Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa män beskatta icke Svenska folket, men de skattlägga Svenska medborgare direct för den jord, som de äga.
Nå väl! huru vill man då af sjelfva §, som angår Svenska folkets rätt att sig beskatta, härleda rättigheten för R.
St. att bestämma det pris, hvarefter den tillkomna räntan utgå skall.
Hvad äro nu markegångstaxorna annat än bestämmelser af priset på de räntor, som genom skattläggning tillkommit, i öfverensstämmelse med de gångbara.
Af dessa räntor är större delen indelt på embets- och tjenstemän, endast en mindre är Kronan förbehållen.
Begge parterna, så väl embets- och tjenstemännen, som Kronan, hafva naturligtvis laglig rätt att få pröfvadt om missbruk skulle äga rum, hvarigenom prisen på effecterna nedsattes under det gångbara; ty eljest kunde det hända, att sådana embetsmäns löner blefve förvandlade till nära nog intet och att Statens räntor blefve otillräckliga för de dermed afsedda behof.
Hvart vill det således taga vägen, att man, i afseende på sådana frågor, skall afvakta beslut af R.
St., huru besvärsmålen skola afgöras.
Hafva vi icke författningar, som tydligen bestämma huru det skall gå lill?
Finnes det icke klarligen uti alla dessa författningar bestämdt, alt prisen i markegångstaxorna skola vara de gängse?
När man nu har detta stadgande och finnér, att comiterade på ett eller unnat ställe uti markegångstaxan satt ned de gängse prisen och på andra ställen deremot satt upp dem; så mäste det ovillkorligen finnas auctoriteter, som bringa dessa pris i öfverensstämmelse med de allmänt gängse, och således i allt fall pröfning ovillkorligen ske.
Jag hade i sanning före - Den 23 September. 411 ställt mig, att icke någon röst i vårt monarkiska Sverige skulle lioja sig för antagandet af ett förslag, hvarigenom förvaltningsåtgärderiia i så vigtiga frågor, som tvisteämnens afgörande, skulle öfverllyttas på 11.
Stis gebiet.
Jag hade icke trott, att, med undantag af sista riksdagens Const.Utsk., som synes hafva varit fattadt af en hvirfvel af begär till inkräktning på Konungamakten, synbart genomgående alla de grundlagsförändringar, som blifvit derifrån föreslagne, likasom det nya representationsförslaget, någon mera i denna sak skulle rösta för bifall.
Då jag likväl finner, att jag häruti missräknat mig, får jag, för min del, på det högsta deremot anmäla min protest, anseende detta förslag kunna leda till vådliga följder för en framtid, måhända omöjliga att undvika om ett sådant stadgande intogs i vår grundlag.
Vi hafva alla den vissheten, då vära rättsanspråk pröfvas af Konungen, att de med rättvisa och billighet blifva behandlade; huruvida vi skulle äga samma säkerhet om afgörandet berodde på R.
St., får jag, ehuru sjelf medlem af denna Corporation, öfverlemna till R. o. Adis eget bedömmande.
Då meningarne inom Ståndet i denna fråga tyckas vara ganska öfvervägande åt det ena hållet, så skall jag visserligen icke onödigtvis upptaga tiden.
Jag skall blott tillåta mig att svara den siste talaren, som gifvit denna fråga cu omfattning, utsträckande sig till och med till hela representationsförändringen, och som i öfrigt omtalat mycket, som han icke trott, att jag för min del icke hade trott, att det fans någon riksdagsman inom detta Hus, äfven om han aldrig innehaft någon tjenstemannabefattning, hvilken icke kunde skilja en tvistefråga ifrån en beskattningsfråga.
Hvar och en, som med uppmärksamhet läser 75 § Reg.F. sådan som den nu lyder, måste väl finna, att här blott är fråga om ett förtydligande, om en redactionsförändring, och att meningen med ordet ”behörig”, som förefinnes i §, enligt den gamla lydelsen, i sjelfva verket betyder det samma som den nya redactionen uttrycker.
