Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser StatsUtsk. icke ega rättighet att sålunda tolka lagar och fälla utslag.
Jag anser, att Utsk. helst bordt undvika att yttra sig öfver Adv.-Fisk.
Printzenskölds rättsanspråk.
Stats-Kont., som kommer att yttra sig deröfver, blifver än mera afvogt sinnadt emot Hr Printzensköld, ifall Utsk:s tolkning af nyssnämnde §, af R.
St:r gillas, ty nämnde embetsverk har redan förut i en dylik fråga yttrat, att ordet inflyta betydde detsamma, som att penningarne skulle hafva blifvit i Statens kassor nedlagda. K. M. har väl i Bref af d. 16 Febr. 1842 förklarat denna tolkning oriktig, men, ifall Ständerna godkänna StatsUtsk:s tolkning af §:n, tror jag att det blifver ganska svårt, ja nära nog omöjligt för Hr Printzensköld att utbekomma sin lagliga rätt.
Detta sätt att opinera i juridiska frågor tror jag vara alldeles nytt här i landet, hvarför jag fortfarande yrkar återremiss af Utlåt.
Gr. Löwenhjelm, Carl Gustaf: Oaktadt de motiver, som 2:ne af StatsUtsk:s ledamöter, hvilka stannat bland minoriteten i denna fråga, här utvecklat till stöd för deras åsigt; oaktadt de bemödanden, Kammar-R:ns President gjort till förmån för en honom underlydande tjensteman; oaktadt förespeglingen derom, huru ett bifall lill StatsUtsk:s Betänk, skulle medföra svårighet att i framtiden få Adv.-Fisk:s-tjensten i Kammar-R:n af skicklig och nitisk person bestridd, finner, jag mig ändock föranlåten att yrka bifall till Betänk., och, jag stödjer detta mitt yrkande — besynnerligt nog •—• på samma argument, som den siste värde talaren för sin mening anfört.
Jag vill nemi. icke, att R.
St:r skola konstituera sig till ett juridiskt tribunal för att döma öfver Hr Adv.-Fisk.
Derföre förenar jag mig med Frih. Tersmeden, i hvars anförande jag till alla delar instämmer, samt anhåller om R. o. Ad:s bifall till Betänk.
Den tolkning af oftanämnde 23 §, några föreg:de talare velat göra gällande, anser jag aldrig böra medgifvas.
Det vore att efterskänka en af Konungens och Ständernas dyrbaraste rättigheter, benådningsrätten, och göra densamma beroende af en obetydlig procent-fråga.
I afseende på en talares yttrande, att StatsUtsk., enl. hans förmenande, varit obefogadt att ingå i pröfning af denna 23 §, derföre H. 3. 26 402 Den 8 Februari. att Hr Printzensköld till Utsk. ingifvit ett anförande, hvilket af Utsk. måste besvaras, men man måste ju gifva svar på tal, som det heter.
Utsk. har äfven afgifvit detta svar i enlighet med dess öfvertygelse om det rätta.
Man har framställt en skildring af Adv.-Fisk:rs olyckliga belägenhet, orsakad genom ständiga eftergifter från Statens sida af deras lagliga rätt.
I detta serskildta fall tror jag olyckan icke vara serdeles stor, enär Adv.-Fisk.
Printzensköld genom sina nitiska bemödanden uti ifrågavande balansmål redan inbringat sig en summa af mer än 7,000 R:dr b:ko.
Då man uti ett enda mål kan göra sig en sådan vinst, tror jag att det icke står så farligt till med Adv.-Fisk:rs utarmande genom borttagande af en del utaf deras inkomster, hvilket endast undantagsvis och vid serdeles bevekande omständigheter eger rum.
Hvad först beträffar en talares framställning om olämpligheten deraf, att R.
St:r inlåta sig i en fråga af rent juridisk beskaffenhet, såsom den nu förevar:de, ber jag att få förfråga mig hos den värde ledamoten, huru han ville att Ständerna i dylika fall skola bära sig åt.
Om en person kommer till en annan och emot honom framställer ett anspråk, som ännu icke blifvit i rättegångsväg anhängiggjordt, hvad skall då den sednare göra?
