Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill i motsats deremot säga, att orsaken hvarföre studenterne i en småstad lättare råka i förvillelser är den, att umgängeslifvet i bildade hus står dem mycket mindre öppet.
Helt annorlunda vöre lörhållandet i Stockholm, der det väl skulle finnas få studenter, som icke bade åtminstone någon anförvandt eller bekant till anförvandter.
Dessutom bör man taga i betraktande att Stockholm med afseende på sin folkmängd är visserligen blott 31T del af landet, men i afseende på mängden af dem, hvilkas söner besöka universitetet, T\y:del.
Detta bör icke heller alldeles förbises.
Med de lättade kommunikationer, som nu finnas, hitta studenterna, om de vilja, ganska ledigt till Stockholm.
Tror man då icke att dessa resor äro lika farliga som att ständigt vistas här?
Jag har kännedom om att redan nu åtskilliga studenter ligga här i Stockholm och sköta sina studier och fara upp till Upsala endast för att tentera.
Förhållandet måste blifva sådant allt mer och mer i samma mån som ressurserna att här inhemta bildning tillväxa.
Jag har blott talat om den juridiska fakulteten, som jag känner; men jag vet, att äfven i de andra man stundom erbjudit utmärkta vetenskapsmän platser i Upsala, men att de vägrat emottaga dem, emedan vetenskapsmannen lefver helst i atmosferen af den större vetenskapligheten.
Jag kan icke neka, att då jag hörde denna ömhet om Upsala universitet isynnerhet uttalad af stadens representanter — jag påminner mig nemi. att inom Borgare-St., i afseende på Carolinska Institutet, de talare, som mest satte sig emot förslaget, voro representanter från en universitetsstad — denna känsla erinrar om markattans, som af ren moderskärlek kramar ihjäl sina egna ungar.
Jag tror icke att frågan vid detta tillfälle blir Den 20 April. 59» löst.
Dertill fordras större förberedelser.
Men jag är öfvertygad om att frågan går framåt och att ingen menniska skall om någre år kunna neka att Sveriges rätt och Stockholms rätt att ega en högskola måste erkännas, och om det ock är sannt att Upsala namn är kärt för Svenska folket, så tror jag dock att Sveriges namn och dess framtid är ännu kärare.
De talare, som här förordat Borgare-St:s beslut, hafva egentligen lästat sig vid behofvet lör hufvudstaden att ega ett universitet och egentligen från denna synpunkt förordat antingen flyttning af Upsala universitet eller inrättande al ett nytt universitet i hufvudstaden.
Flyttningen har den stora olägenheten att Upsala universitetet, der det nu finnes, är ett godt universitet, som under sednare tider betydligt utvecklat sig, och att det alltid måste vara betänkligt, att rubba en sådan institution.
Afven om man antager att ett universitet i hufvudstaden kan komma till samma lif och utveckling, som nu är rådande i Upsala, så måste det dock draga långt ut, innan sådant kan inträffa.
Då vi nu ega något som är godt, är det då skäl alt beröfva sig detsamma och att gå gillia olägenheter till mötes för en aflägsen och i alla fall oviss fördel?
Ett nytt universitet i hufvudstaden åter kan icke genom Konungens och R.
St:rs beslut i ett ögonblick framkallas.
Dertill erfordras både materiella och intellekt nela ressurser, som man icke genast kan skapa.
En annan utväg finnes att bereda hufvudstaden; hvad den i främsta rummet behofver, nemi. att inrätta vetenskapliga föreläsningar i hufvudstaden och derom äro motioner väckta.
Man kan sedermera utvidga dem och kanske komma derhän, att man i hufvudstaden kan göra åtminstone endel af sina studier, äfven om man fortfarande skulle besöka universitetet, för att der fullända dem och der examineras.
Så utvecklas naturligt en vetenskaplig institution, hvilken, likasom Carolinska Institutet, kan få ökade rättigheter i samma mån som den derföre kan göra rätt, och så förberedes ett universitet i hufvudstaden, men när ett sådant på denna, efter min tanke, naturliga väg utvecklat sig och blifvit fullfärdig!, har Sverige otvifvelaktig! så stor befolkning och så stora intellektuella krafter att det behöfver och kan hafva tre universiteter; och att ett tredje universitet ej kan läggas annorstädes än i hufvudstaden, synes åtminstone mig gifvet.
