Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då vid Riksdagens början nu ifrågav:de motion väcktes, tog jag mig friheten anföra några betänkligheter mot nyttan och således äfven nödvändigheten af Stockholms befästande; och af hvad jag då erfor och sedermera, under den långa betänketid som blifvit mig förunnad, ytterligare inhemtat, finner jag icke någon anledn. att i detta afside ändra åsigt.
Jag får säga att jag anser mig tryggt kunna rara af mot - 240 Den 6 Februari. salt mening meri mångå i öfrigt aktningsvärda representanter, då min mening delas af flera vigtiga auktoriteter; men, mine Hrr, jag vill icke låta komma mig till last att i Riksdagens så till sägandes lisie timma inleda en discussion öfver sjelfva fråsan: om Slockholm bör befästas eller icke; jag anhåller blott att få för min enskilda del till prot. anföra de grunder hvarpå jaa bygger mitt afslag å Betänk.
Jag hade föreställt mig, att i en så vigtig fråga som denna, hvilken säkerligen skulle inleda Staten i högst betydliga kostnader, vore det ett absolut behof att förslaget derom utginge från Regeringen.
Då lv.
M. och Dess Regering vid
Riksdagens öpnande tillkännagaf att De ännu icke ansågo tidpunkten vara inne för afgifvandet af ett så beskaffadt förslag; då således Regeringen visat sig vara i behof af ytterligare besinning och betänketid för afgifvandet af Propos., — då anser jag, efter min åsigt om representantens åliggande, det vara deras pligt att icke allt för brådstörtadt framrusa på denna bana.
Dä Regeringen till R.
St:r afgifvit förslag har man ofta nog anmärkt, att dessa förslag icke varit så grundliga, icke beräkningarne så tillförlitliga som man kunnat önska; jag täger mig friheten hemställa om det icke vore ett efterlank ligt exempel för representationen, att ingå på denna bana utan en grundligare undersökning eller rättare sagdt utan någon slags undersökning.
Det är godt och väl att man säger det en komité blifvit nedsatt, som afgifvit ett ganska vackert och fullständigt arbete; men då detta arbete icke varit tillfyllestgörande för att förmå Regeringen att sjelf afgifva förslag till R.
St:r, förekommer det mig mer än olämpligt om representationen sjelfmant skulle inleda Statsverket i så betydliga utgifter som de ifrågav:de. 1 en så beskaffad fiåga som denna tiar man, efter mitt omdöme, af nöden icke allenast att fästa sig vid auktoriteter, utan äfven alt stärka sin egen öfvertygelse genom i n (1 i v iduela undersökningar af förhållanderne.
Man har sagt att förslaget skulle omfatta den obetydliga summan af G millioner; jag vill icke öfverdrifva på något sätt och har icke anspråk på att kunna göra någon beräkning i den vägen, ehuru jag förutsätter minst en summa af 10 millioner, men då lv.
M. vid Riksdagens början icke ansåg Rikets ('mandela ställning medgifva Propos. i detta ämne, tager jag mig friheten hemställa om under loppet af de sista 12 månaderna vår financiela ställning, vårt. ekonomiska tillstånd vunnit en sådan förbättring att den gifver anledn. ät representationen att helt handlöst kasta sig in i sådana förhållanden.
Det är på dessa grunder jag icke kan lemna min röst åt förslaget; det är af den natur att det behöfver mogna icke allenast inom Regeringen och representationen, utan äfven inom hela nationen.
Så har ännu icke skett och då förbjuder mig min öfvertygelse, mitt åskådningssätt om representantens pligt att deråt lemna bifall, allra minst som jag anser det föga öfverensstämmande med representationens värdighet att med en liten lockmat inleda till sådana företag.
Man föreslår nemi. nu att blott kasta bort den obetydliga summan af 100,000 Rdr, men meningen kan icke vara någon annan än den att Den 6 Februari.
241 att grundlägga de många millioner som skola komma efteråt.
Häraf kan jag icke låta förleda mig, utan mäste underkasta mig det ogillande, som möjligtvis från en eller annan sida kan upstå till följd af min balsstarriga opposition mot Utsk:s förslag.
Jag finner dessutom, sedan vi nu med stor svårighet fått låna penningar till de utgifter som vid denna Riksdag i så rikt mått blifvit beslutade, högst betänkligt att vidare fortgå på denna bana och tror att R. o. Ad. handlar bäst, om de, i likhet med Borgare- och BondeStm, åtminstone för denna gång afslå detta förslag.
