Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes vara fullkomligt öfverflödigt att, på sätt Utsk. gjort, reglementera bort småsedlarna ur rörelsen.
Naturligare förefaller det att lemna åt henne sjelf att bestämma, örn hon vill begagna småsedlar eller icke.
Den 28 Juli e. m. 315 Önskar nalionen att hellre bruka småsedlar än silfver, hvarför icke tillåta henne det?
Om man bifaller denna punkt, tvingar man likväl folket att utbyta sedlar för omkring 4 millioner.
Det väcker straxt uppmärksamhet, och det är icke meningen med realisationen, att den skall åstadkomma några rubbningar; man kan åtminstone vänta några år, tilldess allmänheten hunnit vänja sig vid silfver och stadga sitt begrepp om det bestämda förhållandet i värde emellan silflet och de gamla sedlarna.
Jag tillstyrker således afslag å den föredragna punkten.
I likhet med föregående talare anhåller jag om afslag å denna punkt.
Jag ledes af den princip, att realisationen bör medföra så liten rubbning i allmänna förhållanden som möjligt; och jag tror, att om småsedlarna upphörde att finnas, ersatta af silfverskiljemynt, skulle en lång tid åtgå, innan allmogen blefve hemmastadd med det nya myntet, hvilket dessutom icke kunde blifva sä begärligt i mindre transactioner, synnerligen innan man dervid hunnit vänja sig.
Jag yrkar således afslag å punkten samt att småsedlarna må tillsvidare fortfara såsom hittills.
Jag vet väl, att småsedelstillverkningen medför kostnader, som icke äro så obetydliga; men dessa kunna likväl icke för några år särdeles inverka på Banken.
Allt, som bidrager till realisationens betryggande och bestånd, hvartill äfven hörer minsta rubbning i närvar, förhållanden, måste vara ett af de förnämsta föremålen för våra bemödanden.
Med afseende å de localförhållanden, som hos oss befinnas, har jag varit tvehågsen vid stadganden af min opinion, om småsedlarna böra afskaffas eller icke.
Jag har å ena sidan insett, att afskaffandet, i ett land med så svåra communicationer som vårt, skulle medföra ganska känbara följder; och beträffande de vådor för missbruk af sedelmynt, man i allmänhet funnit i småvalörerna, erkänner jag äfven, att med deras afskaffande från vår Bank föga vinnes; ty skulle intet annat hinder uppstå för en ny myntförsämring, vore visserligen ingenting lättare, än att på 24 timmar tillskapa ett beslut om deras återinförande.
Men om jag detta oaktadt förklarar mig instämma i den opinion, som vill hafva uttalad grundsatsen af småsedlarnas framtida afskalfande, är det ej för de betänkligheter, Riksbankens ingifvande af sådana sedlar kunna väcka, ulan för de anledningar, mägtiga privatinteressen kunde hemta att få samma rättighet beviljad privatbanker, och jag inser lätt nela vådan att gifva sådana inrättningar rätt att sätta deras creditpapper i omlopp i den rörelse, der förmågan alldeles saknas att bedöma både en oförtjent gifven och en lika oförtjent återkallad credit, och der en brytning af denna credit skulle på en gång kunna beröfva en hel provins dess hela penningerörelse.
Ätt likväl nu verkställa indragningen af småsedlarna anser jag vådligt af tvenne skäl: det första är var 31G Den 28 Juli e. m. väl af erfarenheten vitsordade fördomsfulla räddhåga för realisationens bestånd.
Om nu t. ex. samtidigt med 1 millions uttagande i silfver, för att betala en tillfällig utländsk balance, en annan dito skulle utgå ur landets rörelse för att fylla luckan af de ingående småsedlarna, skulle man snart få höra skrik, som möjligen kunde framkalla mägtiga farhågor, ehuru i sjelfva verket all anledning till sådana saknades.
