Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gripenstedt, Joh. Aug.: Banko-Utsk:t har här föreslagit, att den sedan 1860 års början upplupna Banko-vinsten må få i Banken bibehållas.
För min del kan jag icke Den 22 Maj e. m.
151 anse detta hvarken vara nödigt eller nyttigt.
Såsom skäl för denna åtgärd liar Banko-Utsk:t yttrat, att derigenom skulle
Banken vinna den styrka, att den under alla förhållanden skulle kunna fullgöra sina förbindelser.
I sjelfva detta uttryck »att fullgöra sina förbindelser» ligger emellertid någonting sväfvande.
Man kan nemi. betrakta Bankens förbindelser i allmänhet, eller såsom hvarje annan persons eller korparations, nemi. att man skall göra rätt för sig; och i detta afseende är också klart, att om grundkapitalet, d. v. s. det öfverskott
Banken eger öfver sina skulder, är betydligt, så verkar detta tryggande.
Det är nemi. tydligt, att om de tillgångar
Banken eger i enskilda skuldförbindelser eller andra valutor, genom särskilda omständigheter vid något tillfälle skulle falla betydligt i värde, så skulle en större grundfond uppehålla förmågan att det oaktadt godtgöra alla utgifna förbindelser.
Men förutom detta, med alla andra gemensamma åliggande, har äfven Banken en annan, särskild förbindelse att uppfylla, nemi. den, att alltid vid anfordran kunna inlösa sina sedlar med silfver, och i delta afseende finner livar och en lätteligen, att det ifrågav:de kapital-öfverskottet, det må vara huru stort som helst, icke kan utöfva någon direkt verkan och icke eger något effektivt värde för tillfället, såvida det icke har en sådan form, att det genast kan användas till inköp af silfver.
Af ett annat yttrande, pag. 54, synes det likväl som BankoUtsk:t mindre fästat afseende härpå, än på den omständigheten att få öka den s. k. grundfonden.
Detta måste jag dock, på anförda skäl, för min del motsätta mig; ty förhöjningen i kapital-öfverskottet eller grundfonden skulle, såsom jag nyss sökt visa, i och för sig ingenting uträtta i fråga om Bankens förmåga att alltid kunna fortsätta silfver-vexlingen.
Hvad man i sådant afseende har att tillgå, är att de tillgångar, som Banken har att använda till förstärkande af sin silfver-kassa, till det belopp, som är nödigt, bestå i sådane obligationer, som äro försäljbare på den utländska marknaden.
Hela summan af obligationer utgör för närvtde, efter Bankens redogörelse vid slutet af förra året, något mer än 114 millioner.
Deraf måste likväl afdragas sådane, som icke egentligen äro användbare till försäljning på utländska marknader, nemi.
Biksgälds-kontorets äldre förbindelser och arméens ackords-amorterings-kassas obligationer.
Dessa utgöra ej fullt 5 millioner.
Återstår således i statsobligationer och Hypoteks-löreningarnes obligationer något öfver millioner.
Om nu dertill lägges, att, enligt R.
St:rs beslut, de fordringar, Banken har för fastighetsbelåning, skola komma att öfverlemnas till Hypoteks-banken mot dess obligationer, hvilka äro säljbare på den utländska marknaden, så uppstår härigenom för Banken ytterligare en tillgång på dylika papper af omkring 7 millioner, och hela beloppet häraf blir således närmare 14 millioner, hvilket, efter mitt omdöme, är för det ifrågav:de ändamålet fullkomligen tillräckligt.
Jag tror således för «ii« del icke, att den föreslagna åtgärden är nödig, och ej heller 452 Den 22 Maj e. m. är den, så vidt jag kan finna, nyttig; ty följden häraf skulle naturligtvis blifva, att det lån, sorn af staten behöfver upptagas, måste ökas med en motsvarande summa eller med 5 millioner rdr; oell då den härför utgående ränta samt amortering, sammanlagdt beräknadt till 6 proc., utgör 300,000 rdr, så följer deraf också, att man i sådant läll måste vara betänkt på en tillökning i statsinkomsterna till sistnämnda belopp.
Detta är dock ingen obetydlighet, och då jag tror att man icke bättre kan använda den tillgång staten eger genom den uppkomna banko-vinsten, än att använda den för de behof, som för staten äro nödvändige; så anser jag detta så mycket heldre böra ske vid detta tillfälle, som derigenom en efter mitt omdöme onödig tillökning i skuldsättningen samt skattebeloppet, utan svårighet eller olägenhet kan undvikas.
