Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har byggt detta tvifvel på anledningar, elem jag i mitt anförande öppet framställt, och sä länge dessa finnas, måste en hvar deraf draga enahanda slutföljder som jag.
Jag har ej ägt rätt och ej heller sökt insinuera någon mening om egennyttiga afsigter.
Jag tror dem, som finnas, syfta till hvad som, enligt Styrelsens plan, är landets bästa, och att ett statslånesystem står längst fram i denna plan.
Det är endast förvillelsen i dessa begrepp, sorn jag, enligt min tanka, beklagar, äfvensom jag bestridt och bestrider, alt någon nytta af det ifråga var. lånet kommer att tillskyndas jordbruket.
Må emedlertid denna, af mina motståndares försäkringar, framkallade explikation tjena framtiden till ledning i sitt bedömande, skulle sådant tilläfventyrs då blifva erforderligt!
Man har förmenat, att jag misstagit mig i min tro, att länet ej kan erhållas på de ifrågaställa vilkoren.
Visserligen kan jag misstaga mig; men jag vågar åtminstone föreställa mig, att tillförlitligheten af suppositionen å andra sidan icke är särdeles större, helst det visar sig, att 1:0 lånet vid sista riksdagen icke kunnat erhållas, och 2:0 att, enligt hvad af Statstidningen inhemtas, Regeringen redan de facto medgifvit en missräkning i calculen af ej mindre än 1 proc., som länet skulla blifva dyrare, än det förutsattes i den K. propostn.
Jag tycker således, att min förmodan, tilläfventyrs grundad på någon erfarenhet i affärer, kan få gälla i qvittningsväg lika mycket som mina motståndares.
Man har sagt, att det vore just bristen på inhemska capitaler, som skulle suppleeras genom fonder.
Jag vill medgifva detta, om fonderna kunde utgöras af inhemska ereditpapper, såsom solida privatbankers, hypotheksföreningars m. fl.; men om fonder bildas genom lån i ett land, der industrien ännu icke står färdig att qvarhålla dem (och detta är händelsen i Sverige), så måste lånet icke blott sökas hos ulländningen, utan der qvarstadna; och våra mest exalterade och snillrika anhängare af fondsystemerna, Gr.
Björnstjerna och Hr Professor Agardh, hafva lika fullt förklarat, att utländsk statsskuld vore det förderfligaste af allt.
Capitalist-interesset — genljuder det — är producentinteressets fiende; det förra bestrider rörelsecapilalefs ökning, räntans nedsättning etc.
För min del är jag icke coryphé för något interesse annat, än för det, som jag tror vara det allmännas; och om jag skulle hafva något enskildt, så lärer en hvar, som har begrepp om vidsträckta liandelsaffärer, finna, att det minst af alla kan vara ett capitalist-! n t er esse, och mest af alla just det interesse, som D c n 3 Februari e. m. mina motståndare förfäkta, men som jag motsatt mig, eller det att genom en hastig tillökning af sedelstocken befordra lägre penningeränta, en lifligare omsättning af varor, högre priser på importen etc.
Något capitalistinteresse har jag haft svårt att upptäcka inom Representationen, då deremot de lånbegärligas interesse iklädt sig tusendetals former och endast blifvit till en del modifieradt af ordningens vänner och vårdarne af åt folket gifna löften om garantier för realisationens^ bestånd och mot en af hvarje tänkande man förkastad utländsk skuldsättning.
Allt deremot, som lian göras för att på en naturlig väg öka rörelsecapitalet, torde af ingen lifligare önskas
Un af mig och de med mig liktänkande, derom kan jag försäkra Frih. Boye.
Till Hr af Billbergh får jag öfverlemna, om han verkligen sjelf skulle vilja ingå i en sådan alfar, der han slutligen kunde komma att, i stället för ränta och capital, få hetalt i mer eller mindre dåliga inteckningar, fördelade på en yta af circa 6000 qvadratmil.
