Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den siste värde talaren hade funnit lagens föreskrifter i denna del obilliga eller origliga, så hade det stätt honom, likasom hvarje representant, öppet att väcka förslag om förändringar deruti, meu att derifrån att han anser afgifterna vara för höga, hemta anledn., alt vilja uphöja lill lag, ett pä några orter anlaget sätt, att kringgå lagen, det anser jag icke vara ändamålsenligt.
Jag skulle gerna hafva med honom instämt om lian gjort förslag, att minska beloppet af den charta sigillata, hvarmed köpebref skola beläggas, men jag kan icke med honom deruti instämma, att man skall minska denna afgift lill förmån för några fä säljare och köpare som icke i vederbörlig ordning lagfara sina köp, under det man vill hålla efter de öfriga.
Jag tror att del hörer lill lagens fullständighet att den för alla lika tillämpas.
Jag delar i allo Gr.
Mörners åsigt i denna fråga.
Sparre har yttrat alt Gr.
Mörners deduktion hvilar på den grund att öfverlåtelse af ett köp, icke skulle vara ett köp, och Grin ville visa att denna grund vore oriktig, men dii han hittills brustit i fullgörandet af detta åtagande, torde kanske Gr.
Mörners deduktion tills vidare få anses vara riktig.
Skulle raan, såsom Gr.
Sparre föreslog, borttaga tillägget till 8 § enl.
Utsk:s förslag, så blefve i alla fall efter min tanka charta sigil lata-för fatt n ingens mening precist densamma, som Utsk:s förslag här åsyftar.
Det är visserligen sannt, att Högsta
Domstolen har i åtskilliga mål, der fråga varit om åtal emot domare, derföre att de underlåtit, alt tillse alt köpebref, försedda med sådana öfverlåtelse!' eller transporter, hvarom nu är fråga, varit behörigen karterade, åtskilliga gånger förklarat att den sista innehafvare!!, hvilken företedde köpeafhandlingen till lagfart, icke var pligtig att kartera handlingen vidare än för det köp, hvarå lagfart söktes; men dervid har Högsta
Domstolen icke kommit att yttra sig öfver den frågan huruvida alla föregule innehafvare af detta köpebref skulle, derest de genom en åklagare tvingats till lagfart, varit pligtiga med karta förse deras ålkomslhandlingar.
Det skulle efter min tanka och såsom redan blifvit nämndt icke tjena till någon ling alt, enl.
Sparres förslag, taga bort det tillägg, sorn här är i fråga.
Författningen blefve enl. mitt förmenande i alla fall af samma innehåll som Bevilln.Utsk. vill hafva den, men på det den icke må såsom Gr.
Mörner framställt i sin motion blifva olika tillämpad, tillstyrker jag bifall lill Ulsk:s förslag.
Del är temligen djerft af en ledamot i Hof-rälten alt, ehuru Högsta
Domstolen antagit en tolkning af en para - Den 18 Juni f. m. 91 graf, i charta sigillata-förordn. icke förty säga att, det skulle vara tydligt och klart alt meningen med denna § vore motsatsen, samt påslå att Högsta
Domstolen kringgått frågan genom alt blott frikänna en domare.
Har domaren origtigt förfarit, så skall otvifvelaktig!
Högsta Domstolen fälla denna Underdomare till ansvar.
En talare, motionären, har yttrat, att om jag hade väckt förslag om nedsättande af charla sigillala-afgifterna i allmänhet, sa skulle han icke hafva motsatt sig ett sådant förslag.
Om han således erkänner, alt charta sigillala-afgifterna i allmänhet äro dryga, månne det dä är billigt alt göra dem i detta fall ännu mera kännbara.
Det är sant, att, på sätt Gr.
Mörner har sagt, det vid hvarje köp, är köparen obetaget, att dervid betinga sig afräkning för charta sigillala-afgifterne; men köpare i allmänhet, i synnerhet bland allmogen, känna icke charta sigillata-förfaltningen så väl, att de förstå, alt göra afräkning för denna afgift hvars belopp icke är dem bekant.
Alt det sätt alt tolka författningen, som jag upgifvit är pä många orter antaget hestyrkes deraf, att äfven Högsta
Domstolen sålunda tolkat den, och hvad jag afser är att Lagstiftande makten icke skall uplräda emot denna lagskipning, hvilken jag ännu en gäng påstår af billighet och rättvisa föreskrifves.
