Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag frågar, mina Hr, skall man ej sätta ändamålet för reformen i jemnbredd med, eller ännu hellre framför den brytning, som möjligen någon gång kan uppstå af någon strid kamrarne emellan, derigenom att de ej fått blifva ett. dubbelljud af hvarandra?
Representationen har, såsom här ofvan är antydt, två hufvudsakliga ändamål.
Det ena är beskattningen, det andra en viss yttranderätt öfver Konungens rådgifvare.
Hvad först beträffar beskattningen, så tillhörer den till hufvudsaklig del den yngre kammaren.
Deremot äger den äldre kammaren att granska de anmärkn:r emot Konungens rådgifvare, som möjligen göras utaf den yngre kammaren.
De båda kamrarnes attributioner mäste på detta sätt afvägas, ty det är emot all princip, attén och samma person, det må nu vara såsom enskildt eller såsom Corporation, skulle på en gång få uppträda både såsom anklagare och en slags domare.
För min del tror jag det således vara af högsta vigt, att de båda kamrarne få en sådan sammansättning, att man må äga förmodan och möjligen största garanti, att de uppfylla nämnde functioner — och dertill hörer att båda kamrarne måste i visst fall vara karaktersskilde.
Jag kan således icke förlika mig med det begrepp, att de båda kamrarne uti en representation skola bildas genom ett i det närmaste likartad t valsätt.
Jag anser mig derföre icke kunna med min röst biträda det af Const.Ulsk. framlagda förslag, ulan får tillkännagifva, att jag instämmer uti Hr Åkermans förslag till R. o. Ad:s gemensamma tanka.
Hr Den 12 Mars e. m. 217 Hr Silfverstolpe, Fredr.
En talare i plenum sistl. måndags e. ni., sorn yrkade, att R. o. Ad. skulle såsom en gemensam tanka föreslå, all R.
St. ansågo Const.Utsk:s nu framställda förslag såsom oantagligt, har, såsom stöd för sin i detta afseende yttrade tanka, visat mig den uppmärksamheten att bland annat anföra, alt jag uti milt på f. m. samma dag afgifna yttrande icke yrkat, att R. o. Ad. skulle förklara några anmärkn.T såsom sin gemensamma tanka, utan endast gjort anmärkn.T vid Utsks afgifna förslag.
Jag anser mig skyldig förklara denna tydning af min mening vara ett missförstånd.
Det ingick icke i min afsigt att framställa förslag till några gemensamma tankar, men jag är deremot öfvertygad, att det är icke allenast gagneligt, utan äfven ganska vigtigt att R. o. Ad., äfven örn det icke skulle hafva den följd alt något förslag blifver hvilande, åtminstone till sitt protocoll uttalar den mening, R. o. Ad. bar i denna fråga.
Det är af denna anledn. jag anser mig böra förklara, att då jag finner Hr Åkermans förslag vara det, sorn icke allenast icke strider emot, utan äfven till hufvudgrunderna öfverensslämmer med det yttrande jag samma Måndagsförmiddag afgifvit, jag ämnar rösta för antagande af Hr Åkermans förslag, såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka.
Jag finnér visserligen, att den enskilda mening, jag i detta afseende kommer att genom min voteringssedel yttra, kan vara R. o. Ad. likgilltig, men det har icke varit mig likgiltigt att ett yttrande af mig möjligtvis kan af några af R. o. Ädis ledamöter vara missförstådt, och det är derföre jag ansett det vara en skyldighet emot mig sjelf att till protocollet afgifva denna förklaring.
Sprengtporten, Jacob Wilhelm:
Den grundliga behandling, som representationsfrågan såväl vid denna som föreg:de riksdagar rönt, innebär visserligen ä ena sidan ett bevis för det intresse, hvarmed denna fråga omfattas af Svenska folket och dess ombud.
