Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
5b Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapct och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 182g.
Sjuttonde Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg, i83o. ) Thorsdagen den 19 Mars 1829* Plenum klockan io Förmiddagen.
U pplästes Kongl. Maj:ts genom skrifvelse från HofCanzleren till Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken ankomne Nådiga Skrifvelse af förliden gårdag, angående Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle.
Denna Nådiga skrifvelse lades till handlingarne.
Anmältes och emoltogs HofCanzleren, m. m.
Herr D. von Schulzenheim, hvilken å Kongl.
Majris höga vägnar aflemnade Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 6 dennes angående förändring och tillägg i AnsvarighetsLagarne för Rikets Ständers Fullmäglige i Bankeu och Riksgälds-Contoiret samt Directeurerne vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö; äfvensom tvänne Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser af samma dag, den ena angående afskrifning af de från Banken och Riksgälds-Contoiret till Hjelmare Canal- och Slussverks-byggnad lemnade låne-understöd; samt den andra rörande Be - 4 Den 19 Mars f. m. villningsstadgans tillämpning för 1824 och påföljande år i frågan om hemmansvärdets nedsättning i vissa Län. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken anmodade Herr HofCancelleren, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och Skrifvelser skulle med första varda inför Ridderskapet och Adeln föredragne.
Hvarefter Herr HofCancelleren på vanligt vis utbeledsagades.
Föredrogs ånyo och bifölls Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens den 14 sistlidne Februarii under N:o 2 afgifne, samt den g dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om bestämmande af vissa skyldigheter för dom, som företaga odlingar af mossar eller andra sidlände trakter.
Friherre Wrangel, Henning, uppläste följande:
Som jag är förvissad, att Ridderskapet och Adeln med deltagande möter allt, som rör Medborgares väl och trefnad, tvekar jag icke att åter upptaga ett ämne, sorn ofta varit föremål för Ståndets öfverläggningar.
Den 19 Mars f. m.
5 Fastän det önskade resultatet kan synas aflägset, bör man dock, öfvertygad om Regeringens loyäuté, att vilja rätta det felaktiga, och i medvetande af sina afsigters renhet, oafbrutit söka främja det nyttiga, samt begagna hvarje tillfälle att bereda det förtroende för Regeringen, som städse bör allt mer och mer ökas och taga fasta rötter.
Mina Herrar, måtte vi vara öfverens om, att förtroende emellan Regeringen och Folket är den lagbundna frihetens säkraste grundval; äfvensom rättaste sättet för en Regering att godtgöra ett misstag, är att utan fördom emottaga och begagna de upplysningar, Folkets Representanter öppet och frimodigt framställa.
Egenteligen hade jag bordt dröja med detta anförande, till dess motionen vunnit Utskottets handläggning; men för att vinna tid, och för att undanrödja den farhåga, som mången kanske hyser, att de Motioner, hvilka röra Skånska Roteringen, innebära en önskan, ornöjelig att uppfylla, bar jag trodt mig böra framlägga ett förslag, såsom i min tanka enda medlet att ernå ett önskadt slut på denna tvist.
I det ögonblick Skånska ständiga Roteringen blef beslutad, var Europas krigiska ställning och Sveriges förhållande till främmande magter så problematiskt, att man kan nästan med säkerhet yttra den öfver - 6 Den ig Mars f. mf tygelse, att, af nit för Fäderneslandets sjelfförsvar, de lagliga formerna glömdes, I en sådan stund kunde denna åtgärd mindre klandras, men i en lugnare tid felar det icke, att orättvisan, vid en närmare pröfning, ögonskenligen framstår, , Det är, enligt min tanka, i arne afsegnden Skånska Rotehållare höra söka ändring; 1:0
I åtnjutandet af den \ minskning, sora lofvades Rothållarne, i händelse de ingingo uti ständigt knecktehåll; 2:0
Att de Rothållare, hvilka, såsom frånvarande, blifvit ansedda förfallna lill ständigt knecktehåll, (märkom väl, att häruti ligger den inconstitutionella åtgärden, angelägnast af allt, att tillrättavisa) derifrån jnåtte blifva fria, om de så för godt linna.