Han måste väl svara antingen ja eller nej till den förres begäran.
Detta är just hvad Utsk. gjort och hvad Ständerna skola göra.
Om svaret icke utfaller efter Hr Printzenskölds önskan, står det honom öppet alt hos domstol anhängiggöra sin talan och der söka utverka sig ett förmånligare svar.
Vidkommande sjelfva anspråkets beskaffenhet, får jag förklara, att jag för min del icke linner ordalydelsen i 23 §:n af Instr:n för K.Kammar-R:n så otvetydig, som Hrr von Hartmansdorff och Bildt velat den framställa, och att jag anser StatsUtsk:s af Stats-Kont. delade åsigt i detta hänseende mycket väl kunna försvaras.
Ifråga om Statens rätt att i dylika frågor jemväl efterskänka actors arfvode, ser jag saken ur den synpunkten, att denna rätt är en tillämpning af benådningsrätten.
Då en tilltalad är fälld till böter, eger K.
M. rätt att efterskänka äfven den del deraf, som eljest bordt tillfalla åklagaren.
I detta fall utöfvar K.
M. icke benådningsrätten, utan Ständernas bifall, eftersom frågan rörer Statens medel, och derföre har K. M. derom lill Ständerna aflåtit Propos.
Hr Bildt har väl upläst ett stycke af ett K.
Bref från år 1798, utvisande att K. M. då ansett Adv.Fisk. i Kammar-Revisionen i genom kronans eftergift af en henne tilldömd fordran, icke kunna berölvas sin actoratsandel af denna fordran, men den värde ledamoten har ej tillika för oss upläst ordalagen i den författning, enl. hvilken actorats-arfvodet på den tiden upbars ; och således eger exemplet ingen bevisande kraft, enär den författning, hvars tolkning här är ifråga, förskrifver sig från är 1831.
Att Konung och Ständer i andra likartade läll af Statens medel tilldelat en actor det arfvode, hvarpå han gjort Den 8 Februari.
403 anspråk, må gälla för hvad det kan, men deraf är det icke en oundviklig följd, att så i alla mål skall förfaras.
I det ena fallet kan billigheden sådant fordra, i det andra kan ett dylikt skäl ej vara för handen.
Den föreg:de talaren har uplyst, alt Adv.Fisk.
Printzensköld såsom actorats-arfvode i det s. k.
Finerska balansmålet redan upbnrit omkring 7,000 Rd:r, och då dertill kommer, att af de medel, hvarå arfvodet beräknats, 20,000 R:dr till Statskassan influtit, innan Adv.-Fisk.
Printzensköld upträdde att i målet föra kronans talan, och således utan någon hans inverkan, så torde detta förhållande utgöra ett nytt skäl emot de talare, hvilka åberopat obilligheten af att
Hr Priutzenskölds anspråk ogilla.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s Ullät.
Den välvilja, StatsUtsk. uttalat för den högt förtjente Valerii behöfvande enka och barn, skall utan tvifvel tillvinna sig R. o. Ad:s bifall.
Alla de talare, hvilka i detta ämne upträdt, hafva äfven i denna del med StatsUtsk. instämt.
Det är endast i afseende å besvarandet af Hr Printzenskölds lill Utsk. gjorda framställning, som här sig yppat olika tankar.
Jag får förklara, att jag i detta hänseende instämmer med Hr Bildt och Hr von Hartmansdorff.
Förgäfves svarar man, ä den andra sidan, att frågans juridiska del icke bör af Ständerna behandlas och att det alltid står Hr Printzensköld öppet att vid vederbörligt forum göra sin påstådda rätt emot kronan gällande.
Då, såsom ingen har dragit i tvifvelsmål, Hr Adv.-Fisk.
Printzensköld, sin pligt likmätigt, fullgjort allt hvad jxi honom ankommit, för att vara berättigad till det ifrågasatta arfvodets utbekommande, finner jag det vara II.
St:r, hvars rätt han bevakat, föga värdigt att, i afseende å det honom tillkommande fullmäktigs-arfvodet, hänvisa honom till laga domstol, under förklarande, att de ej egde att med sakens juridiska del taga befattning.