Ang:de det af StatsUtsk. tillstyrkta anslaget till Stockholms befästande kan jag icke undgå till en början bemärka, att detta skett i strid med de åsigler som Regeringen uttalat och att således StatsUtsk. handlat utan att låta på sig inverka.
Jag yttrar icke detta såsom något tadel mot Utsk., jag anser det tvertom vara Utsk:s pligt såsom en delegation af R.
St:r eller af den andra statsmakten att handla fritt och sjelfständigt, utan annan grund än sin öfvertygelse.
Det är nu andra gången under denna Riksdag som Utsk. på så sätt förfarit: första gången skedde det i en ganska vigtig fråga nemi. om bevärings-exercisen, i hvilken icke Regeringen uttagit det steg den bort taga.
Jag för min del vill önska att samma Utsk. måtte på enahanda sätt förfara i de åtgöranden som ännu kunna vara för detsamma att iakttaga, och att det icke måtte i afs:de på anslag lemna tillfälle för användande af den kända frasen »när jag dricker är det rätt.»
Hvad sjelfva anslaget beträffar, så anser jag dess nytta och nödvändighet så påtaglig att jag obetingadt tillstyrker bifall dertill.
Det är visserligen sannt att vi allt mer och mer hafva hos utlänningen pantsatt våra fastigheter, ja, möjligen äfven lösören, men det återstår ännu för oss en dyrbarhet, det är vår national-frihet; och jag hoppas att för dess bevarande nödiga åtgärder måtte vidtagas, sedan man kanske något handlöst förspillt de förra.
Vi böra påminna oss de, om jag så får säga, repriser af förstorings-lusta som tid efter annan påkommit vår östra granne; huru skulle det väl blifva om vi lemnade den vigtiga punkten Stockholm utan allt skydd deremot?
Om man betraktar
Stockholm såsom strategisk ståndpunkt, kan man icke lägga nog vigt på dess bibehållande, ty derpå kommer att i betydlig mån bero det krigs natur som möjligen kan upstå.
Jag tror för öfrigt att sjelfva frågan är af den i Ögonfallande beskaffenhet att en vidlyftigare deduktion för bifall till densamma torde vara obehöflig; jag kan dock icke undgå nämna att vid innev:de Riksdag, då löntagare-intresset, ja! t. o. m. blanco-rytteri-intresset gjort sig så gällande, äfven det intresse som har till mål vår nationela frihet äfven bör taga ut sin rätt, åtminstone här på detta rum.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag under önskan att med Stockholms befästande denna gång icke måtte komma att tillgå på samma sätt som då för några år sedan hufvudstaden skulle befästas, att man nemi. blott påbörjar saken, men icke fulländar den.
XI H. 16 242 Den 6 Februari.
Hr Brake], Mauritz Gustsf:
Jag har redan förut flera gånger på detta rum yttrat och jag skall aldrig underlåta något tillfälle, (hvilket Hr Hjertås anförande äfven nu beredt mig) att uttala den öfvertygelse, att om den skandinaviska norden verkligen vill ordna sitt försvar mot sin östra granne — Europas fruktansvärdaste landtmakt —-, måste de nordiska rikena tillgodogöra sig de krafter, hvarutinnan de äro denna makt öfverlägsna; de böra, för att höja sig ur den roll af vanmakt som hvar för sig särskildt spelar, sluta sig tillsammans så fast som möjligt, — och härigenom samt genom bildande af en verklig marin skaffa sig en röst med i Europas angelägenheter; ty, mine Hrr! det är dock en skön röle att utgöra en nation, sorn har någonting alt säga här i verlden!
Och om vi då blifva starka på sjön — och min öfvertygelse är, att min åsigt om nödvändigheten häraf i en framtid skall bana sig väg till allmänna opinionen, skulle vi, endast med tillhjelp af vår sjömakt, kunna vara i stånd att hindra fienden verkställa en landstigning, att få fast fot i landet eller med ett ord att utföra någonting af betydenhet, ty denna betydenhet ligger just uti möjligheten att hastigt och oförmodadt kunna bemägtiga sig någon vigtig punkt på våra kuster.
En sådan punkt är Stockholm; det skulle kunna hända att på andra sidan hafvet en expedition i aldra största hemlighet utrustades, (vi veta nemi. att vår östra granne har en sådan tillgång lill både förråder och trupper att hans enda besvär är blott att låta inskeppa och öfverföra dem på sino skärgårdsfartyg), — hvilken expedition inom 24 timmar kunde vara i Stockholms skärgård och om ytterligare 24 timmar i Stockholm.
