Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa obligationer, ursprungligen contraherade till några och sextio proc. med (i proc. ränta, stå nu öfver pari vid 5 proc. ränta, och förtjena det största förtroende.
Emot verkställigheten af ett sådant beslut, som skulle innefatta rättighet för Bancofullm. alt äfven uppköpa utländska statspapper, ligger visserligen ingen svårighet; ty då det redan är upplyst, att den summa, hvarmed de 5 millionerne skulle fyllas, är så obetydlig, att ingen fara är å färde att inhemska statspapper skulle deplaceras, för att skaffa utländska i stället, så är det uppenbart att ifrån det hållet är icke något egentligt inkast mot förslaget alt göra.
Deremot får jag verkligen bekänna, att den nya princip, som jag förmodar att Frih.
Palmstjerna vill hafva införd ibland Bancoslyrelsens functioner, att nemi. uppköpa utländska statspapper, i denna princip säger jag, kan jag icke instämma ; emedan jag icke kan finna annat, än att det skulle med vår nuvarande organisation af Bancostyrelsen föranleda till oändliga tvister mellan Hrr Fullmäktige, när rätta tidepunkten vore inne alt skaffa sig sådane papper, emedan desse
Hrr icke lära vara competente domare öfver sådane operationer, utan det kommer att gå så, att den ene eller andre uppgifver förslag om ett slikt uppköp, hvarigenom en stark disput uppkommer huruvida man skall sälja inländska och köpa utländska papper, operationer, hvaruti jag tror att Sveriges
Bank icke bör deltaga på ännu ett halft sekel.
Jag tror således det ej vara tillrådligt att införa denna princip för det närvarande, ty har den väl fått insteg, kan det hända att man slutligen går så långt att verklig våda kan uppslå.
En ledamot har besannat hvad jag nyss anförde, att för närvarande icke är fråga, alt någon större del af Bankens tillgångar skall användas till inköp hvarken af inhemska eller utländska obligationer.
Summan är obetydlig och punkten af ringa vigt.
Hvad angår uppköpet af utländska statsobligationer, så hade jag önskat, att ett sådant uppköp låtit verkställa sig; men dervid möter alltid stora svårigheter.
Man skall då hafva ett handels, hus, som verkställer uppköpen på sådane tider, då de kunna ske med fördel; obligationerne skola ligga i någon bank deponerade, hvarifrån de skola uttagas, då ränleliqviderne skola ske o. s. v. I alla fall blifver aldrig följden annan, än att i st. f. att Banken, för de tillgångar, som användas till- inköp af utländska statsobligationer, kunde införa silfver, så skulle man göra denna fond räntebärande genom uppköp af räntebärande obligationer.
Det blir i alla fall, tror jag, af så liten betydenhet, att man på en sådan operation alltid kommer att äfventyra mera än raan skulle komma att vinna.
Derföre tror jag, att man icke bör fästa sig vid den tanken, emedan frågan icke är af någon betydenhet.
Det enda vore hvad Hr Skogman nämnde, om Norrska statsobligatio - Den 10 April. 229 ner; i fall de skulle uppköpas, så vore de visserligen papper, till hvilka man kunde hafva förtroende.
Jag tror ej alt man bör fästa sig vid om det kan vara fördelaktigt att uppköpa utländska papper; ty man skall betänka den tidpunkt, då man föreslår en sådan åtgärd, och då erinra sig, att Bankens metalliska cassa har nedsjunkit ifrån 18 millioner till 9 millioner; att man bör låta sig angeläget vara att åter söka höja denna cassa lill sitt förra belopp; att under den närmaste perioden, för anskaffning af de felande 9 millionerne, det är ganska svårt att föreställa sig möjligheten att ytterligare derutöfver skaffa utländska statspapper.
Man mä icke säga, att man lika gerna kunde skaffa dessa statspapper, som valuta i silfver; ty jag tror att det för närvarande är ett oundvikligt behof att skaffa sig silfver, emedan under en lång tid har man icke kunnat få vexla sig till Svenskt silfvermynt i Banken, och jag förmodar att det bör vara öfverensstämmande med den gjorda realisationen, att, när man anmäler sig i Banken, man erhåller de särskilda myntstycken, som äro antagne, utan att vara inskränkt till de små valeurerne.
Således måste man i första rummet skaffa sig silfver.
Frågan om uppköp af obligationer kan ses ur 2:ne allmänna synpunkter.
