Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Justerades 2:ne prot.-utdr. för d. 28 dennes e. m.
Uplästes till justering och godkändes nedannämr.de från Exped.-Utsk. inkomne förslag: N:o 12, förordnande för Prof. m. m. P. E. Bergfalk att vara R.
St:s Just.-Ombudsm.: N:o 13, d:o för Revisions-Sekret. m. m. J. A.
Södergren att vara R.
St:s Just.-Ombudsm:s Suppleant; •Den 31 Januari. 233 N:o 14.
Underd. skrifvelse, ang:de val af Just.-Ombudsm. och dess Suppleant; N:o 15, D:o, ang:de förhöjning i traktamente åt, Magistratspersoner och Borgare vid besigtningar m. fl. förrättningar för kronans räkning; N:o 16, D:o, ang:de beredande af Gudstjensts- och Skolelokaler för Garnisons-församlingarne i Stockholm; N:6 17, D:o, angtde skyldighet för boställs-innehafvare att deltaga i Fjerdingsmans aflöning; samt N:o 18, D:o, ang:de undersökning i afseende på rättigheten till laxfisket i hafvet utanför Listers härad af Blekinge län.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s d. 24 och 28 dennes på bordet lagda Betänkrde N:o 17, i anledn. af väckt motion om skyldighet för blifvande civile tjenstemän så väl i Sverige som i Norrige, att examineras uti Unions-Rikets Statsförfattning samt straff- och privat-rätt.
Sedan, på förfrågan af Gr. B j ö r n s t j e rn a, C ari M agnu s, lindert. liiddarh.-Sekret., uplyst att, enl. ankomne prot.-utdr., Borgare- och Bonde-St:n bifallit förevar:de Betänk:de, men att underrättelse om Preste-St:ts i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit B. o. Ad. meddelad, anförde Gr Björnstjerna:
Jag beklagar den ringa framgång Hr af Sillens förslag rönt i Utsk., ännu mer det sätt hvarpå saken af Med-St:n behandlats, mäst beklagar jag dock att R. o. Ad. genom den massa af vältalighet som här bortkastas på längesedan remitterade propostr, en vältalighet, som torde komma vederbörligt
Utsk. tillhanda just jemnt när sjelfva saken der är afgjord, att, säger jag, E. o.
Ad. härigenom kommit så långt efter Med-St:n vid frågornas verkliga afgörande att vi, långt ifrån alt tjena till ledare, såsom vi både borde och kunde, få nöja oss med den mera anspråkslösa rolen af svans och att discutera frågor hvilka redan genom Med-St:ns beslut äro ”de facto” afgjorda.
Så är äfven förhållandet med nuvar:de Betänk:de.
Jag hoppas dock att E. o. Ad. för sin del ville visa att det ej delar den talares åsigt, som, i ett annat Sfånd, sagt sig ej kunna inse hvarföre Svenskar snarare skulle studera Norriges än andra länders förhållanden; visa, att vi åtminstone önska sprida kunskap de Skandinaviska folken emellan.
En dylik kunskap alstrar högaktning, denna, vänskap och förtroende.
Detta lärer vara rätta vägen till det stora mål vi alla eftersträfva.
Utsk. deremot tyckes verkeligen anse Kölen såsom en Chinesisk mur, på hvars andra sida intet finnes värdi att taga reda på.
Olyckligtvis är denna tankegång icke alldeles främmande för oss.
De finnas för hvilka Norrige är mera ett ”terra incognito” än Turkiet, och för hvilka de Spanska Cortes sammanträden hafva långt högre 234 I) en 31 Jan uari. värde än Stortingets förhandlingar.
Denna liknöjdhet, mine Hrr, är den is, som först måste hrytas innan större mål kunna upnås.
Huru kan detta lämpligare ske än genom ett ömsesidigt studerande af båda folkens lagar?
•—• ett arbete, hvars nytta är så i ögonen fallande att det, trots Utsk., hundradefallt upväger några månaders förlängdt vistande vid Academien.
