Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nto 35 Den 4 December c. m. 13x öfver väckta motioner om upphäfvande af lagens stadganden, ang:de qnalificerade dödsstraff och afskaffande af andra sätt för verkställande af dödsstraff, än halshuggning, och Nro 138 öfver väckta motioner om upphäfvande af K. brefvet d. 17 Oct. 1778, ang:de förekommande af barnamord; Nro i65. i anledn. af såväl K. M:s nåd.propos. till R.
St., angrde ändring i 5 cap. 1 § Missg.bm, som ock de i sammanhang härmed väckta motioner.
II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 10 på aftonen.
Måndagen den 8 December 1834- Plenum kl. 10 f. m.
Justerades 2:ne prot.utdr. för d. 4 dennes f. m. och 17 prot.utdr. för s. d. e. m.
Sirs und. skrifvelser till K. M., nemi.:
Nro 23o. ang:de verkställd granskning af Krigsacademiens räkenskaper; Nro a31. ang:de verkställd revision af Nummerlotteriets räkenskaper; N:o 232. angrde verkställd granskning af Controllverkets räkenskaper; N:o 233. angrde verkställd revision af Civilstatens Pensionscassas räkenskaper; Nro 234. angrde verkställd granskning af Arme'ens Pensionscassas räkenskaper för år i83i; Nro 235. angrde verkställd granskning af redogörelsen för anslaget till Stockholms stora barnhus.
Hrr Electorers lista till fyllande af åtskilliga ledigheter i Utsktn; och befunnos hafva blifvit utsedde till ledamöter i S t a t s-U t s k o 11 e t: efter Hr Akrell, Carl, Nro 236.
Stjerneld, Algernon; Banco-Utskottet: efter Hr Danckwardt Lilljeström, Jac. Malcolm, Nro 2248.
Hr af Forsell, Carl Gust.; Lag-Utskottet: efter Hr Strussenfelt, Adolph Ludv., Nro 776.
Hr Gyllenhammar, Axel Fredr. II.
Den 8 December. 89 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Ehrenborgh, Casp.
Wilh., i anseende till einbetsgöromål afsagt sig sin plats i Constit.Utsk., men anhållit att vid sin riksdagsmannarätt blifva bibehållen.
Bifölls. H.
Ex. anmodade Hrr Electorer att utse en ny ledamot i Constit.Utsk. efter Frih. Ehrenborgh.
Ånyo föredrogs Bevilln.Utskrs d. 26 sisth Nov. e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 38 med förslag lill förändringar i 3:dje och 4^e artiklarna af bevillncsförordningen.
Vid följande punkter af detta betänk., som på begäran af Hr af Billbergh, Joli.
Peter, punktvis föredrogs, blefvo anmärkntr gjorda. 46 § 1 mom.
Här är fråga om uppgifter till mantals- och skattskrifningen, och det gamla stadgandet lydde sålunda: ”bör ett af vederbörande pastor undertecknadt utdrag af husförhörsboken, till nödig upplysning vid mantalsoch skattskrifningen, företes.” Nu har Bevilln.Utsk. dervid föreslagit den förändring, att sådant bör ske, ”såvida icke lian eller den person, som dess ställe företräder, arvid förlättningstillfället närvarande.”
Jag hemställer, hvad det kan verka lill förändring af det gamla stadgandet, om presten är närvar, eller icke, då det icke är tänkbart, alt han ur minnet skall kunna uppgifva, hvilka personer varit tillstädes vid husförhören.
Dessutom har Bevilln.Utsk. förbisett, att delta stadgande endast är ett upprepande af uppbördsförfatlningarnas föreskrift om hvad som skall iakttagas vid mantals- och skattskrifning.
1812 års författning öfverensstämmer med det förra stadgandet, hvarföre den här föreslagna förändringen skulle komma att stå i strid med författningarna ang:de den ordinarie uppbörden, hvartill bevilln. endast är ett accessorium.
