Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom en af Herrar RiddarhusDirektörernes, Herr GeneralMajoren af Melins alldeles ojemnförligt trägna och nitiska försorg, hafva icke allenast framlidne JustitieRådet Marcks von Wiirtenbergs samlingar af Stamtaflor, utgörande nära Booo Tabeller, blifvit renskrifna, utan i flere delar, och serskilt sedan 1817, completterade, jemte största delen af Riddarhusets äldre och nyare Stamtaflor.
Men mycket återstår likväl, och för framtiden uppkommer, i händelse det nya sättet att adla skall fortfara, vida större, ja nästan oöfvervinnerliga svårigheter, än hittills, att hålla Stamtaflorne fullständiga, emedan en Slägts alla ofrälsegrenar böra befinnas lika completta som den Adeliga, så väl i anseende till bevis, i händelse af tvist om den Adeliga värdigheten, som för arfsfrågor m. m.
Jag vågar således tro, att alla de bidrag, som Den 12 December e. m. i65 Riddarhusets Genealogiska Archiv kari tillegna sig, böra begagnas.
Framlidne CommendeurCapitainen, Friherre af Klercker har efterlemnat en ganska rik Genealogisk Samling, som äger den egenheten att, utom flere Adeliga Ätters, till största delen bestå af Ofrälse Slägters Stamtaflor.
Denna Samling utbjudes nu till salu, och jag får ödmjukast hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln, sedan närmare upplysning genom några i ämnet kunnige Ledamöter af Ridderskapet och Adeln vunnits om nämnde Samlings verkliga värde, skulle vilja densamma för Riddarhusets räkning inköpa och öfverlemna tili det Genealogiska Archivet.
Om remiss af detta mitt vördsamma Memorial till RiddarhusUtskoltet anliålles ödmjukast.
Grefve Brahe ■, Magnus_, hade inlemna! följande, som upplästes:
Dels af sjukdom dels af embetsgöromål hindrad att bivista de af Högloflige Ridderskapets och Adelns Plena, då Herr Bibbing och äfven andra värda Ledamöter af detta Stånd, i sine emot Konungens Propositioner gjorde anmärkningar, anfört åtskilligt i afseende å Armeens angelägenheter, som, enligt min öfvertygelse, påkallar att de, åt hvilka bevakandet af Arméens rätt och nytta är anförtrodt, böra höja sin i66
Den 12 December e. m. röst, anser jag min pligt fordra, att rörande berörde ämnen för Ridderskapet och Adeln vördsamt tillkännagifva mine åsigter; men då sådant möjligen kunde föranleda till vidlyftighet i discusionerne, har jag trott mig ej för närvarande, då så liten del af Motionstiden återstår, böra upptaga Ridderskapets och Adelns tid, utan blott genom denna anmälan velat till lägligt tillfälle efter Motionstidens slut, när t. ex. någon med ämnet gemenskap ägande fråga förekommer, reservera min yttrande rätt i detta fall.
Herr Anckarsw är d. s August, uppläste följande:
Statsbehofvens beständiga tillväxt och deraf följande ökade skatter, som nästan uteslutande drabba jordbruket, äro visserligen ett ondt af svår natur; dock är detta onda en stark drifkraft på menniskoförmågan, att söka uppfinna och utveckla nya industrigrenar, och då säkerligen vid ingen tidpunkt så stora fordringar blifvit gjorda som nu, lära väl aldrig större behof förefunnits alt söka lifva de krafter i industriväg, hvarmed Statens fordringar möjligen i en framtid skulle kunna tillfredsställas, då det för närvarande synes öfverstiga Nationens förmåga att fylla de behof, som från alla håll förelägges Representationen att bifalla.
Det är med denna förutsättning jag vågar fästa uppmärksamheten på Den 12 December e. m. 167 Fårafvelns upplijelpande inora Riket, såsom ett verksamt medel der Landtbruket och en större fabriksrörelse gemensamt kunde verka till enskild förkofran och allmänt välstånd.
