Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant är isynnerhet förhållandet med de å mindre frälseegendomar intagne torpare, som merendels, så länge de hafva full arbetskraft, bibehållas eller flytta från en egendom till en annan och slutligen falla med hustru och barn socknarna lill last. 4:o Genom tillfälle lill uppbyggande af dylika kionogatuhus, skulle den förmånen vinnas, alt arbetaren, ehuru skattskrifven uti en by eller socken, alltid fri och oberoende kunde söka arbete der bästa tillfälle dertill fanns; nu, då han är bosatt och skattskrifven under enskild man, måste han merendels slå honom till tjenst med arbete när som helst och för ganska ringa dagspenning, och är hindrad att längre bort söka sig stadigt arbete, hvarpå han bunde förtjena mera; hvilket allt undergräfver och förhindrar hans välstånd, då han ofta måste vara ulan arbete; ty, såsom kändt är, fordrar åkerbruket ibland, såsom om hösten, en mångdubblad arbetsstyrka, vid andra tider åter, såsom om vintren, isynnerhet sedan tröskverk blifvit inrättade, högst obetydlig. 5:o
Skulle hvar och en efter behofvet kunna hafva tillgång på arbetare utan alt på något sätt behof - Den 5 September e. ta. va ansvara för deras utkomst; desse skulle vara så mycket angelägnare att bereda sig denna, då de ej vid obestånd kunde hoppas alt med hustru och barn blifva försörjda af husbonden.
Jag anser derför, att om det förhållande kunde uppstå, som jag med min motion åsyftat, eller tillfälle till uppbyggande af s. k. kronogaluhus ånyo beredas, skulle det vaia af väsendtlig nytta; det skulle medföra flera förmåner både för arbetaren och för den, som vore i behof af hans arbete och dagsverken.
Slutligen vill jag öfverlemna till H.
Utsktns behjertande och eftersinnande, om mitt förslag vore så förkastligt, ifall ett förhållande skulle inträffa, som synes närma sig allt mer och mer, det nemi., att de större godsägarne, i stället för att, såsom hittills varit fallet, drifva sina egendomar medelst hofveribönder, skulle följa ett redan af flera gifvet exempel och antaga det Engelska och Tyska mera vinstgifvande brukningssättet att affarmera egendomarna, och till följe deraf utsäga och fördrifva bönderna.
Den enskildes ovilja och obenägenhet för att intaga husmän på sin grund är känd; jag tror det vara väl, om man kunde lemna dem af dessa frälsebönder, hvilka ej hade tillfälle att köpa hemman, men capital stort nog, att, om de finge någon tomt, kunna bygga sig ett hus och med arbete försörja sig med hustru och barn, tillfälle härtill, innan de, genom flyttning från ett ställe till ett annat, förstört det lilla de linde, och slutligen, när, deras kraftfulla tid vore förbi och de ej genom arbete kunde förtjena, föllo socknarnas fattiginrältningar till last.
Utsktn anse måhända ingen åtgärd för detta förutsatta fall behöflig, förrän det inträffat uti verkligheten; men då måhända hafva de tillfällen försvunnit, som ännu till en del kunna stå till buds.
Måhända tror man sig kunna vara lugn, då man vet att det alltid återstår att kunna gifva den husville en plats på correctionshusen; men måhända en gång, om denna utväg ej tillstänges af mensklighetskänslan. skall den, denna förutan, tillstängas af sig sjelf, sedan man förgäfves uppoffrat millioner, byggt städer af fängelser, och de ändock icke mer lemna något rum.
Det har ej undfallit mig, att det lilla svar Utsktn lemnat på min motion, var bygdt på en stor statsekonomisk grundsats, som här i landet allt mer och mer söker göra sig gällande och måhända redan blifvit en stereotypiserad, en stående statsmannavishet, ett axiom, som ingen Svensk statsekonom anser behöfva bevisas, — den grundsats nemi., att för ett lands välstånd behöfves blott att så mycket som möjligt söka hindra folkökningen.
Ideen att hålla band öfver nationernas produetivitet är icke ny, den har tiden för sig; den kändes redan och söktes realiseras, ehuru i annan afsigt af det gamla Egypten, i afseende på de af detsamma upptagna Israelitiska främlingarna, ehuru utan framgång; och detta är en liieroglyf, hvaraf jag spår att äfven vi skola misslyckas uti denna Egyptiska, jag vet ej om jag med me - t) t n S S c p t e di Ii s r e. m s!a skill kan kalla den djupa eller mörka vishet.
