Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nationen uti en mängd små corporationer med ömsesidig afvog, het mot hvarandra.
Detta småaktiga lynne tillvar på en tid KrigsAcademien icke fanns, det har försyunnit under dess tillvaro.
Tidsandan har ensam uträttat denna förändring i nationallynnet, den har borttagit det imponerande uti och gjort lika löjlig, den civila tjensteman som på sitt embetsrum bortglömmande att lian är en Statens tjenare, vill spela rolen af en myndig Byskolmästare, med dem som anlita dess embetsåtgärder . och den militair, som i samqväm och vid bouteillen, blott skattar värnet af sitt eget Stånd, och förtäljer växelvis historier om sin tapperhet och sina bedritter i fält och på gästgifvaregårdar.
Men olägenheterne af den isolerade uppfostran som jag villigt erkänner, vara betydliga, försvinna om de trenne första classerne borttagas från KrigsAcademien, hvilken det oaktadt, bibehåller den stora fördelen, att gifva en nära Oell vidsträckt bekantskap uti sitt eget Stånd.
Äfvenså kan den närvarande olägenhet för Cadetten, vid händelse af ett framtida önskad t ombyte af yrke betydligt förminskas, om det stadgas som vilkor för att intagas vid Krigs-Academien, kännedom af Latinska språket, sonj ännu uti all civil väg är nödvändig.
Men Grekiskan, sorn Utskottet funnit prydande oell gagnelig, erkänner jag uppriktigt mig anse för öfverflödig, då alla classiska åuetorer äro Öfversätta på moderna språk, och om än dervid några poetiska skönheter gå förlorade, tror jag deras förlust nyttigare ersättes hos Officerare och Tjcnsteniämien, genom större kan - 35° Den a5 Augusti e, m. nedom af den närvarande tidens practiska fordringar.
Det liar äfven blifvit anfördt sorn. bevis på KrigsAcademiens öfverflödighet, att då särskildta Läroverk finnas för Artilleriet och IngenieurCorpserne, behöfver man blott inrätta en dylik för Flottorne, då allt behof af Militair-undervisning i högre väg vore uppfyldt.
Hvad först beträffar ett särskildt Läroverk för Flottorne, så erkänner jag fullkomligt att ett sådaiTt erfordras, äfvensom att Carlberg icke är ett tjenligt ställe för SjöCadetter, och detta medgifvande grundar sig på det skal, att täkling, skeppsbyggeri och navigation, icke lika väl kunna studeras inuti landet, som vid varfvet, modellkammaren och hamnen.
Men för LandtArméen gör det icke tillfyllest, att det finnes högre undervisningsanstalter för de Scientifica corpserne, ty, äfven med förening af dessa Läroverk, skulle de icke utan olägenhet för de sujetter i och för hvilka de äro inrättade, kunna mottaga ett betydligt antal främmande.
Vidare, äro de ämnen som der undervisas, i all sin utveckling, till stor del af egenskap, att endast i och förvdessa Corpsers behof erfordras; tyman kan lätteligen fiyma, att hvarken vArméens Officerare i allmänhet, eller ens dess Generaler hafva behof eller nytta af en fullständig kunskap i Fästningsbyggnadens alla detailler, eller uti höjde- och triangelmätningarnes noggranhet, icke ens i utförlig kännedom af Kanongjuteriets dytailler, fördonens och lavetagets construction, fyrverkskroppars förfärdigande m. m.
Hvardera bran - Den 25 Augusti <*. m. 351 elien fordrar ett odeladt studium, om någon höjd deri skall uppnås, hvilket skulle borttaga, utan nytta, allt för mycken tid, kanske stundom till skada iör FältOfficerares duglighet.