Det andra skälet är det våldsamma beslut, vi i afseende pä de begge föregående punkterna fattat, och som, intilldess detta kan ändras, ålägger oss att göra allt för att ej komma ner till proportionen 2 till 5, och 1 millions utgående för småsedlar skulle föra oss ett godt stycke på vägen.
Jag tror derföre, alt man väl bör uttala grundsatsen af småsedlarnas afskaffande, men uppskjuta verkställigheten till en tid, då en länge fortsatt vexling låtit försvinna alla nu mägtiga fördomar, och får derföre vördsamt föreslå följande propos.: ”Att sedlar å skillingsvalörer ej må tillverkas längre än till 1840 års slut, samt under tiden intet år till större belopp, än hvad i medeltal under åren r83i— i833 ägt ruin.
Bland de punkter, vid hvilka jag fästat synnerlig anmärkning, är den närvarande.
Att stadga en Jag, som borttvingar småsedlarna ur rörelsen, finner jag oriktigt samt. förenar mig altså med dem, som yrkat afslag å denna punkt, så mycket mer, som några år fordras, innan allmänheten hinner vänja sig vid proportionen emellan silfver och småsedlarna, hvarigenom förvillelser vid aflöningar och mindre liqvider lätt kunde uppstå och möjligen äfven förändring deri; och hvarföre vill man stadga denna gräns?
Om allmänheten hellre vill hafva silfver, låt henne då gå till Banken och skaffa sig sådant.
Bancostyrelsen behöfver ju icke låta tillverka mera småsedlar, än den finner behöfliga, och på det sättet försvinna dessa småningom, i fall rörelsen verkligen icke vill bibehålla dem.
Uti denna fråga äro 2:ne omständigheter att iakttaga: den ena ar principen och den andra dess tillämpning för det närvarande.
Hvad principen angår, kan den icke vara, att småsedlarna böra bibehållas; ty alla bankers erfarenhet har visat motsatsen.
Der småsedlar hafva funnits, har alltid en starkare flucluation i bankernas metalliska fonder ägt rum.
Den lägre classen, som icke äger nog upplysning för alt undersöka förhållandenas verkliga beskaffenhet, blir rädd vid minsta impuls och stormar till Banken för att utvexla sina sedlar.
Mångå omständigheter kunna väcka deras misstroende eller oro, och de tillfredsställas icke då af skäl, endast genom klingande mynt.
I alla länder, der man har gjort reformer i penningeväsendet, har man derföre alltid ansett nödigt att afskaffa små - Den a8 Juli e. m. 3«7 sedlarna.
T Frankrike finnas icke mindre sedlar utgifna af Parisiska banken, än å 5oo francs, och af andra banker än å 2Öo.
I England utgifvas icke mindre än 5 punds noter.
Elter krisen 1825, då nödiga förbättringar i bancoväsendet vidtogos, var stadgandet om en-punds-noternas afskaffande det första.
Derefter bar allt varit lugnt, och alla erkänna, att sedan dess hafva bankerna i England antagit en helt annan , för myntvärdet och näringslifvet mera betryggande rörelse.
Uti Amerika bar man vunnit samma erfarenhet, och bland de reformer, som den närvar, krisen framkallar, är det nu föreslaget, att 5-dollars-sedlarna må afskalfas.
Dessa motsvara likväl 100 r:dr Svenskt b:co.
Dessutom bör man afse, att småsedlarna hos oss kosta öfver 4o,000 r:dr b:co att underhålla, då deremot slitning af motsvarande silfver endast uppgår till omkring 10,000 r:dr.
Hvad det beträffar, att Banken skulle få behålla det silfver, som motsvarar småsedlarna, betviflar jag detta och tror icke, att rörelsecapitalet genom småsedlarnas qvarvarande skulle kunna ökas; ty näringarna absorbera icke större rörelsecapital för det, att man gifver dem det i sedlar i stället för silfver.
— Detta om principen.
Den andra frågan angår principens tillämpning för närvar, i Sverige.
Vår silfverfond är liten, och det vore vådligt att genom en forcerad indragning af småsedlarna uttvinga silfver i rörelsen.
