Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stadsgården deremot leda ett spår, vore efter mitt förmenande ganska klokt, hvilken åtgärd ock skulle öfverensstämma med praxis i alla större sjöstäder, hvarest jernvägs-stationer visserligen förläggas ganska nära, men icke vid sjelfva hamnen.
Jag anhåller om bifall till K. M:s förslag.
Stjernstedt, Johan Wilhelm: Gr.
Rosen har sagt, att ifrågav.de ämne icke vore tillfyllest utredt.
Rå vår störste ingeniör, sedan han för ett år sedan väckte frågan, idkeligen härmed sysselsatt sig, och då K.
M:s förslag samt alla auktoriteters utlåtanden gått ut på detsamma, kan man ej rimligen antaga, det frågan ej skulle hafva fått sin tillbörliga utredning.
Den värde Gr:n föreställer sig vidare, att många vådor skulle med detta företag vara förenade; och han har sjelf yttrat rädsla för att färdas på denna väg, när den en gång blefve färdig.
Jag nekar visst icke att många olyckor handt, isynnerhet när jernvägar först började att anläggas, och jag tror äfven att många komma att inträffa; meri livar och en, som är rädd, likakom Hr Gr:n sjelf, kunna ju i thy fall fara omkring.
Man har vidare sagt, att frågan borde uppskjutas.
Ja, deri ligger just knuten.
Man vill göra sådana förslag, sorn äro oantagliga, — man vill blanda bort korten.
Man framkommer äfven med det skälet, att utgifterna för hufvudstaden skulle blifva så stora, och att man derföre borde rygga tillbaka.
Jag vill ingalunda bestrida, att utgilterna för Stockholms stad blifva ganska betydliga, men jag vågar påstå, att dessa, om än dryga utgifter icke kunna komma i jemförelse med de enorma fördelar, hvaraf Stockholm genom en sammanbindningsbana skulle komma i åtnjutande.
Densamma skulle nemi. otvifvelaktigt utöfva lika stort inflytande på Stockholm, som jernvägarne eller de lättade kommunikationerne visat sig hafva på landsorterna.
Då ett undanskjutande af frågan är det, sorn man nu egentligen vill framställa, för att slutligen fä densamma afslagen, torde likväl detta nu icke lyckas, då åtminstone 2 Stånd hafva uttalat sig för sammanbindnings-banan.
Då flere talare förut vidrört en annan fördel, som den ifrågavrde banan skulle medföra, nemi. den mililäriska, och då såväl denna som öfriga fördelar så utförligt blifvit framställda, vill jag ej vidare taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk, utan förenar mig med dem, som yrka bifall till K. M:s Propos. Frih. af Ugglas, Gustaf:
Man måste verkligen med gifva, att Stats-Utsk:t haft en en särdeles otur i afseende på det nu föredragna Betänk:t.
Detta är nu nemi. den 3:dje punkten, som ingen yrkat bifall till.
Jag anhåller emellertid att med några ord få redogöra för huru detta beslut tillkommit.
Inom Stats-Utsk:ts riksgäldsafdelning motsatte sig mot detta förslag just de personer, på hvilka afdelningen hade räknat i afseende på ett varmt nit för sam - Den 12 Maj f. m. 269 manbindningsbanan.
Det var då icke så underligt, att de öfriga ledamöterne, bestående af personer från olika delar af landet, anvisade ifrågav:de medel till banor inom andra delar af riket.
Emellertid hade detta riksgäldsafdelningens beslut i afseende på K. M:s Propos. den följd inom Stats-Utsk:t, att Irågan der föll.
Efter denna korta inledning ber jag att få öfvergå till sjelfva saken.
Då såväl fördelarne, som olägenheterna, af den föreslagna sammanbindningsbanan af åtskilliga talare bär blifvit framhållna, till följe hvaraf H. o. Ad. lätteligen derom kunnat bilda sig ett omdöme om sjelfva saken, och då äfven, i anledning af de intressanla och sakrika föredrag, som blifvit hållna, R. o. Ad. haft tillfälle att taga frågans detaljer i närmare skärskådande, vill jag icke i detta afseende besvära R. o. Ad., utan skall jag blott inskränka mig till att söka vederlägga några af de skäl, som af Hr Leijonancker blifvit framställda.
