Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Opinionen har under de förra Riksdagar ej annorlunda kunnat tillfredsställas, men ofelbart länder det mera direct till hvarje skattskyldigs nytta och förmån, att han besparar en dryg del af beskattningen, ån att han emot ränta får göra nya lån.
Herr Grönhagen, Gustaf:
Att inom hvarje samhälle, visa och klokt författade Lagar, hvilka bokstafveligen efterlelvas, vårdas och tillämpas, ovillkorligen utgör hufvud-grunden för Folkens sällhet, välstånd Den 3 Martil, foch Upprätthållande; lärer vara så allmänt kändt, att det ej i något afseende kan motsägas.
Sverige har i längre tider fått skatta sig lyckligt att äga Lagar: 1754 års
Lag såsom i det mesta ännu till efterlefnad följes; kan vål bhekeiigeri ej ärinat; ån anses såsom ett måfctétverk af deri tidéris Upplysning; hedrände dess stiftare; men den år derföre icke Utan inånga bristfålligheter; orsakade af då varande tids arida; och det Aristokratiska välde sorn
Var bådande då denna Lag upprättades; antogs och stadfästades.
I denna
Lag synes tydeiigeri; att Domare foch ExecUtorer för sig och efterträdare lagt Sådana bommar, hvarigenom arisvar och straff för deras Lmbetsfel och olagliga förfaranden Svårligen skulle kunna åstadkommas: likväl tror jag; att Öm deririe
Lag efter bokstafven tolkades och tillämpades > skulle hvarken de lägre
Domstolar; ej eller de högre , och än riiindre Executörer; kunna så ansVarsfritt densamma öfverträda.
Senare tidshåndeiser hafva lemnat ojefaktiga prof, det medborgares säkerhet till personlig frihet och egendom, ligger i Domarehiagtens händér; och beror på deras gödtycko j hvarå exempel visst icke saknas; Domstolarnes sätt, att i anseende tili tidsutdrägt vid Rättegångars undersökning och afgörande handla, bär väckt mycken uppmärk - Den 5 Martii, samhet, hvartill jag såsom exempel anförer tvånne Rättegångar såsom mägt märkvärdige, nemligen, JVår mdö-målet, hvilket vid medio af år i8ig vid Domstol gjordes anhängigt, och fasfan criminelt, samt af svårare beskaffenhet, ännu icke till slut blifvit afgjordt: samt Hållska Rättegången, hvilken ungefär 16 års tid varit under Domares handläggning, men ännu år oafgjordt, och hvilket oerhörda dröjsmål, försatt en bland Sveriges rikaste medborgare i den aldrastörsta förlägenhet, samt yttersta armod.
Desse rycktbara Råttegångs-mål, för anleda, icke allenast hos Svenska allmänheten, utan ock hos Utländska Nationer, till ett mindre fördelaktigt omdöme om vår Lagskipning.
Till befordrande af en med Grundlagen mera förenlig lagskipning, anser jag oundvikligt, att, några högst nödiga ändringar och tillägg i allmänna Lagen böra vidtagas, intill dess, LagCommittéen till fullo densamma hunnit utarbeta , och Riksens
Ständer den antagit och fast— ställdtj för hvilket åndamåli jag följande ändringar föreslår!
I Missgårnings_Balken att yde <jj. i 20 Capitlet bör förändras, och få följande lydelse!
Eho det vara må, Domare, Excecutorer, Embets- eller Tjenstemän, eller annor, sorn genom arrestering, beröfvar någon hvilken ej till brott förvunnen år dess personliga frihet, eller utan uppenbar missgerning ther han md gripas och håcktas fåre, eller utan halfva levis om foröfvadt brott; straffas med EtH Den o Martil, 413 hundrade Riksdalers böter, tu drs arrest d fästning, jämte, Tjenst ens förlust, ocä «rsätta den lidande för hvarje dag han oskyldigt häcktad hållits? med Sexton Riksdaler och Trettiotvå skillingar.
Hålles någon häcktad längre tid än lag och därpå grundad
Idom utstakar, vare för den eller dem, eho det vara md sorn dertill varit vållande, lag Samma: dock icke innebegrip andes den tid någor under Råttegängen i urbota mål häcktad varit, 8. i samma Balk och Capitel, bör äfven fÖråndras och få följande lydelse:
Eho det vata må, som med pinande antingen genom plågsam arrest eller pd annat sätt söker tvinga någon till bekännelse i någon sak: bote Tvåhundrade Riksdaler till den lidande, miste Embete eller tjenst sin, och sitte Två dr i Fängelse d Fästning ; har såramål dertill kommit, plickte derföre serskildt Etthundrade Riksdaler som äfven den lidande tillfaller.
