Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då äfven jag, lika med den siste värde talaren, anser mig böra yrka bifall till Utsk:ts Betänk., sker det icke derföre att förslaget är af någon särdeles betydelse, utan emedan detsamma är principvidrigt; och för det andra derföre att det, i en fråga af så ömtålig beskaffenhet som denna, är af stor vigt att icke blott öfverväga det framställda förslaget, utan äfven taga i betraktande de konseqvenser, sorn kunna uppkomma af ett slikt principvidrigt medgifvande, .lag ber att få fästa uppmärksamheten på några af dessa konseqvenser, som äro särdeles vådliga.
Redan förut hafva förslag blifvit väckta om att privatbanksedlar skulle mottagas i uppbörden, och detta skulle kanske snart nog medgifvas, om detta förslag bifalles och efter detta medgifvande skulle privatbankerne troligen anse alldeles öfverflödigt att hålla sig någon riksbankskassa.
Komma vi åter 'väl derhän, så blifva dessa kassor en frigjord riksbankssedelstock, som i ett kritiskt ögonblick kunde presenteras i bankluckan.
Men jag frågar nu: hvad är det man egentligen vill?
Jo! spara en och arman herre litet besvär.
Ja! lör dem kan detta visserligen vara ganska angenämt, men jag kan icke inse hvar före bankens tjenstemän skola göras till deras kommissionärer.
Ock då härtill kommer att privatbanksedlarne genom delta förslag, och till men för bankerne sjelfva, skulle dragas ur allmänna rörelsen, så måste jag yrka bifall till Utskits förslag.
Jag är förekommen al de tre sista talarne, med hvilka jag förenar mig.
Det varma intresse, hvarmed man åtager sig Privatbankerna, gör att de förefalla såsom snyltgäster, som vilja suga sig fast vid Riksbanken.
Men jag tror icke att de behöfva suga sig fast vid Riksbanken och göra honom till sin kommissionär, genom att låta densamma hålla en Stor vexelkassa för deras räkning.
Jag tror att deras vackra reVenuer rätt väl tillåta dem att hålla sig egna kom missionärer.
Liljencrantz’ yttrande beträffar, otn att ganska stora summor privatbankssediar redan nu mottagas i R.
Stms Bank, så skulle jag vara ganska tacksam, om jag kunde få veta hvar detta sker, ty jag känner en person, som hvarje vecka måste insätta i Rikets bank 3 ä 400,000 rdr, och han måste hos de olika Privatbankernas vexelkommissionärer vexla privatbankssedlarne och först derefter kan han få insätta dem i Rikets bank.
Den 21 Mars Hvad springet beträffar, är det emellertid icke så farligt, ty i tidningar ne finnér man uppgift på hvilka sorn invexla de olika bankernas sedlar, och ofia invexlas af samma kommissionär 2, 3 ä 4 olika Privatbankers sedlar.
Det är med ledsnad jag ser mig urståndsatt att lemna den af Frih.
Klinckowström begärda upplysningen, ty Riksdags-Ordn. förbjuder att enskilda angelägenheter komma under öfverläggning.
Hvad åter Hr Mannerskantz’yttrande angår, så'beklagar jag djupt att så vackra ord bär blifvit förspillda, ty här är endast fråga om att bereda allmänheten den fördelen att
Banken skulle emottaga de sedlar, som finnas till hands.
Det är säkert den värde talaren bekant att vexlingskassorna endast äro öppna mellan 9—11 f. m., hvarföre man måste vänta till dagen derpå, om man kommer något sednare.
Fördelen är således endast och allenast på allmänhetens sida, ty det är klart, att de i banken inlemnade sedlarne^gå till vexlingskassorna följande dag.
Afven tror jag att Hr Akerman har orätt, då han säger att vexlingskassorna icke hafva nog stora fonder.
Det finnes nemi. endast 4 vexlingskassor här i Stockholm; de tre äro offentliga och endast den 4:de handhafves af enskild person.
Och då jag icke kan sätta i fråga Riksbankens förmåga att fortfarande upprätthålla myntvärdet, fortsätter jag mitt yrkande om bifall till Frih. Nordenfalks reservation.
Mig synes ingen lära för R.
St:rs Bank vara lörenad med einottagandet af privatbankernas sedlar, förutsatt att de sednast följande dag kunna mot Riksbankens egna sedlar utbytas.
Naturligtvis bör endast de bankers sedlar emottagas, hvilka hålla vexlingskontor i Stockholm och sålunda uppfylla nämnde vilkor.