Till vinnande af dessa rättvisa ändamål, finnes ingen annan utväg, än att för tillfället upphäfva den närvarande ständiga Roteringen, och förvandla den till Extra Rotering, hvilken under sådant skick hör undergå en Rotejemkning, rättad efter Hemmanens godhet; med iakttagande att det antal Extra Soldater må bibehållas, sorn existerade före ständiga knecktehållet, de nuvarande Extra Rotar inberäknade.
Sedan denna åtgärd försiggått, böra alla de ofvannämnde, vid Roteringsåtgärden frånvarande, hvilka klagat, bibehållas vid Den 19 Mars f. m. 7 Extra Roteringen, om de sådant äska och de öfrige förblifva ständigt Roterade, men med åtnjutande af \ förminskning.
Det är väl sant, att på detta sätt Skånska Indelta Infanteri-Regementerna minskas med några 100 nummer, men denna förlust är rikeligen ersatt genom den rättvisa och loyala behandlingen af saken, äfvensom genom Skåningarnes välsignelserika tacksamhet mot en Regering, som med välvilja går nationens önskningar till mötes.
Till ernående af ett hastigt resultat, hvilket alltid är, att på en gång vinna halfva vägen, när man söker rätt, skulle jag önska, att Ridderskapet och Adeln instämde med mig deruti, alt den kortaste möjliga tid ålades det Utskott, till hvilket detta mitt Förslag remitteras, att deröfver afgifva dess betänkande.
Jag får i sammanhang härmed anhålla, att en viss tid af Utskottet äfven bestämmes, inom hvilken de Roterade i Skåne må komma i åtnjutande af hvad jag haft äran föreslå; ty, i samma stund Rikets Ständer bifallit den ifrågavarande önskan, bör Konungens sanktion i underdånighet begäras, hvilken jag hoppas icke uteblifver, och då kan ingen större garanti önskas.
Utskottet torde äfven göra sig underrättadt om antalet af de frånvarande Rotehållare, som klagat, för att derefter kunna beräkna minskning i Rota rne. 8 Den 19 Mars t. ra.
Mången kunde tilläfventyrs tro, att jag vid detta tillfälle ifrar för egen fördel; men detta är likväl aldeles icke fallet.
Tvertom får jag äran förklara, att jag är och förhlifver för mina Egendomar i Skåne underkastad ständigt knecktehåil, emedan derpå redan var ingådt, innan dessa Egendomar till mig öfverlemnades.
Jag upprepar det än en gång, att från den synpunkt jag utgår med mina yttranden, har jag anledning hoppas ett önskadt slut på ifrågavarande sak, och med detsamma vågar jag äfven med tillförsigt emotse den dag, då man med sanningen enligt skall erkänna, att Folkets rätt, likasom dess väl, utgör Styrelsens högsta mål.
Friherre af Nordin, Carl Jolian:
Då jag håde 1818 och i8a3 såsom Ledamot af StatsUtskottet haft tillfälle taga en närmare kännedom om beskaffenheten af detta ämne; och jag sedermera såsom StatsSecreterare föredragit och contrasignerat det sista nådiga brefvet i detta afseende, så är det med både min pligt och min öfvertygelse öfverensstämmande, att förena mig i den framställning Friherre Wrangel nu gjort.
Derjemte får jag yttra den önskan, att StatsUtskottet måtte söka undanrödja det villkor, som af Rotehållarne år 1812 fastades, emedan detta vilkors fortfarande gör det rättas ernående i denna sak omöjligt.
Den 19 Mars f. m. 9 delta hinder blifvit undanröjdt tror jag, att en på skäl och rättvisa grundad jemkning kan och bör äga rum.
