Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är" icke för att mildra det möjliga obehaget af detta mitt yttrande mot stora flottans chef, utan för att gifva en gärd åt sanningen, att så sträng hushållning, sorn under nuvarande administration, har troligen aldrig vid denna flotta ägt rum.
Då man således, under den bästa administration af medlen, ändock icke kan komma till bättre resultater, fruktar jag, att äfven deraf med visshet kan inses det ändamålslösa att vid - 336
Den 28 Maj f. m. hålla ett system, sora så ögonskenligen går utöfver våra krafter.
I afseende på organisationen af personalen torde vara mycket att anmärka.
Att t. ex. för redogörelsen äga 120 skrifvare på stat och endast 200 officerare är påtagligen ett stort missförhållande, härledande sig från, jag vågar med någon sakkännedom säga, det högst olämpliga och intrasslade förvaltnings- och redogörelsesätt, som vid flottan äger rum.
Jag skulle för min del äfven tro, att för många personer med stora löner finnas i de högre graderna, och om en indragning deraf skedde, skulle tillgångar vinnas för tillökande af officerare i yngsta graderna, der brist på officerare, i händelse af commenderingar, alltid förefinnes.
Slutligen och då man här har talat om anledning till flottornas sammanslagning år 1824, anhåller jag att äfven derpå få svara några ord.
Under en lång tid af år hade en beständig strid ägt rum emellan personalen, och synnerligen det högsta befälet vid de begge flottorna, och en jalousie dem emellan fortfor utan afbrott.
För att på bästa vis söka förekomma ett för fäderneslandets försvar möjligen blifvande så menligt förhållande, trodde man sig böra sammanslå begge flottorna.
Ändamålet var visserligen vackert; men jag fruktar, att det i någon mån förfelades.
Utom andra svårigheter uppstod äfven den väsendtliga, att som all personalen egentligen hör till Carlskrona station, och största delen Ufven blef dit anslagen, måste alltid, då en hastig rustning vid de andra stationerna påkommer, staten betala skjuts för transporten af officerare, underbefäl och timmermän från Carlskrona till de andra stationerna.
Uro icke heller ännu förbi, och i detta afseende är det lyckligt för flottan att vara under det höga befäl, som jemnkar rättvist emellan de olika partierna.
Men äfven detta har sin olägenhet, emedan det försvårar möjligheten för den högsta administrationen af flottan att följa ett uteslutande visst system, hvilket jag för min ringa del tror skulle för sjöförsvaret vara vida nyttigare.
Nu återigen jemnkas det emellan båda, och den gamla oenighetselden ligger ändock qvar under askan för att, om möjligt, snart utbryta.
Om derföre begge vapnen, i fall båda skola finnas, återfinge hvar sitt befäl, skulle deraf troli gen blifva en god verkan.
Men detta Ur en sak, som egentligen icke hör till det ämne, sorn nu är före, och jag skulle icke nämnt det, om icke en annan talare dertill gifvit mig anledning.
Jag anhåller ånyo, att StatsUtsk. ville söka att utfinna de medel, som såväl behöfvas för flottans öfning, antingen dessa medel kunna tagas af redan varande tillgångar på denna hufvudtitel, eller genom nya anslag.
Jag har i de flesta fall gjort mig till en regel att icke tala för beviljandet af nya anslag under nuvarande förhållanden, och jag skulle vid Den 28 Maj f. m. 33; vid detta tillfälle icke frånträdt denria regel, om jag icke varit innerligen öfvertygad, alt möjligheten af fäderneslandets försvar till en hufvudsaklig del beror på ett öfvadt sjöförsvar och att, snart sagdt, den största af alla misshushållningar, som Ständerna kunnat begå, är att fortfarande gifva stora anslag till anskaffande och underhållande af flottans materiel och till aflönande af flottans personal, så framt man icke på samma gång ger anslag till flottans tillbörliga öfning.
Jag vågar säga, att intet vapen är dessutom i det behof af öfning, som en seglande flotta.
Jag slutar med att förklara, att jag måhända genom någon närmare bekantskap med förhållandet i denna fråga lifligare, än de flesta närvarande, känner flottans behof af öfning och tillräckliga anslag derför.
Jag anhåller 0111 återremiss af Utsk:s betänk.
Jag vill hvarken bejaka eller förneka den siste talarens uppgift, att den omförmälda striden ej ännu skall vara slutad; men, utgående från grunden af le gros sens commun, slutar jag, att densamma åtminstone måtte vara förminskad; ty det säkra är, att 70 officerare äro indragna, och jag vet icke, hvad åtminstone dessa skulle hafva för ändamål att fortsätta striden.