På dessa skäl förenar jag mig med dem, som yrkat bifall till Utsk:ts framställning.
Sedan jag här hört så mån ga sakkunniga mäns yttranden i frågan, skulle jag blifva en fattig axplockare, om jag sökte upphemta och framlägga några ytterligare skäl emot universitetets flyttning från Upsala; hvarföre jag inskränker mig till att endast förklara, det jag önskar bifall till Utsk:ts förslag och motsätter mig Borgare-St:s beslut, hvaruppå Gr. von Rosen begärt propos. 592 Den 20 April.
Hr Cederschiöld, Fredrik Angust:
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med att påpeka några ytterligare skäl för behofvet af ett universitet i bufvudstaden, ty enligt mitt förmenande vänder sig nu icke frågan derom.
Det är blott en enda punkt, som jag vill upptaga, emedan jag kan af personlig erfarenhet yttra mig derom, nemi. Gr.
Hamiltons föreställning att det vore nyttigt för de studerande, att de vistades i en mindre stad, emedan studierna der skulle ingifva större intresse.
Jag kan deremot försäkra att det egentliga vetenskapliga intresset förvärfvade jag bär i Stockholm, och då jag måste lemna Stockholm för att resa till universitetet för alt absolvera mina examina, så skyndade jag att komma tillbaka bit, för att bär fortsätta mina studier.
I afseende på kamratskapet, har jag icke funnit någon skilnad mellan kamratlifvet bär och det vid universiteten, och ännu efter 25 år räcker jag min band med lika värme såväl åt den ena som den andra af mina fordna kamrater på begge ställena.
Det är en allmänt känd sak, att inom landet bildat sig en opinion med önskan att Upsala universitet skulle flyttas till Stockholm.
Man har visserligen, uti en nyligen ifrån Upsala utgången skrift, kallat denna opinion »en omriörneslös och okunnig massas fanatism»; men då man ser huru denna opinion för hvarje år vinner allt större terräng; huru den drager till sig personer af alla samhällsklasser, äfven de mest upplysta; så kan den icke, så får den icke på detta sätt betraktas eller med likgiltighet tillbakavisas.
Vid hvarje riksdag återkommer denna fråga med förnyad styrka, och skall säkert fortfarande återkomma, till dess densamma erhållit ett tillfredsställande svar.
Det är således, enligt min uppfattning, alldeles nödvändigt, att denna för vetenskaperna och hela landet vigtiga fråga en gång blir allvarligt profvad, och att alla med en dylik åtgärd förenade fördelar och olägenheter blifva grundligt undersökta.
Det är ju för närvarande ingenting annat man önskar.
Det enda sättet att erhålla lösning på dessa frågor, torde val vara att öfverlemna dem i regeringens hand, helst i en tidpunkt som denna, då landet är nog lyckligt att ega en regering, som åtnjuter landets förtroende.
Man har här egentligen fästat sig vid kostnaderne och nästan en hvar af de talare,som yttrat sig emot denna billiga begäran, har återkommit dertill.
Jag vill tro att kostnaderna skulle blifva mycket större än motionären sagt, men jag är icke säker derpå.
Det kommer mycket derpå an, luiru man vill att universitetet skall inrättas i sin första begynnelse.
Man skulle, efter mitt förmenande, kunna inrätta ett universitet provisoriskt att börja med, utan att uppföra några större byggnader.
Jag tror derföre att det kunde vara en möjlighet att kostnaderna icke blifva så stora, och hvarföre kan man icke undersöka det?
Befinnes det då att det kunde ske med måttliga kostnader och att det vore af nytta för landet, så kan det ju verkställas; hvarom icke, så dör frågan bort.
Jag tror derföre att det vore R. o.
Ad. värdigt att instämma i Gr. von Roséns reservation; och på samma gång jag anhåller
593 anhåller att få förklara det jag förenar mig derom, så sker det under den förhoppning att R. o. Ad. icke måtte beröfva vetenskapen och civilisationen det skydd, som R. o. Åd. vid så många andra tillfällen skänkt desamma.
Så väl det nuvarande som föregående riksdagars Ekon.-Utsk. har undanskyllt sig med de stora kostnaderna.
Utsk:t säger nemi.: »Man må om behofvet eller fördelarne af en sådan flyttning hysa hvilken mening som helst, så bör man likväl icke dölja för sig eller andra hvilka medel dertill erfordras».
