Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Statskont. blifvit anordnade till utbetalning; men enl. 1, 2, och 3 §§, i 1830 års Instruktion, måste äfven dessa förvaltande Verks, såsom Krigscolhii och Förvaltningens af Sjöärenderna med deras Underafdelmr, Krigs-Akademiens m. fl, från och med för år 1829. intagas i Riks-Hufvudboken, hvilken derigenom 2 H. 3 34 Den 22 D ecember e. m. blifvit, åtminstone en tredjedel, vidlyftigare än förut, och hvarigenom förorsakats en tillökning i arbete, i början så ansträngande, att en mycket skicklig men lungsiktig Boksluts-Kamererare derigenom förkortade sina dagar, och derefter så vidlyftigt, att det af de Ordinarie Tjenslemännen i 15iksboksluts-kont. ej kunnat medhinnas, utan måst verkställas med biträde af Extraordinarie!’, till hvilkas aflönande K.
M. årligen i Nåder anvisat, a behörig Hufvudtitels Besparingar, 1,200 15:dr b:ko.
Riks-Hufvudboken är visserligen, i följd så väl af detta Tillägg, som af skyldigheten att redovisa resultalerne af Statsregleringens mångå och minutiösa detaljer, ganska vidlyftig.
Men att den såsom 1843 års Stats-Revisorer yttrat, är invecklad och mörk, hvilket lärer vilja säga detsamma, som att den saknar enkelhet och tydlighet, kan jag ej medgifva.
För mindre djupforskande ögon, vande att se bokslut med en enda kassaförvaltning, må den afskräckande vidlyftigheten möjligtvis hafva gifvit anledning till ett så oblidt omdöme, hvilket uppenbart strider, emot omdömen af de insigtsfull män, som deltagit i de ofvan anförde fördelaktiga yttranden, grundade på använd möda att närmare skärskåda Riks-Hufvudbokens många, men nödvändiga beståndsdelar.
I de lill hundratal många kassornas Specialräkningar, upgjorde efter gifvet formulär, debiteras Inkomster, afföras Utgifter och uplagas Balanser under bestämda, med Riksstalen och andra regleringar öfverensstämmande Titlar, med sina underafdelningar, der sådane äro nödige, såsom en Inkomsts statistiska specificerande efter debileringsgrunderne samt fördelning i afkortade, behållna och resterande belopp o. s. v.
Specialräkningarnes (ilelsummor sammandragas sedan i en Generalräkning för hvarje Verk, exempelvis en Sådan för hvarje län, nptagande Landl-Ränteriets, Fögderiernas m. 11.
Specialsummor.
Från Generalräkningarne ingå titelsummorne på Inkomst och Utgifts sammandrag, särskildta för hvarje Titel och, lill undvikande af mångdnbbladt antal, försedda med kolumner för Titlarnes Underafdeln:r.
Titelsammandragens summor ingå derefter på Hufvudsammandrag, i hvilka Inkomster och Utgifter, så vidt de höra (ill Riksstalen, genom kolumner, äro jemförda med Riksstals-summorne, till utrönande specielt af Brister eller Öfverskolter å Inkomster och Brister, Besparingar eller Reservationer lill vidare utbetalning å Utgifter.
Från Generalräkningarne gå Balancerne direkt lill ett Hufvudsammandrag öfver desamma.
Slutligen nptager Kapitalräkningen Hufvudsammandragens summor af Inkomster, Utgifter och Balancer, särskildt för Statsverket och särskildt för andre Verk och Inrättningar.
Att förslag till någon enklare Riksbokslulsmethod, som tillika är säker och tillfyllestgörande, skall genom det rundligaste löfte om belöning kunna framkallas, anser jag vara mer att önska än att hoppas.
Det förslag, som, i enlighet med 1843 års Revisorers hemställan, efter updrag, blifvit af en f. d. Tjensteman i Riksboksluts-Kont. afgifvet, upfyller ej på långt när ett sådant ändamål.
En annan fråga är den, om det är möjligt att i Riksbokslutet tillvägabringa en minskad vidlyftighet.
