Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Må vara att det icke vore klokt att i närvande ögonblick besluta fortsättningen af Köping-Hull-banan, men den grundtanken att komma vester ut slår dock alltid qvar.
Hvad bör man då göra för alt få en så nyttig åsigt i verket satt?
St, böra, enligt min tanka, ingå till K.
M. med det underd. yttrande, att vid denna Riksdag omständigheterna befunnits sådana, ali R.
St. anse en summa af 5 milhr böra ställas till K.
M:s disposition för anläggandet af en jernväg ifrån Götheborg uppåt landet.
Jag vill nu icke yttra mig om åt hvilketdera hållet denna jernväg borde gå, antingen lill Svartå, eller till Jönköping; detta må Konungen pröfva och bedöma; men hufvudsaken är den, att en fruktbar och i industriell afseende vigtig del af landet matte få en lättad kommunikation vester ut, hvilket ovilkorligen blir händelsen, om en jernväg drages mellan Stockholm och Götheborg.
Ställes nu förenämnde summa till Konungens disposition, så vore ju derigenom det åsyftade än - 198 Den 23 September f. m. damålet vunnet.
Häremot kan invändas, alt sådant skulle förutsätta, att 5 milla- vore en summa, som af Staten utan någon olägenhet nu kunde undvaras, och som vore lämplig och tillräcklig för arbetets drifvande under 3 år.
I detta afseende ber jag att få nämna, att hvad beträffar möjligheten för Staten alt undvara denna summa, så kan derom ingen tvekan upsla, enär räntan på densamma efter 5 proc. utgör 250,000 R:dr, och om dessa penningar anvisas, på sätt SlatsUtsk. föreslagit och 11. o. Ad. jemväl godkännt, medelst; fonderade stats-obligationer, så kommer denna summa endast att i form af ränta utgå under loppet af 42 är, och sedan försvinna.
Staten för detta ändamål skulle kunna undvara 250,000 Hulr behöfver jag icke vidare deducera, då man kan taga det för afgjordt, att bränvinsskatten kominer att lemna ett betydligt öfverskott utöfver hvad K. M. beräknat, då Han endast uplagit den till 800,000 R:dr, ehuru den med trygghet kan antagas komma alt npgå till 3 gånger så mycket.
Således finnes i detta afseende icke något hinder, och hvad summans tillräcklighet beträffar, så hade jag visserligen icke haft något emot, alt den blifvit bestämd till ett högre belopp, till 10 milhr till och med, men jag tror, att man icke allt för mycket bör i detta afseende fästa sig vid sin enskildta åsigt, ulan alt man, för all komma till ett resultat, måste gifva vika för hvad man sjelf kanske icke anser vara det aldra riktigaste, och då inom representationen svårigheter mött emot jernvägars anläggande, så torde det icke vara skäl att alltför strängt hålla sig vid en så stor summa, som den man anser vara rikligast, emedan man då sätter frågan på spetsen och kanske icke får några jernvägar alls.
Med afseende på frågan om huru mycket arbete kunde till nästa Riksdag fullbordas, vill jag nämna, alt den lid, som för Köping 11ull-banans utförande var, begärd, upgick till 3 arbetsår; dessa 3 år utgöra just en stats-reglerings-period, och dessa 5 mill:r äro just hvad Köpiog-Hult-banan var beräknad alt kosta.
St. endast lagstifta för en statsreglerings-period, så tyckes summan i detta afseende äfven riklig, helst man på denna period kunde medhinna alt anlägga en jernväg, som motsvarade en sådan sektion, hvarom jag i gårdagens plenum yttrade mig.
Del är af dessa skäl jag anser 5 milhr vara en lämplig summa.
Häremot torde man komma all anmärka, att om R.
St. bestämma sig för Götheborg såsom ändpunkt och sålunda godkänna den grundsats 1848 och 1850 års Ständer uttalat, all allt bör göras för att lätta en hastig och billig kommunikation vester ut, emedan landel i sin helhet derutaf mest vinner, så skulle derigenom Skåne icke få någon jernväg, och man skulle pä detta sätt icke eller fä någon jernväg ifrån Westerås till
Dalarne, samt icke eller de kommunikationer, som uti norra Wermland är af behofvet påkallade.
Hvad först angar de Wermländska kommunikationerna, så hafva R.
St. vid denna Riksdag redan beviljat låne-understöd för sluss-anläggningar vid Degerforss och Forssala, samt derigenom åstadkommit en af behofvet påkallad lättad kommunikation, äfvensom Staten underslödt flere enskildta jernvägsanläggningar derstädes för s. k. hästbanor.