Större summa af dessa sedlar bör således aldrig hos Riksbanken komma att finnas än som flutit in på en dag.
Fördelarne lör såväl allmänheten som Riksbanken ligga i öppen dag; allmänheten befrias från ett tidsödande besvär och Banken erhåller flera kunder.
.lag erkänner villigt att privatbankerne icke hafva någon särdeles fördel af förslaget, men detta har ej heller varit meningen; man har dermed endast alsett att bereda en fördel för Riksbanken och lättnad i den allmänna affärsrörelsen.
På grund häraf anhåller jag att få förena mig med Frih.
Nordenfalk i hans afgifna reservation.
Man har sagt att det aT reservanterne framlagda förslaget är oskyldigt, men så anser jag icke vara förhållandet, ty jag tror att, om man en gång frångår en riktig princip, sä fortgår man snart vidare på samma bana.
Vådan ligger nemi. just deri att det första steget såsom det svåraste är ock det vigtigaste, emedan det snart 492 Den 21 Mara. dräger andra med sig i samma rigtning.
Riksbankens hufvudandamål är, att upprätthålla myntvärdet; alla dess öfriga åligganden äro delta ändamål underordnade neli böra blott uppmärksammas, för så vidt de äro förenliga itu d Bankens säkerhet.
Man har sagt att den stora allmänheten skulle hafva så stor fördel af det ifrågavarande förslaget.
Jag t vidar att i sjelfva verket så skulle blifva förhållandet och anser att denna fördel endast skulle komma Stockholms större affärsmän till godo.
Afven vill jag fästa uppmärksamheten derpå att, om detta förslag antages, måste ett större antal tjenstemän tillsättas i Banken för de derigenom ökade göromåleri.
Pä de af mig mi anförda skäl, äfvensom på de förut, af flere talare i samma sylte anförda, får jag således anhålla att K. o. Ad. ville bifalla Banko-Ulsk:ts nu föredragna Betänk.
Framför allmänhetens beqvämlighet bör allmänhetens säkerhet gå, och jag tror att Riksbankens sedlar böra upprätthållas så att de representera myntvärdet.
Våra privatbanker hafva hittills skött sina affärer med utmärkt omsorg och redt sig särdeles väl, men vi kunna icke vara säkra på att ej andra tider kunna komma.
Uppstår t. ex. en kris, kan man fordra att Banken skall upptaga deras rörelse, och då är det ju alldeles nödvändigt att den har sin kredit qvar.
Det är just härför som jag anser att Riksbanken bör hafva sina affärer skiljda från privatbankernas och således icke ingå i några transaktioner med dem.
Jag yrkar bilall till Utsk:ts Betänk.
Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: l)å jag till alla delar instämmer med de talare, som yrkat bifall till Ulsk:ts förslag, så kan jag fatta mig ganska kort.
Jag begärde ordet med anledning af Frih.
Liljencrantz’ yttrande, att detta förslag vore i den stora allmänhetens intresse.
Första gången talade
Frilen om att det vore särdeles bekymmersamt att springa omkring i staden för vexling, och andra gången han hade ordet, yttrades att det endast funnes 4 vexelkontor härstädes, men då synes mig icke heller springet vara så farligt.
Samme talare sade äfven att dessa kassor endast äro öppna mellan 9—1 I, men Riksbanken skulle icke heller kunna hålla sin öppen längre, ty den måste äfven hafva tid på sig för uppgörandet af dagens räkenskaper.
Den måste dessutom hafva en särskild kassör, som mottager irisättningarne och granskar alla dessa privatbanksedlar, som komma upp till Stockholm.
Fördelen häraf, vare sig för Banken eller det allmänna, blefve således icke synnerligen stor.
Hrr Mannerskantz’ och Åkermans grundsats att upprätthålla myntvärdet och således äfven Bankens kredit, synes mig vara af sådan vigt att nuvarande sladganden böra bibehållas, och derföre röstar jag för Utsk:ts förslag.
Den 2!
Mars. 493 Frih.
Flere talare hafva påstått att olägenheten vid det nuvarande tvånget att för liqvider och insättningar i Riksbanken ensamt begagna dess sedlar, icke skulle vara så stora; ingen har dock kunnat helt och hållet förneka, att deri för det stora flertalet verkligen ligger en svårighet, den må nu främst drabba de större köpmännen, de trafikerande från landsorten, eller folket i gemen.
