Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill önska, att de befinnas nöjaktiga, men skulle deraf utredas, att Michaelsson &
Benedicks qvitterat qooo R:dr Hamburger B:co och 1000 Pund Sterling såsom en provision dem beviljad af GeneralAmiralen, så står det i strid emot StatsUtskottets Utlåtande vid åberopandet af Herr GeneralAmiralens rapport af dén 4 Mars 1825.
Troligen blir allt detta behörigen upplyst af StatsUtskottet.
Cederström har tillvitat mig och mina vänner, att vi smädat, och åsyftat Styrelsens misskännande.
Detta får stå för Friherrens egen räkning.
Jag tager det icke åt mig.
Opinionen får döma häröfver, och dess stämning torde redan vara något ådagalagd af den för sig gångne voteringen, då återremissen beslöts.
Beträffande Herr Grefve Mörners anförande, förvånar det mig, att den ädle Grefven behöft så lång tid till att yttra sig i ett så väl kändt ämne, som detta.
Den ädle 'Grefven har medgifvit, att fältet var rymligt för anmärkningar.
Jag är tacksam för detta erkännande, och torde deraf få sluta, att vi, såsom sjelfständiga Representanter, uppfyllt vår pligt, då vi beträdt det rymliga anmärkningsfältet.
Grefve Mörner har åberopat den store Axel Oxenstjernas tanka om försäljning af gamla Skepp, för att i stället kunna bygga nya.
I72 Den 19 Maji f. m.
Samma mening har vår Konung haft, men liuru har den blifvit verkställd, då nya Skepp sållts i stället för gamla?
Och månne sådant ingick i Oxenstjernas ide?
För öfrigt får jag blott tillägga, att, om Styrelsen är ömtålig för de anmärkningar, som framställas emot Dess åtgärders så börjar ock Landet att blifva ömtåligt för att se dess medel oupphörligt användas till skadeersättningar, vållade af illa beräknade handels-speculationer.
Jag anhåller att hvad jag nu haft äran yttra, må få åtfölja de anmärkningar jag sökt alt besvara, Åtskillige yttrade härtill deras bifall.
Som jag anmälte mig att tala, innan jag afhört Herr Anckarswärds sista yttrande, finner jag mig nu återhållen af Herr Anckarswärds protest emot discussionens vidare fortsättande, hvilken han dock sjelf tyckes hafva frånträdt, sedan han det oaktadt inlåtit sig i svaromål.
Jag anhåller, att, innan jag uppläser mitt skriftliga anförande i saken, få utrönt, om Ridderskapet och Adeln instämmer i Herr Anckarswärds åsigt; och hemställer detta vördsamt till Hans Excellens Herr Grefven och LandtMarskalken.
Om jag frångått min protest emot discussionens fortsättan - Den ig Maji f, m. 173 de har i jag åtminstone sökt alt motivera hvad jag sagt, och i synnerhet åsyftat, att för framtiden förekomma en så .oformlig procedure.
Då discussionen utan hinder blifvit börjad, må den för öfrigt äfven gerna fortgå. 1 Herr Hjerta, Gustaf: Sedan Hans Excellens Herr Grefve af Wetterstedt anhållit af få Herr Grefvens och LandlMarskalkens samt det Högloft.
Ståndets yttrande, huruvida det är förenligt med våra Grundlagsformer, att i ett påföljande Plenum finna en i ett föregående afslutad discussion åter upprifven, torde jag få taga mig friheten fästa uppmärksamheten på de Grundlags §§., som omtala, hvilka ärenden må komma under föredragning i Plena. 56 i Riksdagsordningen visar vidden af StåndsLedamotens yttrande rätt, då der heter: ”Ej heller må, med undantag af Grundlagsfrågor, nya frågor af Riksdagsmän väckas, ”sedan en månad från Riksdagens början, ”enligt 27 tilländalupit, så vida icke ”sådana frågor af redan fattade beslut, el”ler redan upptagne ärenden, eller under ”Riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas.” 47 §• föreskrifter, i hvilken ordning målen böra af LandlMarskalk och Talmän, hvar i sitt Stånd, föredragas.
