Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Adeln är således det enda Stånd, som är satt i tillfälle att intränga i frågans väsende, det enda som kan se, om sakens kärna är god eller ond.
Faller frågan endast här, är ministerns nederlag visserligen icke ett konstitutionell nederlag, mendet är ett moraliskt.
Inom kort ställer jag R. o. Ad. som domare emellan Gr. von Platen och mig, och Sveriges sista Adel skall, som jag hoppas, icke jäfva sin kända fosterlandskärlek och sin klara omdömesförmåga.
Hr Lilliehöök, Johan Fredrik:
Det är icke utan en viss tvekan jag begär ordet, då R. o. Ad:ns otålighet öfver den långvariga diskussionen ger sig så högljudt tillkänna, men den nu förev:de frågan erbjuder för mig så mycket intresse, att jag, innan den slutliga voteringen, anhåller att derom få yttra några få ord.
Min åsigt rörande flottans fördelning i tvenne vapen torde sedan diskussionen sisth November månad vid remissen af 118 Dea 3 Mars e. m. K. M:ts Propos. vara tillräckligt känd, och jag vill nu endast tillägga, att det förundrar mig att ordföranden i Stats-Utsk:t kunnat föreslå, att R. o. Ad. skulle biträda Preste-St:ts i frågan fattade beslut.
Då omkring hälften af R. o. Ad:ns ledamöter tillhöra armén eller flottan och således böra hafva insigter i detta ämne, skulle det vara ett föga värdigt handlingssätt, om R. o. Ad., för att icke ikläda sig något ansvar, lemnade frågan oafgjord och icke uttalade sig för eller mot den ifrågasatta förändringen.
I afseende å sjelfva saken vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att ett försvar val snarare bör möta fienden vid gränserna än i hjertat af vårt land, och att man således ej kan gilla en organisationsplan, som afser att en del af vår flotta skall vara förlagd till Wenern, Wettern och Göta kanal.
Man kan ju hindra både fiendens och vår egen flotta att inlöpa i dessa sjöar genom att nedrifva en sluss, eller rasera en kanalbank, likasom man å andra sidan genom en sådan åtgärd kan instänga flottan derstädes, om den väl en gång ditkommit — hvilket jag dock hoppas aldrig måtte blifva händelsen —, och jag hemställer, hvad nytta man sedan har af ett sådant vapen.
Sven skarne äro ett tappert folk, som skola veta att möta fienden vid sina kuster, och ej stödja sig på det s. k. centralförsvaret, hvilket till sin grundtanke är mig vidrigt.
Vårt sjöförsvar skall biträda att skydda våra kuster, men, Mine Hrr! hvad förmåga, att föra skärgårdsfartyg utomskärs längs våra svårbefarna kuster, kan man vänta af officerare, som, på sätt Gr. von Platen synes vilja föreslå, tre somrar å rad öfvat sig i Stockholms skärgård »å mindre ångfartyg utan stående tackling, samt å segelbåtar med ruff,» (detta återfinnes i ett d. 9 Februari 1865 dateradt »Betänk, med förslag till ordnande af sjöofficersbildningen», afgifvet utaf komiterade, som af K. M:t tillsatts på Gr. von Pläters förslag, och hvilkas arbeten inskränkts inom de gränser, Hr Gr:n sjelf utstakat).
Huru skall en officer med sådan sjömannabildning kunna föra ett fartyg under storm eller hårdt väder?
Jag tror derföre det vara både oklokt och origtigt att anslå medel till en flotta, som företrädesvis kommer att gå på våra kanaler, ty annorstädes lära ej skärgårdsartilleriets officerare kunna utan fara föra de dit hörande fartygen, och jag anser att vi endast böra hafva en sjöofficerskorps, och denna tillräckligt sjövan för navigering utomskärs längs våra kuster.
På dessa grunder instämmer jag i Hr Skogmans reservation, och hoppas att R. o.
Ad. måtte behjerta hvad fosterlandets försvar i detta fall kräfver, samt antaga nämnde reservation såsom sitt beslut i denna fråga.
Främmande för alla detaljer af detta ämne, hade jag visst icke ämnat deltaga i denna diskussion, men, då jag hört satser uttalas sådane, som en del af den föregide talarens, har jag icke kunnat stillatigande åhöra dem, utan anser mig böra med några ord besvara dem.
