Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna är onekligen bättre i den nuv;de Förordnm om Kyrkoråd af den 29 Aug. 1843, hvars 5:te g säger: »Kyrkoråd bör genom föreställningar, varningar och förmaningar söka förmå de felaktige till rättelse.
De kunna gifvas af kyrkoherden dels enskildt, dels inför kyrkorådet, och kunna äfven oftare förnyas.
Låter sig den felande härigenom icke rätta, ege då Kyrkorådet att, efter målens olika beskaffenhet, vidtaga den ytterligare åtgärd, som med lag och författningar öfverensstämmer.
» Jag hemställer således, att 5:te §:n i K.
M:ts förordning om kyrkoråd måtte antagas i stället för den af komiterade föreslagna.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., afslogs §;n och antogs i stället hvad uti § 5 af Kongl.
Förordningen om Kyrkoråd den 29 Augusti 1843 finnes stadgadt. § 31 enligt Utsk:ts förslag.
Tillkännagafs, att Preste-8t:t bifallit §:n, samt att BorgareSt:t antagit densamma enligt komiterades förslag, med utbyte al orden »Kyrko- och Skolrådet» till »Kyrkorådet».
H XI. 10 D e n 10 Oktober f. m.
I afs:de å 55:te §:n uti förslaget om kbmtrttt-, nalstyrelse på landet beslöt R. o. Ad. att utesluta en af Utsk:t tillagd mening, som äfven ingår i denna §. så lydande: »på sätt om stämning i 11 :te kap. 7:de §:n Rätteg.Balk. stadgadt är».
Vid sådant förhållande och på de skäl, sorn redan vid f>5:te §;ii blifvit anförda, torde 11. o. Ad. böra besluta att äfven ur denna § nämnde mening må utgå, derom jag nu hemställer.
Instämmande i den siste talarens anm., ber jag att få fästa upmärksamheten på ett tillägg, som Utsk;t ytterligare gjort och som väsendtligen afviker från hvad komiterade föreslagit i 31:sta gm.
Komiterade hade nemi. inskränkt sig till att berättiga kyrko- och skolrådet att kalla dem, som inom socknen uppehålla sig, till inställelse, och detta vid äfventyr af böter; men Utsk:t har tillagt orden »bor eller».
Följden deraf skulle blifva, att en person, som är bosatt inom församlingen, kan, om han begifver sig hvart som helst till aflägse orter eller på en resa till utlandet, genom föreläggande af kyrkorådet tvingas att när som helst infinna sig vid vite, och om han det oaktadt ej kan förmås till inställelse, vid hämtningsäfventyr.
Detta synes mig i sanning väl strängt, och jag hemställer derföre att, med afslag å hvad Utsk:t föreslagit, komiterades förslag mätte bilallas.
I 55:te §:n ang:de kommunalslyrelse på landet heter det »Kallas någon, som inom kommunen bor eller sig uppehåller, till inställelse etc.»
Denna g lyder så »Kallar kyrko- eller skolråd någon, som inom församlingen bor eller sig uppehåller, till inställelse etc.»
Det ar ju ingen annan förändring än utbyte af ordet »kommun» mot »församling», och meningen är i de båda §§:na efter min öfvertygelse alldeles liktydig.
Jag tror derföre att R. o. Ad. bör bifalla §:n, sådan den af Utsk:t är föreslagen, dock med uteslutande af den nyss omnämnde meningen.
Det är visserligen sannt, på sätt den siste talaren anlört, att i afs:de pä kommunalärenden har ett sådant beslut, som 55:te §:u innehåller, så att säga »slunkit» igenom hos R. o. Ad., men deraf följer väl icke, att man skall fortsätta på denna bana, om man funnit att ett förbiseende egt rum.
Det är icke rimligt att stifta en författn., som bevisligen är overkställbar.
Har är ovilkorligen föreskrifvet att blott man 4 dagar förut erhållit kallelse, så skall man infinna sig, och det är icke ens tillåtet att visa laga förfall.
Fastän man bor inom en församling, kan man dock vara derifrån frånv:de på längre afstånd, än att det är möjligt iakttaga inställelse 4 dagar efter sedan man af kallelsen erhållit del; och jag måste derföre förena mig med Gr.
Sparre i anhållan att R. o. Ad. måtte stanna vid komiterades förslag.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n enl.
