Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag lemnar dock derhän, huruvida en sådan omgång är af behofvet påkallad eller om det icke kunde öfverlemnas ät Landshöfdme ali på de orter, der förhållanderne äro såsom jag antydt, sjelfve få bestämma legan inom vissa gränser.
Jag skulle tro att det vore nyttigt, att de erhöllo en sådan rättighet.
Om man vid denna Riksdag vill utöfva någon rättvisa emot jordbruket, hemställer jag till Hrrme om det icke vore skäl, att ådagalägga det i denna fråga.
Här är nu tillfälle till att bereda detsamma någon lindring, hvarföre skola vi då icke omfatta det?
Här har blifvit åberopadt den del af Hr Bergenstråles reservation, hvaruti finnes upräknadt, huru enskildta personer, kronan, samt det allmänna skulle genom en förhöjd lega få förökade utgifter.
Det är visserligen sannt, men är det derföre billigt, att de hemman, som händelsevis ligga vid de ställen, der K:s Befhtde behagar förlägga gästgifvaregårdar, skola komma lill hjelp för gäldande af utgifter, som dem egentligen icke tillhöra?
På dessa skäl, och för att få ofvannärande missförhållande af hjelpa yrkar jag, i likhet med Gr.
Sparre, återremiss på denna punkt.
Jag ber dock att få fästa synnerlig vigt deruppå att jag icke yrkar någon allmän förhöjning af skjutslegan, utan endast en förhöjning på de ställen, der det för entreprenaders åstadkommande kan skäligen anses behöfligt.
Jag har begärt ordet i anledn. af en värd talares yttrande, att det förslag, som jag tagit mig friheten väcka icke kunde utgöra föremål för discussion, enär detsamma skulle vara afgjordt genom R. o. Ad:s bifall till Utsk:s afstyrkaude hemställan ang:de första punkten i afseende på Johannes Nilssons, Johan Bergströms m. fl. motioner.
Jag tager mig härvid friheten anmärka, att dessa motionärer egentligen endast yrkat att håll- och reserv-skjutsen vid hvarje gästgifvaregård skulle på entreprenad utbjudas, hvaremot Utsk. i den punkt, med hvilken vi nu sysselsätta oss, tillstyrkt att vid gästgifverigårdar,» der entreprenad -icke eger rum, skjutsen må höjas till 20 sk. och der entreprenad finnes eller kan inrättas, till 28 sk.
Det är i anledn. af denna punkt och icke till följd af någon annan, som jag framställt mitt förslag.
Jag kan icke bifalla denna punkt på de skäl jag redan anfört och hvilka en talare vidare Den 1 Juni. 15 utvecklat, nemi. alt det i vårt vidsträckta land, med en mängd olika lokal-förhållanden, vore obilligt, att skjutslegan öfverallt åsältes lika hög.
Att åter rakt afslå denna punkt vore, såsom Gr.
Sparre anmärkt, att nog knapphändigt betaga jordbrukaren allt hopp om lindring i detta onus.
Sparre framställda förslag anser jag icke kunna, i anseende till de, många olikheter, som förefinnas, fullkomligt npfylla det dermed åsyftade goda ändamål.
Fullkomligt instämmande i Hr Grins åsigler och premisser, anser jag dock endast 3 legobelopp icke kunna rigtigt uttrycka de verkliga värdena i alla delar af landet.
Jag har icke kunnat biträda de molionärer, som önska att entreprenad skulle vid hvarje gästgifvaregård utbjudas.
Legans förhöjande kan enl. min tanka icke ändamålsenligt tillvägabringas annat än genom entreprenader, men icke för hvarje gästgifvaregård utan distriktvis efter vissa väglinier, hvarigenom först deligens-inrättningar, underbjudande den stadgade skjutslegan, skulle kunna komma i gång, och sålunda med mindre hästanlal en större mängcf passagerare fortskaffas.
Såsom en förberedande åtgärd härtill erfordras en undersökning sådan som den af mig föreslagna.