Af honom har bär, liksom inom Stats-Utsk:t, såsom den hufvudsakligaste anmärkning mot banan, den olägenhet blifvit anförd och framhållen, som sjötrafiken skulle lida.
Han menar naturligtvis stängandet af sjötrafiken mellan de södra bergen och det s. k.
Kött-torget.
För de ledamöter, som voro närvarande vid Frih. Ericsons föredrag på l)e La Croix’ salong, förmodar jag att det visat sig klart, att, långt ifrån att några egentliga olägenheter för trafiken af denna bana skulle uppkomma, en lättnad för sjötrafiken skulle uppstå genom de anordningar, som i sammanhang med denna bro komme att vidtagas.
Jag medgifver att det finnes en olägenhet, nemi. för de fartyg, som skola passera bron vid de södra bergen och sedermera lägga till vid Kornhamns torg; men jag föreställer mig, att denna svårighet skulle vara ganska lätt afhjelpt genom anläggandet af en bro i närheten af Kött-torget.
Man bar bär anfört, att man skulle kunna anlägga en större station i Stadsgården och Jernvägen.
Oaktadt jag medgifver, att utrymmet der för närvide är tillräckligt, derest icke någon större utvidgning skulle komma i fråga, förundrar det mig likväl att personer, som hufvudsakligen bekämpat sammanbindningsbanan af det skäl, att den skulle hindra rörelsen i Stockholm, halva förordat anläggandet af en större station i Stadsgården, hvarigenom just det största hinder för den allmänna rörelsen skulle uppkomma; ty då hamnen skulle upptagas af en station, hvilken naturligtvis måste vara instängd och alldeles för sig sjelf, måste dess begagnande göras omöjligt för allt, utom för jernvägens eget behof och de varor, som med densamma anlända.
Då således detta förslag icke ansetts möjligt att realisera, är det klart att man måst uppsöka någon annan plats för en bangård, som motsvarade södra Mälaresidans behof; men, enär ej någon sådan kunnat uppletas, har ej funnits något annat medel än öfverföra jernvägen till norr.
Under sådane förhållanden har, vid jemförelse melian de båda alternativa förslagen, Klara sjö och Ladugårdslandet, någon tvekan i valet dem emellan, åtminstone för mig, varit omöjlig; ty, om 270 Den 12 Maj f. m. jag uppdrager en cirkel med Klara sjö til! medelpunkt och med en radie af 4,500 fots längd, så faller inom denna cirkel mycket större befolkning och kapitalförmögenhet, än om jag skulle uppdraga en lika stor cirkel på Ladugårdslandet, d. v. s. att rörelsen omkring
Klara sjö är mycket starkare än på Ladugårdslandet.
Man har vidare sagt, att Stockholm skulle, genom detta förslag, komma att underkastas större utgifter.
Jag erkänner detta, men hemställer tillika, om ej Stockholms kommunalstvrelse i detta hänseende är den mest kompetente domaren; och då denna styrelse med en betydlig majoritet uttalat sig för denna åsigt, behöfva vi ej hafva så stora bekymmer i detta afseende.
Man har vidare framhållit, att man borde uppskjuta ordnandet af planen i sin helhet och nu stanna vid att nedföra banan genom en tunnel till Stadsgården, hvaraf en gifven följd skulle blifva att man måst vara betänkt på anläggandet af en särskild station vid Nybron för den norra banan.
Om jag, efter det kostnadsförslag, som här finnes uppgjordt, undersöker de olika kostnader, som skulle uppkomma, om jag nedförer banan till Stadsgården, eller om banan skulle öfverföras norrut till Klara sjö eller Ladugårdslandet, uppkommer en skillnad af omkring 1 million rdr.