Man rnedgifver ju sålunda alt en större lättnad vore ensidig, och då ingen verklig våda af förslaget för Riksbanken kan framvisas, synes det som hufvudargumentet af detsamma vore, att det bryter mot en grundsats, sorn icke får lederas.
Men, Mine Hrr, om detta argument har någon vigt, skulle det gjorts gällande då, vid föregående riksdag, (rågan om Riksbankens postremiss-vexelrörelse förevar — och bifölls, eller då fullmäktige gålvos rätt att söka bereda Riksbankens sedlar spridning i landsorten, och för detta ändamål började utfärda skrifvelser: alt, derest N. N. ville till spridning befordra Riksbankens sedlar, sådana portofritt — och jag tror mot provision — erhöiles mot insändande till Riksbanken af — äfven privatbankssedlar.
Liljencrants har talat om konseqvenser, som skulle kunna befaras följa af det föreslagna stadgandet; jag kan derå blott svara, att af hvilken som helst god åtgärd kan olägenhet följa, i fall man dervid lörtgår till ytterligheter.
I likhet med Bankofullmäktige och i olikhet mot Frih. Stjernstedt, tror jag ej att någon sådan svårighet eller besvär för
Bankens tjenstemän af de föreslagna åtgärderna vore att befara, att deras antal derigenom behöfde ökas; då jag således fortfarande anser att såväl Riksbanken som allmänheten skulle vinna på det föreslagna stadgandet, måste jag vidhålla mitt yrkande. Gr. Mörner, Garl Göran:
För mig synes det att sammanhanget mellan detta förslag och de faror, Hr Mannerskantz påpekat, icke är så aflägset som en och annan talare velat påstå.
Under nuvarande förhållanden kunna privatbankerna blott indirekt trycka på Bankens silfverfond, men om Riksbanken skall inlösa deras sedlar, komma de att göra detta direkt.
En annan talare har sagt att Riksbanken icke skulle äfventyra någonting genom att i liqvid emottaga privatbankernas sedlar, emedan Banken redan dagen derpå kan emot dem vexla till sig sina egna sedlar.
Men jag ber att få fästa uppmärksamheten på att privatbankerna icke hafva någon skyldighet att här hålla vexlings-kontor eller vexlings-ombud, och att om Banken nu skulle åläggas att mottaga dessa Bankers sedlar, blefve första följden sannolikt den, att de vexlings-ombud, sorn nu här på platsen finnas, komme att indragas, hvarefter Riksbanken nödgades sända privatbankssedlarne vidt och bredt omkring till privatbankernas hulvudkontor, för att få dem utbytta mot sina egna.
Skulle dessa banker dock mot förmodan fortfara att hålla vexlings-ombud här i Stockholm, kan man åtminstone så - 494 Den 21 Mars. sorn sannolikt antaga att dessa ombud holle mindre kassa, och räkna på Riksbanken såsom en hjelpkassa.
Ty om vexlingsombudet vid något tillfälle ej egde
Riksbankssedlar inne för att infria sådana prival bankssedlar, sorn framlemnades af enskilda personer, behöfde han blott uppmana dessa att insätta dem i Riksbanken och emellertid göra sig beredd att följande dag Irån Riksbanken inlösa dem med penningar, som han då kunde på sitt kreditiv derstädes lyfta.
Med dessa få ord tror jag mig hafva visat att faror onekligen kunna uppstå, och anhåller derföre om bifall till [Jtsk:ts förslag.
Jag ber att få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet deruppå att det icke är föreslaget att de enskilda bankerna skola få uttaga silfver mot sina sedlar, utan endast att de vid insättningar skola mottagas, och härigenom torde väl ingen tryckning kunna uppstå på bankens sillverkassa.
Icke heller kan detta föranleda dertill att de enskilda bankerna skulle hålla mindre vexelkassa. ty hvad allmänheten insätter i banken, utbytes ju följande dag.
Hvad en annan talare anfört om svårigheten för banken att åtaga sig detta uppdrag, så vill jag bemöta detta yttrande med den anmärkningen att vexlingen endast skulle ega rum mellan 9—11, och då kan jag icke inse hvilka svårigheter som skulle uppstå för banken att mottaga dessa medel.
Man tyckes förutsätta att en 10 eller 20 millioner skulle inströmma, men då kassarörelsen dagligen icke är större än 1 å H million, så blir det endast 2—300,000 rdr, som Riksbanken skulle löpa fara för att hafva i sina kassor, och äfven orri någon enskild hank skulle blifva insolvent, är denna risk icke särdeles stor.