Jag ber blott att få lill besvarande up laga några af Gr.
Sparre framställda anmärkmr.
Han sade, all det vore en dryg afgift för ett hemman alt, för befrielse ifrån skjulsningsskyldighelen, betala 33J
Ridr biko, men jag får uplysa, att innan entreprenad inrättades fick samma hemman understundom betala dubbelt eller 100 Ridr.
Således måste detta argument qvarstå såsom ett bevis på hvad fördel entreprenad medför.
Hvad åter angar de gästgifvaregårdar, sora ligga nära Stockholm, så om entreprenader der icke blifvit inrättade, har det föranledts deraf att egendomsegare i allmänhet hafva lagt sina hemman under eget bruk och sålunda gjort det omöjligt för sig att utgöra skjutsen, hvilken de genom bönderna verkställt.
Hafva nu dessa egendomsegare ansett med sin fördel förenligt att lägga hemmanen under eget bruk, så är också helt naturligt att de ikläda sig de olägenheter, som derifrån härflyta.
Om de missräknat sig sä är det deras eget fel och icke det allmännas.
För öfrigt får jag äran nämna alt, med undantag för Rotebro och Fittja, äro afgifterna icke serdeles höga.
Det betalas t. ex. vid den stora stråk-vägen mellan Slockholm och Upsala icke mer än 12 Ridr biko för hemman, och i allmänhet äro afgifterna mellan 6: 32 och 2^ Ridr, ja ett helt härad inom milt län erlägger endast 3 Ridr biko.
Ad. skulle återremittera detta Betänk, på grund af det förslag, som den siste värde talaren framställt, så hemställer jag till honom, huru Utsk. skall, med anledn. af detsamma, kunna vidtaga någon åtgärd, då ingen motion härom blifvit framställd.
Skall den värde talarens förslag röna någon framgång, så måsté han om sådant låter sig göra, först derom väcka motion, ty Utsk. kan, så vidt jag begriper, icke befalla sig med annat än hvad^om blifvit motioneradt.
Då Utsk. således icke kan vidtaga någon åtgärd i anledn. JO Den 1 Juni. af del vackla förslaget, så får jag fortfara i min anhållan om afslag på Utsk:s hemställan i denna punkt.
I likhet med flere föregående talare anser äfven jag att någon förhöjning i skjutslegan icke bör ega rum vid de gåstgifvaregårdar, der entreprenad icke kunnat åstadkommas.
Hvad åter beträffar sådane gåstgifvaregårdar, der skjuts-entreprenader äro inrättade, är förhållandet väsendtligt olika.
För förhöjning i skjutslegan från dessa tala mänga skäl, då jag deremot icke kan finna mer än ett enda, som talat emot en sådan förhöjning nemi. den ökade statsutgiften i reseersättningar.
Då detta Betänk., såsom jag tror mig veta, är afslaget af 2 Stånd, lärer icke vid denna Riksdag någon skjutsförhöjning komma till ständ.
Jag ämnar också icke ingå i någon vidlyftigare granskning af ämnet, utan har begärt ordet endast i anledn. af den skedda npläsningen af Hr Bergenstråles reservation, deruti han säger ”att i vårt land är det redan vida dyrare att resa än i de flesta andra länder, i följd dels af hög lega och dels af resornas längd i vårt glest bebodda land.”
Jag tror att detta yttrande hvilar på en villfarelse, ty med undantag af Finnland, som varit förenadt med Sverige, och möjligen Frankrike der konkurensen är serdeles liflig, reser man ingenstädes, för så godt pris, sora uti vårt land.
Derföre tror jag icke heller att man bör hafva allt för mycken miskund med de resande.
Om de få något dyrare framdeles än hittills betala beqvämligheten att resa uti egna vagnar med stort antal hästar, så kan det väl icke anses för så orättvist.
Man går för långt, när man såsom Gr.
