Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Saken är också den, att medan de sistnämde hafva tillgång till gamla bepröfvade kandidater, hvilka suttit vid flere föregående landtdagar, har det svenska partiet varit hänvisadt till unga, visserligen intelligenta, men ännu opröfvade förmågor.
Det slutliga valresultatet är emellertid mycket svårt att beräkna och kommer antagligen först att framgå vid omröstningarna i ståndet.
Boskilnaden mellan det liberala och svenska partiet är nämligen ännu icke fullständigt uppgjord, och det visar sig i många ' fall mycket svårt att afgöra, till hvilkendera fraktionen den ene eller den andre hör.
Får man tro en fennomansk tidning, skulle af ståndets omkring 50 representanter vid pass 20 tillhöra de liberale, ett ungefar lika stort antal det svenska partiet, medan resten utgöres af den fennomanska minoriteten.
Att ståndet undergått väsendtlig omgestaltning, framgår redan deraf, att af hela antalet icke mindre än 24 personer aldrig förut varit landtdagsmän.
Sålunda är det icke lätt att så här på förhand ställa ståndets horoskop, men man tager dock för gifvet, att majoriteten liksom förut kommer att utgöras af deciderade antifennomaner, och att antalet af sådana » prononcerade » liberale, hvilka af hätskhet mot det svenska partiet ingå allianser med fennomanerne, ej skall vara stort.
Medan allmänheten varit upptagen af valen, har regeringen utarbetat sina s. k. propositioner, hvilka skola föreläggas ständerna.
Då afståndet mellan landtdagame hos oss är så stort, för närvarande tre år, är det klart, att det hopar sig en talrik mängd frågor, oftast mer än ständermötét medhinner under den endast några månader långa landtdagseäsongen.
Fär närvarande känner man icke mindre än 35 propositioner, flere af genomgripande betydelse.
Bland dem är t ex. frågan om motionsrätt för ständerna, hvarom proposition redan inlemnades till senaste landtdag, som enhälligt antog förslaget, hvilket dock icke erhöll stadfastelse å högre ort, emedan man der stötte sig vid ingressen: » Vi undertecknade, storfiirstendömet Finlands ständer och finska folkets representanter m. m. göre veterligt ».
Propositionen återkommer nu med förändrad lydelse i denna punkt: » Vi Alexanderden trédje o. s. v. » Detta lilla exempel är, om ryktet talar sant, synnerligen kännetecknande för den person, hvilken för » närvarande för Finlands talan vid kejsaretronen.
Vidare nämnes bland propositionerna förslag till ny strafflag.
Härigenom skulle vår 150-åriga straff- och miss-gerningsbalk komma att upphäfvas.
Två komitéer hafva utarbetat förslag i frågan, 6om bland annat ha underkastats en uttömmande granskning af en svensk man, prof. Hag-strömer.
Propositionens öde är dock ännu ovisst.
Det berättas nemligen, att förslaget i Petersburg för närvarande är under-kastadt en jemförelse med den ryska kriminal-lagen, och man befarar, att hela frågan ömkligen kommer att stranda på den jemförelsen.
Vid instundande landtdag kommer äfven frågan om mellersta stambanan attafgöras.
Regeringen föreslår nämligen anläggandet af en jemväg från Kaipiais genom St. Michel till Kuopio.
Om riktningen af denna bana och huruvida den skall blifva en- eller tvågrenig hafva mycket olika meningar gjort sig gällande i pressen, och att striderna härom skola fortsättas vid landtdagen, kan man vara tämligen viss på.
Bland, öfriga propositioner må jag nämna den från se-.
naste landtdag öfverstående frågan om länsrepresentation, förslag om ny skogslag med strängare bestämningar mot oloflig skogssköfling, proposition om införandet af det metriska mått- och vigtsystemet, om ordnandet af judames ställning i landet samt om tillverkning och försäljning af bränvin och andra spritdrycker.
De två sistnämda frågorna komma att följas af allmänheten med stort intresse.
Våra fennomaner äro nämligen ifriga antisemiter, hvilka gerna såge att man med kronoskjuts skulle befordra alla judar utom landets gränser.
De komma derför antagligen att motsätta sig regeringens förslag, som går ut på, att judame under vissa vilkor finge nedslå sina bopålar i städerna samt uppehålla sig i dem, så länge de uppföra sig oklanderligt.