Jag skulle således tro, att det ur ingen synpunkt går an att ändra, hvad förut är stadgadt i den vägen, isynnerhet som det vore att försvaga och icke att öka controllerna.
Jag anhåller derföre, helst jag tager för gifvet att detta betänk, blir återremitterad!, alt Bevilln.- Utsk. måtte frångå det i denna 5 gjorda tillägg. 49 S Hr af Billbergh:
Äfven vid denna § nödgas jag göra en anmärka, emot Utsk:s förslag, att i stället för den förra föreskriften, att mantalslängden skall uppläsas i sockenstuga, stadga, det den skall företes eller ock, om så begäres, uppläsas.
Sådant bör ej bero på begäran, ty då blefve niantulslängdernu aldrig upplästaj och om de endast fö 17 !!. 12 9° D«n 8 December. retes, utan att uppläsas, så vinnes intet dermed, att de passera sockenstugorna.
Det kan i alla fall hända, alt vid verkställigheten författningen eluderas, så att uppläsningen icke sker; men lagstiftaren ^bör ej dertill gifva anledning.
Dessutom inträffar här samma förhållande, som vid det förslag, hvaremot jag nyss gjorde erinran, nemi. att det föreslagna stadgandet står i strid med allm. uppbördsförfattningarna.
Jag tror således, att tillägget: "företes eller ock, om så begäres,” bör utgå.
Frih. Boye, Ludv.:
Då den värde talaren, som nu yttrat sig, gifvit tillkänna, att ifrågavar. stadgande står i strid med allmänna författningarna, blir rättelse nödvändig; men jag anser mig böra upplysa, att denna förändring tillkommit derföre, att de ledamöter af PresteSt., sorn voro närvar, i Bevilln.Utsk., uppgåfvo, hvad något hvar, som är från landsorten, känner vara sanning, nemi. att ifrågavar. uppläsningar ej kunna äga rum derföre, att sällan eller aldrig folket infinner sig i sockenstugorna för att höra dem; och då har det synts vara en löjlighet att ålägga presten att stå der ensam och uppläsa mantalslängderna.
Jag bestrider likväl icke anmärkn. 72 ^ Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Jag får endast anmärka, att i denna § förekommer en missskrifning.
Man har insatt ett och, i stället för ett eller, emellan orden f:del och mera än -}:del.
I den gamla redactionen står ganska riktigt eller. 77 §•
Hr af Billbergh: Såvida Utsk. gör afseende på min anmärkn. vid 4g skulle jemväl här orden eller företeende utgå, emedan företeende utan uppläsning är detsamma som intet. 96 §■
Äfvenledes här bör jag fästa Ståndets uppmärksamhet på ett redactionsfel.
Det står, att statens påräknade behof skola inflyta.
Behof kunna ej sägas inflyta, ulan det är inkomsterna eller penningarna, som inflyta.
Det torde således böra heta, "att statens påräknade tillgångar inflyta.” 102 §.
Äfven här förekommer ett redactionsfel. § innehåller: Häradsskrifvare!! åligger, vid ansvar såsom för tjenstefel, att sedan taxeringarna samt pröfni ngs-com mittcferna blifvit fulländade” &c. Taxeringarna kunna visserligen fulländas, meli det kan man icke säga om pröfningscommitte'erna, hvarföre det bör heta: ”sedan taxerings- och pröfningscommitte'ernas förrättningar blifvit fulländad e.” Den S December. 9« io4 $. Hr af Billbergh:
Bevilln.Utsk. har genom tillägget i denna $ åsyftat att förekomma det missbruk, att vid raantalsskrifningstiden finnes en mängd husbönder och mästare, som afskeda sina arbetare af 2!ne orsaker, nemi. dels för att undvika att betala deras mantalspenningar, och dels för att undgå en högre taxering, emedan de kommit under fund med, att taxeringscoramitte'erna bestämma deras afgifter efter antalet af arbetare.
Att Bevilln.Utsk. sökt förekomma detta missbruk kan jag ej annat än godkänna; men jag tror icke, att Utsk. lyckats i sättet.