Liljencrantz säger, alt de ofta återkommande yrkanderna på en förhöjd skjutslega utgör ett ”obefogadt skrik.”
Jemför man hästars och dagsverkens nuvar:de värden med den skjutslega som bestås, så bör den opartiske finna, alt de skjutsskyldige hafva skäl för sina påståenden.
Ilr Adelborg, And.
Till en början får jag nämna, alt jag sjelf icke obetydligt lider af det ifrågavar:de onus, som f. n. vidlåder jordbruket, ty jag har ej så få hemman, som ega skjutsningsskyldighet.
Jag borde således, som man här tyckes taga saken, tala för bifall till Utsk:s hemställan, men jag gör det dock icke, utan tillhör deras antal, som icke önska någon förhöjning i skjutslegan.
Då således icke någon vanlig egennytta häruti torde skönjas, så må hvar och en finna, att jag fattar saken från en djupare och för landet allmännare synpunkt, än de, hvilka år ifrån år ropa på skjutslegans förhöjning, och dervid afse endast deras belägenhet, hvilka lida af denna börda, men icke de för vårt fädernesland vida vigtigare frågor, hvilka i grundprincipen med denna åtgärd hänga tillsammans.
Skjutsen är visserligen en af de tyngsta bördor, hvilka trycka på vårt jordbruk, men vi hafva dock en ändå svårare, som tungt hvilar på landet i dess utveckling, och det är det förlamande uti våra kom munikationsanstalter.
Så länge ingenting för dem göres, är det enl. min tanke, en rent af afvita sats man drifver, då man vill försöka att Den 1 Juni. 17 att försvåra de kommunikationsutvägar vi redan ega och derigenom sälta en ytterligare bom för industriens behöfliga utveckling uti vårt land; ty om man lager för gifvet alt de som resa med skjuts, tillhöra deras antal, som för nöje skull stryka landet omkring och hvilka för behaget att besöka en och annan vän fara vägarne fram, så tror jag att man misstager sig.
Genom en förhöjning af 6 sk. i skjutslegan tror jag icke heller att skjutsväsendet blifver förbättradi, ty man aflyfter icke derigenom den börda, som trycker jordbruket och man förhindrar derigenom icke det moraliska förderf, hvilket lika väl vid en förhöjd som vid låg skjutslega drabbar de på skjuts liggande.
Entreprenaders inrättande i riket var, enl. min tanka, visst icke eli riktigt steg, och man vältrade derigenom ingen börda från jordbruket, utan hela förändringen bestod blott deruti all man öfverlemnade åt enskilda personer en vinning, som förut direkte tillföll vissa jordbrukare och hvarigenom man förhindrade kommunikationernas förbättrande inora Riket i st. f. att underlätta dera.
Der entreprenad är inrättad utgöres skjutsen vida sämre än der den nu bedrifves genom hållskjuts.
Eller har man genom en förhöjd skjutslega vunnit lätthet och åstadkommit skyndsamhet?
Nej det har man icke gjort!
Har man vunnit något i moraliskt hänseende?
Nej, ty de flesta entreprenörer hafva ett mindre antal hästar än som behöfves och anlita som förut hållskjutsen.
Således, om äfven skjutslegan förhöjes, ligger ungdomen lika väl vid gästgifverigårdarne och förstörer sig.
När man icke kommit ett steg fram, är det då skäl att ytterligare förhöja legan?
Skall härvid något kunna åstadkommas, så måste man här såsom i fråga om den allmänna bevillningen, gå ifrån sjelfva roten, genom en allmän undersökning af denna frågas ställning inom vårt land, dess ingripande i landets olika delar och det olika lidande, som just derigenom drabbar allmogen m. m.
På denna undersökning må man sedan grunda jemkniugen för hela landet, hvarigenom något i sin helhet kunde åstadkommas, och hvarigenom skjutsen skiljdes frän jordbruket och pä annat sätt organiserad blefve någonting helt i och för sig sjelf.