1 afseende på sjelfva saken, är jag således af den mening, att de ifrågav:de 5 millionerna icke böra reserveras i Banken, utan att de böra öfverleninas till Riksgälds-kontorct.
Men äfven om dessa medel skulle för Bankens räkning reserveras, så får jag säga, att det sätt Utsk:t föreslagit för deras användande, nemi. till inköp af räntebärande obligationer, synes mig föga lämpligt; ty om denna form skulle för ändamålet begagnas, nemi. icke att deltaga i lånet, utan att uppköpa obligationerna, hvad blefve väl följden?
Jo! att
Riksgälds-kontoret först skulle till viss kurs upplåna penningar t. ex. bos Hrr Rothschild, eller någon annan, men som dessa
Hrr icke lemna lån för nöje skuld, utan för vinst, så är det klart — hvilket man också vid hvarje upplåning sett — att de icke, sedan lånet blifvit afslutadt, komma att sälja obligationerna till samma kurs som den, hvilken Riksgälds-kontoret fått betala, utan till en högre.
Och enär Banken icke sjelf ingått som långifvare, utan skulle uppträda såsom köpare, måste naturligtvis obligationerna betalas, icke efter den kurs Riksgälds-kontorct betingat, utan efter den som de sedermera få, och detta blefve en förlust för Banken lika stor som den blifvande kursskillnaden.
Afven denna omständighet har jag ansett mig böra omnämna, för att antyda att dessa åtgärder, sådane de nu äro föreslagna, så i ena som andra hänseendet, efter mitt omdöme icke äro lämpliga; och som jag, i följd häraf, icke kan finna annat än att K.
M:s förslag i ämnet har ett betydligt företräde framför Utskrts, får jag hemställa, om icke R. o. Ad., på grund af de anmärkningar jag nu haft äran framställa, behagade återremittera den ifrågav:de punkten.
Afgörandet om bankovinstens användande har alltid varit en svår sak vid våra riksdagar, och Banko-Utsk:t har i långliga tider sträfvat att konsolidera vinsten så mycket som låtit sig göra, i motsatts till R.
St:r, som endast sett på uppfyllandet af sina behof, och velat använda vinsten för sina ändamål.
Detta har gjort att någon betydlig bankovinst för förra decenniet icke blifvit besparad Ban - Den 22 M a j e. m. 453 ken, men under de sednare åren har omdömet tagit en annan rigtning, och Banken har efter hand fått bibehålla sin vinst, till en stor del äfven derföre, att då man vid riksdagen 1850—51 kom på den idéen att etablera fdial-banker, så var man angelägen att dertill få medel, och då användes härtill banko-vinsten.
När Banko-Utsk:t började sina arbeten vid denna riksdag, och förslag blifvit framställdt att omorganisera Banken på annat sätt, så att den skulle blifva dels en vexelbank och dels en affärsbank, så var det nödvändigt att lemna en betydlig grundfond åt den nya banken.
Redan då tänkte man sig som ett lyckligt förhållande, om banken skulle kunna öka sitt öfverskott så att den hade 30 millioner.
Jag medger att denna siffra är till ganska stor del godtycklig, men den har uppkommit deraf att R.
St:r för flere år sedan beslöto att 30 millioner sedlar skulle få utgifvas öfver den metalliska valutan.
Nu har en annan talare anfört att detta icke står i direkt sammanhang med hvartannat.
Detta kan jag icke disputera, ty det är en klar sak, att om man skulle fordra att alla sedlar, som äro utgifne utöfver den metalliska kassan, skulle inlösas, så hjelper det icke, om grundfonden är huru stor som helst, såvida den icke förvandlas till sådant mynt, hvarmed sedlarne kunna inlösas.
Men det gifver styrka mot en panik, som möjligen skulle kunna åstadkomma ett hastigt inrusande till bankluckan, och vore således icke alldeles utan verkan i detta fall.
Men detta är icke Bankens enda förbindelse.
Gripenstedt har äfven upptagit
Bankens förbindelse att fullgöra sina skyldigheter och betala sina skulder, och anmärker dervid ganska riktigt, att ett öfverskott är ganska nyttigt att hafva, derför att den valuta, man i nödens stund skulle behöfva, möjligen kunde falla så att den icke räckte till att dermed inlösa alla de utgifna sedlarna.