Utsk:ts förslag, men med uteslutande af orden »pä sätt om stäm - t) o i! 10 Oktober f. m. 147 ning i 11 :te kap. 7:de <§:n Rätteg.Balk. stadgadt är», och dels bi* fall till §:n, sådan den lydde i koraiterades förslag; framställde H.
Exc. först propos. på bifall till Utsk:ts förslag med ofvannämnde förändring, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos på antagande af §:n enl. komiterades förslag, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja na hafva varit öfvervägande, § 32.
Tillkännägafs att PresteStit bifallit §:n och att BorgareSt;t antagit densamma med utbyte af orden »kyrko- och skolråd» till »skolrådet».
Om något skulle anses öfverflödigt i lag stiftningsväg, måtte det väl vara det att skrifva en §, som icke innehåller nås;ot annat, än att en gällande förordning skall lända till efterrättelse.
Jag anhåller om afslag å denna §.
Uppå härefter framställd propos. blef §:n afslagen. § 33.
Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit §:n, samt att BorgareSt-.ts derom fattade beslut lydde sålunda: »Såsom ett Usta mom. an togs komiterades förelag till denna g, med utbyte af orden »kyrkooch skolrådets», der de förekomma, till »kyrkorådets»; och tillädes ett 2;dra inom., så lydande; »Pör skolrådet gälla enahanda föreskrifter». §:n bifölls. § 34.
Tillkännagafs att PresteStit bifallit §:n och att BorgareSt:t gifvit densamma följande lydelse: »Protokoll och beslut skola an tingen genast eller sist vid nästa sammanträde justeras; dock kan särskildt för. hvarje gång updragas åt två eller flere ledamöter att, jemte ordf:n, justeringen verkställa». §:n bifölls. § 35.
Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit §:n, samt att BorgareSt:t antagit densamma med utbyte af orden »kyrko- och skolrådet» till »kyrkorådet», och med deuna lydelse af den sednare perioden : »Denna ansvarighet fortfar till dess förvaltningen blifvit antingen godkänd, eller, örn klander anställes, af vederbörlig domstol pröfvad, eller ock till dess natt och år etter räkenskapernes aflemnande förflutit, utan att klander i laga ordning blifvit anstäldt».
Det är visserligen här stadgadt, att leda möter af kyrko- och skolråd, sedan ett år förflutit ifrån den dag rä* 148 Den 10 Oktober f. m. kenskaperna afleranats, utan att klander anställts, skola vara fria från ansvar, men för närv:de vill jag åtminstone tro, att kyrkoherden icke kan gömma sig bakom en sådan preskription, som den ifrågavide, derest han såsom tjensteman skulle tillgripa någon del af kyrkorådets och skolrådets medel eller med desamma oredligeu förfara, och detta finner jag för min del riktigt.
Då det är föreskrifvet att revision skall hvart år ega rum, och revisionsberättelsens granskning sker i kommunalstämman, skulle det förundra mig, om den décharge som blifvit en följd deraf, att ingen anmärkning från revisionens eller kommunens sida framställts, icke skulle gälla för den lörflutne tiden.
Då granskning sker hvarje år, kan väl icke anmärkningar förekomma, sedan ledamöterna blifvit af kommunalstämman från allt ansvar frikallade.
Jag tror derföre att denna g bör antagas.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H, Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande, än om bifall till g:n, blef propos. derå framställd och med ja besvarad. § 36.
Tillkännagafs vara antagen af MedStm och bifölls. S 37.
Tillkännagafs vara antagen af MedSt:n, af BorgareSt:t med utbyte af orden »kyrko- och skolråd» till »kyrkoråd och skolråd», samt bifölls. g 38 enl.
Tillkännagafs vara antagen af MedSt:n samt bifölls. S 39.
Tillkännagafs att PresteStrt bifallit gm, samt att BorgareStrt antagit densamma med utbyte af orden »kyrko- och skolrådet» till orden »kyrkorådet, äfvensom skolrådet», och med uteslutande längre fram i gm af orden »på kyrko- och skolrådets framställning». gm bifölls. § 40.
Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit g:n samt att BorgareSt:t antagit densamma med tillägg i mom.
1 af orden »hvad kyrkan angår» efter dessa ord »Utgifts- och iukomstförslagen», och med utbyte i mom. 2 af orden »kyrko- och »skolrådet» till »kyrkorådet». gm bifölls. § 41.
Den 10 Oktober f. flj. 119 Tillkännagafs vara antagen af MedSt:n, af BorgareSt:t med förändring af orden »kyrko- oell skolrådet» till »kyrkorådet». g:ii bilölls, § 42.