Jag har redan sagt, att jag icke anser denna förändring vigtig, emedan jag icke känner, att R.
St. hafva någon annan utväg för att bestämma dessa måls afgörande, än den som redan är vidtagen, nemi. att låta dem gå till de högre embetsverken.
Denna utväg är visserligen icke fullt god, men måhända finnes icke någon bättre, ehuru jag nog skulle kunna framdraga åtskilliga tänkvärda prof af Kammarcoll. förfarande vid markegångstaxornas granskning, om ej en värd talare då hade den bekanta 90 §, för att tysta mig.
Jag kan icke för min del helt och hållet dela den farhåga, som har blifvit yttrad af åtskillige värde talare, då jag nemi. tror, att derest R.
St. skulle närmare bestämma huru tillgå skall med pröfning af markegångstaxorne, detta icke skulle vara något ingrepp i regeringsmakten.
Om det, såsom en värd talare har yttrat, verkligen är förhållandet, att sjelfva markegångssättningen icke är annat än en reglementarisk åtgärd, på förhand bestämd, nemi. ieke annat än en tillämpning af 412 Den 23 Sep lem be de gångbara prisen, utan afseende på de särskilda förhållanden dervid, så är visserligen en sådan åtgärd onödig.
St. och Konungen gemensamt funnit det nödigt för medborgarens fri- och rättigheters bevarande, att markegångssättningen skall göras af de 4 Ståndens deputerade, sä skulle jag icke anse det otillbörligt, att en öfverpröfniugsrält äfven tillsattes, deruti R.
St:s ombud äfven kunde deltaga.
Det förslag, som Const.Utsk. här framställt, måste likväl äfven jag på det högsta afstyrka, emedan det är så otydligt och så litet sägande, att derigenom måhända verkligen skulle kunna uppkomma ett så vådligt prejudicat, som det, hvilket af åtskillige talare blifvit förespegladt.
Pä denna grund afstyrker jag bifall till ifrågavar. förslag.
Förslaget i 10 punkten blef af R. o. Ad. förkastadt. 11: te punkten.
Förslag om ändring af Tryckfrihetsförordningens benämning.
Regering sformen. § 85.
Såsom grundlagar skola anses: denna Regeringsform, samt den Riksdagsordning, den Successionsordning, och den Tryckfrihetslag, hvilka — — — — komma att fastställa.
Tryckfriketsförordningen.
Titeln: K. M:s och R.
St:s fastställde Tryckfrihetslag: dat.
Örebro d. 16 Juli 1812.
Början af den Kongl. Sanctionen.
Yl CARL med Guds Aade — — förändra den hittills gällande Tryckfrihetslagen af d. 9 Mars 1810 — — •— — — velat denna af R.
St. samtyckte
Tryckfrihetslag härmed antaga — — härefter följer:
Slutet af den Kongl Sanctionen.
Detta allt, som föreskrifvet står — — — — •—- böra denna Tryckfrihetslag erkänna — — — — och på det Tolfte. CARL. (l. s.) Gr.
Den uti förevar, förslag af Const.Utsk. föreslagne förändringen kan visserligen synas vara af en mera oskyldig beskaffenhet.
Det åsyftar en förbättring af Tryckfrihetsförordningens titulatur, och så till vida kan derom intet vara att säga; men då man talar om att upphäfva en förordning, så skulle jag tro att det rätta kanske vore att nämna denna förordning vid samma namn, som den i lifstiden har haft.
Här står nu i början af denna förordning. ”Vi Carl med Guds nåde etc. etc. gore veterligt: att sedan Riksens nu församlade
Ständer enhälligt beslutil att, i vissa afseenden, förändra den hittills gällande Tryckfrihetslagen af d. 9 Mars 1810 etc.” Så länge 1810 års Tryckfrihets - Den 23 September.
413 lag fans och verkade helte den ”Tryckfrihetsförordning”.