48 §• uppräknar, hvilka mål äro föredragningsämnen. 4^ §• bestämmer StåndsOrdförandens rätt, att ordna och leda öf - i?
4 Oen ig Maji f. ra. verläggningarne.
Häraf anser jag vara ilart, att inga andra föredragningsämnen finnas, än de, som stå å föredragningslistan, oell att discussion öfver annat icke heller kan uppkomma.
Hvar och en äger rätt, att vid justeringen af[Protocollet tillägga hvad han anser nödigt, för att upplysa sin förut yttrade mening, samt alt, i sammanhang med förut under öfverläggning behörigen komne ärenden, väcka nya Motioner; men att fortsätta en genom ja till Ordförandens fråga, om discussionen anses slutad, afgjord öfverläggning, finnes ingenstädes tillåtet.
Jag anhåller derföre, att, om äfven vi för denna gång icke kunna befrias från fortsättningen af den åter upprifna discussionen, vi dock för framtiden måtte förskonas från dylika obehörigt förlängda öfverläggningar, så att vi i göromålen kunna någorlunda medfölja de andra Stånden, och ej stå allt för långt tillbakars efter dem.
Det är således ej för det närvarande, men för framliden, som jag protesterar emot försöket, att återtaga en afslutad discussion; och hvarom vi torde få höra Hans Excellences Herr Grefvens och LandtMarskalkens enskilta mening.
Det är icke första gången, som Herr Hjerta söker, att tolka Grundlagen efter sin åsigt, men äfven det nu gjorde försöket lärer blifva utan all framgång, så länge icke 5o §. i Riksdagsordningen är ändrad.
Den lyder nemligen:
Den 19 Maji f. in. i75 ”Hvarje Stånds Ledamot ege, att i Plenum ”stående och från sin plats till Protocollet ”fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som ”under öfverläggande komma, och om lag”ligheten af allt, som inom
Ståndet sig till- , ”dräger.”
Då man nu, efter föregången anmälan att yttra sig öfver lagligheten af hvad som inom Ståndet sig tilldragit, blir dertill uppropad, och sålunda utöfvar sin Riksdagsmanna-rätt, är det besynnerligt, att en Ledamot säker att framställa det såsom olagligt.
Ingen är mera villig än jag, att iakttaga de af Grundlagen föreskrifne former, och ingen är, som mera ogerna härstädes tager till ordet, men jag trodde mig kunna få framställa den af mig väckte fråga, utan att befara, det någon ville göra ett undantag för min skulld, då jag endast åsyftade upplysning, om hvilket vore det rätta.
Hvad sjelfva hufvudsaken angår, är obehaget att vidröra den större för mig, än det för någon annan kan vara angenämt att tala deri.
Blott för att protestera emot ett framtida upprifvande af ett genom votering afgjordt ärende, har jag anmält mig, och förbehåller mig, alt sedan afgjordt blifvit, om frågan åter skall upptagas, eller ej, blifva åter uppropad.
Den 19 Ma ji f. m.
Tians E.rcellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att, i anledning af den nu uppkomne fråga, huruvida det kunde vara tillåtit, att besvara de anmärkningar, hvilka, i Plenum den i\ dennes, blifvit frsmställde mot StatsUtskoltets under N:o 10 r meddeldte och då återremitterade Utlåtande, angående försäljningen af 5 stycken Kronan tillhörige KrigsSkepp, och redogörelsen för derföre influtne medel, ansåg Hans Excellence sig pligtig förklara, att då det, icke allenast vid föregående Riksdagar, utan äfven vid den nuvarande, flere gångor varit öflig t, att sedan ett Utskotts Betänkande, på grund af dervid gjorde anmärkningar, blifvit till Utskottet återförvisudt, i ett efterföljande Plenum å berörde anmärkningar afgifva svar, hvilket äfven blifvit till Utskottet öfverlemnadt, och denna sed, som icke vore stridande mot något stadgande i Grundlagarne, följakteligen kunde anses hafva vunnit en hittills oklandrad och behörig häfd, fann Hans Excellence sig nu, lika litet som vid de föregående af Hans Excellence omförmälte tillfällen, vara berättigad, att afbryta förevarande discussion, hvilken, efter Hans Excellences omdöme, icke innefattade något slags öfverskridande af de stadgade formerne.
