Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag inser och erkänner det liberala i Utsk:s förslag; men jag befarar, att då Utsk. å ena sidan så varsamt försäkrar Bankens soliditet, Utsk., i fall creditivrättigheten utsträckes till hvarje enskild, sålunda å den andra öppnat ett större fält för en slags stående discontrörelse, än måhända afsedt varit, och jag ber Utsk. taga i öfvervägande, huruvida icke det säkraste och ändamålsenligaste sätt att använda de öfverskott, som i Banken uppkomma genom indragningarna på disconfrörelsen och den delen af Bankens vinst, som icke behöfde användas till förstärkning af Bankens fond, vore att till bildande af creditiv för handeln, jordbruket och näringarna öfverlemna sådana medel till enskilda associationer, hvilka för berörde ändamål kunde uppslå och vore i tillfälle att lemna fullkomligt säkra hypolheker derför.
Jag fruktar, att om hvar och en enskild finge tillfälle begagna creditiv på Banken, skulle tilloppet blifva så stort, att
Banken icke hade tillräcklig fond för denna rökelse.
För min del anser jag det vara af en gifven fördel för Banken att hafva affärer med bolag, som naturligtvis representera en större rörelse, än roed en mängd enskilda personer.
Vore jag säker, att Banken kunde fylla allas behof, skulle jag visserligen icke vara emot, alt äfven enskilda finge creditivrättighet derstädes; men då jag befa - Den 6 Maj e. ra. aG3 rar, att Banken icke kan motsvara allas fordringar, önskade jag, att Utsk. ville företrädesvis fästa ,:ig till en början vid sådana allmänna bolag, som af K.
M. octrojeras för allmännare creditrörelse, och endast åt sådana lemna creditiv, till en början emot fullgod säkerhet och till någorlunda betydliga belopp.
Då några ledamöter yttrar sig lill förmån för min reservation, får jag börja med att betyga dem min särskilda tacksamhet.
Jag tror visserligen, såsom jag i min reservation antydt, att åtgärden är inskränktare, än den kunde vara; men jag har trott, att man borde börja med den mindre summa, jag föreslagit.
Obestridligt är, att det är en oriktig grundsats att i en bank hålla en stor cassa fruktbärande.
I alla väl styrda banker är cassan af 2!ne slag, den ena contant, den andra bestående uti lätt förvandlingsbara, räntebärande papper, hvilka äro att betrakta för nästan detsamma som silfver.
Härigenom vinnes den dubbla fördel för Banken, att den på samma gång kan göra tete emot sina fordringsägare, som lion drar ränta af så stor del utaf sina medel som möjligt.
Cronhjelm har i anledn. af de fluctuationer, som ägt rum i afseende å åtskilliga fondpapper, trott, att tiden nu icke vore att börja med denna rörelse.
Jag tror tvärtom, att man just bör börja, då statspapperen stå så lågt som möjligt.
Om man inköper 4 proc:s papper, då de stå på 80, kunna de, när lugnet inträffar, stiga till 90 eller 100.
Om man deremot börjar i den lugna tiden, då fondpapperen stå al pari, får man ej mera igen, än jemnt upp hvad man sjelf gifvit, och räntan blir dä den enda vinsten.
Fluctuationen är endast farlig för dem, som behöfva realisera.
De, hvilka kunna hålla på sina papper och icke bry sig om mera än räntan, hvilken alltid utgår, behöfva icke fråga efter fluctuationerna; ty de vänta endast med försäljningen, till dess bättre conjuncturer inträdt.
Ehrenborgh har önskat, att de föreslagna cassacreditiven måtte utgå företrädesvis till sådana för jordbrukets och näringarnas bispringande oclrojerade bolag, hvilka kunde prestera nöjaktig säkerhet, men icke få af enskilda directe begagnas.
Jag tror, att om man i vårt land vill införa detta, till principen visserligen riktiga, system, skulle sådant icke kunna ske ulan inskränkning i de enskilda personernas förmenta rättigheter.
Ömtåligheten för de särskilda corporationernas interessen är hos oss större än någorstädes.
Våra åtgärder bero af fyra Stånds beslut, och man måste akta sig att träda något af dessa särskilda anspråk för nära.