Den värde talaren yttrade nemi. bland annat, att det s. k. centralförsvaret, Den 3 Mars e. m. 119 hvilket nu fått ett uttryck i Gr. von Plåtens organisationsplan för sjöförsvaret, skulle vara för vårt land nesligt.
Jag liar hört detta centralförsvar allt för mycket diskuteras, för att jag icke skulle halva uppfattat det på ett helt annat sätt.
Planen dertill har utgått från en stor härlörare och hjeltekonung, som sjelf tillhört ett folk, hvilket deremot alltid ansett nesligt att uppgifva hoppet om sitt lands försvar, så länge ännu en punkt å detsamma funnits obesatt af fienden; och för min del anser jag det icke vara nesligt, att, då försvaret icke vidare kan fortsättas på kusterna, försvaret fortsattes tum för tum baklänges, tills man nalkas hjertat af landet.
Med stöd af de nya trupper, som under tiden utrustats från der samlade föråder, kan man då hoppas, att med landets hela förenade kraft drifva fienden tillbaka och det så att han aldrig mera kommer åter; och anser jag en stor och ädel tanke ligga till grund för en sådan försvarsplan.
I händelse af en sådan strid för vårt älskade fosterlands försvar, skulle en skärgårdsflotta, hvilken kunde ingå i de inre farvattnen och understödja landarméns flank, vara till Stor hjelp, och anser jag för min del derföre den nu ifrågavide organisationen långt från neslig, utan tvertom särdeles välbetänkt; hvarföre jag af hela mitt hjerta röstar för bifall till densamma.
Endast en punkt i Hr Lilliehööks anförande förtjenar sågot svar, nemi. hans påstående att Gr. von Platen i sitt förslag yttrat, att uppfostran för skärgårdsartilleriets officerare skulle vara nog med 3 somrars segling i skärgården, å ångbåtar och segelbåtar med ruff.
Icke ett enda ord i hvad han här rört ihop, är sanning, ty Gr. von Platen har aldrig yttrat något sådant.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. och Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Stats-Utsk-.ts hemställan i förev:de punkt, dels af Gr. Posse, att R. o. Ad., i likhet med Preste-St., måtte för sin del besluta, att R.
St:r, utan att ingå i pröfning af det förslag till förändrad organisation af flottans officers- och underofficers-personal, som K. M:t framlagt, bifalla, att de för bemälda personals aflönings-stater nu anvisade medel må fortfarande utgå; och dels slutligen af Hr Skogman, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, skulle antaga det förslag, som han i sin vid Utlåtit fogade reservation afgitvit.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Stats-Utskits hemställan, vidare propos. på Gr.
Posses förslag och slutligen propos. på Hr Skogmans yrkande, hvilka samtliga proposir med talrika och starka ja och nej i blandning besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utskits hemställan förnyats samt likaledes med starka och talrika både ja och nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han nu funnit ja öfvervägande. 120 Den 3 Mare e. m.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att det tillkom R. o. Ad. att bestämma kontraproposms innehåll vid den begärda voteringen; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. derå, att Gr.
Posses förslag skulle utgöra kontraproposm, hvarvid svarades talrika och starka nej, blandade med många ja, och sedermera propos. på intagande af Hr Skogmans förslag i kontraproposm, då svaren utföllo med starka och talrika ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Posse begärde votering om kontraproposms innehåll.
Uppsattes och justerades följtde voteringspropos.: »Den som vill, att R. o. Ad., vid blifvande votering om bifall till Stats-Utsk:ts hemställan i l:sta punkten af Ullåt:t N:o 52, skall till kontrapropos. antaga afslag å samma hemställan och bifall till Hr Skogmans reservation; röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o.
Ad. till kontrapropos. vid ofvanberörde votering bifall till det af Gr.
Posse framställda och med Preste-St:s beslut i frågan öfversstämmande förslag.»
Härefter upplästes och godkändes följrde voteringspropos. i hufvudfrågan: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i l:sta punkten af Utlåt:t N:o 52; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, afslår R. o. Ad:n denna hemställan och antager det förslag, som Hr Skogman i sin reservation afgifvit.»
Nej — 95.
Mot R. o. Adms i denna fråga fattade beslut får jag anmäla min vördsamma reservation.
Den 3 Mars e. m. 121 Hr Vult von Steijern.
Johan Julius:
Äfven jag får anhålla, att min reservation mot delta beslut måtte blifva till prot:t antecknad.
