Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r nu taga initiativet genom att besluta en skrifvelse i ämnet till K. M:t.
Då jag sista gången begärde ordet, var det i egenskap af jurist; nu är det såsom ordförande i Expeditions-Utsk:t jag ber att få vttra några ord i anledning af Hr von Köchs anförande.
Expeditions-Utsk:t har visserligen »sundt menniskoförstånd,» men det är rättigheten att begagna detsamma som Utsk:t i förevarande hänseende saknar.
St:r besluta en skrifvelse till K.
M:t med anhållan om förslag till förändringar »i ofvan angifna syftning», måste ExpeditionsUtsk:t upptaga alla de anförda punkterna och kan deruti icke göra någon ändring, derest icke sådant förut är af R.
St:r beslutadt.
En hvar af dessa punkter måste derföre särskildt pröfvas, innan R. o. Ad:n kan besluta sig till den af Utsk:t föreslagna hemställan; och det kan omöjligen vara lämpligt, att en sådan pröfning först vid skrifvelsens justering företages.
Ehuru frågan om lönereglering för underdomarne nu icke kan utgöra föremål för pröfning, vill jag dock icke låta detta tillfälle gå förbi, utan att tillkännagifva, att jag lifligt delar de åsigter derom, som af Hr Nordenfalk blifvit uttalade.
H. lil. 10 146 Den 7 Mars f. m.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utskits förevarande förslag och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades många ja och några nej, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till förslaget blifvit förnyad samt besvarad med många ja och åtskilliga nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Hr Ramsay begärde votering, men, innan voteringspropos:n blifvit uppsatt, anmälde sig och yttrade Hr Ramsay:
Jag afstår från min framställda begäran om votering.
Utsk:ts hemställanden å sid. 24 och 25.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:ts den 21 och 24 sisth Februari bordlagde Betänk.
N:o 16, i ani. af väckt motion om upphörande af frälsemans särskilda forum.
Utsk:ts å sid. 3 afgifna författningsförslag.
Att i hvarje ordnadt samhälle alla med borgare böra vara lika inför lagen, är en grundsats, som af en hvar måste erkännas.
Såsom en afvikelse härifrån torde det dock icke kunna anses, om för en klass af medborgare, hvilken, såsom förhållandet är med Sveriges R. o. Ad., utgör en särskild institution i samhället, finnas särskilda föreskrifter ang:de åtskilliga legala åtgärder, hvilka kunna stå i förhållande till eller inverka på vidmakthållandet af denna institution, — förutsatt att genom dessa föreskrifter något förfång för andra medborgare icke eger rum.
Till dessa föreskrifter anser jag böra hänföras stadgandet i Rättegångs-Balkens 8 Kap. 2 § 8 morn., att öfverinseende öfver lörmyndarärender för frälsemäns barn och arfvingar tillkommer Hofrätt såsom första instans.
J R.-F:s 37 § är Adelsinstitutionen i Sverige erkänd, och genom det tillägg till denna §, som i sammanhang med ny R.-O. blifvit under innev:de Riksdag af R.
St:r antagen, förutsattes, att R. o. Ad. äfven hädanefter skall sammankomma för att besluta öfver sina gemensamma angelägenheter.
1 det förslag till Riddarh.-Ordn, som under innev:de Riksdag blifvit af Riddarh.-Utsk:t utarbetadt och snart kommer att för R. o.
Ad. framläggas, förekommer, bland annat, att från deltagande i dessa öfverläggningar skola uteslutas de Adelsmän, hvilka blifvit omyndiga förklarade.
Det är således af vigt, att Den 7 Mars f. m. 147 R. o. Ad. eger tillförlitlig kännedom om, hvilka böra på denna grund uteslutas; och det är klart, att denna kännedom säkrare skall erhållas, om förmynderskapsärender för frälsemän äfven hädanefter behandlas af öfverdomstol, och underrättelse derom således af denna meddelas, än om de skola inhemtas från underrätterna i riket, hvilket blefve händelsen, om, såsom Utsk:t föreslagit, dessa ärender tili dem öfverlemnades.
De af Utslct uti dess motivering antydda olägenheter i ani. af den Hofrätt nu tillkommande kontrollen öfver förvaltningen af förmynderskap, tror jag icke förefinnas; åtminstone har, såvidt jag kunnat förnimma, någon klagan deröfver ej försports inom den Hofrätt jag tillhör.