I afseende på Dalarne åter, har SlatsUtsk. föreslagit, att till utbetalning
Den 23 September f. m. 199 ifrån Riksg:s-kont. anvisa en summa af 2,800,000
R:dr, att emot 3 'proc:s ränta, hvaraf 2 proc:s ränta och 1 proc:s kapital-afbetalning, användas till anläggande af en jernväg från Dalarne till Mälaren eller Östersjön, äfvensom Utsk. föreslagit alt understöd af allmänna medel skulle lemnäs till anläggande af en jernväg emellan sjöarne Wenern och Backen.
Hvad dessa provinser beträffar, har Utsk. således redan tagit deras behof af lällade kommunikationer i öfvervägande, och tillstyrkt, att de, genom beviljande af lån, borde understödjas, enär a priori kan bestämmas, alt alla dessa serskildta kommunikations-linier icke kunna blifva några stambanor eller komma att utgöra några större stråkvägar i vårt jernvägssystem.
I afseende på Skåne återstår dock ett förslag, som blifvit väckt, att anlägga en jernväg ifrån Malmö till Jönköping.
Vigten af denna bana vill jag icke bestrida, men jag tror likväl, att dén, under närvartde förhållanden, icke i främsta rummet bör tagas i betraktande.
Hvad sjelfva Skåne beträffar, så är denna provins på 3 sidor omsluten af hafvet, samt dessutom serdeles slät och jemn, så att större delen af landet kan tillgodogöra sig vatienkomiuunikationerna, ty en egendom derstädes, som är belägen 10 mil ifrån vattendragen, kan af dem hafva samma nytta, sora en 'egendom uti en mera kuperad provins, hvilken icke ligger mera än 3 mil ifrån desamma.
Skåne är således icke uti en så tryckande belägenhet med afseende på kommunikationer, att ett jernvägsnät der uti första' rummet skulle kunna komma i fråga.
Hvad deremot Småland beträffar, så medgifver jag att det bör erhålla lättade kommunikationer, emedan denna provins, i förening med en viss magerhet, likväl eger mycken naturlig rikedom både i afseende på skogs- och grufve-produkter; men jag tror att Smålänningen heldre skulle välja en kommunikalionslinea åt vester än åt söder.
Genom en jernvåg vesterut erhåller han nemi. bättre betalning för sina produkter, emedan en köpman i Götheborg måste kunna betala dem bättre än en köpman i Malmö eller Ystad, som alltid vore nödsakad att betala den Sundska tullen.
Så länge denna kräfta fräter pä vår industri, är det klart att en köpman, norr om Sundet, kan betala sina varor högre än den som bor söder om tullen, och om man således antager, all Småland behöfver en lättad kommunikation, hvilket äfven jag till fullo medgifver, så tror jag alt det" vore för Småland nyttigare att få en jernväg ifrån .Götheborg till Kalmar, som skar tvärt igenom landet.
Från båda sidor om denna väg skulle man föra sina alster till Götheborg, der man af dem drog större vinst än om man förde dem till Malmö, dit vägens län^d är ungefär densamma.
Man får dock icke, vid fråga om stambanors anläggande, uteslutande afse de merkantila skälen, utan äfven de politiska och militära.
I detta sednare afseende kan det icke nekas att en stambana emellan Jönköping och Malmö eger företräde framför en sådan emellan Götheborg och Calmar, emedan den förra kan medföra en hastigare koncentrering af landets stridskrafter, genom en förening af de södra provinsernas disponibla trupper med alla dem, som åro koncentrerade omkring Wetter-bassinen.
Då likväl frågan i alla fall, med afseende på dess kommerciella sida, icke kan a priori afgöras, så är det naturligtvis 200 Den 23 September f. m. bäst att i delta fall sker en fullständig undersökning, och alt Regeringen med noggrannt afvägande af landels så väl industriella sora politiska förhållanden bestämmer hvilkendera sträckningen för denna stambana vore den lämpligaste.
Dock torde det vara tillräckligen nlredt, att frågan om en jernväg ifrån Skåne till Jönköping, så vigtig den ock må vara, likväl icke, a priori sedd, är den bana, som i främsta rummet bör anläggas, utan att detta måste vara den bana, som har Götheborg lill äqdpuukt, hvilken, äfven med afseende derpå alt den alltid på ett eller annat sätt kommer att sältas i förbindelse med Carlsborg, mäste ur politisk och militärisk synpunkt hafva en hög betydelse.