Den ena är, att man för hvarje år bör åt Banken ersätta den minskning i räntebärande papper, som uppkommer derigenom, alt Riksg.cont. årligen inlöser en del af sina till Banken utställda obligationer å de nyligen omnämnde 4,400,000 r:dr; Banken har redan varit föranlåten att, i ansseende till dessa afbetalningar, köpa andra räntebärande papper.
Men det förhåller sig så, som värde ledamöter redan anmärkt, att räntebärande papper inom detta land äro få, och derföre icke alltid tillgängliga.
Om Banken vill köpa sådane, är det derföre icke sagdt att de kunna erhållas.
Öfverläggningarne inom Bancostyrelsen ang:de en sådan bandel, visa nogsamt hurudant förhållandet varit.
Men detta är, på sätt förut blifvit sagdt, ett ringare föremål, en mindre angelägenhet, emedan summan, som fattas, icke är stor.
Kan man ej få henne den ena gången, så erliålles hon väl en annan; men den 2:dra frågan om inköp af räntebärande papper, hvilka på främmande börser gälla såsom silfver, lion är för Banken af större vigt.
Om Banken icke ägde andra räntebärande papper än inhemska, och han finge starka påkänningar, som föranläle honom alt dem försälja, månne det skulle lyckas för Banken att i Sverige afsätta sådane papper till ett värde af flere 100,000 r:dr på en gång?
Jag befarar att det icke lyckades.
Dessa pappers försäljning .skulle naturligtvis åsyfta att förminska sedelstocken och derigenom upphjelpa Bankens ställning.
Men då Banken behöfver minska den utelöpande sedelmassan, så sker det utan tvifvel för att hämma en pågående silfveruttagning.
Denna har ej kunat ske, utan föregående sedelförminskning.
Det är följakteligen ondt efter penningar; åtgärden kan derföre svårligen lyckas i vårt penningefattiga land, der hon 230 Den 10 April följakteligen äfven är förhatlig och fruktad.
Om det således icke* lyckades för Banken att sälja sina papper,., hvilken utväg skulle han då kunna vidtaga?
Ingen annan, som hastigt vöre verkställbar, än att minska lånerörelsen..
Men det vore detsamma sorn att sticka ät allmänhetens ögonsten.
Hade Banken deremot utländska räntebärande papper, hvilka på främmande börser gällde såsom silfver, så hade Banken en tillgång, alldeles jemförlig med klingande mynt, men med den fördelen derjemte, att detta mynt hade burit ränta under hela den tid Banken varit dess innehafvare.
Hade Banken deremot inköpt silfver för sina sedlar, så hade det legat dödt, och ingen ränta burit.
Jag kan således icke annat än instämma i förslaget, all Fullmäktige måtte bemyndigas köpa äfven andra räntebärande papper än Svenska.
Jag skulle också vilja att man företrädesvis valde Norrska statsobligationers och bruksägarnes hypothekscassas förskrifningar.
Om de sistnämnde menas med andre ”verks och inrättningars”, hvarom BancoUtsk. talar, det vet jag icke; men bäst är alt icke antaga ordalag, på grund af hvilka man sedermera kan lägga Bancofnllm. lill last, att de köpt andra, än inhemska papper.
Jag vill således, för att icke förskräcka-etern-,, som äro rädda för lånerörelsens förminskning, instämma med Hr Skogman.
Men för att icke äfventyra att sjelfva saken förloras på ordet minst framför 5 millioner, så förenar jag mig med Frih.
Palmstjerna deruti, att detta ord ej måtte insättas, samt att den redaction, som han föreslog, mätte gillas, hvilken, om jag rätt minnes, lydde så här: ”Bankens capitalöfverskott eller grundfond skall till ett belopp af 5 millioner r:dr bestå af sådana obligationer, löpande med minst 4 proc. ränta, hvilka Bancofullm. anse lemna full säkerhet.”
Man säger väl att en dylik frihet, lemnad åt Fullmäktige, skulle föranleda stora tvister dem emellan, hvilka papper som borde väljas eller förkastas.
Men så länge Ständerne lemna Fullmäktige någon frihet, blott den att köpa hvilka inhemska papper som helst, sä är möjligheten att tvista redan öppen, och den kommer visserligen icke att blifva obegagnad; ty en tycker om Skånska hypotheksföreningens, och en annan om andra bolags utelöpande papper.
Man har sagt, alt köp af främmande papper skulle tynga på handelsvågen.
