Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning af den af Frih. Boye väckta motion, rörande i H. 12 9<> Den 10 Februari i f. m. förändrade stadganden i Förordningen om brännvinsbränningen, deruti föieslås flera ändringar, hvilkas användande utan tvifvel skulle medföra både ändamålsenliga och lyckliga resultater, anhåller jag att i detta vigtiga ämne äfven få yttra mina tankar, grundade på någon egen erfarenhet.
Jag förenar mig fullkomligt med den värde Motionären uti den önskan, att det ulan tvifvel oriktiga stadgande, att egen uppgift på tillverkning, öfverlemnad i första instancen till BeredningsCommittes bedömande, skall ligga till grund för beskattningen, må afskaffas, ej allenast på de uti ofvannämnde motion anförda skäl, utan äfven i anseende till den split, som derigenom kan uppkomma grannar emellan; ty i händelse en i min tanka felaktig uppgift företes, måste jag, såsom Ledamot i BeredningsCommitte'en, antingen bryta mot min aflagda ed, eller ock yrka högre skatt på min granne.
Äfven delar jag fullkomligt den åsigt, att man bör nedsätta kanne-rymden af de konstgjorda pannorna, så att deras produetion blir proportionerlig emot en, enligt fastighetsvärdet, medgifven enkel pannas med mäsk värmare, såsom det enda sätt att, utan att förnärma jordbrukarens billiga fordringar, likväl något hämma den till ytterlighet drifna brännvius-fabrikationen; men då genom detta medel redan en betydlig minskning åstadkommes i brännvins-produetionen, tror jag att bränningen borde oafbrutet tillåtas ifrån den i Nov. till den i Maj, eller minst 6 månader.
Att bränna ett par månader på hösten, med uppehåll i December och Januari, medför den olägenhet, att man knappt hunnit vänja kreaturen vid dranken, förr än man åter måste vänja dem derifrån, för att sedan mot våren åter för några veckor vänja dem dervid igen, oberäknad den olägenhet, att man tvingas göra uppehåll med bränningen under den kallaste årstiden, just då den alltid lyckas som bäst.
, Då man vid behandlingen af detta ämne äfven bör taga Statens större eller mindre inkomst i beräkning, tror jag, att dess fördel åsidosättes och det af behofvet påkallade högre priset på brännvinet ej ernås, om man såsom beskattning bibehåller den hittills bestämda Minimi-afgiften, äfven om den fastställes till dubbelt, tredubbelt och fyrdubbelt belopp, efter olika panneryroder; men jag skulle tro, att det lämpligaste vore, om man alldeles borttoge denna afgift och såsom beskattning lade t. ex. 4 ? högst 6 sk. på hvarje tillverkad kanna, väl förståendes, att förut skall efter grundlig och billig pröfning uträknas, huru mycket man på en månad med pannor ifrån 6 t. o. m. 90 kannors rymd kan afverka (NB. sedan den förut nämnda nedsättningen af pistoriska verk blifvit antagen], då skatten för en månad snart vore bestämd; hvar och en likväl förbehållet att anmäla sig till bränning för 1 högst 6 måna - Den io Februacu t. m. der, när honom bäst syntes, emellan den i Nov. oell den i Maj. — Jag tror, att denna beskattning, i förening med den minskade brännvins-produetionen , skulle uppdrifva priset till minst i Rd.
R:gs. per kanna, hvilket minimum torde vara lagom; ty tvingas det högre, blir begäret att insmugta utländsk vara för mycket lockande.
Jag fruktar, att det ej skulle vara riktigt att, vid inträffande partiel missväxt, förbjuda brännvinsbränningen i den landsort, som lider af missväxten, och tillåta den i Rikets öfriga provinser, emedan det synes mig , att öfverflödet af spannmål i den ort, der missväxt ej inträffat, borde, i stället att derstädes uppbrännas, påräknas till afsättning å den ort, som i följd af missväxt ej fått sitt fulla behof af spannmål.
Dessutom vore det hårat att ej allenast blifva lidande genom missväxt, utan äfven, då andra orter få bränna, vara beröfvad rättigheten, att åtminstone på delta sätt söka en inkomst.
Jag medger, att den mindre jordbrukaren inom missväxt-orten, som hvarken har säd eller förlag att köpa den, ej härvid kan komma ifråga; men då ej allenast författningarne utan äfven menskligheten ålägga den förmögnare inom socknen att hjelpa de behöfvande, bör ej ali resource härtill beröfvas honom.