Deremot har hvarje Officerare behof af en allmän kunskap i dessa 3:ne vägar, äfven om för honom i fält icke skulle uppstå andra tillfälligheter, än elem TjenstgöringsReglementet förutsätter, och i och för hvilka det ålägger kunskapers inhämtande deruti, Men jag har redan anfört, att dessa kunskaper säkrast inhämtas vid KrigsAcademien, och tror i stöd deraf, i likhet med Utskottet, det är högst angeläget att icke kull,' kasta den.
Ehuru högst ogerna, nödgas jag upptaga ett anförande emot KrigsAcademien, emedan det synes för vigtigt att kunna förbigås.
Klagan har blifvit förd af män, hvilka sjelfve vid KrigsAcademien blifvit bildade, och lemnat den med de mast hedrande vittnesbörd om deras insigter:
Att de anse sin der skedda uppfostran för felad, och att de utkommit i verlden, saknande en mängd nödiga kunskaper, dem de med be, svär vid äldre år måst inhämta.
Jag vågar hemställa, är"detta verkligen KrigsAcademiens fel?
Man får väl lof erkänna den icke annat är, än en Skola, och att ynglingar i allmänhet, som vid 16 och 17 års ålder lemna studierna, icke i allmänhet kunnat mera inhämta, än de första grunderna i vetenskaperne; att det således varit ett fel hos tidslynnet och de politiska inrättningarne, att dessa första grunder ansetts tillräckliga.
Hvad allmänt tillfälle finnes ännu i 352 Sen 25 Augusti e, nt, dag på läsning i större tactiska och strategiska afhandlingar, hvaruti efter de sednare krigen, så förträffliga verk utkommit i Frankrike och Tyskland; och det liar i Stockholm, der vi äga en KrigsVetenskapsAcademie, som väl ager ett godt förråd gamla militairbpcker, men icke medel att ens underhålla rummen att uppställa dem uti.
Alla större militairverk äro naturligtvis otjenliga att begagna vid Carlberg, der egentligen endast Skolböcker fordras; men med den der lagda grund, och det småningom mer mognande förståndet, kan elen vettgirige sjelf inhämta vidsträcktare militaira kunskaper om honom lemnäs tillgång på goda verk; och numera lärer sådana kunskaper ieke anses farliga hos det lägre befälet.
Undergifvenhet och lydnad för förmän, skola alltid såsom fordom i Rom och Grekland underhållas genom en sträng och oblidkeligdiscipline, men när den förslappas, vare sig af veklighet, eller ett hos folket missförstådt nit, för de lydandes sanna fördel, kan den af intet ersättas, utan någon gång af fanatismen.
Det Högloflige Utskottet, som ganska utförligt behandlat detta ämne, slutar sitt Betänkande med att tillstyrka Riksens Ständer ingå > till Kongl. Maj:t med en underdånig anhållan, att Militair Verket i hela cleff vidd och om fattning, mätte af sakkånnare undersökas, hvarefter de ock ågde yttra sig örn beskaffenheten af den till rnilifairers egentliga yrke förberedande undervisningen och till densammas fulländande, nödige militair-läroanstalter, samt att Kongl, Mjjtt Dm 25 Augusti t. m. 353 Majit till nåsta Riksdag täcktes meddela Riksens Ständer detta arbete, och inhämta deras tanka deröfver.
Jag hade förmodat att en undersökning af MilitairLaroverket skulle göra tillfyllest; en sådan undersökning år ock verkligen sednare förrättad, ån den med Civile Läroverken, utan att rnan funnit behofvet af en föregående granskning, hvarken af Civilverket i hela dess vidd och omfattning, eller af det mi— litaira, som nu af Utskottet blifvit föreslagit; Båda delarne måtte åtminstone vara så bekanta att utan en förutgången vidtomfattande forska ning, det står att bedömma, hvilken uppfostran och hvilka kunskaper äro gemensamt behöfliga för militaire och civila personer, äfvensom hvaruti skiljaktigheter kunna fordras.
Likväl om man önskar och hvaruti jag med glädje instämmer, att bringa Statens Läroverk till ett gemensamt helt, lärer väl klarligen falla af sig sjelft, att undersökningen måste anställas samfält af militaire och civile sakkännare.