Om med insändande af förmyndareredogörelse till Hofrätt är förenadt mera besvär och kostnad, än med dess inlemnande till Häradsrätt, så tror jag dock, att denna olägenhet mer än väl uppväges af den säkrare kontroll öfver förmynderskapen, Hofrätten är i tillfälle att utöfva; och äfven om andra personer än medlemmar af R. o. Ad. vilja hafva del af de handlingar, som röra dessa ärenden, är det för dem förenadt med mindre besvär att vända sig till en af Rikets tre Hofrätter, än att gå till Häradsrätterna, hvilka äro spridda öfver hela landet.
Adelsinstitutionen är erkänd och ännu existerar, måste man vara angelägen att bibehålla sådane anordningar, som bidraga till dess upprätthållande, äfven om dessa äro af så föga inverkande betydelse, som de nu nämnda ärendenas handläggning af Hofrätt.
Med dessa sammanhänger emedlertid på det närmaste handläggningar af boupptecknings- och testamentsärender.
Hvar och en, som något handhaft sistnämnda slags ärender, vet, att när i ett sterbhus finnes testamente, detta till domstol öfverlemnas jemte bouppteckningen och ansökan om förordnande af förmyndare, der omyndige barn finnas.
Afven är det klart att det är lättare att få reda på bouppteckningen efter en frälseman, ifall denna förvaras i en Hofrätt, än om man i sådant hänseende måste vända sig till Häradsrätten; och detta torde äfven gälla testamenten, hvilka dessutom äro i säkrare förvar i Holrättens arkiv än annorstädes.
Samtliga dessa åtgärder, nemi. de som angå förmynderskap, bouppteckning och testamente efter frälseman, kunna icke anses lända andra till förfång, enär de icke föranledas af frälsemans förhållande till andra personer.
Tvärtom skall den nytta, jag antydt, komma äfven deni till del, för den händelse de vilja taga kännedom om dessa slags handlingar rörande frälsemän.
Det kan synas, som om de skäl, jag åberopat för bibehållande af Hofrätts omedelbara handläggning af förenämnda ärender, icke gälla för, att Hofrätt skall såsom första instans upptaga de tvister, som af dessa ärender kunna blifva en följd.
Hvar och en, som sysselsatt sig med slika tvister, känner dock mer än väl i hvilket nära sammanhang de stå nied nämnda ärender, samt att det skulle leda till stor oreda, om ärenderna och deraf härflytande tvister handlades vid olika domstolar.
Den 7 Mars f. m. kan häremot anmärkas, att i dessa tvister parterna kunna vara andra än frälsemän och att de således med fog kunna klaga deröfver att de skola inställa sig vid annat forum, än dem rätteligen tillkommer.
Men enligt min tanke kari detta för dem ej medföra någon olägenhet, ty i ett land, der rättvisan är så billig som i Sverige, och der man, svnnerligast om man har en rättegång af någon betydenhet, gerna fullföljer den genom alla instanser, måste det vara af stor nytta att kunna börja tvisten 1 andra instansen, hvarigenom både tid och kostnad besparas.
Till följd af hvad jag således haft äran andraga, kan jag icke instämma i Utskrts tillstyrkande att upphäfva 8 mom. af 2 § i 8 Kap. Rättegångs-Balken.
1 det derpå följande 9 mom. omtalas åtskilliga svårare brottmål, uti hvilka, då de begås af frälsemän, Hofrätt skall i första hand döma.
Den grundsats, jag först påpekade, ang:de allas likhet inför lagen, bör här hafva sin tillämpning, enär bibehållande af dessa måls handläggning af Hofrätt såsom första instans icke har något inflytande på Adelsinstitutionens existens.
Har en Adelsman sålunda förbrutit sig, sorn nämnda lagrum omtalar, så må han stå till rätta vid underdomstol och der svara för sitt brott.
I denna del instämmer jag således med Lag-Utsk:t.
De skäl, jag nu anfört för Hofrätts handläggande i första hand af åtskilliga, frälsemän rörande, angelägenheter, tala deremot icke för bibehållande af den genom Kongl. Brefven den 26 Oktober 1748 och den 7 April 1805 åt utländske Adelsmän, som hit till riket inkommit, samt Svenska Akademiens ledamöter förunnade rätt att i rättegångsmål åtnjuta enahanda förmåner som K. o. Ad.
Jag saknar således skäl att motsätta mig Utsk:ts tillstyrkande om upphäfvande häraf.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, tager jag mig friheten hemställa, att R. o.
Ad., med afslag å Utskits förslag, ville i stället förena sig om följande förslag till författning: »Sedan R.
