Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
J\T:o 29 har jag reserverat mig emot den föreslagna tillökningen å faslighelslänen.
Jag har stridt emot denna belåning, under det alt Bankens ställning icke var bättre, än alt den saknade utvägar att på rörlig pant och på hastigare omsättning kunna utlåna sina penningar.
Det är först vid brist på sådana, och då öfverflödiga tillgångar finnas, som en Bank bör nedlägga sina capitaler i fastighetslån.
Vid betänk.
N:o 44 har jag äfven reserverat mig och instämt i Hr Nordenanckar motion, alt fastighelsbelåningen måtte ökas med 500,000 r:dr, så alt den blefve 6,000,000, emedan Bankens ställning under sista året har förbättrat sig och haudelsconjuncturen synes gynnande.
Härvid önskade jag likväl det villkor, att endast de lån, hvartill ansökningarne en längre tid legat inne och blifvit godkända, må utbetalas, och för öfrigt icke några nya ansökningar emottagas förr än kungörelse derom utfärdas.
Vi veta nemi. hvilken mängd af låneansökningar i denna väg redan finnas inne och alltid skola inströmma, emedan dessa lån äro af en vida förmånligare beskaffenhet än andra, t. ex. i Manufacturdisconten eller Handelsdisconten.
Vi få nemi. icke fördölja för oss, att de förstnämnda få capitalet till skänks, genom att blott betala räntan med i Sverige vanliga 6 proc.
Sedelstocken skulle derföre icke rimligen kunna ökas så, att alla som begärde skulle erhålla dylika lån, emedan sedlarne äro ställda på silfver och icke på jord.
Det är af dessa skäl, som jag tillstyrkt, alt fastighetslånefonden mätte bestämmas lill 6 millioner, men att, på sätt jemväl Utsk. tilllstyrkt, enär lån å landtegendomar äro säkrare än lån å stadsegendomar, och brandförsäkrade stadsegendomar hafva lättare att på annat sätt förskaffa sig lån, än de på landet, så må denna ökade lånesumma endast tillgodokomma landtegendomarne, sä när som det ringa belopp, som kan behöfvas för att jemna den udda summan.
Lånesumman för stadsegendom är nemi. nu bestämd lill 844,800 r:dr, och om jag dertill af de tillökade 500,000 lägger 5,200, så blir denna summa 850,000 och summan för landtegendom, då 494,800 läggas dit, 5,150,000, tillsammans 6 millioner r:dr.
Föröfrigt instämmer jag i Utsk:s förslag, att silfverlånen skola inräknas i denna fond, i mån som de inflyta.
Man går i alla fall med L million utöfver hälften af Bankens grundfond, ehuru halfva grundfonden egentligen borde bestå i räntebärande papper.
Jag anser del vara högst angeläget att man åtminstone icke går längre, utan ställer alla andra fordringar på lån, som lättare låta sig realiseras.
Jag tillstyrker således, att, med afslag å Utslcs betänk., fonden måtte bestämmas till 6 millioner,^på det sätt jag nu haft åran nämna. 348 Den 12 April e. m.
Jag var icke uppe i början af discussionen, men har förnummit, att tvenne talare yrkat afslag på den ifrägavar. § och föreslagit minskning i denna fond, den ene lill 5^ millioner och den andre till sex.
Härvid får jag först anmärka, att man icke bör låta missleda sig alt tro, all någon tillökning hade skett, om summan bestämdes lill G millioner, hvilket redan af föregående talare blifvit upplyst.
Jag delar visserligen den åsigt, som jag äfven uttalade i frågan om lånerörelsens öfverflyttande till Riksg.cont., att denna lånerörelse icke är lämplig för Banken, men jag kan deruti icke finna något skäl alt inskränka densamma.
Sådant skulle lända till skada för jordbruket i allmänhet och för alla de sökande, som ett eller par är haft hopp om att få dessa lån.
