Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan frågan sålunda var afgjord, att egendomarne skulle försäljas, uppstod åter skiljaktiga meningar i fråga om sättet för disposition och köpeskillingen, antingen den skulle användas till förskoller i och för kriget, eller om den skulle ingå lill riksg:s-kont., och då dessa skiljaktiga beslut icke kunde sammanjemkas, anställdes derom votering enl. 69 § Reg.F. Uti then liden visste man, hvad man hade skrifvit och förbisåg icke, hvad grundlagarne bjuda.
Nu hafva vi åter år 1848 samma historia före, enär genom försäljningen af alla kronohemman en ganska betydlig inkomst kan tillskyndas Statsverket, och hvilken inkomst med mycken fördel kunnat disponeras af R.
Här är nemi. fråga om skatteköpeskillingarne, hvilka variera emellan 5 å 6,000 R:tlr årligen i inkomst, sådana de hitintills lill Statsverket ingått.
Frän Utsk:s förra betänk, och 2 Stånds sammanstämmande beslut, har man nu kommit derhän, att man i strid med gällande författningar, skall fördela köpeskillingarna på tio års tid.
Huru kan väl denna fördelning af köpeskillingen äga inverkan på riksg:s-kont:s ställning, antingen den ingår med årligen eller på engång?
Skillnaden är blott att i förra fallet ett mindre och i det sednare ett större belopp penningar ingår lill riksg:s-kont.
Jag kan således icke inse något skäl, hvarföre man skall votera derom, att förskaffa riksg.- kont. mindre inkomster.
Det vore i sanning en besynnerlig ordning för riksdagsärendernes behandling, om man, när i en fråga 2 Ständ stannat emot 2, skulle kasta bort, hvad man har.
Sådant har jag förr aldrig hört omtalas.
Jag anhåller, att Utsk:s hvarje försök, att inleda en votering i förstärkt Utsk. måtte varda ogillad, och att punkten läggas till handlingarna.
Hr Giinther: Herr Printzensköld har såsom det synes temligen omoliveradt ninn ganska strängt apostroferat mig för ett utl yck i mitt föregående yttrande, och han har derjemte begärt en närmare förklaring deraf.
Denna förklaring är jag sä mycket villigare alt genast lemna, som den kan inskränkas till ett blott upprepande af hvad jag förut yttrat, nemi. att jag önskade, det R.
St., och följaktligen alla RiksSt:n, måtte i denna fråga komma till sådana beslut, hvilka icke sönderrycka riksdagens gång, derigenom, att de icke leda till något resultat eller icke bringa saken till något slut.
Detta var innehållet af mitt yttrande, och jag tror att deruti icke ligger någon förebråelse mot något RiksStånd serskildt.
Jag har blott befarat, alt om R.
St. fortfarande stanna i olika beslut, äfven i det formella af sakens behandling man derigenom bringar frågan till ett olösligt slut hvilket jag ansåg önskvärdt att man genom meningarnas sammanjemkande sökte förekomma.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då ingen yrkat bifall till den af Utsk. föreslagna votens-propos.
N:o 1 finge hemställa om R. o. Ad. behagade ogilla densamma.
Vid uppställningen af detta be - 366
Den 23 September f. m. länk. har Utsk. begått två väsentliga fel.
Det första hestår deruti, att Utsk., i samma voterings-propos., intagit frågorna både om och huru, lagstiftnings-grnnden och verkställighetsåtgärden.
Lagstiftningsgrunden är nemi. den, som afser uppsägningsrättens upphörande emot det att räntorna i stället alltid skola lösas med penningar.
Denna del af punkten lyder sålunda: ”att de på skattläggning grundade ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, måtte lill ett för hvarje i jordeboken serskildt uptagen egendom sammanfördt belopp, bestämmas och utsättas i riksdaler silfver samt för framtiden beräknas och utgöras likmätigt myntbestämningslagen af den 1 Mars 1830.”
Här är förutsatt att uppsägningsrätten skall upphöra.
Den andra delen eller den som angar verkställighetsåtgärden innefattas i följande tvänne punkter: ”hörande vid sagde belopps bestämmande iakttagas, att den af markegångssättning hittills beroende andel af ifrågavar:de räntor beräknas efter medium af det för kronans räntor gällande markegångspris för de 20 åren 1824—1843.” Härmed har man velat säga, att, sedan det icke längre kommer i fråga att, efter uppsägningsrättens upphörande, erlägga räntorna enligt årlig markegång, utan en ständig penningeskatt skall utgöras, man då bestämmer efter hvilken beräkningsgrund denna bör utgöras, hvartill man tagit medelbeloppet för de 20 åren.
