Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med tillämpning af den grundsats, jag nyss framställde, att det nemi. icke gagnar till mycket att begära sådane upgifter, som icke kunna kontrolleras, men att man der emot bör infordra sådane från allmänna verk, hemställer jag till den siste värde talaren, om icke hvad som behöfves, redan finnes i 25:te §:n nämnt, der det heter i mom. 5: »Af vederb:de tullkammare: summarisk upgift å hvarje handlandes export och import af varor, till slag och myckenhet»; samt i mom. 6: »Af städernas
Manufaktur-stämpel-kontor eller Magistrater: ang:de beloppet af hvarje fabriks- eller närings-idkares afstämplade tillverkningar.
» Således får man der veta, hvad som på något sätt kail kontrolleras.
Hvad den sednare, af Gr.
Mörner gjorda, anmärkn:n vidkommer, att man nemi. icke begär upgifter om näringsidkarne sjelfva, men så mycket mera om deras tjenare, så är denna anmärkning fullkomligt grundad, och det har derföre varit min afsigt, att då frågan härom längre fram förekommer, anhålla att R. o. Ad. ville afslå en föreskrift, som är alldeles otjenlig.
Jag anhåller nu fortfarande om bifall till denna punkt. 240 Den 25 Augusti f. m.
Den siste värde talaren har hufvudsakligen stödt sig derpå, att inga andra upgifter, än sådane, som kunna kontrolleras, böra den skattskyldige affordras.
Jag kan för min del ieke instämma med honom deri, att de upgifter, jag upräknat, äro af beskaffenhet att ieke kunna kontrolleras.
Jag ber då blott att få hänvisa till 27:de§:n i Utslcts förra Betänk.
Jag anser nemi. att de i 2:o under litt. b) omnämnde upgifter ej kunna kontrolleras, och jag fördrar derföre endast att man skall begära upgift af sådane, som under föreg:de tid varit skattskrifne i andra taxeringsdistrikt.
Jag begärde vidare bibehållande af 3:dje punkten med den förändrade lydelse jag upgifvit.
Utsk:t hade föreslagit att infordra upgift om ett. bolags behållning, och dess bokslut för året af bolagets närv:de ställning och total-bebållning.
Denna upgift anser jag dock att staten icke borde infordra, emedan det skulle kunna blotta hela bolagets ställning.
Enligt mitt förmenande borde endast af bolaget begäras att årets vinst genom bestyrkt afskrift delgifves taxeringsmännen.
Emedan detta är den enda upgift, som staten har rätt att fordra, hemställer jag till Gr.
Lagerbjelke om densamma ej bör bibehållas.
Vidare begärde jag bibehållandet af 4:o, hvilket mom. lätt kan kontrolleras.
5:o torde äfven böra bibehållas; ty om man än icke har rättighet att intränga i hvarje enskild persons förhållanden, blir det dock lätt att kontrollera den upgiften.
Då jag således följt den grundsats.
Lagerbjelke tyckes gilla, att nemligen endast infordra sådane upgifter, som kunna kontrolleras, anser jag det vara särdeles vigtigt att icke i en bevillnings-förordning dekretera något, som icke kan verkställas.
Man upmuntrar derigenom den skattskyldige att på allt sätt undandraga sig bevillning.
Stånd redan bifallit Utsk:ts förslag och då således genom R. o. Adms beslut ingen förändring kan åstadkommas, anser jag det icke vara skäl att ifra för något annat; men det torde dock vara skäl att detta nu gjorda förslag underställes R. och Adms pröfning.
Då denna g kommer att lyda som Utsk:t föreslagit, finnes dock ett medel att godtgöra hvad man försummat genom att i påföljande g stadga, att taxeringsmännen kunna hafva rättighet att infordra uplysningar om ifrågav:de personers inkomst.
