Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke desto mindre äro arlilleriofficerare de ende i hela arméen, hvilka kommenderas till tjenstgöring å rikets fästningar utan alt derföre uppbära särskildt arfvode eller aflöning, utan anses desamma hafva full ersättning i sina löner, hvilka enligt ofvanstående ej belöpa sig till särdeles konsiderabla summor.
Af denna anledn. får jag föreslå, att de officerare af artilleriet, hvilka å rikets fästningar äro kommenderade, må komma i åtnjutande af samma aflöning och öfrige förmåner, som för närvar. tillfalla officerare af indelta armeen, då de till tjenstgöring å rikets fästningar äro kommenderade.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till vederbör.
Silvius, hade inlem nät en så lydande motion:
Till lättande af utlåningen utaf i banken befintliga oanvända fonder, som lill utlåning af R.
St. äro disponerade, får jag äran föreslå att handels- och närings-diskonlerna, när fullmäktige pröfva alt intet men för banken deraf kan uppstå, måtte framdeles få bevilja lån icke blott såsom nu å hypolhek på revers, hvilket Den 23 December e. m.
-451 hypothek kanske i flesta fall är ett för tillfället skapadt foster, utan jemväl pä hypothek af godkänd inteckning i fastighet jemte borgen på högst 6 månaders lid och lill eli maximi-beiopp på personen af 50,000 r:dr b:co; samt ali, då behof deraf visar sig, lånefonden måtte fä förstärkas frän andra fonder der medlen ligga obegagnade.
Privat-bankerne begagna sådan utlåning så väl till sin egen fördel sorn till gagn för låntagare, hvilka få tillfälliga behof af stora lånesummor.
Banken får igenom inteckningen en vida större säkerhet för ålerbekommandet af lånet, än hypothiserade skuldförbindelser gifva.
Vidare får jag föreslå, att bankofullmäktige berättigas att diskontera å utrikes ort här på platsen dragna vexlar accepterade af godkända handelshus; men fullmäktige böra ingalunda vara förpligligade dertill, emedan en vägran att diskontera då skulle innebära ett omdöme att huset icke vore godkändt.
Hrr fullmäktige få härigenom erfara att stor uppmärksamhet i denna rörelse behöfves, hvilket städse bör erinra dem derom, -att hafva densamma oaflåtligen fästad på de handelshus å utrikes ort, der banken äger stora summor deponerade.
I Götheborg och Malmö, der privat-banker finnas, torde vara lämpligast att åt dem öfverlåta diskonteringen, likasom privatbank i allmänhet i öfrige rikets städer.
Remitterades lill BankoUlsk.
Hr von Hartmansdorff, Aug., anförde skriftligen; Då Hr Rääf, d. 18 dennes, gjorde sina anmärkn.-r vid förslaget lill den nya strafflagen, uppmanades han af Justitie-ministern, Hr Gr.
Posse ali i stället uppgifva något bättre.
Det är -icke lätt att efterkomma en sådan begäran, om man skall uppgifva nya straff, och icke vill äfventyra, att lika med lagberedningen föreslå sådana, som af erfarenheten i vårt land äroopröfvade.
Jag förbehöll mig då, att framdeles hafva min talan öppen i deuna sak, och vill nu, ehuru ofullständigt det må blifva, begagna motionstidens sista dag, för att i korthet säga min tanka om sättet att behandla ifrågavar. ämne.
Erfarenheten har visat, att de gamla kropps- och skamstraffen bättre bevarade den allmänna säkerheten, än den ringa aktade strafflag, som nu gäller.
Att man vill komma ur den försämrade ställning, hvari man sig befinner, är naturligt.
jo genom antagandet af ett tredje bestraffningssätt, som ännu är i Sverige oförsökt, och i andra länder omtvistas, men dock af många, kanske de flesta, berömmes.
Skulle det vid tillämpningen icke heller befinnas afskräcka illgerningsman, hvad skall man då göra?