Men Sveriges Bank har ännu en annan skyldighet, nemi. att se till att riket icke under några förhållanden blir utan mynt, utan riksbanks-sedlar.
Det finnes också en föreskrift för Banko-fullmäktige, att när Bankens kassa sjunkit till Tio millioner, skola Fullmäktige vidtaga sådana åtgärder, att kassan kan höjas.
Afsigten med denna föreskrift är den, att icke den händelsen, — som visserligen synes vara omöjlig, — att alla sedlarne skulle gå ut, skall kunna inträffa; men den måste hafva ett medel att motverka en sådan tendens, om den skulle visa sig.
Man kan nemi. tänka sig ett handelsraseri, en öfverspekulation af den beskaffenhet att silfret mer än vanligt rusar ut ur landet, och att då en för rörelsens bestånd vådlig ställning skalle kunna uppstå utaf misshushållning och som man måste tåla.
Om då Banken skall uppfylla sina skyldigheter och tillse att landet icke blir utan mynt, så finnes icke mer än två utvägar, nemi. att låna pengar eller anskaffa silfver utifrån.
Huru stor summa dertill skulle behöfvas, medgifver jag är utom Banko-Utslcts förmåga att uträkna; men Banko-Utsk:ts alla ledamöter hafva varit ense om att det skulle trygga Bankens ställning, om den kunde få en grundfond, och dermed förenad rättighet att ut - 454 Den 22 Maj e. m. gifva sedlar utöfver den metalliska kassan.
Sådan har tanken varit inom Utsk:t, och den har stödt sig på opinionen inom landet, att det vore orätt att taga ifrån Banken en stor del af dess vinst, och icke låta densamma utvidga sig så långt den kan.
Banko-Utslct har föreslagit att vinsten skulle bibehållas; men det har icke varit meningen att skrinlägga denna vinst, utan den skulle komma landet till godo.
Proposm i ämnet, som ankommit till R.
St:r, blifvit till lltsk:t remilterad och Utsk:t således lått någon anledning att taga en sådan sak i öfvervägande, så är det möjligt alt Utsk:t kommit till något annat resultat.
Nu bade Utsk:t ingen annan gräns för sina åtgöranden än den Betänlut innehåller, nemi. att föreslå R.
St:r något användande af Banko-vinsten.
Men då meningen icke var att denna vinst skulle dragas ur rörelsen, utan att den skulle förstärka Banken, föreslog Utsk:t att för densamma skulle uppköpas obligationer; och då man visste att R.
St:r nödvändigt skulle upptaga lån för jernvägsbyggnader, ville man anskaffa sådana obligationer, som lätt kunde utgå i rörelsen.
Det var icke Utsk:ts tanke att
Riksgälds-kontoret först skulle göra upp affären och att Banko-fullmäktige skulle köpa af dem, utan Utsk:t tänkte att Riksgälds-kontoret och Banko-fullmäktige skulle komma öfverens att köpa för så billiga vilkor som möjligt.
Skilnaden emellan att upptaga pengar utrikes för stats-verkets räkning och att på detta sätt till Banken sälja obligationer, som jag hoppas länge skola blifva liggande i Banken, är den, att i sednåre fallet kosta de staten ingen ränta, och då göra vi icke så stor skuld.
På förra sättet deremot står det qvar såsom en skuld, för hvilken ränta skall utgå.
Jag tror visserligen icke att det vore någon fara, om dessa 5 millioner tages; men jag tror mig äfven veta, att den allmänna opinionen i landet är deremot.
Emellertid vill jag icke motsätta mig en återremiss, ty denna sak är ganska vigtig; och som hvarje Utsk. är R.
St:rs tjenare, är det äfven Utsk:ts pligt att taga emot föreskrifter.
Jag tror dock icke, att om punkten bifalles, någon sådan stor skada uppstår som Frih. Gripenstedt förespeglat, och då komme man till en sådan kapital-behållning, att det skulle dröja länge, innan den behöfde förökas, hvarföre hela banko-vinsten framdeles kunde användas för statens behof.
Jag anhåller om bifall till ifrågav:de punkt.
Om man tager denna och den 45:te punkten under betraktande på en gång, så förefaller det mig som man skulle kunna vinna båda de ändamål som sökas, nemi. att öka grundfonden till 30 millioner och lemna bidrag till jernvägsarbetena med 5 millioner.
Det är väl obestridligt att Banken, med det stora öfverskott, den redan eger, ej blott kan liqvidera alla sina skulder, utan älven, med användande af redan innehafvande obligationer, anskaffa en god del silfver vid inträffande behof.
