Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag åter har nyligen hört motsatsen, och ansett mig böra nämna det här, på det Utsk:s ledamöter måtte förskaffa sig närmare och säkrare underrättelser, hvilka visserligen icke skola saknas hos härvar. beskickning eller general-consul från England.
Den underrättelse jag fått, innehåller, att den nya inrättningen med posten i England har medfört flera millioners förlust, så att det för Ministeren utan tvifvel blifver en stolbörda att skaffa andra inkomster i stället för de förlorade.
Hr Rosenblad har sagt, att man borde begagna ångfartyg till brefs forlskaffande.
Jag kan upplysa, att Postverket ledan begagnat denna utväg mellan Calmar och Stockholm, emellan hvilka städer brefven sålunda fortskaffas på ett dygn.
Ytterligare har han trott, att åtminstone uti detta afseende undersökning borde anställas af Utsk.
Jag vet likväl icke, huruvida en sådan undersökning hör till Bevill rits eller såsom ett önskningsmäl till Ekon.Utsk.
Då likväl frågorna angrde Postverket i allmänhet behandlas i Bevilln.TJtsk., lärer väl äfven detta böra gå dit för sammanhangets skull.
Hr Berge nstrå 1 e, Claes Gabriel:
Hvad den delen af Hr von Troiis motion beträffar, som innehåller, att gästgifvare skulle mottaga bref för att vidare fortsaffa dem med den strykande posten, får jag fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, att det, enligt min öfvertygelse, för närvar, är omöjligt och oklokt att uppdraga en sådan befattning ut gästgifvare.
Bland ett par tusen gästgifvare uti vårt land, kan säkerligen icke hälften skrifva.
Det måste likväl för dem, som inlemna sina bref, vara en nödvändig controll, att der föres en ordentlig lista på brefven, så att de framkomma till vederbörlig ort.
Jag fruktar således, att bär skulle uppstå mycken osäkerhet och många olägenheter af en sådan inrättning.
Remitterades lill Bevilln.Utskottet. 120 Den 12 Mars.
Föredrogs ånyo Hr Rosenblads, Bernhard, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om anslag till ersättning för fabriksanläggningar, sorn genom upphörande af införselförbud m. m. blifva lidande.
Hr Rosenblad, Bernhard, uppläste följande:
Uti det af K. M. lill R.
St. öfverlemnade förslag till ny tulltaxa, är, såsom en allmän grundsats antaget, att det förbuds-systeme skulle upphöra, som, ehuru sedan 1823 efter hand mildradt, hittills ansetts emot utländsk medtäflan skydda vissa inhemska näringar.
Instämmande i denna grundsats, inser jag dock svårigheten af tillämpningen, då dels i många industriella företag, med beräkning af närvar, förhållanders fortfarande, betydlig enskild förmögenhet blifvit nedlagd, och denna beräknings tillintetgörande skulle framkalla högljudda, om än icke rättvisa klagomål, dels en, i stället för förbuden, salt s. k. skyddstull af det betydliga belopp , att den kunde lemna en någorlunda motsvarande ersättning, endast skulle förvandla de fordna lurendrejerierna till tullförsnillningar, och lemna det gamla förhållandet qvar med dess lagbrott, dess demoralisering af hela folkelasser och dess våldsamheter, endast med ändradt namn och lättade utvägar för lagbrytaren.
Jag tror derföre, att Slaten, som genom fordna misstag sjelf framkallat de konstlade förhållanden, som nu äro så svåra att ändra, bör göra några offer, för alt med de nya stadgandena försona den enskilde näringsidkaren och betaga honom all förevändning till billig klagan; och det offer, jag i detta hänseende föreslagit af 1 million r:dr af bancovinsten i årliga utbetalningar af 200,000 r:dr i 5 år, är icke större, än att det behöfves endast, att en del af det utländska kläde blir förtulladt, som våra inhemske klädesfabrikörer sjelfve påstå, skall årligen i södra delen af Riket consumeras, för att betacka hela uppoffringen, och då återstår för Staten, efter de 5 arens förlopp, i ren vinst en ökad tullinkomst och minskade lagbrott.
Anser man, i stället för anvisning på bancovinsten, en omedelbar anordning på tullinkomsten å de till införsel nu Digifvande varor lämpligare; så ändrar detta icke egentliga ide'en af min motion , ehuru jag, för egen del, anser riktigare att ställa alla sådana anvisningar på redan befintlig tillgång.
