Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vili då först påminna derom, att denna fråga delar sig egentligen uti tvenne hufvudfactorer, nerol, de tillfälliga öfverskotten, som äro beräknade såsom tillgångar för nästa statsreglering och alla de extra utgifter som af Riksg sKont. skola bestridas, samt den ordinarie statsregleringen.
I fiåga om öfverskott.en har K. JI. i Sin Propos. upgjoit en beräkning, utvisande ali man för åren 1855, 1856 och 1857 skulle kunna påräkna elt öfverskott af 10,600,000 Rdr, hvarmed skulle bestridas de af R.
Siri nu beviljade anslag.
Den nu afslutade RiksHufvudboken för år 1855 visar, att i st. f. det beräknade öfverskollet för samma år 2.700.600 Rdr, detta öfverskott upgått till 4,1 13 000 Rdr, hvarigenom RiksgrsKont. erhåller ett icke beräkpadt belopp af 1,413,000 Rdr.
Äfven D en 23 December. 377 tror jaa, att för innev:de år kommer öfverskoftet att blifva minst 1,0(0,000 Rdr större tin hvad K. M. i sin Piopos. ber it k nät, och jair grundar denna unn öfvertygelse derpå, att de hufvudpostei tivarpå dessa öfverskott bildats, nemi. tullen och bränvinsskatten, oaktadt missgynnande förhållanden, likväl tillsammans lemnat ungefärligen de inkomster, som af dem beräknats.
Biänvinsskatten har likväl lemnat 1.000.000
Rdr mera än hvartill den var beräknad.
Det torde således vara klart, att, långt ifrån att behöfva frukta någon förlägenhet, man re,lan har full visshet om att högst betydliga öfverskott skola upkomma.
Hvad åter angår den ordinarie statsregleringen, så medgifver jag, att i anledn. af den inträffade rubbningen uti den allmänna rörelsen man under nästa år har att emotse, det tullen icke lennar de af densamma beräknade inkomster, men jag hemställer likväl, om icke, i händelse i tullmkomsterne skulle upkomma en eller annan million R.lrs förminskning, sådant kan anses till fullo ersatt dels genom den beslutade förhöjningen i bränvinsskatten sorn i statsiegler ingen icke var beräknad, och dels genom de öfverskott som komma ali tillfalla Riksg:sKont.
Under sådana för hållanden kan man väl icke önska sig elt lyckligare tillstånd.
På grund af alla dessa skäl anser jag It. o. Ad. äga fullt skäl att bifalla den lista punkten i Betänk.
Hr Stjernsvärd, Gust.. Mauritz.
Elum jag är öfvertygad, att en hvar som lika med ring vill af.-tyika den nu föreslagna åtgärden alt ånyo indraga Staten i skuld, är en ropandes röst i öknen, liar jag dock icke ansell mia böra underlåta att uttala mina åsigler i ämnet.
J-g liar till följd af häi afelina yttranden ansett della vara mm pligt, men dessförinnan vill jag besvara en värd ledamots yttrande vid ett föregtde tilliälle
Denne ledamot lemnade oss en mycket vacker och rörande beskrifning öfver Sveriges financiela till-lånd, dervid han ordade om de blommor, sorn det törelelde, och om välbefinnandets rosor, sorn murino på näringsidkarnes kinder.
Hvad blommorna angår så finnas de visserligen i vår flora, men de, sorn finnas i våia financer
Aro af det species, alt den sorn värdar leur, icke vill bereda deni plats i sitt. drifhus.
Jag lior att. dessa blommor be-tå af idel tistel, toine och brännässlor.
Beträffande rosorna, så tror jag. att deras färg i sjelfva verket icke är någon annan lin den öfveriodnad, sorn elt öfverdrifvet spekulations och vingleri raseri framkallat.
Jag tror således, att om man gåi till grunden för detta yttrande man måste förr aase det. sä-om ett f o - ter af them i meri alldeles icke af praktiken i fråga om vär financiela ställning.
