Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, ej annat än tillstyrka afslag å Utsk:s betänk.
Jag hemställer till Utsk. sjelf, huruvida icke, om äfven den princip är riktig hvarefter Utsk. handlat, ett undantag bör göras för de varor, som hufvudsakligen nu äro i fråga?
Principen nemi. att så mycket som möjligt underlätta rörelsen är riktig; men månne denna princip likväl icke hufvudsakligen afser sådane varor, vid hvilkas försäljning Sverige måste concurrera med andra nationer?
Det är klart, att de varor, som på verldsmarknaden måste lemnäs till bästa möjliga pris, ej tåla några omkostnader inom landet, och att ju mera varan lider deraf, ju mera kommer sjelfva landet att stå tillbaka på denna verldsmarknad.
Detsamma gäller inom landet ronde varor, dervid man finner att förbrukningen icke allenast icke är skadlig, utan tvertom nyttig.
En förbrukning i allmänhet framkallar industri, och då påslår jag, att, just för den vexelverkans skull, som äger runi emellan producenten och consumenten och som är nyttig för de flesta varor, lättade communicationer verka fördelaktigt.
Men vill man icke uppmuntra förbrukningen af en viss dass af varor, som skada del allmänna, hvarför dä lindra omkostnaderne för dem?
Man anmärker, att om en lindring göres här, så drabbar det icke consumenten utan köpmannen.
Detta är visserligen sant, men jag får dervid invända, att köpmannen hittar vägen till consumenten, så att det ändock är han, som till slut får betala, ja! mera än hvad köpmannen gifvit.
Jag bestrider således helt och hållet tilllämpningen af denna sats på sätt Utsk. tillstyrkt.
Hela verkan kan icke vara någon annan än den, att om en vara hitföres från Skåne och här står i concurrens med en vara producerad på närmare håll, så blifver det en fördel för producenten i denna sednare del af landet, men deremot en förlust för producenten i Skåne.
Jag ser ej hvarföre man skulle göra en lindring, som skulle medföra en skada och äfven en fara; ty hvem kan väl neka, att delta behof för Stockholms stad ej är ett sant behof?
Man bör derjemte eftertänka, alt Stockholms stad bygger icke allenast för sig sjelf, utan äfven för landet, och det mäste medgifvas, att det icke vore nyttigt, om man komme derhän, att städerna belastades till den grad, att de icke kunde underhålla de byggnader, som äro nödvändiga för afsättningen och sjelfva rörelsen i allmänhet.
Jag anhåller, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, att R. o. Ad. ville afslå detta betänk.
Utan att vilja inlåta mig i någon discussion, huruvida den ifrågavar. afgiften är behöflig eller nödvändig för Stockholms stad, önskar jag blott få veta, huruvida densamma rättvisligen och grundlagsenlig!, på det sätt hittills 400
Den 30 O eloi) er f. m. skeft, kan åläggas allmänheten.
Jag vill visserligen nu icke tala derom, huruledes denna afgift tillkommit i strid emot 73 § K eg. F., men såvida den hädanefter skall efter grundlagen tillämpas, mäste väl medgifvas, alt den äfven bör till det med densamma afsedda ändamål utgå.
Nu har likväl blifvit upplyst, att denna afgift befunnits öfverskrida det behof, för hvilket den egentligen tillkommit, och att till följd deraf en stor del af densamma utgått lill helt andra ändamål; jag kan således ej finna annat, än att ett sådant förfarande står i strid med vara grundlagar, som säga, att man ej har rätt att beskatta medborgare pä annat sätt än samma grundlag föreskrifver. l)ä 1111 dessutom, såsom jag haft äran anföra, det är upplyst, att hela den afgift, som nu erlägges lör de mälbara, våla varor, sotn till hufvudstaden. frän landet införas, för det med densamma afsedda ändamål icke behöfves, och en nedprutning således utan olägenhet bör kunna ske, så anser jag den nu af Ekou.Utsk. föreslagna afgiflen vara billig, och får derföre för min del tillstyrka bifall till betänk.
Jag är till alla delar förekommen af Hr von Hohenhausen och anhåller blott att få förklara, att jag inom Ulsk. delade deras åsigt, sorn ansågo, alt den af Utsk. föreslagna nedsättning af ifrågavar. afgift icke borde beviljas; men att jag tillika, dä jag icke pä afdelningen deltagit i dess närmare bestämmande, icke låtit såsom reservant mig anteckna.