Kommer så den sista punkten ang:de verkställigheten, hvars väsendtliga innehåll är, att man till bråks undvikande skall kasta bort runst.
Denna sats innefattas uti följande ord: ”likväl med jemkning till fullt skillingtal pä det sätt, att till och med 6 r:st uteslutas, men högre runslyckstal beräknas till full skilling; börande dock den sålunda uppkommande nya räntan endast utsättas riksdaler och skilling samt öfverskjutande mindre tal försvinna.”
Denna fråga är visserligen af beskaffenhet, att komma till att verka på Statsregleringen, i den nion runstycksbråk kunna göra det.
Men det är klart, att om man icke antager någon ständig penningeränta, utan bibehåller uppsägningsrätten och förvandlar räntan efter årlig markegång såsom hitintills, så komma de båda verkslällighels-åtgärderua aldrig i fråga nemi. att förvandla räntorna efter 20 års bestämdt pris, och alt bortkasta runstyckena.
När R. o. Ad. förra gången behandlade denna fråga afskiljdes lagstiftningsfrågan från verkställighels-atgärden.
Ståndet afslog uppsägningsrättens borttagande, deraf följden blef att när författningens grund bibehölls oförändrad: så kunde verkställighet af det, som icke blef af, ej heller komma i fråga.
Sålunda förföllo begge verkställighets-ålgärderna.
Stadgandena derom pröfvades aldrig utan lades till handlingarne; på samma sätt förfor PresteSt.
Icke förthy, och oaktadt föreskriften i 54 § Riksd.Ordn., har Utsk. likväl, i samma voterings-propos. sammanfört frågorna om lagstiftningen och verkställighets-åtgärderne.
Detta är sä mycket oriktigare som i händelse man velat taga någon ledning af frågans behandlingar i föreg:de StatsUtsk. t. ex. vid 1840 års riksd., då Hr Sandströmer som har så mycken kännedom af dessa ärender, var Utsk:s Secreterare och utan tvifvel gick det tillhanda med goda råd och upplysningar, så hade Utsk. erfarit att ärendet då annorlunda och rig - Den 23 September f. m.
3G7 tigare framställdes, hvad formaliteterna beträffar.
Vid nämnde riksd. åtskiljdes frågorna på det sätt, alt hufvudsaken upptogs först afsöndrad frän verkställighets-ålgärderna, hvilka sedermera förekommo.
— I StatsUlsk:s Bet.
N:o 375 af d. 24 Nov. 1840 sid. 3 föreslogs i hufvudsaken följande propos.:
Den som bifaller att alla indelta räntor och kronotionde hvilka äro till staters och korpsers aflöning, eller serskilda verk och inrättningar, med flere behof anordnade, med undantag likväl af dem, som tillhöra de under 4 § i presterskapets privilegier inbegripne Stater och inrättningar, skola, emot anvisade contanta statsanslag, indragas, under iagtlagande af hvad StatsUlsk., uti utlåtandena N:o 170 och 320, andra punkten föreslagit, likväl med förbehåll, att i händelse af bifall härtill, lydelsen af berörde stadganden i vissa delar, genom särskilda voteringar afgöres, voterar ja; den det ej viii voterar nej; vinner nej, kommer frågan härom att förfalla.
Men om vid anställd votering rösterna utfölle med öfvervägande ja, så skulle sdermera voteringar företagas om följande propos:n. o) ”Den som bifaller hvad StatsUlsk., i afseende å verkställigheten af anordnade indelta räntornas indragning till Statsverket föreslagit, voterar” samt vidare b) ”Den som bifaller alt, pä sätt och med de vilkor, StatsUtsk. — — — — föreslagit” etc.
I sen således Mine Hrr! att då var frågan omvänd i så måtto, att den, rörande indragning lill Statsverket af räntor, upptogs först och derefter frågan om räntornas förvandling.
Uti förevar:de betänk. åter har man upptagit frågan om räntornas förvandling först tvärtemot den om indragningen till Statsverket förekommer uti 20 punkten.
Men huru förklara det fallet, att Ulsk. i lagstiftningsfrågan icke gjort skilnad emellan de räntor, som äro anslagna ät militärer och civila korpser, samt icke skyddas af något Stånds privilegium, och PresteShs räntor, hvilka äler äro skyddade af dess privilegier.
Denna försigtighet hade Utsk. iakttagit vid 1840 års riksd.