Utskrs sätt att öfverandtvarda den Skandinaviska idéens utveckling åt Universiteten är beqväm, men torde inom detta hus röna föga genklang.
Med all aktning får studentmöten får saken en annan vigt om representationen sjelf sätter sig i spetsen för rörelsen.
Visserligen har Utsk. rätt då det säger att vi icke kunna befalla Norrmännen att studera våra lagar; men låt oss blott föregå med godt exempel och efterföljden skall icke uteblifva.
Jag beklagar att motionären inskränkt sitt förslag om grundlagsläsandet till endast civile embetsman.
Jag medgifver det jag vid saken fästat den förhoppning, att ett allvarsammare begrundande af egna lagar härigenom skulle framkallas.
Måhända skulle vi då, vid jemförelsen, finna dessa sednare, med alla sina fel, äga så öfvervägande förtjenster att de med hvarje dag borde blifva oss kärare.
Denna obekantskap med egna förhållanden är en af de sorgligaste företeelser hos oss. H. Ex. Gr. Löwenhjelm sade oss nyligen att om utlänningar kände vår länsindelning, skulle denna väcka hans löje.
Hvad känsla tron J val, mine Hrr, skulle hos honom väckas, om han visste att vid den högskola, der större delen af Sveriges sjelfskrifne representanter upfostras, läses ej ett ord om Sveriges grundlagar; —om man sade honom alt den unge ädling, som derifrån till krigshären utgår, måste aflägga en ed att med lif och blod förvara en författning, hvaraf han icke känner en bokstaf; — att samme ädling några år sednare här intager sin plats, den vigtigaste en medborgare kan bekläda, utan att, genom Statens försorg åtminstone, känna det ringaste om de pligler och skyldigheter han i och med detsamma ikläder sig.
Veten J, mine Hrr, huru olika man går till väga hos vår mägtiga bundsförvandt, med hvilken vi för öfrigt hafva så mycken likhet i lynne och tänkesätt, i det land hvars adel är stolt att räkna sina anor från Skandinaviens fjällar, i England.
Jo der sättes redan i den 8-årige gossens hand en i frågor och svar upställd redogörelse för såväl landets författning som lagar.
Bådas förtjenster framhållas deri.
På detta sätt upväxer kärleken till håda med ynglingen sjelf.
Se der huru Englands aristokratiska författning, till landets lycka, kunnat mostå alla politiska vindkast, se der grunden till den allt upoflrande fosterlandskärlek sorn utgör ett så framstående drag i Brittens lynne.
Låtom oss göra sammaledes och jag tviflar ej att följderna skola blifva enahanda.
Mine Hrr, förlåt denna utflygt.
Ämnets vigt har hänfört mig.
Jag återkommer till Ekon.-Utsk:s Betänk:de och då, olyckligtvis, intet annat numera återstår att göra, anhåller jag vördsamt det R. o. Ad., med gillande af motionens syfte, dock med afseende å Med-St:ns beslut ville låta vid Utsk:s utlåt. bero.
Jag tror att R. o. Ad. härigenom ännu en gång skulle visa den vara framåtskridandets
Den 31 Januari. 235 sanna vän, som antager nyttiga förslag, ej de som i tid och otid endast skrika derpå Hr Ribbing, Arvid:
Motionären har föreslagit att civila embetsman i Sverige skola examineras i Norriges Statsförfattning samt straff- och privat—rätt m. m., och i detta afseende instämmer jag i allo med den siste talaren, men jag befarar, att svårigheter skola möta dem, som erhålla updraget alt undervisa i den Norrska Statsförfattningen, såvidt den alser föreningen, som blifvit slutad emellan de båda rikena Sverige och Norrige.
Det är oss alla bekant, att redan för 12 år sedan en komité nedsattes för behandlingen af de unionella förhållanderne; det är oss äfven bekant att denna komité afgifvit ett belänk:de, som kommit Utsi:, tillhanda, men delta betänk., äberopadt af K. M. i en propos., som ligger på R. o.