Fortfar det nu såsom det är i hela sin uselhets nakenhet, hädanefter såsom hittills, så tror jag det är vida bättre, del skall då i en ej aflägsen framlid bära vittnesbörd om de ringa åtgöranden, som blifvit vidtagna i denna vigtiga fråga, och skall kanske då genom den stora kontrast våra kommunikationsmedel erbjuda, och vid jemförelsen med utländska kanske tvinga till kraft-messyrer, som helt tvärt och kanske på ett hastigare vis än annars leda lill förändring.
Ynkliga äro våra kommunikationsanstalter; men genom föreslagen åtgärd blifva de ej bättre, Gr.
Jag vill först, i anledn. af Hr Silfverstolpes si sta yttrande, ang:de ett af mig begånget misstag, nämna att jag verkligen oriktigt uttryckte mig.
Långt ifrån att icke hafva tagit kännedom om Relänk:s innehåll, har jag, innan jag yttrade mig öfver ämnet, noga genomläst och begrundat detsamma, men då jag sade att jag instämde med Ulsk. ville jag säga, att jag förenade 8 H. 2 18 Den 1 Juni. mig med Gr.
Liljencrantz, som talade om olämpligheten af skjutsafgifternes förhöjande, der entreprenad icke funnes, eller icke kunde inrättas.
Man har sagt att en sä obetydlig förhöjning som 4 sk. b:ko icke skulle medföra någon serdeles nytta och icke åstadkomma någon lindring för jordbrukaren eller befordra inrättandet af entreprenader.
Jag vill likväl hemställa, huruvida det icke skall verka till ändamålet, om, på de gästgifvaregåldar der 30 å 40 hästar om dagen begagnas, entreprenörernas inkomst ökades med 10 R:dr om dagen.
Jag tror att det i väsendtlig mån skall-underlätta entreprenaders inrättande, ty Mine Hrr, det beror icke alltid på de skjutsskyldiges goda vilja att betala de för entreprenadernas åstadkommande erforderliga afgifter; mången gång hissnar jordegaren för att utgifva en summa af 60 å 70 R:dr, och heldre underkastar han sig de pålagor och besvär, som skjulsningeu nu medförer.
Ar det då icke billigt, alt, när man icke kan helt och hållet befria jordegaren från dessa afgifter, man åtminstone söker göra dem så lindriga som möjligt.
Det finnes många hemmansegare, hvilka vid skötandet af sitt jordbruk heldre begagna oxar än hästar, men sora för fullgörandet af skjutsen, för hvilken de icke anse sig hafva råd att erlägga afgifter, nödgas bibehålla sina hästar, som de eljest icke skulle hafva behöft.
Det har blifvit sagdt alt någon konkurrens mellan dem, sorn skola åtaga sig entreprenad-bestyret, icke kommer att ega rum, ty gästgifvarne äro de enda, som våga inlåta sig i sådana företag.
I min hembygd finnes 2:ne ställen der entreprenörerna icke äro gästgifvare.
Den ene bor ^ mil och den andre ^ mil från gästgifvaregården.
Om en vinst yppar sig för entreprenören, så tror jag att konkurrensen icke är mera omöjlig i delta, än i många andra fall.
Hvad åter angår den siste värde talarens yttrande, så är det naturligt, att han, sorn ser saken från en djupare synpunkt, vill dröja till dess att någon krafl-messyr vidtages, men jag, som är rädd för dylika messyrer, anser det vara förståndigare, alt nied försigliga steg gå de af behofvet påkallade förbättringarna till mötes, i st. f. att spänna bågen högt och afbida nödvändigheten af en kraflmessyr.
Jag ber att få nämna att Hr Bergenstråles reservation egentligen afhandlar kronoskjutsen, och således icke har något inflytande på entreprenadskjulsens förhöjning.
1 afseende på mitt förslag lager jag mig friheten framställa en liten clav.
