Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, om man ej emot honom anfört, att ingen anmärkning i detaille blifvit framställd emot Utskottets Betänkande Ostridigt är Stat ett lefvande väsende, som till sin idé (folkets fortgång i bildning) är oföränderligt, men till sin form underkastadt all oupphörlig växling, liksom detsamma till sitt innehåll beständigt försvinner och förnyas (Slägtets Succession).
Detta på en gång beståndande och fortgående , som samhället uppenbarar vid första reflexion öfver dess natur, visar sig i hvarje dess del eller Inrättning; och deruti ligger det organiska af dess sammansättning.
Taga vi den oeconomiska Lagstiftningen till exempel, och den del deraf , som kallas pro - Den 4 December J. m. 3o5 prohibitiv-systeme; så härleder sig dess upprinnelse från den tid , då Styrelsen var och borde vara omtänkt, att väcka Näringsfliten på nya föremål, eller införa nya arbetssätt, eller framlocka nya anläggningar inom Fäderneslandet.
För denna tid, då t. ex. Bergshandteringen skulle bana vägen för odlingens framgång till glest bebodda och aflägse delar af Riket , innan communicationer voro öppnade , innan arbetssätten sammanvuxit med Folkets arbetsiynne; skulle Författningens idé nödvändigt visa sig uppmuntrande och ordnande.
Vår store Konung , Carl XI , gaf systemet sin bestämda character, ehuru man då visst icke insåg alla de följder, hvartill dess utveckling i yttersta detaille skulle leda.
Men samma författnings-system , sorn då verkade faderligt ordnande och uppmuntrande , har sedan blifvit tryckande och hämmande.
Denna olikhet uti verkningar utaf samma Författning härledes naturligen från tidernas skiften eller den fortgå-, ende utveckling, som i alla samhällets delar tillkännagifver lif, och åstadkommer rörelse.
Ingen lärer neka , att med prohibitiv-systemet åsyftats
Näringarnes uppkomst ; liksom säkert ingen nekar, att denna uppmuntran blir öfverflödig , då Näringsfliten inträngt i Folkets lynne, sysslosättning och färdighet, då anläggningarna vunnit stadga, deras fördelaktigaste localer blifvit fundne , samt vägar och farleder blifvit öppnade , Landet befolkadt och då produeterne upptagas af Verldshandeln.
Men prohibition blir då ej blott öfverflödig , utan skadRidd. o. Ad,'Prot, XI Band. ao 3o6 Den 4 December f. m. lig 5 och man kan icke nog vörda och lyckönska Fäderneslandet åt den anda hos Konung och Folk, som vill förenkla Styrelsen, gifva den större kraft, och Näringsfliten ett friare utrymme, Man kan icke önska något högre i afseende på den ceconomiska Lagstiftningen och tillämpningen , än att skyndsamhet och ofelbar rättelse förenas med säkerhet i åtnjutandet af Närings-Rättens helgd.
Derhän syftar Utskottets Betänkande, och jag skulle med vördnad lemna det mitt ringa bifall, om jag fann gåtan verkeligen löst , huru dessa önskansvärda ändamål skola ernås.
Men då principerne i Utskottets Betänkande, till så vida de kunna utletas, strida emot de villkor jag anser nödiga , pä det att Närings-Rätten kan sakkunnigt pröfvas, hvarpå den trygghet ytterst hvilar, som lockar Capital och Industri in i det verksamma medborgslifvet j så kan jag icke undgå , att framställa min motsatta öfvertygelse, och grunderne derför i detaille.
Ingen Inrättning eller Författning kan äga bestånd , utan att med Samhällets idé stå uti ett väsendteligt sammanhang.
Om formen (Inrättningen eller Författningen) icke passar för det lif, som deruti skall rörås och utvecklas
J så måste antingen formen brista , upplösas eller förändras , eller också skall lifvet dö , eller utvecklingen hämmas.