Jag anhåller, att detta yttrande måtte lill vederbörande Utskott få åtfölja Friherre Wrangels förslag.
Hans Excellence Herr Grefve von Platen s Baltzar Bogislaus, uppläste följande:
Ridderskapets och Adelns Plenum den 2 dennes, uppträdde en värd Talare och recenserade en af mig från trycket utgifven skrift.
Förundrad öfver detta alldeles nya försök, att göra en för Allmänheten framlagd afhandling till ett föremål för granskning inom detta rum, hvarest endast i vanlig ordning inom RiksStånden väckte och Rikets Ständers åtgärder tillhörande ämnen pläga till öfverläggning förekomma, förklarade jag genast, att jag ansåg saken icke hafva bordt här framdragas.
Men sedan jag nu fått del af Herr Nordenskjölds munteliga anförande till Protocollet nämnde dag, sådant det till vederbörligt Utskott kommer att aflemnas, och det således lärer böra anses åtminstone af honom justeradt, finner jag mig skyldig mig sjelf, och ännu mera det Stånd jag har den äran tillhöra, att inom samma rum, der man IO Den 19 Mars f. m. velat angripa mig, besvara detta besynnerliga anfall; utan att likväl ingå i scientifika detaljer äf ämnet, eller sådana, som endast ligga under administrationens pröfning och afgörande, Som förfaltare har jag underkastat mig allmänhetens dom.
Som Medborgare och Riddersman ställer jag mina tänkesätt och mitt förhållande under denna samlings, och är sjelf för ingen del skakad af det vanmägtiga försöket att på min person kasta en digtad skugga, Oväntadt var det mig, att i den förstnämnde egenskapen här framkallas; och lika förvånande var det, att hos en man med afgjord praktisk erfarenhet i krigsyrket, sakna nödigt lugn att förstå, hvad han förmodligen läst, nemligen den skrift lian bedömmer.
Detta lugn väntar jag hos de flesta af mina Läsare, För dem behöfves ingen ytterligare uttydning.
Men förde många, som troligen aldrig läsa sjelfva af handlingen, anser jag mig böra, till förekommande af misstydning, äfven med obehaget, att bär åter upprepa, hvad jag förut yttrat, en gång för alla förklara hvad jdenna tydligen innehåller, nemligen; 1:0
Att jag med Centralförsvaret alldrig förstått den usla feghet, att, likt Sköldpaddan i skalet, krypa in i Rikets medelpunkt, lemnande kuster och allt annat till Den 19 Mars f. m, 11 sköfling och rof åt fienden; utan som, enligt hela brochurens anda, uttryckligen slår att läsa, sid, 38 och 3g, den kloka omtanka, att i hjertat af Riket, der försvarstillgångarne kunna säkrast och i mästa ymnighet påräknas, bereda en med krigsförnödenheter försedd plats, hvarifrån dessa kunna till hvilken sida som hälst utan allt för stor svårighet transporteras; och dit man, sedan man fot för fot emotstått fienden på gränsen och på hvarje punkt inom den samma, i händelse af tvungen replie, må kunna göra den på radien, från alla håll närma sig till Centrum, och alltså vid den retrograda rörelsen beständigt förstärka sig, under det fienden försvagas, med ständigt ökad osäkerhet på flanquer och rygg. 2:0
Att jag aldrig sagt, icke ens med några förtäckta ord antydt, det borde den seglande Flotta vi hafva förstöras, eller detta vapen bortläggas eller vårdslösas.
Om den värde talaren gifvit sig tid att med lugn läsa och pröfva min skrift, hade han derutur icke kunnat draga en sådan mening.
Tvertom:
Jag har erkänt och skalL alltid erkänna nyttan af dettta vigtiga och imponerande vapen.
