Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förhållande gaf anledning till anmärkning, icke Den ro December e. m. af Kongl. KammarRätten, ty den kan icke på en gång vara granskare och domare, utan af KammarRättens RevisionsContoir, som är i samma förhållande till KammarRätten, som Actorer till andra Domstolar.
KammarRätten har intet intresse af anmärkningarne, det är blott RevisionsContoiren, som hafva en viss procent af det belopp som fastställes.
KammarRättens skyldigheter och rättigheter äro utstakade i dess Instructionoch BevillningsFörordningen.
KammarRätten har trott sin skyldighet vara, */ o 7 att svara mot sin pligt mot Konung och Ständer, och har ansett en så betydlig olikhet i Författningens tillämpning icke böra lemnäs oanmärkt.
Den allmänna nedsättningen har på sina ställen blifvit så generel, att, oaktadt BevillningsFörordningen säger, att ingen nedsättning får göras under egendomsägarens egen uppgift, oaktadt han lemnat denna uppgift till en bestämd summa, och oaktadt TaxeringsComiteen, nedsatt egendomsvärdet, har man likväl, då saken kommit till PröfningsComiteen, beslutat ytterligare nedsättning lill viss procent på alla egendomar utan undantag.
En sådan fråga uppkom först i Upsala Län.
Likmätigt ett särskilt till KammarRätten ankommit Kongl. Bref, öfverlemnade KammarRätten samma anmärkning till Kongl. Majit, och i Nådigt svar förordnades, att målet borde med vederbörande communiceras.
Sedan har enahanda an - Den io December e. ni. 367 märkning blifvit gjord i afseende pä de öfrige Länen, som följt samma grundsatts.
Man har då communicerat målen utan någon ytterligare förfrågan, och jag skulle icke tro, att Konungen eller någon anser det vara oriktigt förfarit, att man icke besvärat
Konungen med yttrande i hvarje af dessa frågor särskildt, då de varit alldeles lika med den första, rörande hvilken Konungen gifvit sin mening tillkänna.
Län är detta mål nu så långt kommit att det endast beror på Konungens afgörande.
Det är allmänt kändt, ty det är införd t i allmänna Tidningarne.
— I sammanhang härmed, äfvensom af Grefve Spens och Friherre Ridderstolpe, har fråga på förmiddagen blifvit väckt, huruvida det vore KammarRättens RevisionsContoirs rätt att göra sådane anmärkningar, och man har ansett Berednings- och TaxeringsComite^rne vara Auctoriteter, hvilka ej voro underkastade någon controll.
Granskningsrälten är likväl bestämd uti 4 §• 4 Art.
BevillningsFörordningen och nödvändigheten af denna controll innefattas uti samma Författnings stadgande: att alla Medborgare skola lika beskattas.
Huru vore detta verkställbar^ om Comitéerne ej voro underkastade någon controll, för att ej omtala de speciella mål, som i besvärsväg måste afhjelpas.
Jag vill blott påminna om det exempel, som i dag förevarit, att af 25 Län, 14 tillämpat Förordningen på ett 368 lien io December e. m. .sätt, och ii på ett annat, oell måhända hade likväl de i4 Länen mera behof af en allmän nedsättning än de andra.
Utan KammarRättens controll skulle en sådan ojemnhet ej märkas och ej kunna rättas.
En Domstol, huru den än handlar, har alltid tillfälle att blifva tadlad.
På sådant sätt har en Talare på förmiddagen tadlat KammarRätten för det den upphäft TaxeringsComiteens Beslut, att en egendomsägare för upphandling af Spannmål, som lian förvandlade till Bränvin på sin egen Egendom, skulle särskilt erlägga Bevillning Såsom Spannmålshandlande.
KammarRätten fann ej skäl att belasta egendomsägaren härmed, då han skattar för egendomen, och man trodde, att det var en lycka för landtmannen, ju flere som handlade med spannmål, och ju flere speculanter det vore på denna vara. —-
Man har sagt, alt Pröfnings- och TaxeringsComiteernes åtgärder icke borde kunna åtalas eller ändras.
