Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Något behof deraf kan jag icke eller inse vara för handen, som icke mera för bildande af lärarinnor för det uppväxande qvinnokönet.
Det är visserligen sant, att lärarinnor icke kunna bildas utan elever; men i händelse R.
St. fästa sig vid det angelägnaste ändamålet, bildandet af lärarinnor, så torde det sedermera bli Konungens omsorg att anbefalla organisationen af dessa skolor och villkoren derför, pä sätt Korum - Den 20 Mars e. m. 495 gen finner lämpligast uppfylla ändamålet, utan alt Ständerne behöfva ingå i detaljer.
Det förslag till redaclion af R. o. Ad:s beslut, som jag föreslagit, har afsell hvad jag, och måhända de fleste antaga vara det angelägnaste, hvaremot tankarne om angelägenheten af en normalskola för fruntimmers bildande äro ganska mycket delape.
Jag har föreslagit ordalagen, på sätt jag trott ändamålet lättast skulle kunna uppnås, förutsättande att denna anstalt skulle besökas af fruntimmerselever, som äfven kunde erlägga någon årlig betalning, och derigenom bidraga lill underhäll af anstalten.
Anslaget är visserligen iinga, men del torde likväl någorlunda kunna uppfylla sitt ändamål i hufvudstaden, bättre än om intet anslag funnes.
I alla fall blir Konungens uppmärksamhet fästad på detta angelägna ändamål, och inrättningen torde sålunda kunna småningom utveckla sig till något bättre.
Lika med Hr von Hartmansdorff anser jag nödvändigt att, för bildande af lärarinnor, lärjungar böra finnas.
Det är utom all fråga, alf det begärda anslaget är ganska ringa; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, alt i samma stund som R.
St. bifallit detta anslag och sålunda*erkänt sin skyldighet all tillse det goda ändamålet, så möler icke eller, efter min öfvertygelse, något hinder, ali för elevers intagande i skolan, stadga villkor, hvarigenom de till en del komma att bidraga lill fyllande af de behof, sorn för skolans utvidgande erfordras.
För min del kan jag omöjligen fatta skillnaden mellan Frih. Palmstjernas och Hr von Hartmansdorffs åsigter, ty begge desse Herrar vilja att undervisningsanstalten skall vara ämnad för bildande af lärarinnor, men för detta ändamål behöfves naturligtvis barn i skolan, som skola bildas.
Beträffande läroböckers författande för ändamålet, så torde dertill icke så mycket åtgå af anslaget, ty då meningen är att anstalten skulle vara för de bildade classernes döttrar, så är det gifvet att de skulle något betala för undervisningen, och denna betalning öka skolans fond till utg fters bestridande.
Jag anhåller att R. o. Ad. ville afslå betänk, och bifalla motionen.
Dä nu öfverläggnihgen unsågs vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att alla de ledamöter, som afgifvit yttranden i ämnet, hade yrkat afslag å litslens utlåt, och att det ifrågavar. anslaget borde beviljas; men dä Hr von ledamöter ansett, att Hr Lagergrens motion borde bifallas utan någon förändring, hade deremot Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, trott, att anslaget borde lemnäs till inrättande af en skola för lärarinnor i frunlimmersundervisningen. H. Ex. ansåge sig först böra framställa propos. å Hr von Hartmansdorffs förslag och finge fördenskull hemställa, om R. o1.
Ad. behagade afslå Stats- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:ns utlåt, samt, med bifall till den af Hr Lagergren väckta motion, bevilja ett årligt anslag af 3000 r:dr 486 Den 26 Mars e. m. b:co till inrättande af en normalskola i Stockholm för fruntimmersundervisuingen.
Ropades starka ja, blandade med några nej, hvarpå II.
Ex. förklarade, att ja härvid varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo Stals- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskrns d. 15 och 17 dennes pä bordet lagda utlåt.
N:o 73, i anledn. af väckta frågor om förändring i gntnderne för planpenningars utgörande.
Jag erkänner visserligen* att genom det förslag, som Utskrn gjort, bcredes en billigare fördelning af skyldigheterne mellan stamroten och hjelproten, och vill derföre icke eller bestrida, att delta betänk, bifalles.
Men jag bör likväl för framtiden, och enär det, utan tvifvel, icke kommer alf stanna vid denna åtgärd allena, hafva uttryckt den mening, att de särskilda delarne af roten böra till skyldigheternes utgörande bidraga i mån af deras hemmantal, såvida icke redan ifrån början någon särskild lindring blifvit gifven ät stamroten, derföre att den lemnat soldatslorpet, eller jorden dertill.