I första rummet förekommer härvid såsom önskvärdt, en större enkelhet i Slatsre - Den 22 December e. m. 35 gleringarne.
NTill ju mindre antal Inbomstitlarne och deras debiteringsgrunder kunna reduceras, och ju färre vilkoren och föreskrifterne om de anslagne medlens disposition äro, ju mindre vidlyftigt blir Riksbokslulet.
Elt annat hufvudsakligt medel till vidlyftighetens minskning vore en återgång till hvad Riksbokslulet var före år 1830.
Fördelen af den då skedda utvidgning, före hvars införande Kongl.
Stats-Kont. aldrig i frågan blifvit hördt, synes visserligen vara den, att för Riksstats-Anslagen fås en mera detaljerad redovisning i sjelfva Riks-Hufvudboken, och alt deruti ses, hvilka Behållningar hos de förvaltande verken finnas; men denna fördel molväges af olägenheten deraf, att just dessa Behållningar, som kunna bestå af kontant, förskotter, inventarier, fastigheter m. m., icke äro af samma natur, som Behällningarne i Statsverkets Kassor, och således ej kunna användas till hvilka Statens behof som helst, utan utgöra Tillgångar, inskränkta till vissa bestämda föremål.
För alt i någon mån afhjelpa denna olägenhet, hafva Debetsbalanserne måst ökas med Reservationer lill motsvarande belopp, hvarigenom Reservationerne äfven lill sin natur blifvit delade i tvänne slag, elt hvartill endast allmänt disponibel tillgång finnes, och som beror på anordning af K.
Slatskont. enl. hvad K.
M. redan förordnat eller ytterligare förordnar, och ett, som kan hafva flera slags, dels disponibla, dels odisponibla tillgångar, om hvilkas användande det blott tillhörer vederbönde förvaltande Veik och Auktoriteter att besluta.
Då 1830 års
Instruktion uphört att vara gällande, är derigenom undanröjdt ett hufvudsakligt hinder för Riksbokslutets återställande i det skick, hvari det var, innan samma Instruktion utfärdades.
Uti upställningen af Rikshufvudbokens form ingick planen, att alla de Intrader, som af Kronans Upbördsmän för andra Verks, än Statsverkets, räkning indrifvas, skulle till Slatsintrader blifva förvandlade, emot det att Verken, genom Anslag på Riksstaten, erhöile hvad dem lillkomme, hvilket äfven R.
St. vid 1823 års Riksdag för sin del, biföllo.
Delta har likväl ej af Verken blifvit medgifvel, förmodligen af fruktan för alt blifva ställde under R.
Sins godtycke och att se sina tillgångar vid Statsregleringarne genom indragning förminskade.
Då således någon verkställighet af den åsyftade regleringen, som mycket skulle hafva förenklat Allmänna Upbördsverket, ej är att emotse, och dessa Verks Medel kunna å ett särskildt sammandrag hopföras med Statsmedlen, till utrönande af Allmänna Utskyldernas belopp på det hela, är det skäl att i särskildt Konto för hvarje Verk införa dess Medel och afsluta dess Liqvid med Statsverket, som bör anses hafva, såsom skuld till Verket, allt hvad vid årets slut för deras räkning i Statsverkets Kassor innestår; i följd hvaraf endast Statsmedel komme alt i Rikshufvudbokens sjelfva Afslut, eller Kapital-Räkningen ingå.
Vill man äfven uti särskildt konto uplaga Statsverkets s. k.
Grundfond, hvilken tillkommit af de Medel och Ofverskotter, som sedan äldre tider varit samlade och tillgänglige för besörjandet af löpande årets Utgifter intilldess dertill beräknade Inkomster inflyta, blifver kapitalräkningen en koncentrerad redovisning för den egentliga Slatsverksförvaltningen och mycket 3 * 3b Den 22 December e. m. förenklad.
Riks-Hufvudboken förvandlas derigenom lill K. Statskont:s Redogörelse för dess utförande af Statsregleringen och bör då få sin benämning förändrad lill Stats-Hufvudbok.