Liljencrantz yttrade att jag begagnade starkare ord än som lör denna efter hans åsigt lilia sak kunde behölvas, men jag vill fästa uppmärksamheten på att det alltid är lörsta steget på lörderfvets bana, sorn är det farligaste, och att det således är en ganska vigtig stund, lika väl för en lagstiftande församling, som för en enskild man, då man blottställer sig för faran, att gifva vika för den första frestelsen, att göra det som är orätt eller skadligt.
Och det fortfar jag att påstå, att man gör, då man, genom att tillåta enskilde bankers sedlars emottagande i Riksbanken, låter denna bank sjelf eludera grundlagbudet, att dess sedlar allena skola för mynt i riket erkännas.
Och om man blott en gång medgifvit att de enskilda bankernas sedlar skola kunna emottagas i Riksbanken, så frågar jag hvarföre man icke skulle gä ännu längre och äfven låta dem få hafva sin vexelkassa der, hvilket för både allmänheten och de enskilda bankerne skulle blifva till stor och verklig nytta, då den nu föreslagna halfva åtgärden blott länder dem begge till skada.
Medgifvandet att de enskilda bankerne skulle få hålla sin vexlingskassa hos Riksbanken, borde ock för sistnämnde bank Den 21 Mars. 495 bereda en fördel, genom att skaffa den en inkomst för vexlingens bestridande, då deremot, på sätt
Fullmägtige föreslagit och reservanterne förordat, Riksbanken blott skulle nödgas åtaga sig ett besvär utan någon ersättning.
Genom att öfvertaga vexlingen för de enskilda bankerna skulle dock Riksbanken någon gång kunna blifva nödsakad att inlösa en så stor massa enskilda banksedlar att en alllör stark tryckning på bankens egen vexlingskassa derigenom skulle kunna uppkomma.
Men af denna påtryckning kan stor fara uppstå, och det är derföre man måste vara högst försigtig att icke utan de aldra största garantier låta Riksbanken börja inlåta sig i dylika transaktioner.
Det är icke ofta man får tala i dylika frågor och någon vill lyssna dertill, derföre bör man yttra sin tanke fullt ut, då tillfälle dertill gifves.
Den nu föreslagna åtgärden är visserligen i och för sig sjelf icke så lärlig, men då den genom sina följder i en framtid" kan medföra rubbning i myntvärdet, måste jag mig densamma på det kraftigaste motsätta.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, lörmälte Hr Gr. o.
Landtm., att derunder hade yrkats, dels att Utsk:ts Utlåt, måtte bifallas och dels att R. o. Ad., med afslag derå, skulle antaga det förslag, som af Frih. Nordenfalk i hans viri Utlåtit lögade reservation afgifvits och lydde sålunda: »På fullmägtige må ankomma att tillåta emottagande, vid liqvider och insättningar i R.
St:rs Banks diskontkontor, utaf enskilda sedelutgifvande Svenska bankers sedlar, under sådana vilkor, som fullmäktige kunna för bankens betryggande mot förlust finna nödigt föreskrifva.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts Utlåt., hvarvid svarades talrika och starka ja jemte åtskilla nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Frih.
Nordenfalks förslag, då svaren utföllo med starka och talrika nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utlåt:t förnyats samt besvarats med talrika och starka ja jemte några nej, Hr Gr. o
Vid punktvis skedd föredragning af Banko-Utsk:ts d. 10 och 17 dennes bordlagda Meni.
N:o 19, i ani. af Riks-Ståndens beslut i fråga om Betänk:t N:o 10, med förslag till reglering af bankens lane- och kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst; godkände R. o. Åd.
Utskits i lista punkten afgifna yttrande, samt antog, med frånträdande af sina förut fattade beslut, de i 2:dra och 3:dje punkterna gjorda inbjudningar.
Den 21 Mars.
Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Lag-Utsk:ts d. JO och 17 dennes bordlagda Mern:r: N:0 32, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 11, öfver väckt motion om arfsrätt för efterlelvande maka; samt N:o 33, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 13, öfver dels K. Mits Nåd.
Propos. tili R.
St:r om antagande al en författning ang:de arfsrätt för oäkta harn, dels ock enskild motion i samma ämne.
Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 10 och 17 dennes bordlagda Betänk.
N:o 3, i ani. af väckt motion om antagande af nv kyrkolag.
Ekon.-Utsk:ts den 10 och 17 dennes på bordet lagda Meni.