Jag befarar, att pä dc liesta ställen är en sådan billighet icke iakttagen,- och den skall väl någon gång göras gällande.
För min del anser jag icke Utsk:ns förslag leda till det ändamål, som åsyftas.
De frivilliga öfverenskommelse!’, som nu äga rum, kunna icke annorlunda verkställas, än genom god och fri vilja.
Hvad åter här blifvit framstäldt angule vissa kappar spanmåls utgörande, så kan jag ej an-’ nät än bestrida sådant; ty det skulle bli ganska tryckande på vissa orter, såsom i Norr- och Westerbotten samt Jemtland m. thor ter, der säd just icke växer till öfverflöd, att utgifva denna spanmål.
Jag hörde visserligen icke fullkomligt hvad Frill.
Cederström anförde, men tyckte, att han talade om verkan häraf för Westerbotten.
I anledn. häraf får jag upplysa, att här alldeles icke är fråga om denna provins, utan om andra, nemi.
Upland, Södermanland, Östergöthland och Småland, i afseende å 6 i desse län förlagde regementen.
Planpenningar utgöras i alla Sveriges provinser, der rotar äro af flere hemmansdelar sammanslagne, och det finnes icke härutinnan något undantag öfver hela Svea land.
Utgöres roten af ett helt mantal, så förfaller naturligtvis frågan, men om ett mantal blifvit skiftadt i flere delar, så komma dessa mantalsdelar att utgöra planpenningar till den del deraf, som är stamrote, d. ä. den som har torpet på sina ägor.
Det torde vara allmänt kändt för hvar och en, som har del i en soldatrote, att mycken olägenhet uppkommit af hittills gällande, lid efter annan utfärdade - Den 26 Mars e. m. de stadganden, ronde planpenningars utgörande.
Det är ganska uppenbart, att 10| kappar säd är en något för ringa ersättning, som stamroten erhåller af utrotarne, för det att den förre förser soldaten med torp af den vanliga beskaffenheten.
Nuvarande förhållandets tillkomst har berott af mångfaldiga omständigheter, men hufvudsakligen derpå, alt roten fann det vara för sig beqvämare och fördelaktigare att aflöna med jord än med ökade anslag i spanmål eller penningar.
Likväl har det gamla stadgandet ronde planpenningars utgörande ursprungligen icke tillkommit i annan afsigt, än att bestämma en ersättning för den jord allena, som bestämdes skola af soldaten innehafvas såsom soldattorp.
De sedermera tid efter annan skedde utvidgningar af dessa torp kunna icke anses vara af dessa planpenningar ersatte, ehuruväl på många ställen så blifvit dömdt.
Sjelfva författningen af år 1817 är icke klarare, än att man verkligen kunnat gifva densamma en sådan syftning.
Nu har Utsk:n ansett, att detta förhållande borde rättas; att en författning borde utfärdas, grundad på de ursprungliga grunderne för beräkningarne af planpenningarne; att hvad som sedan tillkommit bör lämpas så, alt utrote ersätter stamroten hvad den sednare verkligen utöfver sitt åliggande till soldaten afstålt, enär det länder hela roten till nytta att torpet är större, än det från början varit; samt att stamroten således icke ensamt bör bära hela tyngden af roteringsbesväret.
Alt en författning bör utfärdas, som är mera bestämd och klar, torde vara påtagligt för hvar och en, som haft någon erfarenhet om de tvister, som nu så ofta uppstå emellan stamoch utrotar, såvida man nemi. verkligen anser, att stamroten bör erhålla en skälig ersättning för den jord, han till soldattorpet afstålt.
Hvad beträffar den af Hr von Hartmansdorff gjorde anmärkning, så innehåller Utskins förslag, ”att utrotarne skola med stamroten, efter hvarderas andel i roten, deltaga i detta knektecontractet överskjutande roteringsbesvär.”
Detta torde vara bättre, än att ersättningen bestämdes efter hemmantalet.
Jag tillstyrker bifall till Utskins förslag.
Jag är redan af den siste talaren förekommen och anhåller blott att, på grund af Frih. Cederströms yttrande, få äran anföra, att, enligt de upplysningar Utsk:n kunnat förskaffa sig, så är förhållandet just sådant, som Frih.
Tersmeden uppgifvit detsamma, ty på grund af 1812 års circulärbref hafva redan fyrfaldiga öfverenskommelse!' blifvit träffade, rör:de planpenningars utgörande, åtminstone vid alla de regementen Frih.
