Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Följaktligen äro alla afgifter af testamenten, gäfvor och fideicommiss, som väsendtligen inflyta på capilalets belopp, i statshushållningen ett fel, och hela § derföre i och för sig sjelf förkastlig.
Hellre än uti Gr.
Cronhjelms förslag, instämmer jag således deruti, att den af Utsk. här föreslagna modification må upprätthållas, och dymedelst åtminstone syskon och syskons barn vara befriade från dessa 6 proc.
Föröfrigt tillåter jag mig fråga, huruvida de, längre ned i denna § med cursiv stil tryckta ord utgöra ett tillägg lill den nu gällande, bevilln.förordn., i hvilken händelse jag förbehåller mig ordet.
Landtm, upplyste, alt de med cursiv stil gjorde tillägg redan voro af R. o. Ad. pröfvade; hvarefter Frih. Palmstjerna yttrade, att hans derom gjorde framställning förfölle.
Hr Printzenskjöld: Jag, som under Bevilln Utsk:s öfverläggning i denna fråga delat samma tankar, som Gr.
Cronhjelm, anser mig böra vördsamt upplysa R. o. Ad. derom, att den utsträckning, som 1840 års bevilln.förordn. innehåller lill syskons barn, bar först blifvit gjord nämnde år.
I 1835 års bevilln.- förordn. var befrielse från den här ifrågavar. afgift endast medgifven för makar och skyldemän i rätt nedstigande led samt syskon.
En så beskaffad rättelse har icke eller blifvit gjord uti chartaesigillalae-förordn.
, så att syskons barn icke äro befriade från den charta:-sigillatae-afgift, som för testamenten skall erläggas.
I motsats mot hvad Gr. Cronhjelm yr - Den i December e. i». 119 Isat och i öfverensstämmelse med Fril).
Palmstjerna, kan jag icke annat än anse, att hela den 30 § innehåller en beskattning, sorn är i högsta grad orimlig.
Palmstjerna har redan fullständigt utvecklat skälen derför, hufvudsakligast bestående deruti, att all bevillning bör utgå af inkomst och icke af capital.
Att genom en bevillning försvåra förflytllningen af ett capital frän den ena handen till den andra, dertill (innes intet skäl, om icke det att Stalén är i en så nödställd belägenhet, att den icke kan undvara en sådan inkomst.
Jag vet icke huru högt denna inkomst har uppgått, men jag förmodar, att den icke är särdeles stor, åtminstone är den tillfällig oell olika det ena året med det andra.
Jag vet icke huruvida det går an, all Ståndet nu helt och hållet utesluter denna §, sedan en eller annan förändring deruti redan blifvit gjord till följd af väckta motioner.
Detta bestämmer Hr Gr. o. Landtm, bäst; men om det går an, så anhåller jag att Ståndet, på de skäl som blifvit anförda, måtte afslå hela denna §.
För min del yrkar jag bibehållande af 36 § i dess nuvar. lydelse, och det är af det skäl, att jag icke kan inse hvarföre man skulle ålägga syskons barn en sådan bevillning, då de alltid äro samarfva med syskon, och denna bevillning är afsedd att utgå för arfvingar i fjermare led.
Testamenten lill syskon och deras barn kunna icke ens komma i fråga, sä vida de icke äro flera och testamentet gynnar företrädesvis ett af dem, emedan de i annat fall äro sjelfskrifna arfvingar.
Jag ser intet skäl alt förändra §.
Om jag ansåg det möjligt att utesluta hela §, skulle jag dertill bidraga, men då delta knappast numera lärer kunna ske, så afstyrker jag åtminstone, att den icke måtte utsträckas till syskon och deras barn.
Jag tror icke eller, att denna fråga här kan afgöras, utan alt, i händelse man önskade en förändring, den borde återremitteras till Bevillu.Ulsk. för att af detta Utsk. i förening med LagUtsk. afgöras.
Det är nemi. en ganska otillbörlig rättighet, som Bevilln.Utsk. tagit sig, all öfver verkliga lagfrågor allena besluta.
I afseende på chartae-sigillatse-förordn. vill jag nämna, att mycken strid just om denna punkt uppstått, och att den ännu icke är afgjord.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, innan öfverläggningen vidare forlginge, borde fästa uppmärksamheten derpå, att R. o. Ad. bifallit de af Utsk. särskildt föreslagna förändringar i denna §, och följaktligen numera fråga ej syntes kunna uppstå om att utesluta § i sin helhet.