Med hvad jag nu anfört har jag sökt ådagalägga, att om jernväg vid denna Riksdag bör af R.
St. understödjas, så bör den hafva Götheborg lill ändpunkt oeh derifrån sträcka sig åt öster.
På hvad sätt detta bör ske, anser jag vara bäst att öfverlemna till Konungens bestämmande, och att det således vore rättast alt återremittera den ifrågavar:de punkten, med uttalande af den åsigt, att R. o. Ad. för sin del vill vid denna Riksdag bevilja ett understöd af 5 milhr lill en stambanas anläggning, med förutsättning alt dess ändpunkt blir Götheborg och att den, uti den riktning Konungen kan finna lämpligast, kommer att sträcka sig öfver till Östersjön.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han, innan diskussionen vidare forlginge, ansåge sig böra nämna, alt flere talare anmält sig, men att, då 2:ne serskilda frågor blifvit väckte om föredragningssättet, R. o. Ad., för att icke inveckla sig i en öfverläggning, som sannolikt blefve ganska sväfvande, torde tillåta att föredragningssättet först bestämdes.
Hr Gr. o. Landtm, skulle dock upropa de talare, som anmält sig, i den ordning de begärt ordet.
Om jag hade haft det courage att yttra mig i lnifvudfrågan, som deh siste värde talaren, så hade jag icke behöft väcka fråga om formen för föredragningen, enär hans yttranden, såsom mig synes, icke allenast omfattat både J5:te och 7:de punkterna, utan äfven åtskilligt annat.
Det var för mig åtminstone högst oväntadt, att den värde talaren skulle komma till ett sådant resultat, då han började med att bestrida punkternas gemensamma diskuterande, och om diskussionen skulle med denna frihet fortgå, så behöfdes icke något samtycke, hvarken af R. o. Ad. eller någon annan, för att behandla båda punkterna gemensamt, emedan både dessa och mycket derutöfver redan blifvit afhandladt.
För min del skall jag derföre finna mig belåten om endast del förklaras ali diskussionen får fortgå i den utsträckning, hvartill den siste värde talaren gjort början.
Då jag begärde att de ifrågavande punkterna skulle i ett sammanhang föredragas, så skedde det derföre, att jag ansåg för mig omöjligt, att kunna se saken uti ett sammanhang, utan att båda dessa punkter blefvo under diskussionen afhandlade; men då nu en värd talare” redan har yttrat sig öfver Den 23 September f. m. 201 frågan i sin helhet, så anhåller jag endast att Hr Gr. o. Landtm, ville tillåta äfven oss andra att göra på samma sätt.
Då fråga om föredragningssältet för ett Betänk, upslått, har man vanligen ansett graunlagenheten fordra, att man icke yttrar sig öfver hufvndsaken, förr än denna preliminärfråga blifvit afgjord.
Mörner har här föreslagit att öde och 7:de punkterna skulle tili ett sammanhang föredragas.
Delta har Hr Bildt hestrid!, men på samma gång ingått i behandling icke allenast af dessa båda punkter utan äfven flere andra, som innefattas * i nästföljande Betänk.
Jag skulle således tro, att han i det hela är nöjd med det föredragningssätt Gr.
Mörner föreslagit, om bifall hvartill jag för min del anhåller, på det att man icke, i händelse öde §:n serskildt föredragas, måtte nödgas att, då 7:de §:n förekommer, ännu en gång börti uprepas samma diskussion, som vid den öde.
Det beslut, B. o. Ad. i går fattade, lägger icke deremot - s något hinder, ty detta beslut innehöll, om jag icke inissminner mig, att 4:de och 5:te punkterna skulle upskjutas till dess den öde och 7:de voro af B. o. Ad. afgjorde.
Då nu endast den öde punkten t blifvit af Hr Gr. o. Landtm, föredragen, så anser jag visserligen Hr
Bildt hafva varit oförhindrad alt ingå i hufvudfrågan, men jag skulle likväl tro, att R. o. Ad:s förenämnde beslut i sig innefattar den lanke, att öde och 7:de punkterna äro så nära förenade, alt man icke kan lala öfver den ena, utan att jemväl yttra sig öfver den l andra.
För att icke, i händelse af ålerremiss till StatsUtsk., kom ■ ma alt öfversända en alltför invecklad och omsagd diskussion i äm net, tror jag det vara nödvändigt att komma öfverens derom, alt så mycket som möjligt söka förenkla föredragningssältet, hvarigenom jag tror att man bäst kommer till det resultat, som man troligtvis å båda sidor önskar.