Jag erkänner, att försigtighet härvid måste iakttagas; men jag tror, att Utsk. gått en lämplig medelväg, enär det föreslagit ett långsamt, successivt afskaffande.
Någon aflysning af hvad som linnes ute är nemi. icke åsyftad; det är endast föreslaget, att icke några nya småsedlar skulle utgifvas.
Jag är öfvertygad, att då realisationen vunnit fasthet, skall det blifva nödvändigt att jemväl afskaffa 2 och 3-r:drssedlarna, hvilket säkerligen skulle hafva samma fördelaktiga inflytande hos oss, som en-pundssedlarnas afskaffande hade för England.
England utgör medelpunkten för hela jordens handel och äger en sådan industriel öfvervigt, alt coursen nästan alltid står till Englands fördel, så att guldet jemnt tillströmmar landet och endast återgår i form af lån.
Londonska banken äger vanligtvis mera guld än någon annan bank i verlden, den Fransyska undantagen, och likväl har man ansett säkerheten fordra alt genom de mindre sedlarnas afskaffande hålla uti omlopp en guldmassa, många gånger stoije än bela vårt rörelsecapital.
Förr eller senare skall man erkänna den rätta principen äfven i Sverige.
— Jag bifaller utskrsförslaget.
Jag kan ej annat än afslå Utskrs förslag och tillstyrka bibehållande tills vidare af småsedlarna.
Man bör icke genom tvångsmedel göra realisationen okär för menige man.
Den, som icke vill hafva dessa sedlar, kan ju få silfver.
Åtminstone synes mig allt skäl vara alt till nästa liksdag uppskjuta denna tvångsföi ändring. 318 Den 28 Juli e. m.
Valören af 12 sk. b:co, hvarå Utsl<. tillstyrkt bibehållande tills vidare, skulle jag dock vilja hafva bort.
Om myntenbeten bestämmes till en r:dr riksgts, kunna 18 sk. ej deri jemnt delas.
Derföre bör denna valör icke finnas.
I strid med de åsigter, jag framställt, har Hr Nordenanckar anfört exempel från England, Frankrike och Amerika.
Jag får likväl fästa uppmärksamhet derpå, att ett annat förhållande här äger rum, än i dessa länder.
Det finnes väl icke något, der sedlar blifvit utgifna till så lag valör som här; och då detta derjemte under en lång tid ägt rum, tror jag icke, att jemnförelsen kan vara lämplig.
Jag tror icke heller, att det kan vara menligt för sjelfva saken, att småsedlarna fortfara, utan tvärtom att man med fägnad skulle bibehålla dem.
Jag fortfar således att anse småsedlarnas qvarblifvande förmånligt och förenar mig med Ilr Rosenblad i anhållan om propos. å hans förslag.
Jag instämmer med de ledamöter, som yrka småsedlarnas bibehållande intill nästa riksdag.
Jag åberopar för denna mening de skäl, som förut blifvit anförda, och ber att få tillägga ännu några.
Ulsk. tillstyrker, att 8-sk:ssedlarna ej må tillverkas längre än t. o. m. i835, 12 sk. t. o. m. i836 samt 16 sk. t, o. m. 1837.
Hvar och en vet, att åtskilliga arbetsvärden äro bestämda i dessa sedlar; uti en ort får man så mycket för 12 och så mycket för t8 sk. riksgts o. s. v. Man vet äfven, att ringare drickspenningar och dylika vedergällningar, som bero på godtycke, vanligen inskränka sig till den ringaste sedelvalören.
Skulle denna för hvarje år stegras med 4 sk. b:co, så skulle ifrågavar. betalningar ökas i samma mån, och man skulle år 1887 få betala med 16 sk. hvad som år i835 betalades med 8 sk.
Äfven jag afstyrker således FIr Cedcrsc hjol ds förslag.
Man har anmärkt kostnaden för skillingssedlarnas tillverkning.