Ännu en betydlig förkortning och förenkling skulle della Bokslut vinna, om, hvad K. Statskont., uti underd.
Betänk:de af d. 18 Dec. 1839, hemställt, och 1823 års Revisorer tillstyrkt, ang:de beräkningen såsom Statsinkomst af de s. k.
Landträntorne, vunne bifall.
— Emellan förhållanderne med dessa, beroende på Jordebokskaltläggning, Skattskrifning eller Taxering, och af de Stals-Inkomster, som indrifvas af förvaltande Verk, såsom Tull- och Postmedel m. fl. eller som direkt till Statens kassor inflyta, såsom Botes- och Charta Sigillala-Medel m. fl., företer sig den hufvudsakliga skilnad, att de förra numera, sedan den förut, ofta till ganska ringa påföljd hållna höstupbördsstämman är afskatfad, h. o. h. inflyta under året efter det, för hvilket de äro debiterade, men att de sednare till största delen under debileringsåret inbekommas.
Den i flera hänseenden besvärande vidlyfligheten, att i Stats-Hufvudboken, vid Kalenderårets utgång, balancera betydliga, redan debiterade, men såsom utestående ansedde summor, skulle undvikas och en önskvärd enhet i afseende på tiden, då Medlen äro tillgänglige, vinnas, om uti Iliksstatsberäkningarne Landtränlorna finge anses såsom Inkomster för det år, under hvilket de inflyta, så att t. ex. 1853 års lill inbetalning år 1854 förfallna Ordinarie Ränta, Afrads- och Kronotiondespanmål, Mantalspenningar, Bränvinsafgift m. m. skulle komma att utgöra Debet i 1854 års Räkenskaper.
Härigenom skulle äfven en öfverensstämmelse vinnas emellan Statsverkets och Riksgäldskont:s Bokslut, ty den skiljaktighet råder nu, att efter gällande method, den för år 1851 taxerade hevillningen utgör Balance i 1851 års Riks-Hufvudbok men Inkomst i 1852 års Hufvudbok för Riksgäldsverket.
Förmedelst den åsyftade åtgärdens vidtagande skulle Fögderiernas och städernas Specialräkenskaper kunna afslutas d. 31 Dec. samma år, för hvilket redogöres, och icke, såsom un, 8 månader sednare, hvarigenom Riksbokslutsarbelet i afseende på de i kassorna direkt inflytande inkorasterne skulle ett helt år fortskyndas.
Härvid möler väl någon svårighet i afseende på hvad som är Indeldt, hvilket såsom Statens Utgift till Indelningshafvare för Beskattningsåret beräknas, men ej förr än följande året af dem upbäres; men denna kan afhjelpas på det sätt, att då Markegängen före årets slut är satt, från Fögderierna afgifvas särskildta SpecialRäkningar öfver alla Indelningar, uträknade i Penningar, efter Markegången, och förenas med Årets Räkenskaper, hvaremot det följande årets Special-Räkningar utom Afkortningarne, uptoge endast hvad för Beskattningsåret är Kronan behållet.
För det år, då öfvergången till den föreslagne nya Debiteringsgrunden egde rum, skulle den Upbörd af Landträntor, som borde öfverflyttas till följande årets Räkenskaper, icke uptagas bland Inkomsterna, utan det deremot svarande behof fyllas af Grundfonden, som dertill lemnar tillgång och som förut årligen, ehuru endast förskottsvis, derom blifvit til litad.
Om en Stats-Hufvudbok, sådan jag nu föreslagit den, finge Den 22 December e. m. 37 åstadkommas, är jag viss, alt all klagan öfver svårigheten alt begripa densamma skulle försvinna och alt den skulle medföra allmän belåtenhet.
Det är likväl ej min mening, alt Bokslutet öfver alla andra Allmänna Räkenskaper skulle lemnäs utan all åtgärd.