Men då man derjemte betraktar den stora olikhet i meningar, som i detta ämne uppstått, och de ringa framsteg, som frågan har gjort, ledes man till en bekymrande farhåga för de många strider, som ännu torde återstå, för att bekämpa eller lösa denna fråga, som så tärer på fridsamheten emellan medborgare och lägger sådana hinder i vägen för utvecklingen af nationens krafter.
Det är naturligt, alt en strid mot rotfästade samhällsinstitutioner måste blifva långsam eller åtminstone långvarig, men jag har föreställt mig, att äfven i frågans behandlingssätt vid hvarje riksdag skulle finnas något skäl, hvarföre det hittills så föga lyckats för Const.Utsk. att vinna sympathier för dess arbeten.
Då ett förslag framställes till en förändrad organisation af hela samhällsbyggnaden, så bör ett sådant förslag äfven innefatta bevis, att den jemvigt, som bör finnas emellan delarne till det hela, icke är störd.
Jag tror, att frågan hittills icke blifvit nog förberedd för att lemna sådana bevis, och att Utsk. saknat statistiska materialier för att bedomina de olika förhållandena, hvaraf också följt, 8 H. 28 218 Deu 12 Mars e. m. att Utsk:s förslag i vissa delar saknat fullständighet.
Jag är således af den tanka, alt om representationsfrågan i en framtid skall lyckas alt gå mera framåt, än som hittills ägt rum, så måste man emotse detta vigtiga ärendes behandling emellan riksdagarne.
Jag hyser äfven det hopp, särdeles efter det yttrande, som en af Konungens rådgifvare, den enda som under nuvarande förhållanden kunnat här uppträda, afgifvit, att så skall komma att ske.
De åsigter, som Hr Silfverstolpe under gårdagens plenum här framställt, tillfredsställa mig till alla delar, och lika med Gr.
Björnstjerna skänker jag så mycken vigt åt den källa, hvarifrån de hafva sitt ursprung, att jag lika med honom skulle önskat, att Hr Silfverstolpe hade framställt sina tankar i den form, att de såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke hade kunnat återgå till Const.- Utsk.
Men då detta icke varit förhållandet, så måste jag deremot helt och hållet skilja mig från Gr.
Björnstjerna deruti, att jag icke förkastar ett förslag, som står i närmaste förhållande till den mening, sorn en af Konungens rådgifvare framställt, utan jag leder mig i st. till den slutsats, alt förena mig i de åsigter, som Hr Silfverstolpe sjelf erkänt vara nära desamma, sorn dem han framställt.
Man har sagt, att det förslag, som Hr Akerman här framlagt för R. o. Ad., skulle vara obestämdt.
Jag erkänner visserligen, att det endast kan betraktas såsom en conturteckning, men färgläggningen tillhör Const.Utsk., om det har kraft och vilja dertill, hvarom icke, så tillhör den framliden.
Jag fruktar icke alt några andra färger skola derpå läggas, än de, hvilka för oss alla äro kända och för oss alla kära,, nemi. de blå och de gula.
Jag skall inskränka mig till några få anmärkn:r vid det förslag, som utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Det är redan genomgånget i sina detaljer; jag skall yttra några ord om dess allmänna skaplynne.
Man vill säga något, man vill göra något, men man vet icke så noga hvad, eller man vill icke säga det rent ut.
Tillförene hade Hr Åkerman sagt sin mening bestämdt i gifna §§ och ordalag, men nu har man insvept sig i obestämdheter.
Sådant är icke allenast oriktigt, utan mig synes äfven ett Stånd ovärdigt.
En annan talare har funnit löjligt, att skicka en sådan gemensam tanka till Const.Utsk.
Delta är ett hardt tal, men jag befarar, att det är väl förtjent.
Till bevis torde jag få anföra exemplet af ett äreminne öfver en af mina aflidna företrädare, deruti talaren uttryckte sig i så svassande ordalag, att när talet skulle tryckas, befarade utgifvaren att det icke skulle kunna förstås utan noter.