Tillkännagafs att PresteStit bifallit §:n, samt att BorgareStit' derom fattat följande beslut: »Mom.
1 antogs med utbyte af orden »kyrkostämman meddelar» till orden »som kan varda meddelad».
Mom. 2 antogs.
Mom. 3 gillades, med tillägg i början efter ordet »Revisionsberättelsen» af orden »öfver kyrkans räkenskaper och förvaltning».
Mom. 4 godkändes, med förändring, i början, af ordet »räkenskaperne» till »kyrkoräkenskaperne» och, vid slutet, af orden »kyrko- och skolräkeuskaper» till »kyrkoräkenskaper».
Ad. förutfattat, synes mig BorgareSt:ts redaktion i fråga om lista momit vara lämpligare än den, som här förekommer, och hemställer jag således att orden »kyrkostämman meddelar» måtte utbytas mot »som kan varda meddelad».
Om jag hörde rätt, begärde Gr.
Sparre någon förändring i enlighet med BorgareSt:ts beslut ang. lista mom:t, men derå har BorgareStst icke gjort någon förändring i sak, utan endast i redaktion.
Då, i min tanke, komiterades redaktion af g:n ganska väl inpassar med R. o. Ad:ns beslut, anhåller jag om bifall till komiterades förslag.
Skillnaden mellan BorgareSt:ts och komite rades förslag är den, att i detta sednare finnes bestämdt, att föreskrifter ang. uprättandet af räkenskaperne för skolans medel skola meddelas af kyrkostämman, då deremot, enl.
BorgareStits beslut, det blifvit lemnadt obestämdt, hvem som skall meddela föreskrifterne.
En sådan redaktion står bättre tillsammans med R. o. Adms beslut att i stad omsorgen om folkundervisningen kan updragas åt kommunalstämman, och jag får derföre förena mig med Gr. Sparre.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall till densamma med förändring af de i lista mom:t förekommande orden »kyrkostämman meddelar» till orden »som kan varda meddelad»; framställde H.
Exc. först propos. på bifall till g:n oförändrad, dervid svarades nej, och seder - isa Dali 10 Oktober f. tn. mera propos. på antagande af g:n med ofvanberörde förändring, hvartill svarades ja.
S 43.
Tillkännagafs, att PresteSt:t bifallit §:n samt att Borgare Stit antagit densamma, med införande af ordet »dylikt» emellan orden »annat» och »laga».
Då BorgareStit äfven på ett annat ställe infört samma förändring, men dess inbjudning derom blifvit af R. o. Ad. afslagen, får jag äfven anhålla om afslag å denna in bjudning och bifall till komiterades förslag. g:n bifölls. § 44 enl.
Otsk:ts förslag.
Jag hemställer att gm måtte antagas, med det tillägg, Utsk:t föreslagit, dock med iakttagande a: de förän dringar, som i de analoga gg:ne blifvit af K. o. Ad. beslutade, nemi. att dels orden »i församlingens gemensamma angelägenheter», och dels mellanmeniugen »der han tror sig kunna visa, att beslutet kränker hans enskilda rätt, eller att det icke i laga ordning tillkommit, eller att det står i strid med allmän lag eller förordning, eller annorledes öfverskrider deras befogenhet, som beslutet fattat», måtte uteslutas.
g:n antogs med följande förändrade lydelse för början deraf: »Enskild medlem af församlingen, som åt kyrkostämmas beslut ej nöjes, ege rätt att deruti söka ändring» etc. S 45.
De gg i de andra författningarne, som svara mot denna, har R. o. Ad. ansett böra utgå.
Jag hemställer således att likaledes måtte ske med den nu ifrågav:de g:n. g:n afslogs. § 46.
Tillkännagafs vara antagen af MedStm och bifölls.
Härefter öfvergick R. o. Ad. till pröfning af Förslaget till förordning om Landsting. § 1.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Preste och BcndeStm bifallit §:n, men att BorgareSt;t för sin del beslutat, Den 10 Oktober f. m. m nt.t II.
St:r skulle hos K. M:t i underddiet anhålla, att, med pröfning af förslaget till förordning om Landsting matte anstå, till dess verkningarna, af den liva be vi 11 n.-förordningen och de redan godkända förslagen ang-.de kommunalväsendet hunnit visa sig. ■ Gr.
I afs:de på den nya institution, som här är ifråga, tror jag försigtigheten bjuder att gå varsamt tillväga och icke lemna densamma en allt för stor makt.