Rå grund af ett så vackert skäl har Utsk:t kommit till ifrågavarande resultat.
Ar detta konseqvent?
Att kostnaderne blifva stora, vill jag icke heller förneka; men det vore att hysa en alltför klen tanke om fäderneslandets resurser, att det icke skulle kunna bära desamma.
Att en flyttning har både fördelar och olägenheter, kan icke förnekas, men dessa böra väl vägas mot hvarandra.
En talare har yttrat, att det i Upsala skulle vara lättare att åstadkomma studierna för vetandets egen skuld.
Svårigheten beror, enligt min tanke, derpå att de studerande längta efter att sjellve förtjena sitt bröd och att hastigt komma till någon anställning.
Man har sagt att det skulle vara så svårt att ådagalägga kamratlif här i Stockholm.
Erfarenheten i andra länder har också visat nödvändigheten att inrätta universiteter i hufvudstäder.
Att här åstadkomma särskilda lärareanställningar med populära föredrag tillfredsställer mig ingalunda.
Jag tror att verkliga vetenskapliga lärareplatser äro nödvändiga, och man borde undersöka hvad de kostade.
Jag har här i min hand ett utdrag af Rorgare-St:s protokoll och anhåller att R. o. Ad. ville förena sig deri.
Det lyder som följer: »Att R.
St:r måtte besluta en underd. anhållan till K. M., att K.
M. täcktes låta genom sakkunnige män verkställa och för R.
St:r vid nästa riksdag framlägga en utredning, huruvida samt med hvilken kostnad och hvilka åtgärder ett universitet må kunna anläggas i hufvudstaden, vare sig genom inrättande af ett nytt sådant eller flyttning af det som finnes i Upsala».
Jag anser detta förslag vara bättre redigeradt, och är fullt öfvertygad om, att ifall man visste kostnaderna, skulle man snart kunna votera derom.
Hr Olivecrona:
Jag anhåller att nu, med några ord, få bemöta de anmärkningar, som af Gr:ne Anckarsvärd och Sparre samt Hr v. Koch blifvit uttalade.
Hvad först beträffar Gr.
Anckarsvärds erinringar, att ett universitet ej blott skall gagna ungdomen, utan de föreläsningar, som der hållas, vara till nytta för alla, som hafva lust att dem åhöra; att hufvudstaden har ett stort behof af offentliga föredrag i national-ekonomi, botanik, landthushållning o. s. v.; samt att ett universitet i en hufvudstad kan verka oändligt mycket mera äu H. lil. 38 594 Den 20 April. i en småstad, hvarföre han såsom exempel anfört universitetet i London, så vill jag visst icke bestrida att Stockholm kan hafva behof af offentliga föreläsningar, men jag inser icke att deraf omedelbart följer att Upsala universitet skall flyttas till hufvudstaden.
Jag ber att få fästa uppmärksamhet derpå, att föreläsningar vid ett universitet, afsedda att tjena till handledning för studerande ynglingar vid deras sjelfständiga, vetenskapliga utveckling, icke kunna eller böra vara så anordnade som populära föreläsningar, i ändamål att gifva en angenäm och nyttig underhållning åt en större stadsbefolkning.
Jag nekar icke att de populära föreläsningarna medföra mycket gagn; men de måste bestämdt afskiljas ifrån universitetet.
Kunde i Stockholm hållas publika föreläsningar, ungefärligen såsom vid College de France i Paris eller vid Royal institution i London, vore sådant, utan tvifvel, väl, och jag vill med min röst gerna understödja den motion, som vid denna riksdag blifvit väckt om anslag, för att göra ett försök med dylika populära föredrag.
Hvad ett universitet förmår till vetenskapens fromma uträtta, beror ingalunda af läget, utan af en ändamålsenlig organisation och framförallt af nitiske och skicklige lärare.
— Hvad Londons universitet särskildt angår, torde jag få fästa Gr:ns uppmärksamhet derpå, att denna anstalt sedan 1836 är blott en examens-kommission, icke ett universitet i vanlig mening, och att vid University College i London studeras hufvudsakligen blott medicin och de för civil-inginiörer nödiga läroämnen.
Huru litet förtroende, som University College i det hela lyckats vinna, visar sig bäst af ett yttrande af lord Macaulay lill Guizot.