Cronhjelm nu försett Hr Åkermans förslag med noter, så voro sådana nödvändiga jemväl för nyssnämnde äreminne, på det att läsaren måtte begripa de förblommerade talesätten.
Han satte alltså inunder: ”detta betyder Statssecreterare för Ecclesiastikärender”.
Det löjliga, mine Hrr, ligger deri, att man sväfvar så ut i rymden, att man sjelf, eller andra måste peka på de eljest väl bekanta föremål, som menas, på det att läsaren må inse Den 12 Slars e. m. hvarom fråga är.
Också förklarande äreminnets recensent, alt gudarnes språk stöde alt läsa i texten, men menniskornas i noterna.
Man säger, att 11. o. Ad. bör gå de motsatta anspråken lill mötes.
Visserligen bör raan, så vidt möjligt är, göra sina medmenniskor till viljes, men det gifves vissa fall, då man icke får gifva efter, så länge man kan försvara sig, då del ligger en förolämpning i blotta anhållan derom, t.
ex. då någon anmodar bcfälliafvaren å en fästning, att göra sig lill viljes och uppgifva benne, fäderneslandet till skada.
De som nu begära eftergiften, tro sig visserligen tala fäderneslandets sak; men det tro vi ock, derföre måste vårt afslag vara lika godt som deras begäran.
Man säger i samma riktning, att man icke skall hålla igen så länge till dess alt tömmarne brista.
Del lärer betyda, att om det börjar skena, så skall man släppa efter; men då blir det hästen, som styrer ryttaren, och icke tvertom.
Man säger äfven, att man bör gå en faderlig Regerings önskningar lill mötes.
Jag är viss, att när Regeringen har en bestämd mening att gifva tillkänna för R.
St., så gör hon det; mea så länge detta icke skett, och då den Konungens rådgifvare, som här uppträdt, förklarat sitt yttrande vara hans enskilda mening såsom riksdagsman, så går man för långt, om man vill åberopa den såsom ett uttryck af Konungens tanke.
Det är icke eller detta sätt alt försvara sin mening, som en riksdagsman bör använda.
Han bör framställa det riktiga i saken, men icke åberopa, vare sig den ena eller andra myndigheten.
Om vi vid förra riksdagen åberopat yttranden af Konungens rådgifvare, hvad skulle vi ej fått höra just från de män, som nu åberopa ett enskildt, anförande af en Konungens rådgifvare?
Man säger sig vara bekymrad för ett önskadt slut på denna fråga, emedan meningarne åro så mångfaldiga och emedan missnöjet med den nuvarande representationen är så stort.
Det förhåller sig med detta missnöje, mine Hrr, alldeles som med den jemmerklagan man hör öfver den onda verlden.
När man skall skiljas från henne, vill ändå ingen derhän.
Man skyller nu allt ondt på det närvarande representationssättet, men när det skall förändras, så har man dock sina betänkligheter.
Man vet hvad man har, men är oviss om det kommande bär lill afgrunden, eller till lycksaligheten.
Att antaga Hr Åkermans förslag, är detsamma som ali säga alls intet.
Likväl har en af Konungens rådgifvare, hvars röst man här vill göra sig till godo, yrkat, att R. o. Ad. må uttala en mening.
Det är också hvad jag för min del i förmiddagens plenum har gjort, men jag önskar, att R. o. Ad. måtte uttala en mening öfverensstämmande med den, som
Ståndet uttryckt både vid föregående riksdag och under den nuvarande, och detta är icke den sväfvande mening, som Hr Akerman framställt.
Här har talats om beliofvet af statistiska uppgifter och bristande kännedom hos Const.Ulsk. för ali handlägga delta ärende.
Jag erkänner fullkomligt dessa brister, men de höra icke lill frågan om den 220 Den 12 Mars e. m. mening, som R. o. Ad. nu skall uttala.
