Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta ämne inlöpa äfwen ömman - Den >5 Naji- 165 mande considerationcr för den, som förledit är legt förstäckningskarlar i sikt ställe, i förmodan, akt alder, , icke skulle medföra ert bestäm, rwang, och som nu derigenom sakna mwägar att begagna e„ ytterligare legning om den killäres- I ert hus, där en aldrig far omgafs af twä unga söner, hade icke den äldre nu, utom conscriptionsälvern utgäkt som förstärkningskarl, om icke han derigenom bibehållit den yngre kill sin äldrige sars biträde, men redan utskcifwen jom förstärkningssoldat kan han nu ej winna denna afsigt, utan den yngre »vid 20 ar, »naste för en längre framtid öswerlämna sig ät owisia öden, och fadren möjeligen sakna sin enda päräknade hjelp; men dä jag nu anförr betänklighet för införandet af det förestagne confcriptionssysteme, äkminstone i denna tidepunkl, da krigeks inträffande fordringar af Arniecns tillökning möjeligen kunde bereda misinöjcn öfwer en inrättning som i lugnare tid läktare torde kunna införas, anser mig äfwen böra framställa hwad jag trodt kunde widragas såsom en fortsättning af de wid Riksdagen i Stockholm 1809 antagne utwäqsr till armeens förstärkning alt nemligen, enligt Riksens
Ständers beslut genom lottning eller legning ur folkmasian Uttagas erforderlige stridsmän, som kunde om lottning wille undwikas blifwa legde af dem, sorn enligt författningarne wörö lottning underkastade utan att nägon för sin alder allena wore owillkorligen till krigstjenst förfallen, och skulle denna förbindelse för dem som således
Utgå inskränkas till Z är som är förestagit med trygghet, att sedan alltid wara frie ifrån utskrifning för framtiden - »66
Den iZ H7aji. tiden, torde med säkerhet kunna päräknas lättare tillgäng lill friwillige, eller fsr lindrig betalning legde, och förmodligen skulle äfwen fl re emellan 20 och 2Z ärs ä!der häldre wilja friwilligt upfylla den dem alagde militairifVe förbindelse för Z är för att sedin wara frie, än att för framtiden alltid wara i osäkerhet att wid förefallande behof genom lottning kunna pakallas i den emellan 2a och 4A ar förut fbreM-cfne alder.
Ifrån förmögenheten ater runde legde stridsman om sa tarfwades med lika anledning och lika rättwisa fordraS, som wid 1829 ärs Riksdag, med undantag af all jord, som genom den ordin lira och extra roteringen redan häfta för den upfyllte fVyldigheten att anskaffa stridsman.
Da jorden icke mera i detta land, än andre, åligger att »restera krigsfolk, men hwilket i senare rider, utan sammanhang med skattläggning blifwlt willkorligt blott al hemmanen be? wiljadt har den oroterade jorden ar 18 >o alagde förbindelse, endast grundad i qodtycko, icke warit anna»' än en partiel bcwillning, älagd en witz medborgaceclatz, men sedan den nn ar werkftälld, synes detta bewiltningösysteme för att bereda en jämn fördelning i bördorne kunna fortsättas pa det sätt alt den öfriga förmögenheten i Riket i jemnförelse till den sist roterade, inträder i förbindelse att lega krigsfolk, eller art gifwa en deremot swarande a gift uran beräkning och kunde ungefärliga »värdet af 2:ne mantal säterie som merendels blifwik älazde upsätta en soldat, blifwa grunden för beräknit.geu af annan förmögenhet till upsSttande af en förmögenhetesoldat.
Egenuyttan fom ofra leder Den i5 Maji !