Ty om icke taxeringsmännen skulle hafva rättighet att kommunicera sig med de skattskyldige ang:de deras inkomster, hvilket icke är svårt för berednings-komitén, så är det klart att taxerings-komitén helt och hållet skulle sväfva i luften, då inga officieia upgifter förefinnas.
Jag anhåller således hos Hr Gr. och Landtm, om propos. på det förslag, jag nyss framställde.
Mörner: Gr.
Lagerbjelke har hänvisat mig till 25:te §:n litt. b mom. 5 och 6.
Det är visserligen sannt att något är vunnet genom de upgifter, hvilka derstädes äro föreskrifne att afgifvas af vederb:de tullkammare samt af städernas manufakturstämpel-kontor eller magistrater.
Hvad likväl upgifterne från tull kammarne - Den 2ä Augusti f. m. 241 kammarne beträffar, så kunna de i viss man tjena till ledning för bedömande af deras rörelse, som drifva utrikes bandel; men huru skall man kunna deraf hemta anledning att kontrollera dem, som blott drifva inrikes handel?
Och hvad angår upgifterne från Manufaktur-stämpel-kontoren eller Magistraterna, så erhåller man genom dem kännedom ang:de beloppet af de tillverkningar, som hvarje fabriks- eller näringsidkare låtit afstämpla; men då hvad som afstämplas blott utgör en ringa del af hvad som tillverkas, deraf den betydligaste delen ej undergår stämpling, så kunna dessa upgifter föga tjena till någon tillräcklig eller fullständig ledning.
Angide handtverkares rörelse erhållas, enligt dessa 2:ne morn., inga uplysande upgifter.
Jag medgifver att jag begick ett misstag, då jag förra gången hade ordet, i det jag yrkade oförändradt bifall till morn. 2 af litt. b) i denna §.
Detta mom. innehåller nemi. föreskrifter om upgifter, icke allenast af handlande och handtverkare, utan äfven af andra personer, hvilka sådane icke böra affordras; men då man skall i hast upgöra redaktionsförslag till lag-paragrafer, kommer man lätt ut för sådane misstag.
Jag har derföre icke någon annan utväg att vidtaga än att, så godt jag kan, hemta materialier till det nya stadgandet ur den gamla författningen, och får anhålla att 27:de §:ii måtte erhålla följande lydelse: »Till Magistrat eller vederbörande tjensteman i stad. samt till Kronofogde eller annan ledamot af årets bevillnings-beredning inom socken å landet, bör inom den 15 Mars hvarje år al bruks- och fabriks-idkare, jemte andre, jordbruket icke tillhörande verks och inrättningars egare samt handlande och handtverkare med flere, som enligt denna stadgas 2:dra Art. böra erlägga bevillning för inkomst af rörelse, näring eller yrke, upgift aflemnas å den rörelse eller näring, han idkat, samt den inkomst, han deraf njutit; börande dessutom den handlande eller näringsidkare, hvars rörelse uaider näst föregide år drifvits inom annat bevillnings-taxerings-distrikt. aflemna bestyrkt upgift å den bevillning, som för sistförflutna år varit honom derstädes påförd.»
Genom ett stadgande i sådan syftning tror jag att någon ledning skulle vinnas tor bevillningsberednings- och taxeringskomitéerua vid utförandet af deras redan förut nog svåra värf. Gr.
Mörner nu modifierat sitt för slag, hemställer jag, oin icke detsamma, som han yrkat, förefinnes i 5:te §:n Mantalsskrifningsförordningen.
Hvad åter beträffar upgifterna om deu inkomst, som rörelsen lemnar, är det sannt att någon sådan icke är affordrad; men jag hemställer, om upgiften om den inkomst, som rörelsen lemnar, kan vara af något värde, då man i allmänhet erfar, att deri ligger så föga sanning.
Jag anhåller fortfarande otn bifall till §:n.
Jag anhåller endast att få anmärka, att up gifterna om inkomsternas belopp ej kunna vara al så litet värde, H IX.