Hans Excellence Herr Grefve af Wet terstedt anförde skriftligen:
På Den 19 Maji f. in. 177
Då jag nu uppträder för att egenteligen besvara några af Friherre Anckarswärd, i allmänna ordalag, till PleniProtocollet d. i4 Maji, emot Styrelsen, dess Caracter oell åsigter, gjorde anmärkningar, erfar jag i första rummet hela obehaget af en försvarande åtgärd, emot en beräknad anfallande, och derefter, af försvarets fördröjande.
Hvarföre, skall man säga, icke genast svara, och då detta ej skedde, icke äfven fortfarande bibehålla tystnaden?
Mitt svar är enkelt, att jag ej tilltrodde mitt minne, oagtadt de få anteckningar, jag under en spänd uppmärksamhet, hann vid tillfället göra, att nog troget återgifva de ordställningar, vid hvilka jag egenteligen skall fästa mig, hälst dessa, efter min förmening, icke i sjelfva verket tillhörde det ämne, som förevar.
Min afsigt var icke och skall ej heller nu blifva att ingå uti något utförligt svaromål å de vidlyftiga anmärkningar, som af flere Talare blifvit emot StatsUtskottets Utlåtande gjorde, öfvertygad att Utskottet ej lärer underlåta att dem, i all deras vidd, pröfva.
Dessutom, som en stor del af de frågor, hvilka under öfverläggningen här i förväg blifvit upptagne, bero, i afseende på Konungens Rådgifvares ansvarighet, på ConstitutionsUtskottets pröfning, så anser jag mig hvarken pliktig eller ens berättigad, att föregå Utskottets på handlingarne, der fullständiga upplysningar stå att 24 H. " 12 Den 19 Maji f. ra. inhämta, i hufvudsaken afgifvande yttrande.
Jag ville icke eller i någon mon söka inverka på Ridderskapets och Adelns beslut, i afseende på den yrkade återremissen af StatsUtskotlets Utlåtande; jag ville blott afvakta ett närmare inhämtande af Friherre Anckarswärds allmänna anklagelser emot Styrelsen, och sedan jag nu vunnit denna upplysning, går jag att upptaga denna anklagelse.
Jag nekar icke, att jag ofta lill mig framställt den fråga, huruvida, vid allmänna ärenders under skiljaktiga synpunkter afsedda behandling, ett ansvarslöst användande af stränghet i ord, af sårande uttryck, innebär ett högre vilkor för allvar i sak, eller för lugn i pröfning, och då jag ännu icke hunnit öfvertyga mig om nödvändigheten af dessa ansträngningar af krafter, i synnerhet då de börja att sjelfva gifva sig detta dopnamn, så skall jagsöka att vid beträdandet af den bana, som Friherre Anckarswärd emot Styrelsen öppnat, ej hänföras af min inre känsla, men endast ledas af mina allmänna åligganden.
Att densak, hvarom fråga varit, skulle blifva ett lifligt föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, var att förese, och i detta afseende hafva de Talare, som här yttrat sig, ej lemnat mig eller de, jämte mig, till Styrelsen hörande, någon förväntan oupp - Den 19 Ma j i f. m. >79 Fylld.
Att äfven, med anledning af denna sak, nya förebråelser, i massa gjorde, skulle emot Styrelsen riktas, ansåg jag äfven både troligt och möjligt, men att de skulle urarta tillden grad af öppenhjertighet, hvaraf Friherre Anckarswärd lemnat så öfvertygande bevis, det bekänner jag, att jag icke hade väntat.