Hr Grapengiesser häremot denna punkt afgifvit en reservation, som är ganska bevisande, men alltför vidlyftig för att här uppläsas.
I följd af det här föreslagna stadgandet, att ”enahanda förhållande äge rum i afseende på gesäll eller arbetare, som före mantalsskrifning från mästare afilyttat, utan att sedermera lala sig skattskrifvas, då i slikt fall betalningsskyldigheten drabbar den mästare, hos hvilken de sednast under skatteåret arbetat, ” skulle gesällen, endast det lyckades honom att undanhålla sig på ett annat ställe, kunna undgå och på sin förra mästare öfverflytta sin betalningsskyldighet; och på andra sidan skulle det förlama uppbördsmännens bemödanden att få reda på dem, som undanhålla sig.
De skulle endast säga till mästarne: arbetarne finnas icke mantalsskrifna; derföre hålla vi oss till er, och ni måste betala för dem.
Jag är öfvertygad, att Bevilln.Utsk., vid närmare eftersinnande af detta stadgande, skall finna dess obillighet.
Jag skulle deremot vilja föreslå ett annat stadgande, som vore billigare och kanske säkrare ledande tillmålet, nemi. följande: ”Kan den gesäll eller arbetare, som efter mantalsskrifningen söker tjenst eller arbete, icke styrka, att han för kommande året är behörigen mantalsskrifven, åligge det den, som antager en sådan gesäll eller arbetare i sin tjenst, att derom göra anmälan till vederbörande mantalsskrifvare och att af arbetsförtjensten innehålla årets kronoutskylder.
Försummar husbonde en sådan anmälan, vare han pligtig att sjelf utskylderna betala för den gesäll eller arbetare, som sålunda blifvit i tjenst antagen, utan att hafva styrkt sig vara behörigen mantalsskrifven.”
Geuom detta stadgande visar sig, att lagstiftningen vill upptäcka den, som undanhåller sig vid mantalsskrifningen; hvaremot det af Utsk. föreslagna stadgande skulle utmärka motsatsen, eller att de, som deröfver skola hafva controll, icke skulle bry sig om att få reda på dem, som böra mantalsskrifvas.
Jag anhåller således om återremiss äfven i denna del. mo $.
Bevilln.Utsk. har med delta tillstyrkande utan tvifvel åsyftat, att det skall förhålla sig med eu ordförande i taxeringscommille' på samma säll, 9* Den 8 December. sorn med en talman i ett RiksSt., nemi. att lian icke, ehuru han leder öfverläggningen, skall få deltaga i besluten.
Men i stället för att säga, det ordföranden ej må deltaga i besluten, har Utsk. sagt, att han ej skall äga i förrättningen deltaga.
Detta är detsamma som att säga, attén talman ej får deltaga i riksdagen. R. o. Ad. torde finna olämpligheten deraf, och att ordet förrättningen bör utbytas emot ordet besluten.
Jemte det jag instämmer i Hr v.
Hartmansdorffs anmärkn., får jag göra en annan vid detta förslag.
Der står nemi.: ”Ej må Öfverståthållare eller Konungens Befi:h:de till taxeringsman väljas; ej heller äge den, som till ordförande särskildt kan utses, att såsom tillika vald taxeringsman uti förrättningen deltaga.” Sällan lärer någon taxeringscommitte' vara så sammansatt, att icke någon af ledamöterna kan utses till ordförande; men i följd af detta stadgande skulle alla sådana ledamöter blifva derifrån uteslutna.
Jag tager mig friheten i stället föreslå följande redaction: ”ej heller den, som särskildt varder till ordförande utsedd.” 138 §. 2 mom.
Det är endast i afseende på redactionen, sorn jag vid denna punkt får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet.