Det skulle ännu mera lända lill skada för den stora lånerörelsen i allmänhet inom landet.
Vi skola komma ihåg, att i de §§ vi förehaft, inskränkningar i lånerörelsecapitalet redan blifvit gjorda.
Sålunda hafva i 7 § de 99,000 r:dr, som förut varit utlånade på lånebanks-obligationer, blifvit indragna.
I 9 § har en inskränkning blifvit gjord deruti, att icke mera de öfverskott, som kunna uppkomma på lånefonden för metallbelåningen, få utlånas.
En inskränkning är det också, ehuru obetydlig den må synas, att icke guld och silfver under 10 r;dr värde få belånas, o. s. v., för att icke tala om de inskränkningar, Utsk. längre fram i betänk, föreslagit.
Jag anser det vara en betydlig fördel, att vi kunna på säkerhet, sä god som den ifrägavar., få ut penningar i landet.
Icke anser jag del vara af någon särdeles betydelse, såsom en början till hypotheksföreningar, om G| millioner lemnäs ut på det fastighetsvärde af 300 millioner r;dr, som vi äga i landet; men det är bättre att fä något än intet, och jag kan således icke annat än tillstyrka bifall lill Utsk:s betänk.
Om afsigten är att befordra privatbanksinlresset genom alt bibringa farhågor i landet hos den jordbrukande classen och omöjlighet för denna dass alt i Riksbanken vinna nödiga rörelsecapital, så bör naturligtvis inskränkningen i denna lånerörelse blifva ännu större än här af trenne ledamöter blifvit yrkadt.
Ett starkt symptom i denna väg märktes redan pä förmiddagen, då man bibehöll denna belåning ål Banken.
Jag hade tänkt att uppskjuta mitt yttrande om Utsk:s förslag rörande privatbankerna, men jag nödgas nu nämna några ord derom.
Vi hafva detta intresse att lacka derför, alt BancoUtsk. utminuterat sina betänkm till Stånden, i st. f. att inkomma med dem i ett helt, och som gör, ali vi ännu stå, i afseende på privatbankerna, pä en outredd punkt.
Öfverallt har detta intresse vunnit sin afsigt att under riksdagen vinna upppskof, för att under tiden bereda omöjligheter, alt få bort dessa inrättningar, som med mynt på sidan om riksmyntet kunna skada mera än alla slags lånerörelser i Banken.
Det följer nemi. af sig sjelft, att ett sämre mynt skall uttränga det bättre och således kan åstadkomma kriser inora landet.
Jag förnyar derföre min anhållan om bifall lill betänk.
Den 12 April e. m. 349 Hr von Troil:
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att det af Hr Skogman ingifna förslag hufvudsakligen instämmer med det, som jag tagit mig friheten framlägga.
Hr Skogman, som i sitt förslag beräknat fastighetsbelåningen i silfver, utgörande såsom jag vill minnas 482,000 r:dr, har icke inberäknat denna summa i de 5,500,000 r:dr, hvartill han ansett denna fond böra bestämmas, hvilken summa deremot är inberäknad i mitt förslag.
Således äro vi ense i afseende på sjelfva summan och skilja oss endast i afseende på villkoren.
Raabs anmärkning om olikheten i våra förslag.
Samme talare har äfven yttrat, att om dessa förslag gingo igenom, så skulle det lända till stort mehn för de lånesökande, hvilka länge haft sina ansökningar inne i Banken och hoppats erhålla lån.
Om Friherren hade behagat underrätta sig om hvad förslagen innehålla, så skulle han sett, att de gå båda derpå ut, att alla ansökningar, som inom 1844 års slut i fullständigt skick inkommit, skulle genast beviljas; men att några nya lån icke skulle beviljas förr än fonden nedgått lill 6 millioner r:dr.
Man påstår också, alt Banken icke kan erhålla någon större säkerhet än för dessa lån.