Hvar och en fråga, Mine Hrr, som blir föremål för Ständernas handläggning, företer alltid en juridisk sida, eller med andra ord, kan ur mer eller mindre ensidigt juridisk synpunkt betraktas.
Men huru skulle man väl bedöma en enskild person, emot hvilken ett fordringsanspråk framställdes, om han då svarade den betalningsfordrande sålunda: ”Det må vara att jag är dig penningar skyldig; hvarföre stämmer du mig icke?”
Ett sådant svar anses icke vara den enskilde värdigt, och ännu mindre torde det anstå R. Sl:r.
Man har, för frågans bedömande, fästat hufvudsaklig vigt vid de i 23 §:n af K. M:s Nåd.
Instr. för Dess och Rikets Kammar-Rätt förekommande orden: ”uti kronans eller andra allmänna kassor inflyta”, och Hr Montgomerie har påstått, att dessa ord skulle innebära, det kontanta penningar blifvit i kassakistorne nedlagda.
För att finna dessa ords rätta betydelse, måste jag-ännu en gång taga min tillflykt till några exempel ur det enskilda lifvet.
Jag frågar då, om man uti en arfsulredning eller uti en 26 * 404 Den 8 Februari. konkurs skulle kunna förvägra kuratorerne rättigheten att vid fordringars indrifvande emottaga obligationer, reverser, eller andra valutor i st. f. reda penningar?
Här är förhållandet enahanda.
Sequester var lagd på Kanslirådet Valerii pension och egendom, ehuru, såsom vi känna, R.
St:r tilläto honom att under sin lifstid fortfarande vara i besittning af sin egendom och sin lön oafkortad åtnjuta.
Denna egendom och denna pension utgjorde likväl en verklig tillgång, hvarutaf Adv.-Fisk:ns fordran belt och hållet kunnat betäckas.
På dessa skäl finnér jag att frågan om Adv.-Fisk.
Printzenskölds actorats-arfvode måste blifva till StatsUtsk. återremitterad, på det att Ständerna, i och med detsamma de emot Kanslirådet
Valerii sterbhus utöfva ett ädelmod, fullkomligt rättfärdigadt genom den hädangångnes emot det allmänna inlagde förtjenster, tillika blifva i tillfälle att anvisa nödiga medel för att såsom arfvode utgå till den aktade kronans tjensteman, genom hvars nit och skicklighet i utöfvande af hans embete, det blifvit Staten möjligt, eller åtminstone lättadt, att i ett så vidlyftigt och inveckladt mål, som ifrågakomne balans, erhålla de ersättningsbelopp, hvilka redan till Statsverket influtit.
Tersmeden har påstått, att StatsUtsk. lemnat
Hr Printzenskölds gjorda framställning alldeles ovidrörd, derigenom att Utsk. uttryckt sig sålunda: ”att, utan afseende å det utaf Adv.- Fisk.
Printzensköld nu framställda anspråk” etc.
En sådan upfattning af Utsk:s ordalag strider emellertid, som jag tror, emot all sedvänja inom den i Sverige allmännast antagna kurial-stil.
När en auctoritet lemnar en parts framställda påstående utan afseende,' betyder det nemi. att anspråket ogillas.
Sorn jag redan antydt, anser jag visserligen Hr Printzensköld hafva vägen öppen att i behörig ordning inför laga domstol göra sin rätt i denna fråga gällande, men jag hemställer ännu engång till R. o. Ad:s bepröfvande, huruvida det vore med R.
St:rs värdighet förenligt att nödga honom till ett sådant steg, och om icke fast heldre känslan af denna värdighet fordrade, att R.
St:r, på samma gäng de utöfvade välgörenhet emot Kanslirådet Valerii efterlemnade familj, äfven utöfvade rättvisa emot en Statens embetsman.
Frih. af Ugglas, Kurt Gustaf: Frih.