Å motsatta sidan är man mycket liberal mot judarne, och redan vid senaste landtdag petitk) herades om att skänka Finlands judar fulla medborgerliga rättigheter.
— Den nya bränvinslagen åter kommer att påkalla uppmärksamhet, emedan nykterhetsrörelsen på allra senaste tiden gripit vida omkring sig i vårt land.
Nykterhetsföreningar hafva inrättats såväl i stadv som .på landet, och mer än en landtdagsman har af sina valmänfatt i uppdrag att fordra inskränkningar såväl i tillverknings-som försäljningsrätten af bränvin.
Dessutom förberedas till landtdagen storartade masspetitioner med mer än tusende underskrifter.
Många blir det derför, hvilka med spandt intresse motse, hvad landtdagen kommer att tillgöra i denna fråga på dagordningen.
Slutligen vill jag framhålla tvenne propositioner, hvilka antagligen skola bringa partilidelserna i dagen.
Den ena är förändring af landtdagsordningens tolfte paragraf, som icke innehåller någon närmare bestämning om röstbegräns-ning vid val till borgareståndet, utan öfverlemnar åt resp. valkretsar att närmare öfverenskomma derom.
Nu föreslår regeringen, att en bestämning måtte införas, att ingen far afgifva flere än 25 röster, en bestämning, som på de flesta håll redan iakttagits vid valen till denna landtdag.
Man tror emellertid att fennomanerna, hvilka, såsom jag ofvan framhållit, funnit, att denna inskränkning i den förut oinskränkta rösträtten ej är nog för att gifva dem pluralitet, skola framträda med yrkanden på ytterligare begränsning eller också på totalt upphäfvande af det nuvarande på inkomstbeskattningen hvilande systemet.
Antagligen komma de fennomanska stånden att förena sig om något beslut i denna riktning, medan de två öfriga skola antaga regeringens förslag.
Ett ännu lifligare mottagande väntar regeringens förslag om finska språkets likställighet med det svenska i lagstiftningen och vid landets myndigheter, beträffande hvilket partierna äro af olika mening rörande tidpunkten för finskans slutliga officiella likställande med svenskan.
Det ser dock ut, som om landtdagen skulle komma att gå miste om denna kardinalfråga, hvaraf partierna äro så lifligt intresserade och hvilket sä genomgripande berör allmänhetens intressen.
Ett rykte under årets första dagar visste nämligen berätta, att senatens propositionsförslag i denna fråga skulle blifvij be-grafvet i generalguvernörens kansli, medan den sistnämde i samråd med ministerstatssekreteraren skulle företagit sig att på egen hand utarbeta en administrativ författning i frågan samt förelagt densamma till stadfastelse af kejsaren-storfursten.
Huru konstitutionsvidrigt än ett dylikt totalt förbigående och åsidosättande af Finlands senat svnes, har dock rvktet vunnit
gehör, och det emedan man alltsedan den nye generalguvernörens och den nve ministerstatssekreterareus anställande
* haft sig bekant, att ett missförhållande är rådande mellan desse höge styrelsefunktionärer och den inhemska rådkam-masen.
Medan deras föregångare uppfattade sin.
ställning närmast såsom tolkare af senatens beslut inför monarken, betrakta sig de nuvarande innehafvarne såsom något slags österländske mandariner, de der framför allt vilja genom-drifva sin personliga vilja och sina personliga syften utan afeeende på landets bästa och önskningar.
Under den mot vårt land vänlige kejsar Alexander H: s tid skulle något dylikt icke kunnat komma i fråga, men under den nuvarande monarkens instängda styrelseregim är det lättare för ett kammarillasystem af denna art att göra sig gällande.
Detta missförhållande gifver anledning till så mycket större oro för framtiden, som man vet, att fennomanin drifver ett hemligt spel med generalguvernören och att denne i sin sjelfherskare-politik har ett stöd hos partiet, som till belöning väntar sig några tillfälliga framgångar.
Det rykte om språkfrågans lösning, hvarom jag ofvan nämde, har emellertid väckt stor förbittring härstädes.
Man har redan yrkat på, aft senatens - representanter i finska komitén i Petersburg för denna händelse skulle demonstrera genom att afgå från sina poster.