Långt ifrån att det vore ett hinder deremot, att SkolOrdningen föreskrifver att en Revision med ElementarLåroverken snart skall taga sin början, synes det väl vara det måst tjenliga tillfälle, att då verkställa en gemensam undersökning; äfven i det fall man vill undvika granskningen af de högre civile Läroverken, hvartill jag dock icke inser något skål.
Jag kan icke neka, det förundrar mig som resultat af Betänkandet, finna tillstyrkt, blott en revision af Militaira Läroverken, då det föregående bedömandet af ämnet klandrat Bil. till Ridd. v. Ad Pr. VII Band. a3 354 jVen 25 jiagttsfi c, m, militaira uppfostrans ensidighet och allt igenom varit till den grad verldsallmånneiigt i åsigter, att det någon gång för min fattning deruti synts ensidigt.
En verklig och stor nytta för
Riket synes kunna uppstå af en gemensam undersökning utaf de civila och militaira Läroverken, såsom Friherre Björnstjerna föreslagit, hvarföre jag anser mig pligtig yrka, att detta förjlag måtte blifva föremålet för den underdåniga skrifvelsen och nödgas på den grund anhålla om återremiss af Betänkandet.
N:o o. Hörsamste Memorial!
Genom ProtocollsUtdrag af den 12 sistlidne Julii, har Högloffige Ridderskapet och Adeln behagat till Riddarhusutskottets Utlåtande remittera en af Herr von Hohenhausen, Michael, väckt motion, att Ridderskapet och Adeln måtte bestämma ett premium för den Adelsman, som till nästa Riksdag förskaffade sig kunskap och färdighet i snabbskrifning, på det han då kunde anställas såsom Extraordinarie Canzlist vid Ridderskapets och Adelns Canzli; varande såsom 6kål för denna motion anfördt, att genom berörde anstalt, en möjlighet skulle kunna beredas, att få Ridderskapets och Adelns Protocoller färdiga till justering från ett Plenum till det näst påföljande, samt den fördel vinnas, att det hittills brukliga sått, att före justeringen kring - Den 25 Augusti e. m. 355 skicka till påseende hos de Ledamöter, hvilka muntligen utlåtit sig deras yttranden, då mera icke skulle behöfvas, utan finge det ankomma på talarne sjelfve, om de ville å Riddarhuset genomläsa de för dem uppsatte anföranden, hålst Protocollet i allt fall skulle stå under RiddarluisSecreferarens tillsyn och ansvar.
I sammanhang med hvilken motion Utskottet tillika fått emottaga särskildta af Herr Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus, och Herr af Ekenstam, Israel, rörande detta ämne afgifne yttranden, dervid denne sednare hemställt, att äfven ofrälse personer måtte äga rått att täfla om ifrågaståilde belöning Utskottet, som lika med Herr von Hohenhausen nogsamt inser den fördel, sorn genom snållskrifvares begagnande vid Protocollsföringen hos Ridderskapet och Adeln skulle kunna vinnas, så vål i afseende på Protocollernes hastigare uppsättande, justering och utgifvande af trycket, som ock i afseende på den noggranhet, hvarmed den talandes anförande till ord och mening skulle blifva uppfattadt, får, på grund deraf, yttra den öfvertygelse, att Utskottet anser snållskrifvares begagnande vid berörde Protocollers författande vara af verklig nytta, äfvensom utsättande af prsemium för snållskrifvares tilldanande utgöra på sått föresl igit blifvit, det lämpligaste, örn icke det enda sättet att befordra det åsyftade ändamålet; hvarjemte Utskottet, i afseende på frågan om de åtgärder, som till en närmare utveckling och bringande till verkställighet af berörde förslag, borde vid - ' Dtn 25 Au gutt i tt m. tagas, tror, att det belopp, hvilket