Tersmeden har redan, enl. mitt omdöme, så tydligt ådagalagt, att StatsUtsk. genom sitt Utlåt, ingalunda afskildt Hr Printzenskölds rätt uti ifrågavar:de hänseende, att jag icke kan för mig göra klart, huru man derom kan vidare orda.
En talare, som i denna sak är af motsatt mening med mig, eller Hr Bildt, har äfven medgifvit detta då han sagt att StatsUtsk. väl ej afskurit Hr Printzensköld» rätt, men velat göra det; och.talaren har i anlecln. häraf yrkat återremiss af Utlåt.
Men hvartill skäll då en återremiss tjena?
Cederström har sagt, att orden ”lemna utan afseende” skulle, enl.
Svensk kurial-stil, betyda detsamma sorn ”ogilla”.
Detta måste jag bestrida, ty ifall en person vid oriktigt forum Den 8 Febi u ar i.
405 auhängiggör en sak, kan domstolen ganska väl svara, att den lemnar påslåendet utan afseende, men dermed är det icke sagdt, att ju, icke samma påstående, derest det å behörigt ställe väekes, kan blifva gilladt.
Hr Bildt har mycket fästat sig vid den omständigheten, att actors rätt till arfvode alltid skall hafva blifvit i dylika fall iakttagen.
Jag känner icke, huruvida sådant alltid varit fallet, men sjelfva Utlät, gifver anledn. att antaga ett motsatt förhållande.
Der står nemi. i reciten omförmäldt, huruledes K.
M. föreslagit och B.
St:r beviljat Presidenten af Billberghs sterbhus befrielse från af Billbergh ådömdt ersättnings-ansvar i samma balansmål, hvarom nu är fråga, utan, att Adv.-Fisk:s. rätt till actorats-arfvode dervid blifvit honom förbehållen, en omständighet, som just i anledn. af Hr Printzenskölds hos Utsk. väckta anspråk dock varit af vigt att få utredd, Det synes utvisa att dylika frågor förut blifvit af StatsUtsk. på samma sätt som nu behandlade.
I afseende på beloppet af det actorats-arfvode, hvartill Hr Printzensköld möjligen skulle anses vara berättigad, får jag jemväl förena mig med Frih. Tersmeden.
Detta belopp kan nemi., enl. mitt omdöme, aldrig blifva större än 12 proc. af den summa, hvilken, i händelse Statens fordran ej efterskänktes, skulle till Statsverket inflyta.
På dessa skäl får jag till StatsUtsk: s förevar.de Utlåt, vördsamt tillstyrka B. o. Ad:s bifall.
Stjernstedt, AUg. Wilh.:
I afseende på sjelfva hufvudsaken, eller den tillstyrkta eftergiften af det Kanslirådet Valerius i lifstiden ådömda ersättningsbelopp i Finérska balansmälet, gillar jag StatsUtsk:s Utlåt., men jag kan deremot alldeles icke dela den åsigt, Utsk. uttalat beträffande Adv.-Fisk.
Printzenskölds anspråk pä actorats-arfvode.
Detta anspråks rättmätighet hvilar på tolkningen af det i 23 §:n af Kammar-B:ns Instr. förekommande ordet inflyta.
Lika med flere föreg:de talare tror jag detta ord icke böra betraktas såsom hafvande afseende, endast å sådana medel, hvilka verkligen i Statens kassa inkommit, utan jag anser uttrycket böra hänföras äfven till de summor, hvilka, derest åtgärder till desammas indrifvande blifvit behörigen vidtagna, kunnat till Statsverket ingå.
Af undseende för Kanslirådet
Valerius blef den beviljade införseln i hans pension aldrig till verkställighet befordrad, utan man lät bero vid den å hans egendom för Statens räkning lagda qvarstad.
Hade lagen haft sin gilla gång, så skulle de ådömda medlen hafva till Statens kassor influtit.
Vid sådant förhållande och då ostridigt är, att Staten efterskänkt medel, hvilka kunnat blifva dess egendom, anser jag det vara Statens ovilkorliga skyldighet att utbetala i lag stadgadt actoratsarfvode ät den tjensteman, hvilken utfört det mål, hvarå Satens rätt till medlen varit beroende, och hvilken ingalunda borde tillskyndas förlust derigenom att Staten ej begagnar sig af den rätt, som genom tjenstemannens åtgöranden blifvit Staten tillerkänd.