Jag tror, alt de skäl, som af Hr Gr. Lewenhaupt och Hr von Hohenhausen blifvit anförde, tillräckligt tala för afslag ä ifräga— var. betänk., äfvensom jag är öfvertygad derom, alt om äfven anslaget till underhållet af Stockholms broar och quaier icke alla år åtgått till detta ändamål, utan möjligen blifvit lill något annat användt, sä skall man vid betraktande af de, både till sitt eget förskönande och till högst nyttiga ändamål ganska betydliga utgifter, som Stockholm under de sednare åren fått vidkännas, likväl finna, att ofvannämnda afgift icke varit illa använd.
Man torde blott behöfva kasta ett öga på Stockholms quaier, för alt se, hvilka förbättringar de pä sednare tiden undergått.
Jag vill för öfrigt ej upprepa de skäl, som redan blifvit i ämnet anförde, utan anhåller jag blott om Hr Gr. 0. Landtm:s propos. pä afslag af betänk.
Jag vill icke ingå i något svaromål på de allmänna theoretiska grundsatser, som här blifvit framställde och hvilkas riktighet i och för sig sjelfva jag är en af de första att erkänna; men jag skulle likväl tro, att man i delta, likasom i många andra fall, mäste hälla sig vid saken, och dä lära theorierne väl icke sä alldeles slå in med verkliga förhållandet.
Den satsen har här blifvit framställd, ali Stockholm förskönas årligen, uppför byggnader och behöfver sålunda naturligen dertill betydliga medel, samt att man i följd deraf ej borde förminska dess inkomster; men jag ber dervid få erinra, alt frågan nu icke är härom, utan gäller den endast en afgift för ett bestämdt ändamål, hvarvid vi sålunda måste hålla oss.
Här är vidare sagdt, att den Den 30 October f. m. 407 skuld af nära 700,000 r:dr, som Stockholm för närvar, äger, skulle hafva ledt sitt ursprung frän dess qnaiers ombyggnad.
Derpå svarar jag, att de quaier, hvilka begagnas till upplag för målbara, våla varor hafva ej på sednare tider blifvit ombyggde, utan på sin höjd med några bräder reparerade, de granna och lysande åter äro till upplag af sådana varor förbjudna. livad åter det beträffar, att en brist förefinnes, så tviflar jag ingalunda derpå; men hvarföre då ej begära ett anslag öppet och ärligt?
Man finnér här i denna sak, såsom i många andra, att det icke är nyttigt att gifva granna tillar, som svära emot verkliga förhållandet; ty hade man öppet gifvit tillkänna, att Stockholms stad, som är skuldsatt, behöfde detta anslag af landet och detsamma beviljats, då hade man icke nu haft något ali deremot invända; men då nu detsamma är begärdt för ett visst ändamål, men tillika med dubbla beloppet utgår mot hvad det verkliga behofvet kräfver, så torde det ej vara för mycket begärdt, om man önskar betala hvad som verkligen lill det åsyftade ändamålet åtgår, men icke derutöfver.
Här är sagdt, att köpmannen hittar vägen til! consumenten; så mycket bättre då för Stockholms köpmän, om de på denna kunna erhålla en billig vinst.
Producenten deremot torde böra slippa denna afgift, som erlägges af honom, utan att han genom ett förhöjdt pris erhåller någon ersättning derföre; ty alt han det icke gör, det visar erfarenheten tillräckligt, då den vara, hvarom nu är fråga, många gånger varit i lägre pris här, än på andra ställen, hvilket dock, jag erkänner det, kan vara en följd af den starka hopningen af varan här.
Således har producenten icke något godt af denna afgift sådan den nu är, men honom skulle åtminstone någon fördel tillskyndas, om en del deraf pålades Stockholms stads consumenter, i hvilket fall den äfven drabbade den det borde.
I afseende på den fråga, som här blifvit framkastad, huruvida den ifrågavar. afgiften vore grundlagsenlig eller icke, får jag äran upplysa, att en dylik fråga icke nu kan utgöra föremål för R. o. Ad:s eller något annat Stånds öfverläggning.
Vägen för sådane frågor är nemi. i grundlagen bestämd; jag vill således ej vidare deröfver yttra mig.
Det är klart, att i Sverige har, i alla tider, utan afseende pä grundlagen och dess bestämmelser, afgifter blifvit allmänheten ålagde för broar, vägar och byggnader, hvilka af communen och icke af statsverket blifvit upprättade.
