärdt, om man antager förslaget att församlingen alltid må ega rättighet att välja Pastor till ordfcde; hvarföre jag yrkar afslag å Ulskms förslag samt bifall till motionen i denna del.
Jag medgifver att i Utsk:ns betänk, förekommer en stridighet emellan det sätt, hvarpå Ulsk:n refererat innehållet af motionen och det sätt, hvarpå Utsk:n sedermera i konklusionen framställt detsamma.
Pag. 5 i Utsk:ns betänk, förekommer i afseende på ordförandeskapet i Socknenämnd ali.
Pastor alltid må vara ordf:de i Fattigvårdsstyrelsen, hvars ledamöter i öfrigt skola utgöras af Socknenämnden och församlingens öfrige prester, der sådana finnas.
På delta ställe citeras motionen som skulle det vara Pastors rättighet att vara ordf:de men i konklussionen säger man att man icke kan tillstyrka förslaget derom att Kyrkoherde, då han icke är ordf:de i Socknenämnd, likväl må kunna vara ordf:de i Fattigvårdsstyrelsen, och detta är något annat än hvad som förekommer pä det första stället.
Jag vet icke till hvilkendera af dessa uttryck man får hysa det största förtroendet, men om äfven det sednare skulle antagas, såsom det egentligen menade, så skulle Pastor på något sätt blifva ordf:de och således vara underkastad val.
Om jag icke alltför oriktigt fattat deras mening, som före mig yttrat sig, så är det just detta de icke vilja medgifva, alt nemi.
Pastors utseende lill ordfide må blifva beroende af val.
Går man ut från denna åsigt så skulle det heta: alt Pastor äfven om han icke är ordf:e i Socknenämnd , likväl skall vara ordf:de i Fattigvårdsstyrelsen.
Såsom skäl för denna åsigt har af en föreg:de talare blifvit åberopadt det förhållande alt Erkebiskopen vore ordfcde i Stockholms Stads Consistorium ehuru han icke finnes i Stockholm annat än tillfälligtvis och att äfven på landet det skulle vara en fördel för en annexförsamling, att till ordfide i dess Fattigvårdsstyrelse hafva den derstädes icke bosatta Kyrkoherden.
Jag tillstår att detta skäl icke kunnat öfvertyga mig.
Med all aktning för det Högvörd.
Ståndet och dess ursprung kan det dock icke med sina öfriga egenskaper förena den att vara allestädes närvarde, och då skulle jag tro att man måste finna lämpligt att skötandet af ett värf sådant som Fattigvården, anförtros åt sådane personer som finnas på stället.
Den från fordna förhållanden härflylande plägsed att nemi. hafva rang, heder och värdighet af alt vara ordfide på åtskilliga ställen torde kanske icke vara den mest ändamålsenliga dä man ej kan upfylla de dermed förenade åligganden utan måste lemna besväret åt andra.
Jag tror således att, om man skulle inskränka sig till alt bifalla sednare mom. af Utskins förslag, så har man derigenom rättat det olämpliga deruti, att
Kyrkoherden icke skulle sättas i tillfälle att bevaka de fattigas rätt såsom honom enl. kyrkolagen åligger.
Jag vill äfven medgifva att han må kunna väljas lill ordfide och jag är öfverlygad om att han blir vald på alla de ställen der han dertill finnes lämplig.
Det finnes väl ingen inom en församling som åtnjuter, och det med rälta, Den 21 Augusti. 357 eli sådant anseende som pastor i församlingen när han upfyller och motsvarar sitt dyra och vigtiga kall.
Jag vill till en början säga, alt då pag. 5 det står: ”under åberopande af B.
St :s vid sist hål
I ne riksdag afgifna underd. förslag, blifvit yrkadt, alt Kyrkoherden skall lå sig såsom en skyldighet ålagdl, att vala ledamot i socknenämnden, vid behandlingen af de ärenden, sorn röra fattigvården”, så är der uteglömdt ”med rättighet alt tillika kunna väljas till ordhde.” Motiveringen å pag. 0 rörer den fråga huruvida Pastor skall kunna väljas eller icke.
Hvad den frågan angår vill jag förklara att jag icke skulle hafva något emot alt han skulle kunna fä väljas lill ordf:de i fattigvårdsstyrelsen.