En talare af dem, som yttrat sig emot mig, har tillkännagifvit att inom landet i allmänhet betalas till entreprenören 10 å 12 R:dr b:ko per hemman.
Om vi antaga såsom regel att skjntslegan vid de gästgifverigårdar, der entreprenad finnes inrättad, är 24 sk., samt alt denna lega bibehålies ända till dess alt de skjutsskyldige icke kunna emot en afgift af 16: 32. eller 20 Rtdr b.-ko uprätlhålla entreprenad-inrättningen, men att då först legan höjdes till 28 sk., så bereddes ju härigenom hemmansegaren en betydlig fördel.
Det skulle naturligtvis bero på K:s Beflnde att undersöka Den 1 Juni. 19' förhållandet och alt afgifva sitt yttrande deröfver.
Det vore ju, jag tiprepar del ännu en gång, ett försök att i något) mån jemna de afgifter, som tungt drabba hemmansegarne.
En värd talare har gjort en anmärkn. emot mitt förslag, hvilken jag anhåller att få med några ord besvara.
Liljencrantz har nemi. sagt, alt mitt förslag icke skulle formenligl kunna behandlas, derföre att det icke utgjort-föremål för någon motion eller propos:n.
Jag får häruppå svara att jag icke i vår grundlag kunnat finna något stadgande, som förbjuder R. o. Ad. eller något annat RiksSlånd, att då det icke finner skäl att hvarken bifalla eller afslå ett Utskrs Betänk, för sin del yttra sin gemensamma tanka,\ huru målet bör beredas för att vinna ett önskadt mål.
Del är visserligen sant, alt jag skulle med stöd af 56 § Biksd.-Ordn. kunna väcka en motion i enahanda syftning som mitt förslag, men jag har icke gjort det, emedan jag ansett det vara en onödig omgång, ty då skulle motionen ha remitterats till Ekon.Etsk., hvilket kommit att förorsaka mera tidsutdrägt än om R. o. Ad- nu behagar antingen antaga mitt förslag eller qväfva det i födseln.
I afseende på sjelfva saken instämmer jag uti den anmärkn., Frih.
Alströmer framställt emot det af Hr Bergenstråle i dess reservation begagnade uttryck: ”att i vårt land är det redan vida dyrare att resa än i de flesta andra länder.”
Delta strider åtminstone emot min erfarenhet, ty i de länder, hvilka jag genomrest, såsom t- ex.
Tyskland, Frankrike, Schweitz och Italien har ett motsatt förhållande egt rum, enär passagerare-afgifterna, med undanlag af jernbanornas, varit vida dyrare än hos oss.
Ej heller har jag i dessa länder kunnat förmärka någon stagnation i rörelsen hafva upkommit genom skjutsens skiljande ifrån jordbruket, hvilket enl.
Utskrs förmenande skulle inträffa genom ett dylikt skiljande, utan tvärtom det högsta lif i rörelsen verkadt genom den motsatta principen.
I anledn af hvad Frih.
Raab här yttrat om Bränvinslagstiftningen, får jag påminna om den sednaste tull-lagstiftningen, der man i allmänhet hyllat den rigliga grundsats, att behofven ej böra skattläggas för alt göra en eller annan näring mera vinstgifvande än den till följe taf förhållandenas natur kunde och borde vara.
Här förekommer ett alldeles omvändt förhållande.
Här är nemi. fråga om att uphäfva eller åtminstone mildra det missförhållande, som nu råder, hvarigenom en näring, landets hufvudnäring beskattas i ändamål att ett behof må kunna fyllas för bättre pris än som annars kunde och borde vara fallet; och mig synes denna reform lika vigtig som den förra, helst om man lager i betraktande alt af tullen en del åtminstone kommer Staten lill godo, af skjutsen deremot ingenting.
En värd talare har yttrat ali frågan i allmänhet icke borde tagas i betraktande förr än man genom bättre vägar än de nuvande kunde på ett mera ändamålsenligt sätt ordna denna rörelse.