Jag utbeder mig alt få uppehålla Ridderskapet och Adeln med förklarande af milt förstånd af Författningen i denna del.
TaxeringsComiteerne hafva rättigheter och skyldigheter lika som andra.
Deras rättigheter äro att taxera sine Medborgare, och att vara frikallade från all ansvarighet för deras Taxerings-åtgärder, men deremot måtte det vara deras skyldighet att rätt tillämpa de i Bevillnings För - Den 10 December e. m. 369 Förordningen stadgade grunder för Taxeringen.
Der Comiteerne följt desse grunder, kan, efter min tanke, ingen Auctoritet till det minsta böja eller minska den taxerade Summan, men i motsatt fall, eller då origtiga grunder vid taxeringen blifvit tillämpade, måste ändring beredas oell ny Taxering ske.
KammarRätten har så granhaga afsett Taxerings- och PröfningsComiteWnas ansvars frihet, att hon ej en gång infordrat deras förklaring, ehuru måhända någon Landshöfding af missförstånd, eller för att gifva vigt åt förklaringen, infordrat deras utlåtande, och för att befria de taxerande från allt ytterligare besvär, hav Kongl.
Maj:t förordnat, att, då ändringar skola ske, det ej må vara föreskrifvit, alt samma personer skola komma tillsammans, som förrättat den första taxeringen, utan att målet skall öfverlemnas till nästa TaxeringsComite.
Ytterligare vill jag blott tillägga den omständighet, att det synes mig blifva ett besynnerligt förhållande, om det skulle låta tänka sig, att a5 Auctoritcter funnos, som skulle vara utan all slags controll, och som skulle hafva Rikets Ständers magt samt utöfva Rikets Ständers rätt.
Jag kan ej finna, att detta står i något samband med den oonstitutionella sammansättningen.
Den måste hafva till vilkor, att icke större fördelar beviljas åt den lagstiftande, än åt den verkställande magten.
Fast 3 H. 24 370 Den 10 Decerfiber e, m. Rikets Stander förordna Revisorer, som granska samtlige Kronans FörvaltningsVerks Redogörelser, samt lill och med Kongl. Maj:ts förvaltnings-åtgärder, vill man icke medgifva att Rikets Ständers TaxeringsOmbud skola vara underkastade någon controll, äfven då egne Medborgares intressen äro i fråga.
Jag anhåller att desse mine tankar må åtfölja remissen.
I anledning af hvad Herr af Billbergh nyss anfört, torde jag få hänvisa till milt yttrande denna förmiddag, der jag ingalunda nämner hvad som tillhör KammarRätten, utan blott hvad som torde böra tillhöra densamma.
Hvad åter angår taxeringen på den Possessionat, som handlat med säd, vore det en stor obillighet mot det stånd som betalar för sin rätt att handla, om elt annat stånd nekade att gifva den lilla procenten af behållen vinst å en sådan handel, som tillkommer Staten.
Vidare måste jag besvara Herr af BiHberghs anförande om Taxerings- och Pröfnings-Comite'erne.
Ehuru de ej äro permanenta
Domstolar, kan jag ej annat än taga dem i försvar, då de äro ComiteW, i hvilka jag, i egenskap af Landshöfding, inom Westerås Län är Ordförande.
Om dessa Comiteer icke anses såsom Rikets Ständers Ombud, upphör begreppet, att Svenska Folket beskattar sig sjelf.
Herr Tham> Wolfrath:
Jag uther mig först få göra den anmärkning, att den af Herr Rothlieb gjorde Motion ej kan upptagas af Rikets Ständer till pröfning, mera än i det afseende, att BevillningsTJtskottet och Rikets Ständer fästa sin uppmärksamhet på de demarcationslinier, hvilka kunna uppdragas emellan TaxeringsComitéerne och KammarRätten.