Då diskussionen af Gr.
Mörner börjades med framställning om ordningen för föredragningen, ; så hade jag trott, att den endast skulle fortgå i hvad som rörde denna framställning, och det är endast derom jag nu vill yttra några ord.
Mig synes, att de ifrågavartde punklerne med hvarandra ega det nära samband, alt man svårligen kan undgå att, vid diskuterande af den första, jemväl beröra den fråga, som förekommer uti den andra, hvilket äfven har visat sig uti det yttrande Hr Bildt ; nyss afgifvit.
Man bar emot Gr.
Mörners förslag anmärkt, att ordningen fordrade det hvarje punkt serskildt blefve föremål för bel slut, då någon det yrkar.
Detta vill jag icke motsätta mig, men jag hemställer, likväl, huruvida delta må vara^ något hinder för att diskutera öde och 7:de punkterna gemensamt, allenast propos. fram • ställes på hvardera punkten serskildt.
Jag förmodar, alt något hinder för en sådan gemensam diskussion så mycket mindre måtte förefinnas, som en värd talare redan fått inlåta sig i båda dessa punkter, och jemväl, såsom Gr.
Mörner- anmärkt, vida derutöfver, och k således behandlat frågan i sin helhet.
Jag inskränker mig derföre till den hemställan, ali R. o. Ad. måtte tillåta diskussionen öfver
I 202 Den 23 September f. m. bade 6:te och 7:de puuklerna alt fortgå, men alt propos. sedermera malte puoktvis framställas.
Hr von Troil, Sam, Gust.:- Afven jag skall endast yttra mig om formen för föredragningen.
Jag kan icke för mig göra rätt klart hvad det egentligen är för vinst att icke först afgöra den 6:te punkten och sedan den 7:de; men om R. o.
Ad. anser det vara lämpligare att diskutera bägge dessa punkter gemensamt, så vill jag icke för min del sätta mig mot sådant.
Jag anhåller likväl att få fästa upmärksamheten derpå, att, så vidt jag kan fatta åtminstone, den 6:te punkten icke innehåller någonting annat, än alt, om R.
St. vid denna riksdag besluta några jernvägs-anläggningar, så hänvisa de, i afseende på dertill erforderliga medel, till det beslut, som de, med hänseende till fond-systemet, komma alt fatta.
Jag tror således, att antingen vi komma att bifalla, afslå eller återremittera den 7:de punkten, äfvensom Betänk.
M 274, äro vi, sådant oaktadt, fullkomligt oförhindrade att serskildt diskutera och afgöra den 6:te punkten; men, som sagt är, jag vill för min del visserligen icke motsätta mig att dessa gemensamt diskuteras, då så många ledamöter ansett dera stå uti ett så nära samband med hvarandra.
Jag ber blott att i afseende på den 7:de punkten få nämna, det jag anser det vara både billigt och rättvist, att, på sätt Frih.
Raab föreslagit, då den 7:de punkten förekommer, äfven den första punkten af Slatsölsk:s Betänk.
JVi 274 mätte samtidigt med densamma behandlas, enär det synes mig omöjligt att kunna afhandla den 7:de puukten utan alt jemväl ingå i diskussion om 1 :sta punkten af ifrågavande Betänk.
Detta har Hr Bildt äfven nyss gjort, och något hvar torde lätt inse omöjligheten af att behandla frågan om Köping-Hult-banan, utan att jemväl taga den emellan Malmö och Jönköping föreslagna jernvägen i betraktande.
Finner således
Hr Gr. o. Landtm, ett sådant föredragnings-sätt, som det Frih.
Raab föreslagit, vara lämpligt, och skulle det Häglof], Ståndet derpå ingå, så tror jag att diskussionen derig-nom skulle förkortas och saken i sin helhet skulle derpå vinna.
Det skulle visserligen äfven låta sig göra att i sammanhang med de båda nyssnämnda punkterna jemväl behandla den nu föredragna 6:te punkten, men, enl. min upfattning af saken, är det fullkomligt likgiltigt om R. o. Ad. behandlar denna punkt serskildt eller i sammanhang med de öfriga, hvartill jag redan i början af detta yttrande anförde mina skäl.
Den tankegång, som förefaller mig enklast, är följande: alt nemi. först göra sig reda för hvar penningarne skola tagas, och sedan bestämma hvilka arbeten man vill verkställa, samt, när delta är gjordt, besluta om hurtr stort belopp man dertill vill anslå.