Hvar som emot desse nämnde <j:de och 8'.de paragrafer sig förbryter, skall, utan afseende lill personen , genast, vid Rättegångs början härom, i häckte träda, till förekommande af rymning och straffets undgående.
Anmärkning-, Med anledning af dessa båda §§:rs tydliga föreskrifter , bör således tillämpningen af g Cap. 6 §.
Rättegångs-Balken, i hvad som rörer de i 7:de Den 3 Martu, och 8:de §§.
Härads- och Kämners-Rätternes organisation, anser jag böra undergå nödig förändring och förbättring.
Hårads-Råtterne böra utgöra® af en i Lagkunskap skickelig och examinerad person, sonj må kallas Häradshöfding eller Justitiarie, jemte 8 ä 12 Ledamöter, som af ada besuttne jnån inom Tingslaget för hvarje år väljes; vid sådane val utses kloka och upplyste män af hvad
Stånd som helst, till hvilka Tingslaget har mesta förtroendet; dessa Ledamöter böra j besluten hvar och en för sig äga en röst; Häradshöfdingen eller Justitiarjen ehvad man må nämna honom, bör likasom yid KrigsRätterne, yara ansvarig att Lagen rätt tolkas och tillämpas, hvarföre han ock i besluten bör äga två röster.
En sådan väl organiserad Nämnd bör vid usta och andra Råttegångs-dagarne af hvarje Ting, endast befatta sig med, att sök$ genom förlikning förmå parterne att från Rättegång afstå, hvaraf följden ovillkorjigen skulle hkfva, en betydlig minskning af de Rättegångsmål sorn till Häradsrätten blifvit ingifne att ptageras; samt äfven, att inga särskilta för}ikn;ings-domstolar behöfva tillsättas yid Underrätterne, — På samma sätt bör ock
Kämnersyåttprne organiseras:
I följe häraf, bör således usta och 3;dje i Råttegångs-Bafkens usta papitel förändras.
Dan 5 Martil. 4x5 Följande tillåggningar i allmänna Lagen, anser jag äfven nödvändige, till vinnande af en förbättrad lagskipning, 1) Att alla urbota brottmål böra till undvikande ef tidsutdrägt, genom personlig inställelse muntligen inför
Dornsloiarne utageras, så vida den klagande parten sådant åskar, (Högsta
Domstolen derifrån undantagen) ; parterne likväl obetagit att äfven i sådane fall, sine förklaringar och anmärkningar skriftligen författa och uppläsa eller uppläsa låta: sådane mål böra hädanefter vid strängt ansvar af tjenstens förlust, vara vid alla instanser till slut afgjorde, inom 6 månader efter den tid de till Domares handläggning inkommit, så vida brotten blifvit begångne tolf mil från dithörande HofRätt, och inom g högst io månader, om afståndet från HofRåtten längre är. 2) Att alla Domstolars och PolisSessioner böra för öppna dörrar hållas, så att Allmänheten eller hvem sorn helst äger att de samma öfvervara och afhöra, hvarigenom våld, mannainon, oqvådins ord, samt ali misstanka om jProtocollernes riktighet säkerligen försvinner. 3) Att Konungens Befallningshafvandes betjenter, så väl i Hufvudstaden som i Landsom terne, om de i deras tjensteutöfning öfverträda sina undfådda ordres, och såmedelst, genom sjelftagen myndighet företaga en förtidig eller annan arrestring, som ej med orderne öfverensstämmande är, eller på godtycko störer il 6 Den 5 Martil. hus- och hemfriden, elier ock, på ett ellet* arinät sätt olagligheter utöfvar; bör den lidande eller förolämpade, äga rättighet, att utan omsvep, af anmälan derom hos deras förmån och i afvaktande äf deras utlåtanden, dem, för sådane hrottsligheter, genast vid vederbörlig
Domare åligga att tolka och tillämpa lagen efter dess bokstafliga föreskrift, samt derefter döma, men ej efter eget godtycko, och då sådana mål förekomma, som i lagen ej så tydligen utsatte åro huru med dem förhållas bör, skall Domaren likväl, efter båsta förstånd^ samvete och förnuftsskäl rättvisligen dönta^ vetandes, att han icke allenast år sin Konung Och sine ÖfverDomare samt Folket, utan äfven, den Allvetande och Allsmågtige
Domaren derföre ansvarig; hvarföre ock gila Domar som af Högsta Domstolen upphåfvas, böra anses för orätt dömde, och i följe deraf, så väl Domare som DivisicnsLedamöter, hvilka sådane Domar eller Utslag utfärdat, icke kunna eller böra undgå att af Högsta
Domstolen till ansvar och straff derföre fållas, på det sått, att, för mål af betydligare vigt, straffas med tjenstens förlust, de af mindre betydligare, med suspension på 5 å 6 månader, och de minst betydlige, med böter, från 25 till 100 R:dr för hvarje Domare ellet DivisionsLedamot som ej emot ett orätt beslut eller en orätt
Dom sig reserverat; lifssaker härifrån undantagne, med hvilka bör förhållas, sorn i allmänna lagen stadgadt år.