I händelse föregående punkten blifvit af R. o. Ad. bifallen, skulle jag hafva anhållit, att det i denna punkt af Stats-Utsk:t föreslagna belopp, 75,000 rdr, blifvit ökadt i enlighet med den af mig inom Utsk:t afgifna reservation till hvad Chefen för Sjöförsvars-Dep:tet föreslagit eller 95,900 rdr.
J)å nu emedlertid R. o. Ad. afslagit den lista punkten, måste jag, i konseqvens med detta beslut, anhålla om afslag å denna punkt.
Jag erkänner, att jag icke rätt kan inse, att konseqvensen bjuder, att äfven denna punkt bör afslås, och jag anhåller att Hr Skogman ville upplysa mig härom.
Jag får hemställa till R. o. Ad., huruvida det är skäl att mycket sysselsätta sig med Femte Hufvudtiteln, då den redan genom tre
Stånds sammanstämmande beslut är afgjord.
Hvad denna punkt angår, har det visserligen förefallit mig besynnerligt, att Stats-Utsk:t kunnat löreslå detta anslag, då K.
M:t icke afgifvit något förslag och sifferberäkningarne endast grunda sig på en af Sjöförsvars-Dep:tets komandoexpedition afgifven p. m., och jag antar, att det icke är på sådan väg R.
St:r böra erhålla propos:r ang:de anslag; men jag tror dock det icke vara skäl att härom utspinna någon diskussion och anhåller derföre om bifall.
I öfverensstämmelse med det beslut, R. o. Ad. vid lista punkten fattat, bör denna utgiftspost förfalla, och anhåller jag derföre om afslag.
I anledning af Frih. Klinckowströms uppgift, att Femte Hufvudtiteln redan skulle vara genom tre Stånds beslut afgjord, får jag upplysa, att endast från Preste-St. officiel underrättelse om dess beslut ännu inkommit, och kan således R. o. Ad. i denna fråga fullkomligt fritt handla så, som Ståndet anser vara rätt och nyttigt.
Jag måste medgifva, att konseqvensen fordrar, att äfven denna punkt afslås, ty R. o. Ad. kan icke gerna bevilja ett anslag, hvars ändamål är att utföra en organisationsplan, som Ståndet underkännt.
Första frukten af det nyss fattade beslutet blir således, att man fråntager flottan en fördel, som eljest skulle kommit den till godo. 122 Den 3 Mars e. m.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utlöllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 3:dje—I2:te punkterna.
Jag hemställer, huruvida man efter det beslut, som förut fattats, kan bibehålla denna summa oförändrad.
Härefter hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. ville bifalla den förev:de punkten, dock med förbehåll om iakttagande af den förändring i afseende å Hufvudtitelns ordinarie anslagsbelopp, som kunde påkallas af Ståndets från Utsk:ts förslag afvikande beslut.
Ropades ja. 14:de, 15:de och 16:de punkterna.
Lades till handlingarne. 18:de—21:sta punkterna. R. o. Ad. biföll hvad Utsk:t i dessa punkter föreslagit. 22:dra punkten.
Då på Gotlands vestra sida icke finnas några andra fyrar, än de å Sandön och å Gotlands södra udde, torde behofvet af en fyr i närheten af Wisby icke kunna förnekas, och jag får derföre anhålla, att den af Utsk:t föreslagna underd. skrifvelse i detta ämne måtte lyda som föijer: att R.
M:t i underd. anhålla att, om, efter föregången undersökning, uppförandet af fyrar å Svenska Högarnes håkland, Fahludden, samt vid Wisby, eller på några i närheten belägna ställen, skulle företrädesvis bidraga till sjöfartens befrämjande i dithörande farvatten, K.
M:t måtte, då anslaget till lots- och fyr-inrättningar dertill lemnar tillgång, anvisa de för ifrågav.de fyrinrättningar nödiga medel.
Häri instämde Hr von Francken, August Alfred.
Den 3 Mars e. m. 123 Gr. Posse, Knnt:
Jag anhåller endast att få instämma i Hr Gyllenrams yrkande, så mycket mera sorn det väl icke torde medföra serdeles ökade kostnader att anställa undersökning om behofvet af en fyr å Gotlands vestra kust, då en person ändock måste utsändas för att verkställa en dylik undersökning vid Fahludden.