Här kan icke vara fråga om antagande af den princip, att beskattningen endast skall utgå af inkomst; ty det är redan en afgjord sak, att capitaler jemväl skola beskattas.
Hade det varit fråga om sjelfva principfrågan, då skulle jag möjligen kunnat instämma i den åsigt, att hela § borde utgå; men nu anser jag, alt man på den redan lagda grunden bör söka komma till ett så fördelaktigt resultat som möjligt, och derföre 120 D-en 4 December e. m. tog jag mig friheten att framställa frågan ur en slatsekonomisk synpunkt.
Jag yttrade likväl, att jag icke skulle insistera på min framställning, om den icke af andra ledamöter understöddes.
I afseeude å Hr Aminoffs anmärkn., anser jag mig böra nämna, att här alldeles icke är fråga om någonting annat, än att ålägga en bevillning, och alt således LagUtsk. omöjligen dervid kan hafva något att uträtta.
Uti Hr Gr. n.
Landtnäs förklarande, att dc förändringar i 36 § hevilla.fördn., hvilka Ståndet redan beslutit, göra det omöjligt att förkasta hela §, kan jag väl icke fullkomligt instämma, emedan de förändringar, som äro gjorda, måtte hafva skett under förutsättning att § blir antagen, ty eljest vore det genomgående, hvarmed vi nu sysselsätta oss, öfverflödigt.
Men jag underkastar mig den förklaring, som Hr Gr. o. Landtm, gjort, och, utgående från den synpunkt jag redan framlagt, tager jag mig friheten föreslå, att denna bevillning nedsältes från hvad som är föreslaget, nemi. 6 proc., till 3 för hundrade.
Derigenom blir åtminstone denna afgift icke sä kännbar, som den för närvar, är, då Staten verkligen tager brorslotten i första årets inkomst af hela capitalet.
Mitt förslag är således, att siffran 6 förändras lill siffran 3.
Hr von Hartmansdorff anhöll att få instämma med Frih. Tersmeden.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle den af Ulsk. föreslagna 36 §.
Propos. om R. o. Ad. ansåge, att i 1 mom. af 36 § orden ”syskon och deras barn”, borde uteslutas, blef härefter framställd och jemväl med nej besvarad.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. ansåge, att den i 36 § 1 mom. bestämde bevillning borde nedsättas från 6 till 3 för 100.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, alt ja härvid varit öfvervägande.
Sedan R. o. Ad. nu beslutit nedsättning af testamentsbevillningen från 6 till 3 för hundrade, så tager jag mig friheten fästa uppmärksamhet på den obilliga beskattning, som förekommer i 3 mom. af denna §.
”För testamente eller gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan äganderätt till sjelfva egendomen, vare bevillning två proc. af capitalsumman, utan afseende på, till hvilken capitalet anslaget är.”
Om sjelfva capitalet är bortgifvet till en person, men årliga räntan till en annan, sålunda, att den som fått capitalet icke kommer i besittning af detsamma förr, än den som fått usus-fructus atlidit, så uppkommer af delta stadgande den följd, att, efter det nu gällande 1 morn., Staten uppbär tillsammans 8 proc., och efter R. o.
Den t December e. m. 121 o. Ad:s nyss fattade beslut om detta morn., tillfalla Staten likväl icke mindre än 5 proc.
Det kan väl icke vara billigt, att Staten tager högre afgift af ett testamenteradt capital, derföre att afkomsten är anslagen åt en annan person under dess lifstid.
Ad. delar denna åsigt, så hemställer jag vördsamt, om icke bela denna punkt kunde ntgå, eller, i händelse R. o. Ad. anser ett sådant missförhållande böra qvarstå, att det åtminstone måtte så modifieras, att denna bevillning nedsättes till ] ^ proc.
Jag ber dessutom att få fästa uppmärksamheten på de svårigheter, som skola uppkomma vid uppbärande af denna dubbla bevillning.
Porgen måste naturligtvis ställas för denna afgifts erläggande, såväl af den person, som fått capitalet, som af den som fått inkomsleD.
Nu kan det hända, att den som fått afkomsten, kan lefva i 20 eller i 40 år.
Hvem skall dä vaka öfver borgensförbindelsens gällande kraft för sjelfva den bevillning, som skall af capitalsuraman utgå.