Tersmeden uppräknade.
Denna fråga har visseriigen länge varit föremål för mycken missbelåtenhet å hjelprotarnes sida, men 1731 års K. resol. anvisar en utväg till rättelses vinnande, i händelse soldattorp skulle finnas innehålla mera jord, än knektecontractet bestämde, nemi. deruti, att jorden vid soldatens afgång kunde åter till stamroten utläggas.
Detta förhållande upphäfves ingalunda genom den föreslagna und. skrifvelscn; 8 H. 63 «s Den 20 Mars e, m. tv deri tillst.yrkes endast R.
M. begära den förklaring af 1817 års bref, ”att, derest i detta hänseende frivilliga öfverenskommelse!- stam- och utrotarne emellan icke kunde träffas, berörde qvantum spanmål må anses motsvara den ersättning, knekteeontracten tillförbinda hjelp- eller utrotar att till stamroten erlägga för den jord stamroten lill soldattorpet afstår, samt att, om torpet finnes innehafva jord eller andra förmåner utöfver contractets föreskrift, och roteintressenterne icke anse utläggning af jorden och indragning af förmånerne böra verkställas, utrotarne då skola med stamroten, efter hvarderas andel i roten, deltaga etc.”
Deraf synes äfven, att delta förslag uppfyller allas billiga fordringar.
På grund häraf anhåller jag vördsamt om Hr Gr. o. Landtnäs [»ropos. på bifall lill betänk.
Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter II.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Statssamt Allm. Resv.- o. Ekon.Ulsk:ns utlåt.
Ex. förklarade, alt ja öfverröstat nej.
Det nästa betänk., som står på listan, angår åtskilliga frågor om förändringar i presterskapets löneinkomster.
Då denna fråga är af beskaffenhet att, enligt 4 § uti PresleSlis privilegier, kunna anses såsom en detta Stånd särskildt rörande privilegiifråga; så hemställer jag vördsamt till det Höglofl.
Ståndet, huruvida icke grannlagenheten fordrar, att R. o. Ad. uppsköte sitt beslut öfver detta betänk, intilldess i samma ämne prot.utdr. ankommit från PresteSt.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle, att med pröfningen af Allm.
Resv. o. Ekon.- Ulsk:s mern.
N:o 134, i anledn. af återremiss af belänk.
N:o 109, ang:de presterskapets löneinkomster m. m., må anstå, intilldess prot.utdr. om PresteSt:s beslut i detta ämne lill R. o.
Hr Nordcnanckars, Fredr. Wilh., den 17 dennes f. m. på bordet lagda motion, ang:de användandet af Bankens behållna, ännu icke disponerade vinst.
Sällan har väl in om detta Hus en motion blifvit väekt, som, enligt min öfvertygelse, varit af en mera vådlig beskaffenhet, och, jag vågar säga det, mera stridande emot sanna statsmannagrundsatser, än den nu föredragna.
Den är af en så mycket farligare beskaffenhet, som den värde motionären sjelf är lika mycket känd för sina ädla, rätlsinta och sant. fosterländska åsigter, som för mer än vanliga kunskaper både i financeläran och statsekonomien.
Jag fruktar derföre, att det förslag, som han framställt, kanske skall hos en och annan finna mera medhåll, än det säkerligen vunnit Den 26 Mars e. m.
499 om del ulgålt från en mindre känd personlighet.
Jag anser det derföre vara så mycket angelägnare alt, då denna motion nu kommer att lill Utsk. remitteras, för min del på det högtidligaste protestera emot densamma.
Jag anser förslaget vara farligt, ej blott derföre, ali det går ut på alt, om jag så får säga, bortplottra så betydliga summor, som 2 å 3 millioner r:dr, utan alt deraf kunna skörda någon väsendtlig vinst; det är måhända i en ännu högre grad vådligt derföre, alt om det antages, skulle det gifva näring åt den provins-egoism, som så ofta vill söka göra sig gällande inom vårt land, och derigenom skulle ett prejudicat uppkomma, som vid kommande riksdagar ovillkorligen skulle linna många förespråkare till efterföljd.
