Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, att få ställa denna sak i en naturlig och riktig ordning; men må det tillåtas mig att säga hvad som då kan hända på andra sidan, nemi. att villkoren vid anslags beviljande komma att utgöra en hufvudpunkt för hvarje anslag eller för anslagen i det hela; att deremot, om man finner att den andra statsmakten och de, hvilka jag tror oförsigtigt ifra för K.
M:s prerogativ i denna fråga, ej vilja lemna R.
St. deras rättighet att disponera om medel, hvilka ej behöfvas till statsregler:n, så inträffar hvad som ligger i sakens natur och som måhända ej öfverensstämmer med desse herrars önskan.
Jag har nu ingenting vidare att tillägga, utom att jag hoppas, att icke denna discussion må vara till den grad förgäfves, att icke vi åtminstone genom en framställd propos. få veta resultatet annorlunda, än att vi fåfängt få vädja till Coust.Utsk. , i den händelse vi ej skulle få propos. både till ja och nej.
Tersmeden, Fredr. Wilh.:'
Mig synes att i denna fråga, likasom uti flera föregtde af likartad beskaffenhet, vissa talare inom Ståndet låtit leda sig mera af den öfvertygelse de hafva om sjelfva saken, än den öfvertygelsen, som enl. lagen borde göra sig gällande. R. o. Ad. har under denna riksdag flera gånger förut afslagit af StatsUtsk. framställda voter:s-propos:r.
Min öfvertygelse i allmänhet i sådana frågor är hufvudsakligen den, att Stånden böla tillse, huruvida de af dem yttrade meningar i voter:s-propos:na fått göra sig gallande.
Inom detta Stånd har likväl en annan åsigt ronde behandling af sådana frågor gjort sig gällande.
Det förundrar mig således icke, att, äfven i denna sak, man söker tillvägabringa samma behandlingssätt.
Hvad denna fråga beträffar, synes mig 69 §:n Reg.F:n vara ganska tydlig.
Den säger, att sådana frågor, hvilka röra Riksg.- cont-.s utgifter och inkomster eller Riksg.cont:s förvaltning, skola hänskjutas till förstärkt StatsUtsk., när två Stånd stannat emot två.
Således anser jag, i enlighet med 6g §:n Reg.- F:n, tydligt, att denna fråga, hvaruti två Stånd stannat emot två, bör hänskjutas till förstärkt StatsUtskoit.
Här hafva af Den 6 April e. m. 3o5 af talare på den motsatta sidan blifvit framställda mångfalldiga vådor deraf, alt dessa medel skulle ingå till Riksg.- cont., och förnämligast den, att 64 §:n Reg.F:n säger, att dessa medel skola ställas till K.
M:s disposition, hvilket man ansåg ej kunna ske, när de insqttes i Riksg.cont.
Allmänna bevillnm har likväl, ända sedan 1809, ingått lill Riksg.cont, och ingen har bestridt, att icke de anslag af dessa medel, som utgått till statsverket, varit ställda till K.
På samma sätt måste det nu kunna tillgå med de här ifrågavar. bevillningarna.
St. redan år 180g beslutat, att lidningsstämpelafgiften skulle ingå till Riksg.cont.
Allt detta tyckes bevisa, att medlen likaväl stå till K.
M:s disposition, om de finnas i Riksg.- cont eller éj.
Jag vill ej nu ingå uti något bedömmande af huruvida det vore klokast och nyttigast, om dessa medel skulle ingå till Stnts-cont. eller ej, emedan jag tror, att detta icke hör till denna öfverläggning; men jag befarar ingalunda någon våda deraf, att dessa medel ingå till Riksg.- cont., och då två Stånd stannat mot två rör:de denna fråga, bör den, i min tanke, blifva föremål för votering i förstärkt StatsUtsk-, hvarföre jag anhåller 0111 bifall till SlalsUtsk:s, rörtde detta ämne, afgifna betänkande.
Denna fråga har blifvit af flera talare, som ogillat betänk., i min tanke så fullständigt utredd, att dervid är föga eller intet att tillägga.
