Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En hvar vet, att det ena fartyget med samma benämning kan vara hälften så stort som det andra, och då här är fråga om financiella beräkningar, synes mig R.
St:r haft ganska stora och skäliga anspråk på att erhålla en fullkomligt tydlig framställning.
Jag inser icke nödvändigheten att använda Statens alla krafter på de större krigsmaschinerne, hvilka endast komma i fråga att begagnas under krig, under det att man förklarar, att med de mindre, hvars användande åter kommer i fråga såväl under fred som krig, är det ännu god tid.
Enl. min upfattning hade det varit vida lämpligare att börja med de mindre och sluta med de större, och icke är en idée storartad endast derföre, att man sysselsätter sig med de större delarne.
Ar idéen icke konseqvent genomförd ifrån det största till det minsta, så blir alltsammans åtminstone icke något storartadt, något önskvärdt.
Ännu en gång uprepar jag, att man i främsta rummet bort bygga något af de mindre fartygen såsom de användbaraste under fredstid och, hvad erfarenheten möjligen kommer att visa, äfven under krig i Östersjön.
Under det stora tillökningar å ena sidan blifvit föreslagna, har man likväl förbisett någon tillökning i Skärgårdsflottan.
Ett utbyte eller rättare ett försök har blifvit gjordt genom de 2:ne nya ångkanon-sluparne, och jag motsätter mig visst icke ångans användande på skärgårds-försvai et.
Jag har redan uttalat min öfvertygelse om nödvändigheten häraf, och att utan ånga är denna del af Flottan ett intet, men jag rönte motstånd och min idée, att Skärgårdsflottan borde erhålla några och 20 fartyg, ansågs öfverspänd.
Då man icke destomindre nu föreslagit, att för denna Flotta Den 20 Decernber. 725 skall anskaffas 22 fartyg med ånga, vare det långt ifrån mig att motsätta mig en sådan förändring.
Må man gerna fröjdas åt deras nuvar:de benämning af ångkanon-slupar, och att jag gjorde dem till endast med bombkanon beväpnade ångbogserings-fartyg, men jag höll mig till ett blygsammare namn.
Af varmt hjerta önskar jag framgång åt denna sak, men jag önskar äfven, alt man icke mätte inledas på en, enl. mitt omdöme, oriktig väg.
Jag har svårt att föreställa mig, att dessa ångkanonslupar, så bra så ändamålsenliga jag jin hoppas dem vara, skola helt och hållet uttränga det roende skärgårds-försvaret.
Jag återkommer med mina ekonomiska skäl, som jag visserligen vet icke smaka väl, men måste dock tagas i betraktande vid frågans afgörande, och jag tror, att man noga bör betänka sig innan man antager ett vapen, som ej kan nekas i vissa fall äga större tjenstbarhet, men som kostar 4 gånger mera än ett annat.
Uti ett skärgårds-krig, som, säge hvad man än vill, är ett positions-krig, kan väl icke förnekas, att en kanon, liggande på en roende kanonslup, uträttar lika mycket som den, hvilken ligger på en kanonslup med ånga, allt förutsatt, alt de ligga i position.
Dessutom är ännu icke utredt, huruvida icke skottsäkerheten hos de roende fartygen är större än hos de andra.
Emellertid vill jag icke gifva luft åt den tanke, som vore icke ångkanonsluparne af behofvet påkallade, men deremot påyrkar jag ett noga öfvervägande, innan man beslutar sig för antagande af ett förslag, som medför så stora kostnader, och enl. min åsigt har till följd att, i st. f. det antal kanoner man borde kunna sätta mot fienden, man får åtnöja sig med 40 ä 50, hvilket blir en väsendt lig skillnad.
Jag vill icke bestrida hvad här tillförne blifvit yttradt, att Skärgårdsflottans materiel erhållit i sednare tider en förbättring, som den förut icke ägt.