Den erkänner äfven jag, men får erinra, att då sktssedlarna uppgå blott lill 2,i5o,ooo r:dr, så utgöra 2 och 3-r:drssedlarna 11 millioner.
Jag vet icke, huru stor kostnad, som faller särskildt på hvartdera af dessa sedelslag; men om man äfven för högt antager kostnaden för de förra till 4°>ooo r:dr och slitningen af motsvarande silfver till endast 10,000 r:dr; så frågar jag, om skillnaden 3o,ooo r:dr förtjenar att upptagas i jemnförelsen mot allmänhetens belåtenhet med det sätt, hvaruppå realisationen verkställes.
Hr Tham har äfven anfört ett skäl, som jag ber R. o.
Ad. närmare öfverväga, det nemi., alt allmänheten genom småsedlarnas bibehållande i rörelsen bäst lärer sig känna, hvad silfvermynlet är värdt.
Dessutom bör man ihågkomma, huru beqvämt det är att hafva en sedelbundt i fickan i stället för en påse med silfver i sin vagn eller bureau.
Att bestämma ett visst belopp småsedlar, hvarut - Den 28 Juli e. lil. 319 öfver de ej må tillverkas, anser jag icke lämpligt, emedan det ej kan fastställas utan äfventyr för brist.
Småsedlar likasom andra måste utlemnas i den mängd, som begäres.
Jag föreslår altså: att de nuvar. sk:s- och småsedelsvalörerna skola intill nästa riksdag hållas allmänheten tillhanda, iden mån de åstundas.
Då jag hört, att så många talat för afslag å betänk, och min föreslagna modification att erkänna principen, men ej låta tillämpningen ifrågakomma förrän efter nästa riksdag, skall jag icke längre vidhålla begäran om propos. derå, under hemställan derjemte till dem, hvilka, i hufvudsaken af samma tanka som jag, likväl framställt särskilda förslag, om de icke jemväl ville nöja sig med rakt afslag.
Discnssionen blefve då kortare, och man kunde uppskjuta till uppgörandet af reglementet att afskaffa i8-sk:ssedlarna , såsom Hr Cederschjöld begärt.
De Geer, C ari:
Fullkomligt instämmande med dem, som vilja, alt småsedlarna skola fortfara samt att betänk, i denna del altså bör afslås, får jag blott, för min del, anföra det skäl, att jag tior, alt ett bifall till förslaget om småsedlarnas indragning icke blott skulle väcka stora svårigheter i landsorterna, hvarest man vid dessa sedlar är van, utan äfven en ganska gifven missbelåtenhet; och jag tror, att i denna stora fråga, som jag så innerligt önskar måtte lända mitt fädernesland lill lycka, icke bör vidtagas något, hvarmed man väcker missnöje, hvilket jag är öfvertygad komine att äga rum, om småsedlarna indroges.
Låtom, mina Hrr! silfvermyntet småningom sprida sig i landsorterna och visa benägenhet att uttränga småsedlarna, då är det tid, att indraga dem; men låten dem tilldess vara qvar, ty deras afsluiffande tm skulle otvifvelaktig! väcka oro och rubbningar.
Jag begär propos. tili afslag å den ifrågavar. punkten.
Då man ser, huru denna vigtiga frågas afgörande är öfverlemnad till en liten fraction af Ståndet, sorn på e. m. voterar omkull, hvad den på f. m. beslutat, så är det verkligen föga värdt att här höja sin röst.
Jag ber dock att i prot. få nedlägga min mening.
Jag har hört många röster lala emot förslaget, men icke någon anföra ett enda verkligt skäl.
En har trott, att prisen skulle stiga derföre, att betalningen erlades i tecken äf silfver i stället för af papper; en annan har trott, att drickspenningarna skulle blifva för dryga, likasom man icke skulle kunna gifva lika litet i silfver sorn i papper; och vidare, att småmyntet icke skulle få rinn i bureauerna, likasom man då icke skulle kunna vexla till sig.större sedlar.