Man har påstått, att denna fråga skulle förete samma för - 408 Den 8 Februari, hållande, som då K.
M. efterskänker böter i brottmål.
Detta är likväl ett misstag, ty K.
M. bar väl rättighet att af nåd eftergifva ett kriminelt ansvar, men här är det en ersättningsfråga, der K.
M. icke eger rätt att bortskänka kronans andel, hvarföre saken äfven blifvit till R.
St:rs afgörande öfverlemnad.
På grond af hvad här under discussionen blifvit anfördt och med åberopande jemväl af de Utlåt, bifogade reservationer, anhåller jag, att StatsUtskrs Uti.
N:o 26 måtte blifva ålerremitteradt, i hvad det angår Adv.-Fisk.
Printzenskölds anspråk att utbekomma actorats-arfvode å det Kanslirådet Valerius i lifstiden ådömda ersättnings-belopp.
En sats, hvars riktighet jag förmodar icke kunna bestridas, är, att man ej kan bortskänka bättre rätt, än man sjelf eger och således aldrig en annans rättighet.
Om 1111 således
Hr Printzensköld verkligen blifvit genom den för Karamar-R:n gällande Instr. tillförsäkrad att åtnjuta 12 proc. af de medel, som genom hans embetsåtgärd till Statskassan ingå, så lärer väl häraf följa, att hvarken Konung eller Ständer, hvar för sig eller gemensamt, kunna bortskänka Hr Printzenskölds lagliga rätt, utan att sådant endast och allenast på honom sjelf ankommer.
Vid sådant förhållande anser jag StatsUtsk. hafva öfverskridil gränsen för dess befogenhet, då det inlåtit sig i undersökning af Hr Printzenskölds rätt att ifrågavande medel utbekomma, ty anspråket härå, utgör då det ifrågasattes icke föremål för StatsUtsk:s, utan för vederbörlig domstols pröfning.
Sparre har sagt, att K.
M. eger benådningsrätt.
Detta är sannt. K. M. har rätt att i brottmål göra nåd, men Konungen eger icke att efterskänka den rättighet, hvars åtnjutande blifvit någon enskild tjensteman tillförsäkrad.
Man har sagt, att de medel, af hvilka Hr Printzensköld skulle sitt arfvode utfå, icke till Statskassan influtit.
Frågas då om icke Ständerna sjelfva förhindrat dessa medel alt inflyta?
Ock om så är förhållandet, qvarstår icke då lika orubbad
Hr Printzenskölds rätt att utbekomma 12 proc. af dessa medel, hvilka kunnat och bort inflyta, såvida Ständernas beslut ej mellankommit?
Det har blifvit yttradt, att äfven om nu förevar:de Betänk, af Ständerna bifalles, Hr Printzensköld lika fullt har sin rätt öppen att vända sig till behörig domstol för actorats-arfvodets utbekommande, och deruti har man, enl. min mening, fullkomligt rätt.
Jag får äfven förklara, att jag, i egenskap af domare, icke skulle anse mig af Konungs och Ständers sammanstämmande beslut i denna fråga pä något sätt förhindrad att tillerkänna Hr Printzensköld det ifrågaställda arfvodet, men, efter den discussion, som nu äfvensom uti en annan fråga blifvit förd, har jag skälig anledn. att betvifla, det domare i allmänhet skulle tilldöma en åklagare en dylik rätt, sedan Konung och Ständer förklarat densamma icke ega rum.
Jag instämmer således med de talare, hvilka yrkat återremiss af Utlåt., och hemställer till Utsk., huruvida det icke vore riktigast, att, vid frågans återföretagande, Den 8 Februari.
407 icke inlåta sig i något raisonnement öfver Hr Printzenskölds rätt till af-fvodet, utan, vid återremissens besvarande, endast tillstyrka R.
St:r att bifalla K. M:s Nåd. Propos., det Kanslirådet
Valerii enka och barn måtte befrias från lifgifvande af det
Valerius i lifstiden ådömda ansvarighets-belopp, såvidt kronans rätt rörer.