Då behofvet påkallar brännvinsbränningens inhiberande, vore säkert bättre, att såväl vid partiel sorn allmän missväxt bränningen totalt upphörde och allmänheten derom underrättades minst arne månader förut, hvilket så mycket lättarö bör kunna ske, om bränningstiden ej börjar förr än den i November.
Städerne hafva sedan den allmänna brännvinsbränningsperiodens början småningom inträngt allt mer och mer uti landtbrukaren yrke och näringsfång.
Jag känner Städer, hvilkas Borgerskaps angelägnaste göromål är potates-odling å den jord, som från början blifvit dem öfverlåten till producerande af sådana ämnen, som skulle gagna fabriker, och i hvilkas bodrörelse det mesta är bisak, utom hemma fabriceradt brännvin; och är jag öfvertygad, att denna smygförsäljning, sora nästan alltid sker på credit, mera verkar demoralisation, än det oftast ogrundade förhållande, sorn numera nästan öfvergå» till ordspråk:
"Att Bonden super, så länge pannan rinner."
Jag känner deremot ganska få exempel af detta slag, och jag bor likväl uti en trakt af Westergöthland , der nästan hvarje torpare bränner.
Då det nu troligen ej skulle väl anses af Städerna, om Landtmannen', under den tid, då åkerbruket ej sysselsätter honom, småningom inträngde sig i deras näringar och slutligen höll öppen salubod utan försitt lius, föreslår jag, att livar och en må blifva vid sitt yrke, så att Borgaren ej gör åkerbruket och brännvinsbränningen till sin näring och att Landtbrukaren -ej bryr sig om, Ö* Den 10 Tcbruarii f. m. att tänka pä bodhandel; och torde hufvudvilkoret härvid blifva, att Städerna förlora sin brännvinsbrännings-rättighet, såsom för öfrigt troligen mera skadande än gagnande för dem.
Jag anhåller, att detta anförande må få åtfölja remissen af Frih. Boyes motion.
Jag ger beredvilligt en gärd af tacksamhet åt de flere Ledamöter, som uti förevarande ämne yttrat åsigter, skiljaktiga från mina; ty ju flera åsigter här blifva framställda, desto lättare blir det för Utsk. att inhemta, om icke genast den sannaste upplysning, likväl folkets särskilda meningar i ämnet.
Det torde jemväl vara mig tillåtet att tillkännagifva en särskild tillfredsställelse deröfver, att jag ogillas, å ena sidan, för det jag föreslagit en alltför stor, och å andra sidan, för det jag åsyftat en alltför liten inskränkning i brännvinsbränningen, hvaraf skulle kunna slutas, att jag träffat medelvägen.
Åtskillige talare hafva missförstått min mening, och jag begär derföre att få påminna om hvad jag i motionen yttrat.
Hr Montgornerie har sagt och Hr Rothlieb har synts mig instämma i den mening, att beskattningen borde grundas på hvad högst kan tillverkas.
Jag trodde mig dock hafva vederlagt ett sådant förslag, då jag i motionen framställt, huru olika det skulle verka på den fattige och den rike, då den fattige bonden icke kan öfvergifva sina andra sysselsättningar för att drifva brännvinsbränningen till sin största höjd, utan endast kan begagna mellanstunderna, då han är ledig från sina öfriga göromål.
Han skulle genom ett sådant tvång hindras att af brännvinsbränningen draga samma fördel som den, hvilken kan hålla särskilda personer endast för brännvinspannan.
En annan talare, Hr Ramsay, har, i fall jag icke fattat hans mening orätt, sagt, att de pistoriska pannorna icke borde undergå ändring.
Jag har icke begärt någon annan ändring, än ett återgående till rättvisan, nemligen att icke de, som hafva råd att anlägga pistoriska verk, må fa tillverka 3 å 4 gånger iner än andra, och jag tror mig böra kunna förvänta, att de jordägare, som lagt sig till sådana verk, ej en gång sjelfva skola påyrka att vinna en sådan fördel framför andra.
Hr Carlesons framställning vittnar tydligen derom, att han icke förstått mig.
Jag har icke yrkat afskaffande af de Skottska pannorna, utan af missbruken vid deras begagnande.
Skillnaden emellan sådana och vanliga pannor är ganska stor och består icke ensamt i den platta formen, utan jemväl deri, att på hatten finnes än-* nu ett lock, som tillåter det missbruk, att då pannan endast innehåller 5o kannor, kan hatten hålla i5o kannor, och se der hvad jag velat förekomma.