Förmodligen tillgripa något 4:de eller 5:te bestraffningssätt, som under liden fått tonen för sig hos de lagkloke.
Men under liden äro rättskaffens medborgare gifna tilt spillo åt våldsverkare.
Hade det då icke varit bättre, att bibe 29 ' 452 Den 23 December e. m. hålla de gamla straffen, intilldess man genom erfarenhet ulrönt hvilka nya, som verkligen förtjena företräde?
Allmän och vanlig statsklokhet plägar fordra, att man icke bortkastar de lagar man äger, förr än man har några bättre, alt sälta i stället.
Om man likväl gjort eli dylikt misstag, så hör man väl hellre återtaga de gamla lagarne, än dragas med de sämre nya, under det man pröfvar de nyaste.
Men huru skall man få inhemsk erfarenhet om en ny strafflags sämre eller bättre beskaffenhet, utan att införa honom, ty eljelst kan ju ingen dömas derefter?
Jo det kan ske på sätt dermed lärer tillgå i Preussen och annorstädes.
Man tillåter dömda brottslingar, hvilka begära nåd, att, såsom eli slag af sådan, undergå de nya straffen.
Anses de af illgerningsmännen för en lindring, och följaktligen ofta begäras, eller om de med ett ord icke afskräcka, så aktar man sig för ali införa dem genom lag.
Undvikas de deremot, såsom svårare, än de gällande, sä påbjuder man de nya.
Likaledes borde man efter min tanka desto hellre göra hos oss, som den nya strafflagen, äfven om han genast af R.
St. antoges, icke kunde verkställas för brist på ensamhetsfängelser.
Vi hafva ju knappt ^ af dem som behöfvas för ransakningsfångar.
Innan de återstående § blifva byggda, lära väl ett par riksdagar förlöpa.
Dessförinnan torde både penningar och lust till att bygga många och stora bestraffningsfängelser vara slut.
Hvilken villervalla skulle emellertid icke hafva uppkommit genom en overkställbar strafflag? och för hvilket lidande hade icke samhället blifvit blottställdt.
För att i möjligaste måtto förekomma eller åtminstone förringa det, vet jag ingen lämpligare utväg, än att föreslå: l:o Att uppförandet af ensamhetsfängelser för ransakningsfångar öfver allt i riket, der sådana erfordras, mätte fortsättas. 2:0
Alt de vid 1840 — 41 årens riksdag afskaffade kroppsoch skam-straffen måtte, med vissa möjligen behötliga mildringar för ringare förbrytelser, återställas, intill dess man hunnit pröfva verkan och lämpligheten af den föreslagna nya strafflagen. 3:0
Att denna pröfning anslälles derigenom, att det af nåd tillätes vissa dömda brottslingar att, i st. f. de gamla, undergå de nya straffen, hvilket kunde ske i de för ransaknings-fångar byggda ensamhets-fängelser.
Blefve antalet af dem, som valde de nya straffen, öfvervägande, så visade del sig, att dessa vore mindre afskräckande, än de gamla.
Man borde då icke antaga de nya.
Man hade, genom det anställda rönet, besparat sig skadan af en vanmäktig lagstiftning och den ofantliga kostnaden för nya, på lag beräknade bestraffnings-fängelser.
Slutligen hemställer jag, till det H.
Ståndets bedömande, om det är lämpligt alt, med bibehållande af vår gamla rättegångsordning och domstols-organisation, införa en strafflag, der ett så vidsträckt utrymme lemnäs åt domarens godtycke?
Denna omständighet allena synes mig höra föranleda uppskof.
Huru vill man begära, att Svenska folket, som är så nogräknad! om lagbunden säkerhet i andra hänseenden, skall underkasta sig dorna - Den 23 December e. m. 453 vens välbehag till flen grad, att ingen anklagad kan pä förhand inom godtycklighftsgränsen beräkna måttet af sin bestallning?