Om nu man skulle komma derhän, att, såsom Frih.
Hamilton yttrat, ett anslag behöfdes för Stockholms stad, till fullbordandet af dess quaier och broar eller andra byggnader, och man vidare derifrån skulle leda sig lill den slntföljden, att man vid behof af byggnader skulle kunna yrka på anslag af Staten, så skulle man lätteligen här i Sverige, såsom i andra länder, komma i erfarenhet af hvilka summor som åtgå till vägars och broars underhåll, och skulle dessa summor med flere millioner öfverstiga den bevillning, som Svenska folket sig åtagit till stalsbristssumm. ans fyllande.
En särskild embelsmanna-personal skulle i följd häraf aflönas, en ny förvaltning i delta afseende införas i ett land, 40S Den 30 October f. m. hvars organisation i detta såsom i många andra afseenden har erfarenheten för sig att vara vida bättre än de der nyorganiserade inrättningarne, som kostsammare upprätta allt hvad vi håfve för bättre pris.
Jag kan ej annat än anse, att så länge Stockholm befinner sig i den belägenheten, att icke fullt en åttondedel af de quaier äro fullbordade, som der måste byggas, så är icke tiden ännu inne att indraga eller förminska de medel, som dertill kunna behöfvas, hvarföre jag äfven icke finner lämpligt att bifalla Utsk:s betänk., utan tillstyrker afslag derå.
Staden Stockholm är, såsom bekant, en stad byggd ömsom på öar eller utskjutande uddar af fasta landet.
Följden deraf måste vara, att behofvet af quaier är större än i de flesta andra städer.
Till detta stora behof måste naturligtvis äfven betydliga medel anskaffas; men hvar skola de tagas?
Jag vill till bevis för detta behof ännu lägga ett skäl; man vet nemi. att genom de förändringar, som för åtskilliga år sedan gjordes med det s. k. magistratens fiske under Norrbro, så kom Mälarens yta, vid borttagandet af det till nämnde fiske hörande pålverk, att något sänkas.
Följderna deraf hafva varit, på sätt detta Riddarhus och andra stora vid stränderna på pålverk uppförda byggnader bevittna, att pålverket skadats och husen tagit skada.
På samma sätt har det äfven gått med quaierna, så att de behöft ombyggas.
Dessa omständigheter hafva således bidragit att öka kostnaderne utöfver det belopp, hvartill stadens läge i allmänhet föranleder.
Kunna medel till quaibyggnader tagas af staden allena?
Detta är visadt vara omöjligt, emedan staden redan blifvit för dylika utgifter ganska betydligt skuldsatt.
Kunna då medlen med något hopp om framgång begäras af Staten?
Jag anser detta nästan lika ogörligt.
Hvar och en känner den missundsamhet, som i landsorterne äger rum emot hufvudstaden, hvilken man der i allmänhet anser vara gynnad på det öfriga landels bekostnad.
Då fråga är om några fördelar för Slockholm, så plägar följaktligen större svårigheter möta, än om frågan rörde andra orter.
Någon annan utväg synes mig således icke återstå än den, att lägga afgiften på de trafikerande och på sådane varor, som de nu ifrågaställde.
Man säger, att denna afgift är för stor, jemförelsevis med hvad som af staden påkostas för de quaier, hvarest målbara, våta varor uppläggas.
Jag frågar huru det skulle tillgå, att minutera ut denna afgift så, att man skulle förklara, det vissa platser endast finge begagnas för målbara, våta varor och vissa åter för andra?
Detta är ju alldeles omöjligt.
Vid stora skeppsbron, der de flesta fartygen lägga till, måste uppläggas, icke blott dessa målbara, våta varor eller egentl. bränvin, utan äfven åtskilliga andra.
Hvar och en som går deröfver kan likväl se, att bron begagnas nästan så att säga lill bränvins-magasin, ty bränvinsfaten ligga vanligtvis ute allt ifrån deras ankomst från de södra orterna till deras inskeppning på något fartyg, som kan föra dem in åt Mälaren, Hjelmaren eller de norra orterna.
Vederb. be - Den 30 October f. m.
409 bespara sig således magasinsomkostnaderne, hvilka väl äfven borde tagas något i beräkning.
Mig har det verkligen förundrat, huruledes man kan vilja, på andra trafikerandes bekostnad, göra ett så stort undantag för bränvinets'skull; ty kärlen, hvari det förvaras, göra det nästan omöjligt att komma fram på vissa delar af Skeppsbron.