Ty jag gjorde mig det begrepp om ett grundlagsenligt klander af en Styrelse-åtgärd, att, utan att frånkänna sig sin moraliska vigt, det ej behöfde låna något biträde af uttryckens nästan materiella tyngd, för hvilkas urval en erkänd skriftställareförmåga icke kan finna någon ursägt i språkets ofta förevitade fattigdom eller i behofvet af tankarnes lättare uppfattning; ej heller väntade jag, att i ett ämne, der grannlagenheten bjöd att ej vidröra de politiska orsaker, som dermed kunde stå i sammanhang, Friherre Anckarswärd skulle omnämna dem på ett sätt, hvarigenom, efter min förmening, och för att nlija hans egna ord, landets sjelfständighet kunde uppoffras.
Men då jag åter upprepar dessa hemska ord, återföres jag till vissheten, att de såsom anklagelser blifvit fällde emot Styrelsen.
Den kan mera bedröfvas öfver möjligheten af yttrandet, än öfver det sårande i tillmälet.
Det är icke genom mandom i ord, ge - nom camerala beräkningar vid tillgångars 12* Den 19 Maji f. m. anslående lill försvarsmedlen, genom reglementariska föreskrifter, sorn, å ena sidan, förlama Styrelsens åtgärder, under det att, å den andra, af henne fordras, ett profetiskt föreseende och en oemotståndelig verksamhet, som Staters sjelfständighet upprättliålles och bevaras.
Det är den enigt verkande kraften, den redebogna viljan, som ej tvekar om enskilta uppoffringar, då de i farans eller behofvets stund, för det allmänna, påkallas, som gemensamt sätta Regering och Folk i tillfälle att, under omvexlande skiften, förblifva hvad de böra vara, trogne sig sjelfve och sina minnen, samt i sina beslut oberoende.
Det är genom sådana tänkesätt, som detta urgamla Rike segrat öfver öden och tidehvarf; det är genom dem det ännu fortfarande skall bestå och njuta fördelen af de lagar och af den samhällsinrättning det sig gifvit.
Må ordprålet, vare sig i öfverdrifven eller i nedstämmande syftning, hvarå, under inflytandet af bägge ytterligheterne, exempel kunna förebäras, hvilka törhända vänligen nu torde sammansmälta till ett gemensamt klandrande resultat, aldrig uttränga detta högre arf af våra fäder, som, så länge det troget bevarades från slägte till slägte, bar hälsosamma frukter, men blef en lekboll för främlingen, då det utprånglades i parti-andans tecken, lika, om icke mera, farliga för Nationalvärdets upprätthållande, sorn ett fortfarande vacklande skick är för Den 19 Maji f. tn. myntvärdets.
Eller är det sättet att bereda aktning åt sin Styrelse, utom sitt område, då man söker, att, inom sig, afmåla den såsom kunnande uppoffra Fäderneslandets sjelfständighet, såsom klandervärd till syftning och handlingar?
Det är visserligen sannt, att dessa elementer till en del förstora hvarandras väntan, genom anklagelsens obegränsade omfång, hvilken genom de anförda bevisen troligen icke, för den lugnt pröfvande, skall anses vara med nog märkbara föremål utstakad; de tillintetgöras äfven, genom den ojäfaktigare ledning, som våra inre och yttre förhållanden erbjuda; men då Friherre Anckarswärd omnämner, att cle synbart rådande Styrelsegrundsattserne hota att ohjelpligt undergräfva det allmänna välståndet; att för Handelsrörelse
Styrelsen visat en större benägenhet än, för all annan väg j att tillvinna Samhället förkofran och trefnadj då såsom upplysande bidrag anföras några Krutförsäljningar, och Spanmålsexpeditionen till Italien, och då, i egenskap af variationer på samma thema, serskilta benämningar nyttjas, likväl alla i samma syftning, men som jag vill bespara Ridderskapet och Adeln obehaget att böra å nyo upprepas, — då synes mig äfven jag kunna åberopa andra beräkningar af denna nu så klandrade Styrelse, der resultaten och slutsummorna ledande till stor Den 19 Maji f. m. och varaktig vinst, tryggt kunna anföras såsom motstycken till de nu ifrågavarande förlusterne.