Jag anhåller endast att få förklara, det jag, ehuru i högsta grad gillande den syftning, ur hvilken Hr Lagerheim utgått, dock i motsats emot honom anser mig kunna samvetsenlig! säga, att denna fråga alldeles icke är alt betrakta så, att den skulle kunna vid denna riksdag afgöras.
Då Reg.F:n tydligen upptager de functioner, som Riksg.cont. har att fullgöra, så går det alldeles icke an alt, utan att i grundlagsenlig väg derom besluta, gifva Riksg.cont. några ytterligare functioner.
Skall detta ske, så måste fråga derom väckas i Const.Utsk., hvilken fråga ej förr än vid nästa riksdag definitivt kan afgöras.
Tersmeden har ansett, att R. o. Ad., på sätt redan vid flera förutgående tillfällen under denna riksdag ägt rum, icke borde afslå de voter;s-propos:r från StatsUtsk., som icke innefatta eller upptaga Ståndets i frågan yttrade mening, utan deremot för rättelse härutinnan slika voter:sproposir alltid till StatsUtsk. återremittera.
Emot denna Hr Frihrns åsigt tager jag mig friheten hemställa, hvad följden skulle blifva, om ett Stånd, efter en slik återremiss, ändock funne att StatsUtsk. det oaktadt icke gjort afseende på Ståndets yttrade mening.
I händelse, på sätt Frih:n synes önska, det då ånyo skulle beslutas återremiss, så kunde det in infinitum blifva återremisser, ty det vore möjligt 23 H. 3u 3o6 Dea 6 April e. m. att StatsUtsk., vid uppgörande af voter:s-propos:r, aldrig rätt ville uppfatta ett Stånds mening, och då Liefve återremiss på återremiss, såvida icke afslag kunde få äga rum.
Jag har likväl hufvudsakligen begärt ordet för att få förklara mitt bestämda ogillande af den bild, som Gr.
Frölich behagat uppställa, i det han liknat R.
St. vid en brukspatron och Regeringen vid dess inspector.
Delta yttrande var, i min tanke, både opassande och oklokt, ty det synes deraf nästan för tydligt livart den ädle Grefven pekar.
I öfrigt får jag lika med Frih.
Cederström anhålla, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes gifva propos. derpå, att Ståndet, med ogillande af StatsUlsk:s utlåt., ville lägga detsamma till handlingarna.
Denna discussion tyckes hafva tagit en sådan utsträckning, att det nära nog blir ett åliggande för en hvar, som hyser en bestämd öfvertygelse, att yttra den.
För min del är jag, i afseende på nyttan af den ifrågavar. nnstalten, af en alldeles motsatt tanke, emot den, som Gr.
Jag tror deremot, att det vore den mest ändamålsenliga åtgärd, en åtgärd, som borde komma att äga det aldra fördelaktigaste inflytande på det allmänna, derigenom alt alla slags misstankar i afseende på allmänna medels förvaltning på en gång
Liefve undanröjda, att allt behof af motioner om räntekammarens inventering komrae att förfalla, att alla slutsatser, till följe af vägradt bifall lill sådana motioner, äfven komrae att uteblifva, för att icke omnämna den oändligt mycket större nytta, som skulle uppstå af ett sådant förhållande.
Jag kan icke göra för mig begripligt , huru det kan vara för det allmänna nyttigt, att betydliga summor, utöfver de anslag, som af R.
St. till Stålens behof blifvit anslagne, ligga obegagnade i Statens cassör, då jag ej kan föreställa mig, att de kunna begagnas utan något R.
St:s gifna samtycke.
Jag finner således, alt det vore i högsta måtto ändamålsenligt, oin de allmänna medlen inginge till de verk, som kunde göra dessa medel fruktbara, och alt deraf skulle kunna uppstå en ganska stor nytta; men det lärer för närvar, mindre vara fråga om att utveckla sina åsigler, i afseende på det mer eller mindre nyttiga uti förslaget, än om sjelfva formen.