Om man nu började att på delta sätt fördela statens samlade skatter på de särskilda länen, så tvitlar jag högeligen pä att man någonsin vid en kommande riksdag skulle kunna använda besparade medel lill något företag af en större vigt och omfattning; ty det är naturligt, att representanterne från de olika landsorterue skulle vara öfvertygade, det de vid hemkomsten med glädje skulle emoltagas.af sina committeiiter, om de då kunde säga, att de lyckats att af allmänna statsmedel till provinsen återförskaffa en stor del af de bidrag, som förut från densamma ingått till statscassan.
Om nu dessa summor blefvo pä alla länen fördelade, så är det att förmoda, att inom ganska många län, der verkliga behof icke förefunnes, man skulle skapa sig sådane, för alt kunna inom länet använda den åt detsamma anvisade summan, hvarigenom följden blefve, att inom andra län, den bestämda summan icke försloge till de större allmänuyttigare ändamål, som inom deni kunde vara af behofvet påkallade.
Jag är äfven öfverlygad, att inom de liesta län skulle större delen af summan komma dem till godo, som visste att hos de deputerade, som med utdelningen hade att skaffa, uti en fördelaktig dager framställa sina projecter; derigenom skulle måhända månget vigligt företag få stå tillbaka för ett annat mindre angeläget, som lyckas att få en skicklig försvarare.
Emedlertid utvisar motionen, alt vi verkligen bafva ganska betydliga tillgångar att anlita för den mängd vigliga företag, som hittills olyckligtvis blifvit afslagne, just derföre att man betvillat att sådane tillgångar verkligen funnits.
Jag kan icke annat än beklaga, att de yttranden, som utaf flere ledamöter inom detta
Hus i denna riktning blifvit afgifne, icke lyckats att äfven inom de öfrige Stånden göra sig hörde.
Måhända hade vi då, i fall nämnde tillgång varit allmänt känd, i afseende på de flere produetiva företag, hvartill anslag blifvit af K. M. äskade, men sorn Ständerne ansett sig böra afslä, kommit till helt andra resultater.
Bland dessa tvekar jag icke att sälta i främsta rummet den föreslagna canalen emellan sjöarne Wessman och Barken.
Vid det tillfälle, då StatsUlsk:s betänk.
N:o 156 återremitterades, tog jag mig friheten att fullständigt utreda vigten utaf denna maktpåliggande fråga.
Jag ber alt nu endast få dertill lägga, att jag af Chefen för väg- och vattenbyggnader erhållit den upplysning, alt för närvarande finnas eli högst betydligt antal särdeles väl utbildade högre 500 Den 26 Mars e. m. och lägre chefer för de olika arbetsföretagen.
Dessa arbetsföreståndare, som omöjligen kunna alla vid Strömsholms canal användas, skulle, så framt icke andra dylika arbeten komma att pä allmän bekostnad verkställas, blifva nödsakade att lemna denna bana och på annat sätt söka sin utkomst.
Om då Ständerne vid en blifvande riksdag beviljade anslag till något dylikt företag, så vore man i fullkomlig saknad af dessa skickliga arbetsföreståndare.
En annan följd af ett sådant förhållande blefve också det, att den mängd af materialer, som nu linnas hopade vid den nyligen fullbordade nya Trollhätlecanalen skulle gå för det allmänna förlorade, och troligen blifva för en spottstyfver bortslumpade.
Jag vet visserligen, att frågan om canalen emellan Wessman och Barken, likasom den om en båtled emellan Norasjön och Hjelmaren redan äro afslagne, och att R.
St:s beslut således derom redan äro fattade.
Jag erkänner detta öppet.
Jag är dock oviss, om icke det nu skulle vara möjligt, att under annan form åter bringa frågan å bane.
För min del skulle jag tro, att då R.
Sus afslag i detta hänseende grundade sig på det utlåtande af StatsUtsk., att nödiga medel saknades för så stora företag, R.
St. nu, då upplyst blifvit att medel finnas i mer än tillräcklig mån, skulle kunna, utan att på något sätt skada sitt anseende, öppet uttrycka den åsigt, att då R.
St. nu funne, att medel verkligen vore till hands, så ville de med beredvillighet gå K.
M:s önskan till mötes, och således bevilja de äskade summorne.
Skulle likväl frågan icke under denna form kunna återupptagas, så återstår, efter min öfvertygelse, ingen annan utväg, än att lill K.
M:s disposition ställa en viss rund summa att användas till nyttiga produetiva företag, med det förbehåll, att K.
M. vid användandet deraf icke skulle vara bunden af de afslag, som R.
St. vid denna riksdag sett sig nödsakade att gifva på en eller annan af K. M:s propostr.