Ifrån denna synpunkt sett, är det som jag, i likhet med Hr von Troil, anser det vara enklast och riktigast att den ifrågavande 6:te punkteu serskildt behandlas.
Jag kan icke, i likhet med Hr Bildt, anse det vara vid denna punkt som man bör bestämma den summa, hvilken man vill använda lill jernvägs-anläggningar.
I G:le punkten afhandlas endast hvar penningarne skola tagas, och Den 23 September f. m. 203 man kan således ganska väl serskildt bifalla denna fråga, och sedan bestämma huru stort belopp man vill anslå.
Om raan går tillväga på detta sätt, så synes det mig klart och af Hr Bildts intressanta föredrag redan praktiskt ådagalagdt, att man vid behandlingen af den 7:de punkten omöjligen kan underlåta att jemväl behandla den fråga, som innefattas uti Betänk. 274, .litt.
Nu lärer det svårligen kunna låta sig göra, att vid 7:de punkten af detta nu föredragna Betänk, besluta öfver en punkt utur elt följande icke föredraget, mep är deremot med formerna fullt öfverensstämmande att upskjuta ifrågavartda 7:de punkt till dess Betänk.
JU 274,, litt.
A. förekommer.
Vid sådant förhållande tager jag mig friheten föreslå, att R. o. Ad. ville först afgöra den 6:te punkten, och sedan upskjuta den 7:de, för att behandlas i sammanhang med Betänk.
JVs 274, litt. A. Häraf följer äfven alt 4:de och 5:te punkterna måste, till följe af gårdagens beslut, upskjutas, men Herrarne torde erinra sig, att i 4:de punkten endast är fråga om den summa, hvilken R.
St. skulle vilja anslå lill anställande af undersökningar och till upgörande af färslag till jernvägars riktningar, anläggningssätt och beskaffenhet m. m., samt alt 5:te punkten blir de facto afgjord, om man uti de följande punkterna förut fattat sitt beslut.
De 8;de och 9:de punkterna deremot kunna vi i deras ordning och aldeles oberoende af ö:te och 7:de punkternas öde afgöra, enär de endast angå Gr. von Rosens och Hr Sandströmers fristående motioner.
Jag får således hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på det förslag, att 6:te punkten måtte först behandlas, derefter den 8:de och 9:de och sedan, i sammanhang med Betänk.
M 274 litt. A., den 7:de punkten, samt slutligen de 4:de och 5:te punkterne.
Jag ber R. o. Ad. behjerta, att vi derigenom erhålla full rättighet att ingå i en sådan diskussion, som Hr Bildt redan börjat, hvilket jag anser vara alldeles nödvändigt, enär man endast genom en jemförelse de olika jernvägssträckningarne emellan kan fatta något afgörande beslut i frågan, eller möjligen bestämma sig för att icke nu öfver någoldera besluta.
Hr Bildt: Då Hr Gr. o. Landtm, företog detta Betänk, till föredragning, hemställde Hr Gr. o. Landtm, till det Höglofl.
Ståndet, huruvida det ansåg Betänk, böra punktvis föredragas.
Dertill svarade R. o. Ad. ”Ja”, och frågan om föredragnings-sättet är således af R. o.
Ad. redan afgjord, ehuru sedermera en värd talare föreslagit alt 2:ne punkter skulle sammanslås, hvarigenom R. o. Ad., med frångående af sitt förut rörande föredragningen fattade beslut, skulle derom fatta ett nytt beslut.
Mörners sista yttrande, vill jag svara den värde Grefven, att jag alltid har curage alt begagna mig af min grundlagsenliga rättighet, att uttala min tanke om ett förslag, som jag icke kan godkänna, det må vara framstäldt af den värde talaren eller af någon annan.
Hvad åter Hr Hjernes yttrande beträffar, så får jag förklara, alt bans fordringar på granlagenhet synas mig vara allt för långt utsträckta, att nemi. andra talare, derföre alt han eller någon annan anser elt föredragningssätt böra förändras, skulle afstå ifrån sin grundlagsenliga rätt att 204 Den 23 September f. m. yttra sig i bufvudfrågan.
Så långt sträcker sig icke min uppfattning af grannlagenhetens kraf. och jag hoppas ändock att icke fela emot dess bud.