Men jag har tillika sökt visa, att SkärgårdsFlottan, tillräckligt försedd med ångbåtar, är med Sveriges läge och Sveriges inhemska tillgångar, ännu mera nödvändig för Sveriges försvar, och lättare alt under alla förhållanden åstad - 12 Den 19 Mars f. ra. lomma; att denna bör i främsta rummet beredas och anskaffas, och den större eljer seglande Flottan, af hvilken jag anser Fregatter för oss bäst passande, emellertid vårdas och äfven efter tillgångar och behof ökas; alt intetdera vapnet bör utelemnas; men att om vi, innan allt vore hos oss i full ordning, skulle med krig blifva hemsökte, vi kunde snarare utan betydlig förlust sakna det större vapnet, som genom allierades biträde kunde ersättas, än just det, sorn enligt läge och folklynnet utgjorde vår egen naturligaste styrka.
Allt detta har jag yttrat, icke för det jag byst minsta tvifvel derom, alt den hjelte, som vi alla vörda och med fullt förtroende lyda, ju icke inser det rätta i ämnet, och drager försorg om dess verkställande; men för att visa möjligheten af ett planmässigt försvar för fosterlandet, och derigenom lugna och öfvertyga dem, hvilkas opinion några Dagblad, i min tanka, syntes missleda, hälst jag funnit symptomer af en skadlig tvekan, äfven bos män, hvilkas Patriotisme jag hvarken haft anledning eller rätt att sätta i fråga. 3:o
Den löjliga plan, för hvilken jng beskylles, att ämna Götha Canals farvatten till stridsplatser, på hvilka Skärgårdsflottan borde agera, ger anledning tro, att den värde talaren här velat skämta, icke att han ämnat anföra en allvarsam kritik.
— Mina år och min sinnesstämning tillåta mig Den 19 Mars f. m. i3 icke att befatta mig med ett sådant sätt att tvista, hälst i så vigtiga ämnen.
Med denna utveckling af hvad jag den 2 Mars anförde, ville jag hälst sluta; men jag nödgas utbedja mig Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tålamod, då jag af flera drag i den mot min person och skrift rigtade kritiken alldeles icke emot något här förut fällt yttrande, ser mig tvungen att tillrättavisa den värde talaren och påminna honom om några Historiska facta, äfven under hans egen verksamhetstid, hvilkas verkliga förhållanden han synes hafva glömt.
Orsaken, hvarföre jag anhåller få göra det nu, innan den vanliga justeringen, är, att jag då förmodligen är frånvarande.
Jag bör här nämna, att jag, till min förundran, saknar uti Herr Nordenskjölds dictamen, ett ämne, som jag genast den 2 Mars vidrörde, och hvilket anförande af många åhörare kan intygas, nemligen: ”Wanås fästning, under hvars murar, hvilka, som orden efter mitt minne folio, på 4° år ej blifva färdige, armeen borde samlas; och skulle — efter Herr Nordenskjölds tanka, Centralförsvar under denna långa tid ej kunna äga rum.”
Det är mig alldeles oförklarligt, huru man af min bok kan utleta, alt jag vill ha den indelta armeen upphäfven.
Sedan jag i hela skriften ej nämnt ett ord derom,sä - Den 19 Mars f. m. ger jag: (pag.
G3 och 64:) ”Under sådana ”förhållanden, som dem dessa blad till nå”gon del torde hafva utredt, anser jag mig ”kunna lyckönska fosterlandet, att de ej ”obetydliga allmänna åtgärder, hvilka i fle”ra hänseenden blifvit tagne under 17 Ars ”tid, äro så öfverensstämmande med ett ”sant och klokt försvarssystem för Riket.
”Nöjde med hvad som skett, tror jag oss en”dast böra önska en planmässig fortsättning, ”så fort tillgångarne, mest ändamålsenligt ”använde, tillåta det; och kan jag icke und”gå att härvid anmärka, att i intet land i ”verlden finnes en inrättning så nyttig och ”så passande att derpå grunda ett verkligt ”nationalförsvar, som Sveriges indelta ar”mée med dess bosutna befäl, och detta ”vida mera, än hvad väl de stora grund”läggarne deraf ens kunde föreställa sig.