Om Herr Friherre Anckarswärd redan glömt, så komma dock samtid och efterverld icke att glömma, att det arf, som förflutna tiders olyckor och misstag hade lemnat oss, genom tillvarelsen af en tryckande utländsk gäld, hvars årliga Räntebelopp nu skulle omfatta omkring 1,600,000 R:dr Banco, och således ovedersägeligen öfverstiga vår förmåga att erlägga, blifvit, utan känning för Staten, och emot ett årligt bidrag af blott en åttondedel af Räntebeloppet, utplånad; att detta resultat ej af någon annan kunnat tillvägabringas, än af den Konung, som, mon om sitt nya Fäderneslands ära och sjelfständighet, nyss förut hade återlifvat dess, genom stora öfvergångna olyckor, bortskymda anseende och krigsära, och som fri för all förebråelse, i afseende på förlusten af en dyrbar tredjedel af Riket, den inga enskilt gifna löften förmådde rädda undan händelsernas och tidsförhållandernas tvingande kraf, gäldade det förtroende, som Svenska Folket vid Honom fästat, genom en förening, som sänkte de länge fiendtliga fjellarne emellan Scandinaviens bägge Riken.
Då åtminstone måste den Styrelsepersonal, som bade den lyckan att medverka till främjande af detta mål, icke ägt den oförlåtliga okunnig - I Den ig Maji f. ra. i83 het om Europeiska Politikens tillstånd, sorn. med anledning af den återgångna Skeppshandeln henne nu förevitas.
En dylik anklagelse ålägger, synes mig, åtminstone en moralisk förbindelse, att ådagalägga en högre kunskap om detta tillstånd, en säkrare blick i händelsernas föregående bedömmande.
Men äfven om Friherre Anckarswärd icke anser sig pliktig att, i denna del, tillfredsställa vår förväntan, månne han icke motsäger sig sjelf, då han förevitar andra, att ej hafva kunnat ana någon olägenhet af en sak, som han erkänner icke vara i ringaste motsägelse med de antagna och stadgade begreppen om enskild, om allmän och om folkrätt?
Månne icke, då ett motsatt förhållande inträder, och ett beslut, under sådana omständigheter, skall fattas, svagheten lika ofta kan blifva en följd af öfvermodet, som den icke utmärkes af en försigtig pröfning af ömsesidiga förhållanden?
Sedan utgången afsagt domen, är det visserligen lättast, att bedömma det dertill ledande beslutets mera eller mindre riktighet; och om med denna säkra kännedom om Politikens tillstånd, som Friherre Anckarswärd åberopar, han menar den otvifvelaktigare ledning för omdömet, som händelsernas utveckling erbjuder, så är säkerligen denna uppenbarelse-förmåga icke svår att vinna.
Hade den, vid en märkligare tidepunkt än den, då Skeppshandeln afgjordes, varit möjlig att tillvägabringa, den 184 Den 19 Maji f. m. tidepunkt nemligen, då Sverige deltog i det allmänna kriget emot Frankrike, så hade säkerligen endast en åsigt i afseende på det val, som då borde göras, möjligen kunnat yttras; men det torde icke hafva undfallit Friherre Anckarsvärd, att skiljaktiga meningar i detta afseende framställdes, och, om de, som afveko från Styrelsens hade blifvit rådande, skulle säkerligen icke det stora resultatet för Fäderneslandet vunnits, och vi törhända icke nu kunnat tvista, vare sig om ifrågavarande eller andra ämnen.