Jag erkänner delta; men det är också gifvet, all om Banken kommer i behof af alt realisera någon del af sin förmögenhet, sä äro de dertill icke lämpliga.
I afseende pä hvad Frih.
Cederström nyss framkastat, att under delta förslag skulle ligga någon afsigt att befordra privatbanksiulresset, så ber jag alt få förklara, det jag aldrig har några understuckna afsigter; alt jag öppet ullalar min tanka om hvad jag anser vara sant och rätt; alt det är min öfvertygelse, att det med en väl ordnad Bancostyrelse icke är förenligt att vidare utvidga dessa lån, och att den utväg jag föreslagit för deras inskränkande ingalunda är brådstörtad, ulan blott går derpå ut, att så småningom minska dem.
Jag vill icke längre upptaga liden, utan anhåller om propos. å mitt förslag.
Jag får först i förbigående nämna, alt det var mig oförväntadt att höra, att den som icke vill bevilja fastighetslån, skulle vilja gynna privatbankerna.
Hvad mig vidkommer, så har jag väl fått uppbära förebråelser för motsatsen, men aldrig derföre att jag ifrat för deras fördelar.
— I afseende på Frih. Raabs anförande, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt mitt förslag, äfvensom Hr Skogmans, hvaraf jag nu varit i tillfälle att taga kännedom, långt ifrån att åstadkomma en minskning i sedelstocken, skulle medföra en icke obetydlig ökning deruti, med ett par hundra tusen r:dr.
Hvad man föröfrigt talat om att dessa lån skulle befrämja jordbruket, anser jag icke vara af någon vigt, när man besinnar huru ringa delta belopp ändå blir emot fastighetsvärdet i vårt land.
Man säger, att dessa läns företräde ligger deruti, alt de icke såsom andra komma slösare lill godo; men hvem vet huru dermed går?
Det beror ju på hvar och en att använda penningarne efter behag.
Dessutom bör man komma ihåg, att alla våra cassör i allmänna verk äro genom sina reglementen ålagda att utlåna sina penningar emot inteckning i 350 Den 12 April e. m. fast egendom, och alt de således allesammans äro jordbrukets tjenstskyldige tjenare.
Om det vore stadgadt, att så länge jorden häftade för ett bancolån, någon annan inteckning deruti icke fick tagas, så kunde man säga att det vore en paternell styrelse af Ständerna för att hindra jordens belastande med skuld; men när så icke är, så finnes icke någon garanti derför, att icke de lanta penningarne till största delen användas att betala skulder i st. f. att användas till egendomens förbättring.
Så är förhållandet med den hypoteksförening, som är stiftad för landtegendom, och så kan det blifva med bancolånen, då ingen enda hållhake hindrar att belasta jorden med ny skuld.
Såsom bancolånen nu äro beskaffade, anses de såsom en fördel, som vid egendomsköp lagas i beräkning, och som anlitas äfven af dem, som icke behöfva lån och hafva sin egendom ograverad.
De laga nemi. ett län i Banken på 6,000 r:dr och låna ut det emot samma ränta, som de sjelfva skola erlägga till Banken, då de efter 28 år hafva fått capitulet till skänks.
Jag måste således vidblifva hvad jag förut yttrat och tillstyrker afslag ä Utsk:s betänk, samt bifall lill Hr Skogmans förslag.
Då jag i mitt förslag till propos. nämnde summan 5,500,000 r:dr b:co, så afsäg jag icke dermed den i nuvarande reglementet särskildt upptagna punkt för de s. k. fastighetslånens återbetalning i silfver; om de tilläggas, så instämmer jag gerna i Hr von Troils förslag, att summan måtte sältas tilt 6,000,000 r:dr.
Hvad angår den här onödigtvis väckta frågan om privatbanksintresset, så får jag förklara, alt jag för min del önskade ingenting högre, än att Riksbanken ej måtte behöfva befatta sig med privatbanksrörelsen, likasom jag är öfvertygad, att Banken icke kan supplera den del af lånerörelsen, som de, förståndigt förvaltade, medföra.