IG *242 Den 25 Augusti f. m. då de kunna jeraföras med de officiela upgifter, som enl.
Utsk:ts förslag böra infordras.
Hvad den sista upgiften beträffar, som förekommer i mitt förslag, öfverensstämmer den med den, som förefinnes i sista punkten af mom. 2 i Utsk:ts förslag.
Stadgandet derom är således icke något nytt af mig påfunnet, utan endast ett bibehållande af hvad Utsk:t förut föreslagit, och hvad som städse varit gällande.
Om det också beklagligtvis måste vara en sanning, att de upgifter, som de skattskyldige handtverkarne och iudustriidkarue lemna, ej äro så tillförlitliga, som man hr.de helt och hållet afskaffa desamma.
Om man nemi. tänker sig, huru lagar ofta eluderas och paralyseras, vore det väl derföre skäl att afskaffa alla dessa lagar?
Huru litet tillförlitliga dessa upgifter än må vara, så äro de likväl i ett visst hänseende gagnelige, emedan man af de upgifter, som lemnäs af handtverkare, hvilka hafva lika beskaffad rörelse och följaktligen ungefär lika inkomst, kan hafva en viss ledning för bedömandet huru handtverkare, som äro i samma kategori, betrakta sin rörelse; och deraf kan en jemnare beskattning upstå.
Ett faktum är, hvilket jag icke tror att Gr.
Lagerbjelke kan bestrida, att om taxeringsmännen sakna alla upgifter af de skattskyldige, blir det alldeles omöjligt för dem att komma till rätta med sina åligganden.
Mörner anser jag således att dessa upgifter böra aflemnas, och detta så mycket mera, som under tiden mellan taxeringen och mantalsskrifningarne handtverkaren kan dö och hans rörelse nedläggas, då ett förändradt beskattningssätt kommer i fråga emot om han lefver och fortsätter sin rörelse.
Lagerbjelke kan väl icke neka att, om den skattskyldige dör i Nov. månad och hans rörelse genast nedlägges, hans sterbhus icke kan beskattas efter samma grund, som örn rörelsen idkades under alla 12 månaderna af året.
Mörner i det af honom gjorda yrkande.
Hvad den siste talaren anser omöjligt, anser jag deremot ganska lätt gå för sig.
Det är nemi. för mig ofattligt, hvad nytta man kan hafva af upgifter, hvilka man vet innebära en uppenbar osanniug.
Det är väl bättre att icke hafva något, än sådant som jag icke kan lita på.
Mörners anm. att upgiften borde lemnäs af en näringsidkare, som flyttar från en ort till en annan, så vore det bättre att den inlemuades till mantalsskrifningen än till taxeringen, emedan det vore orätt att ålägga honom att ge upgift flere gånger.
Jag anser visserligen att den är obehöflig, och att den således icke behöfver någonsin lemnäs, dels derföre att, om man vill hafva uplysningar, de äro lätta att få ur officiela källor, dels derföre att. om t. ex, en person drifver rörelse i Mariefred och I) eli 25 Augusti f. m. 21S sedan flyttar till Stockholm, man ej kan döma af hans rörelse i Mariefred om hans rörelse i Stockholm.
Det hufvudsakliga skiil, hvarpå Gr.
Lager bjelke stödt sitt bestridande af mitt förslag, har varit att någon tillförlitlighet ej komme att finnas i de upgifter. som skulle erhållas, och att någon ledning deraf således icke eller skulle vinnas.
Det år möjligt att denna följd kunde i viss mån inträffa, men jag är öfvertygad om att, ifall en sådan åtgärd vidtoges här i landet, som lärer begagnas i England och Frankrike, nemi. att industri* idkarnes taxeringsupgifter anslås på börsen, skulle vi få se helt andra upgifter, än sora hittills af dem afgifvits.