Hvad sjelfva saken angår, anser jag nu sorn förr all skuldsättning skadlig.
Af de här afgifna yttranden vill det synas, sorn skulle allt hero af landets import.
Jag åter föreställer mig, att det är på exporten vi skola byngs.
Man har sagt, att örn detta lån icke beviljas skola alla våra näringar gå under.
Jag åtmin stone har icke hört, att några olyckor drabb-t vår modernäring under denna tid, hvarföre jag icke heller finner, att en sådan 378 Den 23 D ecember. kraftåtgärd erfordras för vårt financiela välbefinnande.
Om nu delta lån beviljas, så finnes ingen nation så skuldsalt sorn den Svenska.
Hittills hafva vi lyckats att bevara oss från skuld, men vi äro nu å väg till det stadium, hvarifrån vi en gång blifvit ryckte.
En talare har sagt, att man icke vet hvad sorn kan bända, om man gifver sig ut på svag is.
Della gitver mig arledn. att påminna om något som inträffar 2:ne gånger om året nemi. de s. k. varningarna emot svag is.
Detta hindrar visserligen icke vissa individer att beträda svag is och gå till botlen. men hittills har man åtminstone lyckats att förekomma sådan olycka med hela menigheter. ilan har talat om de stora öfversko!ter, som skulle uplomma.
Jag vill önska att så kommer att ske, men jag är åtminstone icke öfvertygad derom och förhållandena synas i sanning icke lofvande, och jag beder ID rine akta sig för ali beträda den bana, inan här på ett så frestande sätt utmålat.
Skuldsättningen går ganska lätt, men återbetalningen icke så och i det afsidet är Hr Finansil mistel n oss skyldig en mera tillförlitlig anvisning än den lian här afgifvit.
Skall lån nödvändigt uplagas, så må det ske till uphjelpande af jordbruket, hviikel lån lemnar långt bättre er sättning än ett lån, uptaget lill understöd ål några köpmän.
Den som, i likhet med den talare som ytt rade sig näst före den siste, i fullt måll besitter oidets lyckliga gåfva, lian eger i sin tjenst en spiritus familiaris, som han kan ålägga att utföra ganska märkliga tiny. håle till godt och till ondt.
Den, hvilken icke eger att hefaila öfver en lika mäktig tjensteande, han får såsom jag, i korthet säga sina tankar, till den större eller mindre kraft och verkan sorn dermed kan åstadkommas.
Emellertid är det fägne-amt alt hora, alt den ljusa tafla, som för icke längesedan här framställdes for våra blickar, icke på något sätt blifvit förmörkad ulan alltjemt förevisar samma leende bild.
Hvad mig beträffar, håller jag mig likväl efter vanligheten till fakta.
Ett faktum är alt
Staten nu vill uptaga ett lån å 12 miIl:r, och när man behöfver låna. befinner man sig efter mitt begrepp icke i den mest fördelaktiga ställning.
Hr Hierta bär för att besty i ka sin mening framkastat ett par ord om den stora skillnad i spanmålspris, som eger rum i den eria staden Orebro i förhållande till den andra Stockhom).
Det är dock något som inträffar under alla tider, att priserna stundom äro högre i Stockholm än i landsorten och tvärtom.
Hvad åter det argument beträffa, att många stora egendomar, som blifvit inköpta för höga priser nu komma att säljas för underpris, sa är det någonting, sorn man långt för della hade hort inse. och som således icke bör verka på vårt beslut; ty att en reaktion i della hänseende skulle inträffa, lärer för hvar och en hafva vant tern ligen fattlig!.
En värd talare har förundrat sig der öfver, att man kan säga, att de Svenska nät ingenie för närvrde äro i en ganska god ställning men att man icke destonnn lie bör uptaga lån.