Sl:r öfverenskomma, att det i C § af R. o. Ad:s privilegier af den 16 Oktober 1723 grundade samt uti 9 mom. af 2 § i 8 Kap. Rättegångs-Balken meddelade stadgande, att frälseman uti vissa brottmål bör omedelbart af Hof-Rätt döinas, skall upphöra, samt K.
M:t denna öfverenskommelse bifallit; så varder berörda rum i allmänna lagen jemte dermed öfverensstämmande särskildta författningar upphäfdt; kommande derjemte Kongl. Brefven den 26 Oktober 1748 och den 7 April 1805, hvarigenom utländska adelsmän, som hit till riket inkommit, samt Svenska Akademiens ledamöter blifvit förunnade enahanda förmåner i rättegångsmål som R. o. Ad., att till kraft och verkan upphöra; dock skola de mål och ärender, sorn jemlikt förenämnda lagrum och författningar tillhört Hofrätt såsom första domstol, tillhöra vederbörande underdomstolar och efter allmänna rättegångsordningen behandlas.
Denna författning kommer att gälla till efterrättelse från och med den 1 Januari 1867; men de mål och ärenden, som Den 7 Mars f. m. 149 då på Hofrätts pröfning bero, skola af Hofrätten med slut afhjelpas.» Frih.
Afven jag måste på de af Hr
Ramsay anförda skäl motsätta mig upphäfvande af den i RättegångsBalkens 8 Kap. 2 § 8 mom. R. o. Ad. i vissa fall tillerkända särskildta jurisdiktion.
Till hvad Hr Ramsay anfört ber jag att endast få tillägga några ord med anledning af de förmenade olägenheter, hvarmed Utsk:t anser denna särskilda jurisdiktion vara förenad.
Utsk:t framhåller sålunda först K.
Förordnme den 18 September 1862 om boskilnad och undanskiftande af egendom i makars bo samt huru gäld vid dödsfall betalas skall och om urarfvagörelse, så ock ang:de undanskiftande af egendom i död makes bo.
Enligt dessa författningar skall, i händelse af efterlefvande makes afträdande af egendom eller af urarfvagörelse, vederbörlig ansökning numera alltid till underrätt ingifvas och bouppteckningen densamma vidfogas.
Det åligger fortfarande Hofrätt att tillse, att bouppteckning efter frälseman blifvit i rätt tid hållen och till Hofrätten ingifven; hvaremot, i fråga om egendoms afträdande, underdomaren eger pröfva, huruvida bouppteckningen blifvit i laga tid upprättad.
Häri förmenas nu ligga en inkonseqvens i lagstiftningen, som måste leda till oreda och förvecklingar i tillämpningen.
Jag kan dock icke finna, att detta behölver blifva händelsen, ty Hofrättens nämnda skyldighet äfvensom dess rättighet att i händelse af behof meddela uppskof med bouppteckningens ingifvande lägger ingalunda hinder i vägen för underrätterna att pröfva, huruvida, i fråga om egendoms afträdande, bouppteckning är i rätt tid upprättad.
Vidare har Utsk:t åberopat K.
Förordn. den 24 September 1861 ang:de tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, och påpekat svårigheten för Hofrätt att, då fråga väckes att förmyndare bör lemna inteckning eller annan säkerhet för omyndigs hos honom innestående medel, ega nödig kännedom om förmyndarens vederhäftighet; men då det är Gode Männen som skola anmäla, om förmyndaren ej rätt sköter sitt förmynderskap, och väl böra uppgifva skälen derför, så bör, enligt mitt förmenande, någon synnerlig svårighet icke uppstå för Hofrätten att, med ledning af deras utlåt , bedöma, huruvida förmyndaren är vederhäftig eller ej.
Beträffande de tvister, som kunna uppkomma ang:de arf eller testamente efter afliden frälseman, tror jag, att de, som varit i tillfälle att i Hofrätt handlägga dylika tvister, kunna vitsorda, att de i allmänhet äro af en högst vigtig och invecklad beskaffenhet, så att parterne merändels behöfva anlita skickliga jurister att biträda dem vid nämnda tvisters utförande.
Skulle nu dessa mål handläggas vid underrätterna, så vet en hvar, att det är förenadt med stora svårigheter att der erhålla skickliga juridiskt bildade biträden; hvaremot sådane äro samlade just i de städer, der Hofrätt finnes. 150 Den 7 Mars f. in.