167 keder menMiga handlingar, Mall, ofelbart hos den sörmögne ocilla detta förstag: för ege» del har jag icke rädsrägat densamma i detta tillstyrkande, hälst ja,q äger icke obetydlig förmögenhet som hartvid Mille komma att taxeraö: men jag Mille haildre wäija den ukwäg, att med min förmögenhet biträda till naiional-förswaret, än aik med besoarande af densamma, fordra förswaret som en owillkoriig pligt af en bestämd alder, pä detta sätt Mule legning i förenämnde ttvenne särMlte wägac san>- nolckr betydligen öka krigomagrens styrka, man nägons mitznöje, och i solid as den fria wiljans beslut, men Mille äter legning medgiswas wid den förestagne confcripkion emellan 20 och 25 ar, wisa sig derwid betänkeliga följder; jag förbigär den obehagelrga erinran, att wid brist af tillgäng till legning, kommer skillnaden emellan den förmögne och fattige i alla ständ att göra det obehageligaste intryck, och fäster mig wid del inflytande del skulle medföra pä inrättningen af indelca armeen, om ock desi fortsättning Mille päraknas, da wilkoren af knecktc-contracterne icke fa t,ll godo njutas.
Det Mall blifwa en absolut omöjlighet, att genom leg» ning nn komplettera den in delte armeen, och delta förhållande ligger i öppen dag, enär i öfwerrvägande kommer, > att, ungdom som där antaga krigstjenst är manligen af den alder emellan 20 och 25 är, som nu komma art blifwa sjelfMefne soldater.
De följande kill legning tilläkne 12 ar eller till z7 äre alder utgör äter den alder dä hwar och en grundlägger sitt framtids öde, och häldre i öfwade walde yrken söker sin framlida, bergning än i p krigs - i68 Den Maji. kriqstjenstens mödor och osäkra belöning, man skaij swärligen pä landet i denna alder finna andra att leaa än dem, som genom mitzhushällning och ul» swäfningar kommit ifrän den rätta wäg, där arbetsförmåga , drift och goda böjelser bereda en larf. lig utkomst» och antalet as deni som lära lega sig skall således blifwa ganjka inlkrankt, men .behofwel af legning sa mycket större som det större antal conscribablc, a la i osäkerhet för utskrifning lära söka lega sä midt förmögeghet dek medgifwer och derom wilkorliga bering inga, och sädanl mäste inträffa sa snart författningen blir känd.
Det är rväl sank, att de fleste af sädane legntnqs ac« corder, icke torde ga i fullbordan, men »verkan deraf är densamma, och man skall frän denna tid icke kunna komplettera vapancer i indelta armeen, att förtiga den öfwerdrifna höjd. hwartill legor redan stigit, och som mäste uvgä till en gränslös höjd, da man saknar möjlighet att npfylla förbindelsen.
Sluteligen kan jag icke förviga cn anmärkning öfwer den i moralisks och oeconomilkr afseende skadeliga inflytelse sam stg företer af ungdomens fleräriga osäkerhet för krigstjenst, ben mäste otwiftvelaktigt werka huglööhet till allt da inga planer i något afseende för framtiden kunna upgöras, icke något arbete med bestämd uträkning j nägon wäg torde kunna företagas.
Detta tuiständ sär kanske en inflytelse pä yngligenS moralike till hanö enskildla skava i förening med samhällets, och kommer han werkeligen i krigstjensten, sä torde han icke där winna uägok till sin moraliska bildning.
Om han hörer till jordbruket, sa blifwer af osä - DssN IZ Maji» r§9 psäkerheten för utskrifning den följd, att sä länge äldre solk finnes att tillgå, fär han ingen tjenst, aiminstone ej af de bättre ärstjenster, sädanl har reda» inrräffak med extra roterings- och förstärknings karlar, och detta bewisar icke tillgäng pä arbetare, utan att bonden häldre blir utan dräng, än alt hälla honom wintermänaderne
Utan behof, för att sedan mista honom da sommaren inträffar.
Bliswer ater ynglingen i krigstjenst begagnad, wänjes han sa ifrän jordbruket, akt dit äterkommen, saknar han bäde hog och duglighet dertill, och skild frän sin rätta wäg, mäste han för framtiden söka annat yrke och lefnadssätt, som troligen mindre gagnar honom och samhället.