Såsom jag redan nämnt är det just behöfligt för att Den 23 December. 379 gifva näringarna den styrka, som erfordras för produktionen, men denna styrka ligger just i förlagskapitalet, som nu är på väg att försvinna.
Erhålla näringarno icke ett sådant understöd skola de ovilkorligen gå under och kunna först i en aflägsen framtid åter resa sig.
Jag vill icke längre upehålla tiden utan yrkar fortfarande bifall till punkten.
Jag vill till mitt förra yttrande blott lägga några ord i fråga om Statens skuldsättning.
Jag har varit en afgjord motståndare till statsskulds-system, såvidt man dermed förstår, att Slaten för sina vanliga utgifter skall uptaga lån från utlandet.
I detta fall hyllar jag den sats Frih. Paykull yttrat, att ju mera roan lånar, destomera sätter man sig i skuld.
Men detta behöfver icke gälla då fråga är, att Staten skall träda emel lan för anskaffande af förlagskapital för en viss inskränkt period.
Det nu ifrågavule lånet skall nemi. återbetalas inom 1860 års slut.
Jag har icke hört någon draga tvifvelsmål, att de genom detta lån i landet inflytande medel skola utlemnas utan fullgod säkerhet.
Jag kan alltså icke finna att den hjelp man här vill bereda näringarna kan sättas i samma kathegori som ett vanligt statslån.
Afven har jag ansett den gjorda petitionen om rättighet för Itiksg:sKont. att utgifva statsobligationer, vara en ganska vigtig åtgärd såsom temporär, och detta de: före, att man måste besinna, att en sådan kris som den närvide upkommer egentligen genom ruhbadt förtroende man och man emellan.
Ka pi t a
I ist en vågar icke anförtro affärsmannen sina penningar på hans blotta namn eller mot säkerhet som under lugna tider var antaglig, men åt Staten lemnar man dem, ty man vet, att Staten är säker återbetalare.
Sålunda framlockas de enskilda kapitalerne och krisen minskas eller uphör.
Samma förhållande upstår, om
Staten uptager lån och lemnar ut det se dermera mot säkerhet till näringsidkare när sådant ej sker på långa tider.
Med de dryga vilkor här äro föreskrifna, är ej troligt, att någon begagnar sig af delta lån för att, som man säger derpå göra affärer, emedan (örtjensten under nästföljande åien icke kan blifva så stor att utöfver räntan på det undfångna lånet upstår öfverskott.
Endast för fabriksidkare och dem som hafva arbetare hvilka ovilkorlig! böra sysselsättas kan det blifva möjligt alt uthärda en högre ränta och just för dessas räkning uptages detta lån.
Paykull har sagt, att det icke vore möjligt, att alla näringar skola gå under, om lånet icke uptages.
Säkert är dock, att alla näringar skola lida om icke hjelp rnellankommer.
Slån har sagt, att modernäringen icke lidit något.
Jag får då erinra, hurusom i SIalmö allmogen, sedan i följd af uphörandet utaf den utländska krediten penningebrist upkorn, icke kunnat försälja sin spanmål utan måste antingen uplägga den obetald i staden eller återföra den hem.
Lånets icke uptagande kan slutligen hafva den ledsamma påiöljd, att landtbrukaren icke ens har råd att köpa sig erix smörkärna.
Jernkontoret har uptagit betydliga lån och hvarföre?
Jo! emedan Bruksegare behöfva förlagskapital och hittills har jag icke hört annat än att bruksrörelsen utgör något nyttigt för landet.
Yi hafva 580 Den 2 i December. sett Bruksegare fr§n Wermland, som förgäfves anlitat Götheborgs köpmän om förlag.
Under denna tid af året, och så länge den utländska krediten fanns, har så tillgått, att sågverksegare, som haft något att skeppa, eller ock köpmän, som skeppa för egen räkning, hafva kontraherat 0111 prisen med köpmän i utlandet, hvarigenom de kunnat på förhand indraga ^ af köpeskillingen för dessa laster och hela beloppet vid deras framkomst.