Wisby hamn är väl icke passande till nödhamn i detta ords vidsträcktaste betydelse, men för mindre fartyg skulle det dock vara godt, att kunna söka skydd i Wisby hamn, hvarföre en ledfyr derstädes vore af mycken nytta.
Då Wisby hamn är serdeles olämplig så som nödhamn, torde det icke finnas någon anledning att, såsom föreslaget blifvit, derstädes uppföra en ledfyr.
Om en fyr verkligen behöfves å Gotlands vestra kust, så bör en helt annan slags fyr än den föreslagna uppföras någonstädes på höjderna norr eller söder om Wisby, men, då något förslag härom icke finnes framstäldt i den ifrågav:de motionen, och Utsk:t icke ansett sig böra gå utom motionens gränser, har Utsk:t saknat all anledning att i detta afseende göra någon framställning.
Flir öfrigt får jag fästa uppmärksamheten derå, alt en fyr å Svenska Högarne är vid jemförelse med en sådan å Gotlands vestra kust af så framstående vigt, att, förr än den blifvit bygd, någon fyr å Gotland icke gerna kan komma i fråga att uppföras; sannolikt kommer äfven dessförinnan en fyr vid det s. k.
Fahluddsrefvet utanför
Stockviks lotsstation att anses vara af behofvet påkallad.
Jag skulle tro, att Utskits hemställan är så välgrundad, att man utan tvekan kan bifalla densamma.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits hemställan oförändrad, och dels bifall till densamma med följande förändrade lydelse: »att K. St:r hos K.
M:t i underdånighet anhålla, att, om efter föregången undersökning uppförandet af fyrar på Svenska Högarnes håkland, Fahludden samt vid Wisby eller på några i närheten belägna ställen skulle finnas företrädesvis bidraga till sjöfartens befrämjande i dithörande farvatten, K.
M:t måtte, då anslaget till lots- och fyrinrättningar dertill lemnar tillgång, anvisa de för ifrågav:Je fyrinrättningar erforderliga medel.» Sedermera framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits hemställan utan förändring, hvarvid svarades många nej jemte några ja, och derefter propos. på bifall till densamma med ofvanomförmälda förändrade lydelse, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Föredrogos ånyo och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 21 och 24 sisth Februari på bordet lagda Betanien: 124 Den 3 Mars e. m. N:o 52, i ani. af väckta motioner i fråga om ersättning åt boställshafvaro för bekostande af grunddikning eller af större odlingar å boställsjorden; N:o 53, i ani. af väckta motioner rörande befrielse för lärjungar vid rikets högre elementarläroverk, äfvensom för elever i folkskolelärareseminarier från deltagande i beväringsmöte; samt N:o 54, i ani. af väckt motion i fråga om fördelningen emellan socknar inom samma pastorat af återvunnen helgonskyld.
Ekon.-Utsk:ts den 21 och 24 sisth Februari bordlagde Betänk.
N:o 55, i ani. af väckt motion om upphörande af penningeinsamlingar vid bröllop och barndop.
Jag anhåller om ursäkt hos II. o. Ad. derför, att jag, sedan R. o. Ad:ns tid varit så strängt upptagen af så många vigtiga ämnen, nu tager den i anspråk vid föredragningen af ett ärende, som kan synas icke vara al något större intresse.
Mitt uppträdande föranledes deraf, att denna fråga rör våra välgörenhetsanstalter, hvilka man vill fråntaga en inkomst, som de under lång tid haft att påräkna, och som jag under min föreg:de tjenstemannabana gjort mig väl förtrogen med dessa anstalter och deras financiela tillstånd, anser jag mig pligtig att nu uppträda såsom deras målsman.
Hvad betyda, Mi ne Hrr! dessa penningeinsamlingar vid bröllop och barndop, som man nu föreslagit att afskaffa?
Af hvilket skäl hafva de blifvit påbjudna?
Jo, att man vid glädjetillfällen icke skulle glömma de glädjelösa.
Vi behöfva beklagligtvis en och hvar påminnelse om att utöfva välgörenhet, och en påminnelse derom kan väl icke gifvas oss vid lämpligare tillfällen, än då vårt sinne är uppfyldt af glädje; jag anser detta bruk vara så vackert, att det ingalunda bör afskaffas, samt att det ingalunda, såsom uti Utskits Betänk, angifves, kan kallas »opassande», att vid de nämnda glädjetillfällena hopsamla penningar för välgörande ändamål.