Huruvida KammarRätten nu öfverskrida sin domaremagt eller icke, tillhör ej Rikets Ständer att pröfva, utan Konungen.
Men deremot tror jag det vara högst angelägit, att Rikets Ständer göra Författningen så tydlig, att den ej gifver anledning till onödiga och onyttiga anmärkningar. jag säger onödiga och onyttiga.
Jag kanner ej förhållandet i andra Län, men i Skaraborgs Län, der jag bor, äro de af denna beskaffenhet.
1 Skaraborgs
Län begagnades ingen allmän nedsättning, utan endast partiela, der de af behofvet påkallades.
Effecten deraf blef, att nedsättningen inom ett Härad utgjort 2 å 3 procent, inom ett annat 6, och så vidare, men icke öfver 7 procent inom något; och det oagtadt har RevisionsContoiret gjort anmärkningar, som blifvit med de skattdragande commtinicerade.
Jag omtalar ej delta, för att göra något anfall mot KammarRätten, ty jag hoppas att, om ock anmärkningen gillas af KammarRätten, den likväl skall vinna rättelse i Högsta instantien.
Men just den händelsen, alt så onö - Den 10 December e. m. dige anmärkningar blifvit gjorde, hör göra det angelägit, att noga utsätta och afväga termerne i Författningen, på det landets innevånare, när de rigtigt uppfylla gifne bud och befallningar, ej må blifva besvärade med förklaringar, som äro onödige och högst obehaglige för den skattdragande; ty det är till denne som anmärkningarne öfverlämnäs, då det likväl äro Comiteerne, som borde förklara sig, och ej den skattdragande.
Jag anser detta vara oformligt, och ej i öfverensstämmelse med Författningen.
Herr CederschjöldPehr Gustaf:
Jag har begärt ordet i anledning af det påstående en värd Talare framställt, att TaxeringsComiteWne i Länen ej blifvit besvärade med förklaringar öfver anmärkningar.
Hvad som skett i Länen äger jag ej kunskap om; men att det skett i Stockholm, derom tror jag mig vara säker.
Jag har här varit Taxeringsman å Ridderskapets och Adelns vägnar,och har Comiteen, i anledning af en skrifvelse från KammarRätten, flera år derefter måst sammanträda, om jag rätt minnes, för att afgifva förklaring öfver en af KammarRätten faststäld anmärkning.
Den communicerades genom Öfver-StåthållareEmbetet, och rörde taxering af dem, som utminuterade bränvin.
Jag vill minnas, att Författningen stadgar, att de som ej voro Borgare, skulle indelas i vissa classer, men att de som vore det, skulle I Dea to De cera b er e. ra. taxeras efter inkomsten.
Denna norm följde TaxeringsGomileen här, och sålunda taxerades hvar oell en blott på ettdera sättet.
Deröfver gjorde KammarRätten anmärkning, och påstod, att den bränvinsminuterande Borgaren borde taxeras både elter class och inkomst.
KammarRättens skrifvelse härom var så sträng, att i den Comité, der jag var, ansågo vi oss nödsakade att åberopa 113 §.
Sedan den tiden har jag ej hört af saken, hvars egentliga sammanhang jag för öfrigt nu mera icke så noga kan erinra mig.
Jag vill blott i anledning af Herr Thams yttrande hafva äran upplysa, huru svårt det är att förekomma, hvad som af andra kallas oriktiga anmärkningar.
Vi hafva nyss hort, och det är af hvar och en kändt, att BevillningsFörordningen i manga delar är olika förstådd i olika Län.
När hela Läns PröfningsComiteer kunna hafva olika åsigler, frågas, örn icke en Revision och en Domstol äfven kunna hafva det.
När en anmärkning kommer till KammarRätten, kari den på sin höjd finna tvetydighet i anmärkningen, men i sådant fall ej ex incommunicato afslå den, ty den kan bero på outredde omständigheter, och man iar ej begära, att domstolen för hvarje anmärkning skall uppsöka dessa.