I stället för de deri förekommande orden: ”en r:dr för hvarje resedag, hvartill de enligt gällande resereglemente kunna anses vara berättigade, äfvensom enahanda tractamente för hvarje förrättningsdag, räknadt ifrån committeens sammanträde,” skulle jag vilja föreslå följande: ”en r:dr för hvarje rese- och förrättningsdag, räknadt från committeens sammanträde” &c. såsom kortare och mera lättläst, >42 S Hr Stuart:
Den af Utsk. föreslagna kostnadsersättning för pröfningscommittden i Götheborg är alltför obestämd.
Här står, att en lämplig del af den för staden belöpande bevillu.proc, skall dertill användas.
Jag hemställer, om det ej vore lämpligast, att bär, såsom för hvarje annan pröfningscommittes tjenstemän, bestämdes i proc. af stadens bevillning, i5o §.
I den nu föreslagna redactionen af i5o § står: ”skola kostnadsfritt vederbörande meddelas och måga” &c. Ordet vederbörande har här blifvit insatt i stället för den klagande i gamla redactionen.
Jag anhåller, att det förstnämnda måtte uteslutas och deremot orden den klagande åter införas, till förekommande deraf, att Kammarrättens tjenstemän ej må besväras med utskrifvande af ett onödigt antal exemplar af Kammarrättens utslag i dessa Den 8 December.
9* mai, hvilket säkerligen blir följden af den nya redactionen, om den vinner JR.
St:s bifall. i5i §.
I denna § har blifvit tillagdt, att häradsskrifvaren vid uppbördsstämma skall vara närvar., "för att meddela behörig annotation å de skattskyldigas debetsedlar.
Detta tillägg är lämpligt; men förslaget innehåller vidare: ”enär uppbördsmannens qvittens, enligt uppbördsförfattningarna, den förutan icke är gällande,” och detta sednare tillägg är, minst sagdt, öfverflödigt i bevilln:sförordn.; men om det skulle stå qvar, lomme det att göra en förändring i den tydning, man i sednare tider gifvit åt uppbördsförfattningarna.
Man har nemi. kommit öfverens, och det har blifvit af vederbörande auctoriteter stadgadt, att då en skattskyldig infinner sig vid laga uppbördsstämma, skall häradsskrifvaren vara skyldig att meddela annotation, och att, om han är frånvar., dpn skattskyldige ej skall vara blottställd för att nödgas betala a:ne gånger; och deruti skulle ett så ovilkorligt stadgande, som det här föreslagna, förorsaka ändring.
För öfrigt gäller här, att detta blefve en tolkning af hvad uppbördsförfattningarna härom stadga, och jag tror, att R.
St. ej äga att meddela några särskilda stadganden i uppbördsväg, såsom stridande emot 89 § Reg.F. Mitt yrkande är således, att sednare delen af tillägget, nemi. orden:
"enär uppbördsmannens qvittens, enligt uppbördsförfattningarna, den förutan icke är gällande," måtte utgå.
Jag är förekommen af Hr af Billbergh och förenar mig med honom.
För öfrigt får jag hemställa, att ordet meddela måtte förflyttas efter ordet debetsedlar, hvarigenom § blefve lättlästare.
163 § 1 morn.
Detta nya stadgande lomme att medföra mycket menliga följder, i fall det skulle vinna R.
St:s gillande.
Här har Utsk. föreslagit, att i stället för att tjenstemän med 200 r:drs lön hittills varit befriade från bevilln:s erläggande, skulle denna befrielse nu sträcka sig endast till de tjenstemän, hvilkas lön ej uppgår till 100 r:dr.
Härvid har det undfallit Utsk., att 200 r:dr nu äro vida mindre, än 100 r:dr varit förut i förhållande till lefnadskostnaden.
Äfven förekommer, alt sedan Bevilln.Utsk. föreslagit, att centonal skall utgå af alla löner, kommer denna gravation alt blifva ännu starkare, an om vanlig bevilln.
å 200 r:dr erlades.