Jag hemställer alltså vördsamt, att U. o. Ad. måtte förkasta denna obestämda mening.
För den som haft tillfälle att öfvervara R. o. Ad:s discussion i detta ämne den 28 Aug. sisth är och de nu förflutna, var det icke svårt alt förutse, alt denna dagen skulle .blifva den betydelsefullaste.
Jag har derföre tagit mig friheten att ännu en gång begära ordet, för att genomgå de anmärka', som blifvit gjorda, sedan jag sist hade ordet, och hvilka, ehuru riktade emot Hr Åkermans förslag, likväl äfven träffat mitt, emedan Hr Åkermans och mitt förslag i många väsendtliga punkter öfverensstämma.
Cederström, som hade ordet näst efter mig, yttrade, att det endast vore en fras hvad man anmärkt emot Coust.Utsk:s förslag, att det blott vöre ett enkarnmarsystem.
Jag får hänvisa den värde talaren i detta afseende till de reservationer, som äro Ulsk:s betänk, vidfogade af Hrr Fries, Tersmeden och mig.
Rån han vederlägga de skäl, som deruti linnas upptagne för detta påstående, så vill jag genast afstå derifrån.
— Den följande talaren anmärkte, alt om Adeln och PrcsteSt. komme alt utgöra den ena kammaren, så skulle deraf en förhatlig spänning uppkomma.
Jag får derpå svara, att onågot sådant har icke blifvit föreslaget; väl innehålla både Hr Åkermans och milt förslag, alt båda dessa samhällsclasser skola vara i en kammare förenade, men jemte dem skulle också deruti ingå en del af BorgareSt. och hälften af alla nu orepresenterade, samt en del af Konungen valde ledamöter.
— Grefve Gyldenstolpe har funnit, alt de olika qvalilicationer, som af Ulsk. bestämmas, äro tillräckliga för att gifva kamrarne en nödig karaklersskillnad.
Det är redan anmärkt, att om det är en möjlighet, att en sådan karaktersskillnad skulle uppkomma kamrarne emellan, så är det likväl ganska ovisst, ty det finnes ingenting som garanterar, att icke en högre embetsmannaerfarenhet m. m. kunde komma i den lägre kammaren och tvertom.
— En följande talare har förklarat
Hr Åkermans förslag vara det farligaste af dem alla.
Jag måste säga, alt om det ålåge mig att bestämma mig antingen emellan Hr Akermans eller Ulsk:s förslag, så mäste jag föredraga Hr Åkermans.
Jag fruktar icke för de obestämdheter, som deruti finnas, emedan den auetoritet, som kommer att behandla förslaget, vare sig alt det blir Const.Utsk. eller någon comité', jemväl måste behandla de opinioner, som inom alla Stånden gjort sig gällande.
Föröfrigt måste man taga i betraktande, att det af Hr Akerman till Const.Utsk. ingifna förslag skiljer sig i den betydliga omständigheten från Hr Åkermans förslag lill gemensam tanka, att i denna sednare är helt och hållet borttagen den punkt, hvarigenom i det förra bestämmes, att den nedre kammarens ledamöter, skola vara flera än den öfres.
Genom detta stadgande föll det af sig sjelf, att den nedre kammaren skulle hafva öfvervigtcn vid samfälld omröstning per capita.
— Man har sagt, alt det är yrkena, som skola representeras.
Detta är endast så lill vida riktigt, att Den 12 Mars e. m. 221 tlct är kunskapen om yrkena, som skola representeras, men alldeles icke yrkena sjelfva, ty de skola då endast åstadkomma eu slitning emellan de enskilda intressena.
En talare har redan bemärkt, att ingen monarki kan existera utan ett aristocratiskt clement, och på samma grund har jag också ansett, att Utsk:s förslag icke är förenligt med den monarkiska principen.