Den föreslagne Stats-Hufvudboken skulle utgöra första delen af det stora Riksbokslutsarbetet och den sednare delen blifva en egentlig RiksHufvudbok, lili hvilken Slats-Hufvudbokens
Kapitalräkning skulle ingå såsom en Generalräkning för Statsverket, innefattande hufvudredogörelsen för K.
Statskontis förvaltning, likasom de särskilta Generalräkningarne för de andre Verkens.
.lag återkommer nu till det, genom 1843 års Revisorers hemställan, framkallade nya Förslag till Riksbokslut.
Författaren har äfven delat sill Verk i tvenne Hufvuddelar.
Den ena kallar han Hufvudbok öfver K. Stalskonl.s enskildta Rörelse, den andra Riks-Hufvudbok.
En sä beskaffad
Hufvudbok öfver K.
Statskontis enskildta rörelse skulle hufvudsakligen innefatta hvad sorn i alla fall innefattas i K.
Räntekammarens Hufvudbok, jemte de af K. Statskont. på LandlRänterierna anordnade summor, hvilka förfat laren kallar Lefvereringar till K.
Statskont. som skulle redovisa dem såsom Utgift, ehuru de i Landt-Ränteri-Räkningarne såsom utgifter äro afförde och verificerade. K. Statskont. har, uti underd. utlåt, af d. 18 Dec. 1850 visat olämpligheten och otillförlitligheten i detta arbete, som borde ge en fullständig framställning af detta Verks åtgärder vid utförandet af Statsregleringen, men som deremot lemnar ett ganska ringa resultat.
Dä 1843 års Revisorer i det förutvarande Riksbokslntet sett idel mörker, skulle man hafva skäl att förundra sig öfver förändringen i uplysning, då man erfar, alt 1851 års Revisorer i det nya Förslaget till Hufvudbok öfver K.
Statskontis enskildta rörelse, med förkastande af K.
Statskontis tanka derom, sett idel ljus, om man ej visste, att en inleresserad penna fält diktera hvad Revisorerne derom vttral.
Statskont. och K.
KammarRin hafva, uti underd.
Utlåt, af d. 21 sist]iclne Maj grundligen vederlagt 1851 års Revisorers yttrande om delta Röksluts förslag, hvilket af de under innevaride år församlade R.
Slis Revisorer blifvit förkastadt.
Till undvikande af vidlyftighet åberopar jag endast de härom lydande handlingar, utan att anföra något derutur, helst de i sin helhet äro för SlatsUtsk. tillgänglige.
Hvad den sednare delen af det föreslagna arbetet eller den egentliga Riks-Hufvndboken beträffar, så, ehuru den är temligen invecklad, likväl och då denna icke skulle innefatta någon Redogörelse, ulan tablåvis framlägga förhållandet med Allmänna Medels förvaltning på det hela, hvilket kan ske pä många sätt, medger jag gerna, att författaren härvid må, om han det förmår, genomdrifva sina idéer.
Men jag protesterar emot antagande af den förvända arbetsordning han begagnat, att nemi. för ett år först upgöra Riks-Hufvudboken och sedan den Hufvudbok, som innefattar en del deraf, eller K. Statskontis Redogörelse.
Om remiss härå till StatsUlsk. anhålles vördsamt.
Remitterades till SlatsUtsk. 38 Den 22 December e. m.
Vidare upluste
Hr Westerstrand, Pehr en motion af följande innehall:
Lik ljuset, utgående från en högre verld, är skön Konst den kraft, som rörer, lifvar och förädlar menniskosjälen.
Naturen gaf vårt slägte förmågan att emottaga dess strålar och genomträngas af dem; och Snillet hiel' det prisma, genom hvilket de i oändliga skiftningar brytas.
Starkast likväl af dessa är tonernas samljud.
Afven det kallaste hjerta kan röras af denna kraft, som synes verka på allt lefvande i naturen.
Men tjusning och nöje, som all skön konst medförer, äro icke tonkonstens enda verkningar.
Att den mildrar och förädlar sederna*), är en lära från forntidens vise, som alltid ulhällil profvet.