Dä den upphäfves, skulle jag tycka, att den också kunde få afsomna under samma benämning, hvarunder den har lefvat.
Jag afstyrker detta förslag, hvilket icke torde anses vara bland de nödiga och nyttiga.
Detta förslag till ändring af Tryckfrihetsförordningens benämning blef af R. o. Ad., förkastadt.
Förslag angtde rätt att i vissa fall förstärka LagUtsk.
Regering sformen. § 87. R.
St. äga gemensamt — — — — — — förut stadgadt varit.
Filja samtlige RiksSt:n ät LagUtsk. uppdraga att, med deras rätt, öfver Konungens propos. i sadan fråga besluta, antingen om alla de ämnen, hvilka propos. omfattar, eller blott om vissa deribland, dä skall Utsk. genom val i vanlig ordning, ökas till ett antal af fä ledamöter, /2 af hvarje Stånd.
Detta förstärkta LagUtsk. åligge då att i frågor, hvilka blott i vissa delar blifvit till Utsk:s afgörande öfverlemnade, till R.
St. i stadgad ordning afgifva utlåt:n om de ämnen, deruti något RiksSt. förbehållit R.
St. beslutande rätt, och, sedan R.
St. deras beslut deröfver fattat, de delar af frågan, i hvilka R.
St:s beslutande rätt blifvit Utsk. uppdragen, afgöra, samt å R.
St:s vägnar yttrande öfver det hela till Konungen afgifva.
Om de frågor, hvilka i sin helhet blifvit till Ulsk:s afgörande öfverlemnade, äge Utsk. att, utan någon hemställan till R.
St., besluta och å Ii.
St:s vägnar sig yttra.
Sådant Utsk. äge ock att, om det nödigt finner, för upplysningars inhemtande tillkalla andra lagkunniga män, samt, då Konungen och samtliga RiksSt:n så besluta, efter R.
St:s åtskiljande, sitt arbete fortsätta, dock i intet fall längre, än till den dag, då ny riksdag öppnas.
Då sådan fortsättning af Utsk.-s arbeten beslutes, bör hvarje RiksSt. utse 6 suppleanter, att, i fall Utsk:s ledamöter under tiden afgå, dem, i den ordning de erhållna rösternas antal utvisar, efterträda.
För den tid, Utsk. efter riksdagens slut, sitt arbete fortsätter, njute dess ledamöter af statsmedlen det arfvode, som R.
Riksdagsordningen. § 33. l:o.
LagUtsk. — — krigsstaten. 2:o.
LagUtsk. — — inkomma. 3:o.
Förena sig samtlige RiksSt:n att åt LagUtsk. uppdraga att, med R.
St:s rätt, öfver någon genom Konungens propos. väckt lagfråga besluta, förfares sä, som Reg.F:s 8j § stadgar. 414 Den 23 September.
Hr Rääf, Leonard Fredr., anförde skriftligen:
Det ifrågavar. förslaget innefattar nära onpplösliga tvisteämnen för Utsk:s tillkomst och verksamhetskrets; faror för samhället af en ovanlig och utomordentlig makt; vådor från de lagförslag, hvilkas antagande genom detta Utsk. åsyftas, och har redan vid förra riksdagen mött en stark motsägelse.
Första tvisteämnet blifver: skall, eller skall icke det förstärkta Utsk. nedsättas?
Och det är pä rättigheten för hvarje Stånd lill ett veto, man bygger sitt försvar mot vådan för den stora makten.
Men om meningen är, att Utsk:s tillsättande ständigt skall afslås, hvad gagnar då att vid hvarje riksdag framkasta ett ändamålslöst öfverläggningsämne?
Ar afsigten åter att Utsk. verkligen skall komma till stånd, då måste ju rätten att neka blifva obegagnad, men Utskrs maktfullkomlighet godkänd.