Dessa omständigheter torde leda till någon förändring af sjelfva stadgandet, men att här föreslå redactionen torde icke vara lämpligt, utan får jag derföre anhålla om återremiss till Revilln.Utsk. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller, att Hr Printzenskjöld måtte afstå från sin begäran om återremiss, och att bevillningen i detta mom. nedsättes till hälften af livad förut varit häfver, nemi. till 1 proc. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge, att bevillningen för testamente eller gåfva af ärlig ränta eller afkomst, utan äganderätt till sjelfva egendomen, borde bestämmas lill 1 proc. af capitalsumman.
I följd af de bestämmelser, sora R. o. Ad. nu beslutit ronde testamentsbevillningen, hemställer jag, om icke rättvisan fordrar, att jemväl nästföljande mom. undergår en dylik förändring.
Der står: ”Af arfsmedel i lös eller fast egendom, capital och fordringar, som tillfalla andra arfvingar, än i rätt upp- och nedstigande led, samt syskon och deras barn, 3 proc., såvida arfsbeloppet uppgår till 300 r:dr.”
Det finnes intet skäl, hvarföre arfvingar skola betala större bevillning, än på grund af arfslagarne dem åligger, då de icke genom något testamentarisk! förordnande äro gynnade.
Jag hemställer derföre, om icke. samma princip, som vid de föreg:de morn., här måtte följas, och således denna bevillning till hälften nedsättas.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge, att bevillningen af arfsmedel i lös eller fast egendom, capital och fordringar, som tillfalla andra arfvingar, än i rätt uppoch nedstigande led samt syskon och deras barn, borde bestämmas till 1^ proc.
Ropades ja och nej, hvarjemte Frih.
Ehuru jag visserligen önskar all nedsättning af bevillningen 5 II. 10 122 Den i December e. m. i denna §, men tror att det icke vore lämpligt att alldeles borttaga detta morn., så länge man bibehåller denna beskattning på förflyttning af egendom, och då nedsättning till hälften i detta fall blir den ojemna siffran 1^, föreslår jag, att denna bevillning beslärames till 2 proc.
Fi a a b:
Jag skulle till och med vilja föreslå, att detta mom. finge qvarstå alldeles oförändrad t.
Ett arf som tillfaller så aflägsna slägtingar, som dem om hvilka här är fråga, är nästan lika kärkommet och opåräknad!, som en gåfva eller ett testamente.
Propos. till bifall å 4 mom. af 36 § blef härefter framställd, men med nej besvarad.
Då nu H. Ex. IIr Gr. o. Landtm, vidare hemställde, om R. o. Ad. ansåge, alt den uli ifrågavar. 4 mom. utsatte bevillning af arfsmedel borde blifva 2 proc., blef denna propos. med ja besvarad. 55 §•
Jag hemställer vördsamt, om, sedan K.
M. numera utfärdat en författning, som stadgar nya och utsträckta grunder för rösträttighet i sockenstämma, samma grunder icke borde antagas för val af ledamöter i taxeringscomiteerna.
Rösträttighet i sockenstämma är nemi. numera utsträckt till alla dem, som betala 2 artikelns bevillning, och jag skulle tro, att detta vore en ganska god grund för val af taxeringsman.
Den 55 § skulle således erhålla följande lydelse: — — — "ordentligt val, hvarvid jordägaren sjelf röstar, om han ej genom särskild öfverenskommelse sin rätt till åboen upplåtit, men rösterne i öfrigt beräknas på sätt Iv. förordn. om sockenstämmor i Riket d. 29 Aug. 1843 stadgar.” H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge 55 § böra erhålla den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna lydelse.
Ropades ja. 62 §.
Den 62 § innehåller: ”Till taxeringscomiteen behöfver ej husbonde afgifva förteckning å de personer, för hvilkas bevillning han ansvarar, hvaremot honom ovillkorligen åligger att anmäla och, på sätt om mantals- och skattskrifning stadgadt är.”
Här önskar jag få tillagdt: u in duplo författade förteckningar.
Vidare står i §: ”uppgifva sitt embete och tjenst”, och der vill jag tillägga den sammanräknade ”lön och inkomst han deraf njuter” etc.
Skälet är, att man aldrig får förteckningarne in duplo, och att det ofta händer, alt löntagare icke sammanräkna sira löner.
För försummelse i detta hänseende har jag tre år å rad i pröfningscomiteeu nödgats belägga med böter en numera afliden biskop, som fann sig ingalunda tvungen till delta sammanräknande af prebende-afkomster med öfrige löneförmånerne.
Den siste värde talaren har önskat tven - Den 4 December e. m. 123 ne tillägg vid denna §.