Oaktadt den förkastelsedom, en värd talare å andra sidan liar uttalat öfver dem, som under loppet af 3i år icke mäktat lara sigott förslå grundlagen på samma vis sorn han, anser jag mig förbunden att förklara, att jag ej kommit lill samma slutsatser som han, i afseende på 64 §:n Reg.F:n. Jag kan icke se att, igenom den ifrågavar. åtgärden alt ställa vissa bevillningsmedel under Riksg.coiitis förvaltning, K.
M:s disposition af ds medel, hvilka 11.
St. föreslagit alt af Honom användas, i enlighet med de fastställda staterna, på minsta vis rubbas, och ej Den 6 April e. ra. heller derigenom, att inga andra medel insättas i Statscont.
, än de, som äro anslagna till K. M:s disposition.
Jag beklagar, ali jag ej kunnat lära mig att draga samina slutsats af denna §, som en annan värd talare och erfaren, elfer åtminstone mycket öfvad, grundlagstolkare inom delta Hus har gjort.
Likaså har jag ej kunnat komma till samma slutsats i afseende på 66 och 68 §§:na Reg.F:n. Jag finner ingenting som förhindrar R.
St. att fatta ett sådant beslut, som nu är i fråga, och det måste likväl tillåtas mig att anse såsom ett slags auctoritet, alt två Stånd varit af alldeles enahanda tanke.
Detta mäste gälla något, åtminstone såsom ursägt för dem, som ej kunna fatta grundlagens ordaförstånd i enlighet med den förklaring, som Frih. Cederström deråt gifvit.
Sedan saken i öfrigt blifvit så fullständigt utredd af Frih. -Sprengtporten , skulle jag anse såsom en tidspillan att länge vilja upptaga R. o. Ad:s tid med att försöka tillvägabringa en bevisning, som vid fler falldiga tillfällen inom detta
Hus blifvit framställd, och likaså anser jag alldeles Öfverflödigt alt ens försöka alt rubba någons öfvertygelse, då hvar och en säkerligen förut har bestämt densamma.
Jag önskar blott, alt man kunde komma till ett slutligt resultat, då min önskan är, att R. o. Ad. behagade godkänna de föreslagna voter:s-propos:na, såsom i min tanke den enda grundlagsenliga utvägen alt sluta denna tvist, såsom utgörande den sista och yttersta länken uti vårt parlementariska machineri, hvarförutan jag alldeles icke kunnat fatta denna fråga annorlunda, än att den är, och måste vara af natur alt icke kunna förfalla.
Jag föreställer mig möjligheten, mine herrar! af ett sådant förhållande, att vid någon blifvande riksdag R.
St. skulle fastställa Statens inkomster till ett så ringa belopp, all de ej lemnade några öfverskott, och alt R.
St. icke belastade folket med högre skattebidrag, än som vore nödvändiga för utgifternas bestridande i enlighet med den fastställda staten.
Jag föreställer mig möjligheten af, att man skulle kunna komma alt tilltaga dessa afgifter så knappt, att brist komme att uppstå, och då blefve det ovädersägligen ett Riksg.- contls åliggande att tillhandahålla statsverket de erforderliga medlen.
När det nu ej kan bestridas, att R.
St. hafva anslagit kortstämpelafgiften, tidningsstämpelafgiften och skaltelöseskillingsmedlen till Riksg.cont., och R.
St. således kunnat anslå någon del af bevillningen till detta verk, så är jag af den öfvertygelsen, att R St. äfven kunna anslå allt hyad medel heter till Riksg.cont., alltid under förbehåll, att de anslagna medlen der förblifva till K.
M:s disposition, emedan jag ej kan fatta och göra mig begripligt, hvartill det skulle tjena att öfverlemna till statsverket medel, öfver hvilka statsverket ej får någon dispositionsrätt och öfver hvilka K.
M. således icke får disponera.
Detta kan jag ej 3oS Den 6 April e. ra. göra för mig faltligt och finner på denna grund, att det är vida ändamålsenligare, att dessa medel insätlas i Riksg.cont.