Ehrenborghs förslag, att de ifrågavar. låneutvägarna skulle inskränkas till begagnande endast af allmänna bolag, stöde bestämdt i strid med köpmannacorpsens interesse, hvilken derigenom icke finge tillfälle att dela de ifrågavar. fördelarna.
Detta förekommer å den ena sidan, och a64 Den 6 Maj e. ra. å den andra tror jag, att Banken har fördel utaf, att handlande begagna den föreslagna creditivrättigheten, enär dessa creditiv äro uppsägbara, och man sålunda, dä ilera handlande anlita dem, derigenom kunde hafva en tygel på börsen, så att den icke jagade ut silfret.
Detta är af stor vigt; man behöfde måhända endast hota med en indragning af a till 3oo,ooo r:dr för att nedstämma börsen.
Jag nödgas än en gång uppträda för att bestrida den ide', att man bör gora Bancostyreisen till fondspelare.
Underligt har jag funnit det att få höra en utskrsledamot, som yrkat åtskilliga undantagslagar, hvaribland proportionen 2 till 5, derföre att Bancostyrelsen för närvar, är så sammansatt, att det är nödvändigt begränsa dess magt med föreskrifter, sotn eljest vore öfverflödiga,, att nu höra denne samme ledamot vilja till denna, relativt till hvad den borde och med en annan sammansättning kunde vara, så rättvist nedsatta auctoritet öfverlemna en så vådlig operation som den af fondspel.
Det är en väl bekant sak, att personer, hvilka likvisst i dylika affärer haft den största erfarenhet, och som dertill användt hela sin lefnad och sin skarpsinnighet samt gjort fondspel till ett yrke, blifvit offer för sin handtering, likasom alla andra spelare vanligen blifva.
Om man med en sådan bankstyrelse, som, enligt våra närvar, lagar för dess sammansättning, kan vara att förvänta, med en bank, som går att börja utvexling samt sålunda i sitt nya skick är i sin barndom och bör uppfostras efter sunda principer, genast vill börja med att vänja den vid spel och osäkra speculationer; så tror jag, att man ej mera kunde discreditera realisationen, och representanten bör på det högsta söka motverka dylika projecter.
Om man å ena sidån medgifver, att en bank, som är i tillfälle att skrinlägga sina capitaler, gör klokare uti alt förvandla dem i räntebärande fondpapper, hvilka, såsom mera kända, vid tillfälle af behof förmådde framlocka större capitaler, så måste man ock å andra sidan medgifva, att uti en period, då ali omtanka behöfves för att lugna den, mer än man kan förklara, allmänna förskräckelse, som, beklagligt nog, röjt sig för realisationen, och då man för öfrigt tyckes icke nog kunna lyssna till fordringarna af säkra garantier för utvexlingens bestånd, att man i en sådan period icke kan eller bör annat än afstyrka någonting för Banken sä äfventyrligt som fondspel.
Det är blott sedan lugn och reda i myntväsendet äro fullkomligt återställda, som några sådana åtgärder böra kunna komma i fråga, och jag skulle för min del äfven då vara tveksam, huruvida jag borde tillstyrka, att vi åtminstone så länge qvarblifva vid den form för Bancostyrelsens sammansättning, som vi nu måste följa.
Vi hafva den ena dagen här hört påstås, att proportionen af 2 till 5 emel - D c ii 6 M a j c. m. emellan Bankens reella valuta och sedelstocken fordras, emedan vårt land ligger aflägset från den egentliga verldshandeln, der silfver kan fås, att vissa årstider stänga oss från communication nied densamma, m. m.; och man har sålunda tydligen bevisat, att våra förhållanden i dessa afseenden icke äro jemnförliga med andra nationers.
Men samtidigt med sådana yttranden påstår man, att sätra statspapper i Bankens hvalf kunna anses lika med silfver.
Jag anser detta innebära en tydlig motsägelse.
Har man rätt uti, att åtskilliga omgångar och svårigheter för oss äro förenade med silfveranskafFning, hvilket jag till en de! medgifver, så har nian orätt att anse fondpapper, de må vara af hvad slag som helst, för detsamma som silfver.
Jag tror altså, att, så vackert det framställda förslaget än kunde i sitt resultat blifva, i fall det lyckades, bör man dock vänta med experimentet till en annan tid, då man med en mindre summa kan göra läiospånet; och må man sedan åt en erfaren Bancostyrelse öfverlemna att utsträcka tillämpningen, i händelse den finnes tjenlig.