Om ryktet besannar sig, skall i hvaijje fall landets inom kort sammanträdande ständer icke underlåta att upptaga frågan samt uttala sin förkastelsedom öfver slikt mot vart lands institutioner stridande förfaringssätt.
Huru illa omtyckt vår generalguvernör redan förstått göra sig, framgår bland annat af ryktet om en demonstration, som hufvudstadens damer ämade sätta i scen mot honom.
Här rustas nämligen till den stora landtdagsbalen.
Nu för-ljudes emellertid, att de inbjudna damerna skulle komma att demonstrera genom att uteblifva från hela härligheten.
Få se dock om frestelsen icke blifver dem för stor!
* Hvad jag dock tager för gifvet är, att vid landtdagen skall fällas månget uttalande af misstroende mot den nuvarande regimen, och måhända har man äfveil att vänta petitioner 0111 förändring af generalguvernörens instruktion i större öfver-stämmelse med andan af våra institutioner.
Skulle dermed kunna sättas en gräns för den österländska politiken, så vore oändligt mycket vunnet.
Det ser dock mörkt ut för närvarande.
* Enlifft notiser i senast hitkomna finska blad har vår ärade korrespondent blifvit sannspådd i $in förmodan.
Red.Ur nyare tiders uppfinningar.
Om tillämpningen af det Rysselberghe ’ ska telefoneringssystemet jemte en inledning om telefonväsendet i Belgien.
Bland nvare kommunikationsmedel framstår telefonen
icjie allenast genom det underbara i sjelfva uppfinningen, utan ock genom lättheten af densammas tillgodogörande för en större allmänhet.
Kostnaden för telefonförbindelsers åvägabringandet nämligen jemförelsevis obetydlig; och sättet för telefonapparaternas användning är så enkelt, att någon särskild öfrling derför icke är behöflig.
Det var sålunda gifvet, att en vidtomfattande användning af ifrågavarande uppfinning var för handen, så snart den hade i tekniskt afseende ernått den fulländning, att den var mogen för den praktiska tillämpningen.
Och i detta utvecklingsstadium inträdde telefonen förr, än man väntat sig.
För att åvägabringa de bästa möjliga resultat, måste imellertid allt nytt, som väsentligt ingriper i det förut bestående.
med detta väl sammanfogas, för att icke störa den ' säkra gången och utvecklingen af det hela.
Isynnerhet gäller detta i afseende på de nya medlen för den allmänna samfärdseln, hvilka utgjort den kraftiga häfstången för den senare tidens inéustriela utveckling, och bland hvilka telefonen helt oförberedt förekom till införande.
Telefonväsendets organisation blef sålunda samtidigt inom alla länder en vigtig samhällsangelägenhet, som numera inom de flesta blifvit på ett tillfredsställande sätt ordnad, om ock
* Genom välvilligt tillmötesgående af Herr Byråchefen Nyström, som nyligen i sällskapet » Idun » hållit ett föredrag öfver detta intressanta ämne, hafva vi blifvit satta i tillfälle att meddela det väsentligaste af hans till Telegrafstyrelsen nyligen afgifna berättelse öfver iakttagelser under en resa till Belgien.
Red.inom några med icke obetydliga svårigheter.
Till dessa senare hörer Belgien.
De bolag, hvilka derstädes först bildat sig för att taga om händer såsom affär anläggning af telefonnät, tilltrodde sig emellertid icke att dermed gå i författning utan koncession från regeringens sida.
Den 9 Augusti 1879 iniemnades den första ansökan om koncession.
Regeringen befann sig då i stor förlägenhet, huru dylika framställningar borde behandlas.
Visserligen var den genom lagen af den 23 Maj 1876 bemyndigad att i fråga om lokala telegrafförbindelser meddela koncession; och då telefonien flerstädes betraktades såsom en underafdelning af telegrafien, borde följaktligen nyssnämda lag kunna vara tillämplig äfven i det fall, hvarom hu vore fråga.
Emellertid ansågos bestämmelserna i densamma vara otillräckliga; och med anledning deraf utfärdades i Mars 1880 en särskild kongl.
förordning, innehållande närmare föreskrifter rörande den lokala tele- ' fonien.