Hvad det första beträffar, så stadgas i denna §, att förteckningarne böra afgifvas ”[>å sätt om mantalsoch skaltskrifningar stadgadt är”, och stadgandet om mantals- och skattskrifuingar i 42 § innehåller, att förteckningarne skola tvefuldt författas.
Det är således onödigt att i denna § upprepa, att de skola in duplo författas.
Den siste värde talaren har så till vida rätt, alt om man genomgår alla författningar, som blifvit utfärdade i Sverige, sa kan man slutligen få reda på förhållandet; men då 11.
St. hafva ingått till K.
M. med en anhållan, att i en författning icke en annan må citeras, utan att dithörande stadganden ordagrant intagas, så hemställer jag, om det är R.
St. värdigt att sjelfva bryta emot denna föreskrift.
Jag fortfar alt yrka införande af de tillägg, jag haft äran föreslå.
St. till Konungen ingått med und. anhållan, att i en författning andra författningar icke skola endast åberopas, utan mera nldragsvis citeras, så kan det icke här tillämpas.
Ilär citeras nemi. icke någon annan författning, utan det är blott fråga om man skall behöfva i en § upprepa hvad som i en annan § af samma författning är sagdt, och det torde icke vara hehölligt.
— Hvad jag sagt om det första af Frih.
Ridderstolpe yrkade tillägg, gäller äfven om del andra.
Det begärda stadgandet finnes nemi. i den 2 §, der det står: ”Alla em bets-och tjenstemän samt betjente, af llof-, Civil-, Minister-, Militär- och Ecclesiastik-slaterna, äfvensom vid öfriga allmänna verk, privilegierade bolag och inrättningar, af hvad beskaffenhet de vara må, i städerna och pä landet, skola för den sammanräknade lön, de af en eller flera tjenster åtnjuta, antingen i penningar, utan afseende derpå, att den fond, hvaraf anslaget skett, kunde vara med bevilln.afgift belagd, kronotionde!!, spanmäl från Kronans magasiner, indelta hemmansräntor, anslagen åker och äng, eller andra sådana lägenheter, erlägga sin bevillning.” II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 02 § i Utsk-.s förslag, Ropades ja. 04 §- Frih. Ridderstolpe: 1 mom. af denna § lyder: ”Den som, efter hvad förut stadgadt är, bör skriftlig uppgift lill taxeringscomiléen aflemna, men förfallolöst uteblifver, och ej sjelf eller genom ombud denna skyldighet fullgör”, här vill jag tillägga eller ofullständig tipp gift afgifver etc., emedan det inträffar så ofta, att uppgifterna afgifvas ofullständiga.
Jag vill icke upptaga tiden med vidare skäl, utan anhåller blott om propos., säker om att få afslag.
Om man kunde förutsätta, att alla de, som det åligger att inlemna dessa uppgifter, voro så skrifkuuniga och i etymologisk t hänseende bildade, alt det endast härledde sig 124 Den 4 December e. m. af brist på vilja, om förteckningarne blifva ofullständiga, så skulle jag icke bestrida Frih.
Ridderslolpes yrkande; men det är allmänt bekant, att bland allmogen är icke skrifkonsten så allmänt spridd, och det torde derföre vara ganska svårt att bestämma gränsen för de fel, som borde beläggas med böter.
Jag tror således, att det är bäst att bibehålla § oförändrad.
Raab instämde häruti och afstod från vidare yttrande.
II. Ex. Ilr Gr. o.
Landtm:s härefter lill bifall å 64 § i Utsk:s förslag framställde propos. blef med ja besvarad.
Såsom en ytterligare anmärkn. vid denna § får jag yttra, att jag anser böterna böra fördelas likasom för mantalsskrifning är stadgadt.
Såväl för uteblifvande från taxering som mantalsskrifning påförande böter böra, för conlrollens skull, under titel ”bötesmedel” uti Kronans räkenskaper upptagas och redovisas.
Jag delar så mycket hellre Frih.
Ridderstolpes nu framställda mening, som hans förslag står i fullkomlig conformite' med det i 43 § stadgade ansvar för den, som underlåter att vid mantals- och skattskrifningen sig behörigen inställa och meddela nödiga uppgifter.
Jag anser mig äfven böra understödja Frih.
Ridderstolpes förslag i detta fall, och det så mycket mera, som jag vill påminna mig, alt en sådan föreskrift funnes inlagen i 1812 års K. författning.