Men Historien tillkännagifver och bestämmer hvarje särskildt
Samhälles utmärkande förhållanden och Folkets e~ genheter 5 hvadan ingen Inrättning eller Författning kan komma eller vara i ett väsendt - Den 4 December f. m. ligt sammanhang med Staten , utan genom den historiska betydelse den 'ager.
Svenska Folkets äfvensom flere Europeiska Folkstammars urgamla ömtålighet om sin frihets och sine rättigheters helgd, har gifvit våra allmänna Domsto. lar sin sammansättning, väsendtligen innebärande, att den anklagade skall dumas af en Persona moralis, sammansatt af Individer, sorn närmast ansågos känna person och förhållandet.
Samma noggranna värd om parters rätt har sedermera gifvit vära särskilda Domstolar sin sammansättning , hvilkas utmärkande egenskaper äro, att
Domen fälles af en persona moralis, hvaruti sak-kpnskap finnes förenad med Lagkunskap.
Att denna ömtålighet uti Näringsrättens tillämpning på mer än ett sätt kan vinnas, derpå finna vi bevis i de former, hvarunder Närings-tvister afhjelpas i England och Frankrike, hvarest en sak-kunnig
Nämnd biträder de allmänna
Domstolarne i dessa tvistemål.
Men det egenteligen utmärkande eller väsendteliga uti formen vid Närings-Rättens pröfning iakttages sä väl i dessa Länder, som inom Fäderneslandet , nemligen att den utöfvas af flere och sak-kunnoge män , d. v. s. af mångvälde och icke af enväldepå sätt Utskottets betänkande föreslår ; och detta väsendtliga har sin historiska betydelse i dessa Folkslags lynne, sådant historien visar det varit och vara.
De trenne Committéerne , hvilka i underdånighet föreslagit gränslinien emellan judiciella och administrativa ärender, anföra val, att Närings-Rätten borde , liksom all annan Rätt, tillämpas af allmänna Domstolarne, efter 3o8 Den 4 December f rn. nödige upplysningars inhämtande från administrerande myndigheter ; men uppgifva icke sättet för gemenskapen emellan Domare- och förvaltande-myndigheterne.
Derigenom synas icke desse Committéer fallit i den förvillelse, som Särskildta Utskottet i likhet med Committén för Rikets Styrelse-Verk.
Men , om äfven den historiska uppkomsten af formen för Närings-Rättens afgörande skulle lemnäs utan allt afseende, finner jag likväl intet skäl, hvarföre Utskottet föreslagit, att denna Rätt skulle mindre vårdsamt behandlas än allmän rätt, eller pä ett sätt, nemligen enväldigt, som ingalunda öfverensstämmer med vår Constitution.
Såsom exempel härpå vill jag åberopa Bergs-Contoirets sammansättning.
Dess enväldiga form strider helt och hållet emot hvad sorn väsendtligen utmärkt alla Rätts-frågors behandling hittills* och, eftersom den saknar ali historisk grund , är den egenteiigen en följd af en theorb j som saknar all bekräftelse af erfarenheten.
Man kunde kalla denna form abstractj (tvärtemot hvad dess uppfinnare sannolikt tro den vara), emedan deri från vilkoren för tvisters rättsensliga slitning abstraherar det ena , nemligen säkerheten i Rättigheters besittning och utöfning , och' endast gör afseende på det andra , nemligen skyndsamheten vid målens behandling.
Man synes härvid ha glömt, att theorien har sin plats inom vetenskapernas fält, hvarest dess bekännare dock måste beständigt vara uppmärksamme på erfarenheten , men icke vid utvecklingen af Stats-formerne.
Ty Staten är sjelf ett organiskt väsende , som inom sig Den December f m, sjelft bär fröet till sin utveckling ; det inneboende, sorn skall utvecklas, är idén, på hvars historiska grund hvarje byggnad måste uppföras , som skall blifva stående.