Misstag kunna begås såväl af Styrelsens organer, som af Folkets ombud; de tillhöra mensklighetens vanliga lott,'och ofelbarhet å någondera sidan vore dåraktigt att ens förvänta; men i alla händelser är det orättvist, att åt dessa emot uträkning felslagna planer genast gifva illviljans och de enskilta afsigternes stämpel.
Må icke, genom en i förväg uppfattad fördom, minnen af gamla förtjenster utplånas, och der misstag ägt rum, må de med lugn och icke under den väckta passionens inflytelse pröfvas.
Då förädlas klandret, varningen blir mera allvarlig, sjelfva ansvaret är då icke mera sårande, ty emellan anklagaren och den anklagade träder lagen, med allt sitt högtidliga och opartiskt skyddande välde.
Jag förmodar väl, att någon mera än jag, i tillfälle att upplysa verkeliga för - Den 19 Maji f. m. i85 liållandet, skall upptaga och besvara Herr A. Anckarswärds yttrande, att för de influtne penningarne, genom Skeppens försäljning, inga nya Örlogsskepp äro byggde, en uppgift den jag äger all anledning tro ick,e vara riktig; äfvensom jag är öfvertygad, att det förslag Herr Hjerta uppgifvit, som Grefve Horn antydt, och hvaruti Friherre Anckarswärd instämt, angående framtida försäljning af Kronans Skepp, icke möjeligen kan af Rikets Ständer antagas, och ej heller blifvit i detta ändamål, på allvar, af författaren framstäldt, men endast för att derigenom kunna framkomma med den vid första påseendet förfärliga, men sedan i sjelfva verket icke till en allvarsam pröfning ledande, föreställningen af ett beräknadt
Riksförräderi till förmon för en tilltänkt fiende.
Skulle, vid alla tillfällen, förutsättningarne så vida sträckas, så vet jag sannerligen icke, hvar gränsen skall stadna för de deremot nödigt ansedda värn; dessa måste sluteligen blifva lika luftiga i inbillningens rymder, som de öfverträdelser de äro ämnade att förekomma.
Ridderskapets och Adelns tid, genom en ordtvist, den Friherre Anckarswärd kunnat undvika, utan att den sak han förfäktade, efter min förmening, deraf i någon mon hade lidit?»
Men jag ansåg mig böra, i86 Den 19 Maji f. m. med all den grannlagenhet vår ställning brafver, upptaga uttryck och anklagelser, som, i deras ursprungliga form, icke syntes mig innebära en motsvarande grannlagenhet; och då Friherre Anckarswärd, under ett högst lifligt intryck, som det synes, af en i Tidningarne införd Artikel otn den ålergångne Skeppshandeln, yttrar: att den ena lasten är den andras moder, så hoppas jag, genom mitt utförande af den sålunda uppkomna tvisten, icke hafva le inna t honom några faderliga anspråk.
Sedan det nu blifvit stadgadt såsom grundsats, att ett öfverläggningsämne kan åter förekomma, anhåller jag att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på oformligheten äf ett sådant discussionssätt.
Då ett Betänkande första gången förekommer, och fråga uppstår om dess antagande eller återremitterande, afgör ett beslut och ofta en votering, huruvida anmärkningarne, eller det försvar, som gifves åt Betänkandet, förtjena mesta afseendetaf Ståndet.
Nu åter uppstår en hel discussion, som ovilkorligen måste remitteras till Utskott, den måtte innehålla det lumpnaste ordkram i verlden, emedan ålerremiss på förhand är beviljad.
Detta synes mig bäst Bevisa oformligheten af att låta ett öfverläggningsämne på sådant vis å nyo upptagas.
Men då nu så skett, och ehuru jag fördö - Den ig Maji f. m. 187 mer det hela af sättet, lär det vara mia rätt att äfven besvara hvad emot mig blifvit ytlradt; och detta synes hvarken vara inconsequent, i följd af hvad jag sjelf yttrat, eller obehörigt i följd af det sätt, hvarpå man yttrat sig emot mig.