Jag skulle åtminstone ej vilja detta.
Men hvar och en har sin smak.— Man säger: staten har ju garanterat.
Ja, visserligen, — men utan anslag både till ränta och amortissement.
Således, om en hvpotheksförening manquerade, niåste ju riksdag sammankallas etc.
Emedlertid linge långifvarne vänta på sina penningar, och hvem vet, om icke R.
St. derefter förklarade, att betalningen icke erhölles i annan ordning, än hypotheksföreningsconcursen kunde utredas.
Slutligen hemställer jag, om det är R.
St. värdigt att, sedan de uti denna vigtiga nationalangelägenhet vid trenne föregående tillfällen fattat sitt af den allmänna opinionen högt hyllade beslut, nu, på en blott vink af Regeringen, stå färdiga att i underd. förändra detsamma.
Jag anhåller ont propos. till bifall af betänk.
Hr Hjerta, Lars Joh.:
Mig synes, som denna fråga helt och hållet bör stadna utom det politiska stridsfält, hvarinom man tyckes hafva förirrat sig.
Ingen fråga Ur, alt ju det skuldsatta jordbruket skulle hafva fördel af ifråga var. lån, elier samma fördel som enskilda, hvilka, i stället för flera smärre lån, få tillfälle att erhålla sin skuld på en hand; men en annan fråga är, om statens fördel härmed står tillsammans, och denna fråga har redan fullständigt blifvit utredd af Frih. Rantzou och Hr Stuart.
Jag vill blott tillägga en hemställan, om väl i något land finnes en sådan institution, som nu är i fråga?
Örn man underrättade en utländsk affärsman, att staten vill ingå borgen för en viss niedborgareclass, för att höja dess egendomsvärde, utan ens någon föregående pröfning af vilkoren, hvarunder denna borgen skulle gifvas, hvilka först framdeles, efter hvad man vill, skola fastställas måhända till och med oberoende af Representationen, så fruktar jag, att den Dan 3 Februari c. m. utländske affärsmannen skulle säga, att den Representation; sorn härpå ingått, oaktadt mycken välvilja för enskilda, ej afsclt nationens interesse, och att Styrelsen ej bevakat landels sannskyldiga bästa.
Slutligen får jag äfven till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt särskildt hemställa, om icke Frih.
Klingspor redan uppfyllt hans uppmaning till en förklaring af sina uttryck, då Frih. till stöd för dem åberopat sitt instämmande nied det Utsk., sorn låtit anställa riksrätt emot Konungens rådgifvare för förment grundlagsvidrigt förfarande i afseende på den nu ifrågavar.
K. proposm; och jag hemställer, om ej detta må anses som tillräcklig förklaring och ursägt för de anmärkta uttrycken.
Starka rop å propos. hördes från flera håll af salen.
Då jag yttrade mig i ämnet förra gången, hade jag mig icke bekant, hvad PresteSt. beslutat, och ingen hade då ännu upplyst härom.
Nu, sedan Frih.
Åkerhjelm yrkat instämmande i PresteSt:s beslut och Hr af billbergh gjort detsamma, vill äfven jag afstå från mitt förslag till contrapropos., och förenar mig med Frih.
Åkerhjelm, genom antagande af hvars förslag frågans afgörande kan mycket lättas, En annan ledamot yttrade härtill sitt bifall.
Det är med verklig och djup bedröfvelse, jag afhört den öfverläggning utom ämnet, som här uppstått såsom följd af Frih.
Klingspors yttrande.
Då jag hörde H. Ex. Gr. af Wetterstedt uppmana Hr Frih. angifva detta yttrande den tydning, som jag hade trott vara öfverensstämmande med hans egen, och är öfvertygad att hafva funnit en sådan öfverensstämmelse i de flestas önskan, så hade jag ock väntat mig en nöjaktig förklaring från Hr Frih:s sida.