Detta enstaka factum kan likväl icke öfvertyga mig, att denna Flottas intressen i allt blifvit så vårdade som vederbort, och ett ytterligare skäl för denna min öfvertygelse, att då man under tiden intill år 1870 eller 1867 föreslagit en högst betydlig förökning af det yttre försvaret, har man deremot förbisett all tillökning af skärgårds-fartygen.
Tror man då verkligen, att dessa fartyg skola vara i all evighet.
Man anser dem icke ändamålsenliga i deras närvar:de skick och derföre utbyter man 20 roddbåtar mot 20 med ånga.
Men månne icke utbytet och förbättringen borde och kunde sträckas äfven till bättre roende skärgårdsfartyg ?
Granskar man vidare
DeparttsChefens förslag i fråga om sjöofficerares bildning, så finner man, att sedan desse officerare under 4 års tid tjenstgjort på örlogsfartyg, kunna de komma i fråga till att öfvas på skärgårdsfartyg.
Vidare inhemtas af samma förslag, att den af R.
St:r vid sista Riksdagen beviljade million till iståndsättande af Flottans materiel, blifvit sålunda använd, att af 800,000 R:dr endast 13,000 R:dr tillfallit Skärgårdsflottan, och under sådana förhållanden torde jag anses icke hafva saknat skäl för mitt yttrande, att derföre, att materielen blifvit något förbättrad, man icke kan påstå att för denna Skärgårdsflotta blifvit gjordt allt hvad 726 Den 20 December. som varit att önska.
Det 8r alltså nödigt för Statsmakterne att kunna kontrollera användandet af de medel, som till Flottan anvisas.
Till denna fråga hör ovilkorligen förslaget i den K.
Propos:n om sammanförande af nybyggnads- och reparations-anslagen.
För dem, som icke medföljt Irågan, torde mig tillåtas att anmärka att så var förhållandet intill 1851 års Riksdag.
Då beslöto R.
St:r, på grund af K. Propos:n, att dessa båda anslag borde skiljas.
Någon olägenhet af ett sådant serskiljande har Depart:sChefen icke upgifvit utan endast sagt, att det skulle förorsaka någon liten svårighet vid bokföringen.
Ett sådant skäl kan jag icke erkänna, ty då en så beskaffad bokföring låter sig göras inom den Engelska Sjöförvaltningen, att för hvarje fartyg i Flottan föres ett särskildt konto ifrån dess nybyggnad intilldess det afföres ur rullorna, måste väl åtminstone särskiljandet af de båda anslagen jemväl kunna verkställas inom vår Flotta.
Jag går så långt, att, om man endast vill, kan till och med det af mig nu omnämnda bokförings-sättet i England äfven hos oss införas, hvaraf högst väsendtliga fördelar skulle vinnas.
Olägenheterna af de båda anslagens sammanförande bestå deruti, att man omöjligen kan kontrollera om och i hvad mån man ombesörjer underhållet af Flottan och dess materiel.
Det ligger i sakens natur, att då jag skall använda mina bästa krafter för att bålla hvad jag en gång lofvat, eller att anskaffa ett visst antal fartyg, men penningarna dertill icke förslå, måste jag naturligtvis försumma underhållet och använda de befintliga tillgångarne till det som mest är i ögonfallande.
Jag beder Eder, mine Hrr, eftertänka Svenska Flottans tillstånd under de sednare 60 ä 70 åren, och om det icke visor tydligen ett behof för denna flotta att försättas i ett helt annat skick än den nu är.
Frånvaron af den af mig äskade kontrollen bar till följd, att sedan man på Flottan offrat stora summor, finner man sig förvånad, då hon en gång behöfves, att man måste iordningsätta, hvad som icke genom bruk blifvit skadadt.
Genom besök på de särskilda stationerne kunna R.