Om nu icke bevilln.- förordn. innehåller detsamma, så skulle dessa båda förordningar stå i strid med hvarandra.
Jag protesterar emot den föreslagna fördelningen af bötesmedlen, hvilken jag anser såsom hittills böra ske, så att socknens fattige få sin andel.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt då detta Frih.
Ridderstolpes förslag afsåge en förändring i 64 §, och R. o. Ad. nyss, på framställd propos., bifallit samma § i sin helhet, så kunde II.
Ex. icke framställa någon propos. i öfverensstämmelse med ifrågavar. förslag.
Då Hr Gr. o. Landtm, så förklarat, så kan jag icke bestrida det.
Jag bör likväl säga, det jag tyckte, alt Frih.
Ridderstolpe anmälde sig innan § afgjordes.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Frih.
Ridderstolpe visserligen hade anmält sig att tala när 64 § uppnämndes och då framställt ett förslag, hvarom R. o. Ad. öfverlagd och i följd af hvilken öfverläggning II.
Ex. framställt propos. till bifall ä 64 §; men att det först var efter det denna propos. blifvit med ja besvarad, som Frih.
Ridderstolpe anmält sitt sednare förslag.
Om jag får anse mitt yttrande såsom en af mig väckt motion, så kanske jag förkortar discussionen.
Den 4 December e. m. 125 II.
Ex. Ur Gr. o. LandLm. förklarade, att en sådan motion, hvilken skulle afse förändring af ett hos R. o. Ad. fattadt beslut, icke här kunde få väckas.
Härvid yttrade Frih.
Ridderstolpe, att han icke visste huru de öfriga Stånden heslutit, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillladc, att Friherrens ifrågaslällde motion skulle afse upprifvande af R. o. Aals beslut, och följaktligen ej kunde upptagas. 71 §.
I denna § förekommer: ”brandförsäkring å hus, hvilka på mindre lägenheter eller lustställen blifvit uppförda och deraf utgöra egentliga värdet.”
Jag önskar här tilllägga: genom den inkomst de såsom uthyrda skulle inbringa.
Hrnne om det ligger någon rättvisa deruti, att om man har en lägenhet på stadsjord, och illa sköter den eller låter den, hvad man kallar, ligga för fäfot, så är raan lii från bevillning; men om man har den patriotismen att väl sköta den, och gör sitt nit för Sveriges förskönande genom all bebygga den och brandförsäkra huset, så blir man straffad med en contribulion så stor, att den är flera gånger större, ä;i hvad man får betala, om man har begått ett tjufnadslirott.
Ar det på detta sätt, som Europa blifvit förskönadt och som Sverige skall blifva Europeiseradl?
Det är ju att arbeta emot principen för ett lands både förskönande och conserverande.
Jag anhåller om införande af det tillägg jag föreslagit, på det att icke de medborgare, som äga en knapp förmögenhet, men ändå använda den på landets förskönande, måtte blifva så bestraffade som hittills skett.
Hrnne torde erinra sig, att slolt blifvit köpta här i Sverige, J afsigt endast hos köparen alt rifva ned dem och sälja teglet.
Är sådant icke barbariskt, men skall det icke hända i ett laud, der lagarne äro så stränga, som den ifrågavar.
Jag vill icke ingå i någon undersökning, huruvida den bevillning, som pålägges de i denna § omförmälda lustställen, bidrager till nejdens försköning eller icke.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten på den svåra belägenhet, hvari man försätter de personer, som skola taxera dessa luslslällen, när de icke få någonting bestämdt att rätta sig efter.
Hittills har normen varit brandförsäkringsvärdet; nu tillstyrker Frih.
Ridderstolpe, att den skulle bero af hvad de kunna inbringa.
Hvad ett hus i staden såsom uthyrdt kunde inbringa, är icke obekant; till kännedom deraf kunna taxeringsmännen komma genom jemförelse med afkomslen af andra hus.
Men huru skall en laxeringscomité kunna säga hvad ett lustställe utanför staden skulle kunna inbringa, om det vore uthyrdt?
Härvid komma tvenne förhållanden i betraktande, nemi. huruvida dessa lustställen äro belägna utanför en liten eller en stor stad.
Går man lill de förra, så ser man dem sällan uthyrda, och taxeringscomiteen har just derföre icke någon ledning att gå efter; talar man deremot om dem, som äro belägne kring Stockholm, så befarar jag, att Friherrens ändamål 120 Den 4 December e. m. lielt och hållet skulle förfelas; ty det synes mig klart, att för de luststallen, som ligga här omkring, betalas så betydliga hyresbelopp, att om de skulle taxeras derefter, blefvo de säkert mycket högre beskattade, än efter Utsk:s förslag.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag, hvilket öfverensstäramer med hvad förut stadgadt varit.