I alla fall får jag påstå, att 4 millioner bancosedlar måtte vara så goda som 5 millioner privatbanksedlar.
Utsk:s redaction af den 19 § är med någon ouppmärksamhet uppsatt och har således otvifvelaktig! missledt många läsare, ty förhållandet är icke, att capitalet för lån emot inteckning i fast egendom är endast 5,500,000 r:dr och att Utsk. deruti föreslagit en millions tillökning, utan, efter Utsk:s egen tabell, var denna summa, vid 1844 års slut, 6,031,917 r:dr.
Den var efter 1841 års riksdagsbeslut 5,500,000 r:dr, utom silfverlånen, som dä efter deras calculerade belopp, förrän man afdragit hvad som anses utgöra ränta, öfversteg 500,000 r:dr.
Den verkliga tillökningen är således endast de 468,000 r:dr, som Utsk. nämner på sin tabell, måhända med tillägg af några tusen r:dr, som blifvit under loppet af detta år ulgifna.
Ehvad man än må anmärka emot denna lånerörelse, så tror jag, att en sådan tillökning ingenting betyder, och jag är öfvertygad, att, genom antagande af förslaget, att nu vissa låneansökningar må förskottsvis beviljas, emot det att lånen under en längre tid åter indragas, en verklig minskning i sedelstocken skulle komma att äga rum.
Jag anser mig Den 12 April e. m. 351 nemi. böra fästa uppmärksamheten derpå, att ehuru under innevarande år mycket penningar komma att i låneväg utgå, för att den gynsamma conjuncturen skall kunna begagnas, så komma likväl dessa att snart åter ingå.
Jag önskar innerligen och lifligen, alt Ständerna måtte sätta Bancostyrelsen i tillfälle att på alla möjliga sätt begagna dessa conjuncturer till den reella fondens förstärkande, och jag önskar lika lifligt, att mina herrar colleger i Bancostyrelsen icke måtte släppa detta gynnande tillfälle ur händerna.
Men om vi också fä köpa högst betydligt silfver, sä mycket som de mest sanguiniska förhoppningar förespegla; så, hvarför är det man köper?
Jo derföre att jern nu kan utgå till högre pris och möjligen till större belopp, än under föregående år.
Då är den gifna följden deraf, att man icke behöfver begagna belåningen i Banken, då det jern, som står helånt, löses, och då komma sedlarne för lösandet af detta jern att gå in, hvarefter för begagnande af dessa sedlar ingen annan canal finnes, än just silfverköpen.
Det är långt ifrån mig att misstänka Hr von Hohenhausen för någon hvarken uppenbar eller understucken förkärlek för privatbankerna; jag vill icke ens beskylla honom för någon huldskap om vårt åkerbruk, då han missunnar det att få läna 6| millioner r:dr mot den låga räntan af 4 proc., hvilken ränta likväl är högre, än den vanliga i andra länder.
Hr von Hohenhausen här jemväl påstått, att Hr von Troils förslag skulle medföra en betydlig sedelutsläppning.
Jag begriper sannerligen icke huru det skulle kunna medföra en större sedelutsläppning, att bevilja 6 millioner, än alt bevilja 6£.
Visserligen medgifver jag, att om i båda fallen ullemnas för tillfället de låneansökningar, som äro inkomne, så blir utsläppningen enahanda; men såsom Hr Rosenblad antydt, skall snart nog, efter Hr von Troils förslag, en indragning äga rum, och inom året äro vi då i den knipan, som jag velat förekomma.