Utsk:t uppgifver, att de medel, som kunnat erhållas vid ifrågav:de tillfällen, icke uppgått till något betydligare belopp.
Jag har härom förskaffat mig uppgifter, hvilka utvisa att Utslct häruti haft mindre rätt.
Jag har erhållit uppgifter å beloppen af denna inkomst från 22 lasaretter för år 1863.
Under detta år är den högst lör Borås lasarett, 838 rdr, lägst för Carlskrona, 13 rdr; summan för alla 22 uppgick till 7,835 rdr.
Utom dessa 22 lasaretter funnos detta år 18 andra länslasaretter, och om inkomsterna af ifrågavtde insamlingar för dessa antagas egt rum i lika förhållande, skulle inkomsten för alla uti riket år 1863 befintliga länslasaretter i detta hänseende uppgått till 14,248 rdr.
Om man beräknar, att en sjuksäng å ett lasarett kostar 240 å 260 rdr i underhåll om året, skulle således för dessa 14,000 rdr 50 a 60 sjuksängar kunna året om under - Den 3 Mars e. m. 125 hällas, och om hvarje sjuk beräknas vistas å lasarett i medeltal 40 dagar, skulle omkring 500 sjuka årligen med den angifna summan kunna vårdas.
Jag frågar, om det kan vara skäl att upphäfva ifrågavtde vackra påbud, genom hvilket vård kan årligen beredas 500 sjuka å rikets lasaretter.
Det förefaller mig rätt eget, att förslaget om uppbäfvande af dessa penninge-insamlingar blifvit väckt af en riksdagsman från Gotland, ehuru dess lasarett deraf haft en årlig inkomst af mellan 3 å 400 rdr, och jag vid ett besök på Gotland hört klagomål öfver, att detta lasaretts tillgångar äro särdeles knappa.
Det är visserligen förhållandet, att Preste-St., som väl borde föra talan för all välgörenhet, har bifallit Utslcts hemställan och såsom hufvudsakligt skäl derför anfört, att redovisningen för de penningar, som hopsamlas vid ifrågavide tillfällen, medför alltför stort besvär; men jag anser detta skäl icke fullt giltigt, ty presterna hatva ju under sednare tider blifvit befriade från en mängd åligganden de förr haft, och borde väl dessutom, sin kristliga pligt likmätigt, icke undandraga sig att befordra välgörenhet och till dess utöfvande uppmuntra.
Ehuru de författningar, som innehålla föreskrifter om dessa penningeinsamlingar tillämpas på olika sätt och på många orter icke alls iakttagas, anser jag dock på anförda grunder att de icke böra upphäfvas, utan böra qvarstå, samt anhåller om afslag å Utsk:ts hemställan.
Till en början torde jag i anledning af Hr Huss’ yttrande få erinra derom, att Utsk:ticke sagt, att ifrågavide uppmaning till insamlingar vore opassande, utan att detta uttryck förekommer i den motion, som legat till grund för Utsk:ts framställning.
Hvad sjelfva saken angår, kan jag icke neka, alt jag finner en föreskrift om insamligar föga lämplig.
Det har blifvit upplyst, att i de flesta orter denna föreskrift fallit ur bruk, och på sådane trakter torde den icke kunna återupplifvas.
På andra orter uppmanar verkligen presten gästerna att till det angifna ändamålet lemna några bidrag, men i förmögnare hus brukar värden vanligen med en mindre summa friköpa sig och gäster derifrån.
Allt detta synes mig visa, alt ifrågavide lag icke längre bör bibehållas.
Anser man sådane uppmaningar tjenliga, torde det vara bäst att låta omständigheterna afgöra, om och till hvilka ändamål de skola ske.
Af de insamlade medlen tillfaller nu ena häften de fattiga inom församlingen, men de erhålla icke omedelbart dessa medel, utan de läggas till fattigkassan, och det är således icke de fattige utan de, hvilka betala fattigunderstöd, som deraf draga någon nytta.
Den andra hälften, som enligt Hr Huss’ uppgift för bela riket utgör något öfver 14,000 rdr, tillfaller visserligen lasaretten och användes sålunda verkligen till lindrande af nöd och elände, men dessa bidrag torde icke för hvarje särskildt lasarett betyda mycket, och äfven sjukvården har numera blifvit en kommunal-angelägenhet, som landstingen gjort till sin uppgift att ordna.