Om ,1 ej gåfven akt derpå mine
Hrr vill jag ytterligare upprepa orden: — — ”med undantag likväl af deni, som tillhöra de under 4 § i Presterskapets privilegier inbegripne stater och inrättningar.”
Detta undantag är alldeles nödvändigt, ty, enligt114 § Reg.F., skall äfven hvarje Stånds privilegium, ifall fråga om ändring deruti förekommer, beslutas af alla fyra Stånden och Konungen dertill gifva sitt samtycke.
Om privilegierna får således icke röstas i förstärkt StatsUtsk.
Således måste de räntor, som tillhöra Presterskapet bestämdt undantagas, äfven om U(sk:s förslag för öfrigt vore riktigt.
Nu är emedlertid, såsom jag förut sökt ådagalägga, Utsk:s förslag i formelt hänseende oriktigt derföre, att Utsk. föreslår R.
St. att rösta i förstärkt StatsUtsk. öfver en lagstiftningsfråga, uti hvilken två Stånd stannat emot två.
Den andra felaktigheten Utsk. låtit kom - 3GS Den 23 September f. m. ma sig till last består deruti, att Utsk. från denna del af lagstiftningen icke afsöndrat hvad, som tillhör presterskapets privilegier, hvilket förfaller blott ett
Stånd har sagt nej.
För att bevisa det uppsägningsrättens bibehållande är ett Presterskapets privilegium, torde jag ur dem få uppläsa tredje § sä lydande: ”Skola alle personer af Predikoembete! och läroståndet, hvarefter sin grad heder och värde, oförryckt behålla alle sine välfångne friheter, donationer och förläningar, samt andra deras Embeten tillhörige lägenheter och ordinarie underhåll, jemväl ock de vederlag, hvilka de åtnjuta, under samma titel och förbehåll, som de dem innehafva, alldeles efter brefvens innehåll.”
Bland de vilkor, som höra lill Presterskapets anslag och förläningar är äfven alt uppsägningsrätten kan begagnas; men, genom antagande af Utsk:s förslag, kominer den att upphöra.
Under sådane förhållanden anser jag R. o.
Ad. icke kunna godkänna voterings-proposm, icke heller Hr Gr. o. Landtm, kunna framställa propos. pä bifall utan endast till afslag, hvarom jag anhåller.
Vid denna frågas bedömande måste man först tillse, huruvida hon är af beskaffenhet, att kunna blifva föremål för votering i förstärkt StatsUtsk. och dernäst, huruvida propos. är riktigt uppställd.
Hvad nu den första delen af frågan beträffar, så synes den talare, hvilken yttrat sig emot voteringspropos:n icke ifrågasätta, att ju icke votering bör kunna anställas i afseende på förändringen af sådana räntor, hvilka icke äro förförlänta åt presterskapet, eller rättare de räntor, hvilka icke af Presterskapets privilegier anses skyddade.
Jag torde således icke behöfva orda mycket derom.
Emedlertid anhåller jag, att få fästa It. o. Ad:ns uppmärksamhet derpå, att det väl måtte vara en statsregleringsfråga, huru vissa Statens inkomster skola bestämmas och beräknas, antingen de skola utgå på sätt hitintills varit vanligt och efter årlig markegång bestämmas, eller om de skola förvandlas till en fix penningeränta.
1 afseende på de här gjorda anmärkmne derom, att voterings-proposm, sådan den blifvit uppställd, innefattar alla Statens räntor, ehuru derifrån bordt undantagas Presterskapets indelningar, ber jag att få erinra, att det är tvänne särskildta frågor, att bestämma, huru räntorna skola utgöras, och huru indelningarne skola disponeras.
En värd talare har erinrat om sättet för detta ärendes behandling vid 1840 års riksdag och huruledes Utsk. då åtskiljde frågan om indelningarnes indragning från frågan om räntornas utgörande efter markegångspris, hvilken sednare fråga den värde talaren förmenar just vara den som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Härvid ber jag att få erinra, hurusom vid 1840 års riksdag fråga icke förevar om någon förändring i räntorne; tvertom förklarade Utsk. då, att frågan om räntornas förvandling ganska väl kunde uppskjutas, och de andra frågorne, oberoende deraf, afgöras, och denna fråga förekom icke heller till pröfning.
Då förevar endast frågan, huruvida indelningarne skulle till Statsverket indragas, hvarom handlas i 20 och 23 proposme i den riks - Den 23 Sep t em lier f. m. 369 riksdagens StatsUtsk:s betänk, och hvilken fråga afliandlas längre fram i det nu föredragna betänk.