Om man, tvärt emot detta begrepp om Stat , skulle i verkligheten införa Utskottets abstracta , tbeoretiska , förslag, så skulle ovilkorligen hända antingen, att Nationens rätts-anspråk skulle antaga ett annat lynne passande för en despotisk Styrelse i allmänhet , eller att otaliga klagomål öfver författningarnas osäkra och ofullkomliga tillämpning uppkomma, hvilka förr eller sednare skulle afhjelpas genom upplösning af den nya Inrättningen.
Jag återkommer alltså till den följd af Utskottets förslag , att dä Näringslifvet intvingas i en form , som icke motsvarar sitt innehall ; så skall lifvet antingen förbytas eller formen brista.
— Å andra sidan yrkar jag äfven , att coilegiala formens fel böra afhjelpas, samt att Rättsfrågor af Collegierne handläggas, hvilka tillhöra allmänna Domstotarne, emedan deras pröfning icke förutsätter någon särskild kunskap, t. ex. oloflig kolhandel inom Bergslag, hälst samma mål utom Bergslag upptagas och afdömas af HaTads-Rätterne.
Sådant påkallar visserligen rättelse, ehuru icke på sätt, som förnärmar Rättens heigd.
Det gifves äfven en annan sida , från hvilken Utskottets förslag visar sig högst ofulli komligt.
Det är nemligen icke nog dermed, att Närings-frågorne behandlas oväldigt 3. kunskapen , som i deras afgörande ingår, måste också vara säker 3 icke blott antyda en enskild 3io Ben December f. m. persons öfvertygelse , utan uttrycka vetenskapens resultat.
Jag vill åter taga .Bergsärendernas afgörande till exempel — Grufvorne hafva från utminnes tider varit ansedde såsom (efter ordalydelsen) Cronones regalej, hvaröfver vården nu snart i tvenne århundraden varit anförtrodd ett särskildt Embets-vcrk.
Detta tillkannagifver, att Styrelsen ansett Staten såsom ett fortvarande helt. hvars Natur-rikedom tillhör det allmänna (Folket såsom innefattande generationernas succession) och icke det enskilda (Folket, såsom omfattande blott den närvarande generationen); ty ur den Stats-idé, hvari enskilda friheten spelar hufvnd-röln , kan endast polis-uppsigt tillkomma Staten i detta hänseende , en magt, som till följe af sin Natur måste vara enväldig. lill hör Natur-rikedomen Folket såsom ett fortvarande helt och icke blott en enda generation (nemligen den, som påfunnit eller satt sig i besittning af fyndet) ; så måste Staten vaka deröfver, att t. ex.
Grufvebrytningen sker med Grulvornas bestånd , ett vilkor, som af enskilda friheten så mycket mindre kan väntas uppfyldt , som utförandet af en Grufvas brytnings-plan vida utsträcker sig öfver en mennisko-ålder.
Skulle man härvid invända , att Åker och Skog äfven böra begagnas så , att de äga bestånd; så ligger förklaringen i den märkeliga omständighet, att Åkerjord och Skog alltid blifva lika åtkomlige , samt icke för evärdeliga tider försvinna , utan förbättras och återväxa.
Utskottet har visserligen bland BergsContoirets göromål uppräknat Grufve-brytningen , irnen Chefen afgör ensam alla ärender.
Man Den 4- December f. rn.
311 kan likväl icke vänta, att en person skall känna allt det locala vid dessa ärenders handläggning , som inom hela Riket kan förefalla, och som ofta är det väsendtliga (en kunskap, som förutsätter oafbruten handläggning , samt derförutan lätt förloras) , samt dessutom vara kunnog i alla öfriga, Bergsbandteringen rörande, ämnen.
Likväl röra föreskrifterna vid Grnfvebrytningen bade Staten och den enskilde direct.
Att äga kunskaper i dessa öfriga ämnen , skulle så mycket mer fordras af Chefen , som han enligt Utskottets förslag skulle enväldigt meddela de upplysningar, som Kongl. Maj:t, eller Domstolarne eller andra myndigheter äska.