Den siste värde talaren liar förekommit mig.
Jag kan aldrig tro, att man velat bestrida Hr Printzenskölds rätt, så framt man ej misstagit sig om frågans beskaffenhet.
Jag nprepar derför, att här icke är fråga om böter, ådömda i brottmål, der Konungen eger att göra nåd.
Utan här är fråga om ersättning för medel, som frångått kronan, och för hvilka en embetsman blifvit ädömd ansvarsskydighet.
Kronan eger icke rätt till större andel af dessa medel än hvad som återstår, sedan 12 proc. deraf till KammarlUns Adv.-Fisk. utgått.
Sin andel, d. v. s. 88 proc. af det hela, kan kronan eftergifva, men icke de 12 proc:n, af det enkla skäl, att dessa icke tillhöra Henne.
Vilja Ständerna efterskänka Kanslirådet
Valerii sterbhus allt hvad han i lifstiden skolat till Staten inbetala, måste de af egna medel gifva Kammar-R:ns Adv.-Fisk. ersättning för de 12 proc:n.
För att förringa Hr Printzenskölds anspråk, har man andragit, att han i ersättning för det
Finérska balansmålets utförande redan fått 7,000 R:dr.
Det är väl möjligt, men jag får uplysa, att nämnde tjensteman, enl. den uträkning, som åtföljde Kammar-R:ns förslag till ny löne-reglering, har, med lön och sportler sammanlagda, efter 10 års medeltal, knapt 2,800 <R:dr b:ko i årlig inkomst.
Jag hoppas, att R. o. Ad. häraf skall finna, att det icke är skäl att för de 7000 R:dr, som Hr Montgomerie framdragit, tro att Adv.Fisk. är för högt aflönad.
Jag anser tvertom det vara en ganska stor lycka, att man för en dylik lön kan få en sådan tjensteman.
Här har blifvit omförmäldt, alt Konung och Ständer skulle i en likartad fråga, nemi. ronde den summa, hvilken Presidenten af Billbergs sterbhus var skyldigt att till Staten gälda, jemväl efterskänkt Adv.-Fiskms åklagare-arfvode.
Förhållandet är, att Ständerna vid sista Riksdag efterskänkte nämnde sterbhus allt hvad detsamma var kronan skyldigt.
När Hr Printzensköld se- . dermera gjorde anspråk på utbekommande af hvad honom tillhörde, ansågo Konungens rådgifvare betänkligt, att sedan Ständerna eflerskänt alltsammans, af kronans medel gifva Adv.Fisk. ersättning.
På detta förhållande synes mig ock Hr Biskop Annerstedts reservation syfta. R. o.
Ad. och de öfriga Stånden hafva således denna fråga tillgodo, hvilken icke är afslutad derföre att hon icke nu är framdragen.
Men om man skulle yttra sig på förhand öfver detta ämne, emedan det blifvit framkastadt, så tror jag att R. o.
Ad. skall finna Hr Printzenskölds anspråk i det ena afseendet lika väl grundadt som i det andra.
Det är icke rätt att, på sätt Gr. Löwenhjelm gjort, anse Ständerna vid detta tillfälle inträda i någon juridisk pröfning af Hr Printzen - 408 Den 8 Februari. skölds anspråk.
Detta är längesedan pröfvadt genom KarnmarR:ns och Högsta Domstolens utslag i balansmålet, ty när den ådömda summan blifvit bestämd, är Adv.-Fisk:ns andel deraf jemväl, genom förfatlningarne gifven.
Här är blott fråga om att fråntaga Hr Printzensköld hvad
Domstolarne redan honom tillerkänt, hvilket jag hoppas att II. o.
Ad. icke skall göra.
Som jag låtit vidfoga Utsk:s Utlåt, den reservation, jag i ämnet sammanskrifvit, har jag ansett mig icke förr hafva beliöft begära ordet och skall äfven 1111 vara ganska kort.