Jag hoppas att R. o. Ad. åtminstone icke vägrar en återremiss så att Ulsk. må taga frågan i förnyad pröfning.
Då jag begärde ordet skedde det i anledn. af Gr.
Sparres yttrande, att det vore djerft af mig, att finna författningen i nu omtvistade hänseende tydlig och klar, då Högsta Domstolen funnit den oklar.
Jag vill i anledn. deraf erinra Gr:n att uti de af Högsta
Domstolen medcfeldta utslag hvarå här syftas Högsta
Domstolen bedömt endast underdomarnes skyldighet att tillse, huruvida köpebref blifvit af lagfartssökanden behörigen karterade, men icke vä vidt jag funnit, dömt öfver köpares skyldighet att med karta förse de olika öfverlåtelserna.
Emellertid ■— Gr:n må länka om min djerfhet hvad han behagar, så finner jag mig likväl icke föranlåten alt frångå milt yttrande, att författningen bör hafva den lydelse, som nu blifvit föreslagen, och att den f. 11. innefattar detsamma, som Bevilln.Ulsk:s förslag åsyftar att uttrycka.
Den nu gällande författningen lyder sålunda: ”Köpe-, Bytes- och Gåfvobref på fast egendom å landet och i släderne, Bruk och Manufakturverk, Smiden och Smidesrättigheler samt Hammarskatter, Frälseräntor, Fabriks- eller andra inrättningar, med hvad mera, sorn under egande rätt föryttras och vid Domstolarne upbjudes eller inlecknas, förses med stämpladt papper etc.” Alldeles detsammma har Ulsk. bibehållit i början af morn., men i strid emot detta stadgande har Ulsk. infört det nya förslaget, hvari det heter: ”Varder Köpe-, Bytes- eller Gåfvobref förr än upbud eller inteckning skett, å annor man transporleradt eller öfverlåtet, belägges handlingen med ny karta efter nyssberörde grund för hvarje transport eller öfverlåtelse.”
Sålunda motsäger Utsk. sig sjelf.
I början fordras det att eganderälten skall vara föryltrad och afhandlingen derom upbjuden.
I sednare före - 92 Den 18 Juni f. m. skriften återigen fordras icke detta, utan om Köp-, Bytes- och Gåfvobref blifva transporterade förr än upbud eller inteckning ågår, så skall det beläggas med ny karta.
Jag instämmer derföre i Gr.
Sparres yrkande på återremiss. Hr Printzensköld:
Jag tror mig icke fela emot 90:de § R.
F., om äfven jag yttrar några ord, i anledn. af de nplysningar Gr.
Mörner meddelat med afseende å tillämpningen af denna §.
Mörner har fullkomligen rätt deri, att Högsta Domstolen icke tolkat § så, som Gr.
Sparre sagt; ty Högsta
Domstolen har endast hållit sig till den sak, hvarom fråga varit, nemi. huruvida den sista köparen, som begärt upbud, borde vara skyldig alt kartera jemväl de äldre köpeaftalen, som om samma egendom egt rum.
Domstolen skulle då, enl. min öfvertygelse, 0111 den utsträckt frågan dertill, huruvida de äldre köpebrefven borde karteras eller icke, hafva sträckt sin pröfningsrält till ett föremål, hvarom frågan icke handlade; och man vet icke, på sätt Hr Carleson anmärkt, huru Högsta
Domstolen skulle hafva dömt, om åtal blifvit anställdt emot de äldre köparne, derföre, alt de underlåtit alt sina köpebref kartera.
Måhända skulle då Högsta Domstolens beslut icke kunnat af Gr.
Sparre åberopas såsom prejudikat.
För att komma lill sjelfva saken, så är jag med Gr.
Mörner af den tanken, alt ett förtydligande af §:n är af behofvet påkalladt.
Jag anser också det förtydtigande som Bevilln.Utsk. föreslagit, vara ganska riktigt; ty om den satsen skulle göra sig gällande, som Gr, Sparre sökt genomdrifva, så blifver följden, att på orter, der man gör sig säker, att icke tilltalas för underlåten lagfart samt tror sig ej behöfva frukta för inteckningsanspråk af säljarens fordringsegare, ett och samma köpebref ända t. o. m. 50 år kommer att begagnas och ideliga transporter å detsamma ega rum, utan alt kronan får tillgodonujta den inkomst genom stämpladt pappers afgift, som förordningen henne tillerkänner.