Dessa Den 3 Mart ii. 417 Dessa mine anföranden underställes vörd* samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns högt upplysta bepröfvande; och aobålles ödmjukast, att detta mitt memorial måtta till Lagutskottet blifva rcmitteradt, och med de öfrige respective RiksStånden communiceradt.
Herr Gr (.lihagen^ Gujlaf:
Att hestraffmngssättet i Sverige efter min öfvertygelse visserligen icke är öfverensstämmande, hvarken med vår tids upplysning, ej eller med de moraliska, ädla och religieusa grundsattser som bär utgöra nationalcaracteren i detta constitutjonella samhälle, lärer ej kunna bestridas.
De grymma, rysliga och med barbariska lagar förenlige spöstraffen och uppenbara kyrkopligten, har ej ännu hunnit afskaffasj vid de sednare Riksmöten har väl frågor derom blifvit väckte, men utan önskad framgång.
Fem års erfarenhet sammanlagd med den vi förut ägt, tror jag kan fullkomligen öfvertyga oss, att dessa harda, omenskiiga och afsky varda forntidens lämningar icke tillbakahå 1— lit brotten: tvärtom har följderna deraf varit, och blir, att den som en gång lidit sådane Bil, till Ridd, 0.
Pr. 3 Band» 97 Den 3 Martil. nesliga straff, och derigenom förlorat all käti. sia för ära och heder, kan sedermera begå än vida svårare brott, då deremot en brottsling genom arrestering på corrections- eller arbetshus, möjligen kan blifva en förbättrad
Och förädlad menniska, samt dermedelsten nyt« tig medlem i samhället.
Vår medfödda känsla för medmenriskor, vårt sunda förnuft jemte Helig?
onen bjuder oss till afläggandet af dessa straff hvarföre jag underställer Högloft.
Ridderskapets Och Adelns upplysta ompröfvan om icke dessa tvänne omnämnde straff, hädanefter må försvinna, och arrest på arbetselHr corn cflonshus, deremot måtte antagas för det mäst tjenliga straff.
TiU obillig bestraffning hörer äfven bysätmjni; för skuld då låntagaren af oförutsedda händilser kommit på obestånd och aldrig med uppsåt velat försumma sin skulds gäldande, och då man följagteligen aldrig kan hoppas att genom bysättning framlocka några dol» de skatter.
Ett välbestäldt samhälle kan aldrig antaga ef ?*g 'om är verkan af låg och onyttig MmndelysfOad , stridande emot den offentliga Peligionéns hela anda, och sorn änd*målsstridio-r plågar menniskor af ädla grundsatser.
Här kan äfven vara stället att anmärka, det flere tusende menniskor i Sverige blifvit störtade i nöd och uselhet derföre, att den i Polen antagna indult, ej blifvit i Sverige antagen, hvarigenom den skyldige fått fyra års anstånd Den 3 Martti' 419 med betalningen, då en fjerdedel afbetalas årligen.
Om denna indult hade här blifvit antagen, hade största delen af de mångå concurser kunnat undvikas, igenom hvilka så många gäl— denärer med hustru och barn blifvit störtade i yttersta nöd.
Domare i executive mål, bör hafva magt att
Irån bysättning beskydda den, som enligt all sannolikhet hvarken uppsåtligen velat skada sina borgenärer ej heller har några undangömda tillgångar till betalning.