Jag förbigår härvidden omständighet, att Styrelsen icke vill veta en persons öfvertygelse , utan hvad vetenskapen har att förete såsom allmänt antagit, och vill blott nämna, att för dem, som ämna gå Bergs-vägen, åtgå merendels tre år Vid Universitetet, ensamt för Bergs-Examen, samt två år vid den practiska Bergs-Skolan j och slutligen delar sig Bergväsendet i tre så skiljda grenar, af hvilka hvar och en fordrar sin man för sig på lifstiden , att jag öfverlemnar till hvars och ens bedommande , huruvida mankan vänta sig fullständig kännedom i Smält, konsten , Grufve-brytningen och den Mechaniska Byggnads-konsten förenad hos en enda person.
Således kunde man säga, att från kunskapens egen synpunct, (hvilken Utskottet icke jäfvat, utan fast mer velat tillägna sig), dess förslag icke håller pröfning.
Att Närings-frågor på olika sätt afgöras i 3l2 Dm December J. m. olika länder, bör icke förvåna , enär dessa Länder skilja sig uti antingen Natur-alsternas beskaffenhet eller Närings-idkarenas industriella eultur eller Närings-tvisternas mängd, Englands Jern-tillverkning är anlagd på ett fattigt malmslag , flolägrigt med bränslet och derigenom befriad! från Transport-kostnad.
Deraf följer, att vid jernhaltens utbringande , mindre är fråga örn besparing af Malm och bränsle än arbetskostnadens fördelning pä en stor Jern-tillverkning.
Deraf härleder sig Jern-tillvcrkningens hopande till stora qvantiteter vid hvarje verk.
Sveriges Jern-tillverkning hvilar uppå rika bergmalmer, aflägse från bränslet, som är fördeladt på stora ytor, och kan alltså icke concentreras uppå få poncter , utan idkas såsom FolkNäring , utbredd öfver hela Landsträckor.
Den stora Jern-tillverkningen på få händer, hvilka hvar och en äga Grufva , Kolfång, Masugn och Stångjerns Verk , ger alldeles icke anledning till den mängd tvister, hvilka leda sin upprinnelse från gemensambeter inom Sveriges Grufva bolag , Hyttelag, Kol-districter eiler Smedjelag.
Englands outöseliga Malm- och Stenkols-Lager torde ännu länge befria Staten från all annan än blott polis-uppsigt vid Giufve-driften.
Sveriges Malm-fdrråd, hvaraf endast de rikaste, bäst artade och minst af transport betungade kunna användas, fordrar hushållning för att motsvara behofvet; och Malmen, franiforslad till Hyttan, är redan genom brytningskostnad i sköliga , djupa berg samt lång transport, sä dyr, att det nogaste utbringande af Metallhalten lönar sig.
— I England finnes kunskapen i yr - Den December f. m> 3t3 leet så utbredd , att Domstolarne utan svårighet finna skicklige Jurymän.
Sverige bör deremot skatta sig lyckligt, om Riket i det hela kan påräkna en tillräcklig personal , för att , samlad inom Tjenstemar.na-classen, kunna handlägga och afhjelpa förekommande Närings-tvister.
—Jemnföras Närings-tvisternas mängd, t. ex. i Norrige, med elem i Sverige; så finner man af erfarenheten , att deras ringa antal i fÖrstnämde
Land icke påkalhr en permanent myndighet , utan kan utan oreda eller långsamhet afgöras genom Nämder, valde särskildt för hvar^ je mål.
Ett sådant afseende å det egna , Sverige från andra Länder bestämdt skiljande (i Närings-hänseendej), har Utskottet icke behagat göra j och likväl är det i sjelfva utöfningen af Närirtgs-fliten , som ärendernes ursprung mäste sökas, och härifrån de härleda sin beskaffenhet.