Genom de domslut, som Gr:n påstår, att Högsta Domstolen meddelat, men hvilka jag, lika med Gr.
Mörner, tror icke finnas till, skulle man uphöja till laglig rättighet, att undslippa kartering af de äldre köpebrefven.
Delta kan icke vara lagstiftarens mening.
Ar ett köp på det sätt uprättadt emellan 2 personer, att säljaren, genom anteckning ä det salubref han sjelf erhållit, öfverlåter egendomen till en annan person, så är och blir detta i sjelfva verket ett nytt köp, i Ihy att genom denna transport af salubrefvet eganderätten lill fast egendom öfvergår från en person till annan.
Jag anser det således vara nödvändigt, att införa det förtydligande, som Bevilln.Utsk. föreslagit utan att kunna, lika med Hr von Hartmansdorff finna någon motsägelse emellan detta tillägg och hvad §:n i öfrigt innehåller; ty när det är serskild lag uppå, att vederhör:de köpare af fast egendom, skola dessa deras köp vid vederbörlig domstol låta upbjuda och således med egendomen lagfara, så kunna de af Hr von Hartmansdorff citerade ordalag i §pi icke betraktas annorlunda än såsom ett förklarande, att stämpladt papper icke behöfver anskaffas till köpeafhandlingen innan denna vid domstol varder upvisad, helst man i allmänhet icke är pligtig att kartera någon Den 18 Juni f. m. 93 handling man och man emellan, förr än denna handling blir inför domstol företedd, så att uttrycken i mom. sådant detta nu är gällande ingalunda stå i strid med det tillägg, som Bevilln.Utsk. föreslagit; hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall till detta Utsk:s förslag.
Jag ber att få erinra, att vi här tala såsom lagstiftare och i ett beskallningsärendc.
Det är fråga om att bereda Staten en inkomst, genom charta sigillata vid försäljning af fastighet.
Ar en sådan afgift billig eller är den obillig?
Jag har sagt, att afgiften är obillig och alt det är ett prejeri af Staten att ålägga den sista köparen flerfaldiga karte-afgifter.
Vi veta redan, alt dessa afgifter äro ganska kännbara och motionären har sjelf erkänt det.
.lag uprepar detta ännu en gång — då han sagt, att han skulle instämt med mig, om jag föreslagit afgiftens minskning.
Då denna afgift nu skall erläggas flera gånger af samma person, så blir den ännu mera kännbar för den, sorn skall erlägga densamma.
Om ett. förtydligande är nödigt, hvilket jag visst icke vill bestrida, så anser jag det likväl böra göras i motsatt syftning emot hvad motionären föreslagit i det fall, att upbud eller inteckning icke skett och jag anhåller derföre ännu engång om ålerremiss af betänk.
Hr Printzensköld har sagt alt om man icke intog ett förtydligande i den syftning motionären föreslagit, så skulle det kunna hända, att ett köpebref kunde undgå att karteras i 50 års tid.
Jag ber den värde talaren ihågkomma, att det rätta hindret ligger icke allenast i de af lagen stadgade böter, utan äfven i köparens intresse ty det finnes serskildta sladganden derom, att den förre köparens borgenärer kunna fordra inteckning i egendomen, såvidt köpet icke är lagfaret.
Köpare äro nog angelägna att få lagfart, om icke annat, åtminstone för detta ändamål.
Den ifrågavar. afgiften medför visserligen en ganska god inkomst för Staten, men en sådan afgift bör icke, — jag uprepar det ännu en gång — vara obillig och Staten bör icke tillåta sig ett prejeri.
Den siste värde talaren har något gifvit med sig, då han, ifrån sin första synpunkt om det rättsvidriga i Utsk:s förslag, nu har inskränkt sig till att blott framhålla det obilliga deruti.
Det fägnar mig att han kommit derhän, och jag hoppas, att genom det tillägg, jag nu kan komma att göra, äfven kunna undanrödja den från nämnde synpunkt hämtade sisla betänklighet emot förslaget.
1 detta hänseende tillåter jag mig, att erinra derom, att hvarken den siste värde talaren eller någon annan lärer kunna ifrågasätta , att ett köpebref måste genast, då del inför domstol presenteras, med karta beläggas.
Om det sedan, efter en sådan kartering, transporteras och ånyo företes inför domstolen, så lärer väl icke eller någon vilja påstå, alt icke den sista transportinnehafvaren måste för upvisandet låta kartera sitt köpebref.