En annan fråga, som äfven torde vara af vigt — 1111 då vi hafva en betydlig tillgång att använda — är den, huruvida man icke åtminstone borde låla anställa undersökning af den projecterade båtleden emellan Norasjön och Fåsjön samt den emellan Jerla bruk och Hjelmaren.
Afven en sådan afsigt kunde vinnas, om man ställde en rund summa till K. M:s disposition.
Vi hafva äfven vid denna riksdag till en del afslagit K.
M:s nåd. propos. om anslag af 50,000 r:dr till fortsättande af fästningsbyggnaden vid Carlsborg.
Det är väl ingen bland dem, som närmare känna lill förhållandet, som icke djupt beklagar detta förhastade beslut.
Då man vet, att den på stället samlade styrka af kronoarbetscorpsen för sitt underhåll erfordrar en årlig minimisumma af 50,000 r:dr, så måste väl hvar och en med bekymmer tänka på det beslut, hvarigenom R.
St. nedsatte summan lill 30,000 r:dr.
Jag är visserligen också af den mening, att det icke går an alt directe öka den till Carlsborg anslagna summan; men om utaf de ifrågavande medlen en viss del ställdes till K.
M:s disposition för att användas till fästningsbyggnader, så tror jag att äfven i delta hänseende saken kunde afhjelpas, utan att man directe behöfver säga, att man frångår ett redan fattadt beslut.
Hr Nordenanckars Den 26 Mars e. m.
501 ✓ motion synes mig föranledd af fruktan för att dessa medel eljest skulle användas till skattenedsällningar eller utlåningar.
Till en början torde nian likväl böra erinra sig, att summan, ehuru betydlig, kommer att successivt inflyta; att en stor del deraf icke kommer att ingå förr än efter 1847, nemi. det årets bancovinst, och att således dessa medel alldeles icke lemna tillfälle, att alltför mycket nedsätta skatterne.
Dessutom är jag öfvertygad, att åtminstone inom detta Stånd, och jag vägar hoppas, äfven inom pluralitelen af de öfriga, skall en så riksförderflig plan knappast kunna bringas å bane.
Sammalunda torde äfven förhållandet vara i afseende pä medlens utlånande.
Men då man tager i betraktande, alt Riksg.cont., till bestridande utaf alla de extra anslag, som vid innevarande riksdag blifvit af II.
St. beviljade, blir nödsakad att uppsäga sina utestående fordringar, att dessa till en icke ringa del bestå i publika papper, eller just det slags sedlar, som ett allmänt verk företrädesvis bör söka att i sin cassa bibehålla; så skulle jag för min del anse det vara vida lämpligare alt, i st. f. det alt Riksg.cont. skulle uppsäga sina fordringar, för att dermed bestrida de nödiga utgifterne, bancovinsten blefve öfverlemnad till nyssnämnde verk, med auctorisalion att dermed verkställa de detsamma åliggande utbetalningar.
Om sålunda utaf den förväntade bancovinsten först bestriddes de extraordinarie anslagen och sedermera en del af den återstående summan afsattes till K.
M:s disposition, på sätt jag nyss haft äran föreslå, samt örn slutligen resten reserverades för näst sammanträdande Sländers räkning, så skulle jag tro, alt man dermed gjort det bästa bruk man kunnat af dessa betydliga medel.
Med anledn. af hvad jag sålunda haft äran anföra, vågar jag vördsammast föreslå: l:o.
All StatsUtsk. måtte åläggas, alt, så skyndsamt som möjligt, till R.
St. inkomma med specifik uppgift på beloppet af de utbetalningar, som till och med 1847 års slut böra af Riksg.cont. ombesörjas. 2:o.
Att BancoTJtsk. ålägges att, så fullständigt sig göra låter, uppgifva beloppet af den bancovinst, som för hvarje år till och med 1847 kan påkäknas för Statens behof. 3:o. Alt StatsUtsk. derefter måtte föreslå Sländerne, alt denna bancovinst skall, i mån som den inflyter, lill Riksg.cont. atlemnas; alt Contoret för bestridande af detsamma åliggande utgifter ej må uppsäga utestående fordringar, utan att dessa utgifter bestrides med bancovinsten.
Alt af den öfverskjutande bancovinsten en viss summa ställes lill K.
M:s disposition, hvaraf den största, till sill belopp bestämda delen bör användas till större producliva arbetsföretag af allmän nytta. K. M. obetaget att anslå dessa medel äfven till sådana föremål, lill hvilka 11. St., genom bristande upplysning om till gångarnas tillräcklighet, under den föregående delen af riksdagen vägrat sitt bifall.