Jag har förut nämnt, att denna summa är en sådan obetydlighet för jordbruket i det stora hela, att den svårligen kan betraktas såsom någon utväg att hjelpa upp jordbruket, och om jag vore viss att Ständerna ville frikostigt bevilja cassacreditiver och andra utlåningsutvägar, när vi komma dit, så skulle jag icke ifrigt förfäkta bifall till detta förslag; men då jag jemväl i detta fall hyser mina farhågor, tillstyrker jag emedlertid bifall till denna §.
För min del instämmer jag i Hr von Troils förslag, sådant det äfvenledes blifvit biträdt af Hr Skogman.
Skälen dertill anhåller jag att få uppgifva.
De äro väsendtligen desamma, som Hr von Hohenhausen anfört.
Bankens ändamål är icke att vara en hypotheksförening, och man bör icke, då man är pä väg att återställa Banken sill sitt rätta mål, inleda honom, längre än hittills, på en afväg.
Denna är så mycket oriktigare, som ifrågavarande anslag i alla fall icke kan göras så stort, att det länder jordbruket lill något väsendtligt gagn, eller uppfyller de fordringar, som man har på en större hypotheksförening. 352 Den 12 April e. m.
Banken skänker, genom denna utlåning, endast bort en del af sin räntevinst, på sätt Hr von Hohenhausen anmärkt, derigenom att Banken utlånar för ringare ränta än som vanligen är gångbar.
Följden deraf är, såsom Hr von Hohenhausen äfven sagt, att den som eljest icke behöfver låna, gör det derföre att han sjelf icke behöfver betala mera än 4 proc., men kan lagligen låna ut samma penningar emot sex.
Det blir således mellanhandlaren, som tager vinsten i st. f.
Banken, utan att den verkligt lånebehöfvande bar någon nytta af den förlust, som Banken gör.
Detta är ett misstag i Bankens förvaltning.
Om man icke vill rätta det; sä bör man åtminstone icke föranleda Banken att göra ytterligare förluster genom fastighetslånens tillökande.
Till och med Hr Rosenblad bar sagt, att dessa lån äro obetydliga.
De äro det för jordägarne, men icke för Banken, som kunde och borde använda så betydliga medel på ett rikligare sätt, Man säger, alt inteckningarne i fastigheter äro af mycken säkerhet för Banken, hvarföre man borde tillåta dem ökas.
Banken skulle kunna hafva en förträfflig säkerhet i skuldebref, som icke voro uppsägbarä på mångå är.
Men sådana äro icke användbara för Bankens rörelse, om lian behöfver hastigt realisera dem.
Man säger, att i Banken finnas en sådan mängd af låneansökningar.
Det är sant, men kommer sig deraf att så små fastighetslån gifvas, till och med på 200 r:dr.
Likaledes förhåller det sig med discontlånen.
De blifva med hvarje år liera och sämre, emedan den minsta summan äfven der är för liten.
Man indrager derigenom i discontrörelsen hvarjehanda personer, som alldeles icke hafva någon egentlig näring att bedrifva, utan som låna för att lefva för dagen.
Alla dessa i ullåningssättet och ullåningsbeloppen liggande missförhållanden må man icke anföra såsom skäl för att göra nya felsteg ofvanpå de gamla.
Man säger, att ingen tillökning sker i fastighetsbelåningen, utan tvertom en inskränkning i densamma, om man antoge Hrr von Troils och Skogmans förslag.
Men om man läser tabellen vid pag. 46, så synes det ganska klart, att Bankens förra circulationscapital för fastighetslån var 5,500,000 r:dr och att de s. k. silfverlånen utgjorde 454,000, tillsammans 5,954,000.
När man nu således anslår 6,000,000, sä är det tydligt att nära 46,000 gifvas i tillökning, utom de 350,000 r:dr, som på förhand utgått af de förskott, som lemnats åt fastighetslånen utöfver hvad som på dem influtit.
Jag anhåller således om bifall lill Hr von Troils förslag.
Då jag icke finnes bland reservanterna vid detta betänk., så får jag förklara, att jag anser mig skyldig att söka försvara denna punkt såvidt jag förmår.