Jag kan icke erinra mig allt, hvad man sålunda anfört, ty bär ned i den gamla Svenneclassen hafva vi under hela denna discussion befunnit oss i sådant mörker, att det icke varit möjligt att 320 Den aS Juli e. m. göra några anteckningar.
Jag förenar mig fullkomligt med Hr Nordenanckar.
Satsen låter visst icke lätt i theorien bevisa sig; men alla länders erfarenhet har visat, att en bättre ordning i myntväsendet svårligen kunnat bibehållas, om ej metalliskt mynt funnits i rörelsen.
Dä hardt mynt löper jemte sedlarna, blifver det minsta agio straxt märkbart för en hvar; men om pappersmyntet ensamt begagnas i handel och vandel, kan myntförsämringen hinna temligen långt, innan den varseblifves af den stora allmänheten.
Detta tror jag vara den moraliska orsaken lill den sats, jag framställt.
Här är icke fråga om att hastigt indraga småsedlarna.
Utsk:s förslag är ingalunda våldsamt; det tillstyrker, att de närvar. småsedlarna skola få finnas, så länge de kunna begagnas, d. v. s. tilldess de blifva utslitna, och denna tid förmodar jag kommer att blifva tillräcklig för allmänheten att lära sig jemnföra det nya och det gamla myntet.
Om vi frångå denna lindriga åtgärd, kunna vi lika gerna uttala den mening, att vi vilja behålla småsedlerna för alltid derföre, att de måhända här, hvarest man lätt kan få dem utbytta, äro beqvämare.
Men då man ser, huru småsedlarna se ut i landsorterna, kan man icke bestrida, att allmänheten måste vara mera belåten med att erhålla silfverskiljemynt.
Jag ber att få återkalla, hvad jag härom redan i ett föregående ämne yttrade.
Jag tror, att om meningen är alt ordna myntväsendet, är hufvudföremålet att gifva sedlarna ett bestämdt värde och öppna tillfälle att när som helst derför erhålla silfver.
Derföre är det icke sagdt, att man blott skall hafva silfver i rörelsen, och till den ändan indraga sedlar af vissa valörer; så snart man alltid kan bekomma silfver, motsvarande det belopp, hvarå sedeln lyder, så är ändamålet vunnet.
tJti vårt land, der communicationerna äro svåra, hinner silfret icke hastigt sprida sig.
Allmänheten lär sig ock icke straxt bedöma värdet och nyttan af åtgärden, utan fäster sig mera vid sina gamla vanor.
Jag tror således, att påbudet, att endast silfverskiljemynt skulle finnas, ej komme att leda till realisationens båtnad, åtminstone icke ännu på några år.
Hvarföre icke låta saken gå sin naturliga gång?
Om allmänheten vill hafva silfver, begär den det i Banken; då behöfves ju icke något påbud i denna väg.
Vill allmänheten deremot behålla sedlarna, får man icke göra afseende på tillverkningskostnaden för Banken, ty Banken är till för att betjena Nationen; den har en betydlig vinst och bör uppoffra något för Nationens beqvämlighet.
Hvad andra länder beträffar, äro de ursprungligen vana att se blott större sedlar; det ar der blott en aberration från vanan att hafva småsedlar.
Derföre indrogos de.
Hos oss har man arida sedan 1788 varit annorlunda van.
Det skulle sä - Den q5 Julie. m. 321 således icke nu vara nyttigt eller ändamålsenligt alt vidtaga en förändring, hvaraf allmänheten icke skulle kunna inse fördelen, men väl känna besvärligheten.
Att nu ingå i bestämmande af hvilka valörer, som böra finnas eller icke, tror jag vara öfverflödigt.
Måhända vore valören på 18 sk. mindre passande; men de öfriga böra bibehållas.
Man får vid nästa riksdag se, hvad allmänheten då kan begära och Ständerna efter omständigheterna medgifva.
Möjligen kan det då blifva lika lätt som nu svårt alt antaga förslaget.