I afseende på rättigheten till deltagande i den föreslagna ersättningen, anser jag, att den bör inskränkas till redan befintliga sådana industriella företag, som i någon väsendtlig mån kunna anses blifva lidande genom nu vidtagande förändringar i nuvar. tullstadgande, och att hufvudgtunderna för anspråkens bestämmande och ersättningens fördelande böra fastställas af R.
St., men verkställigheten öfverlemnas åt Regeringen.
Vid dessa hufvudgrupders anta - Den la Mars. 131 tagande, Lör man afse, dels den högre grad af medtäflan, någon industrigren kan blifva underkastad, genom upphäfvande af ett totalt införselförbud, emot hvad endast en tullnedsättning kan föranleda ; dels den fara för sådan medtäflan, en relativt högre eller lägre blifvande tull medför; dels elen lindring, som å en annan sida nedsättning i tull å begagnade råämnen lemnar; dels den anläggnings-kostnad, som lör något ifrågakommande industriglt företag erfordrats, och den mer eller mindre svårigheten att kunna få en sådan kostnad ersatt på annat sätt, än genom vinst å rörelsen.
Sedan på detta sätt en classifieation blifvit upprättad, bör inom hvar class ersättningen med lika procent-belopp utgå, i män af tillverkningsvärdet, under de feni sistförflutna åren, sådant det af vederbör, hallrätter blifvit bestyrkt, dock med rättighet för K.
M. alt för särskildt förekommande fall kunna bevilja förhöjning, äfvensom att medgifva delaktighet i ersättningen åt sadan icke under hallrätt lydande slöjdidkare, sorn, efter förutgående pröfning, kunde finnas efter de antagna allmänna grunderna dertill berättigad.
Efter dessa allmänna grunder, oell under förutsättning, att de af coiniterade föreslagna tullafgifter å sådana varor, som af ifrågavar. industriella inrättningar tillverkas, icke i någon väsendtlig mån undergå förändring,— dock med undantag för artikeln bomullsgarn, der afseende å vår vigtigaste förädlingsindustri, husfliten, bjuder betydlig nedsättning, hvaremot de stora kostnader, som i sednare åren användts å våra bomullsspinnerier, i så fall berättiga deras ägare till rättighet att uppföras i irsta classen af ersättningstagare, — har jag uppgjort en classifieation, som naturligtvis komme att förändras, om i betydlig mån tullbestämmelserna blifva olika med hvad bär antagits.
På sätt jag redan föreslagit, tillstyrker jag sålunda, att R.
St. mätte af bancovinsten anordna i million r:dr alt på 5 år utbetalas till K.
Commerce-colhm, för att af K.
M. användas till ersättning eller understöd åt de näringsidkare, som kunna anses lida men genom vid denna riksdag vidtagande förändringar i tull-lagstiftningen, under följande förbehåll och villkor: 1:0 att till denna ersättning berättigas innehafvare af nedannämnda fabriker, i mån af medeltalet af deras, af vederbör. hallrätter bestyrkta, tillverkningsvärde under åren i835—183g; eller för dem, hvilkas tillverkning först börjat under eller efter år i835, i mån af medeltalet af deras tillverkningsvärde under de af dessa år, som följt på det år, under hvilket tillverkningen börjat, samt efter följande classification, nemi.: 4 II. 16 122 Den 12 Mars. a) i irsta classen, io proc. af medeltillverkningsvärdet: klädesstofts- och alla (dock endast för den del af de - nle k an iska spinnerier, för den del af deras tillverkning, som bestått af bomullsgarn; l) i 2:dra classen, 7^ proc. af medeltillverkningsvärdet: c) i 3:dje classen, 5 proc. af medeltillverkningsvärdet:
C för den del af deras tillverk - sockerbruk; garn fä rg erie r, för den del af deras tillverkning, som bestått i färgning af bomullsgarn; 2:0 alt, om under de sistförflutna 5 åren någon betydligare kostnad bevisligen blifvit nedlagd på någon af de enligt förutgående moment lill ersättning berättigade fabriker, antingen genom nya byggnaders uppförande eller genom nya machineriers anskaffande, utan att den derigenom förberedda tillökning i tillverkning kunnat fullständigt inflyta på bestämmandet af det såsom ersättningsgrund antagna medeltillverkningsvärde, -—-så må för sådan fabrik ersättningen kunna förhöjas med högst hälften af eljest stadgadt belopp; 3:o alt verkställigheten af ifrågavar. ersättnings beviljande och fördelning i underd. öfverlemnas åt K
M. på så sätt, alt den, som enligt förutgående momenter tror sig till dylik ersättning berättigad, bör inom den prseseriptionstid, K. M. i nåder utsätter, derom hos K.