Men med förundran har jag erfarit, att Hr Frih. undandragit sig en sådan förklaring; ty dels kan jag icke derför antaga de skäl, ytterligare på sidan om ämnet, hväVmed han velat ådagalägga befogenheten af det ifrågaställa yttrandet, och dels har han slutat med att vidhålla de begagnade uttrycken.
Jag hoppas dock, att det svar, Hr Frih. lemnade på Hr Gr. af Wetterstedt* uppmaning, härledde sig derifrån, att han, såsom ännu ovan och ung talare, icke rätt uppfattat, i hvad mån hans yttranden kunna innefatta beskaffenheten af sårande.
Han har sig likväl öppet att innan prot.justeringen närmare betänka detta; och jag förmodar, att han gör det till påföljd af den rättelse, hvartill jag är säker, att han då af rättvisan skall finna sig föranledd.
Jag anhåller altså, att Hr Gr. af Wetterstedt* vädjande till Ståndet må hvila, till dess justeringen äger rum.
Jag vill visserligen icke lägga hinder i vägen för utvecklingen af en ung representants nit och sjelfständighet; roen jag anser mig icke äga rätt att någonsin uraktlåta för - ji6 Den 3 Februari e. ra. svaret af Ståndets värdighet, och denna är förnärmad, då våra strider öfvergå till personliga förolämpningar.
Med anledn. häraf förklarar jag, att vid justeringen, och i fall de anmärkta uttrycken då oförändrade qvarstå, äfven jag kommer att höra till deras antal, som påkalla tillämpning af stadgandet i 3o § Ridd.Ordn. och 5o § Riksd.Ordn.
Under min frånvaro lärer Gr.
Frölich här afgifvit ett yttrande, som jag är skyldig mig sjelf och detta hus att bemöta.
Det nämndes nyss, att personligheter böra undvikas.
Sådana kunna dock förlålligen undfalla en ung och häftig talare.
Detta har också handt mig, ehuru jag sedermera alltid ångrat det; men icke trodde jag, att det skulle kunna hända Gr.
Frölich, hvilken, efter hvad han sjelf sagt, numera frångått ungdomsyran och kommit till stadgade tänkesätt.
Sådant har likväl handt honom, då han hos Ståndet framställt förhållanden ronde min person, hvilka ligga utom min kategori som riksdagsman; och jag vädjar till en hvar, om sådant är lämpligt och parlamentariskt.
För öfrigt vill jag blott tillä gga, alt jag aldrig ställt mig på någon opinionsthron, eller trott mig kunna disponera någon popularitet hvarken åt den ena eller andra.
Jag anser det likgiltigt, hvarest man yttrar sin öfvertygelse, om det sker här eller i offentliga tidningar, enär det i begge fallen icke är den ringa personen, som bereder något inflytande, utan detta främst lieror på allmänhetens sympathi för de meningar, man utvecklar; men jag tror åtminstone icke, att denna sympathi eller popularitet vinnes för ens opinioner, då man, såsom Gr.
Frölich, anser det vara en förtjenst att alltid helst se sakerna konstigt och framställa dem så, att man icke egentz ligen vet, på hvilken sida öfvertygelsen befinner sig.
Denna ställning afundas åtminstone icke jag, och får blott önska, att härmed all strid emellan Hr Gr. och mig må vara slutad.
Medan jag har ordet, vill jag upptaga ett yttrande utaf Frih. af Nordin.
Hr Frih. har nemi. sagt det vara föga troligt, att någon solidt organiserad hypotheksförening skulle kunna ramla.
För att bedöma, hvad Hr Frih. menar med en solid credit- och låneanstalt, vill jag hemta exempel från det reglemente för en sådan förening, nemi. för bruksägarnes hypothekscassa, sorn Frih. af Nordin sjelf lärer hafva uppgjort.