Jag alock så djerf, att jag ej vill antaga ofvannämnda sats, kortare uttryckt med "minskad folkstock är landets styrka,’’ obevisad; jag tror tvertom motsatsen.
Jag tror det probleme statsekonomien har alt lösa, är, att ej lemna ett lands arbetskraft uti overksamhet.
Ingalunda har den uppfyllt sin bestämmelse genom alt minska denna arbetskraft lill hvad nian kan finna afpassadt efter det för hand varande arbetstillfället.
Ingen torde neka den sats, "alt ju mera industri "ett land äger, ju större bör dess välstånd vara," såvida denna industri nemi. icke är en Penelope, som arbetar på en Laertis likduk, utan lemnar sina producler i händerna på en vinstgifvande handel, alltid färdiga alt emottaga dem.
Om industrien mest befordras, derigenom att jag söker nedsätta och minska arbetskraften, ifall industrien är ringa, rälta oell afpassa den förra efter den ståndpunkt denna sednare för tillfället innehar, eller om industrien mest befordras, då jag söker öka denna, allt efter som arbetsstyrkan tillväxer, tilltager och ökar sig, — när man gjort delta för sig klart, så torde den satsen, att en välberäknad statsekonomi ej bör söka minska folkstocken, emedan den brister i utkomst och arbetstillfälle, utan alt den bör söka lemna mera arbetstillfälle, emedan arbetarnes antal ökat sig, ej längre behöfva anses såsom det, hvilket skulle bevisas.
Men orsaken, hvarför man valt en annan viig, är, emedan denna går uppför, den andra går utför, och vår Svenska statsekonomi är gammal, trångbröstad och mätt af lefvande.
Den har varit det i sekler, stillaståendet är dess lifsfunclioner, — kommer den i gång, slutar den med ett fall, sorn antingen blir dess död eller Statens.
Man torde invända:
Sverige kan ej föda eller lemna arbete åt mer än ett gifvet antal menniskor, och det är till detta behöriga lagom man bör inskränka folkstocken, och vid hvilket man bör söka bibehålla den.
Hade man tänkt så i England och Frankrike, så hade måhända ingen af dessa länder haft tio millioner menniskor, då de nu hafva öfver trettio.
Jag undrar i öfrigt, huru man skulle gä till väga för att bringa delta statsekonomiska Schiboleth, något hvarpå man endast får tro, uti verkställighet.
Revolutioner, krig och guillotine!- tillhöra lika så litet statsekonomen, statshushållaren, som amputation och åderlåtning läkaren; begagnar den förre dessa förstnämnda medel, har lian inträdt på statshvälfvarens område, liksom om läkaren begagnar de sednare, denne på chirurgens.
Genom alt förhindra äktenskapen inom de fattigare classerna ?
Härvid torde man dock erinra sig, att det medför ett ökadt antal oäkta barn, hvilket man i comite-belänk. ang:de fattigvården ansåg såsom till en stor del bidragande till fattigdomen inom de lägre classerna.
Delta comile'-betänk. dref dock starkt den åsigten, att man borde förhindra äktenskapen bland de arbetande classerna, men torde dervid ej välbetänkt hafva eftersinnat j63 Pen 5 September e. m. ’’lerlium re vera lion datur,” alt ettdera måste väljas af des-: sa tvänne; ty det hade icke föreslagit, alt det allmänna lill fromma förvandla våra arbetare till Österlandningarnes homines neutrius generis.
Skulle man dock hafva lyckats att inskränka folkstocken för en tid till sitt tillbörliga lagom, så kunde det måhända inträffa, alt det ej vore så lätt att bibehålla den dervid; och huru då öka den, att ej brist uppstod på arbetare?
Man torde besinna, alt en arbetare behofver ljugu år för att uppväxa, han är icke dagens son.
Örn det vore möjligt att hålla hand öfver folkstockens minskande, torde det dock förekomma en hvar något svårare att efter behof afpassa dess okände och befordra dess pioductivitet.
Måhända uti den statsekonomi, för hvilken non sens och bon sens är synonymt, ligger möjligheten att reda denna fråga.
Kunde vi förflytta oss till Jasons och Cadtni tider, då man blott beböfde tillreda jorden och så vissa saker t. ex. ormländer, för alt skörda en hel åker med menniskor, så skulle jag medgifva både nyttan och riktigheten af ofvannämnda sats, att afpassa arbetsclassrns productivitet efter behofvet; men, ty värr, lärer sjelfva tron på Cadmo-Jasoniska sältet alt odla menniskor vara svårt att inympa på närvar, tid, ehuru jag vill medgifva, att detta slags industri skulle åtminstone i Sverige kunna blifva af verklig stalstkonomisk nylla.