Deremot är det omöjligt för handlanden eller näringsidkaren att i Nov. upgifva hvad hans rörelse kan komma att för hela det då ännu löpande året inbringa och denna omständighet, att året ej är slut, utgör äfven ett hinder för bolag att verificera deras upgifter vid mantalsskrifningen.
För min del tror jag således att mitt förslag icke i tillämpningen saknar praktisk nytta.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att Utsk:t uti sitt i'ör:de ifrågav:de § afgifne yttrande tillstyrkt, att alla de i g 27 af Utsk:ts förra förslag meddelade föreskrifter ang:de upgifter af de skattskyldige för bevilln.- taxeringen skulle uteslutas samt §:n erhålla den korta lydelse, som Utsk:ts uti förev.de Utlåt, framlagde förslag utvisade; och hade, under öfverläggningen härom, följande yrkanden blifvit framställda, nemi. af Gr.
Lagerbjelke, att Utskits förslag till §:ns förändrade lydelse måtte bifallas; af Hr Hjärne, att utaf § 27 uti Utsk:ts förra förslag skulle bibehållas följande delar, nemi,: ingressen samt mom. litt. a; 2:dra punkten af mom. litt. b, med följande förändrade lydelse: vaf bruks- och fabriksidkare jemte andra jordbruket icke tillhörande verks och inrättningars egare samt handlande och handtverkare m. fl., som, enl. denna Stadgas 2:dra art., böra erlägga bevilln. för inkomst af rörelse, näring eller yrke och hvars rörelse under nästföreg:de tiden drifvlts inom annat bevilln.-taxeringsdistrikt, bestyrkt upgift å den bevilln., som för sistförflutna år varit honom derstädes påförd»; 3:dje punkten, med följande förändrade innehåll: »af direkt:n eller styrelsen lör hvart och ett bolag, sorn fått sina bolagsreglor af K.
M. stadtästade och antingen står under offentlig kontroll eller har inskränkt ansvarighet enl. K. Förordmn d. 6:te Okt. 1848, bestyrkt upgift å bolagets behållna vinst, antingen den blifvit utdelad eller icke»; samt 4:de och 5:te punkterne; — och slutligen af Gr.
Mörner, att §:ii skulle lyda sålunda: »Till magistrat eller vederlnde tjensteman i stad, samt till kronofogde eller annan ledamot af årets bevilln.-beredning inom samma socken å landet bör, inom d. 15:de Mars hvarje år, af bruks- och fabriksidkare jemte andra jordbruket icke tillhörande verks och inrättningars egare samt handlande och handtverkare m. fl., som enl. denna Stadgas 2:dra Art. böra erlägga bevilln. för inkomst af rörelse, näring eller yrke, upgift aflemtias å den 244 Den 25 Augusti I. m. rörelse och näring, han idkat, samt den inkomst, han deraf njuter; börande dessutom den handlande eller näringsidkare, hvars rörelse under nästföreg:de tiden drifvits inom annat bevilln.-taxeringsdistrikt, aflemna bestyrkt upgift å den bevilln., som för sistförflutna år varit honom derstädes påförd».
Exc. propos å bifall till Utskits förslag och, då dervid svarades ja och nej i blandning, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Sedan Gr.
Mörner begärt votering samt Ståndet, uppå H.
Exc. Hr Gr. o. Landtnäs framställning, beslutat, att kontraproposm vid den blifvande voteringen skulle innehålla bifall å Gr.
Mörners förslag till gins lydelse, justerades följande voteivpropos.: »Den som bifaller § 27 af Bevilln.Utsk:ts uti Utlåtit Nio 34 framställde förnyade förslag till Bevilln.Stadga, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Yinner nej, beslutar K. o. Ad., att nämnde g skall erhålla följande lydelse: »Till Magistrat eller vederbide tjensteman i stad samt till Kronofogde eller annan ledamot af årets bevilln.-beredning inom samma socken å landet bör, inom d. 15:de
Mars hvarje år, af bruks- och fabriksidkare jemte andra jordbruket icke tillhörande verks och inrättningars egare samt handlande och handtverkare m. fl., som enl. denna Stadgas 2:dra Art. böra erlägga bevilln. för inkomst af rörelse, näring eller yrke, upgift aflemnas å den rörelse och näring, han idkat, samt den inkomst, han deraf njuter; börande dessutom den handlande eller näringsidkare, hvars rörelse under nästföreg:de tiden drifvits inom annat bevilln.-taxeringsdistrikt, aflemna bestyrkt upgift å den bevilln., som för sistförflutna år varit honom derstädes påförd».