Detta är ett faktum, hvilket jag tror att t. o. m. de Hrr. som motsätta sig Frih.
Sprengtportens förslag, icke kunna förneka.
— Vi skola nu se till hvilka resurser som stå oss till buds för att möta den ryska styrkan.
Såsom sagdt är tror jag knappast att längre lid än 24 timmar skulle oss medgifvas för att samla våra krafter, och jag betviflar att, äfven om våra jernvägar vore fullbordade, vi på denna korta tid hunne få in till Stockholm mer än en del af Södermanlands och Nerikes Regementen; och äfven om möjligt vore att hopsamla och bekläda en del af beväringen, skulle det, enligt min tanke, icke vara särde les rådligl att använda densamma i ett öppet fältslag.
Dessa skäl tyckas således bevisa den stora vigten' af hufvudstadens skyddande genom kanoner, och förskansningar.
Den fiende som intränger i Stockholm, kan tillgodogöra sig hela vår bank, alla publika kassor, alla de handelsvaror som ligga upstsplade kring hufvudstaden; han .kan lägga sig till hela skärgårdsflottans förråder, hela vårt utredningsförråd, våra konstalster; ja! han kan t. o. m. återtaga de troféer våra förfäder tillvunnit oss och hvilka pryda våra konungagrafvar i Riddarholmskyrkan.
Anckarsvärd har vid detta tillfälle påmint derom att han, då Frih.
Sprengtportens motion remitterades till Utsk., framställde stora och bufvudsakliga skäl (hvarvid han äfven namngaf åtskilliga författare, som skrifvit i sådan syftning) hvilka tala mot hufvudstäders befästande i allmänhet.
Dessa skäl voro, såvidt jag minnes, 2;ne: det ena att en Den 6 Februari. 2i:t stor stad vanligen innesluter en större menniskomassa, hvilken följaktligen under en belägring är svår att proviantera; det andra att under en belägring och den brist på födoämnen, som då möjligen upstår, yppar sig ett missnöje och vankelmod hos befolkningen, som utöfvar en viss påtryckning på garnisonen, hvarigenom denna ofta tvingats att förr än nödigt varit, upgifva befästningen.
Låtom oss nu eflerse, huruvida dessa skäl gälla med Stockholm!
Vi finna då att vår Hufvudstad, — belägen vid änd punkten af en lång och ganska bred sjö, hvilken sträcker sig 15 å 16 mil in i landet —, har ett så lyckligt läge att det nästan alltid måste vara möjligt icke allenast för hufvudstadens garnison, utan äfven för dess öfriga befolkning, att på denna sjö få sig tillsända de lifsmedel, hvaraf de under en belägring kunna vara i behof.
Derjemte företer sig med hänseende till Stockholm den lyckliga omständigheten att staden är så vidsträckt och de delar, hvilka möjligen kunde blifva utsatte för ett fiendtligt bombarde ment, så glest bebyggde, att någon särdeles olägenhet af ett så dant bombardement icke bör upstå.
Enligt min åsigt är således
Stockholm en alltför vigtig punkt att icke det torde vara tid tänka på dess befästande, allra heldst då, såsom nyss blifvit sagdt, vi icke äro starka på sjön och många år torde förgå innan vi blifva det.
Jag vill för öfrigt icke trötta I{. 0. Ad. mod uprepande af alla de både här och i tidningarne reproducerade förhållanden och omständigheter som göra Stockholm till en så framstående strategisk punkt, ulan öfvergår nu till några af de anmärkningar som blifvit i dag mot förslaget framställda.
IIr Hjelta har, såsom skäl till af de å nämnde förslag, anmärkt att icke Regeringen afgifvit Propos. i ämnet.
Jag kan visserligen icke undanhålla min tanke alt regeringen hade bordt aflåta en sådan Propos., men jag hemställer tillika om icke Hr.
Hjerta, hvilken så ifrigt yrkat derpå att menniskan bör få dyrka den Gud hon bär i sill hjerta, äfven, i den händelse att regeringen icke aflemnat Proposm om religionsfriheten, skulle lika omsorgsfullt hofva förfäktat samma frihet.
Vi böra besinna en sak, mine Hrr! att nemi. i allmänhet de kongl.