Under sådana förhållanden, och då jag följaktligen hvarken tror, ali den nya strafflagen nu blifver anlagen, eller, om det sker, inser möjligheten att honom verkställa, har jag härmedelst velat åtminstone antyda den rigtning man synes böra taga, för att genast komma lill något bättre, än det närvar.
Under loppet af sistförflutne riksdag öfverlades på detta rum, huruvida LagUtsk:s s. k. principbetänk., ang:de förslaget till ny kriminal-lag, skulle af K. o. Ad. godkännas eller ej.
— Nämnde betänk, bifölls efter en lång och allvarlig öfverläggning.
Som jag var en af dem, som med min röst, således i min mån, bidragit lill de i betänk, uttryckte lagbestämmelsers antagande, finner jag mig uppmanad att fästa uppmärksamheten pä den karakteristik af det nya lagförslaget, som den siste värda talaren framställt.
Talaren tillkännagifver sin önskan vara, alt fäderneslandet icke må hemsökas af en ”vanmäktig lagstiftning.”
Det är icke min mening, att genom en vidlyftigare bevisning ådagalägga det oriktiga i talarens uppfattning af det nya kriminal-förslagets antia i dess gjorda framställning.
Jag kan visserligen äga tillfälle, att lill vederläggning af talarens sats eller hans förmodan, att i fängelsestraffet skulle ligga något vanmäktigt, åberopa ej mindre sednare liders juridiska litteratur, än äfven en stor auktoritet inom tänkares och juristers fack, jag menar Tysklands Mittermaijer, hvilken i Europeiskt anseende tallar inom lagfarenhetens område med Berzelius inom naturkunnighetens.
Dock kan jag stödja mig på andra auktoriteter, som, hvad lagens praktiska tillämpning angår, torde gälla lika mycket eller ännu mera; jag hänsyftar härmed dels på ålskillige lagstiftande församlingar, såsom i staterne Wurtemberg, Hanover, Baden, Braunschweig o. s. v., och dels på de i sednare lider tillsatte comiléer till utarbetande af förslager lill kriminal-lag t. ex. den i Hamburg befintlige, hvilken blifvit tillförordnad för de fyra fria handelsstäderne, Hamburg, Frankfurt am Mayn, Bremen och Lybeck.
Följer man med uppmärksamhet ofvannämnde representant-kammares och comitéers arbeten, finnér man deruti en förundransvärd likstämmighet i tankarne om fängelse-straffet såsom det hufvudsakligaste straffmedlet; månne detta kan vara slumpens verk?
Asigler, hyllade i stater af den mest olika sammansättning i hänseende till religionsbegrepp, statsförfattning m. m., måste äga en djupare grund i menniskonaturens utveckling och tidsförhållanden, än ett understundom påkommande nyhetsbegär, som väl kan fängsla för en tid, men aldrig beslå för den lugna pröfningen sä inom theoriens sfer, som det praktiska lifvet.
Med anledn. af det ofvan anförda, anser jag mig böra afstyrka Hr von Hartmansdorffs motion, under det jag vördsamt vägar fästa H. LagUlsk:s uppmärksamhet på vigten, alt med 454 Den 23
De cerni» er e. m. största möjliga omtanka handlägga det under Utsk:s behandling varande lagförslag.
Hr von Hartmansdorffs förevar, motion begärdes på bordet.
Upplästes följande af Hr Tham, Seb. Math., inlemnade mern.:
M:s nåd. förordn. om hvad iakttagas bör för erhållande och utfärdande af tillståndsbref å rättighet att, med andras uteslutande, under bestämd tid utöfva och begagna nya uppfinningar i slöjd och konst eller förbättringar å redan gjorde uppfinningar, af d. 13 December 1S34 är i 3 § stadgadt, att sådant tillståndsbref, i allmänhet benämndt patent, må kunna erhållas icke allenast å l:o nya uppfinningar i slöjd och konst, och 2:o förbättringar af äldre dylika uppfinningar, utan ock 3ro ”för införande af i andra länder kände, men här i riket förut ej verkställde uppfinningar i samma väg, så vida icke uppfinningen är af den enkla beskaffenhet, att den kan, efter en genom tryck förut allmängjord beskrifning, af hvilken som helst eftergöras.”