Hvar ligger då billigheten deruti, att denne skall kartera under det, att en annan, som fått en sådan påskrift innan lagfart å hans fångesman köp skett icke Den 18 Juni f m. karterar köpe-afhandlingen ?
Delta torde således, såsom jag förut tagit mig friheten erinra, vara en lagstiftning, för att gynna den, som icke fullgör sina åligganden.
En annan talare liar velat finna en otydlighet i förslaget; derföre att det står i första punkten af 4:de mom. taladt om hvad, som under egande rätt föryttras och vid domstolarne upbjudes och intecknas; men det har redan af Ilr Printzensköld blifvit uplyst, att någon motsägelse icke ligger deruti.
DA det är hvarje köpares skyldighet att lagfara sill köp, sä följer deraf att serskildta upbud på hvardera af de ifrågavar. öfverlåtelserna höra lagenligt ega rum, men då lagen föreskrifvit all hvarje köp bör karteras innan upbud derå meddelas, så blir härutaf äfven en ovillkorlig följd alt charta sigillala bör beräknas för hvarje öfverlåtelse, ehuru faslebiebref icke kommer att utfärdas för den, som innan lagfarten fulländats, afhändt sig egendomen.
Någon stridighet förefinnes således icke emellan de ifrågavar. §§:ne, och då de införa samma rättigheter och skyldigheter för alla, så tror jag att R. o. Ad. utan återremiss kan bifalla betänk, i denna punkt, hvarom jag vördsamt anhåller.
Lika med motionären tror äfven jag, att en otydlighet finnes i det nuvar. stadgandet.
Såsom bevis derpå behöfver man endast åberopa, att underdomstolarne tillämpat författningen olika med Högsta domstolen; men jag kan likväl icke lika med honom komma till den slutsats att ett tillägg bör göras i enlighet med hvad Utsk. föreslagit.
I öfverensstämmelse med hvad en annan talare yttrat, anser äfven jag en obillighet ligga deruti, alt en öfverlåtelse af fast egendom skall karte-beläggas da en sådan öfverlåtelse icke blifver inför vederbör, auktoritet i och för lagfarts erhållande företedd.
Jag tror således alt ett förtydligande bör ske, men i den syftning att, der dylika öfverlåtelse»- af fast egendom afses, den sista afhandlingen derom endast behöfde karteras, då densamma inför vederbörlig domstol företes.
På dessa skäl får också jag yrka återremiss af denna §.
Posse, Erik Arwidsson:
Ibland de mest tryckande beskattningar, är väl kartering af köpebref. Skulle nu Utsk:s förslag vinna bifall, blir följden den, att man kan få utgöra denna skatt, om möjligt liera gånger innan lagfarten börjas.
Karteringen eger i min tanka sammanhang med den säkerhet, som
Staten eller lagarna medgifva i följd af lagfart.
Den, som gjort en afhandling, utan alt framvisa den för att skaffa sig denna säkerhet, bör väl icke plikta dubbelt.
Jag skulle anse att ett afslag på detta hetänk. vore det riktigaste men, för att icke splittra meningarne, så instämmer jag med Gr.
Sparre i begäran om återremiss.
Hr Printzensköld: Gr. Sparre lärer icke'hafva med tillräcklig npmärksamhet afhört mitt första yttrande, når han tillvitat mig okunnighet om de följder, som underlåten lagfart skulle medfört.
Jag sade likväl, såsom mig syntes, i de uttryckligaste ordalag, att blott köparen är säker uppå, att dels icke åtal sker emot honom och dels icke säljarens fordringsegare begära inteckning i den sålda egendo - Den 18 Juni f. m. 05 men, så kommer han alt underlåta lagfartens verkställande, och då inträffar möjligen att denna underlåtenhet ända till 50 år och deröfver man efter man kan fortsättas.
Nu vet man ganska väl att dylik underlåtenhet egt rum och snart sagt dagligen på många ställen inträffar.
Det var icke längre sedan än i går, som jag såg en köpeafhandling, utfärdad för långliga tider ulan att den var lagfaren, och det uplystes af köparen till denna egendom alt lagfart på mångfaldiga år icke å den egendomen egt rinn, ehuru den flere gånger gäll i handel, hvarigenom således kronan, gått förlustig den karleinkomst, henne bort tillkomma.