För min del skulle jag tro, att ifrågavar. lustställen äro af fullkomligt samma egenskap, som de, hvilka omtalas på städernas mark i 108 §.
Det vore derföre billigast, om de taxerades efter samma grunder, hvarföre jag föreslår följande redaclion: — — — —; "hvaremot hus, hvilka på mindre lägenheter eller lustställen blifvit uppförde och deraf utgöra egentcliga värdet, uppskattas i förhållande till deras beskaffenhet, läge och förmåner, hvarvid de hyresbelopp, som möjligtvis lemnäs i afkastning, samt, å brandförsäkrad egendom, brandförsäkringssumman, må tjena taxeringsmänuen till ledning och jemförelse.” Frih.
Jag vill visserligen icke motsätta mig den utsträckning af §, som Gr.
Lagerbjelke sednast föreslagit; mig sy nes likväl, att den är lemligen öfverflödig.
Ridderstolpe önskat få bort, har Gr.
Lagerbjelke' önskat bibehålla, och i det sednare instämmer jag.
Föröfrigt vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att det i 108 § icke ovillkorligen är föreskrifvet, att taxeringen skall rättas efter brandförsäkringssumman, utan blott att denna skall tagas till ledning.
Ridderstolpe kan jag icke finna annai, än att det sednare mom. af 71 § bör verkligen utgå.
Skall det qvarstå, så blir troligen följden den, att 108 § kommer att leda till en högre beskattning, än som varit åsyftad.
Jag kan icke eller finna något skäl, hvarföre hus på en lägenhet utanför stad skola betala högre bevillning, derföre alt de äro brandförsäkrade.
Således tror jag, alt hänvisningen på denna ledning bör helt och hållet borttagas.
Ex. IIr Gr. o.
Landtm, yttrade, alt om han riktigt fat tat Frih.
Ridderslolpes mening, hade Frih:n önskat, att uti 71 § icke något skulle uteslutas, utan endast ett tillägg göras.
Ridderstolpe bejakade, att han endast önskar ett så lydande tillägg: ”genom den inkomst de såsom uthyrda skulle inbringa.
” Då härefter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Ulslcs förslag till 71 §, blef denna propos. medja besvarad. 83 §.
I § 83 förekommer samma sak angående den dubbla uppgiften.
Efter orden: ”der personen är mantalsskrifven” önskade jag tillägga: och der han bör sin uppgift in duplo afgifva, men jag fruktar att R. o. Ad. vill bibehålla det såsom det är.
Den i December e. ra. 127 Gr.
Cronhielm:
Jag har på denna anmärkn. intet annat att svara, än hvad jag nämnt vid en föreg:de § och dervid R. o.
Ad. lät förblifva.
42 § innehåller det stadgande Frih.
Ridderstolpe önskar, och jag anser det öfverflödigt att här upprepa det.
II. lis. llr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagada bifalla den af (Jtsk. föreslagna 83 §.
Ropades ja. lili §•
I § 116 är prescriptionstiden, inom hvilken man äger anföra besvär hos pröfningscomiteen, utsatt till kl. 12 samma dag, då comiléen sammanträder.
Vanligen är landskamererare!! vid comiteeu närvar, och skall göra de påståenden emot en felaktig beskattning, hvartill anledn. [innes.
Ilan bör således äga någon tid på sig att pröfva de besvär, som skola inlcmnas, och derföre skulle jag vilja föreslå, att besvären skola inlemnas innan kl. 12 dagen före comitéens sammanträde.
Såsom nu förhållandet är, sammanträder comiteen ofta före klockan 12, och landskamereraren får då emottaga nya besvär, sedan han redan är upptagen med föredragning af andra, och kan således icke få någon stund att taga kännedom af de sednaste.
Deremot ser jag icke något skäl, som skulle kunna hindra IL o. Ad. att besluta, att besvären skulle inlemnas en dag förut.
Jag tager mig likväl friheten att fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att någon olägenhet för den som besvärar sig kan uppkomma, då lian icke får tillfälle alt med den ledamot af pröfningscomiteen, som är från bans ort, få sina besvär medförda och inlemnade till comite'en, hvilken utväg skulle honom betagas genom detta förslag.