Grefve Lewenhaupt har äfven misstagit sig.
Jag har tillstyrkt, att en partiel missväxt i somliga provinser icke raå föranleda till bränn - É&...
Den 10 Februarii f. m. 93 vinsbrännings-förbud för andra provinser , men endast i det fall, att afståndet hindrar undsättning af spannmål derifrån.
Så billigt det är, att bränningen förbjudes i de provinser, som
Lunna lemna undsättning åt de lidande, så orätt är det, att sådant förbud, endast för sällskaps skull, utsträckes till de öfriga; oell jag hemtar stöd för denna satts af de sista årens erfarenhet.
Jag frågar, kunde väl, efter missväxten i Norrland, en enda kappe spannmål från Jönköpings
Län skickas till Norrländningarnes understöd?
Hvarföre då förbjuda förbränningen af denna säd, sorn icke kunde blifva någon tillgång för de nödställde?
Det är likväl ganska möjligt, att jag haft orätt; men jag har ej heller utgifvit min motion för ett non plus ultra af förträfflighet.
Slutligen måste jag motsätta mig den motion, en värd Ledamot, Hr Montgomerie, gjort.
Jag högaktar motivet för densamma och misskänner icke välmeningen; men att ingå till K. M. med underd. begäran om interims-förbud mot all brännvinsbränning, vore att onödigtvis uppskrämma allmänheten.
Att brännvinsbränningen bör inställas, då behofvet sådant påkallar, gillar jag; men att nu inställa den, då ingen missväxt inträffat, skulle i allmänna opinionen väcka farhåga för ett totalt förbud och ådraga oss beskyllningen för radicalism.
Den opinion delas af hvarje rättskaffens menniska, att fyllerilasten bör hämmas så mycket som möjligt; men då brännvinsbränningen är införlifvad med jordbruket, kan man uti ifvern för denna iasts utrotande gå för långt, hvarföre jag vill påminna om medelvägen.
Då jag förmodar, att Frih.
Boyes ifrågavarande motion, likasom alla med den likartade, remitteras till Bevilln. samt Allm.
Besv. och Oecon.-Utskotlen, och jag således kommer i tillfälle att handlägga densamma inom Utskotten, vill jag icke yttra mig i sjelfva saken, utan endast hemställa till motionären och dem, som yttrat sig i ämnet, om icke en sak är förbisedd, den nemligen, att, då motionen afser en högre bevillning, ingenting yttras om användandet af denna högre skatt.
Jag tager dock för afgjordt, att alla, som önska en högre afgift å brännvinsbränningen, skola anse billigt, att den kommer det betryckta jordbruket till godo; och på sådan grund yrkar jag, att Bevilln.-Utsk. mätte anmodas att, i förening med StatsUtsk., afgifva utlåtande i ämnet och tillstyrka, att den tillgång, som uppkommer genom brännvinsbränningens högre beskattning, må vid beräkningen af Statsinkomsterna observeras, samt att vid uppgörandet af grunderna för bevillningen företrädesvis må afses den ordinarie räntans nedsättande eller upphäf•vandet af de mest tryckande bevillnings-artiklar. 94 Den io Februarii f. m.
Hr Montgomerij Jag får vördsamt tillkännagifva, att Frih.
Boye misstagit sig om min mening.
Jag har icke yrkat, att den högsta möjliga tillverkning bör tagas till grund för beskattningen; jag har deremot sagt, att vetenskapsmän i Hufvudstaden borde beräkna hvarje olika pannas afverknings-qvantum, och att beskattningen derför borde bestämmas efter ett medium och icke för det högsta möjliga af tillverkningen.
Boyes yttrande mot min motion, och att han anser ett förbud mot brännvinsbränning, under nuvarande omständigheter, vara ett missbruk, så får jag anmärka, att det största missbruket är det, jag velat förekomma; ty jag tror, att om Konungen icke förbjuder bränningen, skall den nu forceras af allt hvad lif och anda har.
För öfrigt får jag förklara, att jag anser en förhöjd brännvinsskatt vara af yttersta vigt äfven för det ändamål, Gr.
Horn antydt, eller att derigenom må åstadkommas lindring i Jordbrukets beskattning.
Utan att på minsta sätt misskänna värdet af den erinran, Gr.
Horn gjort om användandet af den högre skatt, som enligt nu gjorda förslag skulle uppkomma, får jag, för att förklara orsaken till den förmenta bristen i min motion, endast erinra, att jag trott något förslag om medlens användande icke böra göras, förr än medlen äro dfna, och att fråga derom icke kan uppstå, förrän det blir afgjordt, att motionen går igenom och en förhöjd beskattning vinnes.