Mig vill det synas, som om det bestridande af Hr Printzenskölds anspråk, hvilket såväl inom Utsk. som härstädes egt rum, härrört derifrån, att man tolkar 23 §:n i KammarR:ns Instr. efter hokstafven, i st. f. att den bör efter andemeningen tydas.
Fäster man sig mera vid meningen än vid bokstafven, så är det, åtminstone enl. mitt omdöme, obestridligt, att då KammarRms Adv.-Fisk. är berättigad att erhålla 12 proc. af alla de medel, som genom hans åtgärd i mål af ifrågavande beskaffenhet indrifvas och i kronans kassor inflyta, samt i förevar:de fall medlen ovilkorligen skolat inflyta, derest ej Ständerna dem efterskänkt, så eger Adv.-Fisk. rätt att för utkommande af återstoden ä det i och för målets utförande honom tillkommande arfvode hålla sig till K. M. och kronan.
Om Ständerna underkände Hr Printzenskölds anspråk, handla de, enl. mitt förmenande, i första rummet orätt och i det andra oklokt, ty Fiskalsbefattningar i allmänhet äro icke så angenäma, att Ständerna kunna, utan men för tjensternas behöriga skötande, förhålla dessa tjenstemän de inkomster, hvartill de anse sig vara lagligen berättigade.
På sådana platser förskaffar man sig i och för tjenstens skuld, såvidt den tillbörligen skötes, mänga ovänner och det är både klokt och billigt, att tjenstemannen erhåller en viss andel af de medel, hvilka han genom utöfvandet af sitt obehagliga kall till Statskassan indrifver.
Hvarken inom Utsk. eller här hos R. 0.
Ad. har någon röst höjt sig för den mening, att det ifrågaställde actorats-arfvodet skulle Uttagas af den ringa egendom, som Kansli-Rådet Valerius eflerlemnat.
Då således meningen härom ej lärer blifva någon tvist underkastad, tror jag den åsigt af saken, som jag i slutet af min reservation framställt, vara den enda riktiga, eller att R.
Sl:r besluta, ali actorals-arfvode, beräknadt efter det belopp, houptecknings-instrumentet efter framlidne Kansli-Rådet Valerius uptager såsom tillgång för gäldande af kronans fordran, må få af Statsmedel utbetalas.
Det är pä detta sätt jag tror frågan bör afgöras i enlighet med rättvisan och Ständernas värdighet, och får jag, på grund af hvad jag nu anfördt och af hvad öfriga talare i hufvudsaklig öfverensstämmelse med mig yttrat, vördsamt anhålla om Hr Gr. 0.
Landtnäs propos. å återremiss af ifrägavaride Utlåt.
Till en början får jag uttrycka min förvåning deröfver, att StatsUtsk. bland sina Den 8 Februari.
409 motiver till Utlåt, uptagit hvad som en och annan ledamot härstädes jemväl åberopat, eller att Hr Printzensköld redan förut uti ifrågavar:de balansmål erhållit ett icke obetydligt honorarium.
Ett sådant förhållande måtte väl icke hafva något med denna sak att skaffa.
Har Hr Printzensköld rätt alt utbekomma actorats-arfvode å medel, hvilka till följd af hans handläggning
Staten tillfalla, så kan denna rättighet honom icke betagas, äfven om han derigenom skulle erhålla en vida större summa, än här är fallet.
För öfrigt skulle jag tro, att denna fråga aldrig bordt blifva dragen under Ständernas pröfning och jag hemlar stöd för denna min mening från 90 §:n Reg.F., som föreskrifver, ”att under Ii.
St:rs eller deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning icke må komma, bland annat, enskildta medborgares förhållanden”.
Att denna min upfaltning af Grundlagens ord är för sträng, torde väl vara möjligt, efter som remiss af frågan till Ulsk. blifvit beviljad, men jag tror att nämnde § åtminstone bordt afhålla Utsk. ifrån att ingå i pröfning af Hr Printzenskölds anspråk samt alt Utsk. med afseende härå endast bordt förklara, att deröfver må Rätten döma.
Man har påstått, att Utsk. så förfarit, dä det yttrat, att anspråket lemnades utan afseende.