utsåttes såsom prasmium, borde vara så' mildeligen tilltaget, att detsamma icke allenast godfgjorde kostnaderne för införskaffande från England, der snållskrifveriet varit långe öfvadt och bragt till fullkomlighet, af nödige Läroböcker i denna konst, utan äfven lemoade ett öfverskott såsom belöning för nedlagd flit och möda; att sedan en snällskrifvare blifvit tilldanad och befunnen skicklig, man bör söka att fästa honom för längre tid i Ridderskapets och Adelns tjenst, genom förhoppning att i en framtid varda antagen till Ordinarie Tjensteman vid Riddarhuset, och att han emellertid alltid skulle vara säker att erhålla plats såsom Extraordinarie RiddarhusCanzlist vid Riksdagar; samt att slutligen någon utsträckning af rättigheten att täfla om nämnde belöning i afseende på ofrälse personer, icke bör föreslås, enär RiddarhusDirectionens Instrnction innehåller, att andre personer ån de af Adelig börd icke må till Tjenstemän vid Riddarhuset antagas, och detta stadgande synts Utskottet så mycket hel e böra bibehållas, som ostridigt år, att genom det tillfälle en Tjensteman vid Riddarhuset äger att öfvervara RiksdagsÄrendernes behandling, och sjelf till någon del lägga hand vid deras utarbetande, hans bildning till en framdeles blifvan^ de upplyst och gagnelig Riksdagsman,
i märklig mon befordras.
Och det år i öfverensstämmelse med dessa åsigter Utskottet alltså nu får hemställa, att icke allenast ett premium af 5oo R;dr Banco måtte utsättas för den person af Adelig börd, tom vid nästa Riksdag visar sig Vtn 25 -Augusti t. m. 35? äga fullkomlig färdighet i snällskrifning, utan ock en sådan person undfå försäkran, att vid inträffande Riksdag varda antagen till Extraordinarie Canzlist vid Ridderskapets och Adeln* Canzlie, hvarförutan det hopp borde honom lenmas, att derest han under Riksdagen visade utmärkt flit och skicklighet, samt i öfrigt kunde förete erforderliga Academiska betyg, han fram. deles vid yppad ledighet skulle blifva såsom Ordinarie Tjensteman vid Riddarhuset anställd; om hvilket allt kungörelse skulle genom Riddarhus!) irectionens försorg i Allmänna Tidningarne införas, med anmaning till den eller de Frälsemän, som vilja täfla om ifrågavarande belöning, att i sådant afseende hos Directionen sig anmäla; att RiddarhusDirectionen derefter, enär Riksdagskallelsen vore utfärdad, borde sammankalla de fällande, för att låta dem inför sig aflägga prof på deras färdighet, hvarpå Directionen skulle yttra sig öfver deras skicklighet; samt antaga den person, som visade den fullkomligaste färdighet till Extra RiddarhusCanzlist för den instundande Riksdagen, hvarom anmä-J lan hos Ridderskapet och Adeln borde göras; att derest sedermera Ridderskapet och Adeln skulle finna snällskrifvarens skicklighet svara mot Ståndets väntan , det utsatte premium måtte till honom utbetalas en månad efter Riksdagens början; samt att Ridderskapets och Adelns Protocoller, efter de af honom förde anteckningar måtte, under RiddarhusSecreterarens tillsyn och på dess ansvar uppsättas.
Hvilket allt till Ridderskapets nch Adelns godtfinnande 358 25 Augusti e, m. vördsamt öfverlemnas.
På IliddarhusUtskottets vägnar, C, G.
Spens, N. Snoilsky.
Biläger till FleniProtocollet för den 27 Augusti, förmiddagen N:o 1.
Herr Mo n t g orri mer i e, Guftaf: Vid Herr von Hohenhausens anförande i gista Plenum förbehöll jag mig att göra några anmärkningar; men som återremissens åndamål inskränkte sig blott till ändrandet af ett ord uti de Höglofl.