Samme talare har vidare frågat, hvar det femte Ståndet skulle insläppas.
Om representationen delas i två kamrar, så kan jag icke se hvarföre de orepresenterade ej kunna inlåtas i dessa kamrar på ett eller annat sätt, hvilket äfven är uttryckt såväl i Hr Åkermans till Ulsk. inlemnade förslag, som i 4 och 5 §§ af hans förslag till gemensam tanka.
Den värde talaren har ytterligare anmärkt, att om man sammansätter representationen så, alt yrkena eller de materiella intressena komma i den ena afdelningen, och således de högre intressena skulle komma att inrymmas i den andra kammaren, så skulle den nedre kammaren förr eller sednare utesluta den öfre.
Så vore verkligen förhållandet, om man kunde tänka sig, alt de personer, som vore competenta till inträde i den nedre kammaren, skulle vara så blinda och sä litet förstå statens eget intresse, att de icke skulle det ringaste sälta värde på ett intresse, sorn hufvudsakligen lefver för det offentliga lifvet och sätter sitt eget förhållande i andra rummet.
Detta är likväl ett fall, som man icke kan förutsätta.
Ytterligare har samme talare förklarat, att Sverige aldrig haft något tvåkammarsystem.
Jag hemställer lill hvar och cu, som känner vår historia, om icke under den tiden, då Adeln hufvudsakligen var maktägande inom Svenska representationen och likväl de andra Stånden bredvid med deras veto, om icke detta i sjelfva verket var ett tvåkammarsystem, ehuru icke till formen.
Under en del af Frihetstiden kunde man deremot kalla Svenska representationen för ett enkammarsystem, emedan de som rådde på Riddarhuset äfven voro maktägande inom den öfriga delen af representationen; men detta valen tillfällighet, ty vårt nuvarande fyrkammarsyslem kan ingalunda kallas ett enkammarsystem, efter så många och vigtiga frågor kunna förfalla om tvä
Stånd stanna emot tvä.
JAka med den värde talaren har jag den åsigten, alt den egentliga beskaffenheten af slåndsväsendet i Sverige, och huruvida det bör fortfarande behålla sin representation, ingalunda är fullkomligt utredd.
Men derom är nu icke fråga, ty en sådan utredning tillkommer Const.- Ulsk. eller en comité äfvensom den allmänna opinionen och litteraturen.
Då jag ställer Const.Utsk:s och Hr Åkermans förslag emot hvarandra, så måste jag säga, att om jag nvore nödsakad att bestämma mig för ettdera, så blefve det Hr Åkermans, emedan antagandet af hans förslag innehåller möjligheten af ett framskridande, då deremot Utsk:s förslag är ett tillbakagående.
Jag skall föröfrigt icke längre uppehålla II. o. Ad,, utan slutar mod att åberopa det förslag lill gemensam tanka, som jag sjelf afgifvit.
222 Den 12 Mars e. m.
Raab, Adara Christian:
En värd talare har i dag på förmiddagen vågat kasta en siareblick in i framliden, och förespått, att det är Stånden, som skola rädda Sverige.
Afven jag vågar kasta en blick in i framtiden och förutspå, att på historiens blad skall denna dag blifva upptecknad, antingen till R. o. Ad:s ära eller till föga berömmelse öfver oeftergitlighct för hela landets önskningar.
För min del anser jag det vara R. o. Ad:s ära att nu antaga delta förslag, det sisla af de oss erbjudna, hvarmed vi kunna ådagaläga ett allvarligt uppsåt alt vinna en reform, som är önskad af folket, och som är önskad af R. o. Ad:s flesla ledamöter, om jag får tro hvad Hera af dem yttrat.
En värd talare har yttrat, att en opinion icke bildar sig under loppet af 10 år, utan det är seklers verk.
Jag erkänner visserligen, att tio år i staternas lif är icke att anse mera än tio minuter, ja tio secunder af den enskildes.