Frih. Lagerbjelke: B., o. Ad. lärer icke kunna pretendera, att jag nu skall ingå i så fullständigt svar å Gr.
Cronlijelms vidlyftiga anförande, som ämnets vigt måhända kräfver.
Det är dock några omständigheter, utaf dem jag uppfattat, hvilka fordra rättelse.
Cronhjelm har sagt, att vår flotta år 181 Zf var i bättre tillstånd än nu, och att den då bestod af 12 linieskepp.
Det är sannt, att dessa verkligen voro 12; men 11 utaf dem voro öfver 3o år gamla, så att 1826 var största delen redan helt och hållet förbi.
Ku äga vi 9 linieskepp; af dessa äro 8 nya, men det g:de behöfver en betydlig reparation, måhända för byggning.
Hr Gr. har sagt, att linieskeppet Carl XIII, hvilket endast skulle vara 10 år gammalt, är i så dåligt skick, att det omöjligen kan utgå.
Jag får upplysa, att detta skepp, som för det första är i5 år gammalt, förlidet år var under reparation, då dess kopparbotten förseddes och fartyget för öfrigt sattes i så fullständigt stånd, både till skråf och inventarium, att man dermed kan utgå när som hälst.
Den anonyme författarens förslag, hvilket Gr.
Cronhjelm här följt, kan jag icke på ett närmare sätt granska, enär jag icke sett documentet; men det sades der, att tåg m. fl. inventarier fattades för flottans behof.
Detta är visst sannt; men det kommer sig af den hushållsprincip, att icke slå flera tåg, än som för det dagliga behofvet erfordras; till öfrig förnödenhet i denna del finnes garn liggande i förråden.
En artikel medger jag dock fattas, och det är jerntåg; men dessa äro en sednare uppfinning, och jag önskar visserligen, att flottans behof af sådana 7 H. 43 33S Den 28 Maj f. m. linnele complelteras, enär de både äro varaktigare och mindre dyra.
Nio linieskepp äro dock verkligen i det stånd, att de kunna utlöpa.
Vidare bar Gr.'
Cronhjelm talat om de dryga underhållskostnader, stora flottan medfört i jemnförelse emot skärgårdsflottan, och att dessa endast för år 182g uppgått till 241,000 r:dr.
Det är sannt, att berörde kostnader för nämnde är verkligen stigit till den uppgifna summan; inen deri äro inberäknade alla aflöningarna till handtverkare och varfsunderofficerarne, hvilka äro betydliga och som sålunda minska nybyggnadskostnaderna.
Hr Gr. har sagt, att om man jemnför nybyggnadskostnaderna i Carlskrona emot dem vid den mindre stationen, skulle förhållandet visa sig så, att de förra uppgingo till dubbelt eller tredubbelt emot de sednare.
Jag vill icke bestrida detta; men jag vet, att vid stora flottan äro byggda, utom recognoscerfartyg, icke mindre än 4 större mörsare och 4° kanonjollar, för hvilka medlen blifvit uppförda på Carlskrona stations stat.
Vidare har Hr Gr. sagt, att vårt båtsmanshåll icke är lämpligt.
Det är visst en sanning, att bristande öfning gör, att våra båtsmän för närvarande icke äro så goda sjömän, som de kunde blifva; men båtsmansrotarnä ligga likväl utåt kusterna både i Blekinge, Småland, Öland, Östergöthland och Södermanland, så att största delen af vår flottas bemanning ingalunda är obekant med sjön, fastän jag medger, att öfning erfordras för' dess ändamålsenliga användande.
Man har nedsatt vår flotta ända derhän, att vi dermed icke skulle kunna sammandrabba ens med vår södra granne.
Häri måste nödvändigt ligga endast en hypothes, och jag vill derpå icke svara annat, än att det tål att försöka.
Cronhjelm åberopade skrift utaf Cap.
Hastings beträffar, vill jag visserligen icke bestrida innehållet deraf, ehuru jag icke läst densamma; men jag har åtminstone af allmänna tidningar sett berättas, att hans ångfartyg blifvit förstördt af en Turkisk corvett.
Måhända har han icke nämnt något derom i den omtalade rapporten.
Boye har sagt och uppmanat mig att yttra mig öfver, huruvida icke stora flottans officerare skulle komma att befinnas okunniga till användande för skärgårdsflottan.