Ad:s bord, har i Norrige, men icke i Sverige blifvit tryckt, och är således här obekant.
När ljuset, som skulle spridas öfver de förenade rikenas ömsesidiga förhållande, hålles så instängdt, måste svårighet för en föreläsare vid rikets Universitetet1 upsla att komma någon vardt, synnerligen som vi känna det obestämda och bristfälliga i våra unionella författningar.
Jag har trott härutinnan kunna ligga en anledn. för Utsk:s nuvar:de utlåt.
Jag har blott velat göra denna anmärkn. och säga huru svårt det varit för mig att upfatta den omnämnde Nåd. propos:n genom just denna brist på kunskap om en komité, som redan är uplöst och för 12 år sedan algaf sitt betänk.
Alströmer, Carl Johan Oscar, upropades, förklarade han sig vilja afstå från det yttrande, han ämnat afgifva.
Min värde granne här bredvid mig började sitt yttrande med att visa olämpligheten af tidsödande discussioner.
Jag vill följa hans råd och uplysa Ståndet om, att förevar:de Betänk, numera är bifallet af de 3 öfriga St:n och således är frågan redan afgjord.
Jag anhåller alltså att R. o. Ad. äfven måtte bifalla Betänk.
Jag kan icke finna att i en fråga af sådan vigt som denna det är ändamålslöst alt afgifva en opinion, helst inom detta Stånd, sorn icke utan skål anses besitta en större uplvsning.
Björnstjerna och yrkar, att R. o. Ad , sedan 3 Stånd numera bifallit Betänk., måtte med godkännande af motionens syfte lägga Betänk, till handlingarne.
Äfven jag förenar mig med Gr.
Björn stjerna.
Under mitt vistande i Norrige sisth år erfor jag, ehuru jurist inom mitt fädernesland, min obekantskap med Norriges lagar och samhällsförfattning och bland Norrmännen beklagade sig flere öfver deras obekantskap med våra lagar, med våra förhållanden.
236 Den 31 Januari.
Under sednare tider har upmärksamheten likväl blifvit fästad å bri» sterne i våra unionella förhållanden och genom en mängd komitéer, nedsatte för afhjelpandet af dessa brister, har man sökt sammanknyta föreningsbandet.
Men skall detta blifva möjligt i en ännu högre grad, mäste kännedomen om de båda ländernas förhållanden och fördelar vara ömsesidig.
Det inträffar ofta, att inom en viss vetenskap upstår brist på personer, som deråt egna sig, och det måste då alltid vara en vinst att terrainen något utvidgas, så att de båda länderna kunna tillegna sig de utmärktare förmågor som i ett visst fack finnas inom ena landet och tilläfventyrs der kunna undvaras.
Detta gäller kanske mera än något annat den juridiska vetenskapen.
Inom Sverige finnas endast 2:ne Universiteter och följaktligen äfven få platser, der juridiska vetenskapsmän kunna vinna anställning, hvaraf åter följden är, att färre egna sig åt denna vetenskap, betraktad såsom vetenskap, än åt andra vetenskapsgrenar.
Det vore således serdeles lämpligt, att de båda ländernes rätts-vetenskap studerades vid Academierne, så att vetenskapsmän inom detta fack kunde inkallas från ena till andra riket. R. o.
Åd. har genom bifall till ifrågaställd förändring i grundlagen ganska liberalt, om jag må begagna detta ord, medgifvit, att äfven utländska män skola kunna användas till lärareplatser, och det vore i sanning ganska lyckligt, om till sådana platser inom de båda förenade rikena kunde kallas män, födde inom det, hvarifrån de kallas.
Härtill fordras till en början hufvudsakligen att undervisning i de båda ländernes rätts-vetenskap lemnäs vid samteliga Universiteterna.
På grund af hvad jag nu anfört instämmer jag med motionären, såvidt han åsyftar, att K.