Det läter fig göra i södra lander att ffiftewis wara soldar och jordbrukare, men Swerige» tunga jordbruk fordrar en oafbruten handläggning af desi odlare.
Dä jag nn upfyllt mitt äligqande att yttra mina tankar i detta ämne för war öfwerläggning, äterstar blott att derwid foga den önffan, att det beslut som nu tvidrages, wigngare till fina följder, än nu kan förnrfes, matte bereda allmänt wäl, och af erfarenheten uplyst, jag mätte fä öfwertygclse del jag Misstagit mig i mitt omdöme.
Grefwe körner, Larl, ttpläste till Protocollet /oljandet O.werlygad att inom detta ständ icke finnes någon som ej inser nyttan och nödwändigheten af en förändrad Nauonalarmerjng will jag endast och i korthet yttra nägra ord om sältet pä hwilket den efter nun kanka bör utgå delta stånds första skyldighet är wäl vnekeligcn, all framför andra Den iZ Najr.
17» upoffra sig till statens tjenst, när Konungen det fordrar, hwaiaf synes rydeligen följa den omilikorliga, art personligen inställa sig till fosterlandets försvar, men dä werkan af en sädan absolut conscnpkion ännu är okänd och icke öfwerensstämmee med wära medständers inleresten, eller med deras som efter nu warande författningar dosatte, antagit tjenster, näringar och yrken, hwilka de ej Ulan största upoffcingar skulle kunna öswergiswa, fä anser jag för der närwarande legning nästan oumgängclia, och alt således den adelsman som skulle wilia sig af denna frihet begagna, icke derifrån genom något beslut mä silljas.
Den uarioualanda man tror snarare mackas medelst den absoluta conscriptions antagande, blifwer i min ranka icke eller genom legninqsfrihekcn sörfeiad, den tväxer dageligen genom exempel, den skall alltid underhållas af wär Högtäljkade och mördade Kron-Prins som upoffrar allt för sitt nya fädernesland, och hwars enda ära nu meca är, art rädda ost fran undergång och stadfästa wär sjelfständighet.
För att sätta denna wär oförliknelige Furste i tillstånd att
Utföra ert sä storr ändamål, önstar jag således att wi nu matte gifwa det första exemplet af enighet och kaga etl badesVyndsamt och kraftigt beslut i förewarande ämne, hwilker ofelbart skall öfwerryga främmande nationer hwilkas upmärkfamhst i detta ögonblick är fästad pä ost, det wi bade kunna och wilja gifwa ät fäderneslandet ett tillräckligt försvar.
Ett sädgnk beslut, som sätter Konungen i tillstånd att fritt och utan hinder af föreskrifter, tillskapa nakionalförswaret ester werkcliga behofwen, efter tidens tänkesätt, Ten iZ Maji. 171 fatt, och kai, handa efter poluiguens fordrinaat, skall §öra den största heder och altdraiäkcast öfwertysia det Rlddcrskapet^ch Adeln alltid liltvaö affö'^aders ailda.
Jag anhailer dcröte hos Herr La»dt-Marskalken akt propvsinon ma göras lil! cnffilt bifall ä det serskilta Urffoktets betänkande.
Hcrr klack, Larl, anförde skriftligen:
Ur.!» anspråk «tt i en fragg af de» wigt som den förcwaranbe, gifwa någon rik ning äi Ridderskapet och Adelns bestin, anhaller jag alt fa fram» lägga mina rankar.
Om conscciptionens nödwän» dighet är ej mera nägon fräga, nationen, anninstone den tankande delen af alla clasier ärkänna denna sanning.
Opinionens frihet, stende lill all harmoni, har upwäckt olika meningar om skyldigheten ott ga sjelf lill strids, eller att anskaffa lnllgvd karl i stallet.
Med all aktning för de Herrar vch män, som ifra för den ädla könsta», aik hwar och en har lika pligter arr upfyllcj dä frägan är om fäderneslandets försmår, tror jag ända det är cn skyldighet gf Rikets Representanter, att ej ensamt följa den enthoustasme hwaras man sjelf är liswad utan alt alwen bedöma ven som kan wara radande hos mastan af nationen.