Jag kan försäkra, att det icke så förhåller sig.
En skicklig sjöofficer förstår sig likaväl på stora som lilla flottans exercis.
Beträffande hemställningen, huruvida det var nödigt, att de omtalade haltplåtarna skulle försvinna, kan jag härpå icke lemna annan förklaring än den, att då hattarna ströko, fingo väl plåtarna lof att följa med.
Att några( trophder blifvit försålda är mig fullkomligt obekant.
Nog vet jag, att några gamla kanoner såldes; roen att dessa voro tropheer, har jag icke hört.
Jag emottager med tacksamhet den siste talarens nu framställda rättelser och tror, att han dermed rättat mer än en scrupel.
Men han svarade dock icke på min fråga.
Den var: hvarest finnes befäl?
Förslår det Den 28 BI a j £. ra. 33g nuvarande att bemanna båda flottorna så, som de behöfva?
Om inan jemnför befälets antal förr och nu, finnes vid det för stora flottan lika talrikt nu, som det för båda flottorna då?
Måhända har jag subtraherat oriktigt; men 70 officerare äro indragna, och med erinran derom har jag gjort upp min räkning.
Hvarföre också sluta, att en officer från stora flottan är skicklig till manöver på den lilla flottan, men icke äfven tvärtom?
Jag har kanske orätt, men för mig confunderar det sig, som skulle slutsatsen icke vara fullkomligt logisk.
Jag förklarar, att ehuru jag icke tillhör något af de ifrågavar. vapnen — ja, ja, att jag icke är sjöofficer vet hvar och en —, men att jag icke med någon förkärlek inom mitt begrepp fästar mig vid det ena eller andra.
Jag kan icke såsom man af yrket bedöma frågan; men jag är riksdagsman , och då äger jag rätt att yttra mig, och utgår dervid endast från le gros sens commun, som likväl sitter qvar hos hopen och icke går bort genom några organisationsförändringar.
Jag ville säga: månne stora flottans officerscorps är tillräcklig, om båda flottorna skola öfvas?
Men denna fråga hänför mig till en annan: gjorde man väl rätt, då man tillintetgjorde det ena vapnets befäl för det andras skull?
Jag skall utbedja mig att ytterligare få upptaga tiden med några ord.
Lagerbjelkes och mina olika åsigter i afseende å linieskeppens tillstånd, förblifver jag vid hvad jag förut yttrat och tfor, att skiljaktigheten härleder sig derifrån, att Hr Frih. beräknar hvad som finnes vid brobänken och i förslagen; hvaremot jag fäster mig vid hvad som verkligen kan utgå i bruk till landets försvar.
Jag vill blott citera ett exempel för att bevisa förslagens opålitlighet.
Då jag i Carlskrona sisth år vistades, utlades linieskeppet Manligheten för att begagnas såsom casein för en del af manskapet.
Det hände då, att spanten eller vanten, som äro de grofsta tågen af hela taklingen, afsprungo såsom fnöske; sådant torde bevisa, att hvad som står pä papperet och befinnes i förråden icke alltid kan beräknas såsom användbart i fälttåg, då krigsförklaringen ljuder.
Hvad beträffar beräkningen af kostnaderna för underhållet af den stora flottan, så är det visst sannt, att aflöningen för arbetarne eller timmerraanscorpsen är deri intagen; men så är förhållandet jemväl i afseende å den lilla flottan, och proportionen torde således icke häraf på något vis förändras.
Hvad angår båtsmansindelningarna, är det ganska riktigt, att dessa följa kusterna; men de följa icke derföre blott skärgårdarna, utan torpare, flera mil in i landet, folk, som knappt sett sjön, äro äfven indelta till sjötjenst, då Norrige deremot uti dess marin endast inrullerar kustboerna, hvilka derföre äro sjömän förut.
Jag. vill här blott åberopa skickliga sjömäns utsago, hvilka klagat deröfver, att det ofta fordras flera månader för att göra vara båtsmän till sjömän, och det torde vara osäkert, om fienden Den 28 Maj f. 111. har den complaisancen att vänta med anfallet, tilldess våra båtsmän hinna öfvas några månader.
Jag har hört många sjöofficerare säga:
Gud bevara oss för ett krig, då vi hafva ett så beskaifadt, nästan intet öfvndt sjöförsvar!
Detta anför jag för att visa, att vi aro i behof af större anslag än Norrige för öfningen af vår marin; och om man icke öfvar den, är vapnet lill föga nytta, ty hvar och en militär förstår ganska val, att utan öfning få vi, såsom någon före mig här yttrat, stryk både till lands och sjös.