Sedan denna första fråga hunnit blifva jakad, förekommer den vida mera invecklade: hvilka delar af en lagproposition skola öfverlåtas eller af Stånden behandlas?
Hade förslaget i detta fall bestämdt någon regel, förfölle åtminstone en af mina många betänkligheter; men nu skall, i brist af en sådan ledning, ovillkorligen inträffa, att det ena Ståndet upplåter åt Utsk. den del af lagförslaget, som af ett annat Stånd förbehålles till omedelbar pröfning, och så uti flerfaldiga korsningar, utan att förslaget uppgifver något sätt att lösa dylika stridigheter.
Vidare förekommer, att antalet af Utsk:s ledamöter är alltför stort.
Vi veta hvad lugn, hvad ostörd begrundning det erfordras, för att uppsätta det obetydligaste reglemente och foga orden deruti så, att de bilda ett rent och värdigt språk, en kort, men dock klar och omfattande mening, ett otvisteligt sammanhang med föregående och efterföljande.
Vi veta af alla riksdagars erfarenhet, att om ett så talrikt Utsk. skulle behandla redactionen, blifver den oformlig; eller att, om ordställningen öfverlåles åt secreteraren ensam, tillfaller detta ansvarsfulla arbete en person, som af Ständerne dertill icke är utsedd, och som, enligt hvad vi dagligen röna, kan deruti på det mest beklagansvärda sätt misslyckas.
Samma anmärkn. gäller om lagens sammanhang.
Att ett sådant kan vinnas är en omöjlighet, om den conseqvens förslaget förut möjligen innehåller, skall sönderryckas af detta stora antal granskares skiftande meningar.
Våra vida kortare och mindre vigtiga vanliga riksdagslagars beskaffenhet vittnar derom.
Skulle åter Utsk:s åsigter icke blifva olika; hvad bevisade väl en så ovanlig och onaturlig samklang?
Icke annat än att
Ståndens majoritet kunnat för tillfället utestänga den andra af de åsigter, hvaraf i alla tider finnas minst tvenne, till föga vinst för granskning och sanning.
Kunde icke också i framtid hända, hvad nyligen skett, att Utsk:s åsigter stridde mot verkliga flertalets hos Stånden?
Kunde ej äfven inträffa, att 2 tankar ställde sig uti Utsk.mot hvarandra med så lika styrka, att aflagda sedeln komme, med ett slags lottdragning, att utöfva R.
St:s rätt?
Skulle detta Utsk. sittande i hufvudstaden, denna officin för tillskapade opinioner, kunna hålla sig af dem obesmittadt ?
Den 23 September.
För en så osäker vinst, med så många möjligheter af misslyckad utgång, vill man införa uti vår Reg.F. en hittills okänd statsmyndighet, med fara att genom prejudicatets alltid verkande makt, se
Ständerna småningom beröfvade deras tillbörligaste och äldsta rätt.
Vöre detta Utsk. föreslaget att äga rum endast för några få och bestämda år, och endast för granskning af de nu väntade nya lagarna, då skulle vådan vara mindre äfvensom mina farhågor.
Fästa vi derefter en skälig uppmärksamhet på de lagar, för hvilkas antagande denna utomordentliga anstalt skulle bildas, kunna vi ej undgå, enligt redan kungjorda profstycken, att finna, det civillagen, långt ifrån att, såsom i Sverige förut öfligt varit, egenteligen grundas på förra lagar och bruk, med injemkning af hvad ny tid nytt erfordrat, eller uteslutning af hvad afskaffas bort, i stället blifvit, till mången vigtig grund, byggd på någon af dessa hugskott, kallade theorier, sorn hos rättslärde städse omskifta, under det att landets af natur och folklynne utvecklade förhållanden blifvit förbisedda.