Ja väl, likasom hvarje inköp af vexlar tynger derpå, ty ett inköp af främmande statspapper är ingenting annat än elt köp af vexlar eller silfver.
Skillnaden är blott den, att man får ränta på de främmande statspapperen, men ingen på silfrel.
Jag anhåller om bifall till Frih.
Palmstjernas förslag.
Jag afstod sednast ifrån fortsättning af discussionen, af orsak att ibland de skäl, som Hr Rosenblad anförde med ljudelig röst, var ett, emot hvilket jag icke hade någon bevisning att motställa, nemi. att 3:ne
Stånd redan fattat beslut öfver 1 §, och att det således vore ett R.
Som Hr Rosenblad är en högst trovärdig person, så trodde jag, att han hade rätt, och ville derföre icke med discussion längre uppehålla R. o. Ad., när saken en gång vore afgjord.
Efter hvad jag hört, Deli 10 April. 231 liar BorgareSt, likväl uppskjutit detta betänk, och företager frågan om privatbankslagen.
Måhända har detta Stånd afgjort några punkter deruti, och således naturligtvis den första, efter hvad Ur Rosenblad med så mycken säkerhet låtit oss veta.
Hvad denna § särskildt angår, så har det varit med särskildt afseende på den inskränktare tillgången å publika papper, som här finunes, som den blifvit framställd i sin nuvarande ordalydelse; men man har icke velat inskränka Fullmäktige vid de papper de förut hade köpt, och derföre åt dem öfverlemna! alt antaga äfven andra, ibland hvilka t. ex. Jerncontorets sedlar, ty Jerncont. hörer också till andra verk och inrättningar, livad särskildt angår att köpa utländska statspapper, så är det utan fråga att det vid många tillfällen kan hafva en stor fördel med sig; men ännu är Bankens silfverfond så ringa och våra tillgångar, hvarmed vi skola öka den, sä knappa, ali jag tror det denna fråga nu kan förbigås, och att man, om det beslut fattas, att bancovinsten skall förblifva vid Banken, derigenom möjligtvis kan lemna en utväg alt åtminstone ställa den hoplagda summan så, att den blir disponibel för Ständerne vid nästa riksdag, och icke dermed må gä som vid denna, dä Ständerne ej kunde disponera denna bancovinst, af den factiska orsak, att man icke ansåg sig kunna indraga den ur allmänna rörelsen.
För min del har jag således ingenting emot om denna § antages.
I afseende å ifrågavar. § hafva åtskilliga förslag till ändringar af dess redaction blifvit väckta, hvarföre jag anhåller att få fästa mig vid ett i sänder af desamma.
Man har yrkat, att det borde heta ”minst fem millioner.
” Jag torde få hänvisa lill den upplysning, som BancoUtsk. lemnar i föregående stycke sista raden å sidan 4 och första raderne å sidan 5, der det säges: ”för uppköp af dylika papper utöfver den af Etsk. föreslagna summa af 5 millioner, finnas ej medel att tillgå annorlunda, än genom indragning af någon utaf de lånerörelsegrenar, hvilka af Banken bedrifvas eller förläggas.”
Efter den af Utsk. lemnade upplysning, syues som det gjorda yrkandet åsyftade någon bestämmelse huru hancovinsten intill nästa riksdag skulle användas, eller m. a. o. att man genom tillägget af ordet minst, skulle anticipera på det beslut, som framdeles deröfver kunde fattas och hvaremot jag på det högsta får protestera.
Jag anser tvertom, att § i denna del bör vara oförändrad.
Man har bestridt, alt Riksg.contts obligationer skulle specielt nämnas, såsom de der borde uppköpas.
Jag för min del tycker mig finna orsaken ganska lätt, hvarföre dessa obligationer blifvit specificerade, nemi. att för närvarande sådane finnas i Bankens vård, samt att om man släppte ut dem, sedan det blifvit bekant, att de hos Banken funnos, och att man derjemte föreskrifvit, att Bancofullm. skulle äga sådane obligationer som Fullmäktige ansågo lemna full säkerhet, så kunde föreställningen blifva den, att
Banken ville göra sig utaf med densamma för att skaffa sig andra som voro säkrare.
Skulle Utsk:s mening vara, att dessa obligationer icke få försäljas, 232 Den 10 April. utan skola af Riksg.cont. amorteras, för att såmedelst i tidernas längd försvinna, skulle jag tro, då de redan i Banken finnas, det icke vara orätt om § innehölle, att fonden äfven finge bestå af sådane papper.