Proposir, som i och för rikets försvar äskat större uppoffringar af nationen, blifvit med särskild ovilja såväl från representationens som allmänna opinionens sida bemötte.
Vid innevarande riksmöte hade regeringen många och stora, alldeles oundgängliga anslag att begära af representationen; man kan således föreställa sig att regeringen möjligen ansett klokast icke äfventyra dessa anslag genom att begära ytterligare.
Sådan har jag ansett orsaken vara hvarföre regeringen icke vid denna riksdag framlagt Propos. om Stockholms befästande; del hade, enligt mitt omdöme, icke varit klokt att med fälld lans och öppet visir möta den ovilja som alltid mot större anslag för landets försvar gifvit sig tillkänna.
Hr Hjerta har vidare sagt att Sveriges financiela ställning i närv.-de ögonblick vore sådan, att den icke uptnanado till begynnande af ett sådant företag som detta; i sammanhang hvarmed Hr Hjerta anfört några fakta som han ansåg bevisande i detta afseen - 244 Den 6 Februari. de.
Bland annat har Hr
Hjerta påpekat den omständigheten att våra jernvägar icke skulle bära sig; men, såvidt jag vet, hafva de jernvägar som hittills blifvit fulländade, fullkomligt motsvarat sitt ändamål: så har t. ex. jernvägen mellan Malmö och Lund icke allenast gifvit underhållskostnad, utan äfven en inkomst derutöfver.
Hr Hjerta yttrade vid samma tillfälle att man, för att skaffa Staten inkomster, på allvar ifrågasatt tulls läggande på råvaror.
Jag vill icke tro att Hr Hjerta verkligen hyser en sådan mening, ty då Hr Hjerta likasom jag suttit i Bevilln.Utsk., måste han äfven såväl som jag veta, att ehuru ett så beskaffadt förslag väcktes af en ledamot inom Utsk., föll detsamma likväl med en offentlig majoritet.
Hvad för öfrigt beträffar den financiela krisen, så tror jag icke att den är så farlig, som den af många förespeglas.
Det är klart att då för ett lands, sådant som Sverige, produkter yppas ymniga afsättningsorter och utomordentligt höga priser, skall deraf inom landet framkallas en öfverdådig spekulationsanda och ett begär att utvidga sin produktionsförmåga; under den beräkning att denna ofantligt lyckliga konjunktur skall fortfara eller blifva ändå lyckligare; men när då inträffur att konjunkturen uphör och allting återgår till sin lugna och jemna, men dock framåtskridande utveckling, måste naturligtvis en kris upstå och en hop konkurser förekomma, de der verka tryckande för mången och hardt nära förstörande för en och annan samt influera ofördelaktigt på landets näringar och handel.
Betraktar man likväl närmare Sveriges produktionsförmåga i sin helhet, skall man finna att dess välstånd under dessa sista 3:ne åren tilltagit.
Det är möjligt att vår tullinkomst för detta och nästkommande blir något minskad; det är möjligt att vi, i st. f. att lefva såsom hit tills, måste börja spara, för att betala vår utländska skuld; men vi böra äfven besinna att vi i detta sednare fall komma att in skränka oss till sådana förtullbara varor som kaffe, socker, salt och flsk m. m.; och, efter Hr Hjerta bragt å bane detta ämne eller frågan om vårt kommerciela tillstånd och insinuerat att icke FinansMinistern haft någon blick in i framtiden, får jag tvertom uttala den öfvertygelse, att vid -en kommande Riksdag då förbandenvarande förhållanden skola utvisa att det icke varit han, som i detta afs:de haft orätt.
Hr Hjerta har talat om Rysslands fredliga benägenhet, hvilken till en del skulle, efter Ur Hjertås påstående, härleda sig från fruktan för de kostnader och olägenheter som rekryteringen under ett långvarigt krig kunde förorsaka.
Man torde likväl kunna förmoda att den makt, som haft råd att upoffra 100:tals millioner i och för fälttåget å Krim, nog kan vara i stånd att uthärda den kostnad som försändande af en Expedition till Stockholm på 15 timmar skulle medföra.
Hr Hjerta erinrade äfven att de nu påbörjade jernvägs-företagen inom
Ryssland torde bidraga till en fredligare stämning hos detta land, men betänkte icke då, att jernvägarnes ändamål ingalunda är att utvidga Rysslands välstånd, utan att läggas i sådana sträckningar att de gynna ett skyndsamt befordrande af Rysslands railitär-korps vare sig till Petersburg el - Den 6 Febru&ri. 24å ler Moskwa, m. e. o. alla sådana punkter, der Ryssarne hafva huf* vudtrupper förlagda.