Jag fann i detta hänseende redan i lista gm en föreskrift, som jag önskade att E. o. Ad. skulle utelemna.
§:n lyder så: »I hvarje län skall finnas ett landsting, sammansatt, af valda ombud från länets städer och härader eller tingslag.
Dessa ombud, som kallas landstingsman, ii ro i utöfningen af sitt updrag icke bundna af valmäns föreskrifter».
Mig synes, att då landstinget icke är någon riksdag, ulan en samling af delegerade från kommunerna, med updrag att yttra sig i ekonomiska angelägenheter, som röra kommunerna gemensamt, det kunde vara ganska lämpligt, att kommunerna meddelade, sina ombud föreskrifter.
Således, långt från att önska intagande i §:n af ett stadgande, som förbjuder dylika föreskrifter, skulle jag helst se att allt yttrande derom utginge, hvarföre jag anhåller om uteslutande af sista meningen i §:n.
I motsats till den siste talaren, anser jag, att det här införda stadgandet nödvändigt hör qvarstå.
Dessa landstingsman äro utsedde af kommunerna, det är således ett förtroende, som är dera lemnadt.
I utöfningen af sitt kall böra de vara fullkomligt fria från några slags föreskrifter.
Sannt är, att landstinget icke är att likna vid någon riksdag, men i afs:de på utöfningen af sitt kall är landstingsman att anse såsom representanter för det, län, der de blifvit valde, likasom E. St:r för hela Svenska folket.
Jag tror att en sådan befrielse från alla föreskrifter är ytterst nödvändig, såvida man vill att detta landsting skall verka i det helas intresse och icke plaidera för hvarje särskild kommun.
Jag anhåller således om bifall till §:n oförändrad.
Den ifrågav:de institutionen, som jag anser i många afs:den nyttig och i framtiden fruktbärande, tror jag afven vara sådan, att vid bestämmandet af dess innehåll en synnerlig upmärksamhet bör fästas.
Jag skall börja med en jemförelse mellan denna institution och den Norska i afstde på amtformandskab.
Den Norska institutionen är på det sätt sammansluten med kommunalstyrelsen, att ledamöterna af formandskabet bestå af ordhderna inom de särskilda kommunerna.
Denna sammanbindning mellan de begge myndigheterna synes mig i flera afs:den riktig.
Det är klart att enl. det beslut, som alla Stånden fattat, skola ordbderne för kommunernas fullrmge utses på kommunalstämman; det nr då äfven klart att dessa ordf:den skola väljas bland dem, för hvilka kommunerna hafva synnerligt förtroende.
Det är gifvet att dessa personer, som alltid deltaga i behandlingen af alla kommunens an - 132 Bon 10 Oktober 1. ftt. gelägenheter, skola få den närmaste kännedom om kommunen, och äfven det intresse och den vana vid mogen öfverläggning, som man hör önska hos dem, som deltaga i landstinget.
Dessutom är temligen klart, att då alla de särskilda ordftderne i kommunerna komma tillsammans, kommer alltid tillräckligt afs:de att fästas på hela provinsens väl, enär dessa bättre kunna inse det nödvändiga sambandet mellan hvarje kommun och de öfriga.
Då jag säger att jag varmt nitälskar för landstingsinstitutionen, vill jag doek icke neka, att någon varsamhet dervid bör iakttagas, ty om på ena sidan det är nödvändigt att upkalla kommunalanda, så Sr det å den andra lika nödigt att icke åstadkomma en alltför stor splittring mellan länen, genom att inrätta så beskaffade ordentliga riksdagar för hvarje särskildt län.
Det är således min mening att denna § och hela denna förordn. borde utbytas mot en annan, sorn vore mera i öfverensstämmelse med den Norska lagen om formandskabet, och på grund häraf anhåller jag för min del om återremiss.
Jag förutser ganska väl, att denna min anhållan skall gifva stöd åt den förmodan att jag är emot hela institutionen, men jag hoppas att blifva trodd på mitt ord, då jag förnekar en sådan afsigt.
Vid det förhållande att riksdagen redan d. 27:de dennes kommer att afslutas, borde väl i alla fall vara klart, att denna författn. icke kan framläggas inför K. M., och det synes mig i sanning vara så högst nödvändigt att detta Stånd icke lemnar en så vigtig fråga handlöst från sig, alt jag icke kan afstå från yrkandet på återremiss, på det frågan måtte tagas i närmare öfvervägande.