Utskottens Utlåtande, äfvensom till önskan om revifion icke endast af milit aire LåroVerken, utan ock om en lika beskaffad revision, i sammanhang dermed, af alla Rikets LäroVerk, ej mindre de civila ån de militaira, och Den 2j Augusti ff /«.
359 då denna vidsträcktare undersökning af mig icke blifvit vägrad, ejler är stridande, utan tvärtom öfverensstämmande, med mina yrkanden, grundsattser och önskningar, på det all enjidighet så väl i undersökningen af LåroVerkens brister som deras förbättrande, må blifva så allmänt sammanhängande, det hela omfattande som möjligt; tror jag mig sålunda icke böra upptaga Höglofl Ridderskapets och Adelns tid med någon vidiyf ig vederläggning, ehuru lått det vöre, af Herr von Hohenhausens anförande till försvar af KrigsAccidemUris nytta och nödvändighet, hvaremot både af andre och af mig redan så mycket år anfördt, utan af ett enda verkligt skål hafva blifvit af Krigs Academims ifrige och nitiske förfäktare veder lagdt.
Ändå yrkar Herr von Hohenhausen: att ynglingar forn beviftat Academieme i Upfala eller Lund, vid 16 å 17 drs ålder icke ägt kun (kaper, forn kunnat berättiga dem till antagande i den lägjla clasJen vid Carlberg.
Herr von Hartmansdorff har redan vederlagt bevisen deraf, och jag kan icke annat ån tillägga som ett motstycke, att en utexaminerad Cadelte näppeligen skulle admit— teras som Student vid en Acadernie, ehuru han genomgått de högsta Lårdomsprofven vid Carlberg, hvaremot en Philofiphie-Magifter, hvarpå mångå exempel kunna andragas, med utmärkt heder kan ingå såsom Officerare, äfven uti Arméens vettenjkapliga Corpfer.
Detta bevisar nog. samt den underordnade lårdömsbanan på Carlberg, mot Acadamierna i Upjäla och Lund, och ådagalägger tillika öfverflödigheten af det förra, i synnerhet sorn Arméens flesta antal Officerare 36a jBiri 37 siuguiii f. m, 3ro utgångne och alltid skola utgå från andra LäroVerk än det militaira, utan att man kan förebrå dem äga mindre kunskap eller mindre användbarhet i hvad theoretiskt eller practiskt afseende soni hålst.
Sålunda blir ju äfven Herr von Hohenhawfens påstående sjelfmant vederlagde: 0111 niet hoden f år undervisningen , att theorien och practiken ej kunna förenas vid Univerfiteten; hvarföre skulle dessa då icke kunna lön nås, kan ined bi!lig förundran åter frågas ? sitt till)alle fahnas för jlackheten i terraineu, till recognofceringar utom Carlberg: redan vederlagt af Grefve Cronhjelm.
Att vid Carlberg göras Infanterie maneuvrar, Jkjutningar och häftning med Art iller iepjecer; att Forti fication deremot ej nog practiceras, men få mycket mer i Få lim ä t ni ngen j att KrigsArtihlar och Tjenfgör ings Reglemente lefas:
Or dres och Rapporter f rifva r, Förf ager och Revär faler författas, hvarigenom allt Cadetten blir genafi användbar Soubaltern Of icer.
Hvem finner icke att allt lietta lika lått kan läsas, låras och utöfvas vid Universiteterne, om vid dem anställas Militair-Lärare?
Detta bevisar således intet för nödvändigheten af en KrigsAcademi.