St:r icke utöfva någon kontroll, hvaremot det för dem är ganska lätt att anvisa den summa af omkring 4 å 5 proc. af nybyggnads-kostnaden, som erfarenheten visat vara erforderlig, och de kunna vara förvissade alt med den anda af redbarhet och pligtkänsla, som råder inom Svenska Flottan och hos do verkställande personerne, medlen blifva använde efter föreskrift, men dertill fordras, att bestämd föreskrift skall meddelas, att medel, anvisade till Flottans underhåll, icke under något vilkor få användas till nybyggnad af fartyg.
Något skäl för II.
St:r att frångå sitt för 4 eller 5 år sedan fattade och enl. min åsigt ganska riktiga beslut, finnes således icke.
Under sådana förhållanden, och om man anser, att steget icke bör tagas fullt ut, så att båda vapnen skiljas från hvarandra, hemställer jag, om det icke kan vara lämpligt och nyttigt att skilja anslagen, som lemnäs ej mindre till nybyggnad och underhåll, än äfven till exercis.
Jag har äfven en gäng officielt föreslagit, att af de s. k. exercis-medlen skulle ■§• tillfalla det yttre och •§ det inre försvaret eller Skärgårdsflottan, och den, som Den 2 0 December. 727 afgifvit ett sådant förslag, må väl ej kunna anses hysa orimlig förkärlek för skärgårdsvapnet.
Betydliga anslag hafva blifvit begärda för exercisen, men hvad förstår man med ordet exercis?
Jo! man kallar exercis, då på en korvett eller fregatt 13 officerare och deribland 10 gradpasserare utsändas, när endast 3 eller 4 behöfvas, och är nätt upp hvad som under krig kan lemnäs.
Här äro för många militärer närv:de, för att af mig behöfver påpekas olägenheten, för att icke säga olämpligheten af att sysselsätta 13 personer med hvad som kan uträttas af 3.
Långt bättre är då ingen öfning än en oriktig, ty oriktig blir den, när man visar den unga officeren, att han har så litet att göra, hvilket har till följd förslappning af disciplin, fullkomligt oriktig upfattning af tjenste-åligganden och derjemte missbruk, hvilka sednare tarfva lång tid, innan de kunna undanrödjas och den verkligt duglige officeren framstår, och hvad bevisar väl detta?
Intet annat än samma åtrå, som förut gjort sig gällande, nemi. att söka åstadkomma så mycket som möjligt, för att slå i ögonen på nationen, att flyga högre än vingarna bära, till blygd och skada för fäderneslandet, som beräknat alt i farans stund äga en fullständig Flotta, men likväl saknar den då.
Kan man väl påstå, att det hela är en så sammanhängande plan, att den på ändamålsenligt sätt betryggar utbildandet af (jag vill icke säga af hvad jag anser vara Sveriges bästa sjöförsvar) men af ett sjöförsvar, som Depart:sChefen synes hylla?
Skänker det någon moralisk säkerhet, att hvad, som i den rigtningen sökes, skall vinnas.
På grund af alla dessa nu anförda skäl önskar jag, att SlatsUtsk. måtto granska dessa förhållanden och derefter lämpa sina åsigter, men att framför allt detta Utsk. och R.
St:r under noggrant beräknande af de medel, som för det afsedda behofvet kunna, i förening med Statens bästa i öfrigt, göras tillgängliga och, öfvervägande af grunderne derför, visa sig hylla och genom allvarlig handling kraftigt göra gällande den åsigt, som, jag tvekar ej att yttra det, om det är nödvändigt att komma ifrån nu s. k. system, hyses af alla duglige officerare inom Svenska Flottan, äfven de, som i fråga om Flottans beskaffenhet icke dela mina åsigter, men egnat hela sin verksamhet åt det yttre försvaret, don åsigt nemi. att med inskränkning i malericlen ock personalen framtvinga tidsenlig duglighet för det återstående.
Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte blifva remitteradt till StatsUtsk.