Genom det rubbade förtroendet har nu delta uphörf.
Jas återkommer här till mitt anförda exempel om svag is.
Afan synes vilja genomdrifva den satsen, att det är mycket bättre att låta dem drunkna, som gå på svag is, ty då skola de återstående icke våga sig ut pä den svaga isen. men denna moral har ännu icke gjort sig gällande.
Oaktadt straff med vallen och bröd vai it utsatt for gående på svag is har man likväl ansett som en mensklighelssak att hjelpa dem, som äro i fara alt drunkna.
Jag förnyar min anhållan om bifall till den föredragna punkten.
Hr Frih. 0.
Ordhden tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Hr E renhoff:
Jag har begärt återremiss endast i den afsigt, att lånet till sista specien skall vara i Bankens vård, innan några sedlar få utgifva*.
Alvensom att ordet kreditiv bör utgå och orden inom landel flyttas näst efter orden handel och näringar.
IIr Stjernsvärd:
Talaren före den siste har behagat framkomma med en af sina vanliga qvickheler och jag skulle möjligen kunna gifva honom svar på samma sätt, men jag förbigår det.
Jag hade icke väntat, att den, som sjelf medelst industriella företag kommit till det välstånd, hvaruti han, ifrån att ega intet nu sig befinner, skulle göra försök att förlöjliga andras små bemödanden i samma riktning, synnerligast då han sjelf, varit en bidragande anleln. till den såsom lörsörjningsmedel tillgripna utvägen.
Att samme talare ifrat. för börsintressets fördel och systemet »rida ranka på hästen blanka», samt för det statslån som nu blifvit ifrågasstt, har flera bevekelsegrunder, men för att icke inblanda person eller förhållanden, lemnel' jag all utredning deraf åsido.
Hvad jag ber att få lägga samme talare på minnet, är att den förhanden varande »krisen», ingalunda inverkar på dem som hafva behof af smörtjernor.
Ett motsatt förhållande skulle dock icke inveika på mina åtgärder för att motsätta mig det ifrågasatta länet.
Deremot kommer det bestämdt alt hända om sagde lån uteblifver, att konsumenterna af stearinljus betydligt skola minskas.
Efter härmed fulländad öfverläggning framställde Ilr Frih. 0.
Ordf:den att i »fs:de på förev:de punkt blifvit yrkadt, dels bifall, dels afslag och dels återremiss; hvarjemte Hr Frih. 0.
Ordbden hemställde om II. 0.
Ad. behagade bifalla denna punkt, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Den 23 December. 381 Hr Stjernsvärd begärde votering samt att dervid återremiss måtte antagas till kontraprcpos.
Då afslag icke har utsigt att vinna, yrkar jag återremiss.
Upläsl.es till justering och godkändes föIjände förslag till voteringspropos.
Den som bifaller Irsta punkten af BankoUtskrs.
N:o 1CG, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Åd. att återremittera nämnde punkt.
Ja — 79.
HrErenhoff:
Jag reserverer mig emot R. o.
Ad:ns beslut och önskar att vi icke må få anledn. alt ångra detsamma.
Vid denna punkt måste jag göra en anmärka. oaktadt jag icke vill framställa yrkande om förkastande eller återremiss af den.
Här föreslås nemi. alt lånets uptagunde skall öfverlemnas åt K. SI. och beloppet ställas till BankoFullmäktiges disposition att af dem användas och inom upgifven tid liqvideras i enl. med de föreskrifter, som af lt.
St:r vid innev:de Riksdag varda meddelade.
Enl. min åsigt förefinnes icke full öfverensstämmelse emellan dessa föreskrifter.
Om K. M. erhåller R.
St:rs updfag att negociera lån på bästa möjliga vilkor och på grund deraf utfäster en viss årlig afbetalning, är det väl klart, att förmågan att upfylla dessa föibindelser blir beroende af de föreskrifter R.