Men ställningen kan blifva sådan, att ansträngningar i mera vidsträckt mohn behöfde göras för reali - Den 22 Maj e. m. *55 sationens uppehållande.
Jag skulle således vilja föreslå, alt Banken icke annorlunda biträdde Statsverket med bekostande af jernvägsbyggnaderna, än att för 5 millioner deltaga i det större lån, sorn kommer att uppgöras, och dessa millioner utginge i den mohn blifvande banko-vinsten för åren 1863, 64 och 65 inflyta.
Det kan visserligen sägas att det är staten som rår om Banken, och att staten således äfven har rättighet att disponera öfver dess vinster, men det är icke rätt att sammanblanda Statsverkets och Bankens alTärer.
Vi hafva under en föreg:de period af vår finanshistoria sett, hvartill en sådan sammanblandning ledt, och jag vill icke med min röst bidraga till beträdande af en bana, möjligen förande till samma olyckliga resultater som så många gånger förut.
Men på det af mig föreslagna sätt skulle alla de ändamål, som sökas, stå att erhålla. l:o finge Banken sin grundfond ökad till önskadt belopp; 2:o finge staten från Banken det bidrag till jernvägarne, som blifvit påräknadt; 3:o finge Banken ökad tillgång på obligationer, att, i händelse af behof, användas; och 4:o undveke man derigenom all inblandning af statens affärer med Bankens.
Om R. o. Ad. skulle godkänna dessa mina åsigter, tror jag, att man utan återremiss nu genast skulle kunna fatta beslut i ämnet, sålunda att man godkände 44:de punkten, och gåfve den 45:te följande lydelse: »Af redan influten vinst deltager Banken med ett belopp af 5 millioner i det utländska lån, som kommer att upptagas för bestridande af de vid denna riksdag beslutade jernvägsbyggnader, att utgå under åren 1863, 1864 och 1865, i den mohn blifvande bankovinst inflyter.»
Och får jag vördsamt anhålla om Hr Gr:s o. Landtm:» propos. på detta mitt förslag.
Lika med den siste värde talaren, finner jag det nära nog omöjligt att yttra sig öfver 44:de punkten, utan att äfven ingå på den 45:te.
Om detta är ett fel, ber jag om ursäkt derför, men tror att det äfven fallit alla föregående talare till last.
Flere föreg:de talare hafva sagt, att det vore af mindre vigt, om obligationer funnes att tillgå i Bankens kassa eller icke, derföre att Banken i alla fall måste stoppa vexlingen, i händelse den metalliska kassan blefve utsopad.
Men man bör dock icke förbise, att om ett sådant häftigt anlitande af kassan skulle ega rum, så vore det dock en god tröst för Banko-fullmäktige att hafva till sin disposition sådana papper, hvarom här är fråga, nemi. sådana som utgöra en del af statslånet, och hvilka lätt kunna belånas.
Det är just sådana papper som kunna användas för detta ändamål.
Dessutom skola vi komma ihåg, att om det förhållandet skulle inträffa, att Bankens kassor i det närmaste eller h. o. h. blelve uttömde, så återstår det i allt fall för Banken att göra rätt för sig och betala sina kreditorer.
Och, som sagdt, har Banken sådana obligationer, kunnarde4lätt 456
Den 22 Maj e. m. belånas.
Det är visserligen icke sagdt att så skall ske, men en sådan möjlighet finnes alltid.
Det är således af största vigt att Bankens fonder bestå i sådana papper, sorn motsvara metallisk valuta, men som derjemte innebära fördelen att vara räntebärande.
Om nu Banken af sin vinst får ingå för en summa af 5 millioner i det lån, som är föreslaget att upptagas förjernvägarné, lider icke Statsverket någon skada.
Det är visserligen sannt, att om ränta skulle utgå, komme Statsverket att betungas med en utgift af 300,000 rdr; men dessa penningar komme likväl att blifva disponibla vid en kommande riksdag.
Men det finnes ett annat sätt att ordna detta ärende.
Om en återremiss medgifves, skulle R.
St:r kunna besluta att den summa af 5 millioner banko-vinst, hvarmed R.
Bank kunde komma att ingå i det ifrågasatta lånet, skulle löpa utan ränta, ända till den stund, som jag hoppas aldrig skall inträffa, nemi. den, då Banken behöfde dessa obligationer till den metalliska kassans förstärkande.