Den sanne musikvännen, den bildade virtuosen kan visserligen begå fel, som härröra ifrån ett redigt hjertås öfverilningar, men öfverlagd elakhet flones hos dessa icke.
Den, hvars öra ej tål falska toner och harmonier, hyser i hjerlat intet bedrägeri.
I del kalla norden ha alltid för tonkonsten funnits varma hjertan.
Sångens trollkraft är der lika gammal med sagan.
I Gudomens gårdar, på stridens fält, i nöjenas krets, ingen uplyftande andakt, intet stärkande mod, ingen sann glädje utan hämtadt lif från tonernas samljud.
Hvad vi härutinnan ärft af vära fäder, kunna vi glädja oss att hafva väl förvaltat och förkofrat.
1 bredd med vise och ridderlige
Konungars kraftiga vilja att förädla vår nation, hafva enskildle medborgares bemödanden sträfvat till samma mål, — bemödanden, endast möjliga i frihetens bygder.
Det är slafvens rätt alt sorglöst vänta allt af den styrande makten; men det är den frie medborgarens plikt att lätta och understödja dess omsorger.
Några enskildta föreningar hos oss för tonkonstens förädling hafva, tid efter annan, utgjort dessa den medborgerliga frihetens utsådda frön, af hvilka hemtats herrliga frakter.
Men den enskildta omtankan kan härutinnan ej göra allt; den har dock hos oss gjort ganska mycket, dä det allmänna för flera andra föremål temligen drygt anlitadt, härtill gifvet ringa bidrag af medel.
Den under K.
Musikaliska Akademien lydande allmänna undervisningsanstalt för musiken, den enda i sitt slag inom värt land, har ända intill 1847 års riksdag haft ett anslag pä Iliksstaten af endast 1,700 R:dr b:ko.
Näst före samma Riksdag anhöll akademien hos K.
M. i underddiet, att nådig propos. måtte aflåtas till R.
St. om tillökning i detta anslag med 3,300 R:dr b:ko.
Men af grannlagenhet att ej för mycket betunga Statsverket, kanske äfven af omtanka att få så mycket mera tillgång till det, framför allt annat, kära militärväsendets behof, blef den för musikundervisningsanstalten begärda summan af regeringen, i proposai, nedprutad till 1,300 R:dr b:ko.
Detta ringa anslag beviljadt af R. o. Ad. och PresteSt., afslogs af Borgare- och Bondesen, men vanns genom votering i förstärkt StatsUtsk.
Man skulle, i anledn. häraf, kunna med bedröfvelse sluta dertill, att de sam - *) Emollit mores, nec sinit, esse feros.
Den 22 December c. m. 39 hälIsklasser, sorn representeras af de sistnämde tvenne Ständen, äro mycket omusikaliska, om ej erfarenheten visade, att största delen af den stora mängden elever, hvilka hos Akademien bildas till organister och kantorer, utgöres af allmogens söner, och att ehuru en riksdagsman för Stockholm ifrigast talte emot anslaget, dagligen, då vädret är vackert, oräkneliga skaror af stadens innevånare utvandra der vakten frammarcherar, ej, som jag tror, för åskådandet af de Preussiska kaskarne, utan för nöjel att höra den vackra Regementsmusiken.
' Jag har nämnt om något, som är Preussiskt, och jag tror, att, om hos oss den musikaliska konsten, såsom i Preussen, af styrelsen omhuldades, denna efterapning skulle vara bättre, än mången annan; och man skulle då ej behöfva att derifrån införskrifva snjetler för musikens flera grenar.
Ty svenska folket har mycken fallenhet för musik, blott tillfälle gifves till dess utbildning.
Derom vittna, bland annat, de flera utmärkta sängtalanger, som från oss gått till utlandet.
Jag får, i följd häraf, vördsamt hemställa och till Rikets Höglofl.
Ständers behjertande föreslå, att på det K.