Commerce-colbm göra anmälan, då, sedan collegium ansökningarna pröfvat och i ett sammanhang sig deröfver utlåtit, desamma till K.
M:s nådiga afgörande öfverlemnas; 4:o att innehafvare af annan fabriks- eller slöjderörelse, än de i usta mom. uppräknade, hvilken förmenar sig, genom vid denna riksdag vidtagande förändringar i tullstadgandena, blifva lidande, äger att anmäla sig till delaktighet i den beviljade ersättningen; dock må ingen ersättning någon beviljas, derest ej å den vara, han tillverkar, antingen ett nu gällande införselsförbud upphäfves eller nu stadgad tull nedsättes med minst -gidel af dess närvar, belopp, andra yllefabriker, sidenfabriker, postlins bruk, ras tillverkning, som bestått af varor, för det närvar, förbudna lill införsel; ning, som bestått af varor, som nu äro tillåtna till införsel , men hvarå tullen nedsättes med minst ^ af klädesstofts- och alla andra yllefabriker, ; sidenfabriker, klädesstofts- och alla andra ylle fa b r i k e r, sidenfabriker, ning, som bestått af varor, som nu äro tillåtna till införsel , men hvarå tullen nedsättes minst -J, dock under g af dess uuvar. belopp; Den 1a Mars. 123 — oell derjemte under de begge första åren af de förändrade tulistadgandenas tillämpning, så väl en betydlig ökad införsel af ifrågavar. vara äger rum, sorn dess vanliga gångbara pris inom Riket nedsättes med minst J:del af hvad det för det närvar, utgör; 5:o att de i förutgående mom. omförmälda ansökningar böra till K.
Commerce-colkm inlemnas inom slutet af andra året, under hvilket de nya tullstadgnndena varit gällande; hörandes collegium, sedan de föreskrifna nödiga upplysningarna erhållits, dessa ansökningar, jemte eget i ett sammanhang alfattadt utlåtande, till K.
M:s nådiga afgörande öfverlemna ; 6:0 att vid jemförelse af tullafgifter, sorn kunna blifva bestämda efter någon varas vigt, med nuvar. efter annan grund bestämda tullafgifter, bör medelvigt af sådan vara tagas till grund efter profvägning, anställd i närvaro af ledamöter af K.
Commerce-colbm oeh K.
General-tullstyrelsen, på någon dag, hvarom i officiella tidningen och i Stockholms Dagblad minst 8 dagar förut varit kungjordt, med tillåtelse för dem, som dervid kunde äga ett intresse, att vara närvarande; 7:0 att utbetalningen af de beviljade ersättningsbeloppen sker på terminer, som Commerce-colkm äger att bestämma, i mån af den anslagna tillgångens inflytande; ägande dock colhm rätt, om så skulle pröfvas lämpligt, att i qvittningsväg afdraga ersättningstagares hos Manufacturdisconten ägande skulder; 8:0 att för de summor, som icke contant utbetalas eller godtgöras med Manufactur-disconlens fordringar hos ersättningstagare, utfärdar Commerce-colkm till order ställda förbindelser, att på de utsatta förfallodagarna utan ränta betalas; g:o att det öfverskott, som på anslaget kan uppkomma, sedan alla beviljade ersättningar blifvit godtgjorda, får användas till förstärkande af Manufactur-discontens fond förs. k. förslagslån; samt 10:0 att de summor, som kunna till Commerc-colkm ingå, innan ersättningar derå behöfva anordnas, under tiden få af Manufactur-disconten fruktbargöras; dock sålunda, att denna discont antingen i odisponerad behållning på bancocreditivet, eller i förfallande lån, äger full tillgång för deras återbetalning inom erforderlig tid.
Slutligen anser jag mig böra nämna, dels att jag derföre icke upptagit några bomullsfabriker till delaktighet i den föreslagna ersättningen, emedan, med bibehållande af comiterades tullbestämmelser å hvarjehanda bomullsväfnader, och antagande af mitt förslag att nedsätta tullen å hvitt bomullsgarn till 2 sk. per $, jag anser de nya tullbestämmelserna skola blifva för ifrågavar. industri meia gynnande än de gamla; och dels, alt, med anledning af officiella uppgifter, D e 11 12 Ma r >. det högsta ersättningsbelopp, som efter mitt förslag kunde ifrågakomma, icke kan uppgå lili fulla anslaget.