Den andra delen af nämnde summa bör användas lill fäslniugsbyggnader.
502 Den 26 Mars e. m.
I okunnighet om rätta beloppet af den överskjutande bancovinsten, kan jag ej med säkerhet föreslå dessa summor, men önskar likväl att de måtte kunna bestämmas till sammanlagdt en half million, hvaraf 400,000 r:dr för productiva företag och 100,000 ndr till fästningsbyggnader. 5:o.
Hvad derefter af bancovinsten kan återstå, bör till nästkommande Ständers disposition reserveras dock utan att i låneväg åt enskilda utlemnas.
Slutligen får jag anhålla, att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk.
Då en motion väckes sedan riksdagen varat i 8 månader, så måste det vara någon särskild händelse, som gifver motionären rätt att framställa sitt förslag. 56 g Riksd.Ordn. säger uttryckligen: ”Ej eller må, med undantag af grundlagsfrågor, nya ämnen af riksdagsmän väckas, sedan en månad från riksdagens början enligt 27 § tilländalupit, såvida icke sådane frågor af redan fattade beslut, eller redan upptagne ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas.”
Hvilken anledning har dä Hr Nordenanckar haft att väcka sin motion?
Har StatsUtsk. uppgifvit, att det i Riksg.cont. eller annorstädes äger tillgångar utöfver dem, som för redan beviljade anslag eller ifrågaställda behof äfrö af nöden?
Det hafva vi icke förnummit.
Hr Nordenanckar påräknar de tillgångar, som
Banken kan håfva att lemna af sin blifvande vinst under tiden intill nästa riksdag.
Men tiden att öfver dem förfoga är ännu icke inne.
Först erfordras väl, att BancoUtsk. inkommit till R.
St. med utlåt, öfver det förmodade beloppet af dessa tillgångar, och dernäst med förslag till deras användande.
Intetdera har ännu skett.
Jag anser följaktligen Hr Nordenanckars motion vara i förtid väckt.
Men dä Hr Gr. o. Landtm, likväl tillåtit henne mottagas och läggas pä bordet, så lärer det, enligt 49 § Riksd.Ordn., icke kunna hjelpas med mindre, än frågan om remiss skall i detta plenum afgöras.
Beviljas den, får saken gå så godt han kan, jemte de anmärkmr, som deremot göras, sin väg till (Jtsk.; men jag bestrider uttryckligen Hr von Troils förslag, alt R. o. Ad. nu skulle pä förhand gifva några föreskrifter, vare sig till Stats- eller BancoUtsk.
Det sednare kunde då möjligen svara, att detta Stånd behagade först afvakta hvad Utsk. kunde hafva i saken att säga, innan Ståndet bestämmer sitt beslut: och hvad till StatsUtsk. beträffar, så tror jag icke, att Ståndet, i en föreskrift till detsamma, skulle kunna på förhand antaga tillvaron af några tillgångar, som ännu icke äro officiel t kända.
Vid sistlidne riksdag fattade R.
St. det beslut, att icke på förhand förordna om den nu ifrågavar. tillgångens begagnande, utan lemna den såsom en upplagd och besparad penning till nu församlade Ständers förfogande.
Detta anser jag vara rätta sättet alt tillvägagå med Bankens räntevinst, äfven i närvarande tidpunkt, då det är ovisst i hvad mån Banken sjelf kan behöfva sin räntevinst.
Att på förhand betaga Banken hvad han under tiden Den 20 Mars e. m. 503 intill nästa riksdag kan upplägga, det vore, att jag så må säga, el t öfverdåd.
Man hyser visserligen förhoppningar, att landets ställning skall blifva baltie, men vi äro långt ifrån visshet om detta snart förväntade lyckligare förhållandes fortfarande intill nästa riksdag.
Låtom oss likväl antaga, att bancovinsten icke skulle behöfvas (ill att beläcka de förluster, som Banken kunde under tiden lida på silfverultagningar, silfverköp na. na., hvartill ofördelaktiga handelsställningar kunna föranleda; så är likväl förhållandet, att Banken har en skuld till Riksg.cont. af 1,100,000 r:dr samt en annan skuld lill allmänheten af 500,000 r:dr ungefär.
Således tillsammans öfver 1^ million r:dr b:co.
Den närmaste utvägen alt använda Bankens vinst, vore väl att dermed betala hans skulder, och slippa dithörande ränteliqvider?