Jag ur ufven öfvertygad om, att detta en gång måste komma att blifva resultatet, om det också nu ej kan blifva det.
Jag anhåller således om Husets biträde till bifall å de voterispropostr, hvilka redan blifvit af två Stånd i grundlagsenlig ordning godkända och ansetts vara öfverensstämmande med grundlagarnes föreskrifter.
Då så erfarne ledamöter på båda sidor redan yttrat sig i detta ämne, kan det synas öfverflödigt, måhända orätt, att jag med några ord upptager tiden: men då frågan, som af flera talare redan blifvit utredd, nu mera icke gäller saken, icke nyttan utan formen, och då denna folin blifvit så mycket förbisedd af StatsUtsk. i den framställda voter:s-propos:n, att R. o. Ad. af grundlagens tydliga bud och klara föreskrift kan anse sig föranledt alt förklara två Stånds beslut vara olagligt, så är frågan af den vigt, att jag tror det hvar och en är skyldig att söka göra sig reda för densamma, och att uttala sin öfvertygelse.
Jag får öppet bekänna, att jag icke ser annat än en sofism i den uttydning af frågan, som här blifvit gjord af Frih. Sprengtporten och Gr.
Frölich, med flere talare.
Jag tror alt de grundlags-§§, hvilka här blifvit anförda till stöd för den satsen, att ett sådant beslut af R.
St. skulle vara grundlagsstridig!, icke äro fullt adaequate, med hvad de skulle bevisa.
Jag tror att en sådan öfverflyttning på Riksg.cont. kan ske utan att rubba K.
Skälen derför äro af den sista värda talaren, i min tanke, på ett så öfvertygande sätt anförda, att jag dertill ej liar något alt tillägga.
M. får medlen till deras fulla belopp, vid den tid, då Han påräknat dem, utan något hinder af de åtgärder, som R.
St. i detta afseende vidtagit; så måste, efter milt begrepp, meningen med denna grundlags^ vara uppfylld. Gr. Frölich har utvecklat, att hvad 66 §:n Reg.F:n innehåller om Riksg.cont. blott omfattade en del af dess verksamhet, men på den liden då grundlagen skrefs, var detta en så hufvudsaklig del deraf, att deråt egnades en särskild § i grundlagen.
Det är likväl i min tanke icke klart, att, sedan denna del af Riksg.cont:s verksamhet upphört, icke Riksg.cont. derefter skulle kunna befatta sig med andra föremål, då sådana t. o. m. äro i grundlagen föreskrifna, och då äfven särskildt af R.
St. blifvit beslutadt och aldrig bestridt, att vissa delar af bevillningen skola till Pviksg.cont. ingå samt af detta verk K.
M. tillhandahållas; och då detta obestridligen ägt rum i åtskilliga fall, så måste det lagligen (jag vill ej tala om nyttan,) kunna äga rum äfven i en större utsträckning.
Sålunda kan jag icke heller finna annat, än hvad de fleste talare på den ena sidan af Huset hafva yttrat, då här var fråga om Riksg.- Den 6 April e. m. 3og cont:s inkomster, nemi. att Riksg.cont. i detla fall endast skulle vara en depositionscassa.
Jag kan ej tänka mig annat, än att hvad som dit ingår är denna cassas inkomster och hvad som derifrån utgår är dess utgifter, och tror derföre, alt dessa propos:r äro grundlagseniiga, hvarföre jag vördsamt anhåller om propos. till bifall på desamma.
Jag ämnar ej vidröra det ändamålsenliga af det ena eller andra sättet, som här är i fråga, ty det vore att ingå på ett gebit, i hvilket R. o. Ad. redan beslutat, ulan endast behandla det rent formella af frågan.
Det är då till en början klart, att denna fråga kan förfalla; ty 0111 icke den ändring, som här är i fråga, kommer att vidtagas, så komma medlen uppenbart att hädanefter förvaltas på samma sätt som hittills.