Då R. o. Ad. redan beslutat att ärendet skall punktvis föredragas, så anhåller jag om Hr Gr. o. Landtm:s propos. derå, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt i gårdagens f. m:s plenum fattade beslut i ämnet, helst alla de talare^ som nu yttrat sig, hafva medgifvit, att frågan är för dem af mindre vigt, i synnerhet som det icke kan förnekas någon dess rättighet, att begära propos. på hvarje punkt serskildt, samt det till och med ej sällan handt, att en punkt blifvit fördelad uti flera afdelningar, hvaraf hvar och en blifvit serskildt föredragen.
Förslag till olika föredragnings-sätt, än det vanliga, hafva ofta visat sig vara af föga praktisk nytta, men äro det i ännu högre grad, då beslut i frågan redan en gång är fattadt; och det är derföre jag anhåller, alt R. o. Ad., med vidblifvande utaf hvad i gårdagens plenum beslutades, ville fortsätta öfverläggningen om den nu föredragna 6:te punkten.
Raab har nyss anfört, att det vore nödvändigt att först afgöra den 6:te punkten, emedan den innefattade frågan om hvarest man skulle laga de tillgångar, som skulle användas till anläggande af jernvägar, samt att det vore med naturlig ordning och vanliga former öfverensstämmande att sedan tillse, hvilka dessa anläggningar borde blifva.
Jag bekänner, att jag icke kan dela denna åsigt, utan alt del tvertom förefaller mig ganska besynnerligt, om man först skulle börja att föra långa strider om hvar man skulle taga tillgångar lill påtänkta arbeten,och sedan företaga lill afgörande, huruvida man skulle verkställa dessa arbeten.
Om resultatet af en sådan behandling skulle blifva det, att man i första rummet fattade ett beslut, öfverensstämmande med Utsk:s tillstyrkan, men sedermera beslutade att inga jernvägar skulle anläggas, så skulle följden deraf blifva en ganska underlig skrifvelse till K.
M. af ungefärligen det innehåll alt: ”1 fråga om anskaffandet af erforderliga medel lill jernvägars anläggande, härivise vi Eders M. till det beslut vi uti sådant afseende fattat, men vi få derjemte förklara, att vi icke vilje hafva några jernvägar.”
Det synes mig således vara helt och hållet onödigt all tvista om anskaffandet af tillgångarne, så framt icke tillika får tillses, huruvida de kunna varda erforderliga.
Jag kan nemi. icke föreställa mig möjligheten utaf alt tänka på-tillgångar lill ett arbete, utan alt tillika taga i betraktande, om man verkligen vill utföra detsamma.
Den siste värde talaren har ock både genom det sätt, hvarpå han sjelf gått till väga, och genom en sednare framställning visat, att det vid behandlingen af den öde punkten är nödvändigt att taga i öfvervägande de omständigheter, som kunna göra alt tillgångar verkligen hehöfvas, och jag förnyar derföre min hemställan, att R. o.
Ad. måtte tillåta, att diskussionen fortgår öfver båda punkterna, hellst jag icke tror detta vara på något- sätt stridande emot det redan fattade beslutet, att ärendet skall punktvis föredragas, enär ingenting hindrar, alt diskutera tvenne punkter på Den 23 September f. m. 205 en gång, men sedan afgöra dem hvar för sig, efter hvad omständigheterna kunna erfordra.
I början af denna diskussion uptrådde Gr.
Mörner med den önskan, att föredragningen måtte omfatta 6:te och 7:de punkterna gemensamt; men denna lians hemställan bestriddes på anförde skäl utaf
Mörner har sedan förklarat sig inse, alt den af honom framställda begäran varit onödig, derest han ifrån början hade upfaltat saken på samma sätt, som den talare, hvilken slraxt efter honom hade ordet.
Man gjorde således bäst uti alt hell och hållet afstå ifrån den ofruktbara öfverläggningen om föredragningssättet, och i stället följa den alltid gällande regeln att hålla sig .till den föredragna punkten och dervid endast kasta öfverblickar på de nästgränsande punkterne, så vida utredningen af den föredragna punkten sådant fordrade, men icke längre, hvilket sistnämnde här icke heller har skedt.
På sådant sätt undgår man alla andra öfverflödiga diskussioner.
Hvad nu den inför R. o. Ad. föredragna öde punkten beträffar, så vågar jag hemställa, huruvida det icke vore tjenligast, att då den nu serskildt föredrages, densamma icke må bifallas, ty dess innehåll är ganska tomt och sväfvande.
Må man genom en återremiss af densamma, uti den syftning Frih.
Akerhjelms reservation angifver, bereda utväg för en viss summas ställande till K.
M:s disposition för jernvägsstambanors inrättande i landet.