Detta reglemente har, hland annat, det lilla felet att stå i strid med promulgerad lag (K. förr ordn. af 1824, ang:de enskilda banker), som stadgar solidarisk ansvarighet för alla bolag, hvilka hafva till föremål att utlåna penningar, och innefattar i öfrigt det stadgande, att delägare blott ansvara med den inbetalta delen afsina actier, utan att hypöthekscassan är ålagd att hafva någon grundfond jnneståencje för betäckande af tillfälliga behof.
Om nu sådana hypotheksföreningar skulle erhålla ifrågavar. garanti och sedermera utlånade medlen, till amortering på 37 år: hvari bestod val då säkerheten?
Jo, i inteckningshandlingar, förfallna att betalas med 7t_:del årligen.
Hvarifrån skulle då föreningen taga penningar, i händelse Jåntagarne vore oordentliga i sina afbetalningar, i händelse föreningens obligationer temporärt förlorade sin credit etc.
Klefve det då ej till löftesmannen, Riksg.cont., som luneobligationernas innehafvare måste hålla sig, och detta Cont., som slutligen nödgades öfvertaga alla hypotheksföreningarnas förvaltning?
Jag upprepar likväl, alt jag enskildt alldeles icke är ängslig för bifall till ifrågavar. lån, emedan jag icke tror på möjligheten af dess erhållande på de föreslagna vilkoren; jag har endast velat visa sakens orimlighet i och för sig sjelf.
Man har väl omtalat, att anbud skedde på det förra lånet, som voro nära antagliga; jag känner dock icke ett sådant anbud af någon annan än en Magister Thorbjörnsson, och jag hemställer, om det är skäl att än en gång blottställa Svenska staten för ett dylikt gyckel.
På Hr Hjertås fråga, om exempel i andra länder finnas på en sådan institution som den nu föreslagna, kan jag meddela den uppgift, att åtminstone något ditåt är hvad Polska Regeringen gjort för hypotlieksföreningarna i Polen, blott med den skillnad, att det var Polska Banken, som der lenmade sin garanti.
I afseende åter på Hr Dalmans yttrande skall jag blott erinra, att Hr af Billberghs förslag innefattar just solidarisk ansvarighet; och hvad angår anbuden på det förra lånet, så är det eu irring af Hr Dalman, om lian trott, att med det nära antagliga anbudet menades det löjliga, som gjordes af Thorbjörnsson.
Ett annat skedde i83o, som med blott £ proc. skiljde sig från de af R.
St. bestämda vilkoren.
Hr Crusenstolpe, Magn.
Jac.:
Det är ej min afsigt alt deltaga i den räfstransakning och liqvidationsmöte, som Konungens rådgifvare funnit för godt att här anställa med enskilda ledamöters yttranden.
Posse begärt frågan derom på bordet, lära vi framdeles återkomma dertill, och jag skall då icke underlåta att påminna, om per Jas menas det sätt, hvarpå indrogningsmagten tillkom 1812, jemte åtskilligt annat.
Jag har nu blott begärt ordet, för att, då Konungens rådgifvare, efter väl öfverstånden riksrätt, tyckas böra få den tillfredsställelsen att åtminstone se den K. propos:n uti den ena voter:spropos:n, begära, att den blir japropos.; och får jag på förhand förklara, att jag yrkar votering om densamma.
Det är visserligen obehagligt att här upptaga tiden med en enskild strid; men jag anser mig böra erkänna ett af mig begånget misstag, då jag icke märkte, Den 3 Februari c. m. att Hr Dalman ej var tillstädes, när jag förra gången yttrade mig.
Hvad lians nya utflöde emot mig beträffar, deruti äfven ingått personligheter, så vill jag blott erinra, att Hr Dalman sjelf bort finna, att jag endast inskränkt mig till att försvara mig sjelf.
Jag känner för öfrigt Hr Dalman för väl, för att ej veta, att hans första attaque grundade sig på en förvillelse om meningen af mina ord; jag känner hans ädla tänkesätt nog mycket för att kunna tro annat.