Jag hemställer, om det kan vara skäl att för en så jemförelsevis ringa summa uppskjuta en plan, som för hela landet är af så stor vigt.
Man har vidare anfört, att denna sammanbindningsbana icke borde anläggas förr än man har något att sammanbinda.
Jag vill i anledning deraf fästa uppmärksamhet på, att i samma stund, som en nordlig från Stockholm utgående stambana är af R.
St:r beslutad, är densamma äfven att anse såsom fullbordad.
Då, oaktadt jag skulle hafva kunnat vidlyftigare genomgå de många anmärkningar, som jag vid frågans behandling dels inom Utsk:t, dels här, har hört mot densamma framkastas, jag icke vill, enär jag föreställer mig att hvar och en satt sig in i denna fråga, i detta afseende längre upptaga R. o. Ad:s tid, ber jag likväl att få tillägga några ord med afseende å hvad beslut, som af R. o. Ad. i frågan bör fattas.
I en reservation, som jag afgifvit inom Utskit, har jag framställt den önskan, att R.
St:r måtte till K.
M:s disposition ställa det af K.
P r o t o c o 11, hållna hos Högloflige liiddcrskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stochholm, Åren 1834 och 1833.
Nittonde Häftet.
Tryda a hos Johan Hörberg, 1835.
Måndagen den a Februari 1835.
Hr Peyron, Gust. Abrah.:
Ingalunda af farhåga, att mina motståndare skulle segra, utan blott af skyldig aktning för Hr Gr. o.
Landtm, och H. R. o.
Ad. begärde jag icke votering, rör:de StatsUtskts utlåt.
N:o 3q5; men då mina dervid gjorda anmärkn:r icke upptogos och besvarades, och således icke undanröjdes, kan jag icke annat än vidblifva min yttrade öfvertygelse, och får jag derföre till prot. vördsamt reservera mig mot det fattade beslutet.
Jag anhåller äfven att till prot. få reservera mig mot beslutet i samma ämne.
N:o 282. ang:de stämpling af spelkort; N:o 284. med instruction för R.
St:s Revisorer ö'fver Bancodiscontverket, jemte f. d. Riksdiscontens utredning samt Provinslånecontoren i Götheborg och Malmö.
Justerades 7 prot.utdr. för d. 3i sisth Januari.
Föredrogs i ett sammanhang ej mindre BondeSt:s d. 29 sisth Jan. på bordet lagda prot.utdr. af d. 26 i samma månad, med inbjudning till R. o. Ad. att frångå sitt fattade beslut, rör:de mom:n a, b och c i 5:te punkten af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 3g3, ang:de grunderna för markegångsprisens bestämmande m. m., samt i stället antaga Utsk:s förslag i dessa delar; än ock Frih.
Palmstjernas d. 22 sisth Jan. på bordet lagda anförande, ang:de sättet att verkställa R. o. Ad:s beslut, rör:de 2 och 5 punkterna af StatsUtsk:s utlåt.
R:o 3g3. v H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.:
Då de 2,‘ne föredragningsämnen, som Hr Gr. o.
Landtm, nu uppläst, omfatta ett ämne af hög och allm. vigt, som kräfver den mognaste öfverläggning, och just derföre, till betryggande af allas rätt, tillfälle måste beredas för hvarje särskild mening alt söka göra sig gällande till det afseende den kan förtjena, får jag föreslå, det Hr Gr. o.
Landtm, behagade till R. o. Ad. göra propos. om remiss till SlatsUtsk. af Frih.
Palmstjernas motion, och att derjemte såsom en följd af det be - 4 Den a Februari f. m. slut, R. o. Ad. fattat, att denna motion borde gemensamt behandlas med BondeSt:s till R. o. Ad. gjorda inbjudning, R. o. Ad. behagade förklara, att det uppskjuter med allt yttrande öfver inbjudningen, intilldess svar från StatsUtsk. ingått på remissen af Frih. Palmstjernas motion.
Det är denna dubbla propos,, jag anhåller, att Hr Gr* o. Landtm, behagade framställa.