Då man som jag hyllar den åsigt, att Sveriges försvar bör hufvudsakligen förläggas på sjön, måste man vara Gr. von Platen tacksam för hans nu afgifna yttrande.
Under den tid Hr Gr:n var Chef för SjöförsvarsDepart., framställde han för R.
St:r det förtviflade tillstånd, hvaruti Svenska Flottan sig befann.
Detta hade till följd, att Svenska folket rigtade sin upmärksamhet på sjöförsvaret, och R.
St:r sökte Riksdag efter Riksdag att bevilja begärda anslag för att försätta materielen i det skick den hör vara.
Hr Gr:n har nu påpekat ålskil - 728 Den 20 December. liga förhållanden inom Flottans personal, som jag lika med Gr:n anser R.
St:r böra behjerta.
Om t. ex. förhållandet är sådant, att vi hafva en constructions-corps af 24 officerare, men för reparationer och nybyggnad af våra örlogsfartyg så stort antal officeerare icke erfordras, måste, såsom Gr:n yrkat, denne corps förminskas, och de till densamma anslagna medel i mån af indragningar användas till andra delar af personalen.
Likaså hyllar jag Gr:ns åsigt, att sjöfolket på Örlogsflottan bör åtnjuta om ej bättre åtminstone lika aflöning med sjöfolket på Handelsflottan, men jag tror icke, att antalet af Kronans matroser bör inskränkas, ty det är så ringa som möjligt, hvaremot, såsom jag redan nämnt, deras aflöning bör förhöjas och B.
St:r alltså böra dertill bevilja nödiga anslag.
Hr Gr:n har vidare klandrat att, enl. nuvaride Sjöministers förslag, officerare, som tagit afsked från Flottan, skola några år efter afskedstagande!, om så erfordras, vara skyldige att tjenslgöra för åtnjutande af högre pension; men då jag för ögonblicket ej är i tillfälle att utreda om något, som är deras nuvarrde pensionsrätt för när, af K.
M. blifvit föreslaget, så vill jag lills vidare lemna denna sak derhän.
Dock anser jag den principen riktig, att officer, som är för gammal till verklig krigstjenst, dock bör vid rustningar, och med rustningar kan ej menas andra än de som ske, vare sig för att förekomma eiler för att göra krig, att vid rustningar afskedad officer och hans krafter af fäderneslandet tagas i anspråk till tjenst vid stationerna; helst det bör vara en ära för en Officer att på gamla dagar med återstoden af sina krafter, som ej tili annat användas, tjena sitt i behof stadda fädernesland!
Slutligen har Gr:n klandrat åsidosättandet af den roende Skärgårdsflottans förökande.
Härutinnan är jag med Hr Gr:n af olika åsigter och anhåller att ånyo få erinra, huru ringa denna Flotta kan uträtta.
Det är i militäriskt afseende så obetydligt, att jag icke kan inse något skäl att föröka denna Flotta.
Sedan våra fiender använda ångans kraft på deras Flottor, kan, enl. min åsigt, en roende Skärgårdsflotta begagnas endast bakom försänkningar och i trånga farvatten, der manöver är omöjlig, men vid tillfällen, då sådan kan komma i fråga, förbi ifver en roende skärgårdsflotta fullkomligt oduglig i jemförelse med en af ånga framdrifven.
Jag frågar Eder, mine Hrr, om man skulle kunna tänka sig, att ett KavalleriReg:te med dess hastiga framfart under galopp hade samma stridssätt och framkomlighet i all slags mark, som infanteriet har, om man då någonsin skulle falla på den ljusa idéen, att fortfarande dana Infanterier, som fordras hafva en hastighet af 108 steg i minuten.
Jag frågar eder om icke alltid det Infanteri, som har en mångdubbel större hastighet än ett annat, är ojemförligt öfverlägset det sednare.