”Måtte samtiden väl inse och omtänksamt ”begagna de ovärderliga fördelar, som All”magten beskärt oss.” ■—
Kan något tydligare sägas emot indelta aromens upplösning?
Lika litet kan jag begripa, hvad som förmått den värde talaren till den bitterhet, hvilken råder i hela hans anförande.
Jag har ej förnärmat hvarken honom eller någon lefvande eller afliden kamrat.
Jag uppfordrar honom; jag uppfordrar hvarje tänkande man, att utvisa ett enda ord, som har sådan tendence, om än aldrig så aflägsen.
Hade jag skrifvit något sådant, vo - Den 19 Mars f. m. i5 re jag oförtjent af ett rum i denna Samling.
Man skulle af denna Herr Nordenskjölds stämning kunna draga en obehaglig slutsats, men jag vill ej låna åt andra hvarken meningar eller motiver, som de sjelfve ej klart yttrat.
Saken ligger för allas ögon.
Ingen tänkande man kan kalla det klander mot dem, som med ära brukade ett vapen, att jag yttrar det detta vapen, nemligen Linieskepp, nu, efter min öfvertygelse, äro mindre passande; men föreslår i deras ställe Fregatter, hvilka lag emot lag skjuta ungefär samma pundigetal; dessa segla bättre, bära undra batteriet högre, maneuvrera lättare, lida mindre af krutrök, hafva jemnare pundigetal på kanoner &c., men, det är sant, hafva sämre logementer för Befälet.
Eller skulle man ej kunna säga, att Lantsén, Läderkanonen, ej mera äro de bästa vapen, utan att beskyllas det man sårar och hånar det Infanteri eller Artilleri, som af den Store Gustaf Adolph och andra odödliga härförare med ära brukats?
Jag har ingen rätt att anses vara fri från misstag, men jag är berättigad att ej få mine ord misstydde.
Den motsägelse den värde talaren tror sig finna emellan tvenne mina skrifter med nära tjugu års mellanrum, är, efter min. tanka, något helt annat; emedan jag anser långt mera öfverensstämma, mera consequent, att fördomsfrit följa tidens uppfinnm - 16
Dea 19 Mars f. m. gar, och i synnerhet sådane, som detta tidehvarf äger, så framt man ej blint vill hylla det baner, som endast vajar till försvar för allt gammalt.
Jag tillstår att det är för att bekräfta sanningen af denna min sats för dem, hvilka kanske något fästa sig vid exemplet, som jag nämnt den 5o-åriga erfarenheten, utan att på minsta sätt jemnföra den hvarken med den nära 4°-åriga eller 70-åriga.
Men då den värde talaren gjort denna tillämpning, med påminnelse om min afskedstid, så får jag upplysa honom, att denna tid blifvit, efter min tanka, använd mera för det allmänna, än om den förflutit syslolös, ja kanske sysselsatt på hvad station sorn hälst.
Jag gick dessutom ur tjensten vid Örlogsflottan under en djup fred, af motiver, som vore onödigt att här framställa, ehuru de visst af ingen med sann hederskänsla kunna ogillas.
Den värde talaren har uppgifvit, att kostnaden på en Kanonjoll af mig var beräknad för liten.
Den är räknad efter 1826 års Commitees underdåniga yttrande och beräkningar, grundade på VarfsAmiralen Nordenskjölds och Öfverste Bornemans officiella uppgifter.
Det tillhör alltså den värde talaren att sjelf uttyda den af honom uppgifna origtighet: dock jag skall hjelpa honom: priserne kunna hafva stigit; men i sådant fall har det skedt på ena fabri ca - Den 19 Mars f. m. »7 cationen lika väl som på den andra af samma art, och proportionen blir densamma.