Någon gång kunna likväl vigtiga saker ske inom få ögonblick.
Icke ansågo vi det möjligt vid 1834 års riksdag, att en sådan förändring i allmänna tänkesättet ang:de representationsförändring skulle så snart kunna utbilda sig, som den vi nu från alla håll förnimma.
Jag hemställer då om icke äfven de förestående nästa 10 åren kunna lika mäktigt verka på opinionerna, som de sednast framflutne.
Jag tror, att det är förgäfves vi söka alt sätta en damm deremot, ty opinionernas ström skall sönderbryta den.
Hr von Hartmansdorff bar trott, alt representationsfrågan vore en af de minst vigtiga, eller åtminstone icke bland de vigtigaste, hvilket skulle visa sig deraf, alt endast 8 motioner voro ingilna i detta ämne, då deremot sidor fulla voro antecknade af motionärer i bränvinsbränningsfrågan.
Het är naturligt, att i en ekonomisk fråga, som hvar och en tror sig förstå, skall göras flera motioner, än i ett så svårt lagsliftningsämne som detta; men det kan icke vara Hr von Hartmansdorff obekant, att många hafva förenat sig om utarbetandet af sådana förslag; och räknar man antalet af alla dem, som deltagit i dessa åtta till Const.Utsk. ingifna förslag, så tror jag det skall mångfaldigt öfverstiga antalet af motionärer i hvilken annan fråga som helst.
Jag vill icke lala om petitionerna, emedan jag erkänner, att deras värde kan vara ganska tvifvelaktigt, men de vittna åtminstone derom, att denna fråga omfattas med ett allmänt oell varmt intresse af hela landet.
Björnstjerna har påstått, att den s. k. just milieu’n står på en falsk basis här i Sverige, derföre alt de conservalive här endast (märk endast) yrka att få bilda en senat och tillåta småkrämaren och bonden att få ingå i classer med valrätt.
Jag hemställer, om dessa de conservativas anspråk äro så obetydliga ?
Jag är icke bland dem, som idkeligen framhålla det stora antalet individer i de lägre classerne, och derefter vill bestämma deras representationsrätt; men det måste väl medgifvas, alt deras förmögenhet också gifver full rätt till den andel i representationen, som de förut ägt.
Björnstjerna har klandrat jusle-milieu’n; äfven Hr von Hartmansdorff har i förmiddags uti skarpa ordalag ogillat densamma.
Jag hemställer, om detta s. k. parti, som vid denna riksdag har uppstått, förlje - Den 12 Mars e. m. 223 nar smälek, derföre att det ej kastar sig på några ytterligheter,— derföre att det gjort till sin uppgift att förmedla opinionerne, och sjelf, undvikande bränningarne i passionernas ström, styra kosan på sanningens — den eviga sanningens alltid lugnt flytande kungsåder.
Jag hemställer, om detta ej är sättet att gå till väga, för att med sans och lugn vinna och erhålla en önskad reform.
Då härvid talaren gjorde något uppehåll med sitt anförande, hördes åtskilliga ledamöter ropa på proposition, hvarefter Frih. Raab fortfor:
Förlåten mine Hrr! att jag upptager tid.
Den fråga, hvarom vi öfverlägga, är dock den vigtigaste under hela riksdagen, och jag tror icke, alt den tid är förlorad, som vi derpå använda.
— En värd talare har klandrat, att man åberopat den likstämmighet i åsigtcr, som Konungens rådgifvare yttrat, och har hemställt, hvad man skulle hafva sagt, om talaren uppträdt vid sisla riksdagen och velat åberopa Konungens rådgifvare.
Jag förstår icke huru man kan vilja förena ett sådant uttryck med den föreställning
Hr von Hartmansdorff så ofta här har framhållit, alt det är Stånden och i synnerhet R. o. Ad., som skall stödja timonen.