Musikaliska Akademien må sällas i tillfälle att för undervisningen göra något med besked, medelst utvidgande och mångdubblande af dess skolklasser, hvilket den nu, oaktadt bästa vilja, ej förmår, en tillökning i dess årliga anslag måtte beviljas med Sju tusen (7,000) R:dr b:ko.
Akademien skulle härigenom få en årlig tillgång af 10,000
R:dr b:ko, hvilken är betydligt mindre, än hvad årligen utgår för ett kungligt lustslott, till hvilket leder en väg, som man anser böra förses med en ny brobyggnad, kostande öfver 80,000 R:dr b:ko.
Frih. Bonde, Knut Philip, upläste följande motion:
Närmast föranledd af min ställning såsom Chef för den Kongl.
Theatern, men tillika manad af mitt deltagande för konsten och dess samband med samhällsställning och mensklig lycka, utbeder jag mig att få fästa H. R. o. Ad:s benägna upmärksamhet på de förhållanden, uti hvilka vår egentliga Nalionaltheater, eller den Kongl. Theatern i hufvudsladen, sig befinner.
Stiftad af Konung Gustaf lil, har denna theater haft en lysande tid, när den, understödd af Statsanslag till ett belopp af 83,333 R:dr 16 sk. S:r-Sp., enl. nuvarande realisationsgrund motsvarande 222,000 R:dr b;ko eller en summa, öfverstigande Kongl. Theaterns nuvarande hela utgiftsbudget, var i tillfälle att, utan afseende på vinning eller förvärf, egna sig åt upfyllandet af sin bestämmelse att vara en ledare för det allmänna konstsinnet.
Konung Gustaf lil var visserligen praktälskande, men, icke må man förgäta, det denna snillrike Konung äfvenledes hade stora syften, och att han förstod hvilket inflytande en theater af värde förmådde utöfva på bildningen i allmänhet, på folk-karakteren i sin helhet, samt slutligen måhända också på tanke- och handligs - 40 Den 22 December e. m. sättet för (.lagen.
För att vinna dessa syften ansåg lian en summa utaf 222,000 R:dr b:ko icke vara af betydenhet.
Sedan särskilda bevekelsegrunder, jemte Statens financiella trångmål, föranledt Konung Gustaf IV Adolf att indraga den Kongl. Theatern, blef grunden lagd äfven till framtida, d. v. s. nuvarande missförhållanden.
Den skugga af theater, som återstod efter år 1806, bestod i den s. k. dramatiska theatern, med dess ringa dagkostnad och dess praestalioner utan chöler, balletter och öfriga dyrbarare accessoirer.
Det blef derigenom en möjlighet att bibehålla denna Iheaters verksamhet med ett statsanslag af omkring 43.000 II:dr h:ko.
Med Regementsförändringen år 1809 återkom man snart till känsla af behof att ega en nalional-thealer i Sveriges hufvudstad.
Men samme Regent, som förut under sin förmyndarstyrelse anslagit lika stor summa som Konung Gustaf lil, kunde nu, i anseende till förändrade konstitutionella förhållanden, icke anvisa statsmedel dertill, och endast ur Konungens handkassa utgick nu ett obetydligare anslag.
Under Konung Carl XIV Johans regering erhöll theatern äfvenledes ur den Kongl, handkassan 36,000 R:dr b:ko, hvarjemte dåvarande H. K. H. Kronprinsen, likaledes ur Sin handkassa, lät 4000 R:dr samma mynt utgå till theatern.
Samma förhållande fortfar ännu på det sättet, att fl. M:s Konungen ifrån Civillistan årligen låter 40,000 R:dr b;ko utbetalas för sammma ändamål.
Af Statsverket emoltager Kongl.
Theatern årligen, under titel af anslag, till dramatiska thealerns underhållande, en summa af 6.000 R:dr b:ko.
Thealerns bestämda bidrag f. n. utgöra således knappast en femtedel af del anslag, som vid den Kongl. Theaterns upsättning pröfvades nödigt.