Långt ifrån derföre att hylla deras åsigt, som anse R. o. Ad:ns serskilda forum vara dess ledamöter till olägenhet, anser jag tvärtom detsamma vara en verklig (örman, som icke bor bortskänkas; och jag får derföre lorena mig med Hr Ramsay om propos. på bifall till det af honom framställda förslag.
Hr von Gegerfelt: l)å denna fråga vid sednasteRiksdag behandlades, var det endast en talare, som uppträdde mot LagUtsk:ts, i enahanda syfte som nu afgifna, Retänk.
Denne talare anförde hufvudsakligen, att det borde albidas huruvida R. o. Ad. skulle fortfarande utgöra en politisk korporation, innan frågan ang:de dess forum privilegiatum alcjordes.samt att endast få af Ståndets ledamöter voro närvide.
Frågan föll med en majoritet af blott två röster.
Man skulle vid sådant förhållande kunnat hafva hoppats, att när den nu åter förekomme, icke någon allvarsam invändning deremot skulle göras.
Så har dock skett, och det gamla argumentet har åter framkommit att R. o. Ad. egde en förmån, som icke länder andra till förfång och derför icke borde bortskänkas.
Om det verkligen vore sannt att R. o. Ad. i förevarande hänseende åtnjöte en förmån och att denna förmån icke lände någon annan till förfång, skulle härpå kunna tillämpas berättelsen om forntidens fältherre, sorn under det han och hans armée under tåg genom öknen ledo af törst, slog ut det honom i en hjelm erbjudna vattnet, emedan det ej räckte till för alla.
Om dylika tänkesätt skulle anses för närv:de allt för ridderliga, må det tillåtas mig att i stället åberopa en af nutidens aldra yigtigaste grundprinciper, allas likhet inför lagen.
Denna grundprincip bjuder vår rätts- och hederskänsla att, då en rättighet, hvars orättvisa vi måste erkänna, oss afTordras, utan invändning lemna densamma.
Lyckligtvis behöfves ej härvid någon uppoffring.
Det är lätt att visa, det ifrågav:de privilegium länder R. o. Ad:ns ledamöter lika väl som andra medborgare jemte Hofrätterne till ej ringa olägenhet.
Genom R. o. Ad:ns medgifvande hafva redan konkurs-, urarfva- och boskilnadslrågor blifvit öfverlemnade till underrätt; men ännu återstå arfs-, testaments- och förmynderskapsärenden samt mottagande och inregistrering af bouppteckningar.
I allmänhet anses det vara en stor fördel att hafva första instansens domstol nära sitt hemvist, för att der sjelf eller genom kända ombud kunna utföra sin talan och bevaka sina angelägenheter.
Vid alla framställda förslag till domstolsorgariisation har härå fästats synnerligt afseende.
Månne det icke då bör anses som en olägenhet, att nödgas för berörda ändamål inställa sig vid den ofta ganska aflägsna Hofrätten?
En hvar, som något sysselsatt sig med hithörande frågor, måste medge, att enahanda arbetssätt icke passar för de domstolar, som skola omedelbarligen handlägga mål, och dem som hufvudsakligen äro till för att pröfva de förras beslut.
Skall ett tvistemål i första instansen behandlas af öfverrätt, finnas dess former ingalunda lämpliga Den 7 Mars f. m. 151 för ett dylikt arbete, hvarföre detsamma går trögt och undanskjutes.
I allmänhet medgifva ej referenternas tid att under sessionen utarbeta dylika mål, hvilka Sålunda måste uppskjutas för att sommarferierna må kunna dertill användas
Då en förmyndareskall lörordnas eller fråga om försäljning af omyndigs jord pröl vas, är underrätt, i anseende till sitt inskränkta domsområde, i tillfälle att omedelbarligen taga den kännedom om personer och förhållanden, som skola bestämma dess åtgärder.
I Hofrätten, hvars domsområde innefattar en tredjedel af riket, är en sådan kännedom icke möjlig, och följden deraf är, att denna rätt i alla dylika frågor nödgas inhemta underrätts utlåt, och endast derå grunda sitt beslut.
Under sådana omständigheter hemställer jag, huruvida icke det nu gälland.e stadgandet härom länder ej blott till onödig omfång, utan äfven till en anmärkningsvärd oformlighet.
Att bouppteckningar kunna i en framtid lättare tillrätta fås, om de förvaras i Hofrätt, än i underrätt, medgifves, men förmånen häraf är af ringa betydenhet i jemförelse med vigten deraf att de ingifvas och finnas att lillgå der rättegångar i allmänhet och synnerligast urarlvatvister skola i första hand upptagas.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt yrka bifall till Lag-Utsk:ts Betänk, i denna punkt.