Jag skall hafva äran tillställa Frih. Lagebjelke
Hr Hastings berättelse, och jag hoppas, att han skall finna mina uppgifter derutur tillförlitliga.
Särskildt får jag nämna, att jag tror mig bestämdt veta, att Hr Hastings fartyg ingalunda blifvit förstördt hvarken af någon Turkisk corvett eller annat fartyg, utan lärer detta misstag härleda sig från ”dessa tid tingsskrifvare,” som understundom komma med oriktiga uppgifter.
Hvad angår den ifrågaställa försäljningen af kanoner, får jag upplysa, att en sådan verkligen ägt rum och inbringat en summa af omkring gooo r:dr, hvilka blifvit använda till en för Stockholms station högst nödvändig verkstadsbyggnad; och jag beklagar blott, att flottans andra tropheer, i saknad af andra medel, måst på det sättet användas.
Jag är ånyo uppkallad för att besvara en fråga.
Jag skall göra det så kort som möjligt.
Boye har nemi. frågat: om stora flottans personal är tillräcklig för begge flottorna?
Dertill svarar jag nej!
Man har nemi. alltid beräknat så, att lägsta officersgraden, i händelse af krig, skall ersättas utur underofficerspersonalen.
Så gjorde man äfven vid 1790 års krig.
Då constituerades, om jag minnes rätt, 190 officerare dels från coopvaerdiflottan, dels utur underofficerscorpsen.
Hvad beträffar det anförda exemplet, ang:de tillståndet med tågverket på Manligheten, är det visserligen sannt, att en del deraf brast; men jag får härvid upplysa, att man härtill använde det sämsta, man ägde, och att det alldeles icke var det tågverk, som tillhörde Manligheten sjelf, utan att det var taget från ett af de slopade skeppen.
Det torde synas förmätet af mig att inblanda mig i discussionen öfver ett ämne, der jag ej har samma erfarenhet, som de öfriga talarne; men jag vill icke heller stödja mig på min egen erfarenhet, utan blott åberopa de underrättelser, jag af andra iuhemtat, och deribland åtskilliga ut landningar.
Jag har i Götheborg ofta sammanträffat med Engelska sjöofficerare och funnit deras meningar lika delade mellan ångfartygen och linieflottor, sorn här emellan skärgårdsflottan -och stora flottan.
De mest utmärkta personer hafva härvid vttrat så olika åsigter, som svart till hvitt; och jag påminner mig en gång hafva inom 8 dagar talat vid tvenne Engelska officerare, af hvilka den Den a8 Maj f. m. ena ansåg ångfartygen hafva sådant företräde, att han trodde alla andra fartyg snart nog skulle försvinna; men den andra åter hyste en alldeles motsatt tanka, hvilken han grundade derpå, att man icke kunnat utfinna något medel att sätta ångfartygens machineri under vattenlinien, eller att bekläda det på sådant sätt, att det blir skyddadt mot fiendens eld.
Hvad Cap.
Hastings beträffar, har jag visserli gen också höi-t omtalas honom och hans ångfartyg, men tror, att han haft att tacka lyckan, om hans fartyg blifvit trälfadt af bombkanon utan att sjunka; ty en Engelsk
Amiral har sjelf berättat för mig, att han, då Dardanellerna bombarderades af Engelsmännen, fick på ett 74-kanoners linieskepp ett bombskott af så förstörande verkan, att han med ett enda till varit alldeles förlorad.
Derjemte bör jag äfven nämna, att gamla Amiralen Saumarez-, som var känd såsom en utmärkt kunnig sjöofficer och jemväl hade noga bekantskap med våra kuster, ansåg Sveriges försvar böra hvila på begge flottorna sålunda, att han indelade den östra kusten för blockskepp och den vestra för linieskepp och fregatter, hvilka här ej. skulle riskera något äfven af en öfverlägsen styrka, emedan de alltid kunde skyddas af våra på vestra kusten befintliga 2;ne fästningar och den öfverlägsna styrkan icke vågar ett anfall under dessa fästningars kanoner af den orsak, att de anfallande skeppen först måste vända långsidan till och således kunde skjutas redlösa, innan de hunno att lägga till med bredsidan.
Jag har endast velat nämna detta, för att åt någon med mera sakkännedom lemna tillfälle till vidare utredning af den åsigt jag här framställt.