Jag röstar för afslag till punkten.
Jag skall bedja att blott i korthet få upptaga något af hvad H:rna v.
Troil och Nordenanckar yttrat.
It. o. Ad. synas i denna fråga vara af sä bestämdt skiljaktiga åsigter, att en utveckling i större scala troligen icke skulle verka på pluraliteten.
Ilr v. Troil faar sagt, att han ej ville ingi i undersökning af sjelfva den theoretiska grunden; men han har trott, att den moraliska vore, alt det blefve lättare för Statsmagterna att förändra myntet, utan att allmänheten märkte det, om de icke finge vänja sig vid sjelfva myntet.
Detta är ett politiskt förhållande; men på det sätt vår Bank är beskaffad , under offentlighet i alla dess förhandlingar, torde den anförda grunden icke äga tillämplighet.
Hr Nordenanckar har sagt, att Banken är mest blottställd för hastiga tillströmmanden genom småsedlarna.
Detta är sanni; men i alla de länder, som blifvit citerade, finnas privatbanker under secretesse, och det vore viktigt äfven för privatbanker, om cle icke stöde under samina conlroll som stalsbanken, att dessa, icke finge utgifva småsedlar.
Underslef kunna dermed lättare ske, och massan har rätt att fordra, det Statsmagterna skola tillse, att hon icke plundras.
Helt annat är förhållandet med It.
St:s Bank, sedan realisationen blifvit beslutad.
Der kan icke något påströmmande af småsedlar komma i fråga, emedan utvexlingen endast kan ske i Stockholm.
Hr v. Troil känner säkerligen Iticardos system och hans bevisning för att småsedlar böra bibehållas; men i England, der privatbanker icke 8ro riktigt controllerade, är det skäl att icke tillåta småsedlarna.
Hvarje regel beror på, om premisserna derför pä ett ställe kunna jemväl finnas på ett annat.
Uppå dessa skäl yrkar jag afslag till betänk., samt att R. o. Ad. roa besluta, att småsedlarna skola fortfara att såsom hittills gå i rörelsen intill nästa riksdag.
Jag begärde ordet, då jag tyckte mig höra en talare säga, alt småsedlarna efter en viss lid skulle upphöra alt varu gängse.
Sådan är icke meningen.
Det kommer att bero på, huru länge sedlarna hänga ihop.
Alt säga, att deras förblifvande i allmänna rörelsen konimc att *o H. 4t 3an Den iiS Juli e. m.
Lero på, om allmänheten ville hafva dessa sedlar eller icke, är detsamma som att säga, att det beror på, om man från Stockholm ville skicka småsedlar till landsorterna eller ej.
Hvad det theoretiska beträffar, är här icke stället att ingå i granskning af en författare, som, ehuru med skäl i flera afseenden ansedd som classisk, likväl i många andra blifvit vederlagd.
Jag förblifver dervid, att småsedlarnas bibehållande icke är enligt med sunda bankprinciper, och att till stöd derför kunna åberopas de största bankauctoriteter i hela den civiliserade verlden.
Här hafva vi ytterligare en auctoritet uti just den samhällsclass, hvars beqvämlighet man säger sig vilja befordra.
BondeSt. har nemi. beslutat bibehållande af endast ett slag skillingssedlar.
Jag får erinra, att utvexling af nya sedlar sker i landtränterierna, så att det icke beror på enskilda, om allmänheten skall fä nya sedlar eller icke.
Talare hafva yrkat enkelt afslag å betänk.
Jag tror likvisst icke detta vara det rätta; ty örn de öfriga Stånden fattat positiva beslut, men R. o.
Ad. endast afslagit, komma dessa att stå qvar endast derföre, att R. o. Ad. ingenting bestämdt utsatt.
Jag anhåller, att Ridd.secret. må upplysa, hvad de andra Stånden beslutat, samt derefter upplä sa mitt förslag.
Ri d d.Secr et.:
PresteSt. har afslagit betänk.