M. för vinnande af ändamålet att Norriges rätts-vetenskap studeras vid Svenska Universiteterne måtte vidtaga åtgärder, men deremot kan jag icke godkänna motionen i öfrigt, hvarföre jag, som alltså lika med Utsk. anser R.
St. i detta hänseende icke kunna något uträtta, förenar mig med Gr.
Björnstjerna i anhållan, att Utsk:s Betänk, måtte med ogillande läggas till handlingarna.
Hr af Sillén, Abrah. Willi.:
Man har visserligen med rätta klagat öfver mångläseriet vid Universiteterna, men delta afser hufvudsakligen den filosofiska graden, der samme Examinandus måste vara historikus, linguist, mathematikus m. m.; men här är fråga om ett nytt studium, som i grunden är af samma art och utgår från samma rot som föregående.
En särskild
Akademisk lärareplats hehöfde ej för detta studium inrättas, emedan det är af nog ringa omfattning att kunna förenas med något af de andra läroämnena inom juridiken, och af samma skäl tror jag, att de studerandes tid ej derigenom allt för mycket skulle uptagas och deras arbete ökas.
På dessa grunder får jag tillstyrka den väckta motionen.
Jemte det hufvud syfte för motionen, som här blifvit angifvet nemi. ett närmare Den 31 Januari.
237 lillknytande af föreningsbandet emellan de förenade rikena genom närmare kännedom om hvarandras lagar, har jag äfven haft eli annat, som är en följd af redan befintliga lagar.
Det är nemi. föreskrifvet, att Svenska och Norrska ombetsrnyndigheter skola correspondera med hvarandra t embetsärender.
En sadan corre— »yuuaeiice tomtsätter alltså kännedom om de embetsmyndigheter, som finnas i de båda rikena, och omfånget för deras verksamhet.
Utan en sådan kännedom kan denna correspondence icke äga rum och, såvidt jag vet, saknas här i Sverige fullkomligt all kännedom om den Norrska Statsförfattningen, och vi hafva mycket lättare att correspondera med embetsmyndigheter i Preussen och Österrike än med dem i Norrige.
Ibland skälen för Utsk:s afstyrkande förekommer äfven, att studiet af Norrska civil- och kriminal-lagstiftningen skulle, enl. Utsk:s åsigt, medföra ett tillägg i de för juridisk examen redan föreskrifna ämnen, hvilket åter skulle menligt inverka på grundligheten i kunskapen om landets egen lagstiftning och de rätts-theorier, hvarå den hvilar.
Härmed torde dock, vid närmare betraktande, icke så stora svårigheter vara förenade, ty jag föreställer mig att inom juridiska faculteten skall kunna läsas Svenska och Norrska Statsförfattningarna samt sträft- och privaträtt, utan att detta studium på något sätt skall hafva den menliga inverkan Ulsk. förespeglar; ty jag har aldrig åsyftat, att våra jurister skola studera den Norrska sträft- och privat-rätten så, att de känna afla dess detaljer.
Mitt mål har endast varit, att någon kännedom af den Norrska lagstiftningen bibringas civile tjenstemän.
Sedan nära 50 år tillbaka hafva Sverige och Norrige varit förenade, men vi hafva ändock icke förvärfvat oss någon egentlig kännedom om brödrarikets lagstiftning, och min öfvertygelse är, att hvad Utsk. förmodar, nemi. att den närmare kommunicationen emellan rikenas Universiteter, som nu mera äger rum, skall framkalla hvad jag med min motion egentligen afsett.
Jag hoppas likväl, att II.
Exc. Akad.-Kansl. skall i förening med juridiska fakulteterna ställa så till, att någon undervisning i de ämnen jag här anlydt, må vid Akademierna kunna åstadkommas.
Då frågan nu vid denna Riksdag fallit, vill jag icke längre uptaga R. o.
Ad:s tid, utan anhåller, alt R. o. Ad., såsom Gr.