Jag hembär den siste talaren min tacksamhet för berättelsen om den Engelska Amiralen, som medgifvit, att han icke tålt vid mera än ett bombskott på ett 74-kanoners liniefartyg, emedan jag derifrån hemtar ytterligare stöd för min sats.
Om nemi. detta kunnat hända, då Dardanellerna bombarderades af Engelsmännen, elier år 1807, är det gifvet, att detsamma desto snarare kan inträffa numera, sedan man uppfunnit projéctiler af vida svårare och mera förstörande verkan; och just härpå grundar jag min öfvertygelse, att ett fattigt land icke bör bekosta ettså dyrt, men tillika så lätt förstördt försvar.
Jag skall blott uppehålla mig vid den medicinska delen af ämnet, och vill ej heller borttaga liden med ursägter för det jag blandar mig i ett militäriskt ämne.
Alan har sagt, att våra matroser först behöfva genomgå en medicinsk curs, om jag hört rätt, innan de blifva dugliga sjömän, och det kan icke nekas, alt besättningarna pä våra krigsfartyg i förra krigen ofta till hälften sjuknat; men deremot är det också ett factum, att Svenska matroser på Engelska skepp icke äro me - Den aS Maj f. m. ra sjuka äu Engelsmännen sjelfva, d. v. s. icke i någon betydlig nian, och orsaken ligger i den olika lefnadsordning och dietetiska förhållanden, sorn om bord iakttagas på de Engelska skeppen och på våra.
För öfrigt bar det i sednare åren icke heller varit ovanligt, att en ringa sjuklighet ägt ruin på våra krigsfartyg.
Jag tager således vårt sjöfolk i försvar emot den beskyllningen eller fördomen, att det icke skulle lika väl uthärda strapatser på sjön som andra nationers.
I anledning af den siste talarens yttrande får jag erinra, att jag icke talat om någon medicinsk curs, ty cn sådan tilltror jag icke våra båtsmän att 1; tinn a genomgå, ulan jag har nämnt en medicinsk cur.
Icke heller har jag sagt, att vårt sjöfolk ej tål vid sjön, men väl, att de landtboer och bergsboer, som ofta tagas till båtsmän, behöfva genomgå denna medicinska cur, eller huru man vill benämna det, för att blifva vana vid sjön.
Alla våra erfarna sjöofficerare erkänna också olägenheterna häraf och den myckna tid, sora derigenom förspilles, hvilket allt skulle undvikas, om sjöfolket hos oss, likasom i Norrige, endast toges bland kustinvånarne, som redan förut äro sjövana.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten vid en liten motsägelse, sorn finnes i den siste värde talarens föregående yttrande, och hvilken synes hafva undfallit honom.
Då han talade om ångfartygens företräde, citerade lian exempel på ett ångfartyg, som, utom 20 andra kulor, uthärdat ett skott af bombkanon; men deremot har han en annan gång påstått, att ett linieskepp icke skulle tåla mera än ett enda sådant skott.
Verkan af dessa skott skulle således vara olika på ett ångfartyg och ett linieskepp, hvilket innebär en motsägelse, för hvilken det vill synas sorn någon fördom eller förkärlek för det ena vapnet ligger till grund.
Jag är skyldig att undanrödja den motsägelse, som den siste värde talaren velat finna i mina föregående yttranden, och jag får i sådant afseende erinra, att ett bombkanonskott visserligen utan allt tvifvel gör lika verkan på ett ångfartyg och ett linieskepp, när det träffar; men då jag citerade exemplet af Hastings ångfartyg, nämnde jag endast, att detta fartyg uthärdat ett skott af en sådan ihålig projectil, som jag, för att göra mig mera begriplig, kallade en bombkanon, emedan den är af samma natur, men derföre icke alltid af samma pundigtal.
Jag skall för öfrigt gerna medgifva, att ångfartygen kunna lika lätt förstöras, sorn linieskeppen; men då linieskeppen alltid äro svårare att manövrera, presentera större skott-tafla, hafva större massa af folk örn bord och kosta mera, hvaremot ångfartygen röra sig lättare, hafva mindre folk oell kosta mindre, så är det gifvet, att om man antager 2:ne flottor af dessa olika slag, som skicka hvarandra lika många skott, af Den a8 Maj f. ra. 343 hvilka lika manga träffa, blir följden, att linieflottan får sina större och dyrare skepp och sin större massa af folk förstörda lika fort, som den mindre flottan, och detta bör alltid vara ett skäl för ett fattigt land att icke välja det dyrare vapnet.