Nej — 17. gg 28, 29, 30 och 31.
Utskits hemställanden och redaktionsförslag biföllos.
S 32.
Yttrandet i ani. af en utaf B. o. Ad. beslutad förändring i gins lydelse lades till handlingarne; de öfrige hemställanderne biföllos och gins redaktion godkändes. § 34.
Utskits första yttrande lades till handlingarne; och blef, med bifall till Utskits sednare hemställan, gins redaktion godkänd. gg 35, 36 och 37.
Utskits hemställanden och redaktionsförslag biföllos. § 38.
Den 25 Augusti f. m. 245 Utsk;ts första hemställan bifölls och det sednare yttrandet lädes till handlingarne. § 40.
Vid Utsk:ts första yttrande lät R. o.
Ad. bero och lade den sednare, till Preste- o. BondeStm gjorda inbjudningen till handlingame.
g 41.
Utsk:ts förslag till föriindrad ordalydelse af denua § godkändes. § 43. R. o. Ad. lät vid Utskits yttrande bero. gg 44 och 45.
Utskits hemställanden och redaktionsförsiag biföllos. gg 47 och 51.
Vid Utskits yttranden lät E. o. Ad. bero.
g 52.
Med bifall till Utskits hemställan, blef gins förändrade lydelse godkänd. § 54.
Utskits yttrande lades till handlingarne. g 55. R. o. Ad. biföll
Utskits hemställan och godkände gins förändrade lydelse. § 56. R. o. Ad. lät vid Utskits yttrande bero.
g 62.
Utskits yttrande lades till handlingarne. § 65.
I denna § är fråga om en vigtig olikhet emot den nu gällande bevilln.-förordmns föreskrifter.
65ite g:n i Utskits förslag, hvilket blifvit förordadt att vara oförändradt, innehåller följande i »Upstå under Pröfningskomiténs öfverläggningar skiljaktiga meningar bland komitéens ledamöter, och måste, till följe deraf, omröstning anställas, skall omröstningen vara öppen och den mening blifva gällande, hvilken flertalet bland ledamöterne biträdt, eller om rösterna utfalla lika, den som för det allmänna är förmånligast».
Enl. nu gällande bevilln.-stadga skall, då rösterna utfalla lika, den mening blifva gällande, som är för de skattskyldige 246 Pen 25 Angnst! f. m. förmånligast. K. o.
Åd. bar bifallit §:n med den förändring att slutorden skulle blifva: »den, som länder till den skattskyldiges förmån», och om R. o. Ad. vidblifver detta sitt förut fattade beslut, så måste frågan om hvilkendera meningen, som skall i författmn inflyta, blifva föremål för votering i förstärkt Bevilln.Utsk. l)å jag f. n. anser deri ordalydelse, R. o. Ad. beslutat, vara lämpligare, får jag anhålla att R. o. Ad., meri förkastande af Utsk:ts framställning, måtte vidblifva sitt förra beslut.
Detta stadgande, mot hvilket anm. blif vit gjord, är visserligen såsom stadgande nytt; men det har tillkommit till följe af en förändring i sjelfva g:n. Enl. nu gällande bevilln.-förordn. eger Ordf:n, hvilken antingen är Landshöfdingen eller också någon annan af K.