Man kan alltså icke deraf finna någon grund för bestämmandet af frågans beskaffenhet.
En sådan grund torde snarare finnas i 75 §:n Riksd.Ordn., hvilken hänvisar på 6g §:n Reg.F:u. Denna § innehåller, såsom bekant är, fyra särskilda cathegorier, under hvilka de mål, som skola behandlas inom förstärkt StatsUtsk.
, blifvit anförda.
Ibland dem förekomma äfven frågor om Riksg.cont:s utgifter och inkomster.
Huru man resonerar eller betraktar dessa medel, såsom hörande till Riksg.cont. eller icke, så är det likväl obestridligt, att lBng års Ständer, som skrefvo grundlagen, ej ansågo dessa medel höra till Riksg.cont:s inkomster och utgifter; ty om de det hade gjort, så hade de säkert ställt dem i samma cathegoii med de medel, hvilka äro föremål för votering i förstärkt StatsUtsk.
Således hade 180g års Ständer dessa medel till sin disposition.
Då bestämdes, att frågan om Riksg.cont:s inkomster och utgifter skulle behandlas af förstärkt StatsUtsk.; men alt dessa medel ieke räknades till Riksg.cont:s inkomster och utgifter, kan man tydligen finna deraf, att då hade medlen visserligen blifvit dit öfverflyttade och af detta verk förvaltade.
Om andra Stånd varit af annan tanke än R. o. Ad., så äger man ej derföre någon rätt att förklara, att dessa Stånd förfarit olagligt.
Då för öfrigt två Stånd stå emot två, och frågan är af beskaffenhet att kunna förfalla samt ej hör till någon af de cathegorier, som finnas bestämda i 6g §:n Reg.Ftn, och då man slutligen till vägledning i detla afseende har att stödja sig på en sådan auctoritet som 180g års Ständer; så ledes jag deraf till den slutsatsen, att icke denna fråga utgör föremål för votering i förstärkt StatsUtsk.
Jag får således för min del tillstyrka afslag på de nu framställda voter:s-propos:na. Hr L agerheiro: Oaktadt R. o. Ad:s tid redan varit nog länge upplagen i denna fråga, anser jag mig dock skyldig att i största korthet fästa Frih.
RehbinderS uppmärksamhet på, att jag så mycket mindre kunnat anse frågan vid denna riksdag grundlugsenligen kunna afgöras, som jag 3io D e n 6 April c. m. uttryckligen antydt min mening vara, att enligt y5 §:n Riksd.Ordn. frågan borde förfalla, och att ingen votering i förstärkt StatsUlsk. derom nu kunde äga rum.
Men jag är väsendtligen af olika tankar med Hr Frilun derutinnan, att jag anser 64 §:n Reg.Fm ej lägga något hinder i vägen för denna frågas afgörande vid en annan riksdag, då tre Stånd sammanstämma i beslutet derom, och sedan frågan blifvit bearbetad af Stats- och Ekon.Utsk:n gemensamt, samt K.
M:s sanction derå blifvit begärd och erhållen.
Jag anser äfven, att medlen äro lika mycket till K.
M:s disposition i Riksg.cont. som de äro det i Stats-cont., hvilket tydligen bevisas deraf, att vissa medel redan till Riksg.cont. ingått och likafullt varit till K. M:s disposition.
Jag skulle icke besvära
Ståndet med att för tredje gången åhöra mig, om icke Gr.
Frölich bestridt riktigheten af den uppgift, som jag gjort, ang:de utbetalningen af en Kronan ådömd gäld lill Dykericompagniet.
Då ingen af StatsUtsk:s närvar, ledamöter vitsordat sanningen af min framställning, så vill jag till morgondagens plenum söka skaffa mig bekräftelse på uppgilten om denna utbetalning.
Jag anhåller blott att få til lägga två ord till mitt förra yttrande.
Man har anfört, alt tullbevillningsmedlen ej kunna betraktas såsom Riksg.cont:s medel.