Men den frågan rönte så mycket motstånd inom Utsk:n all jag tror den icke hade mer än 10 eller 11 röster för sig raol några och 40.
Jag är också öfvei lygad om att i händelse R. o.
Ad. skulle fatta ett sådant beslut, det likväl icke skulle leda lill något mål emedan jag tror att de öfriga Stånden icke derpå skulle ingå.
Hvad nu sjelfva denna fråga angår, så anser jag alt Kyrkoherden bör deltaga i fattigvårdsstyrelsen och derför är i sista mom. af denna § stadgadt alt han hör vara ledamot i st. f. att nuvarande förordning blott tillägger honom rättighet att vara tillstädes i mål, som röra fattigvården, — sä är nemi. innehållet af närvarande fatligvårdssladga.
Kyrkoherden hör visserligen vara de fattiges målsman, men jag lemnar derhän huruvida denna egenskap bör göra honom berättigad att vara ordf:de i fattigvårdsstyrelsen.
Ordfiden der bör vara så ovälldig sorn möjligt.
Pastor, då han skall vara de fattiges målsman, bör också i möjligaste målto slå på de fattiges bästa.
Ordfiden i fattigvårdsstyrelsen bör vara den person som har socknens förtroende alt sköta det ekonomiska af detaljerna, hvilket icke alltid lämpligen bör vara prestens sak.
Jag finner således att skäl kunna anföras för stadgandet sådant Utsk:n föreslagit detsamma.
Man har hår anmår k t en ordställning i lista punkten af hvad som rörer nu föredragna inom., hvilken gifver tillkänna att Utskm likasom afsett att
Kyrkoherde icke skulle kunna väljas till ordf:de i fattigvårdsstyrelsen Jag var icke närvaride då delta betänk, justerades, men var deremot narrande vid alla de föregide sammanträdena, och jag bör uplysa, till den kraft och verkan del kan hafva, att ingen inom Utskin yrkade alt Kyrkoherden skulle uteslutas från rättigheten att blifva vald till ordfide.
Det är således ett tryckfel eller förbiseende vid upsättningen af de tvenne tvetydiga ordslällningarne, som gifvil anledn. till nu gjorda anmärkmr.
För min del vet jag icke hvad som skulle vara det bästa sältet att komma från denna sak.
Anser man det icke kunna ske utan ålerremiss, så bör man väl tillgripa denna utväg för alt bestämdt få veta att Utskm icke haft en sådan afsigt; men anser man åter att detta förbiseende kunde lydas på det viset som Gr.
Mörner antydl, hvaraf det kunde visa sig alt verkliga meningen här icke vore uttryckt, så skulle jag tro alt, om man afsåg sakens nytta, man kunde härom besluta utan återremiss. 358 Den 21 Augusti.
Hufvudsaken i detta morn. af betänk, anser jag vara icke att besluta ang:de ordförandeskapet, utan att besluta öfver sednare punkten sorn föreslår: att Kyrkoherde, eller den hans tjenst förältar, alltid skall vara ledamot af fattigvårdsstyrelsen.
Den mening, som de fleste talare uttryckt och sora först framställdes af Frih.
Palmstjerna torde lättast kunna uttryckas om Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa den propos., att R. o. Ad. behagade besluta alt Kyrkoherde, ehuru han icke är ordf:de i sockennämnd, likväl må kunna väljas till ordf:de i fattigvårdsstyrelse.
Jag föreställer mig alt delta var hvad Frih.
Palmstjerna och de fleste lalarne åsyftat. II.
Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å det förevar:de 2:dra mom. af 4:de punkten framställda propos. besvarades med nej, och uppå sedermera gjord hemställan beslöts, alt Kyrkoherde, ehuru han icke är ordf:de i socknenämnd, likväl må kunna väljas lill ordf:de i fattigvårdsstyrelse. 3:dje morn. af i:de •punkten samt S:te till och med 10:de punkterne.
Bi föl los. ■11:te punkten.
Jag har mig med fullkomlig visshet bekant, ali detta ärende icke på lika sätt inom olika kommuner behandlas.
Del har visserligen genom god vilja mestadels inträffat, att afgiften blifvit erlagd; men det har också handt, att fattigvårdssamhällena icke ansell sig densamma böra ålägga.