För alt återgå till motionen om kronogatulius oell bygata, så funno Utsktn isynnerhet betänkligt, att jag föreslagit bygatas uttagande vid blifvande enskiftet), eller såsom de uttryckte sig, alt ett sådant förslag skulle inympas uti sk i f— tessladgan, hvars ändamål, etil.
Utsktns mening, vore alt spränga de täta massorna af hopträngda bostäder uti byarna.
Kan bygatas uttagande tillvägabiingas vid andra tillfällen än vid enskiften, har jag intet deremot; före desamma torde det dock ej vara behöfligt och efteråt omöjligt.
Hvad skiftesstadgans, eller rättare den s. k. enskiftningens ändamål eller syfte angår, så torde det ej fullkomligt förhålla sig dermed såsom Utsktn svnas vilja tro, elier att det ej skulle vara annat än det obetydliga, att spränga de täta massorna af hopträngda bostäder uti byarna; det vore en skam äfven för Sveriges statsekonomer att derpå använda millioner.
Jag har alltid trott, att ’’ändamålet med enskifte skulle ej vara något annat, än det stora, hvilket namnet gifven vid handen, att hvarje jordägare fick all sin jord på ett ställe och uti ett skifte, för att derigenom göra möjligt, att all till åkerbruk tjenlig jord kunde begagnas och ej beböfde ligga nere, emedan aflägsenhelen gjorde brukandet omöjligt.
Jag bar således ansett ett förbättradt åkerbruk med utvidgad produclion vara ändamålet med både skiftesverket och skiftesstadgan, och alt sprängandet af de täta massorna af uti byarna hopträngda bostäder endast varit en nödvändig följd der - D c 11 5 September c. ra. i«9 deraf.
Hade ägodelningen med lika nytta för åkerbrukets tillvext och landets uppodling kunnat verkställas, utan att bostäderna bade behöft flyttas, kan jag icke finna mer ondt deruti att en landlby är sammanbyggd, än alt de slags byar, som kallas släder, äro det.
Skulle jag verkligen hafva misstagit mig, och hufvudändamålet med Rikets enskiftande endast varit, att tillintetgöra Svenska bondens af vana och ålder inrotade förkäilek för det slags sociala eller sällskapslif, som ägde rum då byarna lågo hopbyggda, undrar jag ej öfver, att man till en början fann sig lika missbelåten med det af Gustaf Adolph påbudna enskiftandet i Sverige, som med det af Napoleon företagna enskiftandet af Europa.
Skulle dock mitt förslag om allmän bygatas uttagande vid enskifte vara så stridande mot skiftesverkets och skiftesstadgans anda och ändamål, som Utsktn låtit mig förstå, har jag ingenting emot, att det ändras på så sätt, att tillfälle vid blifvande enskiflen lemnäs för tillkomsten af kronotorp eller hus, på så sätt, att från bys ägovälde uttages der och hvar en tomt med åtföljande hageplats.
Orsaken hvarföre jag föreslog, att tillfälle borde beredas till uppbyggande af dylika hus å bygata, var följande: 1:0 behöfdes då till dessa hus ingen väg uttagas; 2:0 lågo de icke inuti andras planer oell tillskyndade dessas ägare olägenhet genom ofred och dylikt; 3:o voro innehafvarena af dessa hus mera tryggade för tjufvar, då dessa hus lago i byhem än enstaka här och der ute i markerna; 4:0 hade de närmare tillfälle till arbete, då den fordna platsen, der sammanbyggd by legat, merendels blir medelpunkten uti den utflyttade; 5:o äfven om förhållandet skulle vara, att en sådan bygata icke blifvit uttagen, der byn förut legat, medförde det dock en fördel för den, sorn behöfde dessa arbetare, att kunna träffa dem alla på ett ställe.
På det ingen med Utsktn skulle hafva skäl att befara byar af backstugor, ser jag intet hinder hvarför man ej kunde fastställa viss storlek och byggnadssätt för blifvande kronogatuhus, liksom allm. lagen bestämt ett sådant för kronohemman.