När dertill kommer, att jag icke ser, det staten är betjent med att af de uselt lönta tjenstemän, som ej hafva så myckel, alt de kunna lefva af sina löner, taga en afgift, kan jag icke gilla Utsk:s bemödande att fråntaga tjenstemännen deras nu ägande fördel, att icke, förrän deras lön uppgår till 200 r:dr, derå betala bevillning, och det 94 D*n 8 December. så mycket mindre, som den, hvilken har extra inkomster, är skyldig att erlägga bevilln., då dessa jemte lönen uppgå till 200 r:dr.
Den andra anmärkn., jag vid denna § har att göra, är, att vid sista riksdagen bemödade man sig mycket om att få ett correctiv emot då gällande stadgande, att när en person tillträdt en tjenst och % år skulle tjena utan lön, skulle han likväl uppgifva lönen för sin tjenstebefattning och derför erlägga bevilln., fastän han icke uppbär den.
Man kom derföre öfverens derom, att bevilln. å begrafningshjelp ej skulle innehållas, förrän den utbetalades.
Detta stadgande har Utsk. nu borttagit och förändrat till det gamla.
Jag finnér icke billighet eller rättvisa deruti och önskar, alt det måtte få förblifva vid hvad redan är stadgadt och att R.
St. visade mindre benägenhet att vid en sednare riksdag ändra en grundsats, som föregående R.
St. funnit billig och nyttig att antaga.
Då denna§ förevar i Bevilln.Utsk., stridde jag mycket emot den förändring, som blifvit föreslagen.
Jag har ansett det vara i högsta måtto orättvist och obilligt, att tjenstemän, som ej hafva mer än ioo rtdrs löninkomst, skola derför betala bevilln. till staten.
Denna obetydliga summa räcker icke tiil att förse dem med föda, ännu mindre till andra behof, såsom kläder, husrum, vedbrand m. m.
Jag tror också, alt jag i denna strid skulle hafva segrat, om icke BondeStrs samtliga ledamöter i Utsk. opponerat sig emot mig.
De jemnförde tjenstemännen med en landtbrukare, som på sitt landtbruk hade ioo r:drs behållning, och kunde derföre ej finna annat, än att den tjensteman, som hade en sådan inkomst, vore i goda omständigheter och gerna kunde betala till staten af det öfverskott, han hade af sin tjenst.
I allmänhet klagas öfver den ställning, hvaruti tjenstemännen äro, och man måste medgifva, att de uti de lägre graderna äro alltför knappt aflönade.
Mången tjensteman får gå io ä 12 år lönlös, innan han får den lön, som här är i fråga, och är ofta nog, då han får tillträda den, så skuldsatt, att han icke utan svårighet kan qvarstå på tjenstebanan.
Följderna af detta usla lönesystem för tjenstemännen se vi dagligen, och de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, som sjelfva varit eller äro tjenstemän, veta nogsamt i hvad ofördelaktig belägenhet de börjat sin bana.
De, som ej hafva egen förmögenhet, utan måste uppehålla sig med de små tillfälliga inkomster, deras tjenstebefattningar lemna dem, äro verkligen i en bekymmersam ställning; och synes mig, som man snarare bör hjelpa, än stjelpa dem.
Det är visserligen sannt, att den ifrågavar. afgiften ej är stor; men för den, som intet har, är redan något mycket.—
Jag förenar mig med Hr af Billbergh och tillstyrker, att minimum hädanefter må blifva detsamma som hittills, eller att den minsta löninkomst, hvarför bevilln. skall utgöras, må vara ■joo r:dr.
Den 8 December.
S5 Frih.
Jag anser mig så mycket mera skyldig att ■vördsamt understödja de anmärkntr, hvilka vid denna 5 af arne värda ledamöter blifvit gjorda, som jag inom Bevilln.- Utsk. yttrat mig i_ fullkomlig öfverensstämmelse med dessa anmärkn:r.
Jag hörde till minoriteten vid den votering, som der föreföll, och önskar intet högre, än att dessa anmärkntr måtte af Utsk. tagas i öfvervägande samt föranleda till ändring i dess förslag.
Jag ber om ursägt för det jag ännu en gång begärt ordet för att göra en anmärkn. vid denna §; men jag glömde nyss att omnämna innehafvare af pensioner samt studerande med informalorslön å mindre belopp än 200 r.‘dr.