Det synes ock vara högst orimligt, att den som inga tillgångar äger att afbörda sin skull med, skall genom bysättningsarrest med sin person plikta; hvarigenom icke allenast honom betages alla utvägar till förtjenst genom arbete, att försörja sig och familj, utan äfven att dermedelst kunna hopsamla till skuldens afbetalande, utom det, att genom en sådan arrest, helsa ja till och med lif derigenom ofta förloras.
Jag hoppas således, att någon ändring härutinnan vidtages; hvarföre detta ock till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet till ompröfvande underställes.
Att detta memorial måtte till Lagutskottet blifva remitteradt, och med de öfriga Riks* Stånden communiceradt, derom anhåller jag ödmjukast.
N^o 36.
Grefve von Roten, Carl Axeli De fleste talare, sora under närvarande 420 Den 3 Martil, Riksdag gjort motioner rörande myntvärdets bestämmande, och lindring i skatterne, hafva ansett, att Bankens årliga behållning, vore det lämpligate medel, som, tillvinnande deraf, kunde dertill användas.
Säkrast ledes man till detta stora ändamål derigenom , att denna behållning i productif väg, såsom den säkraste grund lör all realisation, begagnas} och de anslag, som vid föregående Riksdagar dertill blifvit lemnade , samt till upphjelpande af näringar, och biträde åt enskildte, vid större ekonomiska företag, hafva redan visat väsendtlig nytta.
I främsta rummet bland dessa anslag, står det creditif på 100,000 R:dr Banco, som blifvit lemnadt regeringen, till strömrensningar och lättade transporters öppnande, med hvad mera som kan leda till uppmuntran och befrämjande af en ökad production m. m, Jag tror ej att något tillskott af allmänna medel, kan vara mer fruktbärande.
Det är allmänt kändt hvilka skatter i metalloch skogseffecter ligga obegagnade i det norra Sverige, endast derföre, att inga vägar för deras transporterande finnas, och de större strömmarne, i anseende till täta vattenfall, ej kunna dertill begagnas.
Genom dessa försvårade transpotter, fjättras i högsta grad all utveckling af industrien, då sällan enskildtes förmåga är tillräcklig att undanrödja hindren.
Den ökade productionskostnad de förorsaka , borttager betydligaste delen af den vinst på varan, som varit, påräknad att fylla producentens egna behof, äfvensom dess andel i statsbidragen, och hindia honom att undersälja
Dea 3 Martii. utlänningen.
Detta har visligen blifvit af föregående Ständer insett, och denna sanning torde ej af de närvarande misskännas.
Det är af sådan anledning jag får proponera: att det anslag af 100,000 R:dr Banco hvilket blifvit lemnadt, måtte än vidare, till befrämjande af ekonomiska företag, af ett större omfång och allmän nytta, fortfara; och anhåller jag vördsammast, att detta mitt memorial, måtte till vederbörande Utskott remitteras, och med de andra Stånden comnmniceras.
N:0 37.
Grefve von Rosen, Carl Axel\
En af de mäst välgörande insättningar för Brukshandteringen, är den af Ständerne lemnade rättighet att emot 3 procents ränta, få beläna, på våg inkommit jern och andre metaller.
Vissa brister i Reglementet härför, göra likväl att denna anstallt är af en inskränktare nytta, än deri till Bankens och den enskiltde Bruksägarens fördel kunde vara, och som Ständerne säkert velat åsyfta.
Jag anhåller derföre, att på detta ämne få fästa Högh Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Reglementet för dessa utlåningar föreskrifver nemligen att efter den 1 jun ii, (eller från den tid då skeppningen anses vara öfverallt börjad), få inga nya lån lemnäs, förr än eitei Den 3 Martil. den irsta November, då skeppningen anses vas ra allmänt slutad, och hvatförinnan den summa som på hvarje Skeppund kommer att utlånas, af Banquens styresmän bestämmes.
Detta stadgande i Reglementet, medför den olägenhet, att en Bruksägare snart sagt är tvungen, att sälja den vara han, äfven på eget förlag, tillverkat under loppet af vintern, och som han under sommaren på stapelstadsvågen införer, nästan till hvad pris, som efter olika handelsställen, kan erbjudas , emedan gan?
ska få Bruksägare äro i tillfälle att, i speculation på högre priser, hvilka vanligen vid skeppningens början äro låga, belasta sig med ett inventarium af mer än ett halft års tillverkning, och ur sin rörelse umbära den betydliga försäljningssumman för flere hundrade Skepp, jern.