Sedermera föreslog Utsk. förän drade stadganden ang:de lösen af räntorne hvilket äfvenledes är en fråga, som förekommer längre fram så väl i dåvande StalsUtsk:s betänk, som det nuvar:des.
I afseende på de anmärkmr, som blifvit gjorda mot åtskilliga voterings-propos:r; ang:de de räntor, som blifvit åt stater och korpser förlänte, anhåller jag att få erinra, att det icke är verkställbar^ att göra en sådan skillnad, som man här begärt, emedan det ganska ofta inträffar, att samma hemmansräntor äro dels indelte och dels kronan behällne.
Jag hemställer till Eder mine
Hrr huru det år lämpligt, att fatta beslut om förvandling af ett hemmans räntor, om en del deraf skall undantagas och en annan förvandlas.
Detta är således ett ämne, som, enligt min åsigt, icke hörer till denna punkt utan lill de följande.
Här har äfven af en värd talare blifvit anmärkt, att Disk. skulle i så måtto hafva orätt förfarit, som Utsk. i samma voteringspropos. upptagit icke blott hufvudsaken eller frågan derom, huruvida räntorne skola, på sätt föreslagit är, förvandlas utan äfven sättet för verkställigheten.
Men först och främst torde man böra erinra sig, att då Utsk. skulle uppställa propos:ne, hade Utsk. endast att rätta sig efter de beslut, som blifvit fattade af de Stånd, hvilkas mening skulle blifva föremål för voterings-proposai, och då dessa Stånd i ett sammanhang afgjort denna fråga, tror jag, att Utsk. icke ägde alt sönderdela den.
Dessutom är ett sådant sönderdelande icke verkställbar, emedan frågan om det sätt, hvarpå förvandlingen skall tillvägabringas, måste på det alkira närmaste hänga tillsammans med sättet, hvarpå räntornas utgörande skall ske, emedan man kan anse, att en sådan förvandling bör äga rum, om den verkställes på ett visst föreskrifvet sätt, då man deremot alldeles icke vill antaga densamma, om den skall tillvägabringas på ett annat.
Den andra punkten i voterings-propos:n i Utsk:s betänk, afser att förvandlingen skall ske efter en 20-årig markegång.
Om man nu först anställer votering derom, att förvandlingen skall ske, och den bifalles, men votering derefter företagas huruvida förvandlingen skall tillvägabringas efter 20-årig markegång eller icke, så när man låter det bero af serskilda voteringar, förutsätter man naturligtvis, att de kunna besvaras med ja eller nej.
Och äfven om förvandlingen bifalles skulle sålunda möjlgen det föreslagna sättet i afseende på dess verkställande kunna afsläs.
Tänker man sig deremot att i sednare fallet, eller grunderna för verkställigheten.
Stånden stannat i skiljaktiga beslut, hade det varit gifvet, att frågorna skolat åtskiljas.
Nu deremot finnas icke mer än tvänne beslut på ena sidan, att räntorna skola förvandlas och sådant på det af Utsk. föreslagna sätt, hvaremot tvänne andra Stånd förklarat, ali ingen åtgärd skall vidtagas.
Under sådana omständigheter anser jag Utsk. rätteligen hafva förfarit, och tror mig böra yrka bifall till Utsk:s förslag.
I frågan derom, huruvida votering kan medgifvas eller icke, är jag af motsatt öfvertygelse med en värd talare som förut yttrat sig. 9 H. 24 370 Den 23 September f. m.
Jag föreställer mig, att det måtte vara svårare att framställa propos. pä afslag, än att vägra propos. på bifall.
Under det jag har ordet ber jag, att få yttra några ord i fråga om livad bär blifvit sagdt, i afseende på en talares anförande, all genom hinder för ifrågavarande ärendes afgörande medelst votering, riksdagen möjligen skulle kunna sönderbrytas.
Denne talare har sjelf förklarat sina ord, och jag behöfver således icke vidare yttra mig härom.
Jag anser mig likväl lill hvad denne talare anfört böra tillägga, att med denna sönderbrytning menas icke annat, än att för den händelse RiksSfin skulle, i fråga om sättet för Stalsreglcringens tillvägabringande, fortfarande stanna i skiljaktiga beslut, utan att dessa kunna sammanjemkas, i den ordning grundlagen föreskrifver, det torde blifva tvifvelaktigt, huru Statsregleringen i sådant fall skall kunna bringas tili slut, ett förhållande, som naturligtvis vore högst beklagligt.
