Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom ber jag att få erinra om huru behagligt det måtte vara att hafva i sina händer makten öfver hela allmänheten.
Den äges, så länge ingen myndighet finnes, till hvilken den klagande kan vända sig.
Det egenmäktiga tyranniet att vägra emottaga försvaret, förtjenar det icke något correctiv ?
Men hvar finnes correctivet?
Förnärmas tryckfrihetens princip, denna heliga samfundsrältighet, som jag lika mycket som någon annan vidhåller, men för hvars missbruk jag ville sälta gräns, förnärmas den, der - 353 Den 8 Juli f. in. före alt det öfverlemnas åt en tredje malit att dörum* emellan angriparen och försvararen, d. v. s. att förklara till redactionen:
Ni har rätt, det försvaret är ni icke skyldig att införa; eller att säga till den klagande:
Ert försvar öfverstiger icke sin gräns; och ni är berättigad att få det infördt!
På livad sätt vill man säga, att tryckfrihets-principen derigenom förnärmas?
Visst icke! det är blott missbruket, som hejdas.
Det är endast mot missbruk af redactionens makt, som jag ifrar.
Beklagligtvis älskas makten af hvar och en, som innehar den; men Hr väl ännu icke tiden inne att sätta en gräns för det förtryck, som den liberala pressen utöfvar mot sina offer; och då redactionen står sjelf fri från all censur, huru moraliskt rätt är det väl, att hon utöfvar en godtycklig censur öfver den anfallues försvar?
Det exempel, som jag anförde rör:de de många fruktlösa försöken alt erhålla jurymän, angick icke någon politisk fråga, utan enskild persons förnärmelse mot enskild man. R. o. Ad. lärer således finna, att äfven den enskilda säkerheten erfordrar sådana försigtighetsmått, som jag ifrågaställa men hvarvid jag begick det felet att endast nämna jury-inrättningen.
Fullsläudigheten fordrar åtgärder äfven i andra hänseenden , hvilka till en del blifvit af andra ledamöter omnämnda, och hvaribland jag inskränker mig till att blott omtala behofvet af tillökning uti de ringa böter, som Tryckfrihetslagen utsätter.
Men som vi uti allt detta kunna, enligt hvad en ledamot af Const.Utsk. behagat nämna, hoppas erhålla förslag till lämpliga rättelser; så vill jag ej vidare tala derom.
Man har här omförmält möjligheten att försvara sig mot anfall i tidningarna annorlunda än genom svarets införande i samma blad, der man blifvit angripen.
Boye har deremot redan anfört, huruledes det händer alt man angripes uti en tidning, som har 400° prenumeranter, och får sitt svar infördt uti en som har 5oo.
Deraf inses lätt, huru stor skilnaden är emellan anfallet och försvaret.
En annan omständighet ådagalägger ytterligare denna skilnad; den nemi. att de personer, som äro rätt faste i den politiska tro, hvilken de anse för allena saliggörande, gå ända derhän, att de icke vilja läsa hvad som anföres på motsatta sidan.
För att icke komma i frestelse att möjligen föras, på andra tankar, förbjuda de att sådana skrifter, soin innehålla tankar stridande mot deras tro, må finnas på deras klubbar eiler andra samlingsställen.
Deraf följer, att den anfallnes nachdel är så mycket större; att någon rättelse i detta hänseende erfordras, torde således vara påtagligt.
Men i stället för att, på sätt Frih. Bove föreslagit, anlita Tryckfrihetscomiteen, gifves det en enklare utväg att vinna ändamålet, bestående deruti, att tidnings-iedacteurér tillföl bundes. att Dea 5 Juli i', m. emot betalning införa skriftligen inlemnade försvar, hvilka, om de äro nog långa dertill, kunde såsom bihang åtfölja den tidning, der utrymmet icke medgåfve att annorledes intaga dem.
Den enda härmed förenade olägenheten vore, att postböndernes hästar finge draga så mycket mera ti cl— ningstryck.
Men deröfver kunde ej skäligen klagas, då det skedde för att vederlägga de smädelser, som de förut falt draga för att i landsorterna kringspridas.
— En talare har yttrat, att en tidnings-redacteur icke borde vara förbunden att uti sin tidning intaga sådana försvar, som möjligtvis kunde innehålla några anstötliga anmärku:r mot honom sjelf.
När man ser huruledes det allmänt bestrides någon censur på lidniugsskrifvare, men huru de sjelfve vilja utöfva den när fråga ar om dem sjelfva, så ser man, huruledes de vilja alt deras s. k. allmänna grundsatser skola gälla för alla andra utom dem sjelfva.
Jag anmärker detta blott till framtida efterrättelse, när sådana saker komma under öfverläggning.
Hr Lefre'n, Joli. Pehr.
Jag har aldrig gillat tillkomsten af indragningsmakten, ty allt livad som sker annorlunda än efter laga former blir förr eller sednare skadligt.
Jag lägger detta på R. o. Ad:s sinne.
Vi komma vid denna riksdag i tillfälle, och vi hafva redan ofta varit det, att nödgas med allvar försvara former, sorn man försöker att öfverträda.
Jag tillstyrker således indragningsmak tens upphörande, utan villkor; inea efter här har kommit ä tal angelägenhelen af controller mot tryckfrihetens missbruk, så anhåller jag att äfven mig må tillåtas tillägga några ord, under det jag, till förekommande af vidlyftighet, förklarar, att jag är beuägen att förena mig uti hvad Frih. Roye, Ludv.
Johansson, anfört, och att jag äfven gör det.
Hvad jag i öfrigt vill nämna afser ett yttrande af Gr.
Hr Grefven vill nemi., att man skall stämma i stället för att draga in; att man skall stämma den smädande i stället för att yrka införande af ett försvar uti hans tidning.
Jag hemställer, huruvida i vårt närvar, skick stämning medfört den följd som åsyftas.
Jag lägger på Const.Utskts samvete alt bereda något i den vägen till skydd för den allmänna och enskilda säkerheten, hvilken är så mycket angelägnare, som man tyvärr ser, att till och med den känslan är borta, sorn säger att jurymannen bör vara fredad från allt tilltal, vare sig i skrift eller tryck.
Efter den ed han aflagt att samvelsenligt afgifva sitt votum, borde han vara fredad från alla omdömen.
Håller man det i helgd?
Frånvaron af denna känsla, som borde åligga en hvar att hålla jurymannen i helgd, är ett olyckligt tecken och kommer en gång att förstöra vår tryckfrihet, som jag ärligt älskar.
D e n 8 J u 1 i f. m.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade derefter, att R. o. Ad. lika med honom torde finna, att många af de sednare taJarnes yttranden gatt ett stycke utom det ämne, som vore föredraget; men då detta stycke likväl icke varit längre, än att hvarje talare med en skicklig vändning af sitt tal kunnat komma tillhaka till 4 §‘n, 8 mom.
Tryck fr. förorda., och Hr Landtm, icke innan talets slut kunnat förutse, huruvida icke talaren, innan yttrandets slut, skulle deråt gifva en sådan vändning, som sammanförde det med ämnet; så hade Hr Landtm, ej ansett sig kunna afbryta någons yttrande, men finge nu fästa talarnes uppmärksamhet på nödvändigheten att hålla sig vid det ämne, som blifvit föredraget, emedan i annat fall tiden fruktlöst förflöte, utan att R. o.
Ad. komme till de beslut, som borde fattas i afseende på de föredragna ämnena, och discussionen inleddes på ett fält, der ingen gräns funnes. R. o. Ad. beslöt derefter, att Const.Ulskrs i mern.
N:o 16 afgifna förslag borde hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
M:s denna dag ankomna nåd. propos.T till R.
St. af den 3 dennes: i:o, ang:de lagtima riksdagars återkomst hvart tredje år, samt om föremålen för urtima riksdagar; 2:0, ang:de ändring uti 109 §:n Reg.F:n samt 80 §:n Riksd.Ordn. R. o. Ad. uppdrog åt Const.Utsk. att afgifva utlåt, öfver dessa båda nåd. propostr.
Upplästes och remitterades till LagUtsk. K.
Rits denna dag ankomna nåd. propos.T af den 3 dennes: 1:0, med förslag till förändrade stadganden, rör:de bysättning ; 2:0, med förslag till förordning emot olofliga folksamlingar.
Likaledes upplästes och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag ankomna nåd. skrifvelse till R.
St. af den 4 sisth Maj, ang:de de rusthålls-nummer vid Bohus läns reg:te, hvilka, i följd af vägran att ingå på liäst-vacance-afgiftscontractens förlängning, komma att till cavallen återgå.
Besvärs- - o.
Ekon.Utsk:s den 27 sisth Juni och den 4 dennes på bordet lagda betänk.
N:o Den 8 Juli f. ra.
N:o 60, i anleda af väckt fråga om inskränkning uti gårdfarihandeln med Eskilstuna manufactur-arbeten.
Jag har begärt ordet för att yrka återreraiss af detta betänkande.
Förhällandet är sådant, att åtskillige representanter inkommit med motioner, hvaruti de öfverklagat det missbruk, som ägt rum med gårdfarihandel med Eskilstuna smidesarbeten, och dels yrkat åtskilliga inskränkningar i denna handel, dels ock att R.
St. ville Iros K. M. i underd. begära en undersökning till utrönande af den verkan samma handel kunnat hafva på sjelfva smidet.
Ulsk. har till svar härpå grundat sitt utlät, på ännu gällande författningar om näringsfrihet i dess flerfalldiga afdelningar.
Det förefaller mig besynnerligt, att Utsk. vill grunda ett utlåt, på de nu gällande näringsförfaltningarna, då Utsk. tillkännagifvit och R.
St. bifallit dess önskan, att dessa författningar måtte förändras till öfverensstämmelse med de friare principer, sorn allmänna rösten påkallar uti våra näringsförhållanden.
Vidare fäster jag mig dervid, alt Utsk. föreslagit tvänne underd. skrifvelser till K. M., af hvilka den första skulle innehålla und. hemställan, alt K.
M. ville utstaka åtskilliga bestämmelser för rättigheten att idka gårdfarihandel med Eskilstuna arbeten.
Uti den andra skulle R.
St. anhålla, att undersökning måtte af sakkunniga och oväldiga män företagas till utrönande af de verkningar gårdfarihandeln med Eskilstuna smiden haft på jernhaodteringen derstädes, då, i händelse dessa verkningar befunnos förderfliga, K.
M. i nåd. täcktes efter sig företeende omständigheter deröfver besluta.
M. skulle bifalla begge dessa skrifvelse!’, så blefve följden deraf, alt K.
M. först skulle utfärda en författning, som innehölle åtskilliga restrictioner i afseende på rättigheten alt idka gårdfarihandel.
Men om nu tillika undersökningen skulle utfalla till förmån för de gårdfarande, så skulle en ny författning utfärdas, hvarigenom handeln åter lösgåfves.
St. hafva med mycket skäl öfverklagat, alt hvarandra korsande författningar utfärdas uti näringsfrågor, och då böra väl R.
St. icke ingå till K.
M. med en und. anhållan, som sannolikt skulle hafva till följd tvänne sådana olika författningar, som jag nu omnämnt.
Jag har icke deltagit uti detta beslut inom Utsk., hvilket är orsaken hvarföre mitt namn icke finnes bland reservanternes.
Cederström, Jacob: Jag anser ifrågavar. betänk. icke öfverensstämmande med de grundsatser , som Utsk. yttrat uti dess utlåt, öfver näringsfriheten i allmänhet.
Hvad Utsk. här föreslagit, är hvarken mer eller mindre än en inskränkning i manufactur-tillverkningen, emedan första villkoret för all slags tillverkning är rättigheten alt få afsätta hvad som är tillverkadt.
Hvad som verkat på 9 ,J- 46 Den 8 Juli f. m.
Utsk:s opinion för (less tillstyrkande lili detta betänk., bar varit farhågan att kringvandrande lösdrifvare, forsed de med några jernarbeten uti en påse eller låda, skulle, under sken att idka gårdfarihandel, söka tillfälle att bettla eller stjäla.
Men om man uti den underd. skrifvelse!! begär, att den föreskrift inå meddelas, alt de personer, sorn för Eskilstuna manufacturi kringresa för att afyttra dess tillverkningar, skola vara välfräjdade, — deröfver vederbör, myndigheter böra liafva noga tillsyn, — äfvensom att de skola vara till försäljningsmän för manufacturiet antagna; så följer af sig sjelf, att några sådana vådor, genom tillåtelsen att kringresa eller vandra för att tillverkningarna föryttra, som Utsk synes frukta, icke kunna ifrågakomma.
Sednare delen af ärendet, ronde nyttan eller skadligheten af kringresande! för varornas försäljning, är rent af oriktig, emedan möjligheten att afsätta tillverkningarna befordrar manufacturiets tillvarelse.
Jag skulle derföre vilja tillstyrka, att den und. skrifvelsen måtte inskränkas till anhållan om utfärdande af den föreskrift, att vederbör, magistrats eller landshöfdinges pass för dem som kringresa för att försälja Eskilstuna manufacturi-arbeten, måtte innehålla betyg af myndigheten att passinnehafvaren är välfräjdad samt till försäljningsman vid manufacturiet antagen, äfvensom till hvilka provinser af Riket han äger resa för alt varorna föryttra.
På dessa grunder anhåller jag om återremiss af betänkandet.
Det är mig icke emot, om Utskts betänk, återremitteras, emedan detsammas omskrifning icke kommer att verka särdeles uppehåll, ehuru jag icke finner tillräckligt skäl dertill.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk:s betänk, står i fullkomlig harmoni med hvad man så ofta åberopar i afseende på näringsfrihetsfrågan, men som jag förnimmer jelte varit rätt smakligt för en och annan individ.
Utsk. har icke velat utbryta vissa delar af näringsfriheten och lösgifva dem, så länge en generel näringsfrihet ännu icke finnes; och jag tviflan på, att den någonsin kommer att finnas.
Hvad det beträffar att Utsk. skulle inskränka smidesrätten, så anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att förhållandet icke är sådant.
Utsk. har velat förekomma, att lösdrifvare, under sken att handla med Eskilstuna fabrikater, skulle kringstryka landet och hemsöka allmänheten med tiggeri och bettlande.
Utsk. har i detta hänseende icke gått så långt som motionärerne föreslagit, hvilka åsyftat inskränkning i rättigheten att försälja smideseffecter från Eskilstuna, emedan Utsk. icke gjort annat än föreslagit en und. anhållan hos K. M., att medelst en författning hämma de missbruk, som ägt rum i denna handel — d. v. s., att lösa personer skulle förhindras att fara till Eskilstuna och der köpa några knifvar, saxar eller dylikt, för att deri - Den 8 Juli f. m. 363 genom bereda sig rättighet att under namn af gårdfarihandlande kringstryka landet; men Utsk. har bibehållit denna rättighet, ehuruväl den är strängt begränsad, för manufacturister och fabrikanter att sjelfve kringresa och sälja sina varor, eller alt kringskicka sina skattskrifna tjenare för att försälja deni.
Deruti ligger ingen inskränkning i näringsfriheten , såvidt den rörer sjelfva fabrikationen i Eskilstuna, men väl för dem, som icke hafva någon näring.
Hvad förhållandet med undersökningen ang:de smidesliandeln i allmänhet beträffar, så bar den ingen gemenskap med frågan om productionens afsättning, utan afser det moraliska inflytande, som en extenderad smideshandel baft på jernförädlingen i Eskilstuna, och att förekomma kringspridandet af fuskeriarbeten, tillverkade af gesäller vid manufacturiet.
Jag förnyar hvad jag i början nämnde, att jag icke sätter mig emot återremiss af betänk., egentligen derföre, att jag icke särdeles fäster mig vid denna R.
St:s skrifvelse, hvilken jag icke ansel' särdeles lämplig.
Jag har blott velat nämna delta, för att visa att ingen inconseqvens finnes emellan detta betänk, och de principer Utsk. förut antagit i näringsfrågor i allmänhet.
Jag instämmer lili den af Frih.
Cederström yttrade åsigt, och beklagar, att jag utaf hvad Frih.
Leijonhufvud yttrat icke kunnat linna mig öfvertygad, att icke detta betänk, afser en inskränkning uti hvar mans rättighet alt på lofligt satt försörja sig.
För min del har jag icke erfarit några olägenheter utaf de personer, hvilka på landsbygden vandra omkring med deras lunga Eskilstuna-påse och försälja sina varor till landets innevånare.
Om varan är mindre god, beror det på köparen att handla den eller ej; och dä köparen icke finner sig obelåten dermed, torde varans beskaffenhet icke få anses såsom gill ligt skäl alt förbjuda denna bandel.
Jag ser icke hvart det skall leda, om man betager folket utvägar, sorn finnas lill afhjelpatide af brödlösheten, med hvilket uttryck jag skulle vilja öfversätta ordet pauperism.
Jag tror, alt denna skall mera förökas genom alt inskränka dessa personers utvägar att försörja sig, genom stadgande att de som sysselsätta sig med denna handel skola vara skattskrifna hos någon manufacturist eller mästare i Eskilstuna.
Om man till de nog tunga band, som redan finnas på rättigheten att försörja sig med denna handel, äfven skulle lägga det, att de personer, som sysselsätta sig dermed, nödvändigt skulle vara skattskrifne vid manufacturiet, fruktar jag, att många personer, hvilka nu hafva sin bergning af denna handel, skulle beröfvas denna utkomst.
Dessutom kan jag i sjelfva pi incipen icke finna, hvarföre det skall vara mera förbjudet för Dalallmogen, hvilken är den, som isynnerhet idkar denna bandel, att till försäljning kringföra Eskilstuna smides-arbeten, än 364 Den 8 Ju 1 i f. ra. det är Dalfolket förbjudet att kringföra oell försälja sina slipstenar och trädbunkar med mera.
Alltför gerna må man stadga mera noggrannhet i afseende på de pass, som för dessa personer utfärdas; men innan sådana bestämmelser tillkommit, lärer man icke kunna hindra de brödlösa alt stryka omkring; och hvarföre skola då de, som icke genom bettlande besvära någon, röna större svårigheter för möjligheten alt försörja sig, än de, hvilka rent som lösdrifvare ofreda landets innebyggare?
Hvad sednare punkten i betänk, beträffar, eller den sorn angår en und. skrifvelse till K. M. i fråga om undersökningen af de verkningar, sorn gårdfarihandel med Eskilstuna smiden haft på jernhandteringen derstädes; så har jag icke kunnat göra för mig fattligt hvad annan verkan denna handel kunnat hafva, än en lättad utväg för manufacturiet att afyttra sina fabrikater, hvilka på de större, marknaderna icke kunna vinna tillräcklig afsättning, men som nu kunna säljas för bättre pris till förmån både för köparen och säljaren, eller de personer, som kringföra varorna.
Således bör delta betänk, icke kunna föranleda till någon åtgärd.
Likväl motsätter jag mig icke ålerremiss, enär den ej blifvit vägrad af Frih Cederström, uti hvars åsigt i afseende på sjelfva principen jag instämmer.
Det är omöjligt att urskilja, huruvida betygen äro verkliga eller ej, då en hvar mästare i Eskilstuna kan utfärda sådana.
Jag erinrar mig, att icke längesedan en beryktad tjuf rymde, kom och tog vägen åt Eskilstuna, skaffade sig der åtskilliga varor samt bäst och vagn, och slutligen äfven betyg, hvarmed han sedermera kringreste ett helt år i landet, utan att någon kunde jäfva den rättighet dertill han sålunda förvärfvat sig.
Genom ett oförsigtigt bref blef han slutligen upptäckt, och länsstyrelsen satt i tillfälle att låta gripa honom.
Detta visar nödvändigheten af säkrare conlroller än de uppgifter, sorn mästare i Eskilstuna kunna lemna å sina utfärdade betvg.
Jag tror derföre, att sådana utaf mästare vid Eskilstuna utfärdade tillståndsbref icke böra vara gällande, med mindre de äro försedda med Konungens Bef:h:des påskrift, och anhåller af sådan anleda, om återremiss af betänkandet.
Det är i anledn. af den siste värde talarens framställda exempel, att en större förbrytare vid Eskilstuna blifvit använd till försäljningsman, sorn jag får anmärka, att jag uti mitt sista yttrande bestämdt yrkat, att de personer, åt hvilka anförtros försäljningen af Eskilstuna smides-fabrikater, skola vara välfräjdade, och att sådant bör uttryckas i passet, ehvad detsamma ulfärdas af Konungens Bef:h:de eller magistraten, och att sådant förutsätter undersökning utaf vederbör, myndighet af det betyg, hvarpå au - I) c n 8 Juli f. m. 365 milian om erhållande af pass och rättighet till idkande aF dylik försäljning sig grundar.
Hr von Hartmansdorff, Augt Jag instämmer i den mening, som Frihtne Leijonhufvud och Nauckhoff yttrat.
Jag tror mig äfven äga någon kännedom derom, alt smideshandlarne från Eskilstuna kunna, åtminstone lill en stor del, anses såsom privilegierade eller förpassade Jandsstrykare.
Den som saknar annan utväg att med säkerhet drifva omkring, begagnar denna, hvartill rättigheten köpes för en ringa penning af en eller två r:dr, eller måhända för ännu mindre, om han köper af gesällerna något gods som de olofl. tillverkat.
Nauckhoff har redan anfört exempel på olägenheterna af detta kringstrykande, och jag har vid denna riksdag hört flera landshöfdingen yttra detsamma.
Jag beklagar, att de nu icke äro tillstädes; de skulle eljest kunna vitsorda hvad Frih.
Nauckhoff uppgifvit.
Jag tror mig således hörn tillstyrka återremiss, men på annan grund än Frih. Cederström.
Jag anser nemi. magistratens pass icke vara tillräckligt, ulan att det bör vara Landsh.embetet, som förser de kringresande med pass.
Jag anser så mycket mindre något undantag böra äga rum för Eskilstuna magistrat att få meddela sådana pass, som det ligger i stadens intresse att vinna afsättning å sina smidesarbeten, och magistraten sålunda kan anses jäfvig till passens utfärdande.
I afseende på de anmärkntr, som blifvit gjorda i motsatt riktning, ber jag få förklara att de brödlöse icke hjelpas dermed att man låter dem kringstryka landet och bedrifva sina ofog.
Sådant borde afhjelpas på annat än det sätt, som föranleder dertill, att de som äga något, mista det, hvarigenom således deras antal ökas, sorn icke äga något.
Jemförelse!! emellan dalkarlarne och dalqvinnorna tror jag icke vara riktig.
De hafva troligtvis alltid prestbevis med sig öfver behörigheten af deras vandring, och en prest måste väl vara skickligare att bedomina fröjden än en handtverkare i Eskilstuna, särdeles som presten icke utfärdar betyg för andra än dem, hvilka tillhöra hans församling, och som han fullkomligen känner.
Att de passlöse icke kunna hindras att kringstryka, är ett misstag; ty otn dem tillätes att kringstryka, är det ett fel af deni, hvilka det åligger att vaka öfver passförfattningarnas hand hafvande.
Jag kan för ingen del antaga den af Hr von Hartmansdorff yrkade satsen, att öfver hufvud taget alla de, sorn till försäljning i landet kringföra Eskilstuna-varor, skulle vara landsslrykare, som derjemte skulle kunna beskyllas för att vanligtvis i påsen medföra något tjufgods.
Fastän de äro fattige, äro de dock berättigade till samma undseende, som alla andra mennisko-classer, att icke förskottsvis belastas med sådana beskyllningar.
Hvad åtei- landsstrykei iet beträffar, så medger jag, att desse per - 36fi D c n S Juli f. ra söner kunna kallas så, om Hr von Hartmansdorff» mening är den, alt livar och en, som vandrar till fots, är landsstrykare; men de kunna åtminstone icke jemföras med dem, hvilka beträdas med tiggeri, så vidt min erfarenhet sträcker sig i den ort der jag är boende, ty de personer, som idka den s. k. grårdfarihandeln, äro alldeles icke så utstyrde som de, hvilka vanligtvis uppföras under benämning af lundsstrykare, eller sorn beröfva andra deras egendom, och på den grund öka brödlösheten, i stället för alt afhjelpa den.
För öfrigt ser jag icke, alt brödlösheten skall förekommas eller afhjelpa» genom att inskränka utvägarna för dem att på ärligt sätt försörja sig; och jag är af fullkomligen olika tanke med Hr von Hartmansdorff i det hänseende, sorn skulle de kringvandrande, hvilka få sälja några Eskilstunaarbeten, kunna eller böra stämplas såsom de der öka brödlösheten genom att beröfva andra sin egendom.
Icke heller kan jag instämma deruti, alt det icke skulle vara magistraten tillåtet att utfärda pass för de kringresande; ty omöjligen kan man a priori antaga, alt en magistrat i Eskilstuna skulle vara betaget att utgifva dessa pass, derföre att denna magistrat skulle kunna vara intresserad af passförsäljningen.
Detta anser jag vara ett förnärmande mot en offentlig myndighet, som jag åtminstone icke skulle tillåtit mig.
Jag har begärt ordet i anledn af Hr von Hartmansdorff» anmärkn., att det borde vara Konungens Bef:h:de, som utfärdade pass.
Så länge magislraterne äga rättighet att meddela pass för dem, som färdas från ort till annan inom Riket, kan jag så mycket mindre finna, att undantag derifrån böra äga rum för ifrågavar. fall, som tillräcklig conlroll torde finnas deruti, att de varor, som passtagaren medför, äro rubricerade uti passet, hvarigenom han blifvit berättigad att försälja dem, under förutsättning nemi., att hvarken Konungens Bef:h:de eller magistraten må vara bemyndigad alt med pass förse vanfräjdade personer, eller dem som för stöld eller andra grofva brott blifvit straffade
Då man erkänner, att en välfräjdad person är berättigad att inom
Riket färdas från den ena ändan deraf till den andra, så torde man väl också böra anse honom berättigad att under resan sysselsätta sig med försäljning äf varor, då denna befattning finnes uti passet omnämnd.
Ridderstolpe, Fiedi.:
Bispringande den sals man yrkat, hvilken qvalificerar den mängd af smideshandlare, som finnas, med namnet af privilegierade lösdrifvare, kan jag icke annat än önska en sträng inskränkning i deras antal.