Hvad angår rättigheten för Fullmäktige att uppköpa utländska papper, så skulle jag visserligen icke för min del hafva något deremot, om vi redan hade uppnått den lyckliga ståndpunkt, att Bankens rörelse blifvit ställd på sådan fot, att det kunde löna sig för enskilde actieägare alt i Banken inträda, ty dessas enskilda intresse skulle uppmana dem att göra sig noga underrättade om sådana pappers stigande eller fallande värden; men föga kan man begära, att Fullmäktige i Banken, sorn till största delen bestå af personer, som aldrig haft någon del i penningemarknaden inom vår verldsdel, skola sådant förstå.
Jag anhåller, att § måtte antagas oförändrad.
Jag anhåller att få instämma i den redaction, som lemnar åt Bancofullm. rättighet att upphandla, vare sig inhemska eller utländska obligationer, sedan jag nu hört en af Fullmäktige i Banken icke sky de svårigheter eller klandrande anmärkn:r, som genom ett så vidsträckt bemyndigande framdeles kunna uppstå.
I anledn. af hvad Hr von Hohenhausen behagat anföra, såsom directe stäldt till mig, får jag äran justera mitt yttrande rör:de l:a punkten, alt denna, efter de upplysningar jag erhållit, redan är af BorgareSt. bifallen, likasom förut af de 2:ne andra Stånden, så att i afseende å densamma verkligen finnes ett R.
Ofverläggningen om 2 § förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla denna §.
Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande.
Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff begärde votering samt att dervid förstnämnde ledamots förslag till redaction måtte blifva contrapropos.
Den som bifaller den i BancoUtsk:s utlåt.
N:o 44 tillstyrkta 2 §, voterar ja?
den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att berörde § må erhålla följande lydelse: ”Bankens capitalöfverskott eller grundfond skall, såvidt sig göra låter, till ett belopp af fem millioner r:dr b:co bestå af så da - Den JO April. 233 dane obligationer, löpande med minst 4 proc. ränta, hvilka Bancofullm. anse lemna full säkerhet”.
Vid voteringens slut beruunos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 37.
Nej - 50. § 3.
Härefter föredrogs och lades till bandlingarne Utsk:s i sammanhang med sistnämnde § framställda förbehåll, att framdeles efter sammanträde med Statsötsk., få till R.
St. inkomma med yttrande i fråga om formen för Riksg.cout:s till Banken afgifna obligationer. § 4.
BaneoUtskis mening är, som det synes utaf sammandraget öfver alla punkterne, att den 2:dra och 4:de skola sammanslås i en §, hvarföre också den sednare hälften af densamma, efter skiljetecknet (;) börjar med ”ägande Bancofullm.” etc.
Jag anser, alt det bör bli ett åliggande för Bancofullm., sorn icke ensamt beror på Fullmäktiges pröfning, annorlunda än efter de omständigheter, som förefinnas, men att Fullmäktige i öfrigt böra hafva sig ålagdt, att, när ägande räntebärande obligationer miråkas, inlösas eller uppsägas, förse sig med nya, så vidt omständigheterna medgifva, och att derföre ordet ägande måtte utbytas emot orden och skola.
Om § läses i ett sammanhang, så tror jag verkligen att den har en så bindande framställning, som det behöfves, hvarföre jag ej tror att något utbyte är behöfligt af ordet ägande emot och skola.
Jag anhåller att få fästa såväl Frih.
Stjernstedts, som det H.
Ståndets uppmärksamhet derpå, att ordet ägande, som Utsk. begagnat, har en dubbelbetydelse i vårt språk.
Det kan både betyda att
Fullmäktige äro berättigade att sä göra, eller ock att Fullmäktige äro förbundne att göra det.
På det att tvist om rälta meningen ej må uppstå, är det efter min öfvertygelse väl betänkt, att yrka pä ett ord, som tillkännagifver, att det är ett Fullmäktiges åliggande.
Jag har både inom Bancofullm. och andra myndigheter varit ute för strider af denna beskaffenhet, då den ene förklarat att man vore berättigad, den andre alt man vore skyldig• att göra något.
Detta bör man desto hellre undvika, som man kan vara utsatt för dubbla tydningar både inom Revisorer, BancoUtsk. och Stånd.
PresteSt. har funnit samma tvetydighet i detta ord, och derföre i stället begagnat ordet börande.