Den utväg, som Hr Gr. af Wetterstedt föreslagit, vill jag icke bestrida, i händelse R. o. Ad. skulle finna den lämpligast; men när vi nu genom BondeStrs inbjudn. kommit till besinnande af de mot hvarandra stridande beslut, R. o.
Ad. uti förevar, fall fattat, kan jag icke undgå att finna, att R. o. Ad. kanske lättast och skyndsammast kunde komma från frågan på det sätt, att R. o. Ad. godkände inbjudningens ändamål och ansåg det sist af R. o. Ad. fattade beslutet stå i rak strid mot det första, och att således, da 2:ne mot hvarandra stridande beslut icke böra äga lika kraft inom Ståndet, R. o. Ad. kunde frångå sista beslutet och godkänna StatsUtskrs tillstyrkande.
Men i händelse R. o. Ad. icke skulle gilla denna åsigt, instämmer jag uti hvad Ilr Gr. af Wetterstedt föreslagit.
Hr von Hartmansdorff, Aug, hade inlemnat följande:
Cn bröstsjukdom hindrad att personligen deltaga i H. R. o.
Ad:s till detta plenum utsatta öfverläggning, ang:de Hederv.
BondeStrs inbjudning och Frih.
Palmstjernas motion om räntepersedlars utgörande, anhåller jag att härigenom få till prot. bestrida all upprifning af H. R. o. Ad:s förut i ämnet, på goda grunder, fattade beslut, äfvensom åberopa, hvad jag mot Frih.
Palmstjernas motion i samma fråga jemväl yttrat.
Jag vågar bestrida den af H. E. Hr Gr. af Wetterstedt begärda propos., emedan jag tror, att den skulle tillintetgöra hela frågan, ty jag kan icke finna, huru StatsUtsk. skulle kunna behandla Frih.
Palmstjernas motion, innan Utsk. visste, huru Stånden afgjort det förslag i samma fråga, StatsUtsk. redan framställt.
BondeSt. har uti sin inbjudning sagt, att det icke afgör sjelfva principen rörrde medelmarkegången, förrän det fått veta, huruvida R. o. Ad. vidblifver sitt beslut, rörrde mom:n litt. A, B, C. Om nu R. o. Ad. remitterar Frih.
Palmstjernas motion till StatsUtsk., men låter BondeStrs inbjudning hvila, så befinner sig StatsUtsk. i det förhållande, att det icke vet, hvad Stånden egentligen tänka i afseende på det förslag, som blifvit framstäldt; och så länge
Stånden ännu icke yttrat sig öfver detta förslag, lärer StatsUtsk. icke kunna afgifva ett nytt förslag i afseende på räntespannmålens utgörande, hvarföre jag skulle tro, att BondeStrs inbjudning
Den 2 Februari f. ra. 5 ingalunda bör hvila.
Dessutom tror jag icke, att R. o. Ad:s mening har varit, att BondeSt:s inbjudn. och Frih.
Palmstjerna* motion skulle i ett sammanhang föredragas, ty det lärer vara en gifven följd, att, om BondeStts inbjudn. skulle bifallas, Frih.
Palmstjernas motion kommer att förfalla, efter ändamålet då redan är vunnet; och får jag af sådan anledn. hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att BondeSt:s inbjudn., såsom varande främst på föredragn:slistan, måtte först afgöras, och att, sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut derom, Frih.
Palmstjernas motion derefter genast måtte blifva föredragen.
H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att som R. o. Ad. i sista plenum beslutat, alt de båda nu framställda målen skulle i ett sammanhang föredragas, kunde 11.
Ex. ej finna, huru annorlunda dervid kunde tillgå, än att de i förening afhandlades.
I händelse Hr Gr. o. Landtm, anser sig kunna göra propos. till remiss af Frih.
Palmstjernas motion, då densamma innehåller ett förslag till upprif— vande af ett inom
Ståndet genom votering fattadt beslut, och således står i strid med 53 §.
Riksd.Ordn., har jag ingenting att invända mot remissen; men för min del vill jag förklara, att jag bestrider allt upptagande af Frih.