Swensk» mannaminnet har ej annat att erinra sig än olyckliga krig. de sednare upfylde af fasa och elände kunna ej annat än förskräcka samtiden, Wi hafwa sert kärnan af Smenska armeen öfwerförd pä andra sidan hafwet för alt bortsmälta utan ändamäl och öfweriefworne räddas genom en neslig ewgcuatio» af en bland Swerigcs bästa fästningar vch hwaröfwer bwarje krigare harmfullt kia - !?- Den !A LTkaji klagade.
Wi hafwa seri Finlands lagerkrönte förswarare, esker elt odödligt fällttag, sä öfwerlämna sitt älstade fosterland i fiendens händer; wi hafwa felt SwerigcS wapenföra ungdom blott pä en wink frän Regenten samlas under fanorne, hwilket war wäl, deras öde? ingen är derom okunnig! alt desta sär ännu blöda ömt hss föräldrar, flägtingar och wänner, lärer ingen kunna bestrida, mänga af hem äro ännu owiste om sina anhöriges öde, om de stupat pä stagtfältel eller wanwärdade funnit döden pä sjukhusen, eller om de ännu släpade fran silk fädenesland, gä att söka den under främmande wapen mot Turkarne eller Spanjorerne.
Akt wid deha sorgliga betragtelser som äfwen äro sanningens, wilja genast omwända nationens ncdstagna krigslynne till enthousiasme, akt i ben swensta bondhustruns upsträmda hjerta wilja genast ingjuta den spartanska medborgarinnans hjelteanda, anser jag wara af de rölwerk som i narwarande ögonblick ej kunna fatta eld pä Fäderneslandets altar.
Dä Swensta armeen en dag förd i striden af Hans Kongl. Höghet
KromPrinsen sätt erfara denna samtids hjeltes inflytelje pä sa wäl mennistans moralista som physista förmäga, stall Swensta nationen sjelfmant allmänt och förtroligt samla sin enthousiasme under dest baner, och jag tror ben dä stall blikwa kraftigare, än den som tillskapad wid en Riksdag af någre fä individuerS en» stilla mening.
Jag tror äfwen den armee wara mera antändbar som i narwarande tidpunkt utgår utan twang, äran att friwilligt gä till fäderncölandeis för - Den 15 Maji. 173 förswar är nekad för hwarje yngling emellan 2s och 25 ars alder dä en oryggelig lag hjudec och befaller det.
Med anledning af hivad jag här anförk, får jag förklara, ali jag anser conscrjprion utan rättighet att lega wara lika omöjlig som ogagnelig och yrkar för min del antagandet af Utskottets betänkande.
Herr keresvetokl Morats,z Larl T^xel, yttt rade sig skriftligen sälunda:
Eburu öfwerläggningarne om rättighet till legning wid Utförandet af den nn i Näder proponerade bewaringsarmäen/ wäckt min förundran t anseende dertill att jag ansett det snart sagt omöjeligt att nägSU skulle wilja betala penningar för att ga förlustig den äran att wara fäderneslandets förswarare, har jag dock inhämtat, art sä mänga aktninqswärda män af Rikets nu församlade
Ständer äro af en olika mening med min att jag är mera längt ifrån än nägonsin att anse den för ofelbar.
Det är wäl sant ait inga skäl för legningsrätkigheten ännu blifwit anförda, som kunnat wäcka ändring i min redan här yttrade öfwenygelse i detta ämne, men för att ej lata denna öfwertygclse i nägon matto lägga hinder för snara fattandet af ett beslut svin skall och bör påskynda det stora ändamäler:
En bewäringSarmeeS llpsättande till fosterlandets förswar, sar jag härmed förklara dek jag för min del bifaller särskilta Utskottets betänkande kill hela sin widd, men icke de derwid i wordsamt memorial bifogade önskningar.