I fråga om tillämpning af denna förordning uppstodo dock betänkligheter, hufvudsakligen huruvida koncession för ett visst område kunde beviljas, utan att enhvar, som kunde vara hugad att åvägabringa anläggning af det ifrågavarande telefonnätet, sattes i tillfälle att dera ingifva anbud, så att den, som erbjöde de för allmänheten förmånligaste vilkoren, komme att, i öfverensstämmelse med för likartade fall gällande lagliga föreskrifter, tillerkännas det sökta bemyndigandet.
Åtskilliga bolag eller enskilde personer fingo emellertid genom särskilda skrifvelser från vederbörande minister tillstånd att upplägga s. k. provisoriska telefonledningar, likväl under uttryckligt förbehåll att för dessa ledningars upplåtande till begagnande ej finge uppbäras afgift
På detta sätt böljade telefonnät uppkomma, under det att ansökningame om koncessioner fingo hvila oafgjorda.
För att göra slut på detta ovisshetstillstånd publicerade
* regeringen den 1 augusti 1881 vissa bestämmelser rörande vilkoren för telefonkoncessioners beviljande.
Denna förord-ning gjordes emellertid till föremål för en interpellation i deputerade kammaren.
Resultatet af den härpå följande långvariga och lifliga diskussionen blef det, att kammaren återgick till dagordningen, sedan från regeringens sida förklarats, att regeringen stode fast vid sina i förordningen meddelade bestämmelser, men att kontrakt med blifvandekoncessionärer skulle framläggas till stadfastelse af kamrarne.
Frågans konstitutionela läge var nu sålunda det, att om lag ej fans, som bemyndigade regeringen att meddela koncession, så skulle kamrames stadfastelse gälla som lag.
öfvergifvande sin hittills intagna ståndpunkt: telefonväsendets ordnande på grund af redan befintliga lagbestämmelser, .utarbetade regeringen omedelbart härefter ett forslag till särskild telefonlag, hvilket framlades för deputeradekammaren i maj 1882.
Detta lagförslag rönte inom kammaren stort motstånd och blef, sedan den vidare behandlingen af detsamma förklarats ajournerad till höstsammanträdena, af regeringen återtaget.
" Detta var sålunda det andra försöket från regeringens sida, hvilket ej ledde till åsvftadt resultat
Den vid slutet af sistnämda år utnämde nve chefen för departementet för de allmänna arbetena, till hvars handläggning förevarande angelägenhet hör, egnade icke desto mindre telefonfrågan genast sin uppmärksamhet.
Redan den 6 november utfärdades förordning om enskildt établissements förbindande med statens télegrafnät, vare sig medelst telegraf-eller telefonledning, äfvensom ett ministerielt tillkännagifvande rörande beskaffenheten af sådana privata telegraf- eller telefonledningar, för hvilka koncession ej erfordrades.
Deijemte upprättades nytt förslag till telefonlag, hvilket i januari 1883 atlemnades till kamrarne samt af dessa behandlades och antogs under loppet af våren; hvarefter den sålunda åvägabragta telefonlagen kungjordes den 11 juni samma år.
Sedan regeringens tredje försök att lösa den föreliggande frågan sålunda krönts med framgång, inträdde nu telefonväsendet i Belgien i det ordnade skede, som var med stor otålighet motsedt icke minst af dem, som redan, på god tro, befattat sig med telefonanläggningar.
Detta ordnande afsåg telefon väsendets förhållande icke endast till staten, med hvars telegrafanstalter det sattes i samverkan, utan ock till den publik, för hvars gagn den nya kominunikationsinrättningen var afsedd, och till den enskilde, öfver eller under hvilkens egendom ledningame behöfde framdragas.Utelemnande de särskilda lagbestämmelserna, såsom alltför vidlyftiga att anföras i en kortfattad populär framställning, öfvergå vi nu tfll de tekniska förhållandena.
Inom Belgien användes ganska allmänt samma apparatsystem som det af Stockholms Bell Telefon aktiebolag i vårt land införda, hvilket väsentligen utgöres af en Blake ’ s mikrofon tillsammans med en Bells hörtelefon.
Detta apparatsystem är antaget för telefonnäten i Bruxelles, Anvers, Gand, Verviers, Charleroi och Lä Louvière, å hvilka nät — med en sammanlagd trådlängd af omkring 4,500 kilometer — koncessioner lemnats Compagnie belge des téléphones Bell, äfvensom för näten i Liège och Louvain.