Härigenom har Kongl. Theatern måst egna lmfvudsakliga omsorgen åt sitt eget uppehållande, och ifrån att vara ett af landels vigtigare bildningsinstiluter nedstiga till en i stort anlagd ekonomisk anstalt, der en mängd sceniska och musikaliska artister m. fl. kunde ha att påräkna sitt uppehälle, och vid hvars handhafvande det hufvudsaklig», om ej enda, syftemålet borde vara att söka förvärfva så mycket penningar sorn möjligt.
Men oaktadt theaterslvrelsen åt delta theaterns sjelfbevarande egnat osparde bemödanden och denna styrelse oftast varit åt landets ulmärktare administrativa förmågor anförtrodd, lia dock alla dessa frånträdt sina befattningar med efterlemnande af skuld, hvilken af Konungens handkassa måst gäldas.
Endast sedan år 1844 har H. M.
Konungen måst ersätta Theaterns förnyade underbalancer till omkring 60,000 R:dr b:ko.
Men är det väl civil-listan, som ensam bör uprätlhålla Theatern?
Hvad har hon egentligen att göra med National-Theatern, utom ersättningen för hofvets platser inom Theatersalongen??
Enskilda ynnestbevis åt konstnärer till stöd för lofvande talanger, eller till understöd för dem som år eller olyckor gjort lefnadsomsorgerna tyngre, — del är sådant som kan blifva föremål för en Den 22 December e. in. 41 hög och beskyddande välgörenhet; men Nalional-theatern tillhör och hör tillhöra Nationen!
Om en Theaters alla bemödanden gä ut på att genom sina prseslalioner väcka folkets aisleliska medvetande, och lipman a del till medborgerliga dygder och om den vet att ständigt anslå fosterlandskänslans ädlaste toner, — må dä folkrepresentationen äfven under sitt skydd uptaga denna konstaustalt såsom en nationens tillhörighet.
Det är en upfoslran i stort, som ligger hemligt innesluten i skådespelen, hvilka endast af den råa hopen betraktas såsom blotta tillställningar att fängsla de yttre sinnena.
Men äfven den, sorn icke förstår betydelsen af dessa tillställningar, undgår icke, emellanåt de intryck, som just med Theaterns verksamhet åsyftas.
Sköna omsluter det ädla, goda, och bringar det på sådant sätt alt uptagas af ett sinne, som eljest icke vore särdeles öppet derför.
Sedlighet, mildare och renare känslor är skådespelet ämnadt alt framkalla, och denna verkan uteblifver icke, fastän det aldrig kan för hvarje tillfälle märkas.
Endast då blir det tydligt, när ett helt folk skall genomträngas af en och samma tanke; skall eldas till en och samma handling; då verkar den sceniska föreställningen med påtaglig styrka; dä ser man på en gång resuilaterna i tänkesättet; och den höga idée, som kanhända i går skulle mott fullkomlig likgiltighet, kan i morgon bli omfattad med brinnande värme, om dess värde i dag blir på scenen framstäldt, linder samverkan af allt som hänför menniskosinnet.
Det är således bidraget till folkupfostran i ädlare mening, som utgör väsendet af en theaters verksamhet; det är en andlig inverkan på den stora mängd, som på intet annat sätt kan träffas af den högre bildningens välgörande verkningar.
Hvad en hufvud stads åsigter, vanor och tänkesätt verka på hela landet, veta vi alla.
Det är för den skull af största vigt att Kongl.
Theatern är så beskaffad att den välgörande inverkar på hufvudstadens mindre sam hälle, och derifrån på det gemensamma Svenska samhället.
Men för alt nuvarande Kongl.
Theatern skall kunna utöfva detta inflytande på folkets kultur, måste den genom tillräckliga medel befrias ifrån en alltför beroende ställning af dagens vexlande tycken; den bör så understödjas alt den värdigt kan npfylla sin bestämmelse såsom förvaltare af en del af nationens ideella egodelar!!
Med åberopande af dessa åsigter om theaterns väsende och bestämmelse anser jag mig böra inför R.
St. framställa en vördsam bön: att del nuvarande Statsanslaget till Kongl.