Man har talat både för och emot förslaget, men jag har icke hört något så vigtigt skäl nämnas, att det kan motväga den billighet, som verkligen fordrar att bifalla förslaget.
En mängd personer, isynnerhet af den jordbrukande allmogen, hafva inkommit med ansökningar, utan att de kunnat föreställa sig möjligheten af en så stor förändring, Den 12 April e. ra. 353 dring, som alt helt och hållet afskära denna tillgång.
Både vid återremissen och inom Utsk.o har mycket blifvit taladt om hur skadligt delta skulle vara.
A andra sidan kan jag icke eller finna, att det innebär någon våda för Banken.
Man säger, att Banken förlorar sitt capital, och det kan vara sant, men Banken gör här likväl ingenting annat, än hvad Banken gör åt jernverksrörelsen, som också erhåller lån emot 4 proc.
Man säger vidare, att fastighetslån upptagas af dem, som icke behöfva penningar, för att åter emot förtjenst utlånas.
Detsamma kan då lika väl ske af jernverksägare, och det är visserligen möjligt att så af en och annan sker, men i allmänhet torde man få antaga, att de som låna, verkligen behöfva det.
Jag tror derföre, att betänk, bör bifallas. H.
Jag vet sannerligen icke hvad de värde ledamöterne Hr von Troil och Hr Skogman egentligen kunna åsyfta med sina propos:r.
De föreslå till en början, att alla redan ingifna ansökningar skulle villfaras och utbetalas.
Dessa ansökningar upptagas, såsom man kan se af betänk.
N:o 29, pag. 35, till 800,000 r:dr.
Den nu utelöpande summan på faslighelslånen är, enligt tabellen vid pag. 40 i detta betänk., 5,577,000 r:dr, och om jag härtill lägger 800,000, så får jag en summa af 6.377.000 r:dr, då således endast något mer än 120,000 r:dr fattas i 6g millioner.
I det hela komma således dessa förslag på ett ut med Utsk:s, med den skillnad likväl, att Utsk:s är vida principenligare; ty hvarföre skall jag bifalla de ansökningar, som kommit in inom en viss dag, men icke de, som kommit dagen derefter?
Ytterligare bör man påminna sig, alt af ansökningarnes antal äro 600 redan godkända, och 140, som skola inkomma med återstående handlingar, tillsammans 740, och att hela summan, som beviljas, är 800,000 r:dr, således i medeltal icke stort mera än 1.000 r:dr åt hvarje låntagare.
Dessa lån gå i allmänhet till hemmansägare af BondeSt. samt till mindre possessionater, hvilka skulle blifva mycket strandsatta, om de icke fingo dem.
Af dessa skäl tillstyrker jag Utsk:s förslag.
Då nu öfverläggningen ansågs vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle 19 § af förevar, utlåt.
Ex. förklarade, det han trott sig finna, alt ja varit öfvervägande.
Jag begär votering, med anhållan, att contrapropos. måtte blifva det af Hr Skogman afgifna och i öfverensstämmelse med min framställning förändrade förslag.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt sedan nu Hr Skogman och Hr von Troil förenat sig om samma förslag, R. o. Ad. torde tillåta att detta förslag blefve inlaget i conlrapropos.
Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.: 9 H. 45 354 Den 12 April e. m.
Den som bifaller den i BancoUtsk:s utlät.
N:o 44 tillstyrkta 19 §, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afsläs förenämnde § och beslutar R. o. Ad. att :
Circulationscapitalet för Bankens lån mot inteckning i fast egendom på landet och i städerne bestämmes till en summa af 6,000,000 r:dr b:co, deruti inberäknadt beloppet af de frän Banken utgifna, ännu oguldna lån enot återbetalningsskyldighet i silfver: dock alt alla inom 1844 års slut sökta fastighetslån skola, i den mån handlingarne äro eller blifva pröfvade och godkände, af Banken genast förskottsvis utbetalas emot successiv ersättning af inflytande capitalafbetalningar till fastighetslånefonden, samt alt allmänheten tillika skall genom kungörelse underrättas, att ansökningar om nya fastighetslån i Banken ej emottagas, förrän berörde förskott blifvit till fullo godlgjordt, hvarom underrättelse minst 6 månader förut meddelas bör.