Sltr komma att i det afs:det meddela.
Man kan tänka sig, att dessa föreskrifter, som troligen blifva grundade på dem, som lemnäs för lånets indragning från Svenska allmänheten, icke kommer att stå i full öfverensstämmelse med de vilkor K. M. ingått.
I sådant foll skulle den Svenska Regeringen, som icke får något inflytande på bestämmandet af dessa vilkor, komma som man säger, att stanna i sticket.
Enl. det Kongl. Förslaget kan sådant icke inträffa, ty det förutsätter att lånet skall indragas och administreras af samma myndighet eller R.
Jag hyser emellertid tillräckligt förtroende till K. St:r, att de bland sina föreskrifter icke låta inflyta något son blottställer Regeringens anseende, och derföre vill jag icke förhindra antagandet af denna punkt.
Jag förenar mig med den siste talaren. 382 Den 23 December.
Utsk:s mening har icke varit någon annan än att reglera utlåningen på det sätt, att de förbindelser sorn för lånets indragning blifvit ingångna må kunna upfy11as, oell då kan väl icke förutsättas, att i den blifvande instruktionen för Fullmäktige i Banken icke skall inflyta föreskrifter, som ålägga Fullmäktige att på utsatta tider inbetala lånet.
Jag är förekommen af den siste talaren och förenar mig med honom.
Den härefter till bifall å örev:de punkt framställda proposin besvarades med Ja. 3:lije punkten.
Afven vid denna punkt måste jag göra en anmärkn.
Det är mig icke klart huru de sista raderne i punkten tiora tolkas.
Deri förekommer nemi. följande: wunder vilkor, att Banken för härvid till äfventyrs upkommande förluster varder af Staten godtgjord.»
Skall nu ordet härvid hänföras endast till den föreg:de satsen, nemi. indragningen af lånet, eller till alla förluster, som under uplåningstiden kunna upkomma.
Det är 2:ne olika saker, nemi. en förlust vid uplåningen och en för närmaste tiden.
K. M:s Förslag åsyftade att för betäckande af den förra skulle utöfver den lagliga räntan en viss provision beräknas och någon förlust för Banken kunde då icke upkomma.
Skall åter den förlust, som upkommer vid utlåningen drabba Staten, så är detta väl något oegentligt, ty den som administrerar medlen skall väl vidkännas förlusten.
Det kan likväl vara likgiltigt, enär Staten och dess Bank äro identiska.
Då en ledamot af BankoUtskottet nvss sagt niig, att med förlust menas endast den, som upkommer vid uplåningen, vill jag icke mottsätta mig punktens antagande.
Enl. min åsigt hade i punkten bort inflyta att så fort silfret, som uplånats, influtit i Banken, eger Banken att utgifva sedlar motsvarande det indragna silfret.
Jag anser mig derföre böra yrka återremiss på det att Utsk. må taga detta och Hr Gripenstedts anmärkn. i öfvervägande.
I anledning af Hr Gripenstedts anmärkn. får jag erinra, att slutorden i denna punkt måste, då hela Betänk, afser endast lånets uptagande, följaktligen röra samma ämne.
Mig synes likgiltigt om förlusten drabbar Staten eller Banken, men i Utsk. var man särdeles angelägen att uttrycka den mening, att
Banken icke skulle vidkännas någon förlust på uplåningen, utan skulle Staten godtgöra densamma.
Vill man emedlertid förtydliga punkten, så behöfver man endast att i stället för ordet silfver inflicka orden lånet eller kredilivel.
Den 23 December. 383 Hr Mannerskantz:
Jag 8r förekommen af Frih.
Törsme den och förenar mig med honom.
De föreadde talarnes yttranden hafva icke Öfvertyga! mig, att jag haft orätt.
Säkert är alt Bankens bestånd måste betryggas och örn derföre genom en ålerremiss någon tidsutdrägt skulle åstadkommas, anser jag delta af ingen vigt, hvar före jag förnyar min anhållan om ålerremiss.