De ämnen som i dem innefattas, Dm ,5 Maji.' äro efter min tanka af en sadan natur, att dekas afförande bör till K^ngl.
Main i underdämgher öfverlämnäs, och jag får härmed äfwen »vördsam! fö,esla, atk pä sadanr fä-t med dem förfaras mä» Etter de skyra olyckor som Svea Rike ej längesedan undergått, harn lyckligt kan dek ej nu skatta sig akt i soekfen för sin krigsmagr aga en hilke sadan som Hins Kongl. Höghet Kron-Prinsen.
Hwad ara för wara söner, art under denne store mannens fanor fä uosylla det wiatiqa och heliga kaller, atk försw ra fäderneslandets sjelfständighet och ära och anhöriges och medborgares wälfard och lugn' känstan as en sadan asundswärd ära, en sä hög bestämmelse skall sannolikt fä intaga, sä elda hwarje rättskaffens Swensk ynglMgS bröst, akt legningsfrihcten ehuru den bewiljas, af ganska fä begagnas.
Och de af fwerigeS ädle förswarare, hwilkas blod i striden kan komma att rinna lära wisterligen i alla sall betänka och ärkanna att de ej gjorr mer än blott betalt fosterjorden en skyldig gärd. Zerr Llomstestt, Ikans, upläste ett sa lydande
Dcramen:
Da tid efter annan, nplysta ledamöter af detta ständ, sä kraftfullt, sä öswertygande ordat om nyttan och nödwändighcken af en allmän narionalbewaring. i lika fördeld lika skyldigheter åläggande, och Vestas npfyllande derigenom lika smickrande för hwarje medborgare bland ett folk, enligt häfderne stampladi, af sä sann ursprungcliq fosterlands tänsta, som det Swenska, wore ytterligare tillägg i denna del, djerft och öfwerflödigt.
Riv» Derr iz Najr» 175 Riddersssapet och Ad-lns owilkorliga pligt i grund of dest nprinnelse och fortsatta tillwarclse är: att i farans stund främst af alla gä i wapen för fosterjordens sörswar.
Denna sanning, högndeligt och unanimt erkänd enligt 1809 och agio ärs Riksdags vrorocoll wore det ett sjctfqifwlt dementi, vin Ridderfkapet och Adeln nn afwagtade de öfrige Srandens beflui för akr prononcera sitt.
Ständers särskilt nedsatte lltstottS betänkande i anledning af Konungens nådiga proposition i detta ämne, innehåller i hnfwudfrägan, anmärkningar pä dek mäst tillfredsställande sätt utwecklade, och winnar öfwer alt om det warma patriottffa nit hrvars föremål är: att förena tänkesätten kill ett med hufwudafsigkcn och allmänna wrljan närmast öfwerensftämmande resultat.
Med wördsamt erkännande häraf, tror jag likwäl ett närmare öfwerwägande fordras i den ä. lerstgende wigtiga puncken om legning bör tillätas eller icke, och det ar härom jag anhallcr, fä okonstladt yttra min enskilra oäterkalleliga tanka.
Mm legning tillätes, tror jag det ända» mäl, att uti en werkelig, icke ckiimerigus nationlig skyrka, ägg borgen för Fäderneslandets sjelfständighet, förfelar, och hela nationen skall snart inse ett mitztaq af de skadligaste följder.
Inrättningen af samhälle grundar sig pä wista fördelar och deremot stvarande personliga pliqrerz ten första af dcsta är deltagandet i ett gemensamt sörswar dä någon fiende will i de förre göra ingrepp.
Äfwen wid den flygtigaste öfwersigt uptackes genast en innefattande motsägelse deruti: att eu sam - r?6
Den i5 Maji. samhällsmedlem skulle med den under skydd af samhällsinrätkningen redan förwärswade egendom kunna lill egit och samma egendoms förswar, köpa en annan medborgares, som mahanda annu icke^ haft tillfälle atr röna någon af samhällets walgerningar.