Jng anhåller, alt sjelfva min motion, äfvensom det yttrande jag nu afgifvit, mätte gå till Bevilln.- och BaneoUtskotten.
Hr Lefren, Joh. Pelli':
Då vid 1823 års riksdag försm klappjagten börjades mot Svenska näringarna, för att, 0111 möjligt, utestänga blotta ideen att förkofra skicklighet inom Riket och kunna rivalisera med utländska Staters industri; så framställde mina motståndare — jag försvarade nemi. äfven då våra nuvar. näringsförhållanden —- såsom en gifven sak, alt näringarna icke skulle förlora något pä en friare handel med utländska varor.
IS'u ser jag, att personer, som då stridde mot 111ig, hafva kommit mig ett steg närmare.
Detta är ett offentligt tillkännagifvande af Hr Rosenblad, att Svenska näringarna korn me att förlora, 0111 man förändrar våra tullförfattningar; och för min del finner jag ock billigt, att man gifvet' ersättning åt den, sorn man söker undergräfva, och sorn nedlagt sina capitaine på god tro, litande på de författningar, sorn skulle skydda hans näring; och sådant kunde äfven föranleda flere Svenske män att uppoffra lid, möda och skicklighet för att framdrifva Svenska näringarna.
— A andra sidan finner jag likväl mycket besynnerligt, att landet skulle utkasta sina penningar för att köpa hort Svensk skicklighet, endast för att hylla detta systeme.
Man kunde då jemföra oss med en landtbrukare, som besått sina åkrar, men sedermera, innan hösten kommer, af oro att icke få skörda frukterna af sina mödor, uppkörde broddén.
Så föreställer jag 111ig denna oro, alt man i vårt land icke vill låta någonting mogna, på sin högsta höjd gro.
Sedan skäller man på obelåtenhet, på landets dryga beskattning, och att ingenting går framåt i landet.
Man har likasom fallit i en sjukdom att vilja ändra författningar oupphörligt, i stället för att, genom författningarnas upprätthållande, gifva säkerhet och skydd åt dem, som sysselsätta sig med näringarna.
Ehuru jag nästan i alla andra afseenden skulle erkänna för en ära, att anses närma mig Hr Lefreåi i tänkesätt och grundsatser, kan jag likväl icke denna gång mottaga det beröm han gifvit mig, att jag närmat mig de grundsatser, han i denna fråga vid 1823 års riksdag hyllade.
Hvad jag föreslagit, är ingalunda derföre frainstäldt, att jag anser, att Svenska näringar och Svensk flit skola gå under, om det systeme för Rikets handel i sin helhet antoges, hvilket, redan för 17 år sedan godkändt såsom framtida rättesnöre, efterhand allt mer och mer blifvit tillämpadt.
Detta är ingalunda min tanka.
Jag tror tvertom, att Svenska fliten och Svenska näringarna skola göra ökade Den i a BI a r s. 125 framsteg, då ej mera konstlade medel gifva dem en konstlad riktning, otan de lemnäs åt sin naturliga gång.
Jag finner denna sats icke endast bekräftad i andra Kinders historia, Preussens t. ex., der fabrikerna, efter upphörande af allt prohibitivt skydd, gjort vida större framsteg än förut; jag finnér den också i vår egen näringshistoria.
Husfliten t. ex. nr icke endast den gren af Svensk manufactur, sorn för beredande af allmän trefnad är den vigtigaste; men ehuru den ej förstått att omgärda sig med de fördelar, som de egentliga fabrikerna, bar den dock förmått att lemna de rikaste produeterna.
Bomullsgarn af de lägre num.ror, som ensamoa vid husslöjd kunna begagnas, är belagd med fyrdubbel tull och deröfver, emot hvad de flesta Europeiska länders tulltaxor utsätta; ett misstag, som i comiterades förslag till ny tulltaxa blifvit förbisedt att rätta, oell hvarom jag torde fa tillfälle framdeles vidare yttra mig.
Men detta oaktadt, hafva under år i838, endast inom Elfsborgs
Län till försäljning afstäinplats öfver 3,800,000 alnar bomullsväfnader (af husslöjd) — och till Norrige, der medtäflan af alla slags ylle- och bomullsväfnader, införda med låg tull, äger rum, införas årligen för omkring 3oo,ooo r:dr af Svenska allmogens husväfnader, under det att af de stora privilegierade fabrikernas tillverkningar nästan ingen utförsel äger rum, undantagandes mindre partier tobak till Finland.