N:o 64, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Betänk.
N:o 36, ang:de väckta motioner i fråga om ej mindre Norrmäns och Danskars än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken.
.lag anhåller att få yttra endast några ord med afseende å denna frågas formella del.
På sätt R. o. Ad. påminner sig och Utsk:t i sitt Betänk, omnämnt, hafva R, o. Ad. samt Preste-St. endast så till vilia bifallit Utsk:ts Betänk.
N:o 36, atl de uteslutit
Danska undersåter från den i nämnda Betänk, föreslagna rättighet; Borgare- och Bonde-Stm deremot till alla delar bifallit detta Betänk.
Under sådane förhållanden har jag ansett, att 2 Stånd stadnat emot två i hvad frågan angår Danska undersåter, hvadan enligt min tanke denna del af frågan bör anses för innev:de Riksdag hafva förfallit.
Med anledning häraf får jag hos Hr Gr. och Landtm, anhålla om propos. derå, att R. o. Ad., med alslag å Utsk:ts förevide Mern., måtte vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut.
Det kan visserligen, vid ett flyktigt betraktande af frågan, synas, som om den siste värde talaren hade rätt; men jag ber alt få tillkännagifva att jag för min del hyser en motsatt åsigt, hvars riktighet jag skall söka ådagalägga medelst anförande af ett exempel.
Långvariga diskussioner angående lorm frågor, sådane som den förevide, äro nemi. i allmänhet tråkiga och svårfattliga, men kunna deremot ofta genom ett exempel blifva klarare.
En fråga är väckt t. ex. att lemna utländingar af alla nationer rätt att sätta sig ned i Sverige och idka handel; ett Stånd bifaller förslaget helt och hållet; ett annat endast med afseende å grannländerna Norge, Danmark och Ryssland, ett 3:dje endast med afseende å de länder, som gränsa till Medelhafvet, och ett 4:de endast med afseende å staterna omkring
Den 21 Mars. 497 omkring Svarta hafvet.
Hvad skulle nu resultatet blifva, om den al Hr af Klint uttalade åsigt härvid tillämpades?
Jo, att man afslagit frågan om utländningars rätt att i Sverige idka handel, undantagande med afseende å Kyska undersåter;— ett resultat, hvartill jag dock ej tror, att representationen skulle vilja komma.
Het går icke an att rycka ut vissa bitar ur ett förslag, sorn af ett eller annat Stånd bifallits, och sammansätta dem, med förklarande, att det skall anses vara representationens beslut; ty det är ganska tänkbart, att ett Stånd skulle vilja medgifva den föreslagna rättigheten för utländingar i allmänhet, men deremot ej för en viss stats undersåter, såvida endast fråga derom blifvit bragt å bane.
Jag tror, att detta exempel tydligen ådagalägger omöjligheten och oriktigheten af att tillämpa den af Hr af Klint uttalade åsigt.
Då diskussionen ännu icke gått på djupet af frågan, inskränker jag mig för närv:de till hvad jag nu haft äran nämna.
Jag har begärt ordet endast för att i största korthet beröra frågans formella del.
Sparre har dock enligt min tanke så fullständigt ådagalagt, att IJtskit vid frågans behandling rätteligen förfarit, att föga i detta hänseende för mig återstår.
Jag ber dock att få tillägga, att K. o.
Ad. för endast några få ögonblick sedan gifvit ett prejukat i denna fråga, i det R. o. Ad. bifallit Banko-Utsk:ts Mern.
N:o 19, med afseende hvarå dock en reservant gjort samma anmärkning, som Hr af Klint nyss framställt, nemi. att 2 Stånd stadnat emot 2, hvadan frågan för närv:de borde anses hafva förfallit.
Genom detta beslut har således det Höglofl.
Ståndet äfven erkänt riktigheten af det förfaringssätt, Ekon.-Utsk:t nu iakttagit, och hvilket jag anser vara i full öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift.
Sparre vill jag nu icke yttra mig i sjelfva hufvudfrågan, utan inskränker mig till hvad jag haft äran påpeka.
Jag förmodar, att den talare, som öppnade diskussionen i denna fråga, icke var närv:de, när Banko-Utsk:ts Mern.
N:o 19 föredrogs och afgjordes, ty i så fall skulle han dervid halva hyst samma betänkligheter, som lian nu framställt.
1 båda fallan hafva nemi.