Hvad åter angår Gr:ns åsigt, att de båda Flottorna böra skiljas, är jag icke heller af samma tanke med Hr Gr:n, emedan ångan har den inverkan på marinen, att den närmar till hvarandra de olika certerna af fartyg, att den ena Flottan liksom inflyttas i den andra.
Fordom var en bestämd gräns emellan linie- och roddflottan, och då var det skäl att skilja dem, emedan den sednare Den 20 December. 7-29 utgjorde endast ett stöd för Arméens rörelser på land; men så är numera icke förhållandet, ty nu kan såväl det större som det mindre vapnet upträda i nästan alla Sveriges omgifvande farvatten, vare sig ute på hafvet elier i skärgårdar, och det bl ifver sedermera en särskild fråga, hvilket fartyg har största stridsförmåga med billigaste kostnad, det må nu vara större eller mindre skepp, fregatter, korvetter eller ångslupar.
Denna tvist kunna endast erfarne sjömän slita, men hvad som redan nu är gifvit, är att stora och lilla Flottan utgöra precist samma vapen, så att man icke kan bestämma öfvergången från den ena till den andra.
En af hufvudpunkterna i Grins anförande tyckes vara den, att vi borde hafva en mindre Flotta, väl ordnad, väl bemannad, väl rustad, heldre än en större Flotta, sämre ordnad, sämre bemannad, sämre rustad, den vi dessutom af ekonomiska skäl icke mäktade underhålla.
Om dessa skäl förefinnas, om
Sverige icke kan förlägga ett starkt försvar på sjön, delar jag Grins tankar, att det är bättre att hafva färre, men dugliga vapen än flere, som icke kunna begagnas; dock tror jag, att våra ekonomiska förhållanden tillåta förläggandet af vårt försvar på sjön.
För att nu genast bevisa Hrrine möjligheten deraf, får jag erinra derom, att under Carl XIIis tid, i början af 1700- talet, då Sverige tillsammans med Estland, Liffland, Ingermanland och Finland icke hade större folkmängd än nu, måhända något mindre, emedan den då utgjorde 3,500,000. men nu 3,600,000, landets ställning den tiden ingalunda var så blomstrande som nu, ty jag kan tryggt påstå, att statsinkomsterna nu äro tiodubbelt högre än då, men icke destomindre hade vi 36 större användbara skepp, utom en mängd mindre fartyg.
Jag frågar eder, om, då vid sista Riksdagen allmänna bevillningen ned sattes till 1 proc. af embetsmäns löner, 2^ för näringsidkare och 2 för fastighetsägare, det icke vore möjligt, att i händelse nu utgående inkomster icke skulle räcka till för Flottans försättande i det skick jag önskar, man ej kunde något höja denna allmänna bevillning, eller låta den, såsom Hr Stolpe i BorgareSt. föreslagit, rättvisligen utgå, då man derigenom kan vinna ett stort och fosterländskt mål.
Såsom exempel på hvad man kan, om man endast vill, får jag anföra ett land, sorn bland andra stater i Europa står högst uti industrielt afseende, nemi.
Enl. min upfattning har, detta land kommit till en sådan höjd" till god del derigenom, att det icke haft någon fiende inom sitt sköte.
De krig, som härjat Europa, hafva förstört industrien inom dess stater, men deremot gjort England, som på långliga tider ej af dem förödit.s, så mycket rikare, ty jag tror icke, alt dess jordmån ensam kunnat göra det förmögnare än t. ex. Frankrike, utan det är just Englands kloka beräkning, att förhindra förödelse inom egna landamären af utländska fiender och derigenom upkommande förluster, som bragt detta land till dess närvaride höga ståndpunkt i industrielt afseende.
Dessutom har England iakttagit en af andra sjöidkande nationer efterföljansvärd omtänksamhet, nemi. att alltid bevaka- sina handelsintressen på utrikes ort.
Såsom bevis på denna omtanka vill jag nämna, att i någon hamn vid kusten af Södra 730 Den 20 December.