Detta tyckes visa, att öfvergången eller rättare återgången till ett naturligare systeme för våra näringar, icke behöfver betraktas under de förfärliga auspicier, Hr Lefren föreställt sig.
Jag har redan erinrat, huru de Preussiska fabrikerna, efter prohibitiv-systemels upphörande, gjorde större framsteg än förut.
Men orsaken till min motion var den, som jag redan i mitt nyss upplästa anförande angifvit, att med sjelfva den stora åtgärden, som för alltid skulle göra slut på tvisten, försona sjelfva de personer, hvilka trodde sitt intresse deraf lidande; och för detta ändamål , och för att på samma gång befria sig från behofvet, att, af undseende för beståndande intressen, vidtaga halfåtgärder, såsom hög skyddstull o. d., trodde jag, att det lönte mödan att uppoffra en del af Statens vinst under första quinquennium.
Att den af mig föreslagna s. k. ersättning icke skulle vara obetydlig för dem, som deraf komma i åtnjutande, synes deraf, att den största klädesfabrikanten i Norrköping, som med en årlig tillverkning af 200,000 rtdrs värde, endast uppgifvit sig äga en behållen inkomst af 2000 r:dr, skulle i ersättning erhålla 20,000 r:dr, d. v. s. tiodubbla beloppet af den årliga inkomst, han sjelf beräknat: och då han derjemte ägde sin fabrik med alla dess machinerier och förlager i behåll, utan annan förändring än medtäflan af förtu lladt i stället för tullförsnilladt utländskt kläde, torde afhandlingen ej för honom böra anses ofördelaktig.
Jag vill derföre ej påstå, alt vederbör, pu skola anse sig nöjda med mitt förslag.
Den som hoppa - Den 12 Mars. des det, visade sig icke känna nienniskan, oell huru förut fattade meningar inverka på dess omdömen; men jag är öfvertygad, att efter de fern årens förlopp skulle de fleste finna sig dermed belåtne, och återstoden bestå af sådana, som genom mitt förslag dock erhållit någon ersättning för ett näringsföretag, hvari de utan erforderliga villkor ingått, och som äfven med oförändrade tullagar skulle fördem medfört förlust.
Ehuru jag är förvissad, att ingen, åtminstone ganska få af Utsk:s ledamöter, låter vilseleda sig af Hr Lefre'ns anförande, att tro, att Svenska näringarnas utveckling skulle förhindras genom förbudens upphäfvande; får jag likväl, för den händelse att minsta tvekan hos någon ledamot skulle uppstå, anhålla, att det Utsk., som kommer att behandla ärendet, ville förskalfa sig underrättelse om orsaken, hvarföre silkesväfverierna i England år 1820 stodo på samma ståndpunkt, som 5o år förut, och att nu sidenfabrikater deremot utskeppas derifrån till Indien, ja till sjelfva Frankrike.
Om Utsk. derjemte ville underrätta sig om hvad det var, som från år 1824 till 1828 förflyttade en mängd väfstolar från Lyon till Schweitz och England, och i samma förhållande ökade konstfliten der, som väfstolarnas antal i Lyon samtidigt minskades från 26.000 lill 15,ooo, så tror jag att all tvekan skulle undanrödjas.
Då någon är så öfvertygnd om sina medborgares blifvande lycka genom sina förslag dertill, som Hr Rosenblad nu yttrat sig vara; så är det ursägtligl, om han talar för åtgärder, hvilka han sjelf förutser skola, åtminstone för ögonblicket, ruinera andra.
Men då är det ock förlåtligt, om den, som skall ruineras, äfven anför hvad han kan, för att icke förderfvas.
Jag erkänner rättvisan af Hr Rosenblads åsigt att vilja godtgöra den, som skall ruineras; men då borde afhandlingen uppgöras ömsesidigt, så att den lidande finge fullgod ersättning.
Det är väl sagdt, att han skulle få tiofalldig ersättning, nemi. 20.000 i stället för 2,000: men jag befarar, att om han också finge 20,000 r:dr, men saknade afsättning; så blefve skadan större, än om han ingen godtgörelse bekomme, men bibehöll sin förra rörelse.
Hr Rosenblad har föreslagit, att banken skulle lemna medel till ersättning åt de näringsidkare, vare sig klädeseller bomullsfabrikörer, eller åt dem, som hafva sin näring af husfliten, hvilka blefve lidande.
Jag inser icke något skäl, hvarföre bankens medel skulle företrädesvis användas härtill, då det icke är fråga om att derigenom bibehålla banken sjelf vid den belägenhet,- hvari han för närvarande befinner sig.