Hr Hjerta säger att vi hafva god tid på oss till Stockholms befästande, men huru lång tid anser väl Hr Hjerta behöfvas för detta ändamål?
Om äfven man antager att R.
St:r skola bifalla hvad Regeringen i detta afseende kommer att begära är min öfvertygelse att 9 år åtgå, innan hufvudstaden förvandlas till den fasta punkt den bör vara.
Man har påstått att med dessa 200,000 Rdr icke någonting af väsendtlig nytta skulle kunna uträttas.
Jag medger att summan visserligen är liten, men mycket kan likväl dermed verkställas, enär regeringen derigenom sattes i tillfälle att vidtaga nödiga expropriationer, utstaka liniera samla behof! i ga materia lier o. s. v., så att arbetet genast vid en korn* mande riksdag må kunna begynnas.
Ett annat skäl som talar för beviljandet af dessa 200,000 Rdr är att Stocholms befästande kan betraktas såsom ett fosterländskt företag, hvars beslutande är en heder för nuvarande Ständer, emedan Sveriges ära och trygghet derigenom testamenteras såsom ett heligt arf åt kommande slägten.
Då Regeringen genom Novembertraktaten inslog på en ny politisk bana, fröjdade sig hela svenska folket åt denna traktat, hvarigenom regeringen ställt detsamma såsom en förpost åt de uplysta och frisinnade ideer som England och Frankrike representerade; Svenska folket erfor en rättmätig stolthet öfver den röle det då hade att spela; men, mine Hrr! jag vill bedja Eder ihågkomma att om stoltheten icke upbäres af kraft, nedsjunker densamma till lumpenhet!
En europeisk brytning kan i hvarje ögonblick inträffa; jag frågar Hr Hjerta om han eller någon annan på detta rum kunde förutse att år 1854 en sådan opinion här i landet skulle uttala sig, som villo drifva regeringen till att oförberedt börja krig med grannen i öster.
I hvilken ställning befann sig väl då regeringen?
Det var för densamma omöjligt att i rättan tid uttala sig mot Ryssland, och skulle den ändock hafva gjort det, hade Sverige i och med detsamma risquerat sin hufvudstad.
— Vi böra derföre vara tacksamma mot Frih.
Sprengtporten som genom denna motion sökt att försätta Sverige i en mera fri och oberoende ställning vis-å-vis den östra grannen.
Måhända borde jag icke, men kan dock ej underlåta att göra anmärkning mot StatsUtsIcs Betänk., genom hvilken anmärkning jag äfven får tillfälle att ådagalägga Stockholms militära vigt, hvilken efter min öfvertygelse, lika stor ant.
Stockholm är befäst eller icke, likasom Åreskutan t. ex. är af lika Ulen militärisk vigt i hvilketdera fallet.
Hela skillnaden är att så länge Stockholm kan försvaras, så länge lutar dess militära vigt lill fördel för försvararen, men att deremot ju förr det lian upgifvas, ju mera lutar den till förmån för de anfallande.
Det har blifvit sagöt att en större befästning skulle uptaga allt för stor del *f den activa arméen.
Jag vet att jag uttalar en öfvertygelse som strider mot mångas af Eder, mine Hrr, och äfven mot den som i våra militära läroverk blifvit inplantad, då jag säger att den activa arméen bör stå i Stockholm, att den kan hålla sig fast på denna gränspunkt, emedan allt hvad som fordras till densammas under - Den 6 Febrn ari. bäll och utrustning, kan efter hund tillföras denna punkt pä den långsträckta sjön Mälaren, och om en rysk fiende anfaller Sverige, måste han antingen gå mot denna armé, och då är det öfriga Sverige fritt; eller ock intränga i landet, jag vet ej mot hvilken punkt, men jag ponerar Carlsborg, och då har den activa arméen i Stockholm den största lätthet att afbryta hela den ryska förbindelsen och småningom slå fienden i detalj genom att angripa hans flanker.
Skulle vi åter draga oss in i landet och cernera oss kring
Carlsborg så vore meningen att för hvart steg vi droge oss tillbaka, skulle den fremmande arméen genom inträngandet försvagas; men vi böra dock härvid besinna att när vi ändtligen blifva nog starka att möta fienden på öpna fältet och börja knuffa honom tillbaka, kommer han med hvarje steg närmare kusten i närheten af alla sina tillgångar, och llrrine må icke tro att vintern absolut afbryter förbindelsen mellan Sverige och Ryska kusten, ty det är tvertom högst sällan som Östersjön ligger 14 dagar.