Om i fordna dagar så beskaffad belöning för införande i riket af i andra länder kände uppfinningar skäligen bort äga rum, synes dock nu mera icke något skäl tala för bibehållande deraf.
Uppfinningar i andra länder blifva nu så hastigt och allmänt bekanta här i riket, att hvar och en, som får kunskap om en sådan uppfinning, gerna kan antaga, att om han icke i dag kungör upptäckten, så kungöres den i morgon af någon annan.
Svårligen torde ock någon billighet finnas deruti, att om t. ex. 2 Svenska fabrikörer samtidigt i London taga kännedom af någon derstädes känd och i fabrikerna tillämpad uppfinning, den ene, då han återkommer hit till riket och vill i sin fabrik begagna samma uppfinning, skall finna sig dervid hindrad blott derföre, att den andra en dag tidigare kommit hem och hunnit till K. cornm.- colhm ingifva ansökning om patent å uppfinningen.
Ett sådant tvång öfverensstämmer ingalunda med den friare anda, som nu mera gjort sig gällande i vår lagstiftning rörande näringarne.
På dessa grunder anser jag mig böra föreslå följande ändringar i ofvanomförmälda K. författning, nemi.: att 3 mom. i 3 § må upphöra att vara gällande; att i 4 § bestämmelsen om tiden för patenträtt å utomlands känd och införd uppfinning, samt sista mora. i denna S;: ”äfvensom tiden för begagnande af patenter å införda utländska uppfinningar” etc, må utgå; att i 6 § orden: ”eller örn den är från utrikes ort införd,” likaledes må utgå; att i 11 § orden: ”bär i riket” må utgå; att i 13 § likaledes orden: ”bär i riket” utgå; samt att i 19 § samma ord: ”bär i riket” äfven utgå.
Anhålles om remiss å denua motion till verbör.
Den 23 Decemijer e. m. 455 Upplästes en af II.
Ex. lii- Gr. Löwenhjelm, Carl Axel, inlemnad, så lydande motion:
Ad. bekant att, vid tillträdet af vissa redogörare-befattningar i Statens tjenst äfvensom vid utarrendering af boställen eller af kronans lägenheter, åligger det, i förra fallet den tillträdande tjenstemannen, och uti det sednare den antagne arrendatorn att prestera en viss fastställd borgen af 2:ne vederhäftige män, hvars vederhäftighet af vederbör, länsstyrelser skall intygas.
Detta sednare villkor uppfylles alltid med den välbekanta klausul: ”Så vidt oss veterligt är.”
Det är äfven bekant, att det åligger vederbör, auktoriteter alt hafva akt deruppå all kaulionisters förmögenhets-omständigheter fortfarande äro af art att kunna anse dem vara vedcrhäftige, en uppmärksamhet som är svår om ej omöjlig alt med säkerhet uppfylla.
Emellertid händer ej sällan att Staten, eller tjenstemän, hvars boställen äro på högre befallning utarrenderade, stadna i förluster, föranledda deraf att löftesmän under tiden blifvit insolvente.
Sådana förluster som ej borde inträffa, äro lätta att förekomma, så vida man i Sverige vill införa hvad som redan uti längre lider finnes infördt uti Frankrike under namn af ”la Caisse des Cautionnemens”, der alla dylika kaulions-belopp insättas och förvaras, räntelöst för insättaren. öli Sverige skulle denna kautiouskassa blifva R.
St:s bank, sorn dervid ingenting äfvenlyrar, och man slipper då ett kautions-system, som oftare leder kautionister till förstörelse.