Det skulle tvertom kunna hända, att banken finge, genom Hr Rosenblads förslag, betala i dubbelt lian - Ben 12 Mars. 127 seende; ty säkert ur, att om införseln af utländska varor kommer att ökas, så skall den med Svenska varor eller penningar betalas.
Om nu utförseln af jern och trädvaror, som äro våra förnämsta afsättnirigsämnen redan öfverträtfas eller åtminstone motsvaras af vin, socker, kaffe, m. m; hvarmed skulle då den öfverstigande införseln betalas?
Troligen på samma sätt, som den ovanliga införseln af spanmåi år i838, — med bankens silfver.
Då skulle det kunna bända, att banken linge dubbla uttömningar, icke blott för detta ändamål, utan äfven för att godtgöra våra lidande fabrikanter; lian skulle med ett ord underkastas ett slags cholera. H. Ex. lii- Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Med anledn. af Hr Oxehufvuds anförande, anhåller jag att få vid handen gifva följande tilldragelse, sorn någorlunda upplyser frågan.
Hr Huskisson; Englands President of the board of controul (en post motsvarande den af Handels- och Tullminister) beredde Englands liberalare tull-systeme och kom till Paris för alt stadga sina ideel', i anseende till handeln med Frankrike.
Sidenfabrikerna sysselsatte honom enkannerligen.
Han begaf sig derföre incognito till en af de största fabrikanterna i Parisoch beställde till ett ganska betydligt penningebelopp flera yppiga ameublementer af siden.
Kär priset var uppgjordt, anmärkte han, att leverancen borde ske i London. — "Skall ske", sade fabrikören, ”det höjer räkningen med 10 proc." — "Men införseln är förbuden." — Rikligt: "prsemien är 10 proc.”, — genmälte ganska kallblodigt säljaren; "och då sker leverancen på min risk i ert bus i London."
Med detta besked reste han, sammankallade fabrikanterna i Spital-Fields och öfverlade med dem om upphäfvande af förbudet, hvilket de tillstyrkte.
Denna berättelse har jag af Hr Huskisson sjelf emottagit.
— Och Engelska sidenfabrikerna hafva sedan mera prospererat än förut; och Engelska Tull-styrelsen håller i Canalen en hel flottilj af armerade bevakningsfartyg
Jag bade visserligen icke tänkt att nu yttra mig öfver detta ämne; men jag har hört ett pär anföranden, som så upprört min känsla, att jag icke kan afhålla mig derifrån.
Jag tror icke, alt någon kan misstänka mig vara partisk för Styrelsen; men jag tillstår, att jag likväl tror det vara en pligt att iakttaga rättvisa mot alla.
Jag kan icke underlåta att beklaga sådana uttryck, som dessa: "att man anställer en klappjagt emot Svenska näringarna"; "att man beslutat ruinera dem, m. m.”; jag beklagar äfven, att jag hört ungefär dylika af samma halt i går yttrade i BorgareSt. under öfverläggningen om detta ämne, då en talare utlät sig, att ledamöterne i Tul!-comite'en voro lifvade af en ”glädjefröjd att fä ruinera de Svenska näringarna.
Dessa och dylika yttranden äro , så vidt jag kan finna, icke af någon helsosam inflytelse, emedan de adres - Den is Mars. sera sig till passionerna, som borde vara främmande från hvarje lagstiftande församling; och att! de jjkunna förekomma, bevisar endast, efter hvad jag skulle tro, att det finnes personer, hos hvilka allting, till och med det annars ifrigaste devouement, måste vika för vissa fixa ide'er.
Jag kan då icke heller undgå att beklaga, att motionären genom sitt förslag här gifvit fart åt sådana.
Jag mäste underställa R. o. Ad., huruvida icke de Svenska fabrikerna böra befinna sig uti samma cathegori i hänseende till rättvisan, som andra näringar.
Är det rättvist, eller är det icke rättvist, alt consumenterne öfver hela Riket skola för en vara betala allt hvad den, som behagar tillverka denna vara, behagar föreskrifva, utan möjlighet att denna beskattning någonsin skall upphöra, och utan rättighet alt förskaffa sig samina varor från annat håll, om de kunna fås för buttre pris?
Ar det icke rättvist, må då proh i bi t i v-systeincts förfäktare vika för den allmänna rättvisan, sedan de redan i 17 år, eiler alltsedan 18?.3 års riksdag, då R.