Det 2* 20 Den 1 Juni. torde tillåtas mig att till den värde ledamoten hemställa huruvida icke vägunderhållet är ett onus för jordbruket, och om man då kan göra anspråk på att få det på ett så fördelaktigt sätt ordnadt som i andra länder, der det ombesörjes genom väg-afgifler.
Rörelsen betingas af mångfaldiga förhållanden, men ibland dessa kan jag för min del aldrig räkna tvånget.
Lika litet bestämmandet af ett visst orörligt pris för en ständigt vexlande vara.
Fri konkurrens är all handels och rörelses lifsåder, och för afl åstadkomma en sådan, måste om, såsom i förevande fall, del är af nöden att stadga vissa normalvärden, dessa bestämmas efter de inom hvarje ort gängse pris.
Såsom jag i milt första anförande nämnde, hoppas jag att R. o. Ad. behagade återremittera detta Betänk., derigenom uttalande den opinion, att denna fråga, som icke är så invecklad, som den vid första påseendet synes vara, må kunna i en framtid så utredas, att man komine till ett lyckligt resultat.
Raab: .lag ber att endast med några få ord få beröra några af de skäl, som blifvit anförde för afslag.
Jag vänder mig då försl till min vän Adelborg, som har galt djupast i frågan och sett den '— såsom han sjelf yttrade sig — ur sin betydelsefulla synpunkt.
För så vidt jag verkligen kunnat rätt upfatta hans yttrande, har jag uti detsamma funnit tvenne skäl framstälda.
Det ena var alt vi hafva så dåliga kommunikations-anslalter i allmänhet, alt det icke skulle vara lönt inrätta entreprenader, utan alt det hade varit bättre att tills vidare bibehålla gamla skjutsinrättningen oförändrad.
Till följe af denna åsigt skulle man verkligen komma derhän, att efter vi hafva så dåliga kommunikationsanstaller så borde vi gå lill fordna tider, då våldskjnlsning egde rum.
Jag kan icke komma lill någon annan konklusion.
Det andra skälet är, att raan borde gå ralionelt till väga, och ingenting annat göra än skyndsamt inrätta jernvägar.
Visst vore det godt att få jernvägar här i landet, men om det, såsom jag hoppas, lyckas oss erhålla sådana, torde det dröja 100 år innan de kunna hinna alt anläggas lill den utsträckning, att de ersätta de större vägarna.
Mindre vägar komma alltid att erfordras, och gästgifvaregårdar vid dem, hvadan allt skjutningsbestyr aldrig lärer kunna umbäras i landet.
Ar det fråga om att befrämja jernvägar, så tror jag att man går mycket lägligt lill väga, då man höjer legan högst betydligt, hvarigenom hågen alt resa med skjuts minskades och lusten att snart fä begagna jernvägar ökades.
Jag vänder mig nu till ett par talare midt emot mig.
Den ene yttrade för en stund sedan, att ett skäl för afslag vore, alt skillnaden mellan della onus i den ena eller andra orten är så stor, att en förhöjning af legan icke gör något till saken.
Han anförde att i hans län funnes entreprenader, som kostade de skjutsskyldige ingenting, men på somliga ställen gick upp till 32 R:dr på hemman.
Jag lade detta på minnet och ber att få jemföra denna upgift, som ingalunda belviflas, ehuru jag icke kan gilla den konklusion, som talaren deraf drog — med en annan upgift af Gr. Liljencrantz, som säger, alt skjutslegans höjning vid entreprenader har åstadkommit
Den 1 Juni. 21 »tet goda alt i st. f. att de sUjulsskyIdige förr betalt ända till 100 Hulr, så bestridas nu skjutsen af entreprenören emot en afgift af blott 50 R:dr rgs.
Jemföra vi nu dessa upgifler så finna vi alt den ojemnhet, som förefinnes inom Westmanlands län skulle kunna jernnäs genom förhöjd skjutslega, der entreprenader finnas.