Skulle R. o Ad. ej vilja derpå ingå, vädjar jag till Ståndets ridderliga känslor, huruvida det kan vara lämpligt att borttaga ifrågav:de rättighet från utländska Adelsmän, som i riket inkomma, samt Svenska Akademiens ledamöter.
Man skall älska sin nästa såsom sig sjelf, och om vi anse berörda rättighet medföra en förmån, som vi ej vilja afsäga oss, torde det icke heller vara lämpligt att förklara samma förmån af »mindre vigt» för dem, hvilka icke såsom vi kunna sjelfva vara tillstädes och bevaka sin talan.
Tvenne af de föreg:de värde talarne hafva yttrat den önskan, att man skulle befordra jemlikheten inför lagen.
Afven jag hyllar en sådan grundsats, men kan dock icke tillstyrka, att man, allenast på grund af en abstrakt jemlikhetsprincip, skall förändra och jemna, utan att närmare eftersinna följderna deraf, eller att man skall efterskänka hvad som för den ene kan vara en fördel, när den för den andre icke medför någon olägenhet.
Och äfven om Adeln nu skulle helt och hållet efterskänka det forum, som är den tillförsäkradt, qvarstår dock i åtskilliga fall ett särskildt forum personre, så att man icke, för det Adeln gjort en eftergift af sin rätt, skulle kunna säga att en fullkomlig jemlikhet inför lagen inträdt.
Genom särskilda förordningar är t. ex. stadgadt, att Svea Hofrätt är forum, då annan kärer till R.
St:rs bank eller till R i k sgä I d s k o n t: t, äfvenså då vissa tjenstemän skola för tjenstefel tilltalas, såsom General-Tulldirektörer, Dep:ts-Chefer o. s. v., och för sådana fall qvarstår alltså ett privilegieradt forum, äfven om R. o. Ad. nu skulle afsäga sig sitt forum. i 52 Den 7 Mars f. m.
De skäl, sorn för ett sådant beslut blifvit andragna, hafva på ett segrande sätt blifvit vederlagda af Frih. Leuhusen och Hr Ramsay.
Beträffande särskildt det hufvudsakliga skäl, som af Utsk:t blifvit framställdt, att nemi. det vöre en inkonseqvens, att, när en frälseman aflidit och brist finnes i boet, frågan om urarfvagörelse skall handläggas af underrätt, och säl. bouppteckning dit ingifvas, men bouppteckning ändock insändas till vederbörande Hofrätt, vill jag anmärka, att inkonseqvensen icke torde vara af särdeles betydelse, samt att icke heller besväret att utskrifva 4 st.
exemplar af bouppteckningen, deraf 2 till Underrätten och 2 till Hofrätten, bör förefalla synnerligen betungande.
Detta förhållande har fortfarit under de två år, som förflutit sedan den nya konkurslagen trädde i verkställighet, och jag hemställer till härv:de Hofrätts-ledamöter, huruvida någon klagan deröfver försports; jag har frågat flere derom, men alla hafva lemnat ett nekande svar.
Vidare säger Utskff, att
Hofrätten har svårighet att utöfva vårdnaden öfver förmynderskap för omyndige af frälsestånd.
Jag tror emellertid, att förmynderskapsärenden handläggas i Hofrätterna med en sådan noggrannhet, att man icke med fog kan påstå, att dessa ärenden skulle bättre behandlas vid underrätt; och jag är öfvertygad, att det icke kan blifva någon vinst för de medlemmar af Adeln, som äro bosatta i Stockholm, att bouppteckningen efter afliden skyldeman skall ingifvas tili Stockholms rådstufvurätt, och de omyndiges medel öfverlemnas till Stockholms förmyndarekammare, hvilken auktoritet det derefter skulle åligga att bevaka de omyndigas rätt och bästa.
Hr von Gegerfelt har åberopat, att det skulle vara en synnerlig fördel att hafva domstolen i närheten af sitt hemvist.
Jag kan dock icke finna, att <!enna omständighet bör inverka vid förevide frågas afgörande; ty icke kan det vara en större fördel att börja en rättegång eller bevaka ett förmynderskapsärende vid en häradsrätt, som sammanträder endast 2 å 3 gånger om året, än vid en hofrätt, som vid alla tider på året upptager målen.