Följaktligen måste man communicera målet, och deruti mätte 374 Den io December e. ro. väl ej vara något sårande eller stötande» hvarken för den ene eller den andra, när aldrig Taxeringsman blifvit besvärade med utredning af desse ämnen.
Det är ett oundvikligt ondt, som träffar livar och en i en Stat, der ordning och skick skall äga rum.
Deruti ligger ingen chicane och ingen betalning.
Den anmärkning, som nu är anhängig mot Skaraborgs Län, är ännu ej afgjord.
Efter den åsigt Herr Tham framställt deraf, är jag böjd tro, att den ej skall blifva faststäld; jag vet det dock icke, förr än man kommer till afgörandet.
Herr Cederschjöld bär behagat anmärka, att en faststäld anmäkning communicerades.
Jag har förut nämnt, att en och annan executor infordrat förklaringar af Taxerings- och PröfningsComiteerne.
Troligen har det skett i Städerne, der det är lättare verkstäldt, men när det säges, att det var en faststäld anmärkning, som var i fråga, så ligger deruti en contradiction.
Händelsen har troligen varit den, alt det var KammarRättens beslut, som skulle befordras till verkställighet, och det är något helt annat. * Friherre Boije s Fredrik; Jag vill ej blanda mig i denna strid, men blott upplysa hvad jag känner och är historiskt sant, i afseende på hvad Herr Cederschjöld yttrat.
Jag hade 1826, vid det tillfälle han omtalar, det förtroendet att i ÖfverStåthållarens ställe vara Ordförande i de Den 10 December e. nr.
Comiléer, som hade sig uppdragit att göra en uy taxering.
Då stego de Heste Ledamöterne upp och förklarade, att de ej trodde sig vara skyldige alt verkställa ett så beskaffad! uppdrag, emedan de voro Rikets Ständers Representanter, och icke kunde medgifva KammarRättens domsrätt öfver sig, i anledning hvaraf de ock ville hos Kongl.
Maj:t hemställa, alt, sedan de en gång taxerat efter sin ed , de icke måtte kunna åläggas att taxera annorlunda.
Detta gick till Kongl. Maj:t.
Jag har sjelf i egenskap af Ordförande underskrifvit det.
Konungen fann billigt aLt icke en TaxeringsComité, mot sin ed, kunde taxera annorlunda än den gjort, och det beslöts sedan, alt då sådane frågor uppkomma, skulle det påföljande årets Comité göra en annan taxering.
Äfven jag tror alt den Motion Herr Rothlieb nu gjort, ej kan blifva föremål för öfverläggning, så vida man ej vill gifva den en sådan syftning, som Herr Tham omtalat.
Jag tror att qo §.
RegeringsFormen här är tillämplig.
Således kan jag ej yttra mig öfver saken; men med afseende på Herr af Billberghs anförande, är jag rättvisan skyldig nämna, att hvad Herr Tham yttrat om Skaraborgs Län, är enligt med rätta förhållandet.
Det var blott i anledning af Friherre Boijes närmare ulveck - 376
Den 10 December e. m. ling af det ämne, som Herr Cederschjöld väckte, som jag anhåller få anföra några ord.
Förhållandet är alldeles som Friherre Boije nämnt, att Stockholms Stads TaxeringsComitc ingick till Kongl. Maj:t och Besvärade sig deröfver, att de efter nya grunder skulle förrätta en ny taxering; men vid den frågans afgörande stadgades icke såsom grundsats att samma TaxeringsComitc icke kunde förrätta ny taxering; utan, i sammanhang med den frågan, förordnade Konungen, att då KammarRätten ålägger en ny taxering skall den hänskjutas till nästa TaxeringsComites verkställande.
Således var det ej ett gillande af Stockholms TaxeringsComites Besvär, utan stadgandet äger sin grund deri, att en TaxeringsComite, som fullbordat sin förrättning, icke å nyo skulle Besväras med sammanträde i och för speciela frågor, ofta af ringa Betydenhet.