Jag känner äfven ett annat äfventyr, hvarföre en köpare är blottställd, om han underlåter alt lagfara, nemi. all det salubref han erhållit, om ock aldrig så lagligt, kan få vika för elt yngre, ifall förra egaren varit nog litet samvetsgrann, alt sälja egendomen på olika tider till olika personer.
Hr Grin behagade häraf finna, det jag, lika väl som han, känner alla de äfventyr, för hvilka en köpare är blottställd, om han försummar lagfartsåtgärden, men det är likväl mången, som underkastar sig dessa äfventyr blott för att slippa betala charta sigillala, •— ett förhållande, som är oriktigt och som bör förekommas, enär det leder till förlust för Staten.
Så länge afgifter till Staten för dylika transaktioner äro bestämda och Staten har rättighet att derigenom påräkna en inkomst så är det icke tillsländigt för någon att, genom författningens kringgående, slika afgifter sig undandraga.
Delta skulle förhindras om författningen blefve så förtydligad, som Bevilln.Utsk. här föreslagit.
Skulle återigen ett förtydligande i den syftning, som Gr.
Sparre hemställt komma att ega rum, så vore det att öppna vägen till undansnillande från Slaten af en stor del af den inkomst
Staten har af charta sigillala-afgiflen alt påräkna, ålan skulle då komma till samma resultat, som när man i anledn. af förd klagan öfver lösöreköpen
Och de derigenom föröfvade bedrägerier till borgenärers skada och förfång, trodde sig kunna motverka detta onda, genom att stadga vissa former, som borde iakttagas för att gifva dessa köp gällande kraft, hvilket hade till följd, att man i stället öpnade vägen för bedrågerierne och gåfvo dem laglig heljd, så att nära nog de flesta af ifrågavar. köp i sjelfva verket ingenting annat äro, än elt medel för den oredliga gäldenären att bedraga sina borgenärer.
Jag vidblifver således den tankan, att elt förtydligande af §:n, pä sätt Bevilln.Utsk. föreslagit, är af nöden, och fortfar alt tillstyrka bifall pä samma förslag.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall ä Utsk:s ifrågavar. förslag, ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter II.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot detta förslag gjorda anmärkmr föranleda till återremiss, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det lian funnit ja öfvervägande.
Uplästes till justering samt godkändes följande votens-propos.
Den, som bifaller BevillnUlskts förslag ifråga om kartering af 90 Den 18 Juni f. m.
Köpe-, Bytes- eller Gåfvo-bref, som förr än upbud eller inteckning skett, varder å annor man transporteradt eller öfverlålit, voterar Ja j den det ej vill voterar Nej; vinner nej anser R. o. Ad. de emot Utsk:s berörde förslag gjorde; anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande.
Vid voteringens slut beftinnos rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja — 11.
Nej — 25. § io. I fråga om denna § biföll R. o. Ad.
Utsk:s betänk. § 11- Den af Hr Brodin i afseende på denna § vid Utsk:s betänk, fogade reservation uplästes på begäran af Hr Carleson, som derefter yttrade:
Såsom af den nu uplästa reservationen synes, har det nu föreslagna stadgandet redan förut varit i äldre författningar intaget, men blef efter 1835 års riksdag derifrån uteslutet.
Ett sådant uteslutande skedde i följd af de olägenheter man hade funnit här och der upslå af det ifrågavar. stadgandet.
Efter min tanka är Utsk:s åtgärd fullkomligt omotiverad och på de skäl Hr Brodin anfört hemställer jag att R. o. Ad. måtte afslå förslaget i denna del.
Det enda skäl Utsk. haft för sin åtgärd är att Utsk. velat försäkra domare och tjenstemän, som kartera handlingar, hvilka inlemnas okarterade eller icke karterade till fulla beloppet en ersättning för besväret, men Utsk. har förbisett att i många fall den embets- eller tjensteman, sorn komme att vidtaga denna åtgärd icke skulle utfå den ersättning som är honom tillslagen.
Då detta är det enda skäl Utsk. haft att åberopa för tillägget torde det vara fullkomligt skäl för R. o. Ad. att afslå förslaget i denna del. H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm:s först framställda propos. till bifall å Utsk:s förslag om införande af ett tillägg uti 3 mom. af ifrä gavande §, besvarades med starka nej jemte några ja, och uppå sedermera framställd propos. blef detta förslag af R. o. Ad. afslaget. § 17.
Jag tillstyrker afslag å Ulsk:s framställning i denna punkt.