Hade han deremot den rättighet, att då han fann priserne för låga, och varan missbjudas, genast kunna beläna densamma till f af det gångbara priset, och emot lindrig ränta, erhöll han derigenom den dubbla förmån, att bekomma förlag till vidare drifvande af sin rörelse och till sin förmån kunna begagna den höjning i priser, som vanligtvis äger rum i slutet af sommaren.
Man klugar allmänt,'’att vårt goda jern köpes af uMänningen till alltför lindriga priser; men sättet att afhjelpa denna olägenhet, är ej det, att betaga producenten och äfven den inrikes köpmannen, som med Bruksägaren kan dela fördelen af en sådan beläningsrättighet, utväg att kunna hålla på sin vara, utan snart sagt tvinga honom till för»
Den 3 Martil, 423 säljning, och derigenom fastställa d<
Vidare stadgar Reglementet: att då lånen förfalla, skola de fullt inbetalas.
Man utfår val samma summa efter en korrt tid, men en Bruksägare, som belänt ett inventarium af t. ex 1500 Skepp, jern , måste emedlertid gå i författning om anskaffande af 15,000 R:dr Banco, utgörande efter närvarande fastställde bdänings-i pris, hela beläningssumman, hvilket, ehuru blott för ett par veckor, medförer en ganska stor olägenhet för jerntillverkaren, i synnerhet under närvarande allmänna penningeförlågenhet.
Om deremot det stadgades: att blott skillnaden i det pris, som af BancoFullmägtige vid hvarje Bruksårs början bestämmes, skulle jemte upplupen ränta erläggas, vore denna olägenhet helt och hållet afhjelpt.
I anledning häraf, får jag föreslå: 1:0
Att på våg inkomne metaller och manufacturer som åtnjuta beläningsrätt, må under loppet af hela året kunna belänas, emot den af Ständerne fastställde ränta. 2:0
Att dessa lån kunna blifva stående, med villkor, att vid hvarje Bruks års förlopp, den upplupne räntan betalas, och ny vågattest, jemte revers inlemnas; samt, i händelse BancoFullmägtige- skulle minska lånebeloppet,' bör differencen på gamla och nya summan genast eriäggas.
Funno deremot BancoFullmäg^
Den 3 Martil. tige att den kunde höjas, bör denna förmån af Bruksägaren kunna begagnas.
Då detta förslag kan komma att få gemenskap med den allmänna finance regleringen, Sär jag vördsammast anhålla, att detsamma, så väl till Stais- som BancoUtskotten remitteras, ocb de andre RiksStåndea med. delas» ’ N:o 38- Herr von Wahrendorff, Martin'.
På en tid då allmänna rösten påkallar frihet i Handel och Näringar, vågar jag vördsammast fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid ett ämne, sorn med d ana fråga står i närmaste samband} jag menar: vidsträcktare frihet tor personer.
Jag vågar tro, att våra närvarande passförfattningar, i anseende till utlänningar, i betydlig mån, strida emot landets commercieila fördelar, utom det att de ej stå i harmoni med andan af vår Constitution och medt Nationens lynne.
Det är allmänt bekant att utlänningar, som önska inträde i Riket, böra vara försedde med Hans Excellence Stats-Ministerns för utrikes ärendernes pass.
Detta erhålles på sätt, att den resande derom gör anmälan, an* Den 3 Martti, 425 tingen hos den från hans hemvist närmast vistande Svenska legationen, eiler ock hos sitt eget lands representant här i Riket, men vanligast likväl förskaffar sig det genom något Handelshus häri hufvudstaden, som derom gör ansökan till passfördelningen af Hane Ex* cellence Stats-Ministerns lör utrikes ärendernes bureau.
Dels till följe af sakens comparativt ringa vigt om den går ministeriel väg, dels till föl» je af ett ombuds mindre activitet och dels till följe af sjelfva afståndet af den resandes hemvist härifrån, händer ej sällan att en. ja flere månader åtgå, innan den resande kan lemna sin hembygd, ifall, nota bene om passet blifvit honom beviljat, och hans tålamod, eller sjelfva motivet af resan tillåtet honom att invänta det.
Skulle den resande, af en eller annan anledning, försumma att förskaffa sig ofvannämnda pass, btifver han å gränsorten uppehållen och måste afbida våra posters långsamma fram* och återresa, och forinaliteternes marche, innan han blifver satt i tillfälle att fortsätta resan, eller kanske nödgas återvända till annan ort, med oförrättad! ärende.