Man kan tilläfventyrs icke personligen infinna sig vid häradsrätten, utan måste skicka ombud, och då blir kostnaden för resa och dagtraktamente m. m. vid underrätt kanske lika stor som om ärendet i första hand skolat upptagas af hofrätt.
Hvad deremot allmänt blifvit erkändt såsom en fördel, är att bouppteckningar efter aflidne frälsemän förvaras i hofrätternas arkiv.
Vid ganska många tillfällen, såsom vid utredande af arfstvister, vid utrönande af slägtskapslörhållanden, vid granskning af de genealogiska tabellerna m. m., kan man kanske icke erhålla utredning utan med ledning af bouppteckningarne, och jag tror derföre, i likhet med Hr Ramsay, att det ingalunda är utan vigt att, då Adeln äfven hädanefter skall fortfara såsom en af grundlagen erkänd institution, bibehålla den förmånen, som icke för någon annan vållar olägenhet, att få ingifva bouppteckningår efter aflidne frälsemän till hofrätt, för att förvaras i hofrättens arkiv, der de för den, som behölver rådfråga dem, äro lätt tillgängliga.
Den 7 Mara f. m. 153 Jag kan icke föreställa mig att de öfriga Stånden, sedan R. o. Ad. uppgifvit den vigtigaste och yppersta af sina företrädesrättigheter, skola med afund se att R. o. Ad. bibehåller den lilla förmånen att hafva ett privilegieradt forum för bouppteckningsoch förmvnderskapsärenden.
Jag har i en Betänkt bifogad reservation framställt ett förslag, enligt hvilket för R. o. Ad:ns medlemmar skulle bibehållas hvad jag anser vara för Adeln fördelaktigt, utan att för andra medföra olägenheter.
Jag får likväl tillkännagifva, att jag icke har något emot, om R. o. Ad. anser lämpligare att hellre afslå Betänk:t och låta stadgandena qvarstå i oförändradt skick, men då måhända många af Husets ledamöter skulle vilja göra en eftergift, men med bibehållande af hvad som icke bör uppoffras, har jag framställt ett förmedlingsförslag, å hvilket jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos.
Jag hade verkligen icke föreställt mig att det under öfverläggning varande förslaget numera skulle väcka något allvarligt motstånd, ty sedan R. o. Ad:n fattat det storartade, af hela landet prisade beslut, hvarigenom Adeln afsagt sig ett så dyrbart privilegium som det, att utgöra en särskild del af lagstiftningen, och följaktligen Adeln upphört att utgöra ett afskildt Stånd, kunde jag icke föreställa mig, att man skulle vara angelägen att bibehålla ett privilegium af den diminutiva beskaffenhet som det nu ifrågav:de.
Jag trodde nemi. att genom afsägelsen af sin representationsrätt R. o. Ad.: jemväl erkänt sina ledamöters jemnlikhet med andra medborgare, och att det just vore denna likställighet som utgjorde grunden för den nya representationsordningen.
En föreg:de talare, Hr von Gegerfelt, har, som mig synes, klarligen ådagalagt, att privilegiet för Adelsmän att i vissa mål hafva sitt forum i hofrätt icke utgör någon förmån, utan i de flesta fall tvärtom, men härom lönar det icke mödan att tvista, ty sådant kan ofta bero på individuel uppfattning.
Också tyckes frågan vid detta tillfälle vida mindre handla derom att bibehålla en materiel fördel, än något som man anser vara en Adelns företrädesrätt framför andra samhällsmedlemmar.
Frågan är således egentligen politisk, och i detta hänseende skulle det vara för mig påkostande, såsom sjelf tillhörande R. o. Ad., om det Höglofl.
Ståndet beginge den inkonseqvens att vägra sitt bifall till hvad som vid flere föreg:de riksdagar varit föreslaget och af de öfriga Riks-St:n beslutadt.
Detta skulle blifva ett steg tillbaka på den bana, Adeln så värdigt och med så storsinnad uppoffring förut beträdt; det vore att gifva sig sjelf dementi. R. o.
Ad. är ännu samladt i sin förre egenskap af lagstiftare; det är sålunda i tillfälle att nu lemna ett nytt bevis på den sannt medborgerliga andan inom Adeln, och att göra en frivillig försakelse, som ur ingen synpunkt kan ledera Adelns intressen.
Adeln nu vägrar detta medgifvande, så blir följden otvifvel - 154 Den 7 Mars f. m. aktivt den, att den snart sammanträdande nya riksdagen, oberoende af Adeln, kommer att fatta enahanda beslut, som det nu af LagUtsk:t tillstyrkta.