Vidare yrkar Herr von Hohenhausen:
Att Militair theoriens hufvudort är Stochholm der controll dr lätture och att man vid Univerfiteterne
Johnar umgänge med vettenjhapliga mån i militair-yrhet-
Visserligen borde man hoppas att Militair-theoriens hufvudort är i Stochholm, men om Militair-Projeforer anställas vid Acndemierna och Militair-Lector er vid Cymnajierna, så fördelar sig Militair-theoriens Ven ty Augusti f, m. 9 likasom prcictikens hufvudort, såsom sig bör, lill den öfriga lårdomens bufvudorter, och då saknar maniche eller umgänge med vettenjkapsjnån, ej ens i inilitair-yrket vid våra Universiteter, ulan alla vettenskaper få då gemensamma samlingsplatser och verkningspunkter, hvarigenom all ensidighet i uppfostran säkrast förekommes.
Herr von Hohenhaufen medgifver äfven , att Ynglingar forn vid 16 d 17 årsålder lemna KrigsAcademien, icke kanna vara grundligt larda.
Detta medgifvande motsäger hans eget yrkaiide i början, där det påstås att ynglingar vid samma ålder, som komma från Universiteterna, icke agt så mycken kunskap , att de kunnat intagas i lägsta Classen på Carlberg; häraf skulle tyckas, att KrigsAcademien enkannerligen danade grundligt larda, men det Kr en af erfarenheten nogsamt bestyrkt bedröflig sanning, alt någon grundlig lärdom där icke står att erhålla, örn man ock studerade där till 4o års ålder.
Den härdade uppjojiran som Carlberg, enligt Herr von Hohenhaufens tanka , meddelar, jemte förakt för veklighet och qvinlig granlåthvaremot granna kläder skulle nyttjas vid Universiteterna åberopas såsom ett nytt skäl.
Mot detta skulle mycket kunna anmärkas, och såsom vederläggning andragas; men jag har föresatt mig att vara korrt.
Jag har redan förut ådagalagt, huru som Hufvudstadens granskap är otjenligt för Cadetternas uppfostran , förledande i moraliskt, förvekligande 1 physiskt och förstorande i oeconoiniskt afseende. 362 Deri ty Augusti /. m.
Detta är ja således i rak strid mot Herr von Hohenhausens yrkande och jag öfverlemnar till hvarje opartisk att döma, hvem af oss har ratt; så äfven med hans påstående om de granna kläder sorn Studenter skola nyttja, ehuru erfarenheten nogsamt bevisar motsatsen, nemligen att deras kläder äro ganska borgerliga, ja ofta att jemföra med Diogenis; hvaremot Gadetterne äro verkeligen granna, på sednare tider prydde med epauletter och mycket skimrande saker.
Studenterne hafva val också en uniform, men ytterst anspråkslös och utan allt slags qvinlig granlåt.
Således återfaller
Herr von Hohenliaufuns yrkande om Studenterne på Cadetterne, som verkeligen äro för grannt kladde, att ieke få smak för yppighet och med detsamma veklighet.
Slutligen hvad angår Herr von Hohenhaufens yrkande om flora j®.'delen af att gijva en nära och vidjiräckt bekantjkap i Jitt eget Stånd; tror jag med Historiens och i synnerhet vår samtids vitneshörd, icke så; Jag skulle deremot våga tro, att denna erif amma, nära och ån mera vidjir rickta bekantjkap i fitt eget Ständ, just är skadligast af allt, för en högre militaire, skadligare än sjelfva halfheten i kunskaper, emedan genom denna instöpning uti en viss form, alla ens åsigter bringas, ja tvingas till enjidighet och deraf härrörande omöjlighet ajt kunna omfatta något utom sitt yrke och icke ens detta uti en längré och mångfaiidigare utsträckning, med säkert och klart omdöme.
Genom denna ensidiga uppfostran, stridan - Den 87 Augustii f. m. 363 de mot elen stigande tids-andans och upplysningens kraf, liar håndt att ali partiel öfverlägsenhet i individuelt afseende måst gifva vika för den allmänna bildningens högre förmåga; och det år just derföre den medborgerliga, fria, jag skulle kunna såga den constitutionella uppfostran år så mycket öfver hvarje ensidig och skråmåssig: och det är ock<å derföre man icke nu mera kan vara en god Officer, ån mindre en ypperlig General, utan att hos sig förena, jemte sitt Stånds kunskaper, en medborgerlig, allt omfattande, fri- och fördomsfri bildning, och med denna förutsättning kan icke nyttan af en KrigsAcademie vara förenlig.