Till en början tillåter jag mig att upptaga de sista orden af den siste värde talarens yttrande.
Dervid mäste jag förklara, ali det ligger utom gränsen för min fattningsförmåga huruledes han kunnat ifrågasätta möjligheten deraf, att frågan om Statsregleringen skulle kunna uppskjutas eller på något sätt försvåras derigenom, att de voterings-propos:r som nu utgöra föremål för R. o. Ad:s pröfning blefve ogillade.
Man har vid alla föreg:de riksdagar, och, jag hoppas att så äfven hädanefter skall ske, ansett, att, då två
Stånd stannat emot två och frågan sålunda kommer alt förfalla, räntorna skola utgöras i den ordning och efter de grunder som förut stadgade varit.
Således om tvänne
Stånd afslå denna af den värde talaren så kallade Statsregleringsfråga, kan något annat förhållande icke inträffa, än att alla fyra Stånden måste foga sig efter de lagar och författningar, som hitintills varit gällande och de Ständ, hvilka afslagit frågan hafva icke åsyftat något annat än att upprätthålla dessa lagar i gällande kraft.
Hvad nu åter angår den värde talarens yttrande, att det vore en Statsregleringsfråga, huruvida räntorna skola utgå i fix penningeskall eller efter markegång, så är jag med honom i detta hänseende af fullkomligt olika åsigter.
Granskar man de grundlags-§§ hvilka handla om de inkomster, hvarom här är fråga, så skall man finna, det K.
St. såsom beskattningsmagt, alldeles icke öfver dessa inkomster äga annan eller vidsträcktare beslutanderätt, än blott att, vid Statsregleringens uppgörande, taga dem i beräkning för de ändamål, hvartill de en gång blifvit anvisade, utan att deremot hvarje fråga om förändring i sältet och vilkoren för deras utgörande helt och hållet faller inom den civila lagstiftningens område och alltså bör afgöras efter de former, som för denna lagstiftning äro föreskrifne.
Sålunda heter det i 59 § Reg.F.: ”Efter Rikets och Statsverkets tillstånd och behof läte Konungen till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordin, inkomster, och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas.”
Uti denna § finnes alltså icke något enda ord, som ens pä det afiägsnaste sätt antyder någon rättighet för R.
St. att kunna, på lika sätt som för bevillningsfrågors afgörande är stadgadt, ang. förändring uti desse ord.
Den 23 September f. m. 371 inkomster besluta.
Lagstiftaren har icke en gång, om man tolkar § elter dess ordalydelse, velat tillåta, alt de göras till öfverläggningsämne hvarken hos SlalsUtsk. eller R.
St. annorlunda än såsom utgångspunkt för bedömandet af det tillskott utöfver dem, som Staten kan tarfva och som genom bevillningar bör fyllas, hvilket gör det alldeles uppenbart, att lagstiftaren ansett ifrågavande inkomster vara helt och hållet oberoende af R.
St:s beskattningsrätt och en gång för alla bestämda lill Statsverkets upprätthållande, med rättighet för Konungen, att för delta ändamål dem använda.
— Gål man nu till den 64 § så har den följande lydelse: ”Så väl Rikets ordin.
Statsmedel, och inkomster som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra ordin, utlagor eller bevillningar till Statsverket af R.
St.:r pröfvade behof och -efter den upprättade Staten anordnas.
Uti ordalagen af denna § ligger en fullständig bekräftelse på hvad jag, i anledn. af 59 § yttrat, att Rikets ordin, inkomster stå under Konungens disposition, samt alt de, såsom genom serskilda lagar bestämda lill deras beskaffenhet och anvisade till Rikets behof, hvarken kunna af R.
St. derifrån ryckas eller under något vilkor anses inbegripne i de medel, om hvilkas anskaffande R.
St. äga att vid hvarje riksdag förordna.
— Må man, om man kan, vederlägga denna min framställning.
Intilldess sä skett — intilldess man förmår uppgifva något ställe i grundlagen, som tillåter att förvandla civila lagstiftnings-ärenden till Statsregleringsfrågor och att om dem såsom sådana i förstärkt StatsUtsk. votera, intilldess förblir min öfvertygelse orubbad, att grundräntornes förvandling till fix penningeskatt jemte alla dermed gemenskap ägande frågor innefatta ämnen, som i den ordning StatsUtsk. nu föreslagit, alldrig kunna eller böra blifva föremål för det förstärkta StatsUlsk:s afgörande.