Då man nu för tiden gör så mycket för att hålla den stora skaran af importörer och penningebehöfvande under armarua, så synes väl billigheten kräfva att man gör något för dem som innehafva Bankens sedlar.
Det synes således, säger jag, vara billigt, att då man känner så mycken ömhet för lånebehöfvande, man äfven egnar någon uppmärksamhet åt dem som ega fordringar.
Jag tror således, att man, utan att förbise
Statsverkets behof eller det ändamål, man söker, gerna kan och bör medgifva hvad jag nu föreslagit.
Det vore ju lustigt för hvar och en att låna, om man kunde undvika betala ränta, och då skulle jag också vilja vara med om den saken; mén det är just räntans betalande som under vanliga förhållanden är, som man säger, knuten.
Jag fordrar således, att Banken i ersättning för den aflemnade bankovinsten bör få sin andel i jernvägslånet, och att icke någon ränta eller amortering utbetalas förr än man behofver använda de erhållna obligationerna för att betrygga bankosedlarnes värde.
Om återremiss på grund af detta förslag behöfves, skulle jag hemställa, om icke en sådan i denna syftning kunde blifva af R. o. Ad. beslutad.
Om det verkligen, såsom här blifvit sagdt, är nödvändigt för banken att den får en förstärkning af 5 millioner för att kunna upprätthålla sitt förnämsta åliggande, så skulle jag vara den siste att motsätta mig en åtgärd, hvars underlåtande skulle göra sedlarne osäkra; men jag tror icke att någon bevisning ännu är framlagd härför.
Det är ganska naturligt, att ju större bankens öfverskott är, desto bättre är det.
Om man, på sätt Banko-Utsk:t föreslagit, kan låta banken deltaga i jernvägslånet för 5 millioner, och om Statsverket, utan att bevillningen ökas, kan betala ränta och dessutom få sig en sparpenning, så vore detta ju rätt artigt, för - Den 22 Maj e. m. 457 utsatt att det är fullt rigtigt att ständigt samla öfverskott.
Men det kan verkligen sättas i fråga, om det är fullt rätt att göra det.
Ty om det också är rätt att räkna så, att man förr har något öfver än under, är det icke alltid förenligt med klok statshushållning att räkna så, sorn nu är föreslaget, emedan jag tror att det lätt kan leda till slöseri vid nästa riksdag.
Af de talare, som här i någon mån hafva motsatt sig Frih.
Gripenstedts förslag, hafva modifikationer blifvit gjorda, som visa att de vöre villige att gå in på förslaget, såvida sådana jemkningar gjordes, hvarigenom en skatteförökning kunde undvikas.
Den siste värde talaren har föreslagit, att banken skulle få obligationer, men att man skulle slippa betala ränta till dess banken behöfde densamma, och det hoppas jag skall dröja ganska länge.
Men det är ett ganska ovanligt sätt att låna, utan att fastställa ränta annat än eventuelt.
Jag lemnar derhän, om detta är lämpligt, och om man, utan att stöta opinionen hos de mera betänksamme, kan verkställa något sådant.
Åtminstone tycktes det mig, vid debatten om hufvudtitlarne, att det icke lät som om Stats-Utsk:t skulle hafva några stora guldgrufvor att ösa ur.
Det förefaller mig dock besynnerligt, om man icke för statens räkning skulle få använda dessa mede), som äro samlade revenuer, och, om jag icke missminner mig, brukades det t. o. m. förr att man anticiperade på bankens vinst.
Men heldre än att anvisa på vinster, som man ännu icke fått, tror jag man bör söka göra dem, vi fått, tillgängliga.
Vi hafva också redan fattat beslut om öfverlåtelse af fastighetslånen från riksbanken till hypoteksbanken, hvarigenom de 7 millioner, som nu äro fastläste i banken, blifva lössläppte.
Jag skall mycket glädja mig, om blifvande
Ständer ville rätta munnen efter matsäcken, så att de ökade grundfonden till 30 millioner.
Det är ett sparkapital, som det alltid är godt hafva att uppföra i kreditkoiumnen.
Nu kunna de sparade 5 millionerna icke undvaras för jernvägarne, men jag tror icke att man bör låna ut dem mot låg ränta och betala en högre, i hvilket fall man nödgas öka bevillningen.
För min del skulle jag föreställa mig att man borde gå K.
M:s önskan till mötes, att dessa 5 millioner finge användas af staten till jernvägsbyggnader; men skulle likväl önska att dessa penningar i främsta rummet användes till bibanorna, hvarigenom man undveke att sammanblanda dem med statens affärer.