Hård, Carl Gu/taf: Högi.
StatsUtskottet har i dess första Utlå.' tande, angående regleringen af StatsVerkets andra Hufvud-titel, förklarat sig icke kunna tillstyrka anslag för 4 HofRättsRåd i Götha HofRått, af skillnaden emellan HofRättsRåds och Assessors lön; och såsom skäl anfört, dels att ali möjlig besparing med Statens medel vore af oinståndigheterne påkallad, dels att en högre fullmagt icke skulle berättiga till annan lön, ån den, sorn för inmehafvande tjenst bestås, hvartill StatsUtskottet, i anledning af anmårkningarne i denna punkt, nu fogat det skål, att den nu öfverklagade olikheten uti lönerne inom Svea och Götha HofRått, inträffar på flera andra ställen, Dtn 27 Augusti f. m. och icke synes böra afbjelpas annorlunda, än på en gång genom en allmän ny reglering.
Det första skälet har Högloflig#
Utskottet sjelf upphåfut, då det i ett annat Utlåtande tillstyrkt 5oo
Riksdalers tillökning i lönerne för de 4 StatsSecreterarne, utan att det blifvit visadt, hvarken att den hittills bestådde lönen varit för utkomsten otillråckelig, eller att dessa Embeten blifvit af brist på tillräcklig lön mindre vål förvaltade, hvaraf synes, att StatsUtskottet icke anser besparing böra iakttagas, der det finner en utgift låmpelig.
Idet andra skälet år mera grundadt, men motsäges af flen billiga fordran, att Embetsmin af lika värdighet och tjenste-befattning må erhålla lika löner, hvilket icke inträffar, då 4 HofRåttsRåd
I Götha HofRått tjena för Assessors löner, men deremot alla HofRåttsRåderne i Svea o'ch Skånska IIofRåtterne halva HofRåttsRåds löner.
Örn StatsUtskottet velat handla consf quent efter den framställda principen, att högre fuilmagt icke skulle berättiga till högre lön, hade Utskottet, sorn, enligt 5o §.
Riksdagsordningen, åger iakttaga nödiga indragningar och besparingar, bordt föreslå, att skillnaden emellan HofRåttsRåds och Assessors lön för 5 HofRåttsRåd i Svea och 1 i Skånska HolRåtten, blefve uppförd på IndrsgningsStaten.
Hvad slutligen angår den omständigheten, att den öfverklagade olikheten åger rum på liera ställen, så år det icke något skål lör fortfarandet af ett obilligt förhållande; och beträffande uppskofvet ined rättelser till en allmän reg - Den 27 sfugusti f, m, fering, får jag anmärka, att, i afseende på HofRåtternes lönings-stater, den nu begärde förhöjningen lärer vara den enda omständighet, der ny reglering kan såttas i fråga.
Om sålunda de omständigheter Högloflige StatsUtskottet åberopat såsom skäl till afslag af den sökte löne-tillökningen för 4 HofRåttsRåd, vid noga skärskådande finnas icke uppfylla ändamålet, återstår deremot, såsom anledning till bifall deraf, rättvisans fordran af ett lika förhållande i löne-vilkor för Embetsmån af lika värdighet och tjenste-befattning, understödd af den omständighet, att Ledamöterne i Götha HofRått, som på hvarje Division åro blott fern,1 nödvändigt måste hafva trägnare sysselsättning, ån Ledamöterne i de öfrige HofRåtterne, emedan i den förra föredragningen af lottade mål år delad emellan blott 4, men i Svea HofRått emellan 6, och Skånska HofRåtten mellan 5.