Palmstjernas motion, såsom innefattande ett försök att upprifva ett formligen fattadt beslut.
Hvad åter beträffar de svårigheter, som Gr.
Gyldenstolpe sagt skola uppstå för ärendets behandling i TJtsk., i händelse motionen ditremitteras , innan R. o. Ad. fattat något beslut öfver BondeSt:s inbjudning, får jag blott fästa Hr Gr:s samt H. R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att, när Ståndens prot.utdr. öfver de fattade besluten till StatsUtsk. inkomma, StatsUtsk. i alla fall åligger att inkomma med förslag till sammanjemnkning i de delar, hvaruti Ståndens beslut kunna stå i strid med hvarandra.
Jag skulle derföre tro, att, om Hr Gr. o. Landtm, tror sig kunna göra propos. på remiss af Frih. Palmstjernas motion, något hinder icke möter för StatsUtsk. att behandla frågan.
Jag är till en del föro» koinmen af Gr.
Horns erinran, att R. o. Ad. fattat tvenne emot hvarandra stridiga beslut, rör:de ifråga var. sak, och att en öfverensstämmelse emellan dessa beslut måste åstadkommas; men då jag äfven finnér mig föranlåten att bestrida den remiss af Frih. Palmstjernas förslag, som af don1 förste värde talaren, II.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedt bär blifvit yrkad, anser jag för en skyldighet att redogöra för mina skäl dertill, och anhåller derföre att få framställa dan,.
Då man borttagit den del, på hvilken jeinnvigleu i en sak beror, är det hela sönderryekt och karr ej återupprätta* tned mindre, än alt jemnvigten åserställes.
Nu har tili afgörande förekommit fråga om alt återupprätta förslaget i 6 Den 2 Februari f. m.
StatsUtslrs utlåt.
N:o 3g3, ronde en förändrad method för markegångssättningarna och för grundskatternas utgörande, hvilka 2:ne delar af beskattningsväsendet äga i nämnde förslag, genom det deri föreslagna sättet för markegångsprisens bestämmande, ett inbördes oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, ehuru de, genom tvenne voteringar uti särskilda plena hos R. o. Ad., blifvit åtskilda.
Derigenom har förslaget kommit i ett skick, som påkallar en vidare åtgärd af H.
Ståndet och derföre föranledt Frih.
Palmstjerna att framställa sitt förslag samt äfven föranledt Idederv.
BoudeSt. att icke fatta något beslut rörrde dessa delar, förrän BondeSt., genom inbjudning tillR. o. Ad., fått veta, huru H.
Ståndet häröfver definitivt beslutar.
I anledn. häraf kan jag ej annat än lifligen önska, att denna fråga måtte erhålla en sådan utgång, som motsvarar, hvad sakens vigt fordrar och hvad Nationen har rätt att vänta af dess lagstiftande kamrar.
Men innan jag går att undersöka i hvad skick saken för närvar, befinnes, anhåller jag först få göra en allmän reflexion, hvars riktighet jag hoppas medgifves af hvar och en, som allvarligen åsyftar sin Konungs och sitt fosterlands väl, nemi. att hvarje lagförslag, som innefattar en uppenbar orättvisa, är odugligt, och att R.
St. icke kunna inför thronen frambära ett sådant lagförslag, deruti orättvisan är så uppenbar, att den ej kan af någon bestridas, allraminst under sådana förhållanden, då orättvisan faller tungt på den talrika del af Svenska folket, som drager Rikets grundskatter och förökar dess bördor på en tid, då såväl K. M. som ock R.
St. hafva insett och högtidligen förklarat, att grundskatternas lättande är af behofvet påkalladt och bör, vid en förändring med dessa delar af beskattningsväsendet, i främsta rummet afses.
Häraf drager jag den slutsats, att ett lagförslag, som icke kan af R.
St. frambäras, ej heller bör af R. o.
Ad. godkännas.