För min del hyser jag ingen fördom eller förkärlek för det ena eller andra vapnet, och vidhåller äfven derföre den tankan, att hvad som ännu finnes i stora flottan bör underhållas, för att undvika en för hastig öfvergång; men att man icke vidare bör fortgå på den vägen för försvarssystemet.
Då fråga nu är om ökadt anslag till flottans exercis, och den siste talaren omnämnt skotttaflor, erinrar jag mig i Carlskrona hafva för ett par år sedan öfvervarit en målskjutning från fasta landet på en stor tafla ute i sjön, hvilken målskjutning utföll på sådant sätt, att jag önskade, det någon jemnförelse måtte anställas emellan journalerna öfver målskjutningen der och härstädes, på det någon förbättrad method för kanonernas riktning der måtte utfinnas; ty ingen enda kula träffade taflan, åtminstone i min närvaro.
StatsXJtsk:s utlåt.
N:o 82 återremitterades.
IT. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum lomme att fortsättas i eftermiddag kl. 6. II.
Ex. tillkännagaf derefter, att, då valet af den i io3 §.
Reg.F. föreskrifna nämnd vid sisth riksdag varat från kl. g om morgonen till kl. 8 om aftonen, H.
Ex. ämnade utsätta tiden för enahanda, nästk.
Fredag d. 3o dennes skeende vals början till kl. 8 om morgonen.
Företogs lill pröfning StatsUtsk:s d. 21 deniles på bordet lagda utlåt.
N:o 83, ang:de utgifterna under Riksstatens 5:te lmfvudtitel.
Den anmärkning, jag har att göra vid 5:te hufvudtiteln, är icke särdeles väsendtlig och kan måhända genom upplysning af någon bland StatsUtskrs ledamöter genast besvaras.
Utsk. har icke i betänk. omnämnt någon förminskning på denna liufvudtitel, men likväl i den åtföljande tabellen afdragit 5 r:dr 4° sk. på anslaget till Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets-academien.
Jag inser intet skäl för en sådan åtgärd, om ej för att få en jemn summa; men ett slikt ändamål har ändock icke vunnits, ty i stället för 1,552 r:dr 2.4 sk., som anslaget förut varit, har det nu blifvit bestämdt till i,546 r:dr 32 sk., som jemväl är en ojemn summa.
Det synes i alla fall riktigare att för ett sådant ändamål snarare lägga till några r:dr, än att borttaga dem; ty det kunde hända, att Den 28 Maj f. m.
Vitterhets-academien så noga beräknat sina löner och sin stat efter anslaget, att det af Utsk. föreslagna afdraget, ehuru obetydligt det är, icke kan äga runi utan rubbning i Vitterhets-academiens fastställda stat.
Jag anser således Utsk. icke hafva bort befatta sig med en dylik afprutning.
Afsigten med den föreslagna förknappningen i Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets-academiens anslag har varit att få titelns slutsumma i rundt tal, i enlighet med den princip, sorn blifvit angifven i StatsUtskts betänk.
N:o 78, att alla slutsummor böra, så vidt det utan, betydlig rubbning kan ske, utgöras af runda tal; och som det befanns, att
Vitterhets-academien hade några r:dr af sitt anslag odisponerade, ansågs lämpligast att vinna ändamålet genom en obetydlig afkortning på detta anslag.
Det hade visserligen lika väl gått an att öka anslaget med några r:dr; men dåAcademien hittills haft något mera odisponeradt, och minskningen således synes vara utan inflytande påAcademiens stat, hemställer jag, om det ej kan vara skäl att bifalla Utsk:s betänk., hvilket jag för min del tillstyrker.
Jag finnér väl, att Frih.
Palmstjernas yttrande öfverensstämmer med den satsen, hfars riktighet äfven jag erkänner, att titlarna böra sluta på runda tal, och med StatsUtsk:s i allmänhet ådagalagda sparsamhet; men jag hemställer, om det är skäl att vid ett så litet anslag sora det ifrågavar., hvilket derjemte angår den intellectuella odlingen, göra några sk:rs förknappning, och om det ej är bättre att lägga till än att taga ifrån, hvilket synes, för så ringa summa och mot en dylik inrättning, vara R.
.St. ovärdigt.
Jag yrkar på grund häraf återremiss af betänk.
N:o 83 blef af R. o. Ad. bifallet.
N:o 84; ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens 6:te hufvudtitei.
Lagerbjelke, Joh.: