Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här ar ej fråga om att skänka bort några penningar, utan endast att åt detta läroverk gifva ett lån, hvilket stiftet sedan är skyldigt att på vissa terminer återbetala.
När nu R. o. Ad., likasom de öfriga Stånden, bar gjort så mycket för jordens odling; så hoppas jag, att Ståndet äfven vill göra något för själens odling, synnerligen då fråga icke är om penningarnes bortskänkande.
Jag anhåller att R. o. Ad. ville instämma i det beslut, som Preste- och BorgareSttn fattat.
Ehuru jag i princip ej kan biträda den meningen alt statsverket bör öfvertaga omsorgen och omkostnaderna vid de mindre eller elementarläroverkens nödiga byggnader, så, då här endast är fråga om ett lån, och tillgångar dertill finnas, anser jag mig så mycket mindre böra bestrida den af Hr von Hartmansdorff framställda önskan, som jag af de upplästa prot.utdrm har iuhemtat, att 2tne Stånd redan hafva beviljat lånet; men jag tager mig likväl friheten hemställa till Hr von Hartmansdorff, om han betänkt hvem som skall afgifva förbindelse till Regeringen för lånevillkorens uppfyllande, om det skall blifva byggnadscassan, eller consistorium, eller hvem som skall afgifva en sådan förbindelse till säkerhet derför, att summan framdeles blifver till' statsverket återbetald.
Delta innebär en administrativ åtgärd, som af R.
St. likväl bör beslutas, och jag hemställer således, om det ej bör i beslutet klart uttryckas hvilken auetoritet, som skall afgifva en sådan förbindelse.
Jag vet ej, huruvida något sådant är utsatt i de andra Ståndens beslut, men om så icke är, anser jag ingen annan myndighet kunna afgifva en sådan förbindelse, än den, under hvars vård byggnadscassan står, d. v. s. domcapitlet i Carlstad.
Hr Lefren, Joh.
Pehr: I PresteSt:s prot.utdr. står i afseende på den punkt, hvarom nu är fråga: ”Ståndet fann skäligt bevilja för Carlstads läroverks utvidgning ett lån af 8,000 r:dr, räntefritt under 5 år och sedermera mot 6 proc:s årlig afbetalning, deraf 3 proc. å capftalet och 3 proc. såsom ränta.”
Mig synes att villkoren äro som sig bör; afbetalningen är icke obetydlig och räntan är deremot visserligen icke synnerligen betydlig, men för ett sådant ändamål anhåller jag att R. o. Ad. mätte instämma i hvad PresteSt. i detta afseende beslutat.
Det är angeläget att förbättrade D c 11 i April f. di. i3 metoder vid undervisningsverken komma till stånd.
Ehuru icke formerna äro hufvudsak någonstädes, så mäste man dock medgifva, att om formerna äro oriktiga, så hindra de det verkliga, som i formerna skall lefva.
Jag anser det således vara vigtigt att man biträder sådana reformer sorn denna, helst då den understödjes af biskopen, som är styresman för läroverken inom stiftet.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i 2:dra punkten.
Hr Landtm, yttrade, att under discussionen blifvit yrkadt, det R. o. Ad. måtte instämma i Preste- och BorgareSttns i afseende på denna punkt fattade beslut; då likväl dessa håda Stånds beslut i detaljerna icke vore alldeles öfverensstämmande, ville Hr Landtm, först framställa propos. i afseende på summan, hvarom de voro lika, hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade för utvidgning af Carlstads läroverk bevilja ett lån af 8,000 r:dr.
Hr Landtm, yttrade, att i afseende på villkoren vore Preste- och BorgareSCns beslut så till vida olika, att PresteSt. beslutat, det lånet skulle vara räntefritt i 5 år och att sedermera skulle betalas 6 proc., hvaraf 3 proc. utgjorde capitalafbetalning och 3 proc. ränta; BorgareSUs beslut innehölle deremot, att lånet skulle, beräknadt från lyflningsdagen, återbetalas med 5 proc. å det primitiva beloppet årligen, af hvilka proc. 3 proc. utgöra ränta och återstoden afgår å capilalet.
Jag förmodar, att B. o. Ad. ej vill stå efter BorgareSt. i välvilja emot läroverken, och som dess beslut är förmånligare, än det, som PresleSt. fattat, förmodligen af misströstan om balti e villkors erhållande; så hemställer jag, att R. o. Ad. måtte vidtaga samma beslut, som BorgareStåndet. R. o. Ad. beslöt att i afseende på återbetalningen och räntan instämma i samma beslut som BorgareSt. fattat. 3, 4) 5» 6, 7 och 8 punkterna.
Dessa 6 punkter biföllos. 9:80 punkten. R. o. Ad. fann denna punkt icke erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarna.
Jag vet ej om R. o. Ad. någonsin har beslutat dessa 25o,ooo r:dr.
Som det ej synes af UJisk:s betänk., torde det vara nödigt att upplysning derom meddelas. »4 Den i April f. m.
Se erel.: Utsk:s första betänk, innehåller följande: ”Slutligen, och för den händelse R.
St. bifalla Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns, i deras afgifna, utlåt.
N:o 5 gjorda tillstyrkan, att, till folkundervisningens befrämjande, ett creditiv af 5o,ooo rldr, att årligen utgå till och med året efter nästföljande riksdag, stäldt på Riksg.cont., tili K. M:s nåd. disposition måtte af R.
St. beviljas, kommer här, för fem år, en summa stor a5o,ooo r:dr att uppföras.*'’ Då R. o. Ad. till pröfning förehade Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns utlåt.
N:o 5, beslöt R. o. Ad., i anledn. af de framställningar, som blifvit gjorda om nedsättning i den personella skyddsafgiften och användande inom communerna af motsvarande belopp till folkundervisningens befrämjande, att uppskjuta med pröfningen af frågan om de 5o,ooo r.drna årligen för folkundervisningen.
Vidare föredrogs StatsUtsk:s den 3 och i5 sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o 4^5 litt. F, i anledn. af erhållna äterremisser å utlåt.
N:o 354 F. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade erinra sig, att detta af två Stånd återremitterade utlåt.
N:o 354 litt.
F, hvilket gifvit anledn. till det nu föredragna utlåt.
F, blifvit bifallet af R. o. Ad.
Då nu StatsUtsk. i det sednare utlåt, vid b 1 i fvi t sina i det förra afgifna tillstyrkanden, och icke frångått något af dem som R. o. Ad. då bifallit, behagade R. o. Ad. finna, att nu icke kunde komma i fråga att fatta andra beslut än de förut fattade , hvarföre Ilr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg nödigt att något annat upplästes än det som anginge sista punkten, der Utsk. föreslagit ett tillägg till det förra beslutet.
Hr von Hartmansdorff, A11 g. : Då Hr Frih. o.
Landtm, upplyst, att betänk.
N:o 354 Btt. ^ ®r af R. o. Ad. förut i sin helhet bifallet, så har jag naturligtvis ingenting att deremot erinra; men i händelse ej så varit, så hade jag önskat, att R. o. Ad. velat instämma i det beslut, som Borgare- och BondeStm fattat i afseende på Eskilstuna.
Så framt våra föregrde beslut ej anses hindra denna frågas upptagande, så anhåller jag att det måtte ske.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt den fråga, hvar om Hr von Hartmansdorff nu nämnt, innefattades i 5 punkten af förra utlåt, och vore då af Utsk. afstyrkt, hvilket yttrande R. o. Ad. bifallit genom bifall till hela utlåtandet.
Utsk. hade icke nu inbjudit R. o. Ad. att frångå detta beslut, och ej heller från något af de öfriga Stånden hade kommit någon inbjudning, som kunde föranleda R. o.
Ad. att företaga frågan till ny pröfning; Hr Landtm, kunde således icke finna, att någon håga nu kunde uppstå att frångå det beslut, R, o. Ad. i denna del fattat.
Den i April f. m. ■ 5 Hr von Hartmansdorff:
Jag anhåller att RiddSecreCn ville efterse hvilket beslut Preste- och BorgareStin i detta ämne faltal, och om deruti ej finnes någon inbjudning till R. o. Ad.
R i d d. Se c r e t.
Jag har redan eftersett i prot.- utdr:n om någon inbjudning ronde detta ämne deruti finnes och ej funnit någon.
Jag skall likväl nu närmare undersöka detta.
PresteSt:s beslut innehåller: ”Ståndet beviljade ett anslag, för en gång, af 10,000 r:dr för en arbetsinrättning i Eskilstuna fristad,” och ingenting vidare.
BorgareSt:s beslut är följande: ”Ståndet beviljade ett anslag af 10,000 r:dr till nödiga byggnaders och verkstäders uppförande för en arbetsinrättning i Eskilstuna fristad, med viilkor, att det anslagna beloppet skall i Riksg.cont. innestå, intilldess fullständig plan för ifrågavar. arbetsinrättnings anläggande och vidmakthållande blifvit upprättad och af K. M. i nåd. fastställd; hvarefter, och sedan Eskilstuna fristad iklädt sig förbindelsen att tillskjuta hvad som utöfver anslaget erfordras, och att inrättningen, på stadens bekostnad, framgent underhålla vid äfventyr af återbetalningsskyldighet, medlen skola, i mån af behof, tillstaden utbetalas;” och ingenting vidare.
Då det första betänk, varit af två Stånd återremitterad!, så följer af sig sjelf, att, när Utsk. svarar på återremissen, det beror på samtliga Ståndens förnyade pröfning, hvilka först derigenom erhålla del af de anmärkn:r, hvilka i de andra Stånden blifvit gjorda, huruvida de vilja med ifrågavar.
Stånd instämma uti det beslut, som på grund af de gjorda anniärknlna blifvit af dem tillstyrkt.
Det blifver således nödvändigt att föredraga betänk. och jemföra punkterna med R. o.
Ad:s förra beslut och dem som af Preste- och BorgareSt:n blifvit fattade, på det att R. o. Ad. måtte komma i tillfälle att pröfva, huruvida Ståndet vill vidblifva sitt beslut eller med nyssnämnda
Stånd sig förena.
Den erinran, som Frih.
Cederström gjort, är efter mitt förmenande grundlagsenlig.
Således finnes intet hinder för R. o. Ad. att pröfva denna fråga.
Hr Frih. o. Landtm, har, såsom jag tror, ej frågat R. o. Ad. om Ståndet vidblifver sitt beslut; och således lärer öfverläggningen ännu vara öppen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att första frågan, vid föredragning af detta StatsUtskts utlåt.
N:o 435 litt. F, vore, huruvida R. o. Ad. ansåge att, oaktadt Ståndet bifallit det första utlåt., det sednare borde punktvis föredragas; hemställande Hr Landtm. nu, om Ståndet åstundade en sådan föredragning.
Ropades starka ja, blandade med nej. iG Den i April f. ra. i, 2, 3 och 4 punkterna.
Dessa punkter ansågos icke fordra annan algard an att läggas till handlingarna. 5 punkten.
Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Sedan R. o. Ad. heslutat, att detta betänk, skall punktvis föredragas, och då, genom de upplästa prot.utdrtn ifrån Preste- och BorgareSttn, äfven blifvit upplyst, att dessa 2:ne Stånd lemna! bifall till en motion, sorn i denna del blifvit väckt, och således afslagit Utsk:s utlåt, derutinnan, och då det således ej är fråga om att rubba något R.
St:s beslut, utan blott att, med anledn. af återremissen, R. o. Ad. måtte besluta att till ny pröfning företaga detta betänk., så får jag äfven i delta afseende tillstyrka R. o. Ad. alt instämma uti hvad Preste- och BorgareSttn derutinnan beslutat.
Om det någonsin är angeläget och nyttigt att anlägga en arbetsinrättning, så måste det förnämligast vara det på denna ort, delarbetet sker på det viset, att de som dermed äro sysselsatte lära sig att göra ett fulländadt arbete, hvarigenom de framdeles kunna förskaffa sig födan och blifva nyttiga medlemmar af samhället, då deremot förhållandet vid andra arbetsinrättningar är, alt man endast sysselsätter individen vid machinen, och han der med sitt arbete endast är en del af denna machin samt aldrig tillverkar något helt fabrikat utan endast en ringa del deraf.
Dessa arbetare hafva sålunda utom fabriken ej förmåga att kunna med hvad de lärt uppehålla sig sjelfva.
Helt annorlunda är förhållandet i Eskilstuna, der desse arbetare sysselsättas med smide och inläras till jernarbeten, och man vet alt på landet dessa äro nyttiga nästan öfverallt.
Jag tror att hvad R. o.
Ad. för en sådan sak beviljar endast utgör en minskning af det anslag , som R.
St. gifva till fattigvården och fångvården.
De barn, sora lemnäs alldeles handlösa och ej erhålla undervisning uti någon näring, hvarigenom de kunna uppehålla sig och undvika att förskaffa sig födan genom tiggeri under ett kringstrykande lefnadssätt, äro vanligen de, som hemfalla lill correct. husen, till fästningarna, eller åtminstone till fattigvården.
Sådant är det allmänna förhållandet, och här är nu fråga om, alt med ett lämpligt arbete sysselsätta sådana unga lättingar, och detta på den ort der det bäst kan utföras.
Jag kan således ej annat än på det högsta instämma uti det beslut, som Preste- och BorgareSttn hafva fattat, nemi. att anslå 3ooo r:dr till denna arbetsinrättning, och får vördsamt anhålla om Hr Landtnäs propos. derpå.
Hr Frih. o. I_,andtm. erinrade, i anledn. af Hr von Hohenhausens yttrande, alt R. o. Ad. icke, på sätt han trott sig förmärka, beslutat att detta utlåt, skulle till ny pröfning punkt - Den i April f. m. >7 punktvis företagas, utan hade Hr LandtmJs propos. , som gjordes i anledn. af den framställning här skett af.Frih.
Cederström, varit att föredragnm af delta utlåt, skulle ske punktvis, men ej att det skulle lill ny pröfning företagas.
Då R. o.
Ad. redan bifallit detta utlåt., ansåg Hr Landtm, för sin del icke att någon ny pröfning deraf kunde ägarinn, Utsk. hade icke fiångålt något af sina tillstyrkanden i det förra utlåt.; det hade endast vid sista punkten föreslagit ett tillägg, hvilket vore det enda R. o. Ad. vid detta tillfälle ägde att pröfva. / Frih.
Hr von Hohenhausen har visserligen rätt deruti, att fråga ej är att ändra R.
Det vore väl ett vanmäktigt försök inom detta
Hus och låter sig ej göra , men här är fråga om hvad som ungefärligen kan komma på ett ut, nemi. att ändra R. o. Ad:s beslut.
Jag hade trott, att Hr Frih. o. Landtnäs utredning af sakens nuvar. skick var så tydlig, att den hade hort vägleda öfverläggniugarna, men jag finner att så icke är.
För min del tror jag, att R. o. Ad. ej har någon makt att ändra sitt beslut.
Dertill fordras i min lanke en af dessa 3:ne omständigheter: den första att en inbjudning har skett, den andra att Utsk. har framställt sammanjemkningsförslag, och den tredje att Utsk. förändrar sitt beslut.
Jag vidblifver den tanken, att R o. Ad. ej fått någon så beskaffad motion (om jag så får säga), som föranleder till något nytt stadgande, och jemte det jag emolsätler mig hvarje så beskaffad ruptur af förmer, som af grundlagen äro godkända, får jag för min del instämma i den mening, sorn Hr Frih. o.
Landtm, framställt.
Jag anhåller att först få yttra mig öfver den form, under hvilken frågan kan till behandling upptagas, i anseende dertill, att jag ej med Hr Frih, o. Landtm, kan inse att R. o. Ad. har behof af någon inbjudning ifrån ett annat Stånd, eller ifrån Utsk., för alt lill pröfning upptaga ett utsk:sbetänk., sorn andra gången inkommit, då Utsk., på grund af återremiss från andra Stånd, varit grundlagsenligen skyldigt att utlåta sig öfver anmärkn:a och afgifva ett nytt betänkande.
RiksSttn äro jemlikt 56 §:n Reg.F:n berättigade att under sådana omständigheter ånyo upptaga frågan till behandling och besluta efter hvad de finna Statens väl och rättvisan fordra.
Här är förhållandet vid 5 punkten, att Preste- och BorgareStm hafva återremitterat Utsk:s betänk, med anmärknir och begärt det af Utsk. afstyrkta anslaget.
När nu detta betänk, såsom svar på återremissen inkommit och Utsk., oaktadt de tvänne Ståndens återremiss, v idb) i fvit sitt förra utlåt., men de öfriga Stånden hafva beslutat anslaget, så är R. o. Ad. efter grundlagen alldeles oföi hindradt, utan afseende på någon slags inbjudning, en 2 3 H. 3 i8 Den i April f. m. term, som ej finnes i våra grundlagar använd , alt till förnyad pröfning upptaga delta mål.
Af sådan anleda, får jag, som just på denna grund har anhållit om betänkts föredragning punktvis, för att kunna tillstyrka R. o. Ad. alt instämma uti Preste- och BorgareSt:ns beslut, hemställa, ali R. o. Ad. ville i denna del fatta samma beslut, som Preste- och BorgareSt:n redan vidtagit, och medgifva anslaget af de begärda io,ooo r:drna.
Jag anser det vara vigtigt att icke denna fråga får förfalla, och den kan ej ens komma alt förfalla; ty om R. o. Ad. skulle vidblifva sitt beslut, så blir frågan ovillkorligen föremål för votering i förstärkt StatsUtsk.
Om deremot R. o. Ad. nu, med frångående af sitt förra beslut, på grund af de uti de öfriga Stånden gjorda anmärkntr, vidtager samma beslut, som de, så är R.
St:s beslut i frågan fattadl, och detta ämne blifver icke föremål för något afgörande i förstärkt Statsutskott.
Sedan Hr Frih. o. Landtm, förklarat sin tanke vara den, att det af R. o. Ad. förut fattade beslutet ej kan rubbas på annat sätt, än att en inbjudning ifrån StatsUtsk. eller ifrån något af MedStåriden inkommer, så vill jag ej påyrka detta ämnes upptagande lill öfverläggning.
Det mäste således vara en praxis att sålunda behandla ett förnyadt betänk., som ifrån Utsk. ånyo inkommit, och då den praxis ej har varit använd att Utsk. framställt inbjudning, hvilken eljest synes mig hafva varit fullkomligen lika god, som en inbjudning ifrån något af de öfriga Stånden, hvarom grundlagen ej talar, så får jag afstå ifrån mitt yrkande i denna del och endast vidblifva detsamma för den händelse att inbjudning skulle ifrån något af de öfriga Stånden inkomma, då frågan naturligtvis åter kan upptagas.
Anckarsvärd, Garl Henr.:
Om jag kumle förstå grundlagens ordalydelse så, som Frih.
Gederström här har förklarat densamma, så skulle jag utan allt tvifvel förena mig med honom; men då jag läser sista mom. af 4b §:tl Riksd.Ordn., så lydande: ”Återförviser något RiksSt. ett redan beredt mål till vederbör.
Utsk:s ytterligare utlåt., åligge Utsk. att dermed inkomma till det Stånd, som återremitterat; kunnande likväl ej, genom denna återförvisning, de öfriga Ståndens beslut i de mål, der trenne Stånds röst utgör RiksSt:ns, deras kraft och verkan till expedition betagas;” — kan jag omöjligt förstå annat, än alt detta Stånd, som redan vid den första behandlingen af frågan lemnat sitt bifall till Utsk:s betänk., ej kan, genom en så beskaffad återremiss, komma i tillfälle ånyo upplaga frågan och såmedelst upphäfva sina förra beslut.
Kunde jag öfvertygas om det motsatta förhållandet, så skulle jag för detta tillfälle visserligen icke finna någon olägenhet af frågans förnyade pröfning; men vi hafva många frågor, mine herrar! som på detta sätt kunde inleda oss i de aldra vidlyftigaste öfver - Den i April f. m. *0 läggningar.
Vi hafva redan afgjort ganska mänga frågor, hvilka af de öfriga Stånden blifvit återremitterade, och hvilka, om de åter skulle upptagas till öfverläggning af R. o. Ad., skulle föranleda lill en alldeles ändlös utsträckning af våra förhandlingar.
Således kan jag ej linna att något annat i denna fråga återstår, än att, då inbjudningarne nu blifvit så brukliga, afvakta en sådan, och då, i följd afen inbjudning, foga sig efter de andra Ståndens beslut, så framt man icke kunde inventera ett nytt sätt, nemi. alt inbjuda något af de öfriga Stånden att inbjuda oss alt instämma i dess beslut rörtde denna fråga.
På annat sätt ser jag ej, att man kan komma till det resultat, som Frih.
Cederström tyckes åsyfta.
Då uti detta ämne, efter min öfvertygelse åtminstone, något definitivt beslut icke blifvit fattadt af R. o. Ad., ehuru denna punkt blifvit lemnad utan anmärkn.
, så kunde man visserligen säga, att det af Utsk. afgifna utlåt, redan blifvit af R. o. Ad. bifallet, ehuru man visserligen på den andra sidan kunde säga, att R. o. Ad. alldeles icke sig derom hade yttrat; men jag vill ödmjukast till Hr Frih. o. Landtm, hemställa, till hvad ändamål hela denna öfverläggning af R. o.
Ad. skulle tjena, om R. o. Ad. ej finge säga ja eller nej.
Då frågan nu en gång för R. o. Ad. blifvit föredragen, så måste R. o. Ad. kunna sig deröfver yttra.
Om Ståndet endast kunnat svara nej, d. v. s. vidblifva sitt förra beslut, så synes mig, att det ej behöfts mer än en anmälan derom , att den 5 punkten ej kan för R. o. Ad. föredragas, emedan dervid ej finnes annat alt göra, än alt lägga denna punkt till handlingarna.
På dessa grunder får jag ödmjukast anhålla om att få denna punkt upptagen, och ifall så kommer att ske, får jag yttra mig till understöd derför, att R. o. Ad. må ändra sitt redan fattade beslut, om man så kan kalla det, och således bevilja anslag till understöd för Eskilstuna arbetsinrättning, emedan jag är alldeles öfvertygad 0111 behofvet af denna arbetsinrättning och tror det vara obilligt, att denna lilla stad, som bar nog af att underhålla sina egna fattiga och uppfostra sina egna barn, äfven skulle bidraga till underhåll för andra från många orter hopsamlade fattiga barn, hvilkas antal nu uppgår till 60 å 70, då de förut endast varit omkring in.
Jag hemställer, mine herrar! om icke följden blefve den, att dessa barn, som nu genom denna arbetsinrättning skulle kunna underhållas, eljest måste genom direct understöd af Staten hjelpas.
Under sådana förhållanden tror jag det vara bättre att nu skaffa utväg fill deras sysselsättande, och på sådan grund får jag ödmjukast hos Hr Landtm, anhålla om propos. till instämmande uti Preste- och RorgareSt:ns beslut.
I anledn. deraf att den siste talaren satt i fråga huruvida denna punkt blifvit af R. o. Deli i April f. m.
Ad. bifallen eller blolt lemnad nian anmärkn., får jag äran upplysa, alt betänk, litt.
F blifvit i sin helhet på derom framställd propos. af R. o. Ad. bifallet, hvilket äfven synes straxt i böljan af StatsUtsk:s sednare utlåt., der det heter: ”StalsUtsk:s under ofvanstående nummer och litt. afgifna utlåt., i anledn. af ifrågaställa extra statsanslag till åtskilliga allmänna och enskildta föremål, har af R. o. Ad. saint BondeSt. blifvit bifallet,” etc.