Jag tror, att någon förändring i den gällande afgiften icke lämpligen kan göras nu, då quaien framför det K.
Slottet är sönder och då för öfrigt, hvart man vänder sig, brist på quaier faller i ögat.
I en hufvudstad, dit främlingar mest komma och der uppmärksamheten företrädesvis riktas på den ordning, som der råder, måste man äfven göra flere uppoffringar för att kunna likna annat folk, än man behöfver göra i småstäder, på hvilka mindre räknas.
Jag tillstyrker vördsamt, att R. o. Ad. måtte afstå betänk.
Jagskall icke förlänga discussionen, utan anhåller blott att till besvarande få upptaga några af Frih.
Hamilton mot mitt anförande gjorda anmärkmr.
Ingen erkänner snarare än jag behofvet af en förbättrad gatu-upplysning inom hnfvudstaden (det är äfven en sak, åt hvilken jag egnat en särdeles uppmärksamhet under den tid jag genom K. M:s nåd beklädt Öfverståthållare-platsen); men jag ber dock att få. fästa Frih.
Hamiltons uppmärksamhet derpå, att det icke är staden, sorn bekostar densamma, utan åligger detta husägarne, äfvensom jag torde böra tillägga, att Stockholm verkligen är af communala afgifter så högt beskattad, alt en dylik förbättring mera torde ligga inom önskningarnes område.
Jag hoppas att den tid skall komma, då delta bestyr, i likhet med gatuläggningen och renhållningen, skall blifva ett generelt åliggande, tillhörande en särskild direction och icke mera de serskilda husägarne.
Inträffar delta, så blifver säkerligen den af Frih.
Hamilton gjorda anmärkn. äfven obehöflig.
Slutligen har Frilen sagt, att de dyrbara granit-quaierne icke få till upplag af sädane, som de nu ifrågavar. varorna begagnas; detta är visserligen sant, men man måste väl åtminstone icke kunna neka, att slussarne äfven ingå såsom en ingredierande part för de trafikerande.
Desse måste naturligtvis äfven ombyggas, och då Stockholm har en betydlig skuld, hvar skola då de medel tagas, som erfordras, för att åstadkomma denna nybyggnad?
Jag anhåller att få upprepa min begäran om afslag å Utsk:s betänk, jemte det jag tillstyrker, att den ifrågavar. afgiften måtte blifva bibehållen till det belopp, som den för närvar, utgör.
Frih. von Döbeln, Napoleon: Gr. Lewenhaupt har på så grundliga skäl bevisat, att Ekon.Utsk:s ifrågavar. betänk, bör afslås, att jag ej har något synnerligt att dervid tillägga.
Jag anhåller dock att få fästa uppmärksamheten derpå, att det för städer i allmänhet är ganska farligt att nedsätta sådane afgifter, som röra dess ekonomiska hushållning, men att en dylik åtgärd måste blifva af yttersta våda, då den rörer en sådan stad som Stock3 H. 52 410 Den 30 October f. m» holm.
Dessutom då här finnas hamnar inom hufvudstaden, hvilka bevisa sanningen deraf, alt man bör vara betänkt på att hafva tillgångar till de utgifter, som kunna erfordras för deras iståndsältande, så anser jag högst olämpligt att just vid en sådan tidpunkt nedsätta de afgifler, som för samma ändamål äro afsedde.
Vi hafva t. ex. Nybrohamnen, Nya Kungsholmsbron äfvensom den Gamla, af hvilka den första oell sista åtminstone fordra ombyggnad.
Hvad Ladugårdslandsbron beträffar, så skulle der kunna blifva en af de skönaste hamnar och promenader om Byggnadscollegitim ville dermed sysselsätta sig.
Här är visserligen föga värdi att yttra sig för det ifrågavar. betänk., när man hör den allmänna opinion, som är emot detsamma.
Hamilton har äfven så grundligt utredt frågan, att jag har föga att tillägga.
Men då här af en värd talare, Hr von Hartmansdorff, blifvit yttradt, alt cpiaicr finnas, hvilka äro i yttersta behof af reparation, så kan jag ej annat än beklaga, att de afgift er, hvarom nu är fråga, icke blifvit till dylika företag besparade, utan i det stället utgått lill helt andra ändamål.