Resande af några få nationer, som med oss stå i de närmaste handelsförhållanden y hafva genom Kongl.
Majffs visa och nådiga medgifvande, sedan någre år tillbaka, erhållit tillstånd i Riket inkomma med pass af de Svenska Legationerne, eller med pass af dem viserade, eller ock med Stats-Ministerns i ds - Btn 5 Martu. ras eget lands pass, men äfven desse gynnade nationer äro understundom underkastade åtskilige uppehåll.
Nådiga medgifvande kunde, med ej ringa fördel tor Svenska handeln och till än större ära för Svenska namnet utomlands, tåla en långt v.asträckiare omiattning.
Hvem inser ej den skyndsamhet som erfordras i de fleste handelsföretag, om de 'kola lyckas, hvem inser ej den misscredit
Nationen vinner i aflägsna länder genom frendingar, sorn återvärda till sina hem efter misslyckade handelsföretag, till följe af vexatoriska policelagar, och kanske någon gång med minnet af ett mindre vänligt bemötande.
Min afsigt är dock, egenteligen ej, att rensurera utöfningec af lagen, utan principen af lagen i och för sig sjelf.
Hans Excellence Stats Ministerns för utrikes ärenderne milda caractere ochföfrige egenskaper, böra redan göra mig förvissad, att Hans Excellence så sällan som möjeligt utöfvar sin magt att utestänga främlingar, och då det anses nödvändigt, det alltid sker med en viss grad af motbjudelse, hviket dessutom ej är mig obekant; då jag ej många år tillbaka hade förmånen tjena i den utrikes bureaun; men jag tror mig ej lika lätt kunna förbigå hvad som är förhållandet i anseende till policens rättighet att bortskicka utlänningar.
Det inträffar stundom __ och försöken att göra det äro än talrikare, att Stock - Den 3 Martii. 4
Man bör förmoda, i anseende till desse händelsers ofta förekommande, att de ej sällan äga rum, utan tillräcklig undersökning af nödvändigheten och, någon gång, till följe afen nogstiäng granlagenhet.
Det talrika antal af detta samfunds värde Ledamöter, som de sednare åren genomrest främmande länder skola, som jag bör förJ moda, med mig instämma deruti, att man nu för tiden obehindrad och med intet eller ganska ringa uppehåll insläppes och kan förblifva i de fleste länder på Continenten, de Osterrikiske Staterne likväl undantagne.
Då England är det land som i närvarande tider tjenar till mönster för alla fria Staters fullkomnande, anser jag ej öfverflödigt att för Högloflige Ridderskapet'och Adeln framlägga, hvad som i detta land är allmänna lagen, i anseende till fremlingar:
Sådan är, säger jag, allmänna lagen, som likväl i sednare tider, under Continentalkrigen till följe af Fran* ska revolutionen, undergått den modication, att ministéren, med Parlamentets medgifvande, äger rättighet att på eget ansvar aflägsna sådane främlingar, som på goda grunder kunna misstänkas för stempiingar mot staten.
Detta provisoriska medgifvande blef ej långt tiilba - 4'-!S Den 3 Mar lii. ka förnyadt för ^:ne kommande år, men ej utan mycket motsånd, ehuru ministéren endast i g-.ne fall, under loppst af flere år, gjort bruk af sin rättighet.
Det är kan hända, mine Herrar, ett bland de vackraste drag af Engelska friheten, att man då Londens gator ser den lilla Savoyardgossen, under bar himmel, visa sitt Marmottedjur, ined samma beskydd för sin industri, som den första handelskrämaren i sitt rika magazin utbreder sina dyrbarheter.
Med anledning af de skäl och anmärkning gar, jag nu i ämnet haft aran anföra, vågar jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall hemställa, om ej i önskningsväg hos Hans Maj:t Konungen kunde i underdånighet anhållas, om någon allmän
Och bestämd modilication af närvarande passförfattningar till inöjeligen största frihet och förmån för resande handlande af främmande Nationer, med hänseende likväl å Statens säkerhet, som naturligtvis i alla, detta Ståndets, önskningar går framför allt annat.
Under hopp att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln instämmer i mina åsigter, anhåller jag att detta mitt memorial må till vederbörligt Utskott remittera6.
D en 3 Martil, 429 NiO 39.