Anckarsvärd har uppläst 3 morn. af 49 §:n Riksd.Ordn. och deraf trott sig kunna hemta anledn. till den slutsatsen, att det ej vore tillåtet för något Stånd alt ånyo upptaga ett mål, som ifrån a:ne andra Stånd varit återremitterad!, derföre alt Utsk. deröfver afgifvit ett nytt utlåt.; men jag får fästa Grefvens uppmärksamhet derpå, att 3 mom. af 49 §tn Riksd.Ordn. angår sådana frågor, der ett Stånd återremitterat ett betänk., som redan blifvit af tre Stånd bifallet, och hvilket rörer ett sådant mål, hvarutinnan tre Stånds beslut utgöra R.
St:s. Vid sådana tillfällen bör Utsk. endast svara det Stånd, som återremitterat , men här är alldeles icke fråga om att företaga ett utsk.betänk, af sådan beskaffenhet, utan det betänk., som nu är under öfverläggning, innefattar Utsk:s svar på en återremiss ifrån tvänne Stånd, och då detta mål nu för andra gången är föredraget, så har R. o. Ad. ovillkorlig rättighet att ånyo pröfva frågan.
Af sådan anledn. oell då lagligheten af att upptaga frågan ej kan bestridas, anhåller jag att få propos. till instämmande uti det beslut, som Preste- och BorgareSDn fattat.
Den förklaring, som Hr Frih. o. Landtm, afgifvit, innebär en ganska vigtig formfråga.
En värd ledamot, Hr Lagergren, har med mycket skäl frågat, 0111 ej, då detta mål blifvit föredraget till R. o.
Ad:s öfverläggning, Ståndet äfven äger rättighet att derutinnan besluta, och jag förnyar denna fråga: hvarföre står målet på vår lista, och hvarföre har det blifvit oss föredraget, om vi ej skulle äga rättighet att derom besluta?
Det är likväl ej nog med detta skäl: jag ber R. o. Ad. eftersinna hvilka betänkliga följder detta sätt att förstå våra former skulle kunna föranleda.
Antagom att ett Stånd gör en återremiss af skäl, som ej framkommit i ett annat Stånd, och att på grund deraf det Utsk., som haft ärendet om hand, finner dessa skäl vara riktiga, förändrar sitt beslut och inkommer med ett nytt betänkande, — månne vi ej då skulle hafva rätt att pröfva detsamma?
I förnuftets namn frågar jag, om R.
Stts rätt skall öfverlåtas till Utsk., och om Utsk. är vår förmyndare, som kan bestämma vår rätt att afgöra eller ej?
Jag är ledsen, att Hr Frih. o. Landtm, gifvit en förklaring, som i min tanke ej öfverensstämmer med grundlagens föreskrifter , och jag förenar mig i den anhållan, som Frih.
Cederström gjort, alt
Den i April f. m. cielia mål må företagas och att vi måtte få propos. derpå.
Del skulle leila till förskräckliga följder för framliden, om en annan ordning blefve vidtagen, och jag försäkrar, atl , ehuru jag blott försummat 2 riksdagar sedan 1789, så har jag ännu aldrig hört en sådan fråga vuckas, när LUsk:s betänk. andra gången blifvit föredraget , som den , att det nu skulle vara Ståndet betaget att ånyo pröfva målet.
Detta anser jag så mycket mer vara Ståndets rättighet, som målet icke är afgjordt genom ett R.
Sits beslut, hvartill hade fordrats trenne Stånd, då deremot nu endast två Stånd öfver detta mål beslutat.
Hade tre Stånd här varit ense, så hade Hr Frih. o. Landtuns propos., så val som Gr.
Anckarsvärds framställning, varit riktig, men nu är förhållandet alldeles motsatt.
Så länge R.
St. besluta på fyra rum och hoppas att kunna genom denna fördelning komma till rimliga och kloka beslut, anser jag högst nödvändigt, att 56 §:n tydes bokstafligen sä, som den finnes i grundlagen införd.