I Mons lärer deremot en modifikation af den Aderska telefonen vara i bruk.
Hvad sålunda beträffar •de allmännast begagnade telefonapparaterna, företedde de egentligen ej något nytt.
Sammalunda var förhållandet med de yttre ledningarne, till hvilka dock allt mera allmänt börjar användas fosforbronstråd, om 1 l / 4 millimeters diameter, i stället för jera- eller ståltråd af gröfre dimension.
Så mycket märkligare framstod deremot van Rvsselberghe ’ s särskilda system för telefonering å telegrafliniema utan hinder af samtidigt pågående telegrafering, äfven om för telefone-ringen begagnas samma ledningstrådar, som för telegraferingen.
Vid föregående försök att " för telefonering använda trådar, som voro upplagda på samma stolplinie som de ledningar, hvilka begagnades för telegrafering, hade man rönt hinder och obehag deraf, att telegraferingen förorsakat buller i telefonapparaterna.
Denna ljudöfverföring tillskrifves den s. k. telegrafiska induktionen.
Man hade derföre bemödat sig att neutralisera verkan af denna induktion på telefonapparaterna, ' men utan afgjord framgång.
Af en tillfällig iakttagelse föranleddes van Rvsselberghe att, för målets ernående, slå in på en annan väg, den nämligen att förekomma sjelfva induktionen.
* N&amp;gon dag ander vintern 1882 mtriiffacle det nämligen, att, vid de af van Rysselberghe anstälda iorsök mod vanlig telefonering mellan observatoriet i Bruxelles och meteorologiska stationen i Ostonde, en för telegrafering samtidigt använd ledningstråd, upplagd på samma stolplinie, som den för telefoneringen begagnade, inverkade mera störande än en annan telegrafledning, h vilken senare hade q vallen förut framför alla de öfriga utmärkt sig genom stark telegrafisk induktion.
Telegraferingen p&amp; b&amp;da dessa ledningar egde rum medelst Hughe s apparat.
Vid närmare utredning af förhållandet utröntes, att apparaterna till de båda telegrafledningarna hado under mellantiden blifvit ombytta, hvadan anledningen till induktionens olika styrka var att söka * ej hos de yttreDetta åvägabringas derigenom, att vid telegrafstationerna insättas i ledningarne s. k. anti-induktorer, bestående af elek-tromagneter eller till och med endast motståndsrullar, vanligen tillsammans med kondensatorer.
Härigenom » graderas » de för telegraferingen använda elektriska strömmarne, så att de i de yttre ledningarne endast småningom till- och aftaga i styrka, i stället för att, såsom eljest är vanligt, i dessa ledningar verka liksom stötvis.
Om samtliga telegrafledningar å en stolpKnie blifvit på dylikt sätt inrättade och för telefonering begagnas en på samma stolplinie upplagd särskild ledningstråd, märkes ej vidare någon inverkan på telefonapparaterna från den telegrafering, som samtidigt eger rum på de först nämnda ledningarne.
Den iakttagelsen, att de » graderade » strömmarne icke inverkade på telefonapparaterna, äfven om samma strömmar leddes direkte genom dessa apparater, utgjorde en ganska naturlig anledning till försöket att samtidigt telegrafera och telefonera på en och samma ledningstråd.
Dervid anbringas telefonapparaterna vid ömse ändar af ledningstråden likasom uti afledningar från denna tråd, dock utan att från densamma afleda något af den för telegraferingen använda strömmen, enär telefonledningarnes anslutning till linietråden förmedlas genom kondensatorer.
Vid hvardera ändan af linien sättes nämligen denna i förbindelse med ena beläggningen af en kondensator, hvars andra beläggning är förenad med telefonapparaten, hvilken, å sin andra sida, är förbunden med jorden.
Utan hinder af de jemförelsevis starka elektriska strömmar, som för telegraferingen ledas fram genom förbindelsetråden, förmå de ytterst svaga telefonströmmame medelst förändring utaf kondensatoremas laddning inverka på de vid liniens motsatta ända befintliga telofonapparaterna, hvilka deremot icke afficieras af de starka men mindre häftigt uppträdande telegraferingsströmmarne.
ledningstrådarne ' utan inom apparaterna.