Fästande H. R. o. Ad:s uppmärksamhet häruppå, vågar jag väcka följande motion:
Att vid tillträde till sådane tjenster, hvarvid en viss bestämd kaulionssumma ansetts behöflig, den tillträdande må tillförbindas uti R.
St:s bank insätta nämnde belopp; kunnande insättaren icke återfordra densamma innan vederbör, embetsverk funnit och tillkännagifva att dess förda räkenskaper eller förvaltning icke lemnat rum till någon anmärkn.; samt att arrendatorer af boställen eller slaten tillhörig jord eller lägenheter, må vid arrende-kontraktets ingående eller förnyande tillförbindas att uti det embetsverk, som har ularrenderingen sig anförtrodd, deponera beloppet af 1 års arrende enligt uppgjordt kontrakt, jemte värdet af den husröte-skyldighet för hvilken arrendator under året ansvarar.
Emot detta förslag torde invändas att det innebär en större tyngd för tjensteman eller arrendator att insätta det äskade kontapta beloppet, än alt anskaffa löftesmän; men staten och det allmännas säkerhet står i mina ögon uti första rummet, hvartill kommer alt den som icke mäktar fullgöra en dylik insättning, förtjenar ej, åtminstone uti financielt hänseende, särdeles förtroende.
Jag anhåller vördsamt om denna motions remitterande till vederbör.
Remitterades tilt StalsUtsk. 456
Den 23 December e. m.
Upplästes följande af Hr Linderskjöld, Jakob Fa b., inlemnade motion:
Jemlikt äldre Charlte-Sigillatas-förfaltningar försåldes stämpladt papper i liufvudsladen endast tili det å Riddarholmen befintliga försäljnings-konlor; men vid 1844 och 1845 årens riksmöte stadgades, på sätt 17 § i nu gällande författning om stämlade pappers-afgiflen visar, alt collegier, konsistorier, embetsverk och embetsman äfven äga alt ifrån K. statskont. erhålla slämpladt papper på kredit, med tillgodonjutande af 4 procents försäljningsprovision.
Härigenom bär inträffat att försäljningen vid hufvudkonloret högst betydligt minskats, oell alt, lill följd häraf, den nuvar. försäljningsmannen vid detta kontor, som i 27 år med utmärkt nit och redbarhet beslridl denna befallning, sett sin provision från något öfver 2000 r:dr, hvar til den, enligt närlagde uppgift, i medeltal årligen uppgått, förminskad förlidet år lill 1500 r:dr och innevar. är lill omkring 1200 r:dr.
Med visshet kan det ock antagas att nämnde, provision för framtiden än vi- v dare kommer att till beloppet nedsättas, då Cliartae-Sigillalaj-redogörare utses af flera embetsverk än hittills skett.
Då denna förlust af påräknade inkomster, som tungt drabbar den nuvar. åldrige och utmärkt ordentlige innchafvaren af försäljningsmannabefattningen, tillkommit helt och hållet ulan hans eget förvållande, så synes det vara både rätt och billigt att honom lieredes någon ersättning härför.
Detta torde lämpligast och lättast kunna ske på det sätt, att bans provision, nu utgörande 4 procept, ökas till 6.
Utom de bevekande skäl, som jag redan anfört för en sådan förhöjning, linnes äfven ett annat, som ensamt synes göra honom berättigad härtill.
Den nu gällande förordnm om stämplade pappers-afgiften stadgar nemi. uti 17 §, alt försäljningskontoret å Riddarholmen bör hvarje söckendag under hela året hållas öppet från kl. 9 till 1 f. m. samt från 4 lill 6 e. m., en skyldighet som icke finnes föreskrifven för de andra redogörarne, kvilka likväl äga rätt lill samma provision som försäljningsmannen vid hufvud-kontoret.
Då genom denna föreskrift icke allenast försäljniugsmannens befattning är vida trägnare och besvärligare än de andra redogörarnes, utan äfven deraf blir en nödvändig följd, att han måste antaga och aflöna ett biträde, för att vid inträffande sjukdomsfall eller annat laga förbinder försäljningen förestå, synes det vara rättvist och billigt att han åtnjuter högre provision än de öfrige redogörarne.