Den, som ej hade förmåga att uppbygga ett dylikt hus, borde ej heller erhålla någon tomt; detta vore på samma gång ett medel att förekomma, det ej alltför fattige byggde hjonelag i hopp att få uppresa ett hus huru dåligt som helst på bys allm plats och alt förekomma de af Utsk:n befarade backslugu-byarna.
Sådana kronogatuhus kommo till stor del att ägas af i smärre hemman lödde och derifrån utlöste bönder, hvilka hade mindre capital, än att de kunde köpa en hemmansdel, hvarpå de kunde vara besuttne, och derföre blifvit handtverkare eller dagakarlar, men nu merendels, för att vara oberoende, köpa några tunnland med åsatt hemmantal och, oaktadt flit uti sitt handtverk och arbete, blifva ruinerade derigenom, att deras lilla åkerbruk, som de endast kunna drifva med andras bi13 H. 22 170 Den 5 September e. m. träde, skötes illa och med förlust, och de onera, som åligga jorden, öfverstiga det lilla öfverskott deras rörelse eller arbete lemnar.
Att uttagandet af den af mig föreslagna bygata endast och synneriigast är af behofvet påkalladt uti de bördiga provinserna med relativ öfverbefolkning, hvarför utrymme, sedan de enskilde jordägarne allt mer och mer börjat inse olägenheten och fattat ovilja för torpare-systernet, saknas, och hvarest jorden har något värde, faller af sig sjelf.
Det är således mindre beli elfl ig t i Norrland eller Lappland och annorstädes, hvarest stora landsträckor ligga öde, och tillfälle är lemnadt hvar och en att anlägga nybyggen, än i södra delen af Skåne, hvarest exempel finnes på att jord kostat tvåhundra r:dr tunnlandet.
Jag har nu försökt, så godt jag förmått och tiden medgifvit, att göra klart livad jag ansett med uttagande af bygata; jag har nemi., med afseende på hemmansklyfningens skadlighet och den svårighet, som åtminstone uti den ort jag känner, allt mer och mer yppats för den hemmanslösa arbetsclassen att få bosätta sig på enskild mans grund, och den snart sagdt omensklighet, hvarmed man fördrifver de redan bosatta, utan afseende på att de derigenom bringas till tiggarestafven, velat derigenom förskaffa den arbetare, som sjelf ingen jord äger, tillfälle att äga ett hus utan att äga det på enskild mans grund, då han är i allo beroende af godtycket, och hans bus kan med skäl liknas vid det, som byggdes på sanden; jag har velat att Staten skulle lemna den omtänksamme arbetaren tillfälle att förvärfva sig ett hem annorstädes än det enda Staten nu lemnar på correctionshusen; jag har icke velat skapa byar af backstugor; jag har velat förekomma, att våra omenskliga, våra orättvisa och oförnuftiga ekonomiska lagar om laga försvar etc. skola skapa legioner af försvarslösa.
Att denna framställning är ofullkomlig, vet ingen bättre än jag sjelf, väl kännande min ringa erfarenhet och min ovana vid att framställa mina tankar, men att den tanke eller idee, som ligger till grund för framställningen, ej är mer egen, än att Utskm, om de vilja taga saken med det allvar, som jag förmodar de anse mest passande för R.
St:s Ulsk., skulle kunna tillegna sig så mycket deraf, alt de kunde finna, att den herrliga utsigten af backslugubyar ingalunda föresväfvat min fantasi, — det tror jag mig berättigad alt påstå.
Utsk:n, jag vill tro det, befarade, att genom det åt arbetsclassen lemnade tillfället att blifva sina egna, skulle fattigdomen tilltaga.
Enl. min erfarenhet äro folk af arbetsclassen ej mera blottställda för att vid tilllagande ålder falla fattigförsörjningen till last, än då de varit i andras bröd, ända tills de blifvit oförmögne att arbeta; ty såsom tjenare förslösa de merendels på dryckenskap sina löner.
Den gifte och arbetande husägaren deremot är i allmänhet ordentlig och sparsam, och vid hans oförmåga att försörja
Den 5 September e. m. sig sjelf, som, då ej olycksfall inträffar, ej vidtager förrän hans barn hunnit mogen ålder, understödes och underhålles han merendels af dessa.
Den farhåga man kan hysa, att fattigdom och blist på arbetsförtjenst skulle oftare inträffa, om tillfälle till en början yppades till bättre utkomst för den arbetande classen, som derigenom skulle mera ökas, vill jag så till vida anse grundad, att vid tillfälle af svåra missvexter kunde måhända denna dass blifva i behof af att Staten lemnade den arbetsförtjenst.