Sverige är onekligen det land uti Norra Europa, som försl påtänkt de fina Spanska Får-racernas införande, men utaf de kostnader, sorn i denna väg blifvit använda, finnes ej något resultat mera, än minnet af den förtjenstfulla Patrioten Alslrömers bemödanden, och har mången velat tillskrifva climatets verkningar den olyckliga utgången, hvilket dock nu af sednare liders erfarenhet alldeles bestrides och det till den grad, att jag vågar påslå, det intet land och intet climat är mera passande för de finare Får-racerna än Sverige, och alt således, vid ett rigtigt behandlande af dessa djur, en oberäknelig inkomstkälla skulle öppnas, hvilken ingalunda för sin tillvaro borde erfordra strängare tullstadgar till sitt beskydd, än de af sed naste Ständer fastställda, då det efter min öfvertygelse, i fall denna industri ej kunde tåla och uthålla täflan med hvad annat land som hälst, endast skulle bevisa, att den vore onaturlig och opassande, hvarföre det äfven vore klokast att ej vända tid och omtanka derpå.
Som ett exempel på den nytta Fårafveln kan åstadkomma, vill jag blott an - i68 Den 12 December e. m. föra, att Norra Tysklands hastiga stigande i ekonomiskt afseende af den uppmärksamme forskaren i första rummet skall till— skrifvas Fårafvelns ändamålsenliga utvidgning.
Enligt noggranna statistiska uppgifter för Preussen, stiga detta lands förädlade ullfabricater årligen till omkring 3o millioner Thaler, och dessutom exporteras för circa i3 millioner Thaler rå ull, hvaraf äfven vi betala någon del, ehuru vi kunde med lätthet förse oss sjelfva med denna nödvändighetsvara, och ehuru vi, genom vårt geographiska läge, för den Engelska och Fransyska Ullhandlaren skulle förete den största förmon och beqvämlighet, då vår ullhandel med utländningar lätteligen kunde öppnas uti flere af våra kuststäder, om vi blott kunde erbjuda qvaliteter och qvantiteter så beskaffade som erfordras, och som nu måste sökas på Ullmarknaderna i Breslau, Leipzig, Berlin och Stetin, med flere.
Det kunde visserligen synas, att fördelarna af denna industri och deraf följande handel ligga så åskådligt för en hvar, att det endast tillhörer den enskilda omtankan att speculera härpå och verkställa hvad som fordras; men förhållandet är dock icke alldeles så.
Med skyldig uppmärksamhet å framgången af Fårafveln i andra länder och de äldre misslyckade försöken hos oss sjelfva, finner man snart, att det for - Den >2 December e. m. 169 dras vissa allmänna oell beredande åtgärder, för att försäkra den önskade lyckliga utgången.
I första rummet visar sig således som ett nödvändigt vilkor, att Stamschäferier anläggas på allmän bekostnad af så utsökt goda djur, som möjligen kunna anskaffas.
Alt tvänne sådana Schäferier inrättas, torde vara nödvändigt så väl för att underhålla en behöflig täflan dem emellan, som ock för att, vid en möjligt uppkommande epidemie eller ock genom försummelse och vanskötsel vid ett enda ställe, ej det allmänna skulle tillskyndas en oersättlig förlust; men då dessa Stamschäferier hvarken behöfva eller kunna afse annat ändamål eller inrättas på större scala, än att Springgumsar af ädel race derifrån må kunna erhållas till croisering med de bättre racer, som redan finnas i landet, så skulle det vara högst nyttigt och verksamt, om den af Regeringen i år vidtagna åtgärd, att tillåta införskrifningen af ädla
Får med kostnadsfri transport till Ystad, kunde intill nästa Riksdag få fortfara för de Landtman, som årligen dertill anmälte sig och emot deponerande af de erforderliga medlen i och för sjelfva uppköpet.
Derigenom skulle enskilda Schäferier bilda sig, som måhända snart nog skulle göra sjelfva Stamschäferierne umbärlige, hvarföre jag endast vill föreslå dem som en nödig preliminairanstalt.
Uppfyllas dessa första vilkor, återstår ett annat måhända ännu vigtigare för Den 12 December e. in. en lycklig utgång, som är att på allmän bekostnad få inrättad en på rigtiga grunder och handelsförhållanden byggd Ullsortcringsanstalt, der Schäferiägaren efter gifna föreskrifter kunde få lefverera sin ull till sortering och äfven till försäljning.
En sådan anstalt har ansetts nödig i Preussen, der den finnes under den deporlementala benämningen Sjöhancleln, och har troligen varit den verksammaste häfstången för det otroliga resultatet, som vunnits; och ännu mer synes Sverige med sin tröga inrikes comrnunication vara i behof af ett sådant hjelpmedel.
Det vill äfven synas mig, som om ett ändamålsenligare användande af den redan befintliga Ulldiscontfonden skulle kunna lemna erforderliga medel till allt hvad för dessa ändamål kunde behöfvas, utan något det allmännas ytterligare betungande.
På anförda grunder vågar jag derföre föreslå, att Fårracens förbättrande tages under öfverläggning som ett högst vigtigt ekonomiskt ämne.
Såsom medel till ändamålets vinnande föreslår jag, att tvänne Stamschäferier anläggas; att uppköp af Får för enskildes räkning och fri transport till Ystad må få fortfara intill nästa Riksdag, samt att ett Ullcontoir inrättas, der all ull på ägarens begäran må kunna undergå behörig sortering och äfven under vissa vilkor försäljas.
Den !2 December e. m. 171 t Jag förbigår vid detta .tillfälle med uppsåt ett utförligare afhandlande af ämnet, då jag hyser den förhoppning, att förslag ifrån Regeringens sida i detta ämne meddelas Rikets församlade Ständer.
Jag grundar denna min förhoppning på åtgärder jag sett vidtagas under de sednast förflutna åren, hvilka tydligt vittna, att Styrelsen visligen insett att i detta fall andra länders industriella framsteg med framgång borde tillämpas på Sverige.
Jag har derföre äfven dröjt i det längsta med denna Motion, i afvaktan på Regeringens sakrikare framställning, och blott nu åsett alt hålla talan öppen, i fall möjligen denna sak för andra vigtigare göromål af Styrelsen kunde förbises.
Friherre Ridderstolpe, Fredrik, anförde skriftligen:
Att CanalDirectionerne böra anses skyl* dige alt ersätta de för deni arbetande
Soldaters arbetskläders slitning och att gifva sädane beting, att Soldaten ej som nu, endast af tvånget att vid Canaler arbeta, ledsnar vid tjensten- samt att ät under arbetet stympade och skadade Soldater gifva pension i likhet med Statens, är hvad jag härmedelst vördsamt får föreslå. !72 Den 12 December e. m.
Skälen till denna Motion torde jag ej behöfva uppräkna.
Snarare än att fråga efter dem, torde man förundra sig öfver, alt de ej längesedan gjort sig gällande.
Friherre Ridderstolpe, Fredrik, uppläste följande:
Inkvarteringens onus kan, lika med flere andra, ej afskåffas, men kunde betydligen mildras, om allernådigst blefve anbefaldt, att, under den vackra årstiden, de till och från öfningsläger (march eran de) tågande truppar böra tåga såsom i fält med tross, och hvarje afton uppslå sine tält, samt koka sin proviant å de ställen, som hvarje
Höfding inom sitt i Nåder anförtrodde
Län dertill såsom nattstation bestämdt.
Härigenom vunnes, utom mycket annat: 1:0 Krigsvana hos trupp, som snart sagdt aldrig gjort något krig. 2:0
Mindre tröttande dagmarcher, i det afståndet från stora vägen till nattqvarter en, och ifrån dessa till Bataljonssamlingsplatsen morgonen derpå, utgick ur beräkningen. 3:o Möjligheten för Compagnibefälet alt, vid bitidare inträffande å nattstationen, Den t1 December e. m. hinna besigtiga bevärings-, munderings-och utredningspersedlarne, samt underrätta sig om enskilde Soldatens kunskap om sine åligganden i fält och på roten. 4:o
Förmånen af att aldrig bäfva hvarken klagomål eller efterräkningar alt ur qarteren befara. 5:o Minskandet af de inqvarteringsskyldiges tunga, emot hvad hittills inträffat, då i småstäder ända till i R:dr Banco betalats af den inqvarteringspligtige till den, som vill öfver natten hysa en man af gemenskapen, och dåde som å landet varit inqvarterade förtärt hemmansbrukarens förråd, som oftast blott till hälften kunnat honom af Kronans betalning ersättas, i följd af en under verkliga varupriset nedtvingad markegångstaxa. 6:0
Vinst af 3 arbetsdagar, för den inqvarteringspligtiges åkerbruk behöflige, i det dagen före inqvarteringen oftast åtgår till tillredelserne, ankomstdagen till truppens emottagande och dagen efter till bushållets iordningsättande, när så tillgår, som hittills vid truppers tågande varit öfligt.
Herr Grönhagen} Gustaf Lars, hade inlemnat ett så lydande Memorial: »74 Den 15 December e. m. Hans Maj:t Konung Gustaf III, Glorvördigst i åminnelse, har uti Sitt år 1780 upprättade Testamente, med dervid år 1789 gjorde tillägg, uttryckligen och bestämdt 'förordnat, att alla vid Konungens och dåvarande Hans Kongl. Höghet Kronprinsens hof anställde Tjenare skulle ovillkorligen bibehållas vid de af dem vid Konungens dödstimma innehafvande Embeten och Tjenster.
Ibland desse Tjenares antal var jemväl jag, ty jag var Page hos Konungen och åtnjöt en årlig lön af i5o Riksdaler, det jag med barbos bifogade betyg får styrka.
Efter Högstbemälde Hans Maj:ts dödliga frånfälle i Mars månad år 1792, fortfor min tjensgöring hos den unge Konungen intill October månads slut samma år, då jag, uppå Hans Kongl. Höghet Hertigen Regentens befallning, afgick till Kongl. KrigsAkademien, hvarest min Pagelön uppbars som betalning för mitt vivre och underhåll.
Men sedan jag år 1796 om våren inkom som StabsFendrik på dåvarande LifRegementets värfvade InfanteriBataillon och fick uppbära en UnderOflicerslön af 5o R:dr R:gs, blef min Pagelön indragen, och jag har sedermera icke fått tillgodonjuta densamma; hvaremot mig år i8i5 tillädes ett årligt expectancearfvode af i5o R:dr Banco, såsom lönlös Officer, den der bevistat senare fälttåg.
Den 12 December e. m.
På sådant sätt. och utan eget vållande skiljd ifrån en lön, hvilken jag, enligt den gode Konungens Testamente, ovillkorligt borde behålla intill min död, föranlåtés jag till Rikets Ständers rättskänsla vördsamt framställa, om förfarandet mot min person varit rättvist, och om en stor, odödlig
Konungs förklarade yttersta vilja bör lemnäs utan allt afseende i vissa fall, och efterkommas endast i sådane punkter, som ansågos förtjena uppmärksamhet.
Jag har i fred som i krig troget tjent mine Konungar och mitt fosterland; jag har aldrig förverkat och långt mindre blifvit dömd förlustig den Pagelön, som Högstbemälde Konung mig i Nåder tillagt och som jag äfven efter Hans död bordt åtnjuta; och då jag från begreppet om vördnad och helgd för en Konungs vilja icke kan skilja den tanka, att min innehållne Pagelön lärer böra mig tilldelas och restitueras åtminstone ifrån och med den tid, då den samma mig ohördan innehölls, intill den tid Expectancearfvodet såsom lönlös Officer mig i Nåder tillädes, eller från vårtiden år 17,96 till år 1815, som gör en tid af 18 år och 9 månader; så får hos Rikets Ständer jag vördsammast anhålla om den rättvisa, att antingen af Allmänna IndragningsStatens besparingar, eller ock af annan fond, få min innestående Pagelön ersatt för nyssnämnde lid, helst Nationens Representanter, Den is December e. m. äfven efter Konung Gustaf III:s död, torde anse för en glädje och helig pligt, att kunna fullgöra Hans Maj:ts bestämdt uttryckta vilja, likasom jag tror det vara under Nationens värdighet, att på en oskyldig medborgares bekostnad bereda Staten en så obetydlig fördel, som den, hvarom här är fråga.
Viel hvilket
Memorial var bifogad t en så lydande handling: Afskrift.
Att Herr Majoren Gustaf Lars Grönhagen, på Kongl.
Maj:ts Ordinarie HofStat som BordPage uppburit Etthundrade Femtio Riksdaler i lön, ifrån och med Julii månads början år 1790 till och med October månad år 17,92, varder, enligt Kongl. HofContoirets Räkenskaper, härmed intygadt.
Stockholm den 7 Julii 1827. C. P. Humble.
Att förestående Afskrift är med Originalet lika lydande intygar : Göran D. Wåhlberg.
Registrator.
Grefve Gyllenborg j Johan Henninge hade inlemnat följande, som upplästes: Såsom
Landtman har jag ofta erfarit olägenheterne af besök af vandrande personer, väl med pass försedde, men af så obe - Dr>n 19.
December e. m. 177 obestämd beskaffenhet i anseende lill tiden för passets gällande och destinationsorten, att ändamålet med passföreskriften alldeles förfelats.
Jag har någon gång af passens innehåll inliemtat, att den eller den förpassas till en aflägsen provins att söka tjenst eller besöka slägtingar, så vidsträckta rnedgifvanden, alt de öppnat rättighet till vandring inom en hel provins, der den förpassade utan åtal kunde vistas livar han funne för godt.
Allmänna säkerheten fordrar likväl en noggrannare polisordning, i detta afseende; och föreslår jag, att vid utfärdande af pass må, jemte beskrifningen om den förpassades utseende, utsättas stället, dit passet får begagnas, tiden för dess gällande, vägen, som den förpassade bör, vid förlust af passrättigheten, följa, och tiden för vandringen tillden bestämda orten, beräknad efter vägens längd, med föreskrift tillika, att passinnehafvaren, vid äfventyr att anses passlös om han icke föreskriften hörsammar, bör vid ankomsten till förpasningsorten, anmäla sig bos närmaste Emhetsauctoritet, Kronobetjent, eller der sådan saknas, Kyrkoherden i församlingen, till deras uppmärksamhet under den tid passet begagnas.
Då passel påskrifves vid närmaste Landshöfdingesäte eller Stad, bör uppmärksamhet lemnäs derå, huruvida föreskriften i passet blifvit uppfyld, och vid föregifvande, som stundom händer, attpass4 H. 12 Den 12 December e. m. innelinfvaren säger sig hafva under vägen passet förlorat, bör ett sådant, stundom diktadt föregifvande, icke berättiga tili erhållande af nytt pass, utan den samma såsom passlös anses.
Det skulle för ordningen vara ganska nyttigt, om det icke vore för mycket besvärligt för de Embetsauctoriteter, som meddela pass, alt förteckningar upprättades, som upptogo dem, hvilka pass erhålla- och föreskrifterne deri, innefattande äfven embetspåskrifter å passen, sorn, i andra orter meddelte, till påskrift uppvisade blifvit.
Jag anhåller vördsamligen alt detta förslag ma till Ekonomi- och Allmänna BesvärsUtskottets handläggning remitteras.
Friherre von Saltza, Eduard Fredrik, hade inlemnal följande Memorial:
Sedan mer än hundrade års möda och kostnad är använd på förbättrandet af Svenska Scbäferierna, och då resultaten häraf svarat emot önskan, inträffar den oväntade händelsen, att inhemska ullen icke finnér någon afsättning, åtminstone ej till lönande pris, ty enär god och rentvättad ull mäst i Norrköping och Stockholm uttrugas till i R:dr R:gs per skålpund, lönar det icke mödan att hafva Schäferier, för hvilkas upprätthållande fordras den sorgfälligaste Den i?.
December e. m. '79 vård och utfodring.
Val har jag hort Fabrikörer säga, att finna kläden ej kunna kläden ej kunna tillverkas af den ull, som våra vanliga Spanska får lemna; men jag tror icke, att någon vältänkande Svensk man värderar högre nyttjandet af en klädning, hvars rudimateria är hemtad från främmande länder, än ägandet af den, som är tillverkad af Landets egen produet.
Men så länge införseln af utländsk ull är tillåten emot så ringa tull, som nu är stadgad, kan landtmannen aldrig hoppas, att få inhemska ullen betald till sitt fulla värde.
Jag vågar derföre vördsammast föreslå, att hvarje skålpund ull, som från främmande länder införskrifves, måtte beläggas med^ 12 sk.
B:co tull; och sedan Osttillverkningarne efter Schweitziska methoden vunnit den fullkomlighet, att
Landets behof kan af denna vara tillräckligen förses, så är min oförgripliga tanka, att all införsel af ost från främmande
Länder bör antingen alldeles förbjudas, eller ock beläggas med en tullafgift af 4 R:dr B:co per Lispund, och anhåller jag, att denna min Motion må lill behörigt Utskott remitteras.
Grefve Barckj
I anledning af den först väckta Motionen får jag äran lämna den upplysning, att jag för min ull af FabriksBolaget Söderberg och Arosenius i Norrköping erhållit 2 R:dr 3o sk. skålpui, och 2 R:dr för den sämre; ett pris, hvar - 180 Den u December f, m. med jag anser Landtmannen vara belåten.
För min del skulle jag tro, att det vore ofördelaktigt, om tullförhöjning ägde ruin å utifrån inkommande fin ull, emedan våra Fabrikörer skulle blifva för mycket lidande, så länge af denna vara ej finnes tillräckligt inom Landet.
Herr von HejnneGeorg:
Äfven jag anhåller, att få lemna vittsord om ullhan-* delns beskaffenhet i Riket.
Jag har i år nödgats, att till Herr Lenning i Nyköping försälja här i Sverige så kallad Spansk ull för 44 sk‘ skalprd.
Friherre von Saltza„ Eduard Fredrik, hade ytterligare inlemnat trenne så lydande Memorial:
I flera århundraden hafva Holländarne till alla Verldsdelar årligen utskeppat så kallad Genever eller Enbärsbrännvin, oaktadt de från Norden köpa Enbären.
Och sedan husbehofsbränningen i Fäderneslandet, föranledd genom omständigheterna, blifvit en Fabrikation, hvilken hotar med en ny syndaflod, anser jag af stor vigt, att på allt sätt befordra utskeppningen af denna umbärliga vara, och vågar jag derföre föreslå att möjligaste högsta premier
Den 12 December e. m. 181 mätte utsättas för den eller de, som utskeppa brännvin.
Och anhåller jag vördsammast, att denna min Motion må till vederbörligt Utskott remitteras.
På samma grunder, som så kallad grön såpa är till införsel förbjuden, vågar jagvördsammast påstå, att införsel af utländska tvålsorter må antingen alldeles förbjudas eller ock beläggas med en tul[afgift af 8 sk.
B:co per skålpund, emedan våra inhemska tvålsjuderier kunna fullkomligt förse
Rikets behof, och är det alltid en nationalförlust, att af utlänningen köpa, hvad i Riket till lika godt pris kan tillverkas.
En bedröflig erfarenhet vittnar, att fördomen mot Svenska fabrikater är så stor, alt ofta sä mfe vara till högre pris köpes, blott derföre att den kommit långväga ifrån.
Att detta mitt anförande måtte lill behörigt Utskott remitteras, anhåller jag vördsammast.
Alltsedan år iy38 hafva Regering och Ständer tid efter annan uppmuntrat anläggningen af tvål-och såpsjuderier inom Riket, hvilket ock haft den önskade framgång, att åtskilliga sådana fabriker äro anlagde; men för mig är oförklarligt, hvarföre egare af rlessa fabriker icke,, i liket med andra Fabrikörer, ega rättighet att undfå tån af 182 Den 12 December e. m. ' * -a ManufakturDiskonten, enär de presteradcnsäkerhetförfattningarna bjuda.
Jag vågar derföre vördsammast yrka, att enahanda rättighet må blifva förutnämnde Fabriksidkare medgifven, och anhåller, att denna min Motion måtte till vederbörligt Utskott remitteras.
Dessa trenne Memorial lades på bordet.
Herr von Becker_, Carl Johan, hade inlemnat ett så lydande Memorial:
Vid sistlidne Riksdag fästade Rikets Ständer deras uppmärksamhet vid den ofantliga skada sjön Venerns ojämna vattenhöjd och öfversvämningar förorsakade de Provincer, som begränsa densamma.
Då företeddes ock de på Kongl. Majits
Nådiga befallning af ÖfverDirectören och Riddaren Hagström på ett högst förtjenstfullt sätt verkstälde undersökningar om möjligheten att förekomma dessa öfversvämningar, samt planen till ett ofelbart vinnande af delta ändamål.
»Atskillige förberedande åtgärder beslutades äfven, såsom, om jag rätt minnes, undersökning öfver vidden och beskaffenheten af den jordrymd, som vore bloltstäld för öfversvämning, samt egarnes hörande, huruvida de, med någon viss afgift för hvarje tunnland sådan jord, ville till företagets verkställande bidraga.
Det förra lärer åtminstone inom Skaraborgs
Län vara verkstäldt; men för det D e 11 12 December e. nit i8j sednare, eller jordegarnes hörande, afbidas, sorn jag tror, utgången af en anbefald, fast ännu icke fullbordad undersökning, huruvida företaget skulle vid stränderna af Götha Elf förorsaka någon skada.
Af partiella yttranden öfver frågan bar man dock anledning nog frukta, det de vid sjöns stränder boende jordägare af Allmogen sakna både förmåga och förutseende, att genom någon uppoffring befrämja företaget; Ståndspersonernas bidrag skulle dertill icke förslå.
Af sådan anledning, och för att icke se en sak af så vidt omfattande nytta alldeles förfalla, får jag vördsamt hemställa, om icke Rikets Ständer skulle täckas, att lill Kongl. Maj:ts Nådiga disposition ställa något, om ock ringa årligt anslag, på det företaget, deräst inga olägenheter kring Götha Elf deraf äro alt befara, må kunna, älven utan enskildes medverkan, åtminstone småningom och på flera år fullbordas.
I en lid, som denna, är det motbjudande för hvarje Fosterlandsvän, alt framställa någon fråga om Statsutgifter; jag hemställer oek endast ämnet, till den behandling och åtgärd omständigheter och tillgång kunna medgifva; men med den local-kännedom jag äger, skulle jag fela i medborgerlig pligtkänsla, om jag underlät denna vördsamma hemställan.