Aldraminst är der förenbark med RtdLerskapet och Adelns nysipäberopade högridliga ärkännande och jag wäqar pästä, icke heller med någon Swensk medborgares sanna fördel, att yrka såsom en förbehållen rättighet fä lega manskap till egen eller egna söners befrielse frän utskrifning.
Olägenheterna häraf äro oberäkneliga! hwit» ken minskning i antalet af jordbrukare och af alla sorter arbetare skulle icke npkomma "ä dylika su, pleanter ibland desie nödwändlgk mäste sökas i de äldrar, som äro öfwer den i Kongl. Maj:ls nådiga proposition utfästa?
Skulle icke sädane genon» en längre utsträckt tjenstetid blifwa förlorade för dek yrke i hwilker de i annat fall ma hända gatt laugt?
Skulle legorna blifwa i ett beständigt tilltagande och blott ak rika kun^a ntgifwas?
och i delta fall borde skyldigheten akt skaffa manskap till större an» tal i hwar persons ställe beräknade efter gangbaraste pris blifwa i förhållande till förmögenheten, af samma skäl som all annan bewillning- Blef we icke den sämsta odugligaste delen af nationen, det will säga den laktköptaste oftast begagnad.
Hwilken wäl upfostrad yngling skulle icke rodna, att i striden förblandas med, och utom densamma blifwa sällskapsbror ät köpta äfwentyrare, som inirängk sig i kriqsmagten blott för en lag winning, icke af nit för landets wäl.
Den friwilliga kunde ju er drig Utan Den iL 117 afl titan harm, förtrytelse och ett stags blygsel föra wayne» bredewid en sadan och med ännu mera stal skulle dest förakt en annan gang röja sig wid åsyn af deli legande, som af seghet undandragit sig en bland de heligaste pligker.
Däremot i en krigs,nagl till sjös; eller lands, sammansatt af likåldrig» nran afseende pä börd, rikedom eller andra stampens fördelar, tycker jag mig se: en avel täflan och manliga beslut lisma Htvarje bröst) enj cnthousiasme icke gwäfd genom idöen akt tro sig af oder manlottad; den nied snille begafwttde och mera kunnige, underwisa den med mindre fallningsaäsma; — ett samfällt sträfwande att fnllkommas kill eit kraftfullt helt; och alla tvapnade t samma ändamål hafma smnrit, aik alldrig lämna fältet ät ett inkräktuingslysten stende.
Fordna Swea Konungars och Hjcltars ewigt minneswäcda fälttåg, tjenade till deras eftersyn akt nied lika bragder förnya Swensta namnets ära; sädane föreställningar af det urgamla mattnamodet närivarande för krigarnes hänryckta inbildning, skola de hasta til! anfall elled förswar, strida och segra.
Om dek medqifwes, akt en lags fullkomlighet består util att med möjligaste korlhct och widsträcktasie omfattning gifwa minsta rummet ät för» tydningen, och derigenom hafma Mästa werkande kraft söt sitt ändamål, sa lärer deraf följa, att ju flera undantag mäste göras, desto flera anledningar giswas till större eller mindre mistbruk.
Dä jag ifrån denna hufwndprincipe Ukgär, med erkännande att wista absolut hinderliga tillfälligheter kunna Lörsta Del. N:o 12. 178 Deri -5 Naji. na gifwaS för en all ruan lags fullgörande, magae jag förcsiä alt ifrån nationalförswarcts ukgörande, juga mä anses berättigade undantagas, utom k ,:a
Le kill kroppen sä lykke, cm tjenstcns enklaste utöfning under krig derigenom ivore hindrad 2:0
Le antingen kill kropps eller själs egenffapeo sä be» skaffade, ask de kunde anses oduglige och inga platser finnas, hwarkil! de lämpade esker sin förmåga, wörö anwändbara.
Zko dä jords eller egendoms förwalkning nödwandigk lkulle lämnas helt och häl» lik otillsedd genom en enda persons krigstjenst, eller dä minderåriga barn lämnades kill ros ät armodet genom en enda äldre brors eller siäakingS utskrifning; i alia hwilka sall fordrades .Konungens nådiga bifall, lämnadr med anledning af do säkraste ntteststn öfwer sädanc högst bewekande omständigheter.