Det är för mig oförklarligt, huru R.
St. kunna anvisa bevillningar till Banken och ej till Riksg.cont., hvilket likväl skett vid i83o års riksdag, då bevillningen för creditivet ingick till Banken i stället för att ingå till Riksg.cont.
Huru R.
St. nu skulle kunna utöfva samma dispositionsrätt i afseende på dessa medel, som i83o års Ständer i afseende på Riksg.cont., det blir för mig oförklarligt.
Åkerhjelm, G u s t a f Fr ed r.:
Jag skall blott med några få ord yttra mig i denna sak.
Hr von Hartmansdorff har, såsom jag nu hört, i sitt sista yttrande anmärkt, att tvifvel uppstått, huruvida Stats-cont:s utbetalning till dykeribolaget, för detta bolags fordran hos Kronan, verkligen ägt rum eller ej.
Då jag deltagit såsom Statsråd i de beslut , K. M. fattat i detta ämne, anser jag del vara min skyldighet att medelst några upplysningar i ämnet ytterligare vitsorda hvad Hr von Hartmansdorff uppgifvit.
I följd af ett conlract mellan Kronan och dykeribolaget hade tvist uppstått.
Saken genomgick alla instanser, och Kronan dömdes skyldig att till dykeriet erlägga ett icke obetydligt capitalbelopp med ränta.
Sedan detta blifvit hos K.
M. anmäldt och i Statsrådet föredraget, anbefalltes Stats-cont. att af under händer hafvande medel utbetala ifrågavar. skuld och dymedelst fullgöra ett lagakraftvunnet utslag.
K, M. beslöt då äfven, altan - Den 6 April e. m. malan liilrom skulle till R.
St. vid nästblifvande riksdag göras.
Hr von Hartmansdorffs uppgift är således grundad på ett verkligt factum, och jag betviflar ej, att Stats-cont. redan betalt dessa medel lill både capital och ränta.
I sjelfva saken vill jag endast yttra, att efter den discussion, som jag här afhört, och i följd af mitt begrepp om grundlagen, måste jag helt och hållet instämma uti hvad Hr Lefren, Hr von Hartmansdorff och Frih.
Cederström yttrat i afseende på frågans natur att kunna och böra förfalla.
Jag har endast begärt ordet, för att litet närmare upplysa ett historiskt factum, som Frih.
Sprengtporten nu sednast anfört.
Han anförde, att R.
St. en gång förut,, under det nuvar. samhällsskicket, anvisat dessa medel att ingå till Riksg.cont.
Förhållandet var, att år 1810 anvisade R. St., enligt K. M:s propos., tullmedel till liqviderande af bankens förskotter för krigen, men ingalunda lill förvaltningen af R.
Det har äfven vid flera andra tillfällen, likasom det nu nämnda, handt, att R.
St. sålunda anvisat medel lill liqviderande af Svenska statsverkets skuld, men ej till förvaltning af R.
Såsom tjensteman i Riksg - cont. hade jag ej velat yttra mig i denna fråga; men då jag ur i tillfälle att kunna meddela en upplysning, så anser jag mig ej böra undandraga R. o. Ad. densamma.
Under min tjenstemannabana i Riksg.cont. har detta verk utbetalt kronofordringar, utan någon annan auctoritet än reglementet för detta verk.
Derjemte anser jag mig likaledes böra upplysa, att vid 183o års riksdag beslöto R. St., att, i afseende på beloppet af den summa, som kunde komma att i R.
St:s Bank å stora creditivet anvisas, Piiksg.cont. skulle berättigas att, samma dag lyftning sker, utfärda förbindelse lill R.
St:s Bank, löpande med 5 proc. årlig ränta och med rättighet för Banken att, emot enahanda ränta, taga betalning af nästinflytande tullmedel, på det sätt, att dessa medel då genast skulle i Banken insättas och skulden afskrifvas.
St. hafva således, vid föregående riksdagar ansett sig oförhindrade att bestämma livart dessa medel skulle gå.