Björnstjerna föreslaget, måtte med ogillande lägga Betänk, till handlingarna.
Jag instämmer så mycket heldre med Gr.
Björnstjerna, som det icke blott har in träffat utan äfven än vidare kan inträffa, att Svenska män blifva kallade till att bereda och besluta om Norrska förhållanden.
Då discussionen fått den utsträckning, som den nu gjort, torde det ursäktas mig, att jag åter begärt ordet, hvarifrån jag förut afstålt; men jag anser mig böra angifva de skäl, som föranledt mig att biträda det slut, hvaruti Utsk. stannat.
Dessa äro nemi. att då, såsom vi alla känna, den under - 238 Den 31 Januari. visning, sora bibringas civile tjenstemän vid Universiteten, är så inskränkt som f. n., ansåg Utsk., att en vidsträcktare undervisning i vår egen Statsförfattning bör meddelas, innan den utsträckes till ett annat lands.
UmUr sådana förhållanden, och då motionen i fråga om undervisningen i vara ou,ia grundlagar icke innehåller något, samt Utsk. alltså icke bade anledn. att atguvu K..ioa i den vägen, ansåg Utsk. sig sakna skäl att tillstyrka motionen.
Hvad åter angår kriminal- och privat-rätten, föreställer jag mig, att då juridiska examen blifvit svårare eller fordringarna för densamma blifvit stegrade så att för densammas undergående fordras en lid af 2 eller 3 år, ansåg jag något stadgande icke böra finnas, hvarigenom den som egnar sig åt det juridiska studiet måste vid Akademien uppehålla sig ytterligare några år, men jag tror likväl att han under siLt vistande vid Akademien icke underlåter att förskaffa sig den kännedom om den Norrska lagstiftningen, som för hvarje Svensk jurist är oundgängligen nödig.
Sedan jag sist yttrade mig hafva 2:ne af Ulsk:s ledamöter anfört skälen,' som föranledt dem att afslå motionen.
Jag har häraf erfarit att någon förevändning för Utsk. sak nats, att icke instämma i Gr.
Björnstjernas framställning, hvilken jag alltså anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla.
Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, och efter först å bifall till Utsk:s Betänktde framställd propos., som besvarades med starka
Nej, jemte ett eller annat Ja, beslöt R. o. Ad., att med godkännande af ifrågavande motions syfte, likväl, i anseende till det af de öfrige RiksStms redan i ämnet fattade beslut, låta vid förevar:de Betänk, bero.
Föredrogos ånyo och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 24 och 28 dennes på bordet lagda nedannämnde Betänk:n: N:o 18, i anledn. af väckt motion om förtydligande af stadgandena om bouptecknings förrättande; och N:o 19, i anledn. af väckt motion om förändrade grunder för beräknande af ersättning vid utmätnings-förrättningar.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 24 och 28 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 20. i anledn. af väckt motion, ang:de uphörande af håfgång samt offer- och kollekt-medels insamlande i kyrkorna m. m.
Riddarh.-Sekret, uplvste, på förfrågan af Hr Ribbin g, Arvid, att underrättelse om något af Preste-St:t i afseende på förevar:de Betänk, fattadt beslut ännu icke blifvit af R. o. Ad. meddelad, men att enl. ankomne prot.-utdr. Borgare-St. bifallit Utsk:s Betänk, samt Bonde-St. låtit bero vid Utsk:s yttrande om afskaffande af s. k. offen till Presterskapet samt återremitterat Ulsk:s
Den 31 Jann ari. 239 hemslällanden rör:de håfgång, kolleliter och de s. k. vaxljus-penningarne; hvarefter Hr Ribbing anförde:
Man skulle tycka, att ifrågavar:de Betänk, omfattar småsaker, men de äro kanske icke så att anse icke ens de s. k. oflerna.
Utsk. har orkså icke afgjort denna fråga utan upskjutit densamma för att afgöras i sammanhang med frågan om presterskapets all&
Dessa frågor äro, som vi alla känna, af en mycket svårafgjord beskaffenhet.