Herr von HohenhausenCarl:
En alldeles ovan Talare hoppas kunna påräkna Ridderskapets och Adelns benägna öfverseende med Bristerna i dess framställningssätt.
Jag tror mig böra tillkännagifva, att såsom Ledamot af 1824 års PröfningsComité i Upsala Län, emot hvars åtgärder, Herr af Billbergh upplyst att anmärkning först gjordes, jag var den, som inom Co - Den 10 December e. m. 377 miteen väckte Motion ora fulla begagnandet af den nedsättning, hvilken Rikets Ständer ansett möjlig att medgifva.
Grunden för mitt påstående, som emot Ordförandens mening vann pluralitet, var den, att i Upsala Län ligger 8 R:dr B:co pris på tunnan säd till norm för egendomsvärdet, då hvarje inom Länet bosatt person likväl kände, att blott 5 R:dr var det verkligt gällande.
Jag trodde det öfverensstämma med min ed och med den befattning jag då bade, att yrka en sådan, af billigheten påkallad, och med Statsbehofvens fyllande, förenlig nedsättning.
Herr von Heyne> Georg:
Med anledning af förevarande discussion, tager jag mig friheten öka KammarRättens anmärkningshistoria med ett par exempel, utan att derföre göra några anmärkningar mot KammarRätten.
Förlidet år har i de två Län, der jag har egendomar, sådane anmärkningar gjorts från KammarRätten mot mig, att ett Tegelbruk, värderadt till 5oo R:dr, ansetts af KammarRätten äfven skola hafva en Tegelslagare behöflig och skatlskrifven.
Jag nyttjar likväl en torpare dertill, och hela afgiften för Tegelbruket är 1 R:dr, då deremot minsta afgiften för en Tegelslagare är 3 R:dr.
Äfven bar jag en Såg, värderad till 3oo R:dr, hvarföre afgiften utgör något öfver 3o skillingar.
Sågaren, som KammarRätten anmärkt, att jag 378 Den io December e. ro. borde hafva skattskrifven, skulle hafva betalt 2 R:dr B:co.
Det är något högst besynnerligt, att ett Verk, sorn betalar 3o sk:s bevillning, skulle hafva en skattskrifven person, som borde betala 2 R:dr.
Af denna anledning hemställer jag, att hädanefter måtte stadgas, det sådane Sågar eller Tegelbruk eller andra Lägenheter, hvilka ej hafva så högt värde, att de skatta dubbelt mot hvad för en vid dem anstäld person bör i bevillning erläggas, ej må taxeras till någon personel beskattning.
Jag anhåller alt delta måtte lill BevillningsUtskoltet remitteras, på det Utskottet må äga tillfälle, alt i Författningen meddela föreskrifter som göra sådane anmärkningar onödige.
Grefve Bark, Nils> anförde skriftligen :
Bland vigliga ämnen, som påkalla vår omtanka är vår Landtbruks-ekonomi, hvarå jag anhåller få fästa uppmärksamheten.
Enligt våra närvarande beskatlningsgrunder utgör den förnämsta källan för allas vår bergning; det är Jordbrukaren, som isynnerhet skall betala våra Skatter, upprätthålla Finanoerna, Försvarsverket, aflöna våra Embetsman, med ett ord, ansvara för de flesta Statens utgifter.
Hvilken olass i samhället eger väl derföre mera rätt Dch 10
December e. m. till det allmännas omtanka än just denna» hvilken (på det allmännas väl så väsentligen beror?
Flere af Ståndets värda Ledamöter hafva redan väckt frågor, hvilka åsyfta Landtmannens intressen, men desse torde bäst iakttagas, om vi skaffa oss utvägar till nya Näringsgrenar, hvarigenom vårt välstånd (ej såsom hittills) blefve ensamt beroende af Bränvinsbränning och Sädesprisen.