Men då den arbetande classen ej med rättvisa kan förhindras att ingå äktenskap, vet jag ej hvarföre man ej snarare skulle vilja yppa tillfälle för densamma till välstånd, än såsom hittills öfverlemna den åt sitt öde; och om äfven det fall, att Staten vid utomordentliga tillfällen, såsom vid infallande missvexter, kunde behöfva träda emellan, skulle inträffa, synes mig bättre, att Staten på allmänna arbetsföretag använder de flera hundratusen riksdaler, hvilka 11 u årligen åtgå för underhållandet af de flera än tretusen (för närvar, omkring 3280) män och sjuhundra (700) qvinnor, hvilka endast äro fångar af brist på s. k. laga försvar — jag ryser vid att uttala detta ord, foster af vanvett och omensklighet, alstradt uti en ond demons hjerna, utgånget för att förderfva menskligheten — och de många brottslingar dessutom, hvilka aldrig burit delta namn, om ej nöden och brist på arbete tvungit dem att söka brottslingens bostad, för att skydda sig mot hungerns död.
Hvad jag yttrat örn laga försvar vare sagdt om det, såsom det nu förstås och tillämpas.
— Carl IX utgaf första lagen mot försvarslösa — men för att försvara Liffland, sedan han lidit nederlaget vid Kerekholm; men vi hafva ett svårare Kerekholm, som botar oss, nemi. följderna af en oriinlig och kränkande lagstiftning.
Vi hafva öfver tre regementen försvarslösa på fästningarna, måhända ej bättre använda till vårt försvar.
Icke ansvarslöst borde lagar få stiftas, som tillfoga Riket så stora förluster och nationen så myckel ondt.
Jag skulle önskat, att den, som skrifvit våra sista författningar angtde laga försvar, hade för LagUtsk. kunnat redovisa för de principer han följt.
Utom dessa ofvannämnda medel skulle äfven tillfälle till arbetsförtjenst i missvextår och medel till allmännyttiga företag kunna beredas, om den summa bevillning, hvilken, efter anställd taxering inom länet, utgår utöfver den, som i bevilln.förordn. blifvit detsamma pålagd, ej inginge till Statscont. utan qvarblefve i länet, att vid påträngande behof lemna dess innevånare tillfälle till arbetsförtjenst, hvilken borde lemnäs genom vägars och broars förbättring och anläggning, sjöars och kärrs försänkning m m., och ej utan i nödfall vid arbetshus; ty då åtginge först ett stort capital till uppbyggande och ordnande af detta hus, — sedan äfventyrade man alltid förlust, då arbete alltid skulle vara föremål för afsättning.
Till fattigdomens och föisvarslöshelens D e n 5 September o. iu. ökande i Skåne har hufvudsakligen, enl. min förmening, Irenne ting bidragit: svårigheten för arbetarne att få säkra boningsplatser och nedrifvandet af deras en gång uppbyggda hus; indragandet af det s. k.
Konungens regemente i Landskrona, hvilket upptog dem, som nu tillfalla fängelser och correctionshus; brist på allmän arbetsförtjenst under missvextår.
I förra Konungars tid, t. ex. i Gustaf III:s, byggdes Gråen m. m., tillhörande Landskrona fästningsverk, under missvexterna på 1780-talet; torparen fick arbete der, hemmansägaren dilkörde sten, för hvilken han erhöll bröd tillbaka åt sig och familjen ur luonobagerierna.
Landskrona ombyggdes; denna stads och Malmö hammar iståndsattes m. m.
Helsingborgs hamnbyggnad är det enda allmänna arbete, som, enl. hvad jag vet, på trettio år i Skåne lemnat någon större arbetsförtjenst, ehuru ingen provins torde i missvextår vara mera i behof deraf än just denna, som ej har några binäringar jemte åkerbruket, och hvars vanliga bördighet lemnar den mindre bemedlade arbetsclassen mera tillfälle att öka sig, och gör att denna är rikast befolkad, hvilket skulle befordra dess välstånd, om ej all industri, genom brist på understöd och till följe af ändamålsvidriga och förtryckande lagar, låg under.
Att någon orsak till Skånes mindre blomstrande tillstånd måste sökas uti det sätt, hvarpå det styres, bevisar det, att dess innevånare kunna finna uträkning vid att öfverflytta till det i allmänhet mindre bördiga Seeland; jag känner pastorater, der under tio år en tjugondedel af den stationära folknummern utflyttat.