Om legning
Ml! såsom ett oundgängligt medel kill buswudsrägans snara afgörande möjeli-- gen kunna anses för någon rid böra tillälas kror jag följande wilker nödiga : 1:0 de werkligk friwillige mä alldrig sällås tillsammans i en corps med de legde, utgöra e» ferffilt under serskildt Öfwer och Under befäl: 2.0
Jnga kroppsstraff blott ambirions och lifsstraff kunna äläggas.
Men desta aker med kcigsarriclarnes yttersta stränghet.
A.o hwarje ung man som en gäng legt eller lätit kega annan i sitt ställe , bör under eller efter ntskrifningsäldern, aldrig mer kunna antaga-- under hwad förewändning som hälst r krigstjenst wid befalsgraderne.
4:0 den som. legt, är alltid skyldig, att complektera eller recrutera sitt neimer wid ffeende afgäng.
5:0 bör endast <m bZ - Den iZ Maji.
179 bestyrkt sjuklighet under någon bestämd rid, r. ex. § är tjena till frikallelse.
Om legningsrätkighetcn förswinner, föregifweS, au manga under bästa aldren för Embetsmanna kunffaper, för studiers och olika talangers winnande, derifrån afiägsnas och förlora riden för del yrke hwartill de warit bäst pahande.
Härwid anmärkes tillbakars, att jusi Under uisikrifuingsäldren, bleswe hwar och en liksom inwigd till arbete och werksamhet. dä annars säkerligen de flesta antingen wid en Academie, sedan de fjclfwe trott sig redan
Nog stadgade, wägledde af någon osta icke tuera kompetent domare öfwer nyttigt eller onyttigt än de, eller ock i någon haudrwerkslära — erhållit föga eftersyn, samt således i stMolöshet och flyktiga nöjen tillbragt största delen af sin lid, deremot wanda wid activits under krigstjensten, ffulle de för alltid bibehålla samma drift och werksamhcc under beständig utöfning af bade fjäls och kroppsförmögenheter.
' Sedligheten bleswe icke äfwenlyrad da en god esprit owillkorligen instängde hwarje elakt ämne.
Wid utljent lid kunde de som ej wörö böjda för krigswäsendet, med en i alla fall gagnelig erfarenhet, härdade och rörliga återgå att genom fördubblad iswcr blifwa nyltige i wärf mera cnlige med deras anlag, äswcnsom de hwilkas naturliga fallenhet, före inträdet i stensten icke bestämt utwecklat sig.
En sammansättning af mindre öfwa» de troupper blcfwe icke eller någon inträffande händelse, dä man af sednare tiders erfarenhet känner huru lätt en i militairiffa öfningar kunnig krigsman bildas, och dä uti alla lactiffa rörelser, hwar man Dcn 15 Naii - man är att anse som en del afett sammansatt hell, Hwilkcts större eller mindre werkön beror pä befälets theorciiska som praktiska Äcklighet, att wera rätt anwända det.
En alldeles bekymmerfri lefnad, jn längre förd, ästadkommer desto mer stöhel och owerksamhel alldrig skall en sann hederskänsla, ett inbördes förtroende, en wäl nnderhällen ordning i Embeksgöromäl, och allt detta förenadt med Statens wäl såsom högsta föremålet, sakrare kräsfaS än hoö dem som under krigstjenst lärl och insekt uödwändighetest af ett regelbundit sina skyldigheters iagttagande.
I samhället skall hwar man, snart anse som en heder att hafwa fullgjort denna ^ard ät staten och de som nekat dcn sin arm, alltid moia föraktets blick.
Alldrik skall mitznöje och höghet säkrare förekommaS, är dä alla ständ och alla elahcr utan ätskillnad upsylla samma pligter, dela lika öden, dä ingen titel eller förmögenhet werkar undantag.