Jag inskränker mig till att säga att de mångfaldiga beskattningar, som dessa 4 särskilda förslag innebära, blifva af den omfattning, att det knappt är möjligt att förutse hvart de komma att leda.
Hvad jag nu egentligen syftar på, är att den landstingsbeskattning, som här skall införas och som är alldeles ny, må kunna modifieras på annat sätt, i öfverensstämmelse med Norska lagen.
Der sker beskattningen af formandskabet på det sätt, att det blott blir en reparation mellan de särskilda kommunerna af de skatter, som beslutas af amtformandskabet, och på sådant sätt blir det fortfarande kommunen, som har beskattningen.
Denna utväg synes mig vara bättre och sambandet mellan de begge institutionerna på detta sätt lämpligare åstadkommas, än genom det nu föreslagna nya beskattningssättet.
Jag anhåller att hela förslaget måtte till Utsk:t återremitteras.
Hr Cederschiöld, Gustaf: Då E. o. Ad. genom detta förslag skulle ingå på en bana, som under sekler varit öfvergifven, tror jag att frågan om landstinget är sjelfva kronan på de ifrågav:de kommunala institutionerne, hvarförutan något egentligt resultat icke af dem lärer kunna vinnas.
Dessa landsting hafva under en lång tid funnits i alla Sveriges provinser; det är således någonting uråldrigt, som skulle återuplifvas.
Skola kommunalinrättningar finnas här, så blir det nödvändigt att sätta en mellanlänk mellan alla kommunerna i landet.
Denna mellanlänk är just landstinget.
Under den tid, då konungamakten ännu icke var utvecklad Deri 10 Oktober (. ftl. i Europa, var det eu fullkomlig sjel fst v reise inom kommunen, men den linde deremot icke något att säga rörande den utländska poli' tiken.
Sedermera när konungamakten utbildades och kom till styrelsen, så undertrycktes dessa kommunalstyrelser och det biet' i stallet centralmyndigheter.
Nu hafva vi kommit till ett nytt stadium, då vi viii vilja hafva en stark furstemakt, men dock anse att en mängd ärenden kunna öfverlennes åt kommunen.
I ett land, som Sverige, med så olika natur, så olika förhållanden, torde det vara nödvändigare att lemna en sådan styrelse af det inre åt kommunerna, än i något annat land.
Således tror jag det vara af yttersta vigt att få denna mellanlänk mellan de smärre kommunerna och det större samhället eller staten.
Då man har en sådan öfvertygelse, kan man icke finna Gr.
Sparres förslag lämpligt.
Deremot möter bland annat, att om alla ordf:ne i kommunerna skulle vara ledamöter i landstinget, kommer landstinget att bestå af 100 eller ett par 100 personer, hvilket antal blefve alltför stort.
Upgår det till mellan 20 och 50, som skulle blifva förhållandet enl. nu fö rev: de förslag, så är det redan en ganska artig samling, men ett par 100 personer är för mycket.
Mörners anmärkning, att de böra vara bundna af valmäns föreskrifter, så kan jag icke instämma i densamma.
Skall en representation ega rum, så måste det öfverlennes åt representantens omdöme att rösta för hvad han anser gagneligt.
Skulle man sjelf få bestämma, hvad landstingsmannen skola besluta, då vore ju ett personligt sammanträde alldeles öfverflödigt och man kunde inskränka sig till att inskicka skriftliga yttranden Särskildt vill jag åberopa ett praktiskt exempel.
Jag hörde för ett par dagar sedan en landshöfding yttra, att han hållit ett landsting; dit kornmo fullmäktige från socknarne med instruktioner.
När han talte enskildt med dem, så medgåfvo de att det första, han framställt, vore riktigt, men de kunde icke ingå derpå, emedan de hade instruktioner i motsatt syftning.
Eöljden biet' den, att han upskjöt tinget, och då de sedermera kommo utan instruktioner, fick han sin vilja fram.
Att behandla menniskor såsom machiner, tycker jag icke vara lämpligt; skall derföre landsting ega rum, så böra också representanterne kunna handla efter bästa förstånd.
Jag yrkar bifall till komiterades förslag.
Då fråga om återremiss af denna g blifvit väckt ined ani. deraf att riksdagen skall inom 16 dagar afslutas. så betyder detta yrkande naturligtvis detsamma som afslag å förslaget.