Cederström har anmärkt, att 3o §.
Riksdagsordningen allenast skulle afse StatsContoirets Tjenstemän, och jag vet icke, hvarföre Friherren härvid tillagt Förvaltningen af Sjöärenderna.
I 3o §. finnes intetdera af dessa verk omnämndt, utan der står; för Statsmedel redovisande Embetsman.
Således måste deraf följa, att, när vid granskning af Statsverket, Rikets Ständer finna förvaltningen oordentlig, eller Statens medel oredligt begagnade, så kan den redovisande Embetsmannen till ansvar anmälas.
Då den ifrågavarande
Skeppsförsäljningen år i8a5 blifvit en enskild person uppdragen, synes mig, att han är den, enligt 3ö §., för köpesumman redovisande Embetsman; och min öfvertygelse är, att han således kan under laga tilltal ställas, samt att Rikets Ständer genom ett sådant förfarande skulle göra honom en verklig och bättre tjenst, i det man sätter honom i tillfälle att ådagalägga sin oskuld, än om man lemnar oförklarade en mängd anledningar, som en lång tid vållat om honom de oblidaste rygten.
Åtminstone måtte det vara förlåtligt, om jag i sednare fallet icke kan förqväfva mina misstankar, när jag ej ser, r88 Den tg Maji f. tö. hvarföre Grefve eller Friherre Cederström
Sr mera berättigad att få ut dessa Handlingar, än Rikets Ständers Statsutskott det varit.
När vi nu yttrat oss i följd af hvad StatsUtskoltet tillkännagifvit, och icke kunnat äga någon annan grund för våra yttranden, så kunna d-e ingalunda vederläggas af hvad Friherre Cederström i dag aflemna! till Protocollet.
Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att Rikets Ständer vid förra Riksdagen anmälte Allmänna MagazinsDireclionens Ledamöter att ställas till lagligt ansvarj och det är således icke blott StatsConloiret och Förvaltningen af Sjöärenderna, hvilka, på sätt Friherre Cederström påstått, äro detta ansvar underkastade.
Friherren bar äfven påstått, att beräkningarna öfver kostnaden för nya Skepps byggande äro riktiga, och min calcul deremot oriktig.
Skulle jag väl i detta afseende behöfva säga mera, än att ett Engelskt Li nieSkepp på 70 Canoner aldrig bygges under 70,000 Pund Sterling, och ett dylikt i Frankrike ej under 1,980,000 Francs, enligt dessa länders Budgeter och officiella documenter?
Ligger det då icke tydligt för livar och en, som tänker på saken, att ett sådant härstädes icke kan byggas och utrustas för 400,000
R:dr, såvida man icke, såsom nu sker, beräknar dagsverken för indelta Båtsmanshållet till 5 sk:r B:co, jemte brad- och ekevirket till 12 sk.
B:co cubikfoten efter kronans lösningspris.
Den 19 Maji f. m. 189 är icke fråga om, huru stor kostnaden synes i Carlskrona Varfs-räkenskaper, utan hvad Skeppen verkligen kosta Staten; och då uppgår denna kostnad, så sannt jag här slår, till 6 å 700,000 R:dr B:co.
Grefve Mörner har ogillat, att jag framdragit en sak, Öfver hvilken han påstår, alt man borde kasta en slöja.
Härpå får jag svara, att jag skulle anse vår representativa författning högst olycklig för folket, om Representanterna i något fali kunde hafva till pligt, eller ens rättighet, att kasta en slöja öfver Styrelsens åtgärder.
Vi hafva inträd t i en tid, då med den offentlighet, som äger rum i statslifvet, detta icke mera är möjligt.
Jag kan blott beklaga den Rådgifvare, som numera tror, att händelser kunna fördöljas; och Representantens pligt är det, att efter händelserna men ej efter considerationer bedöma den mer eiler mindre lycka eller skada, som blifvit Riket beredt af Styrelsens verksamhet.