— Att, ej heller R.
St. öfver dessa inkomster, för så vidt de åt indelningshafvare äro upplåtne, äga så vidsträckt dispositionsrätt, som Hr Sandströmer synes föreställa sig, det torde kunna tillräckligt ådagaläggas genom ett blott hänvisande till 1684 års Reglemente ang. mililia!- och landt-staternes indelningar samt 1685 års öfver samma reglemente utfärdade förklaring, hvars 4 § innehåller, ”att allt hvad så väl spannemåls- som den öfriga räntan årligen kan komma att stiga efter markegången högre än kronovärdering, lemnar K. M. af Nåder officerare och landtbetjenterne, som stundom ansenligt öfverstiger den dem i staten bestådde lön; hvaremot de ej få fordra någon vedergällning, i fall något år deras uppbörd blefve mindre än Staten dem tillägger.” — Häraf visar det sig, att Konung Carl XI på vinst och förlust anslog åt de indelta löntagarne vissa hemmansräntor, hvilka väl upptogos i staten till visst belopp i penningar, men hvilket belopp återigen kunde, i följd af de olika värden, räntorna ägde det ena året emot det andra, stundom understiga lönen sådan den i kronovärde var bestämd och understundom betydligt öfverstiga densamma.
När nu en så beskaffad öfverlåtelse af räntor åt löntagarne blifvit gjord, när hvad militiaestaten beträffar 80 § Reg.F. ytterligare innehåller: att Krigsmak 24* - 372 Den 23 September f'. m. ten till häst och fot såväl sora båtsmanshållet af rotering och indelning förhlifver vid de med landet och städerne upprättade kontrakter och indelningsverk, hvilka lill deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess Konungen och R.
St. finna nödigt någon ändring deruti samfäldt göra”; så hemställer jag, huru det kan blifva en möjlighet, att i förstärkt StatsUtsk. söka tillvägabringa en förändring i den lagstiftning, sorn på del af mig förr oranämda sätt tillkommit.
Man skulle derigenom draga 80 § Reg.F. under votering i nämnde Ulsk., hvilken olaglighet jag dock tror, att den värde talaren icke vill medgifva skall fä äga ruin.
Om man derföre skiljer emellan hufvudsaken och verkställigheten, så skall man förgäfves söka, att komma till det resultat, som här af Ulsk. blifvit förordadt; och Utsk. hade bordt inse, att om en sådan förändring, som den af StatsUtsk. föreslagna, skulle bifallas, kommer detta, att medföra rubbning i det af Konung och Ständer fastställda indelningsverk och derigenom alla löntagare tvertemot de K. förordna-, hvarvid de hafva att trygga sig, att gä i mistning af hvad dem genom dessa förordningar blifvit tillagdt.
Jag kan således icke annat än på det högsta ogilla Utsk:s förslag, att indrifva denna fråga till votering i förstärkt StatsUtsk.
Jag har icke hört Hr von Hartmansdorff gilla detta förslag, ronde de delar, hvilka icke anga presterskapets aflöning och indelta räntor, hvilka äro af detta Stånds privilegier skyddade mot all förändring.
Tvertom har jag hört denne talare uttryckligen förklara, det han äfven i de delar, hvilka icke angå sistnämnde privilegier, ansåg Utsk. hafva olagligen förfarit.
Jag anhåller alltså, att förslaget, såsom grundlagsvidrigt, måtte läggas till handlingarne med Ståndets uttryckliga ogillande af Ulsk:s försök, alt på detta sätt rubba icke blott bestående civila lagar utan äfven en § i Reg.F. hvars tillämpning aldrig kan komma under förstärkt StatsUtsk:s ompröfning.
I denna fråga är det angeläget, att göra sig reda för sättet, hvarpå hon blifvit väckt.
Går man så till väga, skall man finna, att hon härleder sig frän en K. propos:n, deruti på grund af komit:s betänk., K. M. öfveriemnat till R.
St. alt derutinnan besluta.
I sådant fall innehåller 89 § Reg.F. följande stadgande: ”Vill Konungen åt R.
St. öfverlemna att gemensamt med Honom något afgöra, som rikets allmänna Styrelse rörer, då förfares dermed, pä det sätt, som ang:de lagfrågor är stadgadt”.
I 87 § finnes bestämdt huru i dylika fall skall förfaras, och tillser man, hvad denna § innehåller, skall man finna, att, när i lagfrågor, två Stånd stanna emot