De hafva vid hvarje Riksdag återkommit och derföre torde det möjligen kunna hända, att frågan ang:de offer hädanefter såsom hittills, oaktadt derom väckta motioner, kommer alt blifva oafgjord.
Frågan om presterskapets aflöning tjenar måhända blott till hänvisning för ärendets undanskjutande.
Här i norra Sverige är föga bekant, huru med dessa offer tillgår.
I medlersta Sverige är det icke heller mycket kändt, men i södra delen af riket desto mera.
Något mera stötande vid en allmän gudstjenst än denna offer-ceremoni kan man knappast tänka sig.
Dervid tillgår så, att offertagande prester ställer sig vid sidan af altaret och församlingens ledamöter hvar efter annan framgår under afsjungande af en psalm och på sjelfva altaret allemnar de penningar, den summa, han vill gifva presten, dervid denne gör en liten bugning eller tacksägelse för hvad han får.
För hvarje tänkande, som från barndomen icke blifvit vand vid åskådandet af dessa ceremonier, äro de högst vidrige.
För den händelse att offren skola qvarstå vore önskeligl att de flyttades åtminstone utom altarets ring eller heldst utom kyrkdörren.
Då jag nu äfven inom de andra Stånden hört att frågan ansetts icke så obetydlig som den vid första påseendet skulle synas, anhåller jag, att Ekon.-Utsk. måtte begagna detta tillfälle, som genom de väckta motionerne erbjuda sig, att bringa dem derhän, som allmänna civilisationen fordrar.
Det är möjligen svårt att borttaga kollekterne, men längesedan hade sjelfva altaret bordt befrias från penningevexel.
Jag yrkar derföre återremiss. llr von Ehrenheim, Pehr Jakob: Jag anser mig Lora lemna den uplysning, att frågan om offers afskaffande ingalunda blifvit undanskjuten, såsom man här synes tro, utan Utsk. har upskjutit hennes afgörande för att ställa den i sammanhang med frågan om regleringen af presterskapets aflöning i allmänhet.
För öfrigt och då jag tror, att kommunerne sjelfva bäst reglera frågan om den s. k. håfgången, anser jag Utsk:s Betänk, böra bifallas, hvilket de öfriga Stånden äfven gjort.
Då härefter propos. å bifall till förevande Betänk, blef framställd, ropades starka
Ja öfvervägande. 210 Den 31 Januari.
Förcilrogos, men bordlädes ånyo, pä begäran af flere ledamöter nedannämnde d, 28 dennes e. m. på bordet lagda Betänk:n, nemi. från Banko- ocb Lag-Utskotten:
N:o 1, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändring af lagens stadgande om ränta; Lag-Utskottet: N:o 8, i anledn. af väckt motion, ang:de förändrad lydelse af 4 § i 1 kap. Giftermåls-Balken; N:o 9, i anledn. af väckt motion om förändring af 13 kap. 4 § Giftermåls-Balken; och N:o 10, i anledn. af väckt förslag om tillägg till 1 kap. 12 § Rättegångs-Balken och 9 kap. 5 § Utsöknings-Balken.
Föredrogs ånyo ocb bifölls Riddarh.-Utsk:s d. 24 och 28 dennes pä bordet lagde Utlåt.
N:o 5, i anledn. af Frih. F. W. Stael von Holsteins motion om förändrad redaktion af 2 mom. i 7 § Riddarh.-Ordn:n.
Ånyo föredrogs Riddarh.-Utsk:s d. 24 ocb 28 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 6, öfver Frih. A. C.
Raabs motion om en lämpligare plats i Riddarhussalen för tidningsreferenter, än den å läktaren dera anvista.
Om jag än äger föga för hoppning om bifall till mitt förslag, kan jag dock icke underlåta att yttra några ord om Ulsk:s ifrågavar:de Utlåt.