Nej — 20. §§ 20, 21, 22, 23 och 24.
Utsk. har här föreslagit en indragning af den nuvar. lånefonden för dessa discontverk af omkring 800,000 r:dr, utan att klart och tydligt uttrycka det.
Tvertom har Utsk. på sin vid pag.
46 fogade tabell upptagit en förminskning af endast 59,800 r:dr 9 sk., hvilken summa uppkommit på det sätt, att Utsk. endast beräknat den ordinarie fonden jemte reservfonderne till 9,059,801 r:dr 9 sk., ehuru Utsk. sjelf pag. 25 upplyser, att denna summa i sjelfva verket utgör 9,637,299 r:dr, hvartill kommer, att dessa discontverk hade en cassabehällning på creditiverna eller fonderna, så att vid 1844 års slut verkliga beloppet utgjorde 9,842,632 r:dr, deruti likväl icke inberäknade några i contanta sedlar vid lånecontoren liggande cassabehållningar, hvilkas belopp jag icke säkert känner.
Utsk. har i de sednare mom. af denna § föreslagit att borttaga de extra tillgångar, som nu disponeras -af discontverket, nemi. först reservfonderna och sedan de medel, som sparbankerna äga rättighet att i Banken insätta.
På detta sätt är det som en nedsättning af S40,000 och till och med något deröfver uppkommit.
För min del skulle jag tro, att en indragning på en lånerörelse, som redan förra året minskades med 350,000 r:dr, icke kan utan olägenhet låta sig verkställas, äfven om den sker på det förmildrande sätt, som Utsk. föreslagit, nemi. att den genom räntans innehållande skulle komma att successive
Dea 12 April e. m. 355 indragas.
Men dertill kommer, att jag icke kan gilla sjelfva principen, ty under nuvarande förhållanden äga dessa discontverk sina egna reservfonder för att betacka förluster, och behöfva icke hålla Banken deras vinst tillhanda, förr än bestämdt kan beräknas huru mycket som bör afföras såsom osäkra fordringar, hvarigenom
Banken har tillgångar utöfver de i böckerna upptagna, som äro fullt tillräckliga att belacka de förluster, som möjligen vid utredningen af discontverken kunna uppslå.
Detta är en grundsats, som jag icke tror höra lemnäs å sido, utan bibehållas, men jag begagnar tillfället för att fästa uppmärksamheten på det oriktiga begrepp, som man gjort sig om denna lånerörelse.
Utan att undersöka förhållandet, har man nemi. påstått, att dessa lån skulle vara af en så dålig egenskap, att stora förluster måste på dem uppkomma, i händelse en skyndsam indrifning skulle ske.
Jag erkänner, att en skyndsam indrifning af en lånerörelse, ställd på 2>] år, icke så lätt skulle låta sig göra sorn en indrifning af en lånerörelse, ställd på kortare tid; men jag tror, att all utlåning, som man vill forcera till indrifning under missgynsamma tider, icke utan kännbara förluster kan verkställas.
Yi hafva uti officiella handlingar en ledning för omdömet, huru, hvad förlusterna beträffar, denna rörelse slagit sig ut jemförelsevis med lånerörelsen i ett annat land, der den skötes mest bankmessigt.
Enligt den tryckta uppgift, som Bancodisconten låtit utdela öfver denna lånerörelse från dess början, har medeltalet af alla lån under de 28 åren, från 1816 lill 1843 års slut, utgjort 5,291,600 r:dr.