Vid dessas undersökning befans åter, att den ena af dom, nämligen den som inverkade mindre störande, var behäftad med ett fel af sådan boskaffenhet, att densamma, i stillet för att, såsom vanligt, utsläppa strömmen stötvis i den yttre ledningen, åvägabragte en till en böljan svag och sedermera (under en liten bråkdel af sekunden) endast småningom tilltagande strömning i samma ledning.
Denna enkla iakttagelse utgjorde nyckeln till lösningen af den föreliggande uppgiften: att vid telefoneringen bli oberoende af den telegrafiska induktionen.Sålunda kan en af ledningarne på en mångtrådig linie användas för samtidig telegrafering och telefonering, under det att de öfriga samtidigt begagnas för telegrafering.
Att på detta sätt använda ytterligare en af ledningarne möter deremot hinder, icke från telegrafiens utan * från telefoniens .egen sida.
Samma olägenhet af ljudöfverföring från den ena ledningen till den andra föreligger nämligen här, som då ttfenne samtal ega rum å vanliga enkeltrådiga telefonledningar, upplagda på samma stolpar.
Det är då den telefoniska induktionen, som föranleder det obehaget, att det ena samtalet störer det andra.
Såsom man redan hade funnit, undanrödjes emellertid den telefoniska induktionen högst väsendtligt derigenom, att vid telefoneringen användes för hvaije samtal dubbel-trådig ledning i stället för enkeltrådig.
Man begagnar återgångstråd i stället för jordledning.
För att med användning af telegrafledningame möjliggöra flera af hvarandra oberoende telefonsamtal utåt samma linie, blef det alltså nödvändigt att för hvarje sådant samtal upplåta tvenne trådar, dock utan att derigenom föranleddes nagon svårighet att samtidigt telegrafera på hvardera tråden särskildt.
Telefonapparaternas inrymmande mellan de båda ledningstrådarne förmedlas vid hvardera ändan af linien genom kondensatorer, hvadan någon metallisk förbindelse emellan ledningstrådarne ej förorsakas af dessa apparater.
Verkan från den ena apparaten till den andra beror äfven i detta fall af förändringar i kondensatorernas laddning, förorsakade genom telefonström-marne.
Tillämpningen af detta system är dock förenadt med vissa olägenheter, af hvilka i första rummet torde böra påpekas den, att icke blott de ledningar, som skola för telefoneringen tillgodogöras, måste förses med anti-induktorer, utan ock alla öfriga trådar, som på samma stolplinie äro upplagda, oeh detta inom hvarje station, der dessa trådars användning för telegrafering ifrågakommer.
Ar antalet ledningar på samma stolplinie stort, och behöfva endast få af dessa ledningar tagas i anspråk för telefonering, blir naturligtvis den besparing i anläggningskostnad, som genom systemet ytterst åsyftas, betydligt reducerad.
Under vissa förhållanden skulle, ur ekonomisk synpunkt, telegrafliniernas apterande för det van Rysselberghe ?ska systemet kunna befinnas föranleda * till och med större kostnad än upprättandet af särskild telefonlinie.
* 4Hvad beträffar vårt land möter för systemets tillämpning dessutom svårighet derutinnan, att de ledningar, som å en och samma stolplinie äro upplagda, ofta tillhöra olika förvaltningar, till följd hvaraf för samtliga ledningarnes inrättande på ett visst sätt ' förutsattes särskild Uppgörelse förvaltningame emellan.
Ur rent telegrafisk teknisk synpunkt erinras dessutom mot systemet, att det nödvändiggör ledningarnes inrättande på sådant sätt, att deras användning för s. k. snabb telegra-fering väsendtligen inskränkes.
Som inom vårt land s. k. snabbskriftsapparater endast undantagsvis begagnas, kan detta inkast emellertid ej hos oss tillmätas något större afseende, ehuruväl det äfven för telegraferingen i allmänhet är till viss olägenhet att belasta ledningarne med extra motstånd.
Den omfattande tillämpningen inom Belgien af ifrågavarande svstem har särskildt blifvit omnämnd.
Inom vårt land «
ställa sig förhållandena väsendtligen olika bland annat derutinnan, att de affarsplatser!
som här företrädesvis kimde vara i behof att komma i telefonisk förbindelse med hvarandra, äro i allmänhet åtskilda af allt för stora afstånd, för att telefonering dem emellan skulle, åtminstone på teknikens nuvarande ståndpunkt, kunna ega rum.