Icke eller kunna vi underlåta att vid denna frågas afgörande äfven besinna i hvad skick vår criminallag sig nu befinner och synes komma; hurusom under ett tidehvarf, då en olycksalig mildhet i behandlingen af de stora frågorna om uppfostran, befälhafvares, husbönders och mästares rätt, om lösdrifveri, backstugusittning, hemmansklyfning, m. m. gjort sig i alla grenar gällande, till upplösning af vördnadens och tuktans alla band, de nya brottmålslagarne synas påskynda detta omätliga onda, genom borttagandet af det enda erfarenheten visat vara verkeligen afskräckande, nemi. kropps- och skamstraffen, för att, i motsats med all sund lagstiftningsregel, som bjuder att straffen skola komma till få, men förskräckelsen till många, nu verka tvertom.
Ty dessa för menigheten i verkställigheten dolda correctionella- och fängelsestraff, under hvilka de skyldiga blifva på ett sätt behandlade, som hos mången väcker önskan att dem förtjena, de betraktas af våra tjufvar och andra brottslingar med den största likgilllighet, så mycket mera, som utsigterna att derifrån blifva lösgifna alltid äro förhoppningsfulla.
Med denna blick på en criminallag, hvars redan befintliga förstlingar sätta befälhafvaren och policemyndigheterna i daglig fara att sjelfva straffas, underställer jag det II.
Ståndet, om det är synnerligt skäl att bifalla ifrågavar.
Utsk., i hvars ställe lämpeligare utvägar, om tid dertill nu vore inne, skulle kunna föreslås, till ungefärlig likhet med hvad vid vår nu gällande lags antagande skedde.
Jag instämmer helt och hållet med den förre talaren, Hr Rääf, och anser mig dervid endast böra tillägga, att för den händelse R.
St:s olika Stånd icke öfverlåta till förstärkt LagUtsk. alla detaljerna af det nya lagförslaget, utan förbehålla sig någon del deraf, så är det helt naturligt, att detta LagUtsk. omöjligen skulle kunna, på sätt redaclionen dock 416
Den 23 September. innehåller, fortsätta sina arbeten emellan riksdagarne, utan då R.
St. förbehållit sig att sjelfve pröfva någon del af förslaget, så måste naturligtvis Utsk. upphöra med sitt arbete då R.
St. åtskiljas.
I fullkomlig motsats till den talaren, som först yttrat sig med vanlig stilistisk skicklighet, nödgas jag hysa en annan mening.
Jag anser den utväg, som nu är af Const.- Utsk. föreslagen, vara i allmänhet ändamålsenlig, när representationen är fördelad på 4 kamrar, och jag anser den nära nog nödvändig med hänseende till de särskilda förhållandena för det närvar. och för den snart stundande framtiden.
Det är nemi. lätt att inse, att om en fullständig lagstiftning, criminel eller civil, med sina balkar, capitel och paragrafer, skall föredragas på 4 särskilda kamrar och der afgöras, så äfventyrar man en fullkomlig rubbning af det system, som genomgår hela denna lagstiftning.
Hvarje § i en sådan lag innebär, att jag så må säga, en länk uti systemet.
Om nu hvar och en af de 4 beslutande kamrarne borttager hvar sin § och sätter en annan i stället, så kan en hvar, äfven den som icke är i någon lagstiftning erfaren, lätt inse huru en sådan lag skulle komma att se ut.
De båda talare, som förut yttrat sig, hafva anmärkt, att man öfverlenmat en alltför stor makt åt ett Utsk.
För det första får jag anmärka, att såsom ett correctiv deremot är uti förslaget intaget, att alla 4 Stånden skola vara ense om att åt detta Utsk. göra en sådan delegation.
Jag medger, att denna delegation är ganska vigtig och betydelsefull, och den bör icke utan den största varsamhet och urskiljning användas; men något missbruk deraf torde ej eller vara att befara, då denna delegation beror på alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut.
Man har sagt, att det är en hos oss osedd makt, som sålunda skulle öfverlemnas åt ett förstärkt LagUtsk.
Den är ingalun da osedd.
Vi hafva nemi. en fullkomlig motsvarighet dertill i förstärkta StatsUtsk.