2 Stånd stadnat emot 2, men det oaktadt yppades inga betänkligheter mot antagandet af Banko-Utsk:ts i mämnde Mern. gjorda inbjudning.
L motsats mot de tvenne sista talarne ber jag att få yttra mig i sjelfva hufvudsaken, och får då anhålla om bifall till Utsk:ls förslag.
Detta förslag afser endast att tillgodogöra oss de krafter och förmågor i våra grannländer, hvilka hafva till uppgift att lindra mensklighetens nöd.
Jag kan icke se någon olägenhet uti, att vi till vår nytta använda dessa personers insigt, helst det är bekant, att Danmarks läkarekorps står mycket högt i anseende, och jag kan icke dela den högt aktade vetenskapsmans H. lil. 32 498 Den 21 Mars. åsigt, som trodde, att derigenom en för våra Svenska läkare vådlig konkurrens skulle uppstå.
För mig åtminstone är hjelper» lika välkommen, ehvad den förskrifver sig från Danmark eller Sverige.
Det temligen invecklade skick, hvari frågan för närvarande befinner sig, härrör från den felaktighet, Ekon.-Utsk:t begått, — jag måste erkänna och vidgå min försumlighet deruti, — vid uppsättning af sista punkten i Betänk:t N:o 36; att nemligen ej denna punkt, i likhet med första punkten i nämnda Betänk., blifvit delad i tvenne delar, den ena afhandlande de omnämnda rättigheterna med afseende å Norrmän, den andra med afseende å Danskar.
Nu framställer man såsom skäl, hvarför frågan ej kan sönderdelas och betraktas särskildt i dess förhållande till Norrmän och särskildt beträffande
Danskar, att dessa båda ämnen äro sammanförda i samma punkt.
Mig vill det dock synas, att ett dylikt sammanförande ej borde lägga hinder i vägen för frågans delning, hvarigenom ej allenast en större klarhet skulle åstadkommas, men äfven en öfverensstämmelse med föregående punkters uppställning.
Då emedlertid denna åsigt blifvit bestridd, och i ärendets nu iråkade skick säges möta svårigheter, dem jag ej inser, vill jag, heldre än att ytterligare orda till dess försvar, öfvergå till en annan sida af sakens formella behandling, utan att ingå i ämnets hufvudinnehåll, som redan blifvit grundligen afhandladt; ty då sjelfva saken varit hos R. o. Ad. underkastad en så mångsidig, utförlig och djupgående behandling, då en vetenskapsman, så frejdad som Hr Huss, varit den, som formulerat R. o. Ad:s beslut deruti, och isynnerhet då R. o. Ad. i allmänhet iakttagit det hedrande förfaringssätt, att icke, på grund af en eller annan inbjudning, lösligen frångå sin efter mogen öfverläggning lättade och uttalade åsigt, synes mig nu vara synnerligt skäl, att gå tillväga på enahanda, om pålitlighet och fasthet värdigt vittnande sätt; och vågar jag derför vördsamt anhålla, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förevarande Betänk., mätte vidblifva sitt i frågan förut fattade beslut.
Jag ber om ursäkt, att jag nu, när det egentligen blott är det formella af frågan, som är föremål för behandling, vågar yttra mig öfver densamma, ehuru jag ej deltagit i föregående beslut.
Tvifvel har uppstått, huruvida Utsk:t rätteligen förfarit, när det för R.
St:r framlagt förevarande förslag, emedan frågan om reciprocitetens utsträckande äfven till
Danmark skulle hafva genom två Stånds beslut förfallit.
Ser man saken ur en mycket inskränkt synpunkt, kan man kanske ifrågasätta, huruvida så är förhållandet; men betraktar man den något allmännare, så synes Utsk:t hafva varit i sin ganska goda rätt.
Mig synes nemligen frågan icke egentligen afse huruvida
Danmark skall Den 21 Mars. 499 \ jemte Sverige och Norge utgöra ett Skandinavien i medicinskt hänseende, utan jag tror ändamålet med de ifrågavarande motionerne snarare hafva varit att, medelst undanrödjande af vissa skrankor som nu äro emellan nationerna uppresta, söka åstadkomma en internationell samverkan i sådan riktning, att ömsesidig nytta deraf kan liemtas.
Jag kan således ej betrakta förslaget såsom uteslutande Skandinaviskt, och anser derföre ej heller frågan om Danmarks upptagande i beslutet vara något sådant hufvudmoment i förslaget, som kan från detsamma skiljas och bör utgöra föremål för särskildt beslut.