Vår Landthushållning, eller snarare sagt vårt Åkerbruk, har visserligen de senare åren gjort betydliga framsteg, men att desse ej svara mot vår tids fordringar och behof, derom öfvertygas vi, då vi beräkna hvilka ofantliga summor årligen gå ur Landet för Kreatur, Ull, Lin, Hampa, Olja, m. fl. Landtmannaproducter, dem vi kunde skaffa oss sjelfve, om vi, i stället för att rikta Utlänningen med införskrifningen af desse Producter, sökte i vårt Land införa de practiska kunskaper, som alstrat deni, Följom häruti de efterdömen, hvilkas nytta erfarenheten redan godkänt.
Det ekonomiska ljus Mögelin ländt i Preussen och dess GrannLänder, Lohmens
Stamschäferi med flere i Sachsen, Fredriksborg i Dannemark äro från oss ej långt aflägsna bevis på nyttan af dylika Inrättningar, och Tyskland har deni, jemte en StatsRådet Thaer, en Grefve Hohenthal, med flere andra insigtsfulla män alt tacka för de otro - / 38o Dfiii so December e. m. liga summor, de nu årligen skörda genom de väckelser och kunskaper de gifvit åt alla grenar af Landtmanna-industrien.
Öfvertygad om möjligheten att utveckla ett lika lyckligt förhållande hos oss, har jag i förutnämde
Länder sökt inhämta de upplysningar, hvilka en der redan bepröfvad erfarenhet kan meddela uti de ämnen, sorn anvisa hvilka åtgärder i ett Land snarast och säkrast kunna sprida Landtmannakunskaper och välmåga.
I följd häraf får jag för Ridderskapet och Adeln vördsamt projectera inrättandet af en Landtbruksskola vid en för ändamålet passande local, hvarest våra Söner kunde erhålla pr adis k undervisning och erfarenhet. 1:0 Uti Jordens behandling enligt dess olika beskaffenhet, i förening med de kunskaper uti Chemien, som dermed ega sammanhang. 2:0 Undervisning och kännedom om de Växter, hvilka kunna frambringas på Svensk Jord, samt deras olika nytta och användande. 3:o Kunskaper uti Kreaturs skötsel, deras skiljaktige Raccr, behandling och fördelar.
Desse äro de hufvudsakligastc åsigter, hvarpå en dylik anstalt borde grunda sig; men mångfaldiga äro de insigter, hvilka i Den 10 December e. fn. följd häraf likasom sjelfmant kommo att utvecklas, och våra Landtman skulle förvärfva ett hittills i allmänhet saknadt begrepp om sitt yrkes intresse och betydenhet, samt vinna kunskaper, som betryggade deras framtida bergning.
Vår tids erfarenhet talar bäst till oss om nödvändigheten att taga detta i beräkning, då vi sett så många Famillefäder tvungna att lemna hus och hem, för det de ej förstått sköta eller draga nytta af den Jord, som skolat föda dem och deras Barn.
Alla andra medel vi kunde önska eller föreslå till Landtmannens väl äro osäkra och mindre allmänna i sina verkningar, än de som åsyfta hvarje Jordbrukares enskilta bildning för sitt yrke.
Vilja vi i detta fall uppfora en säker byggnad, måste vi begynna med att lägga en säker grund, och hvar finnes väl den, utom i Landtmannens egna insigter och bemödanden.
Våra intressen, betraktade ifrån denna synpunkt, hafva föranledt mig att väcka denna Motion.
Att den må vinna Rikets Ständers uppmärksamhet, vågar jag så mycket snarare hoppas, som jag är öfvertygad det hvarje Svensk Medborgare, lika med mig, inser, att vi ej äro födda endast lill den skyldighet att försvara den Jord, som ägdes af våra
Fäder, utan äfven lill omsorgen att odla och förbättra den; en omsorg, sorn ofelbart ökar Landets väl - 38 o* Öen lo December e, fti.
Stånd, hvilket alltid utgör ett af dc säkraste stöd för vår egen och efterkommandes politiska och medborgerliga tillvarelse.