Hå den senare såsom landsflyktig efter 1848 års revolution kom till London och bad den förra om ett råd, om han skulle låta sin son studera vid University College, svarade han: »Såsom en whig, hvilken bidragit att grundlägga denna läroanstalt, borde jag visserligen svara ja ; men frågar ni mig såsom familjefader, så säger jag bestämdt, skicka icke er son dit.»
Af det myckna, som Gr.
Sparre lagt Upsala universitet och särskildt dess juridiska fakultet till last, vill jag blott till besvarande upptaga några få punkter, emedan ölverdriften i den ädle Grins anförande är egnad att minska tillförlitligheten af hans ord.
Han har sagt att man bör koncentrera bildningsanstalterna i ett fattigt land i dess hufvudstad; att Upsala vore en eländig »håla», der lärarne icke förmådde gifva lyftning åt vetenskaperna; och att man erbjudit vetenskapsmän i Stockholm att flytta till Upsala, men att de tvekat att begifva sig till ett sådant ställe, der de saknade ett fält för sin verksamhet.
— Jag, för min del, kan likväl icke inse det stora gagnet att hopa ett vidsträckt lands bildnings-anstalter på en punkt.
Jag tror tvärtom att de gagna vida mera, om de finnas anordnade på flere, lämpliga ställen i landel, hvarifrån bildningens lifgifvande och förädlande strålar kunna utgå till befolkningen och komma mängden mera till godo, än under det hämmande inflytandet af en till ensidighet i vetenskapliga åsigter så lätt förande centralisation.
Om Den 20 April. 59.1 Upsala — rikets 5:te stad i afseende på befolkning — är eh »håla^, såsom Hr Grin behagade uttrycka sig, hvad äro då rikets samtlige öfrige städer?
— Att män, sådane sorn Linné, Geijer rn. fl., kunnat i nämnde stad samla talrika lärjungar omkring sig och idka en litterär verksamhet, som åt Upsala universitet och fäderneslandet skänkt en ovansklig iira, är ett faktum, som vederlägger Hr Gnns satser mer än tillräckligt.
Och skulle Upsala universitet verkligen vara så uselt, som man här vill göra troligt, huru vill man förklara alt antalet studerande derstädes årligen ökas ganska ansenligt?
— Hr Gr:n har sagt. att det rätta vetenskapliga sträfvändet fordom sökte lugn, nu tvärtom det rörliga, praktiska lifvet, och att lärarne vid ett universitet skulle vinna på umgänget med audre vetenskapsidkare.
Låt vara att umgänge vetenskapsmän imellan är gagnande för dem sjelfve, så följer dock icke deraf, att detta kan vara ett skäl att flytta ett universitet, som i århundraden vårdat den fosterländska bildningen.
Om det vetenskapliga sträfvändet särdeles lifvas al hufvudstadens buller, lemnar jag derhän; säkprt är att de juridiska tidskrifter, som derstädes utgifvits, rm mera upphört af brist på understöd från hufvudstadsjuristernas sida.
Hr Gr:n har sagt, att den juridiska undervisningen i vårt land ej befinner sig på den punkt, som den borde, emedan de juridiska fakulteterna voro förlagde i småstäder, der man hade svårt att finna skicklige lärare, och att detta senare visade sig deraf, att man, då en profession stått länge ledig, aldrig lyckats efter mycket besvär få mer än en sökande.
Jag torde visserligen anses jäfvig att yttra mig om den juridiska undervisningens närvarande ståndpunkt vid det universitet, som jag sjelf tillhör; men jag tror det vara tillräckligt, att, till vederläggning af Hr Gr:ns ord, åberopa framlidne Justit.-ombudsmannen Westers, till sista riksdagens Sl:r afgifna berättelse, deri lian yttrar sig lofordande om den miva" rande undervisningen i jemförelse med förhållandet för ett par decennier tillbaka.
Tillika täger jag mig friheten erinra, att då jag för 11 år sedan befordrades till Professor, voro 3 sökande på förslag, och, när Prof. Rabenius sist utnämndes, 2 sökande på det underdåniga förslaget uppförde, hvadan Hr Grins uppgift är felaktig.
Påståendet att de unga juris studiosi skulle hafva så särdeles mycken nytta af att besöka hufvudstadens rådstufvurätt, för att vinna erfarenhet och ge akt på »casus», kan jag, för min del, icke dela.