BondeSt. har stadnat i följande beslut: ”att småsedlar af alla nu brukliga valörer icke må tillverkas längre ”än t. o. m. i8j6, men att den småsedelvalör, som, sedan ”det nya myntet utkommit i rörelsen, fluncostyrelsen till en ”början finner mest lämplig att underlätta vexling och post"remisser m. m., må intill nästa riksdag fortsatt tillverkas ”och utgifvas.” Hr v. HartmansdorfFs förslag lyder sålunda: ”De nuvarande sk:s- och smäsedels-valörerna skola intill nästa riksdag fortfarande hällas allmänheten tillhanda i den mån, de tili utvexling begäras.”
Då, enligt nu erhållna upplysningar, ett Stånd enkelt afslagit betänk, och, i händelse R. o. Ad. stadnar i samma beslut, frågan således grundlagsenlig! kommer att förfalla samt hittills gällande förhållande att qvarstå, anser jag enkelt afslag vara det lämpligaste.
Jag ville blott försäkra Hr Rosenblad, att om R. o. Ad. afslär betank., kommer det dock icke att ske utan contrapropos., hvartill jag får, i händelse af votering, föreslå BondeSt:s beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å BancoUtsk:s i 12 punkten framställda förslag.
Den 2b Juli e. m. H.
Ex. framställde derefter propos. till afslag 5 samma punkt.
Jag anhåller, att mitt förslag må blifva contrnpropos. 11.
De Geer förenade sig med Hr v. Hartmansdorff.
Jag anhåller, att BondeSUs beslut må blifva contrapropos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att som tvenne meningar tycktes vilja göra sig gällande till contrapropos., syntes ej annan utväg återstå, än att votera om contrapropos.
Jag inser intet hinder, hvarföre ej mitt förslag skulle kunna blifva contrapropos. emot Hr v. Troils.
Om jag rätt fattat, begärdes voteringen vid propos. på afslag.
Detta bör således blifva j aeniot Hr v. Troils till n e j-propos:n. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade till contrapropos. antaga Hr v. HarlmansdorfFs förslag, så lydande:
De nuvarande skillings- och småsedels-valörerna skola intill nästa riksdag fortfarande hållas allmänheten tillhanda i den mån, de till utvexling begäras.
Hr Rosenblad: Då Hr v. Hartmansdorffs förslag är nära lika med afslag till betänk., hoppas jag, att han tillåter det stå i ja- emot Hr v. Troils x n e j-propos:n.
Jag vet då icke hvilket som är Hr v. Troils förslag, och anhåller, att derom erhålla upplysning.
Enligt hvad jag fattat, har Hr v. Troil begärt, att R. o. Ad. måtte fatta ett lika beskaffadt beslut som det, hvari BondeSt. stadnat.
Jag är likgiltig för hvad som blir japropos. , endast mitt förslag blir contrapropos:n. Hr Lagerhjelm: R- o. Ad. har afslagit betänk., och då finnes icke något hinder att votera emellan Hr v. Hartmansdorffs och Hr v.
I fall Hr Gr. o. Landtm, funnit betänk, vara afslaget, och om Hr v. Troil blott begärt bifall till BondeSt:s beslut, måtte mitt förslag kunna blifva contraproposm. 34 Den 28 Juli e. m. Gr. von Fersen:
Jag vill icke ingå i yttrande öfver hvilken propos.
Hr Gr. o. Landtm, skall framställa; men votering har blifvit begärd på afslag, och mig synes kraftigast, om vårt beslut blefve sådant, enär ett Stånd förut deri slädnät, helst äfven Hr v. Hartrbansdorflfs förslag förefaller mig nära likstämmigt med afslag.
Hr Lagerhjelm har sagt, att betänk, redan är afslaget; men då Hr Gr. o. Landtm, ej yttrat, huru han funnit R. o. Ad:s svar, samt votering blifvit begärd, måste ja-propos:n lyda på afslag.