Enl. min åsigt äro slutorden i denna punkt af stor vigt.
Angeläget är det att
Banken icke gör förluster i och för lånets uplågande, dess utlåning och återbetalning till utländningen.
Om så leS Banken får detta lån, huru skall det väl liqvideras?
Utländningen tager icke emot våra bankosedlar ulan han vill hafva silfver, enär han kunnat lånet i silfver.
Det är också gifvet att då en ångbåt inkommer med silfver, utgår en annan med Bankens silfver, oell ur Banken utgår silfver i den qvantitet, sorn motsvarar de ulsläpta sedlarna, och då de i Banken uptagne lånen betalas icue mel silfver ulan med sedlar, blir följden deraf att Banken omsider icke har en enda skilling i silfver af de 3 millionerne.
Huru skola då dessa betalas?
Banken skaffa sig ett annat lån af samma belopp eller också bereda sig anstånd med lånets inbetalning.
Detta kan och skall medföra förluster.
Jag tolkar ilen sista meningen i punkten så, att alla de förluster Banken i följd af lånets uptagande kan få vidkännas skola Banken godlgöras.
Jag yrkar icke någon förändring i beslutet, men liar velat till prot. uttala min åsigt.
Jag skulle icke hafva tillstyrkt upta gande af ett så betydlig}, belopp sorn det ifrågav:de, så vida jag icke varit öfvertygad om möjligheten för Banken att inom utsatt tid återbetala lånet, ty sköter BankoFullmäktige utlåningen riktigt, kunna de inom utsatt lid indraga sina fordringar inom landet och sålunda äfven godtgöra utländningen det uptagria lånet.
Näringarna skola genom lånet dessutom nphjeipas och åstadkomma en större produktion, hvaraf en ökad export bör blifva en gifven följd.
Men for att Banken skall kunna upfylla dessa sina åligganden, fordras, alt man har det förtroende till Bankens Styrelse att den gör hvari i riess förmåga står för att fullgöra sina skyldigheter.
Jag anhåller om bifall till punkten med Frih.
Tersmedens amendement.
En föregrde talare yttrade farhågor derför, att lårie-operalionen skulle vara för Banken farlig eller försvagande, men nian bör likväl ihågkomma, att Banken nu har 22^ millioner
Bilr i silfver och att dess utelöpande sedelstock är nu 54^ millioner
Rdr, ehuru jag icke förstår, huru den kan vara mera än 52-Jmillioner, emedan sedelstocken icke får öfverstiga metalliska valutan med mera än 30.000.000 Rdr.
Sedelstocken är emedlertid f. n. 54^ millioner.
Om således ett lån af 12,000,000
Rdr i silfver af Banken uptages, och 12,000,000 Rdr i sedlar utsläppas 381 Den 23 December. i rörelsen, blir den metalliska valutan ökad till 34£ millioner
Rdr och utelöpande sedelstocken till 664 millioner IMr.
Nu frågar jag hvilket förhållande är förmånligare antingen 224 millioner till 544 millioner eller 34.] millioner till 6O4 millioner.
Hvar och en finner således, att Bankens säkerhet, är betydligt större genom uptagandet af det ifrågav:de lånet än den nu är, och att någon skada icke kan Banken tillskyndas.
IIr Lefrén:
Hr Gripenstedt har framställt ett enkelt nrithmetiskt förhållande.
Den simpla arithmetiken ligger klar för en hvar.
Jag har sagt, att när 3 BOO BOO Rdr i silfver inkomma till Banken, utsläppas derifrån 12,BOB.BOB Rdr i sedlar.
När nu dessa 12,000,000 Rdr återkomma till Banken i och för godtgörandet af det utländska lånet, huru mycket bar Banken qvar af de 3 millionerne i silfver.