Jag fortfar uti mill yrkande pä återremiss.
Det är naturligt, att en hvar önskar lindra jordbruket från ifrägavar:de åliggande och med detsamma förskona allmogens ungdom frän dermed åtföljande moraliska förderf.
Men i alla frågor om förbättringar måste man tillse, icke blott hvad som är önskligt, utan äfven hvad som är möjligt att åstadkomma.
För min del tror jag det ännu icke vara görligt alt, hos oss skilja skjutsen från jorden.
Rörelsen på våra vägar är nemi. icke så stor, att nian under alla årstider, och på alia ställen, der resande behöfva färdas skulle kunna förtjena nog mycket, för att dermed underhålla hästar, åkdon och det folk, som behöfdes för att, vederbörligen befordra resande.
Man kan icke heller hoppas att medelst våra postinrättningar åstadkomma något motsvarande i andra länders.
Dels är, såsom jag nyss nämnt, de resandes antal obetydligt, dels är posternas osäkerhet f. n. stor; hvilket utan tvifvel kommer att fortfara, så länge poströfvarne icke hafva all lagens stränghet alt befara.
Tvärtom synas de åtgärder, som nyligen blifvit föreslagna ej mindre af embetsmyndigheter, ån af Riksdagsmän, antyda att man icke ämnar allvarligen straffa poströfvarne, utan gifva efter för dem.
Under sådane omständigheter är det fruktlöst hoppas att postvagnarne skola äfven af resande begagnas.
Tdl följd af dessa omständigheter, anser jag det icke vara möjligt befria jordbruket frän skjutsningsbesvärel.
Man säger det kosta mindre att resa i Sverige än andra länder.
Det må vara sant, om man färdas på bondkärra.
Men huru länge står man ut dermed?
Fördenskuld och dä man icke alltid kan begagna ångbåtar, så måste man der deras fart nphörer, mot hyra förskaffa sig vagn och kusk, eller medföra bäggedera, hvarigenom resorna blifva dyra äfven till sjöss.
Så är icke förhållandet utomlands.
När dä skjutsen icke kan hos oss skiljas från jorden, så måste man tillse, huruledes han må kunna på lämpligaste sätt anordnas.
Man bör ihågkomma, såsom 11 r Bergenstråle omförmält, att skjutsningsbesväret blifvit genom åugbåtsfarten betydligen lindradt, särdeles kring de stora städerna, hvarest färdseln förut varit tätast.
Om sommaren, då de flesta resorna företagas, begagnar man, så vidt görligt är, ångbåtar, just till följe af de svårigheterna landtresorna medföra.
Det skjutsningsbesvär, som åligger vissa hemman, har tagits i betraktande så väl vid deras taxering, som vid deras försäljning, hvadan hemmanens värde, genom skjutsens minskning, snarare ökats än förringats.
På flerfaldiga ställen anses skjutsen ingalunda för en börda utan för ett godt tillfälle att derigenom vinna en förtjenst, som ingalunda är ovälkommen för den allmoge, hvilken skyldigheten åligger. 22 Den 1 Juni.
Det är gifvet, att en förhöjning i skjutslegan skall betydligt öka de kostnader, sorn för erabetsresor drabba tjenstemän.
St. hvarje gång, de böja skjutslegan, äfven ville med detsamma öka de enl. rese-regl:tet utgående ersättningar, eller ock lönerna för de militära och civila tjenstemän, hvilka nödgas resa, utan serskild godtgörelse, så skulle man icke hafva så mycket att anmärka.
Men att höja legan, utan att öka inkomsterna för dem, som mäste resa antingen de vilja eller icke, är obilligt.
Skall Statsverket godtgöra vederbörande embetsman och officerare de omkostnader, som de genom den förhöjda skjutslegan fä vidkännas,: sä kommer det att betydligt öka statsutgifterna icke blott i delta, ulan i liera andra hänseenden, såsom i fråga om postskjuts, kronoskjuts m. m. dylikt.