M. dertill förordnad person, rösträtt.
Denna har nu blifvit houom fråntagen; men man ansåg att något, som kunde lända till det allmännas förmån, borde sättas i stället, och Utsk:t har derföre föreslagit att, då rösterna äro lika, den skall gälla, som länder till det allmännas fördel.
Detta har af de öfriga RiksStm blifvit godkändt, hvarföre det torde vara svårt att veta, hvarföre R. o.
Ad. i detta »fs:de skulle motsätta sig hvad de öfriga Stånden anser lämpligt.
Jag anhåller för min del om bifall till §:n.
Utsk:ts sednare Betänk, gifver vid handen att BorgareSt:t återremitterat §;n i ani. af gjord framställning om enahanda förändring deruti, som den R. o. Ad. beslutat.
Hvad beslut BorgareSt:t vid förnyad föredragning af denna § kan hafva fattadt, är mig obekant, men orsaken hvarföre R. o. Ad. bör vidhålla sitt förut lättade beslut, är den, att då sådan ovisshet omen skattskyldigs inkomst är hos den beskattande myndigheten rådande, att rösterne utfalla lika för olika meningar, är det bättre att Staten tilläfventyrs någon gång gör en ringa upoffring, än att man äfventyrar, det någon skattskyldig kan varda oskäligt med skatt betungad.
Man påstår att det af Utsk:t föreslagna stadgande tillkommit såsom en motvigt derföre att landshöfdingen enl. samma förslag icke vidare skall hafva rösträtt i pröfningskomité!].
Jag tillåter mig häremot hänvisa på den vida större makt, som efter Utsk:ts förslag blifvit landshöfdingen tillerkänd derigenom, att han eger tillsätta ordf:de i bevilln.-beredningarne osh således kan från början taga hand om hela taxeringsoperationen, samt att landshöfdingen vidare har rätt att infinna sig i taxeringskomitéen och der tillhandagå med nödiga uplysningar, och att han utser slutligen ledamöterne i pröfningskomitéen, bland de af taxeringskomitéerna på förslag upförda.
Han kan således icke allenast gifva sjelfva beskattningsoperationen sin grundläggande rigtning, utan han kan äfven bevaka fortgången af taxeringsåtgärderna så väl personligen som genom alla de personer, hvilka skola tillhandagå taxeringskomitéerna med uplysningar, och slutligen eger han tillsätta pröfningskomitéens ledamöter.
Mig synes sålunda att landshöfdingen, långt ifrån att få mindre inflytande på bevilln.-beskattningen än I) en 25 Augusti f. m. 24 7 hittills, fastmera får ett ganska vidsträckt sådant.
Genom att vara ord fide i komitécn eger han dessutom en direkt delaktighet i komitéens åtgärder, och då härtill kommer, att landskamreraren vid pröfningskomitéen är Kronans ombud, och har rätt att klaga, derest pröfningskomitéens beslut utfaller emot hvad han påyrkat, synes mig uti allt detta ligga tillräcklig säkerhet derföre att det allmännas rätt skall blifva behörigen bevakad.
Man bör derföre icke frångå det stadgande, som allt sedan 1810 varit i bevilln.-förordningen intaget, och hvars borttagande säkerligen skulle förefalla stötande.
Ad. måtte vidblifva sitt en gång fattade beslut.
Mörner har yttrat grundar sig på ett misstag eller på bristande minne om hvad som varit förhållandet.
Det förhåller sig nemi. så att bevilln. -förordntne från 1815—1830 innefattade den föreskriften att, i händelse af skiljaktiga meningar och då rösterna utföllo lika, den mening skall gälla, som var för Kronan förmånligast; men sedermera förändrades åsigterna och man införde ett motsatt stadgande, bestående deri, att den mening skulle gälla, som för den skattskyldige var förmånligast.
Detta visar huru menskligheten är föränderlighet underkastad.
Den ena gången antages en, den andra en annan princip.
Jag tror dock att i en fråga sådan som denna, der en princip gjort sig gällande, densamma bör bestå.