På ofvan anförde skäl får jag hos R. II.
St. vördsamt föreslå, antingen alt provisionen för försäljningsmannen vid hufvud-kontoret i Slockholm mätte ökas lill 6 procent, eller ock att h%n befrias från skyldigheten alt på bestämda lider hälla försäljnings-konloret öppet.
Om remiss af denna min motion lill Bevilln.Utsk. får jag anhålla.
Specifikation på för sälj ning s-provision vid Stockholms stads Chartw-Sigil/a ICB-försäljning s-kontor, under loppet af nella/i nämnd er år, nemi.:
År 1837 .... b:co 2,131: 10. 9.
„ 1838 1,972: 45. 1.
Den 23 December e. m. 457
År 1839 .... l):co 1,952: 3. 5.
,,1840 2,023:16.11. ,,1841 1,878:26.10. „ 1842 2,009: 39. 11. „ 1843 2,503: 35. 8. „ 1844 2,484:38. 1. ,,1845 2,555: 1. 11.
Enl. 17 §:n i 1845 års Chartte-Sig. förorda, erhålla embetsverk och embetsman, för utöfningen af deras embeten, erforderligt stamphult papper, med rättighet till provision, hvarför densamma, vid försäljuings-kontoret endast utgjorde:
År 1846 b:co 1,558: 26. 5. ,, 1847 t. o. m. för Oktober månad 924: 26. 9.
Gustaf Planck.
Bevilln.Utsk. Frih.
Söderling, hade inlemnat följande mein.:
Under det alt man med skäl i många fall klandrar vära embetsverks organisationer, med dess åldrige tidsödande former, måste man lemna ett rättvist erkännande ät det enkla i inrättningen af den s. k. landlregeringen.
Är landsten vuxen sil t kall och nitisk samt understödd af dugliga biträdande eller underlydande embetsman, kan derföre, i de liesta fall, utan mycken omgång, K:s bef:de tillhörande ärenden bringas till slut samt för länen nyttiga inrättningar beredas och åstadkommas.
Vid sådant förhållande är det desto angelägnare, all i de fall åter, der onödige hinder för länsadministrationers jemna gång förefinnas, söka få samma hinder undanröjda.
Af sådan beskaffenhet torde med skäl kunna anses vara, att enligt dels allmänna lagens 28 eap. 5 § byggningabalken dels åtskillige sedermera ulkomne författningar, K:s bef:de är förhindrad, att der han så nödigt finfiner och hans erabetsgöromål det tillåter, sjelf förrätta den undersökning i parternes öfvervaro, som, enligt ifrågavar. lagrum och författningar, bör i vissa ekonomiska mål, såsom skjuts- och väganläggnings-frågor m.
II. föregå innan K-.s be fale pröfvar dessa frågor.
Denna förvisning till undersökning vid härads-rälten innefattar visserligen en beqvämlighet för landslune som anse sig göra nog, blott de låta ärendena hafva sin tysta gång, men utgör eli hinder för dem, som med lifligare intresse påtänka och omfatta medlen till sina läns förkofran och önska se sina planer utan för mycken tidsutdrägt realiserade.
Det är nemi. gifvet, alt ekonomiska frågor ligga utom kretsen för häradshöfdingarnes verksamhet, som är lagskipningen.
Träget sysselsatte härmed och tvungue alt af expeditionslösen hemta sin inkomst, äro derföre landshmes uppdrag till förrättande af ransakning i ekonomiska ärenden, för de flesta af häradshöfdingarne ovälkomna, såsom tagande deras af lagskipningen fullt upptagna lid i anspråk, deri ill lönlösa, och dessutom, dä beslutande-rälten icke tillhörer dem 458 l)en 23 December e. m. ulan landsinne, icke medförande hvarken den äggelse sora sträfvande! till ett nyttigt mål medförer, eller den belöning sorn målets uppnående gifver.