Jag anser detta vara högst olyckligt, ocb anhåller derföre, att endast sådana förändringar, som äro i hög grad af behofvet påkallade, böra här påyrkas.
Den anmärkn., Gr. Sparre framstälde, att landstingets sammansättning stridde mot hans upfattning af det rätta, emedan det samband, som i Norige eger rum mellan kommunen och landstinget, eller formandskabet, icke här skulle finnas, kan jag ej gilla.
Sparre har yttrat den farhåga, att de mångfaldiga beskattningar, som genom dessa särskilda lagar föranledas, skulle komma att blifva högst tyngande, och att det är omöjligt förutse 154 De n In Oktober ), m deras omfång.
Jag delar icke denna farhåga, jag tror att man i allmänhet inom kommuner och de samhällen, som för närv:d ehaf va ratt att beskatta, skall finna en stor försigtighet, så snart fråga är att. uptaga bidrag genom direkta skatter.
Min tro är att genom landstingsinstitutionen ganska »många anslag af B.
St:r skulle undvikas.
Den af Gr, Mörner föreslagna förändring skulle, såsom det synes mig, förvandla landstinget från en rådpliigande försam ling till en slags diplomatisk kongress; det skulle blifva en slags sammanjemkning af de olika anspråken från särskilda kommuner.
Sparre redan framställt om ett annat sätt att utse landstingsman än Utsk:t, föreslagit, synes mig höra till efterföljande g och vara hvarken förqväfdt eller hindradt genom dt t beslut, E. o. Ad. kan komma att fatta i alside på nu föredragna irsta §.
Man har i alside på mitt förslag yttra!.
. att afgöranderät.ten borde öfverlemnas till representanternas omdöme och att stadgandet vore nödvändigt för att framkalla en allmän anda, oell man har såsom exempel anfört, att då representanter kommit till ett landsting, försedda med instruktioner, hade landshöfdingen icke kunnat få sin vilja fram, men att sedan han skickat ombuden tillbaka, hade hans förslag gått igenom.
Jag är för min del icke angelägen att landshöfdingen alltid skall få sin vilja fram, utan anser jag mera angeläget att kommunen får göra sin vilja gällande, och derföre finner jag det fullkomligt i sin ordning, att de, som skicka representanter till en sammankomst sådan som denna, äfven må meddela dem nödiga föreskrifter.
Jag har alldeles icke yrkat intagande i stadgan af några påbud för kommunerna, hvarigenom de skulle förpliktas att med instruktion förse representanterna, hvilket mina motståndare tyckes tro, utan har jag blott yrkat att det absolula förbudet mot föreskrifters meddelande skulle tagas bort.
Då det kan blifva fråga om högst betydliga tillskott eller lån, synes det mig alldeles icke vara ur vägen, att en fullmäktig får veta, att utöfver en viss gräns får han icke gå, och att det icke är honom tillåtet att mera, än till viss grad, belasta länets innevånare med utgifter.
En sådan föreskrift anser jag ganska ändamålsenlig, helst sjelfva författningen icke på något sätt begränsar landstingsmannen? beskattningsrätt.
I 2:dra §:n stå visserligen upräkilade åtskilliga föremål för landstingets verksamhet, men som der jemväl förekommer det ganska elastiska uttrycket »med mera dylikt», som, efter hvad jag kan förstå, gör att landstingsmannen kunna utsträcka § n till hvad som helst, med undantag af de uttryckligen förbjudna spekulativa företagen, tror jag att. det är af allra största vigt att länets samtlige invånare icke mätte, så att säga, på nåd och onåd vara hemfallna under herravälde af de 20 personer, som möjligen kunna komma att utgöra ifrågav:de landsting, utan att, då dessa personer skola få makt att förfoga öfver samtlige medlemtnarnes inom kommunen egendom och framtida bestånd, de äfven böra vara underkastade bestämmelser i dessa hänseenden af kommunen.
Jag fortfar i mitt yrkande, att tlen 10 Oktober f. m. stadgandet, det landstingsmannen icke' må vara bundna af föreskrifter, må utgå.
Här har yrkats att §:ti måtte återremit teras i den syftning, att förslaget borde omarbetas till närmare likhet med hvad i detta afs:de i Norge är stadgadt.
Jag får då förklara, att jag icke tror det de Norska förhåilanderne i detta af's:de alldeles passa in på våra.
De få exempel, som af dea varde ledamoten blifvit, framdragne från Norge, åro sådana, att jag för min del icke vill ingå på hans förslag.