Antingen Ståndet vill instämma i Frih.
Palmstjernas förslag eller antaga hvad PresteSt. beslutat, så blir saken densamma, och man lemnar ej rum för någon tvetydighet. 9 H. 30 234 D en 10 April.
Jag afstår gerna ifrån mitt förslag om orden och skola och öfvergår till hvad PresteSt. antagit, eller hörande, på det att begge Ståndens beslut i detta afseende måtte blifva lika.
Hr von Hartmansdorff har fullkomligt rätt i hvad han yttrat ruride den dubbla betydelsen af ordet tigande och följderna derutaf, samt alt det är nödvändigt alt nyttja en mera bestämd term; men då fråga är om ett bestämdt åliggande, som kanske icke alltid skulle kunna fullgöras, får jag föreslå följande lydelse: ”varande Bancofullmäktige berättigade, när omständigheterne” o. s. v. Jag finnér mig så mycket mera föranlåten till valet af denna mildare betydelsen af ordet ägande, som genom den föräDdrade redaction Ståndet antagit i den 2 §, det blifvit medgifvet att köpa obligationer med minst 4 proc. ränta, utan att stadga det de borde vara af Riksg.cont:s eller andre verks och inrättningars, hvadan derunder kunde förstås äfven private personers obligationer, löpande med 4 proc. ränta.
Enär omslätidigheterne alltid torde medgifva att få de sistnämnde, men det torde vara ganska svårt att få andra med samma ränta, så kunde, om man införde ett ord, som vore mera imperativt, Fullmäktige derigenom tvingas att, i brist på andra 4 proc. obligationer, som voro lätt realisabla, taga enskildes obligationer, hvarföre jag tillstyrker, att orden ägande Bancofullmäktige må utbytas mot varande Bancofullmäktige berättigade.
Ingen, Och minst Hr Rosenblad, som sjelf är Bancofullm., lärer bestrida nyttan af att äga lätt realisabla papper.
Häraf vill man att Banken skall vara i åtnjutande, oell Utsk. har med ordet ägande förstått börande, hvarföre jag instämmer deruti, att sistnämnde ord må antagas.
Hr Lefre'n: Jag instämmer äfven i den redaction, som PresleSt. antagit, likväl tror jag att det skrifvit bärandes och icke börande.
Uppå härefter framställd propos. bifölls 4 §, med den förändring, att orden ”ägande Bancofullmäktige alt” utbyttes emot orden ”börande Bancofullmäktige”. § 5.
Den 6§ torde i sammanhang med den 5 upptagas och afgöras, ty de äro alldeles oskiljaktige ifrån hvarandra.
Jag anser för min del, att denna punkt rörde bancovinstens användande bör särskildt afgöras, hvaremot de i nästföljande punkt dervid fästade villkor lämpligen kunde uppskjutas till dess §§ 56 och 57, som rörer privalbankerne, af R. o.
Ad. blifvit pröfvade och afgjorde.
Frågan om vinstens aflemnande till allmänt nyttiga behof är alldeles oberoende af den om privatbankerna, äfven i den, efter min tanke, för Banken äfvenlyrliga händelsen, att den skulle nödgas på ett eller annat sätt supplera
Den 10 April.
235 dessa enskilda inrättningar.
Orsaken till Utsk:s förslag, år att den hädanefter uppkommande vinsten icke må användas till utvidgande af en mindre bankmessig lånrörelse och undandragas penningeeirculationen, ulan öfverlemnas till R.
Sl:s disposition för allmänna förelag, hvilket ock är öfverensstämmande med stadgandet i Bankens fundation, att nemi. bancovinsten skall användas till K.
M:s och fäderneslandets heder och nytta, samt allmänt gagneliga ändamål.
Palmstjerna, Carl Ottor Jag instämmer med Hr Skogman, att denna § malte särskildt behandlas oberoende af den efterföljande.
Skulle Frih.
Cederström finna att discussionen bör på cu gång hvälfva sig om begge dessa §§, den 5 och 6, så må det stå honom fritt, men jag anhåller, att icke mer än den förstnämnda må för det närvarande blifva föremål för egentlig pröfning och beslut.
Lika med de begge siste talarne, hyser jag den öfvertygelse, att 5 § bör särskildt föredragas.