Men då Hr Dalman förklarat, att striden oss emellan nu må vara slut, vill jag å min sida upplysa, att denna strid icke är så färsk, som den kan synas.
Redan för 5 år sedan, då vi öfverenskomma om utgifvandet af Tidskrift ten Mimer, dröjde det icke längre än till utgifvandet af första häftet, förrän Hr
Dalman, begagnande sig af sin öfvervigt under min bortovaro, attaquerade mig, utan att jag någonsin besvarat denna attaque med annat än tystnad.
Må Hr Dalman icke heller tro, alt jag nu har någon rancune till de smädeord, hvarmed han trakterar mig.
Jag anhåller att med några ord få besvara Hr Dalmans inkast mot reglementet för bruksägarnes hypothekscassa.
Frågan hör väl icke hit, då i nämnde inrättning ingen solidarisk ansvarighet äger rum, hvilket åter blir ett oeftergifligt vilkor för de föreningar, som vilja hafva del i nu ifrågavar. lån; men jag kan ändock icke lemna inrättningen så alldeles vind för våg.
Reglementet innehåller nemi., att actiecapitalet alltid skall hållas oförryckt tillhanda för att vara tillgång för betäckandet af upptagna lån, så att det icke kan användas annorlunda, än sorn garanti för ränta och amortisSement.
Den fond, Hr Dalman saknat, finnes således verkligen; och då härtill lägges personlig ansvarighet hos directionen eller förvaltningen, skulle jag tro, att denna cassa kan anses fullt säker, ehuru den, som sagdt är, icke har något att göra med den nu förevar. frågan.
På f. m. begärde jag propos. till bifall å det förslag, som innefattas i Hr af Billberghs reservation; jag hemställer likväl nu, i öfverensstämmelse med hvad åtskilliga andra talare yrkat, att prot.utdr., rör:de PresteStrs beslut, må blifva uppläst och propos. sedan framställas till instämmande deri.
Gr. Frölich förenade sig med Frih. af Nordin.
Emot Hr Rosenblads anförda exempel från Polen får jag erinra, att ehuru jag bekänner, att jag icke är fullt säker om förhållandet, tror jag mig likväl temligen noga minnas, att Polska Banken sedermera återtagit sin garanti, och att hypotheksföreningarna i anledn. deraf funnit sig nödsakade att förändra grunderna för sin egen utlåning, för öfrigt lärer man icke, i en så vigtig fråga som denna, Pen 3 Februari e> m. böra stödja sig på ett någorlunda ditåt, såsom Hr Rosenblad tycktes vilja, utan man måste vara fullt säker på riktigheten och tillämpligheten af de grunder, man uppställer; och då tror jag mig kunna försäkra, att man äfven med solidarisk ansvarighet icke kan vara säker på möjligheten för hypotheksföreningarna att uppfylla sina förbindelser.
Jag har blott begärt ordet för att rätta ett misstag af Hr Dalman, då han i sitt yttrande syftade på ett anbud å förra lånet, deri ett bland de förnämsta vilkoret) om borgens ställande för contractets uppfyllande lemnades ouppfyldt.
Jag menade deremot ett aubud , sorn gjordes 1831 af ett bland de rikaste handelshus i Sverige, med blott den skillnad från de stadgade vilkoren, att silfret skulle lefvereras i Hamburg i stället för Stockholm.
Jag beklagar, att jag saknar en uppmaning till Frih. Klingspor från någon af dem, sorn tilläfventyrs mera än jag kunna inverka på honom.
Jag anser mig dock böra till Frih.
Klingspor hemställa, örn han ej skulle vilja tillåta, att det sårande uttryck, som här blifvit anmärkt, får ur prot. utgå, öfvertygad som jag är, att ban skulle kunna gå härifrån med särdeles tillfredsställelse att hafva, med bibehållen sjelfständighet och karakter, uppfyllt sin pligt, om han visar Ståndet den aktning att förklara uttrycket hafva tillkommit af förhastande.