Här finnas flere quaier, såsom vid Kungsholmsbron och Röda Bodarne t. ex. hvilka äro i det mest beklagansvärda skick, men till hvilkas istänrlsättande jag är fullt öfvertygad, att desse summor skulle varit tillräeklige, om de nu för detta ändamål varit i behåll.
Hvad den ifrågavar. afgiften beträffar, så är den af en för producenterne ganska tryckande beskaffenhet.
De som bo nära Stockholm måste nemi. ovillkorligen föra sina varor dit; de kunnaa likväl icke föra dem sjövägen utan att afgiften blifver dubbelt så dyr, som om de transporterades landvägen, enär transportkostnaden från quaien till köpmannen, sammanlagdt med den afgift, som för sjelfva varan mäste erläggas, uppgår till 115 ä 120 proc. af varans hela värde.
Ofverläggningen ansågs härmed afslulad, hvarpå H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:s betänk.
Propos. å afslag på detta betänk, blef derefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med några nej, i anledn. hvaraf H. Ex. Ilr Gr. o.
Landtm, förklarade, att betänk, blifvit af R. o. Ad. afslaget.
Hr Berg von Linde, Johan Albrecht, hade inlemnat följande: Sedan H. R. o. Ad. i sisth Lördagsplenum till LagUtsk. återremitterat dess betänk.
N:o 14, i anledn. af K.
Ärfdabm, anhåller jag, att med anledn. af samma betänk, få framställa några anmärkmr, hvilka torde få åtfölja återremissen till Utsk.
Den 30 O c t oljer f. m. 411 Lika med de till grund för den K. propos. och Utsk:s betänk. uttryckta åsigter, anser äfven jag sådane svårigheter och betänkligheter möta förslaget att åt communalstyrelser, under benämning förmyndarekamrar, uppdraga direct befattning med förvaltningen af omyndiges gods, alt denna ide', huru god den än i sig sjelf må vara, likväl för närvar, torde böra öfvergifvas; deremot hyser jag den öfvertygelsen, att dessa betänkligheter skulle hufvudsakligen undanrödjas, och det blifva både nyttigt och verkställbart, om man ville inskränka sig dertill, att åt en dylik myndighet öfverlåta controllen ä den förvaltande förmyndaren, i vissa fall något vidsträcktare, i andra åter mera inskränkt, än Utsk. i sitt betänk, föreslagit, samt att denna myndighet blefve allmän och permanent ; således icke endast för särskilda fall tillförordnad.
En slik befattning synes mig, utan att ingripa, hvarken i det egentliga förvaltningsbeslyret, eller i domarens pröfningsrätt deraf, kunna bestå i skyldighet att: l:o Tillse det icke någon omyndig ma sakna lagligen tillförordnad förmyndare, samt i händelse så inträffar, derom hos domstolen göra anmälan och uppgifva förslag å tjenlig och vederhäftig person att till förmyndare förordna. 2:o Afgifva yttrande, som af domstolen kan infordras, ang:de lill förmyndare föreslagne, eller dertill enligt lag berättigade personers skicklighet och vederhäftighet alt ett slikt sysslande bestrida. 3:o
Då behofvet så påkallar, föranstalta om laglig säkerhets vinnande och bibehållande i förmyndares fasta egendom för myndlings arfvemedel. 4:o
Med sin uppmärksamhet följa förmyndares förvaltning af myndlings gods, äfvensom hans hushällssäll i allmänhet, för att i händelse skäliga anledmr skulle förekomma om vanvård af myudlingen och hvad honom tillhörer, eller ock om sådan försämring af förmyndarens egen ekonomiska ställning, alt osäkerhet för myndlingens gods kan vara att befara, då hos domstolen göra anmälan derom och om behofvet af annan förmyndares tillförordnande.
Desse åligganden skulle,, efter mitt förmenande, lämpligen kunna uppdragas åt de nyligen inrättade och valde sockennämnder, hvilka utgöras af 10 å 12 personer från särskilde trakter af socken, och för dem blifva temligen lätt utförbare, om än, emot hvad förmodas kan, nämnden inom någon socken skulle komma att bestå endast af i skrif- och räkenkonsten mindre erfarne personer af allmogen.
Ett sådant communalbeslyr skulle ock utgöra ett värdigt föremål för dessa sockennämnders verksamhet, hvilken genom författningen ang:de deras bildande icke blifvit så tagen i anspråk, alt ju de, utan allt för stor uppoffring af tid och möda, kunna egna sig deråt; och med nit, omtanka och urskiljning full— gjordt, skulle det utan tvifvel verksamt bidraga, att pä ett enkelt och naturligt sätt trygga de omyndige frän förluster, vida säkrare och bättre än alla tysta förmånsrätter, hvilka utan särdeles svårighet kunna eluderas, och mången gång till omyndiges kännbara lidande och förlust blifvit eluderade.