Nu har den grundsatsen sedan många riksdagar blifvit stadgad och i vår bevilln.-förorda, bibehållen, att, i händelse af olika meningar, den mening skall gälla, som leder till de skattskyldiges förmån.
Något vigtigt skäl att frånträda den nu gällande grundsatsen förefinnes icke.
Jag kan således ej annat än förena mig med Gr.
Det förhåller sig alldeles som Hr Printzensköld sagt, att denna af Utsk:t föreslagna grundsatsen varit i förra tider gällande.
Men vid 1841 års riksdag beslöto R.
St:r, att istället för dittills gällande princip, att nemi. den mening, då rösterna voro lika, borde gälla, som lände till det allmännas förmån, det i stället skulle heta: »hvad som länder till den skattskyldiges förmån.
Detta har sedermera bibehållits i den hittills gällande bevillningsförordning, och jag vet sannerligen icke hvarföre mari nu skulle återgå till eft stadgaude, som gällt för 20 år sedan, då det icke kan vara af särdeles nytta.
Då nu kronan alltid har ombud vid pröfningskomitéen, som eger öfverklaga beslutet, då han icke finner det öfverensstämmande med det allmännas rätt, ser jag ingen betänklighet att bibehålla detta stadgande, och får fästa upmärksumheteu på den inkonseqvens, som förefinnes vid jemförelse af denna och 54:de §:n.
För min del tror jag, att det är svårt för den skattdragande allmänheten att finna den olikhet i princip, som eger rum i dessa begge §§; och jag får derföre, i öfverensstämmelse med komiterades åsigt, hemställa, att samma stadgande mätte få in - 248 Den 25 Augusti f. m. flyta i denna §, som i den 54:de, nemi., att då rösterna äro lika, galle den, somär till den skattskyldiges förmån.
Mörners sista yttrande skulle man nästan kunna tro, att landshöfdingarne inom pröfningskomitéen hafva en diktatorisk makt.
Nu sorn förr skola landshöfdingarne välja ledamöterna; dertill inskränker sig den stora makten.
Hvad åter beredningarue vidkommer, så är det en sanning att K. M:ts
Bfhde eger utnämna ordförande.
En annan ledamot har påstått, att det ligger en stor inkonseqvens i afs:de på de skattskyldiges oeb statens fördel; och mina motståndare hafva föreslagit att beskattning borde afgöras, så att den blir till förmån för den skattskvldige.
Att härigenom bevillningeu kan komma att bestämmas lägre än förut, lärer väl icke kunna bestridas.
I allmänhet är det väl sannolikt att, då roan har så få kontroller i alside på näringarue och rörelse, kronan af dem icke får sin tillbörliga rätt.
Det är dessutom af intresse icke allenast för kronan att dess rätt i detta alside blir iakttagen, utan äfven för alla andra.
Det är gifvet, att om somlige slippa betala, faller detta på den skattskyldige, som måste gifva hvad som resterar, alldenstund kronan måste hafva sin gifna summa.
Saken gäller således icke blott kronan, utan äfven den skattskyldige.
Jag anhåller vördsammast om bifall till Utskits förslag.
Mörner; Jag anser mig endast böra i minnet återkalla, att R. o.
Adis beslut förra gåugen fattades efter långvarig diskussion, och bekräftades genom votering.
Det är äfven mindre vanligt, att man frångår ett på sådant sätt fattadt beslut, och så mycket mindre torde anledn. dertill förefinnas, som det icke kan bestridas, att icke det allmännas rätt är, genom hvad i öfrigt finnes i författmn stadgadt, tillräckligt skyddad, och samtlige talare erkännt att detsamma ölverensstämmer med hvad som nu är gällande.
Sedan öfverläggniugen förklarats fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels att R. o. Ad., med frånträdande af sitt förra beslut, måtte bifalla Utskits förevide hemställan, och dels att samma hemställan måtte afslås och det förra beslutet vidhållas; hvarefter H.