Det förundrar mig ej att höra den K.propos:n nu först påyrkas, då det kommer från det håll, som ej vill hafva något lån; och detta har jag ansett mig böra anmärka, på det ingen af detta yrkande måtte missledas.
För min del skulle jag hafva instämt häri förut; men numera förenar jag mig med dem, som begärt propos. på antagande af PresteStls beslut.
Innan vi nu skrida till den votering, som lärer förestå, anhåller jag få framställa deti begäran, alt i contrapropos:n matte intagas en clausul, som jag anser nödvändig.
Det är nemi. gifvet, att den, som ikläder sig borgen, äfven mäste vara beredd att få betala.
Jag hemställer således, om icke i contraproposm bör inlagas, att den brist, som i följd af detta lån kan uppkomma, skall betäckas genom särskild bevillning.
Ehuru jag motsätter mig Hr Cederschjölds förslag, hemställer jag, om detsamma icke, i fall något afseende derå skall göras, bör blifva föremål för särskild öfverläggning.
Jemte det jag förenar mig med den siste talaren, som i Hr Cederschjölds förslag sett en ny motion, torde jag få upplysa motionären, att Preste 19 H. 17 )3o Den S Februari c. m.
St. i sitt beslut redan gått hans önskningar i möjligaste måtto till mötes i förebyggande af all farhåga för förlust å Riksg.contts sida.
För att ytterligare lugna honom, torde jag få uppläsa 2:dra punkten af PresteSt:s beslut, så lydande:
"Att, innan denna garanti meddelas, hypotheksföreningens styrelse bör till Riksg.cont. aflemna en dess förbindelse, hvaruti samma styrelse, å egna och samtliga delägares uti föreningen vägnar, förklarar sig skyldig att gemensamt ansvara Riksg.cont. för all den förlust, som möjligen kan uppkomma genom uraktlåtenhet att fullgöra den garanterade skuldförbindelsens innehåll.’’
Detta tror jag vara så kategoriskt, att någon särskild bevilln. för förlustens betäckande icke behöfves.
I öfrigt förenar jag mig med Gr.
Posse och tillstyrker antagandet af PresteSt:s beslut äfven af det skäl, att 2
Stånd då komma att stadna i samma beslut, hvari det 3:dje kan inbjudas att instämma.
Som Hr Cederschjölds fram, ställning säkerligen kommer att föranleda en lång discussion, i fall han vidhåller den, begär jag denna hans motion på bordet.
Jag skall befria R. o. Ad. från all öfverläggning och följaktligen äfven från behofvet af bordläggning af min framställning derigenom, att jag sjelf afstår derifrån; ty jag har icke gjort den i något hopp att få den genomdrifven, utan endast för att fästa uppmärksamheten på vigten af det beslut, man nu går att fatta.
Hr Lefre'n förklarade, att han i sådant fall afstod från sin begäran om bordläggning af Hr Cederschjölds framställning.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då flera ledamöter begärt propos. å enahanda beslut, som PresteSt. fattat, ansåg han sig böra låta uppläsa detsamma.
I anledn. häraf upplästes PresteSt:s prot.utdr. af d. 31 sisth Jan., hvaraf inhemtades, att PresteSt. ogillat StatsUtskts utlåt.
N:o 4o5 samt fattat följande beslut: ito att åt Full mägtige i Riksg.cont. uppdrages att, i R.
St:s namn och å deras vägnar, garantera fullgörandet af skuldförbindelser, sorn utgifvas af hypotheksföreningar, hvilka äro organiserade enligt stadgade hufvudgrunder; dock att sammanräknade beloppet af lånet, som Räksg.cont. får garantera för alla hypotheksföreningar tillsammans, ej må öfverstiga 2,000,000 r:dr silfverspecie eller 5,333,333-J r:dr b:co; 2:0 att, innan denna garanti meddelas, hypotheksföreningens styrelse bör till Riksg.cont. aflemna en dess förbindelse, hvaruti samma styrelse, å egna och samtliga delägares uti föreningen vägnar, förklarar sig skyldig att gemensamt ansvara Riksg.cont. fölall den förlust, som möjligen kan uppkomma genom urakt - Den 3 Februari c. m. lutenhet att fullgöra den garanterade skuldförbindelsens innehåll.