Amerika låg ett Engelskt skepp för att bevaka sitt lands intresse, och innevånarne i det land, der skeppet låg, hade passion för ett slags sporrar, hvilka köptes för 2 ä 3 Rdr stycket.
En industriidkare, som befanns om. bord på fartyget, anmärkte denna omständighet och uträknade, att sådana sporrar i England kunde tillverkas för halfva priset, och tillskyndade Engelska industriidkare, genom påpekande deraf, stora vinster.
Detta är endast ett exempel, men tusende andra finnas, som bevisa att Englands flotta åt England tillskapat ofantliga tillgångar.
En flotta tillskyndar ett land oberäkneliga vinster, först genom hindrande af dess rikedomars förstörande af inbrytande fiender och så genom inkomstkällors uptäckande.
Jag kan icke bedöma om, såsom Gr. von Platen yrkat, nybyggnads- och underhållskostnaden vid Flottan bör åtskiljas, eller om den bör, på sätt nu sker, sammanföras, men det synes mig, alt man icke på förhand kan säga R.
St:r, att så och så mycket erfordras det året till nybyggnad, och så och så mycket till underhåll, då anslagen äro så knappa, att det ena måste gå i det andra för att åstadkomma något, och derföre tror jag att en sammanföring af dessa olika kostnader bör fortfarande äga rum.
Skulle likväl verkliga förhållandet vara, hvad Gr. von Platen tyckes här hafva utpekat, att man, endast för att kunna skryta inför R.
St:r och nationen, och för att kunna paradera med fartyg, som dock äro odugliga, nu använder till nybyggnad hvad som bör anslås för Flottans underhåll, då måste jag, lika med Gr. von Platen, påyrka ett särskiljande af dessa kostnader, helst del måsto vara bättre att hafva få dugliga fartyg, än många odugliga.
Jag slutar med betygande af min tacksamhet emot Gr. von Platen, för hans här afgifna yttrande, öfvertygad som jag är, att detsamma skall lända till Flottans gagn och dess bemannings billiga aflönande.
Puke, Folke Magnus:
Ehuru jag nu icke kan be svara aila Gr. von Plåtens anmärkn:r, skall jag dock uptaga till besvarande de hufvudsakligaste.
Gr:n har till en början fästat sig vid den af K.
M. begärda löneförhöjningen för Flottan.
Gr:n tyckes erkänna behofvet deraf, men ogillade de föreslagna beloppen, emedan en del voro för höga och andra för låga.
Detta är något, hvarom jag icke vill yttra mig.
Jag är i det fallet måhända jäfvig.
I fråga om matrosernas aflöning har Gr:n betydligt misstagit sig.
Gr:n sade nemi., att denna aflöning blifvit föreslagen till endast 23 öre.
Ja, det är icke mycket, och jag hade önskat ett högre belopp, men då de dessutom erhålla födan under tjenstgöring, är det dock något, och jag tror icke att Sverige hat råd att gifva sina matroser högre aflöning.
Utom hvad jag redan nämnt, har hvarje matros beklädnadspenningar till belopp af 30 Rdr bko, hvaruti förökning är begärd.
Dessutom är meningen, att de skola vara sjökommenderade då de erhålla högre aflöning, och på gamla dagar alltid pension, som nu visserligen är ringa, men som man kan hoppas med tiden Den 20 December. 731 blifva förhöjd.
Jag skall icke motsätta mig förbättring i matrosernas aflöning, om den kan åstadkommas.
Gr:n har betviflat att vi, med läde, att vi aldrig haft några dugliga sådana.
Detta bestrider jag, ty före och under vårt sista krig hade vi dugliga matroser, men då tillgick deras tillsättande annorlunda än nu, ty på sednare tider har matroser endast tagits ur SkeppsgosseCorpsen, hvilken icke kunnat lemna tillräckligt antal rekryter.