Då jag nu öfvergår till att betrakta, huru saken nu står, visar det sig genast tydligt och klart, att den del af förslaget, som rörer methoden för markegångssättningarna, icke kan bestå, sedan den del deraf, som innefattar jemnvigten för det hela och som här utgöres af de 3:ne första momrn i 5:te punkten af StatsTJtsk:s utlåt.
N:o 3g3, blifvit af R. o. Ad. borttagen, utan att något annat är i stället ditsattj ty när markegånf spriset bestämmes efter ett medelpris för ett visst antal åi , som här är antaget till tio, kan ingen jemnvigt äga rum vid tillämpningen af ett sålunda bestämdt markegångspris, derest icke uppsägningsrätten upphör eller åtminstone i väsendtlig mån inskränkes.
Jag skulle fela mot den aktning och det förtoende, jag hyser för H.
Ståndets upplysta omdöme och rättsinne, om jag ansåge nödigt att här ingå uti vidare utveckling häraf, enär saken är så enkel, att den kan med arithmetisk visshet bedömas. Dessutom har Frih, Palmstjerna uti ett föregående plenum full - Den 2 Februari f. m. 7 ständigt utredt omöjligheten af förslagets tillämpning, äfvensom att statsverket kommer att förlora på alla Kronan behållna räntor derigenom, att de 3:ne första morn» af 5:te punkten i StatsUtsk:s utlåt.
N:o 3g3 äro borttagna, utan att något annat är i stället ditsatt.
Jag förmodar derföre, att H.
Ståndet inser, det jemnvigten i förslaget är på sådant sätt förstörd, och att, derest förslaget lemnäs i detta skick, hela tyngden faller ensamt tryckande på indelta räntegifvare, förorsakar förlust för statsverket och tillskyndar endast åt indelta räntetagare en otillbörlig vinst.
Jag frågar, om icke förslaget då innefattar en uppenbar orättvisa?
Jag frågar äfven, om icke härmed är tillräckligt ådagalagdt, att förslaget icke bör af R. o. Ad. lemnäs i ett sådant skick, och om icke således en åtgärd af R. o. Ad. måste vidtagas, hvarigenom jemnvigten i förslaget blir återställd?
Men den förlorade jemnvigten kan icke återställas med mindre, än att R. o. Ad. vill antaga antingen BondeSt:s inbjudning eller Frih. Palmstjernas förslag.
I den händelse, att R. o. Ad. nu icke finnér för godt att antaga BondeStrs inbjudning, för att icke alldeles borttaga uppsägningsrätten från räntetagaren, så länge uppsägningsrätten qvarstår hos läntegifvaren, hoppas jag likväl, att intet hinder möter för antagandet af Frih.
Palmstjernas förslag, på det att uppsägningsrätten å ömse sidor må inskränkas blott så mycket, som nödvändigt fordras, derest den antagna methoden för markegångsprisens bestämmande efter medelpris skall kunna bestå.
Palmstjernas förslag är för närvar, mer antagligt än Utskts, såsom en öfvergångsåtgärd, tills dess tid och förhållanden i öfrigt medgifva en fullkomligare förbättring i dessa delar af beskattningsväsendet, emedan, då man antager, att markegångspriset bestämmes efter ett medelpris, en rubbning måste uppstå i hittills varande förhållanden; men denna rubbning blir mindre märkbar och lättare verkställd genom Frih.
Palmstjernas än genom Utsk:s förslag, och äfven,, om man antager, att räntetagaren icke blifver lidande genom uppliäfvandet af hans uppsägningsrätt, på sätt Utsk. föreslagit, har likväl föreställningen derom vunnit så stort insteg både hos R. o. Ad. samt hos PresteSt., att man ej kan hoppas få Utsk:s förslag i denna del antaget.
Deremot har Frih.
Palmstjernas förslag icke den minsta skymt af orättvisa, hvarken emot räntegifvaren eller emot räntetagaren, och bör således icke röna något motstånd af dem, som antagit och vilja bibehålla den föreslagna methoden för markegångssättningarna.
Att remittera Frih.