Jag anser det icke vara ändamålsenligt alt utesluta den mening, som f. n. finnes i 17 § 3 mom.
Derigenom skulle man göra de embets- och tjenstemän, hvilka i och för deras befattningar ega rättighet att, emot borgen, uttaga kartor på kredit, till verkliga charta sigillata försäljningsman.
Delta missbruk har egt runi och fortfar ännu i viss mån, men det är icke lagstiftarens me - Den 18 Juni f. m. 97 ning, alt gifva dessa embets- och tjenstemän annan eller vidsträklare rättighet alt emollaga kartor på kredit lill försäljning än alt de skola vara försedda nied del slämpelpapper, som är nödigt till karlering af de handlingar, hvilka af domstolen expedieras, eller då, såsom händelsen är vid Härads-rälterna, den enskilde saknar tillfälle att af försäljningsmannen förskaffa sig del nödiga kartebeloppet för de handlingar, som han lill domaren ingifver.
Derföre hafva domhafvandena håde förr och nu haft håde rättighet och skyldighet, att vara försedda med stämpladt papper till försäljning vid tingen.
Här i Stockholm känner jag specielt, huruledes det missbruk sig inritat, att hvar och en embetsman, som i och för sin tjenst behöfver stämpladt papper till sina expeditioner, tillhandahåller dylikt papper, jemväl lill salu, sä att hvar och en kan af dem erhålla kartor till hvilket belopp som helst.
Härigenom minskas afsätlningen för de i laga ordning antagna charta slgillata försäljningsman hvilket innefattar så mycket större orättvisa, som det är dessas pligt att både för- och eftermiddagar, finnas på försäljningsrummet, hvarigenom de sakna annat medel till försörjning än den inkomst de af karle-försäljningen hafva att påräkna.
Jag tillstyrker att della mom. i författningen måtte få blifva oförändradt.
Man torde icke behöfva mer, än fästa uproärksamheten vid de borttagna ordalagen för att finna huruvida deras bibehållande är lämpligt eller icke.
Orden lyda: ”dock må hvad sålunda reqvireras icke annorlunda, än till dylikt behof, men ej till försäljning användas”.
Således skulle det vara mera förbjudet alt sälja en karta, än att sälja någonting annat, som man rår om.
Då Staten får valuta för sina kartor, tyckes det vara nog långt gånget, att man vill föreskrifva, ali en obegagnad karta, icke får af den, som köpt densamma, föryllras.
I afseende på det underslef, som en värd talare har omtalat skulle kunna bedrifvas, derest det ifrågavar:de stadgandet bortloges, torde det till vederläggning af hvad derom blifvit framställdt, blott få fästas upmärksamheten pä, att de i de föreg:de §§ meddela föreskrifter ang:de hvilka kartor, som af embetsman få reqvireras, qvarstå oförändrade.
De innehålla, alt dylika resiqvitioner, hvarken i afseende å valörer eller qvantiteter må utsträckas utöfver hvad som erfordras för sådane handlingar, som af den reqvirerande embelsmyndighelcn utfärdas.
När således denna föreskrift qvarstår, så kan icke embetsmannen emot borgen få andra kartor, än sådana, som behöfvas för de expeditioner, hvilka skola expedieras ifrån det embetsverk, han tillhör.
Em betsmannens tillgång på kartor i följd af borgen, är således inskränkt till dessa valörer, men om han eller andra serskildt köpa kartor och åter sälja dem, så måste detta vara en, så väl för honom som för andra, lofgifven sak, helst någon vinst deruppå ej kan upstå, och mig förekommer det underligt att man kan vilja förklara det för contraband, att försälja en sådan vara, då Staten icke förlorar utan tverlom vinner derpå.
Enär det är en mindre färsäljningsprocent, som tillkommer den serskilde tjensteman 8 H. 7 08 Den 18 Juni f. m, nen, än den sora de ordinarie försäljningsmännen säga sig tillgodoräkna, så tyckes det också vara så mycket mindre rationelt, att med delta ytterligare tvång hesvära de förstnämnde.
På samma gång som man ålägger dem, att vid ansvar tillse att handlingarne som af dem skola emottagas, äro behörigen karterade, så förbjuder man dem att hafva kartor hvarigenom de kunna undanrödja detta ansvar.
Jag har icke blifvit af Gr.
Mörner öfverlygad om oriktigheten af det stadgande, som finnes i nu gällande charla sigillala-förordning.