Man har derföre ock täta exempel att dylika frågor under åratal få sakna behandling hos härads-rälterne, likasom ali denna behandling icke sker med den omsorg, som endast med fullt skäl kan väntas af den i frågorne beslutande.
Stadgandet om en sådan föregången undersökning hos häradsrälterne i ekonomi-mål har ovedersägligen endast tillkommit af 2:ne skäl, det ena att då parter, hvilka böra i ekonomifrågor lemnäs tillfälle att sig yttra och sin rätt bevaka, må undvika inställelse för sådant ändamål i det ej sällan aflägsna läns-residenset, det andra landhms beqvämlighet i förening med den förutsättning att de trägne embetsgöromålen i residensstaden skulle förhindra honom, att i orten, der parlerne bo utreda frågorne och inhemta deras yttranden; ty det later ej tänka sig, att den embetsman, ål hvilken domsrätlen i en fråga blifvit uppdragen, icke skulle tillerkännas förmåga, att hålla de förberedande förhör som böra föregå ärendets bedömande.
Då nu landslun, om han är sitt kall vuxen, måste äga en närmare bekantskap med länets ekonomiska förhållanden un häradshöfdingarne, hvilkas hela tid och uppmärksamhet tages i anspråk af lagskipningsbeslyr, samt stadgandene om undersökningar vid häradsrälterne i nämnde ekonomiska ärenden, af ofvan anförde skäl ofta utgöra hinder för dylika ärendens skyndsamma -behandling, ser jag mig föranlåten föreslå den ändring i de lagrum och författningar, hvarå ofvannämnde föreskrifter linnas intagne, att K. bef:de må äga, då hans öfrige embetsgöromål det tillåta, sjelf förrätta undersökning och höra parter i ekonomimål, nied vilkor att sammanträdet hålles uti något ställe inom den domvärjo, der parlerne bo.
Jag anhåller vördsamt om remiss häraf till vederbör.
Hr Roos, Carl Ulrik, hade inlemnat 2 motioner, sålydande: 1- , Ej mindre enligt statslärans reglor, än den beskattandes pligt och skattdragandens skäliga fordran, bör jemnhet och rättvisa i beskattning iakttagas.
Tillvägabringandet deraf utgör också en af dagens stora frågor; och betvittas bör icke heller, att ju det missförhållande i beskattningsväg, jag nu får anmäla, sedan detblifver kändt och insedt, vinner påkallad rättelse.
Frågan är om den städerna pålagde, egentligen i Stockholm utgående kartering af hyreskontrakter.
Dervid kan först anmärkas, alt motsvarighet för hyreskontrakter å landet, annat än då lagsökning kommer i fråga, ej förefinnes, eller åtminstone ej kontrolleras, och således ej heller iaktlages.
Men för öfrigt befinnes förhållandet för Stockholm vara sådant, alt den rike, som sjelf bebor sitt hus och begagnar sina lägenheter af huru högt värde sora helst, undslipper helt och hållet Den 23 December e. m. 45!) denna beskattning; den åter som är i besittning af bus och egendomar med godt läge oclt bättre beskaffenhet, hvilka naturligtvis hafva ett högre värde, åtnjuter utom den fördelen att bans hyreslägenheter äro eftersökta och han således får välja sina hyresgäster bland de reela och förmögna, samt således utfår sin byra, linner sina lägenheter väl vårdade—och dertill, emedan flyttning bland den klassen hyresgäster sällan förekommer, också endast sällan är betungad med kartering af nya hyreskontrakter.
Till motsats mot dessa lyckliga förhållanden äro de som innehafva de smärre husen och dem med smärre läge årligen betungade med karleririg af nya hyreskontrakter; men ej nog dermed, de få äfven finna sig vid att se sina lägenheter missvårdas och räll ofta, delvis eller helt och hållet förlora sin hyra.