Vore del då icke mera skäl, att en begäran om utfärdande af en förklaring härutinnan af Ständerna framställdes?
Det är sannt, att Ulsk:a afgifvil det förklarande, att: ”Då det icke lärer kunna bestridas, alt hvar och en af gemenskapen vid indelta och värfvade Armeen och flottan, fastän han för sin person åtnjuter befrielse från mantalspenningar erläggande, bör i mantalslängd npföras inom den församling, der han har sin bostad, anse Utsk:n af ofvan anförde stadganden ostridigt följa, att personer, tillhörande nämnde gemenskap, skola erlägga ifrågavar:de afgift till det fattigvårdssamhälle, inom hvilket de äro mantalsskrifne”.
Men detta innefattar ju intet annat än en opinionsyttring af Dtskm, hvilken aldrig lärer kunna tillerkännas egenskapen af lag.
Således står den fattigvårdsstyrelse, som vill åstadkomma full och obestridlig ordning, på samma punkt af ovisshet som tillförene; hvarföre jag anhåller alt R. o. Ad. ville besluta att, på säll i motionen begärdt blifvit, underd. anhållan hos K.
M. må göras rör:de utfärdande af en förklaring, alt den i 1 mom. af 10 § stadgade serskilda afgift lill fattigvården af högst åtta skillingar banko om året af hvarje mantalsskrifven mansperson, skall erläggas jemväl af den i tjenst varande gemenskapen af indelta och värfvade Arméen samt af bålsmanshållet.
Jag anser att fattigvårdsstyrelsen icke Den 21 Au gusti.
359 bör komma i förlägenhet vid ifrågavande tillfälle, ty om denna afgift icke af gemenskapen utgöres, så har Styrelsen ali gå lill K:s Bef:h:de, som säkerligen i öfverensstämmelse med författningarne ålägger gemenskapen vid Armeen en sådan afgift.
Etil. hvad jag bestämt känner tiar sådant inträffat, och afgiften har utgjorts af gemenskapen.
Måhända har icke på samma sätt tillgått öfverallt, men det har troligen kommit sig deraf alt besvär icke anförts, som föranledt auklorileterna till rättelse i detta afseende.
Just så hafva förhållandet ne gestaltat sig, att saken stadnat inom fattigvårdsstyrelserne; men är icke det ett för gemenskapen sjelf besynnerligt förhållande alt betrakta, huruledes i den ena socknen gemenskapen går fri från denna afgift, men icke i den andra?
I allmänhet är det obehagligt och tidsödande, om genom författningarnes bristande tydlighet, man nödgas vädja till vederbör:de myndigheter för utredandet af lagstadgandernes verkliga mening och den enskildes derpå beroende rättigheter?
— Hvarför icke i laglig väg heldre förtydliga förfaltningarne?
Men om man å andra sidan skulle vilja säga att det icke är skäl att komma med ouphörliga begäranden om förklaringar, i fall bevisas kan, att, då författningens tillämpning blifvit öfverklagad, rättelse blifvit å högre ort meddelad, så kan jag å min sida icke neka vigten af detta motskäl, och jag bör således icke vara ihärdig i milt framställde yrkande rör:de denna fråga.
Jag har likväl trott det vara min skyldighet att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på ett sakförhållande, som ej saknar den vigt för dem det rörer, om det och icke är af någon mera omfattande betydenhet för det allmäna.
Svårligen lärer någon lag kunna skrifvas så tydlig, att icke missförstånd vid tillämpningen kan äga rum.
Om man, för hvarje gång en sådan händelse inträffar, borde öfver den lagen utgifva en förklaring, så fruktar jag alt vi då skulle få nog många förklaringar.
Om t. ex. en enskild person låter ett utslag vinna laga kraft, hvilket befinnes vara stridande mot lag och delta utslag tillkommit genom missförstånd å domarens sida, så blir detta väl icke något skäl att öfver sjelfva lagen begära en förklaring.
När vederbör:de parter hafva sig öppet lemnadt att hos den auktoritet som vederbör söka rättelse uti, mot författningens lydelse stridande beslut, så synes detta vara det enda och säkra medlet, som bör begagnas för ändamålets vinnande, utan att derföre besvära K.
M. roed anhållanden om förklaringar öfver författningar, der sådan förklaring icke är af behofvet påkallad; hvarföre jag destoheldre biträder Frih.