Jag har med fägnad under discussionen hört mina motståndare försäkra, att hypotheksföreningarnas medlemmar skulle ikläda sig ansvarighet en för alla och alla för en.
Alen i PresteSt:s beslut talas endast om gemensamt ansvar, hvilket uttryck är otydligt.
Jag föreslår derföre, att meningen må blifva bestämdt uttryckt.
I anledn. af den siste talarens anmärka, anser jag mig böra upplysa, att med gemensam ansvarighet alltid menas solidarisk.
Något ytterligare förtydligande behöfves således icke, ehuru det visserligen äfven är min tanka, att delägarne i hypoteksföreningen skola ikläda sig ansvar en för alla och alla för en, ehuru icke derföre såsom för egen skuld.
Ilr Cederschjöld:
Jag förmodar, att man ej skall tveka att bestämdt uttrycka den mening, som man säger sig hysa.
Jag kan icke instämma med Ilr Cederschjöld om behofvet af något förtydligande; ty, efter min uppfattning, är ansvarigheten här tillräckligen bestämd.
Jag anser den af mig begärda förändringen i uttrycket af sådan vigt, att jag nödgas begära särskild propos. derå.
Det förefaller mig besynnerligt, att Hr Cederschjöld, som yrkat bifall till Utsk:s betänk., blandar sig så ifrigt i uppgörandet af contraproposin, hvilken för honom borde vara likgiltig.
I motsats mot den siste talaren får jag förklara, att jag alldeles icke är likgiltig för contraproposm, emedan, om jag icke kan vinna allt, jag åtminstone vill förlora så litet som möjligt.
Jag anser mig böra såvida förklara min nyss yttrade mening, att ehuru jag icke kan instämma med Hr Cederschjöld, kan jag ej heller instämma med Gr.
Frölich, att borgen icke bör vara såsom för egen skuld.
Jag har för mycket sysselsatt mig med ämnen af denna beskaffenhet, för att kunna mycket misstaga mig deruti.
Jag har sagt, att den solidariska ansvarigheten hos en liypotheksförening eller en privatbank icke kan vara af samma natur som en borgen för egen skuld, så att hvarje delägare skulle kunna lagsökas direete elter i första hand.
Men när verket icke kan genom sin diréetion inlösa sina förbindelser, då är det, som reglementet bör föreskrifva, att delägarne skola en för alla och alla för en ansvara för i32 Ben 3 Februari e. ra. bristen.
Detta är något så naturligt, att raan icke borde behöfva dermed längre uppehålla sig.
Doye:
För att upplysa det missförstånd, som ägt rum, behöfver jag blott erinra, att den siste talaren yttrat sig om hypotheksföreningarnas förbindelser, då jag talat om Riksg.cont:s garanti eller borgen.
Det är således olika saker, hvarom vi talat.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskts nu föredragna utlåt.
N:o 4o5.
Ropades ganska starka nej, blandade med många ja| hvarjemte rop på votering äfven hördes.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit nej hafva öfverröstat ja.
Om Hr Gr. o. Landtm, funnit nej vara det öfvervägande svaret på den framställda propostn, skall jag för min del ej yrka på votering.
Då jag tyckt mig höra flera rop på votering, lärer den omständigheten, att Gr.
Frölich afstått från sin begäran, icke kunna verka till hinder för voteringens företagande, särdeles som jag, i händelse de öfriga ledamöter, som begärt votering, jemväl derifrån afstå, för min del får yrka derpå.