Om vi hafva till åliggande att stödja timonen, månne vi ej då hafva skäl att högljudt fägna oss åt sådana regeringsåsigter, som göra alt vi kunna och böra understödja Regeringen.
Likasom Hr von Hartmansdorff hade sparat sina krafter till deri stora drabbningen i dag, likaså har äfven jag och de flesta talare, som yttrat sig, vändt oss liufvudsakligast emot honom, och på hans hjerta lägger jag slutligen en allvarlig uppmaning att icke använda sin outtömliga kraft, sitt stora inflytande, sin stora parlamentariska förmåga, att leda, jag vågar säga, missleda Ståndet lill ett l)eslut, som, efter min tanka, vore olyckligt.
Jag röstar för Hr Åkermans förslag.
På denna sena timma skall jag vara helt kort och ^endast med några få ord uttrycka min tanka i afseende på Hr Åkermans förslag — denna låda, i hvilken så många andra förslag kunna fä rum.
Jag anser det vara en modfärgad, skiftande duk, på hvilken kunna broderas hvilka figurer man bäst tycker kunna passa; men mönstret, som skådas der bakom, innehåller i nedra kammaren allmänna val, och i den öfre en skugga af aristocralisk beskaffenhet — en svag byggnad, som icke kan motstå de påkänningar, hvilka en af förmiddagens talare har ansett tiden innan kort skola medföra starkare än de någonsin varit förut.
Hvarifrån dessa påkänningar skola komma, om utifrån eller inifrån, det kommer framtiden alt utvisa; men under hvilka tidsförhållanden sorn helst fordras en stark representation.
Grundtankan i Hr Åkermans förslag synes genom blyertsen i det till prot. aflemnade originalet; de öfverstrukna raderna visa den grundtanka, alt den andra kammaren, sorn samman - 224 Den 12 Mars c. m. sättes genom allmaänna val, skall blifva den rådande.
Det är icke på detta sätt, som jag tror att vi skola gå tillväga.
Oss tillhör icke att kryssa mellan opinionerna; oss tillhöratt uttrycka en opinion och dervid blifva: min är att förkasta delta förslag.
Hr Ä kerman, Fredr.:
Jag torde icke behöfva försäkra, att det icke var utan en viss bäfvan, som jag vågade framställa mitt förslag till gemensam tanka i denna fråga.
Denna bäfvan ökades, då jag såg män uppträda deremot, som inom detta hus äro kända såväl för sitt inflytande, som för sin skicklighet.
Men jag måste tillika erkänna, att sedan jag hört dem, har mitt förtroende ökats; det har ökats lill följd af de skäl, som användts emot mitt förslag.
Hr von Hartmansdorff har visat mig den hedernatt anse mitt förslag farligt; han anser det således kunna vinna sympatier inom detta hus; och Gr.
Gyldenstolpe, hvars förmåga att uppfatta, ingen lärer kunna bestrida, har behagat hvarken läsa detta förslag lätt, eller ännu mindre att förstå ett enda ord af det hela.
Hr von Hartmansdorff har förundrat sig öfver den förklaring man gifvit, att med de materiella intressena menades näringarne.
Hvad annat skulle man väl mena, än jordbruk, handtverk och sådant mera, som är föremål för ekonomisk förkofran.
Det har vidare anmärkts, att förslaget icke hade några bestämda tendenser; det har fått åtskilliga benämningar för sin vidlyftighet och sin sväfvande egenskap.
En har liknat det vid en låda och en annan har kallat det löjligt.
Detta är ett sätt alt argumentera, hvarmed jag icke vill mig befatta.
En annan värd talare har fästat sig vid vissa omständigheter, såsom t. cx. att rcrepresentationen skall delas på två kamrar o. s. v., samt sagt, alt då detta jemväl föreslås, såväl af Reformvännerna, som af Ståndens förfäktare, så innehålla mitt förslag saker, som alla vore ense om.