— Således är min enskilda öfvertygelse att Stockholm har en vida större militärisk vigt än SlatsUtsk. genom dess Betänk, velat gifva tillkänna; men jag vill derföre icke förneka att Utsk. ändock visat prof på en ganska militärisk blick, och att vi böra vara detsamma tack skyldigt, derföre att det söker göra den vackra ställning, vi sedan Novembertraktalen intagit, försvarbar, och genom detta Betänk, verkligen lagt grundstenen till ett vackert verk som Svensk ihärdighet och Svensk tapperhet bör kunna försvara.
Då den motion, hvilken gifvit ursprung till förevule Betänk., remitterades från detta Stånd, var jag i tillfälle att yttra den åsigt, hvilken jag länge hyst, att
Stockholms befästande utgjorde ett bland de vigtigaste föremål för de båda statsmakternas medverkan.
Denna åsigt har icke blifvit i någon mån rubbad, under den långa tid som förlupit sedan motionen afgafs, utan tvertom hafva alla do inkast, som dels skriftligen dels mundtligen blifvit deremot gjorda, snarare varit af beskaffenhet att befästa densamma.
Då jag ser mig här omgifven tili större delen af militärer, då jag hört de flesta talare, som här upträdt, yttra sig för bifall till förslaget, finnes väl icke någon anledn. förmoda, det frågan kommer att förfalla.
Jag kan följaktligen vara ganska kort.
Jag vill icke inlåta mig i hufvudfrågan, dess mindre som de, hvilka motsätta sig bifall till Utsics förslag, icke bekämpat sakens nytta i och för sig, utan egentligen hållit sig till den omständigheten, huruvida man nu, i Riksdagens 11 :te timma, borde bevilja det ifrågav:de lilla anslaget.
Det är således frågan: huruvida ett upskof bör ega rum eller icke, som jag vill uptaga.
För detta upskof anfördes bland andra skäl, att den herrskare, som nu sitter på Rysslands thron, vore af ett fredligt lynne, älskade nyttiga reformer i sitt eget iand, hvadan således ingen anledn. förefunnes till den tro, att han skulle vilja öfverfalla en granne.
Men denne Kejsare är dock icke mera än elt menniskolif; det är möjligt att, så länge han sitter på Rysslands thron, något anfall icke kommer i fråga, men han är dödlig såsom alla Den 6 Februari.
247 andra, och vi känna icke den sinnesstämning, som hans efterträdare kan hafva.
Det veta vi dock, att flera sjelfherrskare, oaktadt Rysslands befolkning i öfrigt kan vara fredligt stämd, öfverfall it sina grannar med krig till sådan påföljd, att håde i söder och i vester hafva desse fått duka under.
Man har sagt, att de i Ryssland pågående reformerne skulle kunna utgöra ett hinder mot dess anfallslusta.
Om dessa reformer äro af beskaffenhet att mildra folkets förtryckta ställning, skulle vi väl kunna vänta oss, att folket af tacksamhet härför desto hellre vill understödja sin herrskare i händelse af krig, och då det under alla förhållanden hittills aldrig fattats tillfällen att på sjelfherrskarens ord framkalla krigsfolket, så ser jag icke något skäl hvarföre det mindre nu än tillförene skulle kunna utkommenderas.
Hvad financerne beträffar, tror jag visserligen att Ryssland befinner sig i samma belägenhet som andra europeiska länder, d. v. s. ådragit sig stor skuld och är i behof att förminska densamma; men, mino Hrr, örn vi skulle tänka oss den olyckliga ställning i Europa, att de vestra makterne, med hvilka vi slutit förbund, icke vore i tillfälle att kunna understödja oss, månne
Ryssland skulle beräkna behofvet af några hundra milhr för att börja krig med oss?
Man har fästat sig vid den omständigheten, att Regeringen icke framkommit med något förslag i denna fråga.
Jag kan icke lika med föregide talare finna att detta varit klokt; jag beklagar tvertom att Regeringen icke afgifvit ett sådant förslag och jag skulle hafva önskat att Krigsministern med lika kraft och värme i konseljen drifvit genom sin lanke till ett verkligt förslag, som han här både skriftligen och mundtlieen uttryckt sin åsigt, för hvilken jag är honom tacksam.