Jag tror tvärtom att för ynglingarna är bäst att söka en god teoretisk underbyggnad, innan de blanda sig i praktiken; sedan de fått en sådan underbyggnad, men ej förr, kunna de visserligen af förhandlingarna inför domstol hemta mycken nytta.
Hr Grin har i sin ifver att upphöja hufvudstadsuniversiteten och nedsätta de mindre städernas högskolor, anfört, att studenterna i Paris skulle studera så särdeles flitigt och i quarter latin lefva riktigt exemplarisk!.
Något mindre väl valdt exempel tror jag knappt att Hr Grin kunnat uppleta.
Den som sjelf liar sett Paris eller derom eger någon kunskap, vet, utan tvif - 596 Den 20 April. vel, att quartier latin, der studenterna egentligen hålla till, är kanske det osedligaste ställe i hela Pasis, hvilket vill säga mycket; och man må väl bedja Gud bevara fäderneslandets ungdom ifrån att föra ett lefverne och ett kamratlif, liknande Pariser-studenternas i nämnde stadsdel.
Sparre har sagt att i Upsala saknades umgängeslif, hvilket deremot i hufvudstaden skulle erbjuda sig för studenterna.
Jag frågar, för huru många skulle umgängesiifvet i Stockholm verka förädlande?
— En tredjedel af de studerandes antal är söner af allmogen och arbetsklassen; den andra tredjedelen af prester på landet eller jordbrukare i landsorterna.
Huru många af dessa ynglingar hafva relationer, hvilka åt dem öppna goda umgängeskretsar i hufvudstaden?
— Slutligen har Hr Gr:n sagt, att juris studiosi funnos, hvilka vistades hela sin studiitid i Stockholm och blott reste till Upsala för att tenteras och examineras, hvaraf skulle bevisas universitets-flyttningens nödvändighet.
Jag kan tryggt förklara, att förhållandet för närvarande icke är sådant; att det måhända skett för ett par decennier sedan, är visserligen möjligt; jag känner det icke.
Innan jag lemnar ordet åt de talare, som efter mig anmält sig, ber jag att, då Hr v.
Koch försäkrat, att inom consistorium academicum i Upsala skulle före 1848 varit rådande en stark opinion för universitetets förflyttande till hufvudstaden, men att denna opinion, af farhåga för ungdomens deltagande i revolutionära utbrott, efter denna tidpunkt gått i motsatt riktning, få anmärka, att denna försäkran, utan tvifvel, hvilar på ett missförstånd.
De professorer, hvilka före 1848 sutto såsom ledamöter i consistorium, voro säkerligen allt för mycket konservativt sinnade för att yrka på ett dylikt förflyttande; och att 1848 års händelser egentligen föranledt ändring i opinionen, vågar jag helt och hållet betvifla.
Jag fortsätter mitt yrkande om bifall till Betänk:t
Många ledamöter hördes nu ropa på propos.
Stjernstedt, Joh.
Jag begärde ordet med ani. af Gr.
Sparres yttrande om det goda förhållandet i quartier latin i Paris.
Af en annan person, som länge vistats i Paris, som särskildt vinnlagt sig om att taga noga kännedom om quartier latin och till hvars omdöme man har allt skäl att sätta förtroende, har jag här ett yttrande, som jag ber att få uppläsa för R. o. Ad.
»Quartier latin är för mången paradiset, icke det christna, men Mohomets.
Det är landet af ungdom och nöje, af ljufva illussioner och gyllene drömmar, af skummande champagne och lättvunnen kärlek; —det är vaggan för lycka och ära.
Quartier latin är för andra utsväfningen och eländet, det är orgien, som med hes stämma sjunger frivola sånger, för att döfva tanken på förnedringen.
Det är sjukdomen och hungern, modlösheten Den 20 April. 597 och tviflet, det är bruten förhoppning, sviken illussion.
Det är stundom ett helfvete, värre än Dante kunde måla det; men quartier latin är också arbetet och den ärliga fattigdomen, studiernas nattvak och oafbrutna ansträngningar, ofta förvista till 6:te våningen.
Sådan är också Pariser-studenten.
Men iakttagaren i quartier latin finnér tyvärr alltför få af det sednare slaget.» Hvad nu sjelfva den behandlade frågan angår, så får jag förklara, att jag är en särdeles varm vän af Upsala universitet, der jag tillbragt en del af min barndom och ungdom, i hvars grannskap jag sedermera bott en längre tid, och der jag slutligen under de sednare tiderna vistats flera år.