412 Den 30 O doter f. ra.
För att sätta sockennämnd i tillfälle att fullgöra ofvanuppgifne åligganden torde erfordras, dels alt till densamma allemnas ett exemplar af de bouppteckningar och arfskiften, som efter aflidna personer upprättas, liksom af de förmyndare-förordnanden, hvilka ntfärdas, och hvaruti, så vidt ske kan, beloppet af myndlingens arfscapital bör utsättas, dels ock att nämnden skulle äga livart tredje år emottaga, och i fall behofvet så påkallade, dessemellan från förmyndare infordra sådan redo och ^räkning för förmynderskapet, som honom enligt 23 cap. 1 § Arfdabm åligger afgifva, på det sockennämnden må kunna tillse alt den omyndige rätt sker.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att detta anförande, såsom ägande sammanhang med LagUtsk:s återremitterade betänk.
N:o 14, finge till nämnde Utsk. remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 46, i anledn. af väckt motion om undersökning, ronde Technologiska Institutets förvaltning m. m.
Jag kan ej neka till att det förundrar mig alt finna, att detta betänk, slutar med, ”att tillstyrka R.
St. alt hos K. M. i underd. begära nedsättande af en comité' af sakkunnige män, lill utrönande af tillståndet inom den Technologiska undervisningsanstalten, samt, ifall skäl till anmärkmr förefinnas, till utredande huruvida orsaken dertill ligger i Institutets stadgar, eller i desammas försummade efterlefnad”.
Har icke Sverige fiscalsembeten, som kunna tillse^ huru inrättningar och embetsverk fullgöra sina skyldigheter?
Aga ej R.
St. sjelfve en Ombudsman, som åligger att i hvarje fall anställa åtal, i fall anledn. dertill förefinnes?
Behöfva väl särskilda comiteer dertill förordnas?
Hvart leder väl en sådan ordning, och huru kunna väl R.
St. rimligtvis, på en enskild motionärs framkastade opinion öfver inrättningar och embetsmyndigheter, begära comitéers tillsättande för att desamma undersöka?
Jag måste i sanning säga, att formen är besynnerlig.
Kan väl någon menniska förneka nyttan af Technologiska Institutet såsom undervisningsanstalt, så har han aldrig sett denna inrättning på närmare'håll; han må då endast gå dit och se på dess samlingar och arbeten samt öfvervara en examen,_och han skall komma på helt andra tankar.
Hvartill då detta?
Ar det enskildt emot chefen, man syftar, så må man tala rent språk och säga, att man är missnöjd med honom; men att komma in till K.
M. och tillstyrka en comite's nedsättande, för att utröna huruvida felaktigheter, som supponeras, men hvilka man dock ej bestämdt känner, kunna härröra från sjelfva reglementet eller från bristande efterlefnad deraf, det finner jag vara alldeles otillbörligt, hvarföre jag äfven tillstyrker afslag å det nu föredragna betänk.
En värd ledamot har förundrat sig Den 30 October f. m. 413 deröfver, alt Ulsk. kunnat begära en comilés nedsättande, till undersökning af huru det står tili i ett af våra läroverk, och frågar derjemte, om Utsk. icke vet, att här finnas fiscaler, hvilkas pligt det är alt bevaka sådant.
Jag får uppriktigt erkänna min okunnighet i detta hänseende och får bedja den värde ledamoten om upplysning, huruvida här verkligen finnas fiscaler, sorn hafva sig ålagdt att bevaka undervisningsverken.
Dernäst frågar samma värde ledamot, hvarföre Utsk. icke talat rent språk och anklagat föreståndaren för det Technologiska Institutet; jag skulle likväl trott, att detta är en sak, som är förbjuden i en viss, mycket känd § af grundlagen, och jag är dessutom mycket säker derom, att om Utsk. tillåtit sig något sådant, så hade det af samme värde ledamot fått vederbörligt svar.
Då dessutom de af motionären gjorde anmärkmr blifvit understödde af de fleste ledamöterne inom det Ständ, som är att anse såsom det egentligen industriella, så trodde Utsk. sig icke äga rättighet att en sådan klagan undertrycka.