Denna fråga har jag framställt, och farhågan för Bankens säkerhet synes mig alltså grundad.
Ingalunda hjelpes saken dermed, att RiksgisKont. indrager silfver för jernvägarne och i sina hvalf förvarar detsamma, ulan Banken måste betala sitt lån med silfver och för alt erhålla det måste den utsläppa sedlar.
Banken måste då påräkna hjelp af Staten.
Jag har alltså upfattat meningen med de sista orden i punkten sålunda, att allt hvad Bankon kan risquera skall Staten ersätta.
Hr Lefrén har sagt, att om Banken skall godtgöra det utländska iåriet, så skulle Banken hafva qvar 12.000.000
Rdr i sedlar.
Delta kan icke vara förhållandet, utan då de 3 millionerne utgå ur Banken, måste 12 millioner i sedlar åter ingå till Banken, och föi hållandet blir således, att i samma män den metalliska valutan förminskas i samma mån ingå sedlar till Banken, men ehuru silfver utgått ur landet, har landet likväl fatt ett kapital, ett förlagskapital, som lör all rörelse är nödvändig
Detta kapital qvarstannar i landet, så vida nemi. det på ett nyttigt oell rigtigt sätt användes.
Den föreställning är alltså ganska origtig. att, då ett lån uptages och till allmänheten utlemna.?, och icke motsvarande silfver finnes 1 Banken, kapitalet icke finnes qvar i landet, ty rnassan af kapitaler som indragas i landet qvarb! 1 Iver i de särskilda röi elsegrenarne. ehuru landets behållning af metallisk valuta icke är densamma som förut.
Jag är förekommen af den siste talaren med hvilken jag instämmer.
Dock vill jag tillägga, att då Banken för det ifrågavule lånet icke får utgifva sedlar utöfver detsamma, måste Banken derigenom förstärkas.
Jag har ingalunda bost ridt, att när 3.000.000
Rdr i silfver utgå ur Banken, måste till densamma ingå 12,000,000 Rdr i sedlar; men låtom oss se saken så, att 3,000,000 Rir i silfver ingått till Banken och för dessa 3 millioner har sedelstocken - Den 23 December.
385 ken ökats med 12,000,000 Rdr Rmt.
Derom äro vi alla ense.
Nu in£>å till
Banken först de 3 millionerne i silfver och sedan de 12.000 000 Rdr i sedlar.
Det är icke blott en möjlighet utan bestämdt säkert att så sker.
Huru mycket sedlar finnas då i ^rörelsen ?
Precist lika mycket som vi hade innan det utländska lånet uptogs, och hafva vi icke det, hafva BankoFullmäktige öfverträdt banklagen.
Om åter de 3 millionerne vandrat ut till liqviderande af lånet, hafva vi icke då lika många sedlar som förut, men (fe som lånat af Banken äro honom skyldige 12 millioner Rdr Rmt.
Kan det nekas?
Men huru skola de kunna betala sin skuld?
Skola de genom sina näringar draga in i landet så många millioner
Rdr, att de kunna betala Banken 3 millioner i silfver eller 12.000,000 Rdr i sedlar, förutsatt att denna skuld är så stor?
Då finnes 12,000,000 Rdr i sedlar mindre i Banken än nu, men Bankens skuld till utländningen qvarstår.
De svårigheter eller rättare förluster, som häraf upstå måste
Staten binda vid sitt ben, så förstår jag de sista orden i punkten.
Den siste talaren har sagt, att då det föreslagna lånet inkommer till Banken, blir den till en början förstärkt, men om de för detta lån utgifnä sedlar åter utgå ur Banken och silfret utföres ur landet, skulle den förbättrade ställningen uphöra.
Banken blir då i samma ställning som förut, men om utländningen kan tvinga sig till betalning af oss nu och på den räkningen uttager silfver ur Banken, kunna 12,000 000 Rdr också uttagas af den närv:de silfverfonden.
Huru blir då ställningen?