I afseende på dem gäller i allmänhet samma förhållande som i afseende på tjenstemännen; och önskar jag, att vi äfven i detta fall må förblifva vid nu gällande stadgande.
Såsom skäl derför får jag åberopa, hvad jag yttrat om tjenstemän med små inkomster.
162 § 6 mom.
Jag vill endast fästa uppmärksamhet derpå, att om Utsk. behagar göra afseende på den vid I mom. af 162 § gjorda anmärkn., att bevilln. ej bör betalas för lön, som ej uppgår till 200 r:dr, så bör jemväl i detta mom. ordet 100 förändras till 200.
Jag tror, att skol lärare äro äfven så mycket i behof af en sådan lindring, som andra classer af tjenstemän.
När Konung och Ständer förklarat sig icke vilja öka allm. bevilln., vore det inconsequent att handla i motsats härmed, då det gäller de mest vanlottade, eller tjenstemän, hvilkas totala löninkomst icke öfverstiger 200 r:dr.
Jag är förekommen af Hr af Billbergh och vill blott yttra, att både i afseende på pensioner och skolor, hvilka anses såsom fromma stiftelser, borde undanlag äga rum, äfven 0111 den stora strängheten, som jag icke gillar, för öfrigt skulle blifva gällande. i65 §.
Uti denna § har Utsk. föreslagit, att gemenskapens hustrur och enkor skola njuta afdrag i bevilln., då de hafva flera barn.
Först får jag fästa mig vid ordet ”gemenskapen,” hvarmed Utsk. velat utmärka Kronans manskap.
Som jag för min del anser det förra mindre bestämdt, får jag hemställa, att detsamma måtte utbytas emot de sednare.
För det andra får jag erinra, att i Utsk:s förslag influtit gemenskapens hustrur och enkor i stället för gemenskapens enkor.
Af premisserna synes det tydligt, att här endast är fråga om enkor med flera barn , och jag vet icke heller, hvarföre hustrur bär skola särskildt nämnas, då de icke utgöra bevilln. sjelfva, utan dr ras män äro derför ö® Den 8 December. ansvariga.
Som mig synes, borde det ifragavar. tillägget erhålla följande lydelse: såväl som enkor efter förenämnde personer samt Kronans manskap.
Utskrs yttrande i anledn. af väckt motion om lindring i bevil!n. för städerna Umeå, Piteå och Luleå.
På de skäl, Utsk. anfört för nedsättningen i bevilln. för allmogen i Norrbottens och Westerbottens län, har Utsk. äfven ansett sig böra nedsätta den för städerne Umeå, Piteå och Luleå; men då de skäl, som tala för nedsättning för allmogen, ingalunda äro antagliga för dessa städer, får jag föreslå, att den ifragavar. lindringen för Umeå, Piteå och Luleå ej må äga rum.
Dessa städers invånare idka obetydligt jordbruk och hafva således icke haft det men af förra årens tidiga frostnätter och missväxt, som allmogen i de norra provinserna erfarit.
Städernas lägen invid hafskusten hafva äfven gjort, att frostnätterna i deras grannskap varit mindre känbara.
Deras invånare lefva af fiske och vanliga stadsmannanäringar, hvilka ganska väl kunna utöfvas, ehvad säden fryser bort för den intill fjellen boende allmogen eller icke.
Jag kan således ej instämma i Utskrs tillstyrkande i denna del, utan anhåller, att den här föreslagna lindringen rnåtte alldeles försvinna.
Utsk:s yttrande i anledn. af väckt motion om lindring i bevilln. för staden Östersund.
Af samma orsak, som jag hade äran yrka frångående af Utskrs förslag om lindring i bevilln. för städerna Umeå, Piteå och Luleå, får jag äfven göra det i afseende på staden Östersund.