Vid 18 s 3 års riksdag beslöto samtliga RiksSt:n, att tull be— villningen skulle ingå till Riksg.cont., men K.
M. vägrade då sitt bifall dertill.
M:s vägran föranledde likväl en erinran vid 182g och i83oårs riksdag, att den var stridande emot den princip, sorn grundlagen innehåller.
Jag nämner delta i anleda, af Hr Rosenblads yttrande, att här endast är fråga om, huruvida tullbevillningen af tullstyrelsen skall insättas i Banken för Riksg.cont:s i stället för Räntekammarens räkning.
Om tillfälle 1111 vore att yttra sig öfver sjelfva saken, så skulle jag anse mig böra meddela åtskilliga upplysningar, för att ådagalägga så väl grundlagsenligheten som verkställbarheten af Utsk:s förslag; men då här endast 3ia Den 6 April e. m. är fråga om, huruvida den voterrs-propos., som blifvit framställd, ur riktig eller ej, så anser jag mig endast böra åberopa, att här obestridligen är fråga om Riksg.cont:s inkomster, och alt frågor om Riksg.cont:s inkomster, enligt grundlagens oförtydliga mening, tillhöra förstärkt StatsUtsk:s afgörande.
Vid de upplysningar, dem en värd ledamot, som förklarat sig vara embetsmau i Riksg.cont., nu meddelat, underlät han likväl alt omnämna en ganska vigtig sak, nemi. att de skuldfordringar, som Riksg.cont. betalt, hafva tillhört den s. k. gamla riksskulden, hvartill Riksg.cont:s rättighet grundar sig på uttryckligt stadgande i reglementet.
Jag uppmanar den värda talaren, likasom de fullmäktige, hvilka bär kunna vara närvar., alt anföra en enda casus, då Riksg.cont har liqviderat någon annan skuldpost än en sådan.
Hvad som för öfrigt här blifvit upplyst om creditiverna, står i alldeles samma cathegori med hvad jag förut upplyst i anledn. af Frih. Sprengtporten yttrande, nemi. att detta är att betrakta såsom en utbetalning, på grund af en eventuel anvisning, och helt annat än en öfverflyttning af de medel, som blifvit dertill använda.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig böra hemställa, om den sista delen af discussionen verkligen kunde anses höra till ämnet, som egentligen vore huruvida den af StatsUtsk. föreslagna voter:s-propos. borde godkännas eller icke.
I största korthet anser jag mig, i anledn. af Hr Rosenblads yttrande, böra nämna, att äfven Upsala barnhus’ kronofordran af Riksg.cont. har blifvit betald.
Hr Landtm, yttrade, att den propos., som vanligen framställdes på ett Utsk:s förslag eller utlåt., vore till bifall eller gillande af detsamma, och denna propos. vore äfven under discussionen begärd; men Hr Landtm, ansåg sig af 75 §:n Riksd.Ordn. vara förhindrad att vid detta tillfälle framställa den. R. o. Ad. torde måhända fordra, att Hr Landtm, äfven framställde de skäl, som vore orsaken dertill, att han funne sig af nämnda § förhindrad att framställa denna proposition.
Vid hvarje tillfälle, då en fråga före» komme, hvars grundlagsenlighet kunde vara tvetydig, och då det kunde åligga Hr Landtm, att framställa sin tanke derom, hade han försökt att från sig skilja ali tanke på följderna af frågan, huruvida de kunde vara nyttiga eller skadliga, ändamålsenliga eller onödiga, och att fästa sig dervid, huruvida frågan, enligt grundlagens ordalydelse, kunde för R. o. Ad. till bifall eller afslag framställas.
Så hade Hr Landtm, äfven vid detta tillfälle sökt göra sig reda för, huruvida de af StatsUtsk. föreslagna ifrågavar. voter.-s pro - Den 6 April e. m. 3(3 propostr vöre med grundlagens bud förenliga. 75 §:n Riksd.- Ordn. beslämde i allmänhet, att tre Stånds mening gällde såsom R.