Jag har nu, så godt jag förmått, sökt visa det orimliga deruti, att man anser, att man bör försvåra utvägarna, förmörka ulsiglerna för den arbetande classen lill utkomst, emedan den är talrik, man befarar öfverbefolkning; nej! mine herrar! emedan denna samhällsclass är talrik, böra vi söka bereda den en lätt utkomst, böra vi söka underlätta dess egna bemödanden dertill; vore den fåtalig, behöfdes ej Statens medverkan, då kunde den med lätthet bereda sig denna utkomst sjelf.
Det är för arme'erna, om man vill draga nytta af dem, man måste inrätta magaziner och commissarialer och ej för marodören ; men utan förstnämnda omsorg, utan magaziner och commissariater upplösa dessa sig till hopar af marodörer
Men liksom man ej slår fienden med en marodör eller med hopar af sådana, så är det icke med en arbetare eller med hopar af försvarslöse, utan med mängden af arbetare, för hvilkas arbetsförtjenst och utkomst så vidt som möjligt är sörjdt, som man slår den fiende, som kallas brist på industri, fattigdom och landsnöd, och uppbringar ett land till styrka och välstånd.
Då jag uti ett betänk, angtde hemmansklyfningen (Lagsamt Allm.
N:o 3) afgifvet af samma Ulsk., som behandlat ifrågavar. min motion, och hvilket, om jag får sluta efter den tiden då det - Den 5 September e, m. samma och det betänk., hvari min motion behandlats, ankommit till Exped.Utsk., ungefär samtidigt med denna varit föremål för de H.
Utsktns pröfning, läser uti en reservation af en af H.
Utsktns ledamöter följande tänkvärda sats: ”Jag har icke blundat för vådorna af en för långt utsträckt klyfning af jorden, men jag anser dessa för ett mindre ondt, än om möjligheten slänges för arbetaren att förvärfva sjelfständighet genom ägandet af äfven en obetydligare jordrymd;” så skulle det, då det var just hvad jag åsyftat, ”att hemmansklyfningen skulle förekommas, men möjligheten icke stängas för arbetaren att förvärfva sjelfständighet, ” förundra mig att Utsk:n, på sätt som skett, behandlat min i delta ändamål väckta motion, om jag icke längesedan lärt räkna bland mina landsmäns dygder, att hos dem gäller mera personligt anseende än sakens vigt.
Skulle Ståndet i öfrigt återremittera någon del af betänk., skulle jag äfven önska återreiniss af denna punkten.
Skulle Ståndet vägra detta, har jag uppfyllt mitt åliggande, som är att säga min tanke, äfven om min förmåga ej skulle vara att göra den gällande.
Jag har varit iner än mångordig em ett ämne, som torde intressera ingen, men jag har icke talat, hvarken för att villfara den ena eller den andra; jag har talat såsom representant.
Nio månader äro snart under delta riksmöte förflutna; jag tror denna tid hade varit till ända, äfven ora vi talat mindre, så framt vi icke derjemte handlat destomer.
Jag vill icke dermed hafva klandrat någons verksamhet, man kan hafva varit ytterst verksam, äflats och arbetat mycket, och ändock hafva handlat så litet.
Jag har trott, att det betänk., som nu är under öfverläggning, angick skiflesverket och författningarna derom.
Jag liar ej kunnat höra den siste värde talarens anförande, men hvad jag bestämdt hörde, var åberopandet af en reservation af Frih.
Leijonhufvud i frågan om hemmansklyfning, eller ett betänk., som nu icke är föredraget, och i anledn. deraf skulle jag tro, att anförandet angick frågan om hemmansklyfning.
Till svar på hvad den siste värde talaren yttrat rör:de mitt anförande, får jag äran upplysa, att jag väl åberopat Frih.
Leijonhufvuds reservation, men endast för alt bevisa oriklighelen af Ulsktns förfarande vid behandlingen af min motion.
Hr Rosenschölds förslag synes ej höra lill skiftesstadgan på minsta sätt.
Skiftesstadgan har lill föremål, såsom bekant är, icke att tilldela någon ny rätt lill jord åt den, som icke äger någon, utan att lemna föreskrifter för jordens skiftande, i öfverensstämmelse med de rättigheter, som redan finnas.
Delta förslag åter, betruktadt såsom afsöndring af jord, strider så till vida mot det vanliga, att det för närvar, beror »74 Den 5 September e. m. pä jordägarens godtfinnande, fast linder vissa villkor, all låta afsöndring ske.