Jag tror, att Östersunds invånare kunna vara väl belåtna med den eftergift till -Jrdel af hvad 5:te classens städer efter 2tdra art. utgöra, som de sedan sista riksdag åtnjutit, och jag vågar vördsamt yrka, att denna eftergift må allena fortfara. 166 §.
I öfverensstämmelse med de anmärknrr, jag tagit mig friheten göra vid Utskrs raisonnement för denna §, får jag nu vördsamt yrka, att ur densamma måtte uteslutas orden "såväl” samt "som de invånare i Umeå, Piteå och Luleå städer," samt följande med cursiv stil i Utskrs förslag intagna ord "likaledes” och "efter enahanda pröfning af taxeringsmännen," hvarigenom sednare niom. af denna § blir lika lydande som i den nu gällande bevillnrsförordn.
Bevilln.Utskrs betänk, blef i anledn. af de gjorda anmärkningarna återremitterad t. H. Den 8 December. 97 II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att nästk.
Lördag d. i3 dennes på e. m. komrrie, i fall R. o. Ad. ej hade något dervid att erinra, val af förstärkt ConstiLUtsk. att förrättas.
Då detta förstärkta Utsk. borde bestå af 20 ledamöter utaf hvarje Stånd, skulle således 14 ordinarie ledamöter af Ståndet väljas; och hemställde H. Ex., om icke R. o. Ad. vid samma tillfälle skulle behaga utse suppleanter till samma förstärkta Utsk., hvilkas antal II.
Ex. föreslog till 8, då hvarje lista komme alt innehålla 22 namn, och de 14, hvilka erhållit de flesta rösterna, skulle blifva ordinarie ledamöter samt de 8 dernäst suppleanter.
Ex. yttrade tillika den önskan, att, till lättnad vid rösternas uppsummering, listorna måtte upprättas efter alphabetisk ordning.
Bevilln.Utskrs d. 26 sisth Nov. e. m. på bordet lagda betänk.
JNT:o 3g, ang:de städernas saluaccis.
Hr af Billbergh, Joh. Peter:
Lika med de 2:ne värda reservanterna, Frih:na Boye och Kanlzou , anser jag det vara högst skadligt och olämpligt, att Bevilln.-Utsk. bibehållit det gamla stadgandet, att salu-accis skall utgå af vissa städer.
Genom det yttrande, alt handeln med kött, bröd och dricka icke ännu är landtmannen medgifven, har Bevilln.Utsk. gifvit K.
M:s kungör, af d. 28 Aug. detta år en förklaring, som jag anser stridande emot ordalydelsen.
Om man nu skulle antaga denna förklaring, men K.
M. sedan vid tillämpningen funne förordn. böra tydas efter ordalydelsen, så skulle ifrågavar. städer komma att betala saluaccis, utan att åtnjuta deremot svarande exclusiv rättighet att försälja dessa tillverkningar.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamhet på förordn:s ordalydelse, irsta punkten deri lyder sålunda: ”att landtman, till följd af gällande författningar, ej må förmenas hvarhelst på landet och i städerna föryttra deras och grannars afvel och af dem åstadkomna tillverkningar af hvad slag som helst, mer eller mindre fulländade”.
Då nu ingressen lill författningen tydligen säger, alt denna och följande punkter innefatta förklaring öfver gällande författningar, synes mig häraf vara bestämdt, att landtman äga rättighet att införa egen och andras afvel och tillverkning af hvad slag som helst, mer eller mindre fulländad, och att man ej kan sätta i tvifvel, att ju dermed förstås äfven kött, bröd och dricka.
Jag medger gerna, att om orden ”till följd af gällande författningar” varit uteslutna,' hade meningen varit tydligare.
Jag får således förena mig med reservanterna och yrka, att, i stället för att Utsk. tillstyrkt accisens fortfarande, Utsk. måtte förklara, att sedan 17 II. i3 98 Den 8 December. K. M. ansett en sådan handel vara fri, kommer ali afgift derför att upphöra och en sådan inkomst ej i statsbudgeten att beräknas.
Dertill föranledes jag så mycket hellre, som R.