Hvad angår uppskofvel med föredragningen af den 6 § till dess R. o. Ad. fattat sitt beslut öfver 56 och 57 §§, som handla om privatbanker, så anser jag visserligen, alt morn. litt. a) och b) kunna intill dess förbigås, men beträffande mom. litt. c) tror jag det vara oundgängligt att beslut derom genast rattas. Frih.
Den 5 § slutar med ordet ”dock” och en hänvisning, ”att R.
St. dervid böra fästa följande villkor och förbehåll”.
Man har således, derest denna § bifalles, med delta tillägg af ”dock” ctc. genast fattat beslut, ali dervid fästa det villkor, som i 6 § förekommer, hvilket jag för min del kommer att bestrida.
Om 5 § naken bifalles, så har jag ingenting deremot, endast det der ordet ”dock” uteslutes och man sätter punkt vid ordet ”bokslut”, samt alt förbehållet, som efterföljer, äfven försvinner.
Alt vinsten atlemnas till Riksg.cont. deremot har jag heller ingenting alt invända; men kan ingalunda bifalla förbehållet, som förekommer i den 6 §, ulan har åtskilige anmärkmr att göra hvad form, sätt och följd beträffar.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om R. o. Ad. tilläte att nu endast 5 § föreloges till afgörande, det syntes följa af sakens natur, att till pröfning nu blott förekommer hvad som innefattades i denna §, hvilken slutades med ordet ”bokslut”, och icke den efterföljande meningen, som hade afseende på 6§; hemställande H. Ex. om R. o. Ad. bifölle, alt 5 § särskildt blefve underkastad pröfning.
Jemte det jag tillstyrker bifall lill 5 §, tillåter jag mig att till densamma föreslå ett amendement.
Denna § afser att bancovinsten mätte öfverlemnas till Riksg.cont.; men det kan icke ske förrän efter verkstäldt bokslut, och detta fullbordas icke förrän J af det påföljande året är för - 236 Den 10 April. flutet, hvarunder vinsten upphemtats.
Derigenom skulle kunna inträffa, icke allenast att Bankens vinst af 800,000 r:dr för det år, då den insamlas, utan äfven alt \ års, eller eli qvartals vinst derutöfver komme att i Banken ligga inne.
Detta skulle möjligen kunna förekommas derigenom att Banken, under det vinsten dit ingår, för densamma uppköpte räntebärande obligationer, hvarigenom en vinst bereddes Banken, som finge draga ränta på denna vinst.
Härigenom uppkomme äfvenledes den fördelen att penningarne utkommo i rörelsen, och de verk och inrättningar, sorn utgifva obligationer, kunde dymedelst fä tillfälle att dem afyttra.
Detta tillägg skulle lyda sålunda: ”Börande dock, sä vidt med Bankens fördel och myntvärdets upprätthållande finnes förenligt, de inflytande vinstmedlen, intill dess de lill Riksg.cont. varda aflemnade, användas lill inköp af sådane verks räntebärande obligationer, som Bancofullm. anse innebära full säkerhet”.
Stånd hafva afslagit denna punkt, nemi. BondeSl., till hvars beslut jag icke erhållit ordalagen, och PresleSt., som derom yttrat sig på följande sätt: ”Med afslag å Uisk:s tillstyrkande,,beslöt Ståndet, att det belopp af Bankens vinst, som, ifrån innevarande års början, intill nästa riksdag inflyter, skall för Bankens räkning användas”.
.lag är af samma mening som dessa begge Ständ; jag anser, att Bankens vinst icke bör pä förhand af Ständerna disponeras.
Bankens första grundreglor af 22 Sept. 1068 innehålla i 74 punkten följande: ”Den gewinst, som Gud af detta verket föriänandes varder, samt ock den bekostnad, sorn derpå årligen uppgår, skall, uti en särdeles sluträkning, föras och balauceras.
Och lära R.
St., som under K.
M:s nådigste protection, dess handhällaude oell pretention sig uppå tagit häfver, öfver bemälde salderade gewinst sedan disponera, som det med K.
M:s och fäderneslandsens heder och nytta till publicos usus bäst kan användas”.
Jag önskar, att den grundsats, som är uttalad i detta stadgande, måtte fortfarande af Ständerne vidhållas, den nemi., att lill fäderneslandets nytta använda bancovinsten, sedun den är salderad, men icke att göra det på förhand.
Denna regel iakltogo Ständerne vid 1835 års riksdag, och följden var, att de vid 1840 års riksmöte hade 3,211,000 r:dr att till fäderneslandets bästa använda.
Vid sistnämnde riksdag funno