När härtill kommer det egna i Svenska Folkets lynne, att nemligen icke tåla enväldig
Styrelsej så finner jag, för min del, de grunder, hvarifrån organisationen af Embets-verken skall hämta sin rot, vara af Utskottet helt och hållet förbisedde.
Till följe af denna framställning , och då jag anser Utskottets betänkande i sjelfva grunden vara felaktigt, och innebära ett så ofullkomligt förslag, att detsamma antingen i utöfningen skall brista sönder, eller medföra oberäknelig skada ; förmodar jag , att detsamma icke med ett klubbslag , utan öfverläggning , antages.
Huru Höglofi.
Ridd. och Adeln detsamma anser, är mig fullkomligen obekant; men 3i4 Den 4 December f. m. tnig synes det icke vara i skick , att inför Kongl. Maj:t i underdånighet framläggas.
I öfrigt föreskrifva Grundlagarne sättet för behandlingen.
Ämnets vigt voterar visst för en allmännare och alfvarligare pröfning än Riksens Ständers, vid denna Riksdag * och jag anser icke otjenIigt , att förslaget hvilar intill nästa Riksdag , pä sätt flere Ledamöter yrkat.
Man erinre sig, att ämnets utredning ytterst hvilar på begreppet om Stat, hvarom tankarne vid närvarande
Riksmöte synas vara mycket delade , och hvaröfver omdömes-rättigheten äfven tillhör Fäderneslandets Lärde, fast ej deltagande för öfrigt i Rikdags öfverläggningarna.
Den större och bildade allmänhetens omdöme kan väl förbigås, och äfven väl vara felaktigt; men bör ej med liknöjdhet anses af de constitutiva magtema.
Jag har dröjt, att uppstiga, för att kunna med visshet veta mig tala, fri för hänförelse.
— När en Talare , sorn Herr Grefve von Platen — en talare reed så bepröfvad Fosterlands-känsla , och med så bepröfvad erfarenhet, trott sig så varmt böra yttra sig i detta ärende, hittills föremål för den kallaste öfverläggning, har jag bordt å ny o pröfva grunderne för den mening jag i saken yttrat.
Jag har pröfvat dem, och efter att ha lemnat inkasten all möjlig uppmärksamhet, finner jag mina grunder alla qvarstående.
Jag finner dem icke ens angripne af det tal jag hört.
Jag medgifver fullkomligen alla deri yttrade grundsatser, men bestrider lika bestämdt desses användande på förevarande fråga.
Den 4 December f. m. 3i5 Hvem skulle väl kunna ifrågaställa den sats, att ett ärende af detina natur icke bör afgöras innan allmännelig kännedom derom hunnit tillräckligen spridas P och den sats, att en iyo års gammal Stats-byggnad icke bör utan yttersta varsamhet , och med fullständig sakkunskap antastas ?
Men jag svarar, i det förra hänseendet, att denna allmännelighet i kunskap om målet är förhanden.
Från första tillvarelsedagen af vår närvarande Grundlag ha vi med hvarje påföljande dag allt mera öfvertygats om förträffligheten af dess grundsatser , och af dess ädla syftning.
Men från denne första dag ha vi också med hvar dag blifvit allt mer och mer öfvertygade om ofullkomligheten af Grundla* gens bestämmelser, i anseende till Styrelse-verkens organisation.
Jag förbigår alla enskilte uttryck af denna öfvertygelse och åberopar endast hvad samtelige Riksdagar sedan 1809 derom yttrat.
Vid igi2 års Riksdag äskades ändring.
Ämnet förevar vid 1815 års Riksdag, Riksens Ständer framställde 181 g den önskan, som lågt grunden till närvarande öfverläggning.
En Comité nedsattes.
Den har arbetat i 5 år.
Ett särskildt
Utskott har under hela denna Riksdag arbetat i målet.
För flere månader sedan äro så väl Comrnitténs som Utskottets arbeten, jemte sig reserverande Ledamöters särskile iankar, utgifne från trycket.