Införes det gamla sättet för rekryteringen, så få vi nog matroser äfven med den nuvar:de aflöningen.
Vidare har Gr:n anmärkt, att Flottans KonstruktionsCorps vore öfvertalig.
Jag vill icke bestrida, att ju icke denna Corps kan bestå af ett ringare antal officerare, men de hafva nu en gång blifvit & stat upförde, och förminskningen af denna Corps beror af K. M., hvadan jag anser olämpligt att derom yttra mig.
Denna uplysning har jag velat lemna i anledn. af Gr:ns yttrande om aflöningen.
Sedermera har Gr:n fästat sig vid pensionsstaten, och ansett det vara bättre, att ålderstigne officerare upföras å reservstaten.
Ja, möjligen är det bättre.
Det beror af tycke och smak.
Det ena sättet kan vara lika bra som det andra, och jag önskar blott, att något gjordes i den vägen.
Gr:n har derefter öfvergått till materielen och talat om de gamla skeppen, som blifvit apterade till ångskepp.
Ja, när man icke kan åstadkomma något bättre, måste man begagna hvad man har.
Det hade varit önskligt om, såsom andra nationer, vi kunnat bygga nya skepp, men då så icke varit förhållandet, måste vi nyttja hvad vi hafva.
Afven har Gr:n fästat sig vid de nya ångkanonsluparne och visserligen förklarat sin belåtenhet med dem, men deremot klandrat, att de gamla roende sluparne blifvit tillbakasätta.
Dessa slupar kunna vid vissa tillfällen vara användbara.
Det vill jag icke bestrida, men icke fäster jag vid dem den vigt, som Gr:n tyckes göra, och deras tid är i det närmaste förbi.
Endast framtiden och ett kommande krig lärer kunna bibringa dem öfvertygelse om deras oanvändbarhet, som vidhålla förträffligheten om dessa nu mera olämpliga fartyg.
Den ii Juli f. m. nugot annat Utsk. för att behandla Hr Frihts förslag, finner jag ganska naturligt; ty vid behandlingen af Frih:s förslag vid sista riksdag i samma ämne, uti hvilket Frih. vände upp och ned på allting, sammanträdde Utsk. med StatsUtsk. och förlorade troligen dervid hågen till några ytterligare sammanträden i nämnde ändamål.
Jag bestrider altså Hr
Frihts förslag på det högsta och yrkar bifall till betänk.
Jag tror, att det vore det olyckligaste, vi kunde besluta för fäderneslandet, att återinföra 1810 års beskattningssystem, ehvad brutto-inkomsten eller den behållna tages till beräkningsnorm.
Alla orättvisor uti ifrågavar. afseende äro visserligen icke nu förebyggda; men bördan ar nu åtminstone icke så känbar, der den träffar, och hvar och en vet nu skäligen snart, hvad han skall betala från den ena riksdagen till den andra.
Men efter Frih.
Cederströms förslag skulle man aldrig äga någon grund för en tillförlitlig beräkning i detta fall, emedan hvar och en skulle söka visa sin inkomst så liten sorn möjligt, och de redliga blefve de, som linge betala både för sig och dem, som vore oärliga i sina uppgifter.
Jag hoppas, alt B.. o. Ad. icke drager i betänk. att afstå Frih.
Cederströms förslag.
Det är i anledn. af några yttranden af Hr Tham, som jag begärt ordet.
Han har sagt,-att år t8 r 1 fann man sig hafva missräknat sig på det beskattnrssystem, som år iSio antogs.
Beräkningen var på 2 millioner.
Dessa utgingo.
Men man tilläde efteråt 5oo,ooo r:dr utan att öka bevilln:sprocenten , och deraf uppstod bristen.
Hr Tham har vidare sagt, att systemet icke är okändt, utan af Baron Görtz infördt.
Exemplet är besynnerligt valdt.