Palmstjernas åsigt, som fattigvårdsstyrelserne hafva enl. lag rättighet att kostnadsfritt fullfölja klagan i dylika mål sorn det ifrågavande. R. o. Ad, biföll den förevande 11 :te punkten. i%:te punkten. R. o. Ad. fann den del af förevartde punkt, hvari Utskm med tillstyrkande till en förklaring, att rösträtten vid sockneslärama 300 De n 21 Augusti. skall beräknas efter hemmans förmedlade mantal, utom i de fall annan beräkningsgrund finnes serskildt stadgad, anmält att serskildt utlåt, derom kommer att afgifvas, icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne samt biföll
Ulsktns i öfrigt uti denna punkt afgifne yttranden.
Utsk:ns förevarsde betänk.
N:o 27, blef i alla öfriga delar af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogos och biföllos Lag-samt Allm.
Besv. o. Ekon.Utskms nedannåmnde i gårdagens plenum på bordel lagde ullåltn och belänktn: N:o 28, i anledu. af väckt motion ora ändring af 32 § i 24 Kap. kyrkolagen: N:o 29, i anledn. af väckte motioner om ändring i sättet för Kungörelsers upläsande i Kyrkorne; samt N:o 30, i anledn. af väckt motion om införande af tjenste hjons böcker.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskm inkorane mein., ullåttn och betänkin, nemi. från Stals-Utskottet:
N:o 333, med upgift å statsfyllnadssumman samt det för Riksg:skont:s utgifter erforderliga belopp; N:o 334, med förslag till sammanjemkning af RiksStms skiljaktiga beslut, i anledn. af utlåt.
N:o 303, ang:de väckte motioner om vidtagande af nödiga kontroller i användande af städernes tolagsmedel för dermed afsedda ändamål; N:o 335, i anledn. af väckt motion om afskrifning af räntan å anmärkningsmedel, ådömde förre Reg:tsskrifvaren Fält-kamereraren P. A.
Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotten:
N:o 31, i anledn. af serskilda motioner, i fråga om inskränkning uti eller uphäfvande af rättigheten för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga; N:o 32, i anledn. af väckte motioner om afskaffande af prygelstraffet och andra extra judiciela bestraffningar inom krigsståndet; samt N:o 33, i anledn. af väckt motion om uphäfvande af Kongl.
Resolutionen d. 13 Nov. 1747, ang:de förbud för vissa socknar inom Dalarne, att till annan än Stora Kopparbergs
Bergslag afyttra timmer.
Äfvenledes anmäldes och lades på bordet Riddarh.Utskis under N:is 16 och 17 afgifne sålydande mern.:
Den 21 Augusti. 361 Uti eli d. 30 sistl.
Dec. till H. R. o.
Ad:s prot. afgifvet mern. liar fir Brakel, Mauritz Gustaf, under anförande att genom vid flera föregide riksdagar väckta motioner och deraf framkallade öfverläggningar det syntes vara ådagalagdl, att mer eller mindre genomgripande ändringar i vilkoret och sättet för utöfniDgen af R. o. Ad:s representationsrätt, af många dess medlemmar anses erforderliga, föreslagit, att R. o. Ad. måtte åt Riddarh.Ulsk. updraga ; l:o att till Ståndet inkomma med förslag (ill de ändringar och tillägg i nu gällande Riddarh.Ordn., som, utan att en mera omfattande ändring i Riksd.Ordins stadganden ang:de Svenska folkets representation förutsattes, kunde anses ändamålsenliga.
2:o att vid förberedande rådplägningar inom Utsk. öfverväga de meia genomgripande ändringar i det hela af Ståndets sammansättning och organisation, som borde i det fall ifrågakomma, att ett af Const.Utsk. npgjordt förslag till en mera ingripande ombildning utaf representationssättet, blefve af R.
St. till hvilande godkändi. H. R. o. Ad. har, under den 4 sistl. Jan., behagat lill Utsk. öfverlemna Hr Brakels ofvanberörde framställning jemte de, i anledn. deraf meddeldla yttranden dels af motionären, dels af Hr Ribbing, Arvid, Gr.
Horn, Claes Fredric, Frih. Raab, Adam Christ., Frih.