Palmstjernas förslag till StatsUtsk., såsom här blifvit yrkadt, skulle, så vidt jag kan förstå, endast inveckla saken och förorsaka onödig tidspillan, hvilket redan är bevisadt af Gr.
Gyldenstolpe; och dä Frih.
Palmstjernas förslag ehdast har afseende på att bringa öfverensstämmelse emellan de sinsemellan stridiga beslut, som af R. o.
Ad. äro fattade rörtde 2:dra och 5:tc $
Den 2 F c b r u a ri f. m. punkterna af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 3g3, erfordrar detta förslag ingen annan åtgärd, än att, såsom ett contraförslag i stället för de 3:ne första mom:n i nämnde 5:te punkt, af R. o.
Ad. pröfvas och afgöras utan någon handläggning af Utsk., enär det blifvit af Frih.
Palmstjerna framstäldt innan föredragningen af följande mom. i samma 5:te punkt.
Att remittera detta förslag till StatsUtsk., för att lemna de andra Stånden del deraf, synes mig vara onödigt; ty PresteSt.
, som redan har afslagit
Utskzs förslag rörtde markegångssättningarna och grundskatternas utgörande, kan icke antaga detta förslag isoleradt, och BorgareSt. åter, som har bifallit
Utskrs förslag både i 2:dra och 5:te punkterna, kan vid sammanjemnkning af Ståndens skiljaktiga meningar icke göra någon svårighet att antaga detta förslag, så framt det blifver af de tvenne öfriga Stånden antaget, och således återstår endast BondeSt., som förklarat sig icke kunna häröfver besluta, förrän R. o. Ad. deröfver har fattat sitt beslut; och deruti har BondeSt. gjort ganska rätt, enär resultatet al sammanjemnkningarna eljest skulle kunna blifva just motsatsen af hvad som åsyftas.
Jag kan derföre icke underlåta yrka, att R. o. Ad. nu måtte definitivt afgöra frågan, på det att ett bestämdt svar må kunna lemnäs på BondeSt:s inbjudning.
Skulle, emot min förmodan, H.
Ståndet icke finna för godt att antaga Frih.
Pahnstjernas förslag, så återstår endast den utväg att förklara, det R. o. Adis mening är, att den föreslagna methoden för markegångssättningarna må förfalla.
Ilvilketdera af dessa 2:ne alternativ nu är bäst atL antaga, hemställer jag till II.
Ståndets pröfning, men anhåller vördsamt, att ettdera mätte ske.
Innan R. o. Ad. kan begifva sig till någon pröfning, vare sig af BondeSt:s inbjudn. eller af Frih.
Palmstjernas motion, fördrar ordningen, att vi först afgöra den formfråga, som uppstått genom det af H. Ex.
Ilr Gr. af Wetterstedt framställda förslag, att remittera Frih. Palmstjernas motion till StatsUtsk. och att, i följd af det vid sista plenum fattade beslut, låta BondeStts inbjudning hvila, intilldess StatsUtsk. öfver motionen afgifvit sitt utlåt.
Men innan jag ingår i denna formfråga, ber jag att få undanrödja en formscrupel, som angår min egen rätt att yttra mig i ämnet.
Hå uti sista plenum fråga uppstod om att bordlägga Frih. Palmstjernas motion, uppträdde. 2.'ne ledamöter af Ståndet och, under åberopande af en § i Riksd.- Ordn., förklarade, att, sedan motionen redan 2:ne gånger varit bordlagd, den ej kunde 3:dje gången bordläggas med mindre, än att remiss bestriddes.
Det var då endast i afseende på formen, blott för att vinna det ändamål, att få 2:ne särskilda handlingar, som angingo samma ämne, besvarade i det oskiljaktiga sammanhang, hvaruti de stå tdl kvar - Den 2 Februari f. ra. 9 hvarandra, som jag då bestridde remiss af Frih.
Palmstjernas motion.
Jag uppnådde mitt ändamål i formfrågan; men jag blef derföre icke förhindrad att yttra mig om remissen i hufvudsaken.