Det kan hända, att Svenska folkets urgamla rätt att sig sjelf beskatta blir till någon del öfverlemnad åt ett förstärkt StatsUtsk.
Den makt, som skulle lemnäs åt det förstärkta LagUtsk., är visserligen ganska vigtig, men icke farligare än den som redan är öfverlemnad åt det förstärkta StatsUtsk.
Man har vidare sagt, att det kunde komma att bero på en enda voteringssedel, huruvida en ny lagstiftning blefve antagen eller icke.
Jag frågar tillbaka: hvilka af de frågor, som här afgöras, kunna icke komma att slutligen bero på en voteringssedel?
Detta är en gemensam sak för alla vära lagstiftningsfrågor.
Jag yttrade, att denna utväg är nära nog nödvändig, med afseende på de särskilda förhållanden, som för närvar, förete sig.
Det är lätt att inse, att jag dermed afser de blifvande lagförslagen, både criminallagen och civillagen, af hvilka den förra är, om icke några särskilda hinder förekomma, att förvänta redan under innevar. riksdag, den sednare längre fram.
Jag för min del hemställer, utan att vilja, såsom en annan värd talare, ingå i någon sär - Den 23 September.
417 särskildt pröfning af dessa lagars mer eller mindre företräde framför de närvar., hvilket ämne jag icke anser tillhöra denna öfverläggning, om det icke är gifvet, att dessa förslag skola, antingen de äro bättre eller sämre, pröfvas.
Det är denna pröfning, som jag tror icke kunna ändamålsenligt tillvägabringas på 4 särskilda kamrar.
Kunde man hoppas, att dessa lagförslag antogos i massa, i fall de ansågos vara ändamålsenliga, då vore visserligen denna utväg lämpligare än den nu föreslagna.
Sä länge likväl ingen kan försäkra derom, så tror jag, alt den nu ifrågasatte utvägen är bättre, än all ställa sig i valet att rösta emellan ett totalt afslag eller ett totalt bifall, emedan en sådan röst icke kan komma alt innehålla det sanna uttrycket af någon enskildt öfvertygelse, enär det är temligen gifvet, att ingen kan finna med sin öfvertygelse förenligt, att antingen helt och hållet bifalla eller afslå dessa förslag.
På detta skäl röstar jag för förslaget.
Med den siste värde talaren instämmer jag helt och håltet deruti, alt om det nya lagförslaget, då det cn gång af K. M. öfverlemnas lill R.
St., skulle paragrafvis upptagas lill pröfning, detsamma skulle komma att sönderslitas, och det system som deri finnes, blifva alldeles sönderryckt och förfeladt.
Jag har derföre icke kunnat föreställa mig, att Svenska folkets representanter skulle välja en sådan utväg, enär de lära nogsamt finna, att en sådan ordning för beslutet i detta fall icke kan leda till det åsyftade ändamålet.
Jag får likväl hemställa lill den värde talaren sjelf, om icke han finnér, att samma följd skulle komma att uppstå, om detta lagförslag skulle af elt förstärkt Ulsk. komma att behandlas.
Hvad som skulle paragrafvis här sönderryckas inom de 4 Stånden, det skulle äfven komma att inom ett förstärkt Ulsk. sönderrvckas, emedan det icke är tänkbart, ali genom förnyade comiteer (och delta blefve dock en ny comité) man skulle få annat än majoriteter inom dem bestämda, som voterade bort den ena eller andra paragrafen, hvarigenom systemet blefve sönderryckt.
Jag frågar, mine Hrr, är det icke naturligt, att de som genomgått dessa lagförslag och funnit, att de äro grundade på ett bättre och ändamålseuligare system än våra gamla lagar, skola vilja antaga dem i sin helhet, väl vetande, ali grundlagen lemnar rätt för Svenska folket ali sedermera deruti göra de ändringar, som man anser nödiga.