Genom de handbref Herr Nordenskjöld meddelat, förmodligen (efter de annars föga höra till ämnet) för att bevisa sin omtanka och sitt förutseende, som jag aldrig satt i fråga, finner man att han år 18rp recommenderar Ångfartygs användande vid Skärgårdsflottan, och år 1829 förklarar han ”de förslag, som deruppå byggas, lika luftiga som den ånga, hvilken uppstiger utur ångkittlarne.”
Häraf skulle man till det minsta kunna tycka, att uppfinningen ej under så lång tid gjort stora framsteg, åtminstone ej hos Herr Amiralen.
Herr Nordenskjöld kallar min framställning hånlig, då jag, efter att hafva på 48 sidor behandlat mitt hufvudföremål:
Centralförsvaret, af detta föremål liksom tvingas att på 12 sidor yttra mig om hvad jag anser för det af läget mäst påkallade Samt det för Scandinaviens skärgårdar bäst passande och angelägnaste sjöförsvar.
Jag anför exempel, då skärgårdsfartygen saknats, och dä de varit nyttiga, under perioder, då stora flottan varit aflägsnad från våra kuster, eller, af en eller annan orsak stundom främmande för dem, varit hindrad i sin verksamhet.
Dessa perioder voro 1717, 1718 och 1719.
Herr Nordenskjöld vid17 H. 3 i8 Den 19 Mars f. m. går, det sora flottan då var overksam.
1788 då Linieflottan var bloquerad i Sveaborg från den 20 Julii, till dess Ryska flottan blef infrusen i Revel, voro afdelningar af Skärgårdsflottan under tiden i röielse.
Äfven detta är kändt och erkändt.
178g var flottan en lång tid, efter min uppgift, overksam af sjukdom, under det Skärgårdsflottan hade affären vid Korkiansari, Svensksund, &c. Herr Nordenskjöld erkänner detta, och overksamheten är svår att bestrida, i synnerhet som man torde påminna sig, att ett totalt ombyte af utrednings-administration föregeck verksamheten 1790.
Jag vill ingen anmärkning göra om den; men hela Sverige vet att den slutades med blokaden i "Wiborg, der ingalunda hela Skärgårdsflottan var, som Herr Nordenskjöld säger, utan dels i Pitkepass, der affär var under tiden, dels på vägen till Svensksund, der den från Wiborg retirerande Skärgårdsflottan tillstötte, för att några dagar derefter vinna den afgörande seger, som gjorde freden.
Vid allt detta torde alltså alla andra finna, att allt hvad jag sagt, äro enkla, sanna historiska facta, anförde för att bestämma perioder, ganska visst utan att kunna synas hänlige för någon annan än den, sorn från början vilseledd i sin egen åsigt, likasom i bedöramandet af andras, vill så hafva det.
Men vi komma tiden närmare, Den 19 Mars f. m. !9 och framställningarne blifva svårare, som vanligt; dock, sanningen måste följas.
Med Skärgårdsflottan, som 1808 gick förlorad i Sveaborg och Åbo, förlorade visst Sverige större delen af detta vapen; dock deribland många, såsom de äldste, för Skärgårdsflotta mindre passande fartyg; men alldeles icke det hela, såsom Herr Nordenskjöld berättar.
Ej endast sjukdomen i Carlskrona, så väl som öfver hela Riket; utan äfven den, ty värr! af ingen Svensk glömda allmänna oredan], efter mina ord, ej oredan 'vid Flottanefter Herr Nordenskjöld^, äro för väl kända, för att vidare behöfva utredas.
Jag skulle tro mitt uttryck: ”År 1808 åter föga synlig,” om ej det bästa, dock lika väl valdt som termen Riddarfjerdenj då frågan är om resultaterne af 1808 års campagne.