För 126
Den 3 Mars e. m. öfrigt har Utsk:t visat, att redovisningen af medlen är förenad med icke ringa omgång och besvär, och kostnaden härför torde, om man kunde beräkna den, uppgå till en icke obetydlig del af det insamlade.
Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utskrts hemställan.
Med anledning af den siste värde talarens uppgift att hälften af de insamlade medlen tillfalla de fattiga inom församlingen, får jag upplysa, att de af mig uppgifna siflerberäkningar endast angå den hälft, som tillkommer lasaretten.
Den omordade vidlyftiga redogörelsen torde man icke behöfva fästa sig vid, ty för en prest, som hyser något intresse för välgörenhet, lär val ej detta besvär kännas tryckande.
Hvad angår anmärkningen att landstingen numera skola underhålla lasarettsvården, får jag upplysa den värde talaren, att detta sker på det sätt att öfverskoltet å kurhus-medlen anslås till lasaretten, och hvad som derefter brister för lasaretlsunderhållet skall af de skattdragande uttaxeras, eller ock indragas antalet sjukplalser i förhållande till de nämnde öfverskottsmedlens belopp.
Den sednare utvägen tillgripes, tror jag, vanligast, emedan landstingen ej gerna besluta om påläggandet af nya skatter.
Jag tror derföre att de ifrågav.de insamlingarne kunna i sin mån, i några län mer, i andra mindre, bidraga att minska länets utgifter för lasarettets underhåll.
Då jag således icke kan finna, att något af de af Hr von Ehrenheim anförda motskäl är ölvertygande, anhåller jag fortfarande om propos. på afslag å Utskits hemställan.
Jag vill icke ingå i någon pröfning huruvida dessa insamlingar, såsom Hr Huss yttrat, innebära något så särdeles vackert, derföre att de försiggå vid tillfällen, då menniskan bör glädjas; jag skulle dock tro, att sådana barmhertighetsverk, som ske på befallning, icke ur moralisk synpunkt kunna hafva något stort värde.
Jag lemnar detta att afgöras enligt hvars och ens egen uppfattning och läster mig blott vid det enligt min åsigt olämpliga i att bibehålla lagstadganden, som fallit i glömska och icke vidare iakttagas.
1 många delar af landet tillämpas aldrig föreskrifterna om penningeinsamlingar vid bröllop och barndop, ja liera af Bonde-St:ts ledamöter i Ekon.-Utsk:t upplyste vid frågans behandling derstädes, att de aldrig ens hört talas derom.
När nämnde författning sålunda upphört att efterlefvas, torde den äfven böra upphäfvas, ty att åter upplifva den på de orter, der den fallit i glömska, skulle säkerligen, såsom Hr von Ehrenheim redan erinrat, uppväcka allt för stort missnöje.
För öfrigt verkställas numera icke dessa insamlingar, der de ännu fortgå, på det sätt, som de derom, för 100 år sedan, utfärdade Kongl. Förordningarne påbjuda, eller så att presten går omkring med en tallrik till alla gäster och uppmanar dem att derpå nedlägga frivilliga gåfvor.
Vanligtvis gifver nu värden eller den, som inbjudit till bröllopet, en summa penningar för att befria sina gäster från ett obehagligt tiggeri.
Den 3 Mars e. m. 127 Hr
Huss invänder väl att lasaretterne behöfva dessa medel.
Om så är, må man då tillse att förordningen öfverallt efterlefves, må man då tillhålla presterne att åter kringgå med tallriken, ty orätt måste ju vara, att en del af landet beskattas på ett sätt, som den andra delen icke kännes vid.
Då emedlertid de inkomster, lasaretterna härigenom erhålla, äro så obetydliga att det största lasarettet, det i Stockholm, deraf icke haft mer än 300 rdr om året, hemställer jag, om det derföre kan vara skäl att bibehålla ett så föråldradt och åtminstone med den nuv:de tidsuppfattningen så oförenligt stadgande som det ifrågavrde.
, som väl i främsta rummet bör tillgodose de fattigas och hjelpbehöfvandes bästa, har dock redan bifallit Betänk:t; jag hoppas, att R. o. Ad. skall fatta enahanda beslut och befria det Högvörd.
Ståndet från den högst obehagliga befattning, det hittills haft med detta s. k. barmhertighetsverk.