Om meningarne tilläfventyrs kunna vara delade rörule åtskilliga §§, som man icke gillar, som man anser mindre öfverensstämmande med det system, som ligger lill grund för sjelfva förslaget, skall man derföre absolut vilja allas med att vid sjelfva antagandet af förslaget fä dessa rättelser gjorda, eller kan man icke tåla sig till dess att, efter antagandet, anmärkmr kunna göras och hänskjutas till pröfning af LagUtsk. i vanlig ordning, för att sedermera af R.
St. afgöras?
Jag skulle tro, allom K. M., dä han öfverlemnade detta lagförslag till R.
St:s pröfning, ifall K.
M. i allo gillar förslaget, tillstyrker att antaga detsamma sådant det är; sä kunde R.
St. gan 2 H. 53 418 Den 23 September. ska väl och med fullkomligen godt samvete dertill lemna sitt bifall, och om Konungen, väl gillande grunderne, (nen icke alla detaljerna, dock hegärde 11.
Sirs bifall dertill i det skick det är, med löfte att derefter genast lemna R.
St. del af de ändringar i detaljerna, Han ansåg nödige, och med uppmaning till R.
St. att, i laglig ordning så fort som möjligt, behandla de frågor om rättelser, som RiksStrns ledamöter kunde anse böra rättas; så finge man sedermera uti det nya lagförslaget, vid en blifvande riksdag, eller jemväl under denna riksdag, i fall den kommer att pågå efter sedan det lagförslaget är antaget, begära de förändringar deruti, som man ansåge nödiga och nyttiga, utan att rubba de stadgandcn ronde motionstid, som i della speciella fall, genom Konungs och Ständers sammanstämmande meningar, kunna etableras.
Jag tror, att, såsom Frih.
Nordenfalk jemväl sjelf förklarat, detta sätt alt antaga det nya lagförslaget, om det kunde äga rum, vore vida bättre.
Det måste man också erkänna, mine Hrr, att om det nya lagförslaget öfverlemnades till granskning af ett förstärkt LagUtsk., så skulle detta LagUlsk. omöjligen kunna anse sig i tillfälle att antaga förslaget i sin helhet, utan tverlom, just till följd af sin utnämning, tro sig förbundet att genomgå della förslag, paragraf för paragraf, och således sönderslita detsamma.
Jag förnyar min begäran om propos. lill afslag på delta memorial.
Det förslag hvarom vi nu öfverlägga, är af stor vigt.
Del förundrar mig ingalunda, att betänksamhet yttras från den sida, som icke är benägen att bifalla förslaget; mende faror, som i allmänhet synas ligga i antagandet af denna form, äro betydligt förmildrade och måhända undanröjde genom 2:ne omständigheter, som förslaget innefattar.
För det första är det inskränkt lill K. proposir; således till en propos., som man har anledn. att förmoda skall omfatta lagföislaget i sin helhet och vara väl utarbetad, hvilket icke alltid är fallet, då enskilde motioner framläggas.
För det andra har hvarje särskildt
Stånd sitt veto i denna fråga, så att det beror på benägne eller icke att låta frågan behandlas efter denna form, eller efter den vanliga, som är föreskri fven för lagförslags behandling i allmänhet.
Jag föreställer mig, att om inom något eller några af RiksSlcn betänkligheter uppstå att öfverlemna förslaget i sin helhet till behandling af det förstärkta LagUtsk., så hafva dessa
Stånd den utvägen att afskilja ur förslaget vissa delar, som de önska skola blifva behandlade pä vanligt sätt, under det att de öfverlemna de andra till behandling af det förstärkta Utsk.
Förslaget ger tydlig anledn. härtill, ty det heter: ”Vilja samtlige RiksSt:n åt LagUtsk. uppdraga alt, med deras rätt, öfver Konungens propos. i sådan fråga besluta, antingen om alla de ämnen, hvilka propos. omfattar, eller blott om vissa deribland, dä skall Utsk.” etc.