Uti sjelfva saken, deri jag icke äger kännedom, vill jag icke yttra mig; men jag tror, att någon felaktighet vid sista Plenum ägde rum, då Frih.
Boyes förevarande motion ytterligare bordlädes, fastän 49 §• Riksd.-Ordn. stadgar, att remiss bör ske, sedan en motion en gång legat på bordet.
Jag får derföre hemställa, om icke remissen af Frih.
Boyes motion bör upptagas i protocollet för förra Plenum, och endast de derom afgifna yttranden nu böra remitteras. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då vid sisth Riksdag åtskilliga gånger händt, att motioner blifvit, i likhet med Utsk.-betänkanden, på flera personers begäran för andra gången lagde på bordet, hade H, Ex. ansett sig böra gå de JRrs önskningar till mötes, hvilka i sisth Plenum begärt, att Frih.
Boyes motion ytterligare skulle få hvila på bordet.
Jag följde visserligen med någon uppmärksamhet förhandlingarna under förra Riksdagen, men kan icke påminna mig, att sådant då var vanligt.
I alla fall måste väl praxis vika för Grundlagen, och jag får derföre blott åberopa 49 §•
Riksd.-Ord., sora innehål - Den lo Februarii f. m. 5)5 ler: ”Hvar och en allmän fråga, som första gången i nå”got Stånd förekommer, skall, såvida ej Ståndet enhälligt ”genast densannna till vederbörligt Utskott förviser, ligga ”på bordet till nästa Plenum, då remiss bör ske.” Frih.
Ehvad ett misstag under förra Plenum v ägt rum eller icke, så är dock en sanning, att Hr Gr. o. Landtm., gjorde proposition om motionens bordläggning, hvartill It. o. Ad. biföll.
Misstaget fä vi således dela med Landtm, och jag vet icke, hvartill anmärkningen skall tjena.
I alla fall synes det mig icke vara grundlagsenligt att gifva ett beslut en annan dag än den, då det verkligen är fattadt.
Uppå derom gjord proposition beslöt R. o. Ad., att Frih.
Boyes förevarande motion, jemte de i anledning deraf afgifna yttranden , skulle till Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Oeconomi-Utskotten remitteras.
Vid sista Plenum, eller det nästföregående, vill jag påminna mig, att remiss beslöts ä PresteSt:s inbjudning, angående inskränkning af vissa Riksdagskostnader.
Vid detta tillfälle föreföll emellan mig och Frill.
Boye en debatt, hvilken enligt begäran skulle åtfölja remissen.
Sådant lärer likväl icke hafva skett, utan skall Prot.-Utdr. blifvit remitteradt och discussionen vara qvarliggande, emedan den icke var omnämnd i Hr Gr. och Landtmts proposition.
Jag får derföre anhålla, att Hr Gr. och Landtm, täcktes nu göra proposition derom, att denna discussion må till StatsUtsk. remitteras, helst frågan eljest ligger nere.
I anledning af hvad den sista talaren anfört om några muntliga yttrandens remitterande till Utskott, får jag hemställa , om icke tidsutdrägt och kostnad förorsakats genom den välvillighet, som vid förra Riksdagarna blifvit bevisad dem, som talat, att nemligen deras yttranden blifvit till dem aflemnade, för att genomses före deras afsändande till Utskotten.
Ridd-Ord. föreskrifva-, att sådana muntliga anföranden, som remitteras, böra till protocollet afgifvas, vid påföljd att de eljest afsändas sådana de blifvit uppfattade.
Jag får således hos Hr Gr. o.
Landtm, anhålla, att den §., som innehåller detta stadgande, måtte någon tid vara anslagen, på det hvar och en må erinras om sin skyldighet i detta afseende. R. o. Ad. beslöt, att de, i anledning af i:sta och 2:dra punkterna i PresteSt:s den 4 dennes föredragne Prot.-Utdr. af den 11 sisll Jan., afgifna yttranden skulle åtfölja den beslutade remissen till StatsUtskottet. 96 D-cn io Februari i f. m.
Företogs till pröfning den sedan sista Riksdag hvilanda, föreslagna nya redaction af i:sta punkten i 5g §.
Riksd.-Ordn., att utgöra denna §:s esta mora., tillika med den jemväl hvilande, i sammanhang dermed föreslagna förändrade redaction af TryckfrihetsFörordningens 2 §:s 4 morn.
Hr Montgomerie, Gustaf:
Då den förtidiga dis— cussionen i detta ämne föreföll, yttrades, att det nya Lagförslaget icke skulle innefatta tillräckliga garantier mot missbruk.
Jag skulle tro tvärtom, emedan det innehåller, att prolocolls-tryckningen kan ske antingen fullständigt eller i justerad t sammandrag, så mycket hellre som ordalydelsen i nu varande 5g §.
Riksd.-Ord., att nemligen tryckningen, så tidigt ske kan, bör verkställas, icke synes innebära större garanti än det nu ifrågavarande förslaget, emedan R. o. Ad:s protocoll för sista Riksdagen ännu icke äro tryckta, hvilket synes bevisa, att bestämmelsen: så tidigt ske kan, icke innefattar någon särdeles garanti, åtminstone för skyndsamhet.
Hvad åter angår uttrycket justeradt sammandrag, så anser jag det visserligen vara ganska tvetydigt, ty ett justeradt sammandrag kan vara mer och mindre fullständigt, men tror likväl, att en närmare bestämmelse deri lätt kan ske, hvilken jag önskade sådan, att besluten endast i största korthet må upptagas jemte de personers namn, sorn talat för, emot samt öfver det beslutade ämnet, till en må hända nödig tillfredsställelse för talarnes möjliga fåfänga, att se sina namn gå till efterverlden.
Då de dryga trycknings-kostnaderna utgjort föremålet för ett allmänt och rättvist klander, tror jag det vara af vigt, att det nya förslaget blifver antaget.
Vi veta dessutom alla, att det knappast finnes någon, som läser Riksdags-protocollen, och följaktligen är den betydliga kostnad, tryckningen medtager, alldeles onödig, hvartill kommer, att R. o. Ad., äfvensom de öfriga Stånden, i tidens längd skulle nödsakas hyra betydliga och kostsamma utrymmen, endast för att förvara dessa, af ingen lästa, men oaflåtligen växande protocolls-luntor.
Jag får således tillstyrka förslagets antagande.
Då jag, såsom Ledamot af sista Riksdags Const.-Utsk., biträdde det förslag till ändring af 5g §., hvarom nu är fråga, undgick mig ej det motiv, som grundlagt förordnandet om Ståndsprotocollens tryckning till deras fullständiga innehåll
Men vid närmare eftersinnande fann jag, att ett förändradl Statsskick i delta afseende äfven förändrat fordna förhållanden.
Före år iflog, under det trycktvång i allmänhet agde rum, var en sådan tryckning nödvändig, RiksStåndens protocoll voro det enda ställe, der gnistan Dcn 10 Februarii f. m. 97 af en slocknande frihetskänsla bevarades, och den halfqväma Nalionalandan heratade dock. der någon luft och näring af patriotiska mäns frimodiga yttranden, hvilka utan protocollens tryckning för allmänheten varit undangömda.
Men nu, då dessa elementer för ett constitutionelt samhällsskick hafva väsendtligare och fastare grunder; nu, då tryckfriheten, i förening med tidningsväsendet och offentligheten vid Ståndens öfverläggningar, är den säkraste garanti, att intet af vigt blifver utestängdt från Allmänhetens kännedom, synes särskild ovillkorlig' tryckning in extenso af Ståndens protocoll vara öfverflödig och endast ledande till en odräglig kostnad för Staten.
Då för Statsinachinens behöriga gång, Rikets försvarsanstalter samt Nationens upplysning och förkofran, Svenska folket ansträngt sin yttersta förmåga och nödgats af bristande tillgångar i detta afseende tillgöra mindre, än det önskat och någon gång behöfts, är det i sanning beklagansvärd!, att en högst betydlig summa slöses på en sak, vid nuvarande förhållanden icke af någon nödvändighet påkallad; och visar ej redan en tjuguårig erfarenhet, att föremålet för denna utgift till största delen blifver en oläst pappersmassa, med slutligt öde att användas till omslag i kryddbodarna?
Utsk. hade således full anledning åtminstone till den modification i 5g §., Utsk. föreslagit.
Men som jag föreställde mig, att tider kunna komiiia, då kännedom af protocolien i fullständigt skick vore af vigt för fosterlandsvännen, och det kunde hända, att de i Ståndens Cancelliet förvarade justerade concept-protocoll af en eller annan orsak skulle förstöras eller försvinna, hemställde jag till Utsk., att derest något Stånds protocoll ej, jemte bilagor, till hela dess innehåll blifvit tryckt, ett exemplar deraf i fullständigt skick borde utskrifvas och inom viss tid efter Riksdagens slut till RiksArchivet aflemnas—- hvilket, om man funne det lämpligare, kunde förbytas till deposition i Banken, såsom R.
St:s eget Verk —, för att derstädes säkert förvaras till begagnande i kommande tider af fornforskaren,’häfdatecknaren, philosophen eller Statsoch Riksdagsmannen.
Detta tillägg i förslaget ansåg dock Utsk. öfverflödigt.
Då nu öfver samma förslag endast med ja eller nej får beslutas, kan vid denna Riksdag ett sådant tillägg icke såsom grundlags-förändring komma i fråga; men skulle detsamma anses till ändamålet ledande, torde ej binder möta R. o. Ad., att för dess enskilda del och för denna Riksdag besluta, att, hvad dess eget protocoll angår, vidtaga den af mig ifrågasatta utväg, hvilken jag till R. o.
Ad:s bedömande öfverlemnar , hvarigenom ali betänklighet synes böra försvinna vid antagande af den föreslagna grundlags-förändringen.
Jag har trott det ej vara ur vägen att på förhand göra denna framställning, i H. i i 98 Den io Februarii f. m. såsom måhända inverkande på beslutet om samma förändring, men hvilken framställning först efter grundlagsfrågans afgörande lärer kunna blifva föremål för R. o. Ad:s slutliga öfverläggning och pröfning, så framt R. o. Ad., lika med mig, skulle finna omständigheterna dertill föranleda.
Ilr Dalman, Wilh. Fred., anförde skriftligen:
Det ämne, deruti H. R. o.
Ad. nu går att fatta ett beslut, synes mig vara af den vigt, att, då opinionerna tyckas vara böjda för antagandet af det hvilande förslaget, de betänkligheter, som deremot sig förete, icke böra undandöljas; och jag har, af sådan anledning, trott mig för några ögonblick kunna taga i anspråk II. R. o. Ad:s uppmärksamhet.
Frågan om upphörandet af Ståndens skyldighet att låta trycka sina protocoll härleder sig från det allmänna och ostridligt sanna ropet om Riksdags-kostnadernas höga belopp.
Emedlertid torde man kunna säga om detta rop, att det uppkommit mera af obelåtenhet nied hvad Riksdagarna uträttat, än med hvad de kostat.
Hade Nationen funnit skäl att vara nöjd med Riksdagarnas åtgärder, så hade den säkert icke så noga beräknat denna kostnad.
Vi hafva Statsinstitutioner, som kosta vida mer, än hvad som utbetalas för NationalRepresentationens sammanträden, men emot hvilkas dyrhet man hör långt mindre ovilja yttras.
Neka torde man dock icke kunna, att en FolkRepresentation sällan är för dyrt betald, om den uppfyller sitt ändamål.
Gör den åter icke detta, så anser man den för dyr, om den ock kostade blott fjerdedelen af hvad som nu erfordras, för att sätta i gång ett så vidlyftigt och compliceradt machineri, som Sveriges Riksdags-väsende.
Detta vare ingalunda sagdt, för att försvara de höga kostnaderna eller för att ogilla de minskningar deri, sorn t. ex. skett genom Talmans-representationens indragning.
Jag har, af fullkomlig öfvertygelse, icke blott om dessa kostnaders öfverflödighet, utan till och med om deras olämplighet, måhända till och med under vissa förhållanden skadlighet, lemnat min röst till deras afskalfande.
Jag tror äfven, att arbetena i flera Stånds- och, snart sagdt, i alla Utskotts-Cancellier kunna ordnas mera ändamålsenligt, ledande till mera både besparing och skyndsamhet, än de föregående Riksdagarna, och jag hör med tillfredsställelse, att vi i detta afseende snart ljufva ett förslag att vänta från Exped.-Utskottet.
Slutligen tror jag äfven, att kostnaderna för protocolls-tryckningen kunna ej obetydligt minskas, om tryckningen sker på större papper och med mindre stilar samt Boktryckare antagas efter förutgående entreprenad-auetioner.
Men att borttaga Ståndens skyldighet och Folkets rätt att få dessa protocoll tryckta fullkomligt sanningsenligt, icke stympade ^Uer sammandragna, dertill kan jag, Den 10 F e h r u a r i i f. ra. »9 vid ett närmare begrundande af de möjliga följderna, ej biträda med min röst.