De till en sådan Inrättning beböflige medel synas mig lämpligast böra utgå af det öfverskott, som vinnes genom den förhöjning uti bränvinsskatten, hvilken vid denna Riksdag troligtvis kommer att äga rum — då Landtmannen, För hvars nyita denna Landtbruksskola bildades, också blefve den, som dertill mest bidrog.
Grefve Bark anbÖll, att dess Motion måtte remitteras till vederbörligt Utskott, och med de öfrige RiksStånden communiceras.
Herr von Hartmansdorff i Åugust:
Jag anhåller, att få förena mig med Grefve Bark i hufvudsaken af den framställning han gjort.
I den talrika LäroverksComitcen yrkade jag ungefärligen detsamma, sorn Grefven; men föga afseende gjordes derpå; likväl har man i förbigående nämnt saken såsom önsklig, ehuru den ej directe blifvit föreslagen.
För mig, sorn ej är landtman, har det varit fägnesamt att höra en man bland Ridderskapet och Ädeln, hvilken i detta afseende är så utmärkt, påyrka hvad min röst varit för svag alt uträtta.
Herr Rosenbladj Bernhärd:
Jag vill endast intyga den utmärkta och stora nyt - t)en io December e. m. 383 ta, som Inrättningen af Landtbruksskolan på Mögel i n gjort i Tyskland.
Det vore en stor vinst för mitt Fädernesland, om det, under en mans ledning, liknande den utmärkte Thaer, kunde få en sådan Inrättning» Lades på bordet.
Grefve Posse j Erik j uppläste följande :
Enligt nu gällande Författningar, skall lill Kongl. Maj:t och Kronan erläggas hvart Tionde Skeppund eller Tunna, af den tillverkning, som hämtas från Grufvor, på , Krono- och Kronoskatte grund, hvilka icke åtnjuta frihetsår.
Jag behöfver ej nu göra framställning om de stora bidrag, som Bruksrörelse och Bergshandtering lemna till StatsCassan, ty de äro kände; ej eller lärer någon bevisning vara nödig, att beskattningen af hvart io:de af tillverkningen är högst obillig, och till det mästa omöjligt, att med någon enskild behållning utgifva; men jag anser mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att det är en verklig Statsförlust, att fordra en sådan afgift, ty följden deraf är, att frihetsårs prolongation nu måste tillstyrkas och medgifvas för många Verk, som icke kunde fortdrifvas, om de skulle erlägga hvart io:de, men med bestånd kunde utgifva hvart 3o:de eller 2o:de. 384 Den 10 December e. töi Det är af denna anledning jag föreslår upphäfvande af stadgandet uti Kongl. Pia» catet den 27 Augusti 1728, §. 2 och att i dess ställe bestämmes, att afgiften till Kronan af Bruks- och Bergshandtering, sorn hämtar Malm eller Mineral, på Krono och Kronoskatte grund, efter frihetsårens slut, hlifver hvart 3o:de af tillverkningen, eller högst hvart 2o:de.
Vöre jag delägare i någon Grufva, på Krono- eller Kronoskatte grund, så skulle jag tveka, att göra denna Motion, då det egna intresset kunde anses ensamt vara motivet, men nu drager jag det icke i betänkande.
Såsom tillförene Ledamot i ett Collegium, hvilket det åligger> att yttra sig, öfver ansökningar om Frihetsår, har jag sjelf funnit mig nödsakad, att tillstyrka förlängning och befrielse från en omåttlig afgift, då jag, om detta förslag varit gällande, och afgiften således billig, med skäl hade tillstyrkt afslag å ansökan.
Här finnas Bruksrörelser, och deribland synnerligast Alunverk, som ehuru de icke äro betungade med arbete i djupa Grufvor, ändock torde tvingas att upphöra, om de skola erlägga hvar io:de Tunna, eller ock måste dem för alltid beviljas frihetsår.
Om remiss häraf till SlatsUtskottet an» hålles.
Herr Don io December e. m. 385 Herr Gripenstedt, Jacobf anförde skriftligen :