Jag förenar mig således med dem, som yrkat återremiss, men i den syftning, att, om icke kraftigare skäl framläggas än nu varit fallet, så bör ingen ränta betalas på dessa medel.
Då den sednaste realisationen beslöts, ifrågasattes, att rikets bank skulle lemna all sin lånerörelse åt enskilda bankinrättningar och således bereda dem tillfälle till ökande af deras utlåning och verksamhet med samma belopp, som förut anväudts till lån från Riksbanken samt huf - 458 ;Den 22 Maj e. m. vudsakligen föranledt den disponibla bankovinsten.
Häremot invändes dock att staten eller det allmänna icke kunde undvara dessa vinstmedel.
Vid 1834—35 års riksdag ansåg man likväl icke lämpligt att ingå i någon disposition af bankovinsten, emedan denna för den förflutna tiden redan af föreg:de
Ständer blifvit anticipationsvis anvisad till statens allmänna behof.
Men det Betänk., som vid sagde riksdag afgafs, ang:de grunderna för bankens framtida förvaltning, innehöll ingalunda någon antydan att kommande Ständer ju icke skulle eller borde begagna sin rätt att disponera bankens upplupna vinst till statsutgifternas bestridande, eller att denna vinst skulle samlas och alltjemt förökas i banken.
Den grundsats, att icke förskottsvis besluta om användandet af då ännu icke befintlig bankovinst, som förklarades endast tills vidare böra tillämpas, har dock allt sedermera oafbrutet blifvit vidhållen, och derefter hafva R.
St:r icke vid någon riksdag ingått i disposition af bankovinsten för den kommande tiden.
Det är nu icke heller fråga om disponerandet af sådan vinst, utan allenast om den behållna vinst, som vid statsregleringsperiodens början, enligt räkenskaperna, redan upplupit och förut icke blifvit anvisad.
Jag har vid flere tillfällen deltagit i uppgörandet af officiella beräkningar rörande statens under instundande statsregleringsperiod disponibla tillgångar, men dervid har alltid föresväfva! mig den tanken, att banken, åtminstone vid denna riksdag, skulle och borde på ett kraftigare sätt än under den förutgående tiden bispringa Statsverket.
Sedan det under sednaste riksdag blifvit upplyst att banken komme att vid 1860 års slut ega ett kapital-öfverskott af mer än 25 millioner, så medgåfvo äfven de riksdagsmän, sorn förut ansågo hela bankovinsten böra reserveras, att 1 million deraf finge under sagde och nästpåföljande 2 år aflemnas till Riksgäldskontoret.
Jag var likväl bland dem, som förfäktade den meningen, att ett något högre belopp torde under dessa år af bankens vinstmedel användas för statsbehofvens fyllande.
Man ansåg då att banken endast borde afstå hvad dess öfverskott utgjorde utöfver 25 millioner.
Genom det medgifna successiva afiemnandet till Riksgäldskontoret af endast 1 million rdr af den då samlade bankovinsten har emellertid denna vinst eller behållning sedermera årligen ökats med närmare 2 millioner, och uppgår för närv:de till 30 millioner rdr.
Nu yrkar man dock att banken skall behålla hela sitt egande öfverskott och derjemte öka densamma med ytterligare årligen inflytande räntor och för öfrigt uppkommande vinster, hvarigenom banken vid nästa riksdag skulle komma att ega ett kapital-öfverskott af 36 millioner.
Man lofvar visserligen att hvad som öfverstiger 30 och således omkring 6 millioner skall ställas till Statsverkets disposition; men det kommer väl att gå med denna öfverlåtelse på samma sätt som förut, när fråga om den reserverade bankovinstens öfverlemnande till Statsverket hos R.
St:r förekommit, nemi. så att blott en del af den efter Den 22 Maj e. m. 459 nästföregångna riksdag uppkomna tillökningen aflemnas, och den del endast successivt, i den män nya räntemedel inflyta.
Om nu banken har 36 millioner vid nästa riksdag, och man derföre beslutar att de 6 millionerna utaf dessa medel skola till Statsverket öfverlemnas med 2 millioner om året, sä kommer härigenom verkligen icke kapitalöfverskottet att på något sätt minskas, emedan dessa 6 millioner endast motsvara hvad som med säkerhet kan under tiden påräknas inflyta såsom ytterligare räntevinst.