Det bör granskas ur 2:ne synpunkter nemi. i fråga om sjelfva saken och om Utsk:s motiver.
I afseende på sjelfva saken, för såvidt R. o.
Ad vill göra till en sanning grundlagens bud, att R. o. Ad. är en del af Svenska folkets representanter, mäste det ligga i R. o. Ad:s välförstådda interesse, att dess förhandlingar må blifva kända af Svenska folket och icke blott kända med några få utdrag utan, såvidt möjligt är, fullständigt, väl och ordentligt upfattade, spridas bland allmänheten.
Man har på detta rum ofta omnämnt, hurusom R. o. Ad., är icke allenast till namnet utan äfven på grund af vetande.
Rikets första
Stånd och äger de största kunskaperne, största kärleken till fäderneslandet och största benägenheten att upoffra fördelar för fäderneslandets väl.
Jag bestrider icke heller, att ju icke så är förhållandet, men hvarföre vill man det oaktadt sätta sitt ljus under ena skäppo ?
Hvarföre vill man icke, att dessa egenskaper skola blifva kända af allmänheten?
Då något förslag framställes i afsigt att möjliggöra spridandet lill allmänheten af R. o. Ad:s förhandlingar möter det alltid motstånd.
Så var förhållandet, när fråga upstod, att R. o. Ad. skulle hålla egna referenter.
Den 31 Januari.
241 Ett annat förslag, åsyftande att bibringa allmänheten bättre kännedom 0111 våra förhandlingar, har Utsk. på förundransvärda skäl afslagit och förklarat, att man från den plats, som blifvit tidningsreferenlerne anvisad, hör lika väl som från någon annan inom Riddarh.-salen, och till stöd härför har Utsk. åberopat det förhållande, att fordom sutto R. o. Ad:s egna ledamöter på läktaren, men man vet likväl icke om desse verkligen hörde hvad som här afhandlades.
Helt annat hade förhållandet varit, om en annan plats än på läktaren varit anvisad tidningsreferenter och åhörare t. ex. här nere ; Riddarh.-salen, tilen desse icke destomindre intogo läktaren, då hade Utsk. haft rätt.
Troligen har för Utsk. föresväfvat
Hr Prinlzenskölds bekanta naturlagar, enl. hvilka man hör bättre, då man sitter bakom talaren än framför honom.
Men icke nog med detta skäl.
Utsk. har förklarat, att »om man än icke skulle så tydligt upfatla hvad sorn yttras, är det likväl ganska ovisst, om det åsyftade ändamålet med det föreslagna ombytet af plats derigenom skulle vinnas, såvida redaktionerne hädanefter som hittills i tidningarna införa endast vissa talares yttranden ordagrannt, men deremot utesluta eller ofullständigt och ensidigt uptaga hvad andra för redaktionerne mindre behagliga personer anföra.»
Jag hemställer, om detta språk just är lämpligt af ett Utsk.
Må vara att enskilda representanter, och ibland dem äfven jag, klandrat, att deras anföranden stympas, orätt upfattas, men ett
Utsk. bör väl iakttaga den grannlagenhet att icke framkasta dylika saker som icke kunna bevisas, såsom t. ex. att tidningsredaktioner ofullständigt och ensidigt uptaga hvad för dem mindre behagliga personer anföra.
Mina yttranden på detta rum hafva ofta blifvit stympade och origtigt upfaltade, men jag har aldrig framställt den tanken, att sådant skett afsiglligt, tvertom har jag härledt det från referenternes origtiga upfattning, då de icke varit i tillfälle att rigtigt höra.
Det måste ligga i lidningsredaktionernes interesse, att, så vidt möjligt är, få referalerna fullständiga, hvilket bevisas deraf, att de representanter, som afgifva sina yttranden till tidningsredaktionerne, få dem fullständigt införda, och derföre ser man ofta, alt personer, sorn yttrat sig kort, hafva i tidningarna långa yttranden, en förmån, som endast kan beviljas dem, hvilka underkasta sig samma besvär.