För flere inånader sedan ha 2:ne
Stånd bestämdt och jakande yttrat sig.
Sannt är, att hos oss har målet sent fötekoramit, Men kan det med sådant ursprung och sådan förutgången bearbetning kallas £tt oberedt hastverk , en ölveiraskmng af allmän - 3i6 Den 4.
December f, m. na omdömet ?
Beträffande dernäst den påkallade vördnaden för 150 års gammal organisation, skalle jag, om en sådan fanns, ofelbart dela denna vördnad.
Men tala vl väl här om ändring i något, som stått i 150 år?
Nej, vi tala om en grundlag , oss för 14 år sedan till efterlefnad, men ock till pröfning öfverlemnad om en grundlag hvars stiftare sjelfve förut sägo behof af ändringar, och utstakade vägen, på hvilken de skulle sökas.
En grundlag, i hvilken opinionen, innan en enda påföljande Riksdag hunnit sammankallas, redan utpekade ofullkomlighet, (detta sagdt, som nyss, blott om grundsatsernes användande, och alltid med samma oskrymtade vördnad för grundsatserne sjelfve}.
Långt ifrån att angripa detta något, sorn påstås i 150 år hafva stått, nalkas videtta något då vi hylla Särskildta Utskottes tankar.
Ja, närmare än något, som sedan blifvit projecteradt, eller vidtaget, går Särskildta Utskottets arbete till det, som var på slutet af aöoo talet, då våre Riks-Embeten floierade.
Må derföre åldern af den organisation vi önska ändra icke åberopas, som skäl till vördnad för densamma, ett argument dessutom, sorn utanstöd af andra aldrig bör gälla.
Näst de nu bestridde skäl till förkastande af ändrings-förslaget, har jag hört anföras skäl till uppskof intill nästa Riksdag.
Men desse har jag alla funnit vara af den beskaffenhet, att, om de antogos, skulle de föranleda till vida längre uppskof.
Vår Lagboks än ofullkomnade skick?
Mern hvem säger oss , hvad tid Den 4 December f nt, 317 sorn åtgår, innan den hinner fullkomnas?
Och huru mycket nyttigt kan ej af ifrågavarande ändrings-förslag verkställas, utan att i förväg ingripa i den förbättrade Lagstiftning vi förvänta?
Ändrjngs-förslaget innefattar, så vidt jag förstår, icke Lagstiftnings- utan blott Lagkipningsfrågor, och desse ändå blott i hvad angår hänvisning till behörigt forum.
Jag kan således ej linna något skäl , att göra förevarande mål , i anseende till lämpeliga tidepunkten för dess afgörande, beroende af den tidepunkt, då nya Lagboken hinner blifva färdig.
Förbättring i vårt beskattnings-systeme är önskad ?
Ja, hvem delar denna önskan lifligare än jag?
Men huru mycket finnes ej i det förevarande ändrings-förslaget, som skall befinnas lika användbart vid hvilket beskattnings-system som hälst?
För öfrigt — om ett förbättradt beskattnings-system är önskaDSvärdt, och så lifligen önskadt: hvarifrån skola väl förslag till detta Herculis arbete komma?
Ifrån Embeten , så organiserade, som våra nuvarande Stat-Secreterares?
Ifrån Embeten, som äga blott makten att föreslå Och expediera , men intet det ringaste af makten att till verkställighet befordra eller ens att tillse , huru det expedierade verkställes ?
Hvad jag vet, är att om jag innehade ett sådant Embete, och i min hjerna uppkommit och utbildats ett förslag i min öfvertygelse alldeles förträffeligt, skulle jag det nogsamt inom mig dölja.
Ej af det klenmodiga motiv, som föranledde en namnkunnig
Philoi soph att säga det han för sitt lugn aldrig skulle öppna den hand, i hvilken han höll alla san-: 3i8 Den 4.