Flottan, jemte de troppar den öfverförde, återtog Gottland, hvilket onekligen äfven hade kunnat med samma framgång verkställas af Fregatter och Transportfartyg; men hvad angår blokaden af den Ryska flottan, månne den varit lika verksam utan den Engelska under Hood, hvilken tog och brände det enda Ryska skepp, som eröfrades?
Derefter kom affären med 2:ne Ryska Hemmemeroch Svenska flottans småfartyg vid Jungfrusund.
Detaljerne häraf behöfva ej återkallas; men nog vittnar denna affär mera för nödvändigheten och nyttan af en Skärgårdsflotta, 20 Den 19 Mars f. m. än af en stor flotta i Skärgård.
Som sagdt är, skall jag gerna medge mitt uttryck ej vara det bästa; men med hvad rätt tillskrifver man det de värsta motiver?
Berättiga möjliga misstag, mensklighetens vanliga lott, till den aldra värsta uttydning?
1809 blef en ganska betydlig Skärgårdsflotta qvar vid Gislinge, då Puken gick till Ratan; ett par mindre segelfartyg stationerades på Alands haf.
Om dessa eller Skärgårdsflottan mäst betäckte Svenska skären och bufvudstaden , på sommardagen, för den på Aland stationerade Ryska Skärgårdsflottan, torde bero af Ryssarnes och vårt individuella omdöme om förhållanderna.
Men sjelfva expeditionen till Ratan är det, som bar bevisat mig, och jag tror skall bevisa för alla fördomsfria vigten och afgjorda företrädet vid en sådan expedition, som ångfartyget måste lia framför alla andra transportmedel; ty om
Skärgårdsflottan omöjligen så hastigt bade kunnat komma fram till Ratan, utan de då af vinden gynnade Linieskeppens och Fregatternes åtgärd, så finnér man ock lätt företrädet af ett medel för samma ändamål, som oberoende af vind, och i följd af sitt mindre djupgående, kan oförryckt gå fram i skärgård, eller då vädret är vackert, på öppen kust med sitt släp och (en ej ovigtig omständighet) moderera sin fart efter behof och Den 19 Mars f. m. 21 de släpades förmåga att uthärda med den.
Hvad Skärgårdsfartygen, som kunde gå in på det grundare vattnet, åter voro under sista acten vid Ratan, är bekant.
Hvad af allt detta är hånligt frågar jag?
Stegeborgs farvatten finnér Herr Nordenskjöld otjenligt till försvar, i anseende till sitt trånga inlopp.
Asigterne kunna vara olika och detta har ingen rätt att förundra sig öfver; men nog kan man få hamnar, som lia'många, breda, obeskyddade inlopp, och deras öde torde vara problematiskt.
Jag skulle dock i sådant hänseende föredraga Carthagena, Brest och Toulon, framför Köpenhamn och Torbay.
Der dubbla men ganska trånga inlopp finnas på aine ställen, det ena innanför det andra, och nästan på skotthåll från hvarandra, såsom vid Stegeborg, der, om någonsin, måste det bli omöjligt alt sjövägen forcera sig in, om stället har aldrig så liten befästning, utan att de trånga utloppen på minsta sätt kunna blifva hinderliga för den roende egna sjöstyrkan att gå ut; lika litet som jag här kan inse mer än vanlig fara för en blokade och alldeles ingen af en fiendtlig Linieflotta, som skulle vara rätt välkommen på detta ställe, i den stund en SkärgårdsEscader der funnes.
Faran af attaque till lands är här, som på hela öfriga kusten, der alltid befästningar blifva oundviklige.
Men hvilka ”portarne på vestra 22 Den 19 Mars f. m. stranden” äro, som mäste omgifvas med fästningsverk, efter Herr Nordenskjöld, torde lian sjelf upplysa, då Götha Canalens vestligaste Sluss ar vid Sjötorp, och den vestligaste den allmänna genomfarten tillhöriga Sluss är vid Lilla Edet 5 mil in i landet.