Att Upsala under de par sista decennierna i hög grad vunnit såväl i vetenskapligt som sedligt afseende, kan jag intyga, och skulle på det högsta beklaga universitetets förflyttande till hufvudstaden.
Men jag är ock varm för Stockholms väl, och kan ej annat än uppriktigt och innerligen önska hufvudstaden den lyftning i allmänna tänkesättet, som vetenskapliga föredrags hållande härstädes skulle medföra, hvarför jag lifligt kommer att understödja förslag till R.
St:r i sådant afseende.
Här är redan omnämnd den motion, som hvilar på Stats-Utsk:ts bord, hvilken, i likhet med en vid sisth riksdag af Gr.
Anckarsvärd väckt motion, går ut på att få anslag till arfvoden eller löner åt vetenskapsmän, som i hufvudstaden skulle hålla föreläsningar i populära kunskapsämnen.
Jag önskar lifligt, att Stats-Utsk:t måtte finna medel härför, och i hopp derom, samt då jag anser denna väg vara den rätta att beträda för vinnande af det stora målet, hufvudstadens och medelbart hela landets höjande i intellektuelt afseende, så förenar jag mig med dem, som yrka bifall till Ekon.- Utsk:ts nu föredragna Betänk.
Hr Dalman, Wilh. Fredr.: .lag vill ej längre trötta Ståndets otålighet att få slut på denna långa diskussion, hvilken redan allt för mycket sväfva-t ut.
Frågan gäller likväl här icke något beslut om universitetets flyttning till hufvudstaden, utan endast begäran att få saken utredd, hvilket väl tyckes vara det billigaste i verlden.
Genom den flacka behandling, Utsk:t egnat den i hög grad både vigtiga och länge omtvistade frågan, synes Utsk:t egentligen åsyfta att afskära all diskussion i ämnet, enär Utsk:t anfört hvarken motiverna för eller mot den väckta motionen, utan endast i högst »väfvande ordalag yttrat sig om de förmodade stora kostnaderna för en förändring af nuv:de förhållanden.
Nå väl! vore det då icke skäl att denna finansiella del af frågan, hvilken uppgifves såsom Utsk:ts egentliga skäl för afstyrkandet, närmare utredes, innan saken algöres, d. v. s. innan R.
St:r gåfve sitt slutliga utslag.
Jag vill nu ej vidlyftigt ingå i debatt om sjelfva saken, d. v. s. fördelarna eller olägen - Den ,20 A pri 1. heterna af den föreslagna flyttningen.
För min dei är jag dock öfvertygad derom, att de förra vida öfverväga de sednare, och framför allt att hufvudstaden har det rättmätigaste anspråk på oclt det ovedersägligaste behof af att ega ett universitet.
Flere föreg:de talare hafva bjert framhållit fördelarne för den studerande ungdomen att vid ett uti en mindre stad lörlagdt universitet få i lugn och ro samt skild från hufvudstadens buller och irestelser »fullborda sina studier».
Men detta sednare tyckes egentligen betyda »taga sina examina»; ty i sanning vill det synas som man ansåge universitetet liktydigt med ett examensinstitut.
Det är likväl i min tanke detta välsignade tenterande och examinerande, som, snart sagdt, förqväfver universitetets högre idé, — ja i deras rot förderfvar sjelfva studierna, enär uppgiften hos de studerande nu i allmänhet är vida mindre att samia ett förråd af verkliga kunskaper än att illa eller val absolvera några examina, för att, så snart som möjligt, ingå i statens tjenst och sedan i de flesta fall öfvergifva studierna.
Förmånligast af denna orsak, eller att man icke må anse studierna afslutade med en examen, utan ega tillfället öppet, att, så till sägandes, hela lifstiden igenom fortsätta dessa, är det af omätlig vigt för den allmänna bildningen att universiteten förläggas i de större städerna, der de icke begagnas ensamt af yngre alumner, för hvilka de behöfvas för examina, utan äfven sedan dessa blifvit undergångna, och tillika af öfrige bildade personer, som intressera sig för inhemtande af kunskaper och vilja följa med vetenskapernas tidsenliga utveckling.
Man bör härvid ej helier förgäta den kontroll, som i hufvudstaden utölvas öfver sjelfva lärarne och deras vetenskapliga och litterära verksamhet.