December j. m, ningar inneslutne; men i stöd af den öfvertygelse, att det project, som väl verksteldt skulle gjuta balsam i Statskroppen, kan gjuta gift deri, om det illa exequeras; hvem vet ej, huru Illa ändringar smaka underordnade Embetsverk, och huru kan man då vänta, att de väl verkställas, utan förmanskap af det högre Embete, som föreslagit och promulguerat nndringsprojectet?
Aldrig skall jag derföre hoppas eller fordra väsendteliga förbättringar ifrån den Embetsman hand, sorn blott äger att föreslå och expediera) och hvars inverkning på det han föreslagit upphörer, när hans Waktmästare lagt Expeditionen i post-luckan.
I stället för att , 60m förutgående vilkor för förbättring af våra ansvarige Embetens organisation, fordra förbättring i hvad af dem skall åstadkommas, väntar jag denna sednare af organisationens, och väntar den allenast på denne väg, och denne banas af förevarande ändrings-förslag.
Jag understödjer derföre detta, såsom medel till det ändamål, den värde Talaren åtrår.
Hvad veta vi, har blifvit sagdt, huruvida de ändringar vi nu gå att besluta , anstå Brödra-folket?
Hvad rätt ha vi att besluta för dem, och vice versa?
Är likväl ej en närmare förening lika värdig vår önskan, som tillåten vårt hopp? och motarbeta vi den ej, då vi emedlertid på egen hand organisera oss?
Äfven mina önskningar, mina varmaste önskningar äro ägnade åt förkortandet af den tid, som af tingens natur är bestämd att förgå, innan fjällen upphöra vara gräns emellan två Brödra-folk.
Trodde jag, Den 4 December f m, att förevarande ändrings förslags antagande med en dag kunde förlänga denna tid; skulle äfven jag, betraktande det större föremålet, votera för uppskof i det mindres sökande.
Men är väl fråga här om sådana anstalter, sorn kunna höja skiljemuren?
Tala vi om att förändra vår Representation eller att i vår Stats Form rubba grundvalar, hvilkas homogenitet, jag medgifver det gerna, är ett nödvändigt vilkor för en blifvande förening?
Nej, vi tale ora blotta former, och de vi föreslå, ha med Norriges organisa-, tion långt mera analogie , än de vi önska ändra.
För öfrigt Upprepar jag, att antogs än tillståndet med Lagboken, med beskattningen och med Norrige, som skäl till uppskof, så är det ett obegränsadt uppskof, icke uppskof till nästa Riksdag, som på dessa skäl kan yrkas.
Fråga är således, att under denna mer än sannolikt ganska långa framtid bibehålla alla in. rättningar, hvilkas ofullkomlighet icke ens bestridas, och lika länge sakna det stora gagn , äfven partiella ändringar skulle medföra.
Vi ha ju icke yrkat bestämdt bifall till hvarje mening i förslaget.
Det sönderdelar sig af sig sjelf f sådant, som grundlagligen af Konung och Ständer måste, och i sådant, som godtyckligen af Kongl.
Majit allena kan afgöras.
Det förra är redan bestämdt, att vid nästa Riksdag företagas, och det Constitutions - Utskott (hvars medlemmar vi nu finna i spetsen för ändringsförslagets vedersakare) har, långt ifrån att denna del af förslaget förkasta, sjelf dertill uppgifvit redao 3 20 Den 4 December f. tn. tioner, och det utan att ens beledsaga sitt betänkande med varning för den dolda våda, Utskottets medlemmar nu tro sig se i tillstyrkanden, sorn af Utskottets blott äro corollarier, Då detta öfriga af Konungen beror, kunde resultatet af våra öfvert äggningar deröfver visserligen synas mindre vigtigta, om Kongl.
Majit ej af oss fordrat ett utlåtande, och om vi således ej voro skyldige ett sådant afgifva, hvilken pligt vi med uppskof till nästa Riksdag icke uppfylla.