Men nu, då realisationen i alla fall, gudnå’s, har nog starka fiender förut, afslyrker jag helt och hållet denna åtgärd, som säkerligen konune att skaffa henne ännu flera.
Ilar har nu blifvit taladt om cassacreditiv, hvilket ämne egentligen blifvit afhandladl i en föregående punkt.
Jag var vid föredragningen deraf icke närvarande, och ehuru jag önskade att i afseende derå göra åtskilliga anmärkningar, vill jag, enär detta ämne nu icke utgör föremål för öfverläggningen, icke upptaga tiden med att deri yttra mig, men ber att, sedan alla punkterna blifvit genomgångna, få afgifva några erinringar i berörde omständighet.
Jag vill nu hlott anmärka, att jag anser denna creditivrätt vara ett sätt att cmbrouillera Banken , då den derigenom kommer i en sådan slags beröring med en mängd enskilda personer, synnerligen då minimisumman är fixerad så låg.
Då jag begärde ordet, hade Hr Lefre'n icke ännu anmält sig.
Delta har sedan skett, och jag förmodar, att han icke lärer underlåta att visa den siste talaren skillnaden emellan hvad denne kallat fondspel och sådana statspapper, som vanligen icke falla mera, än att fluctuutionen betäckes af räntevinsten.
Men i afseende å creditiven kan jag icke iakttaga samma granlagenhet som Gr.
Cronhjelm, att icke vidröra detta ämne, enär uti 28 punkten föreslås, att 240,000 r:dr böra på sådant sätt användas.
Jag ber då att få förklara, det jag, likasom Hr Lefre'n, finner det hafva varit val beräknadt af Utsk. att icke göra några exceplioner i afseende å rättigheten att gagna dessa; men då det vid en återremiss är nödigt, att Ståndet uttrycker en opinion, har jag önskat alt för min del få uttrycka den, det jag anser de föreslagna creditiven icke 6 H. 34 Den 6 Maj e. m. kunna tillfredsställa allas behof, och att jag befarar, att vid collisionen jordbrukets interesse, nu såsom vanligt, får stå tillbaka för hufvudstadens och Stockholms börs komma att draga de väsendtligaste fördelarna af creditivrättigheten.
Det är icke min sak alt jalousera på den ena eller andra näringen, ty jag tror, att hvar och ens fördelar vexelverka på den andras; men jag tror ock, att Banken alltid gör rätt uti att hellre ställa sig i beröring med allmänna corporationer, än med enskilda personer, emedan de förra, såsom octrojerade, sålunda alltid hafva en presumtion mera för sig att vara pålitliga och äga säkerhet.
Hr Lefre'n: Jag har i min reservation förklarat, att jag önskat, det min framställda åsigt skulle upptagas till föremål för discussion inom Stånden; och jag hade mindre hoppats att lyckas i denna min önskan, än jag nu erfarit.
Cronhjelm har leinnat bevis på, att det är nyttigt, att ide'er tidigt framkomma, på det de någongång må kunna hinna till mognad. Gr. Cronhjelm har icke kunnat skilja emellan mitt förslag och hvad han kallar fondspel.
Skillnaden är dock lika påtaglig som den emellan personer, hvilka köpa egendomar för penningar, som de äga, och sådana, som köpa egendomar för skuld för att dermed skackra.
Exempel härpå hafva vi i flera provinser.
Skackrarne hafva vanligtvis gått under, men de reella köparne hafva bibehållit sig och funnit sig väl vid handeln.
Cronhjelm mäste icke hafva fästat sig vid, att jag talat om utländska papper; ty då hade jag trott, att Hr Gr. med sin vanliga skarpsinnighet skulle insett, att man kunde sälja dessa papper emot silfver med beräkning af tillökning för transportkostnaden.
Hvad beträffar de befarade förlusterna å fluctuationen i papperens värde, torde R. o. Ad. fästa uppmärksamhet vid, att om man under j/f. år lägger räntan till capitalet, har man detta på en sådan tid dubbelt, och om man således holle på de inköpta papperen i t4 år, så, och om dessa då icke vore värda någonting, hade man ej förlorat någonting annat än vinsten.
Denna sak anser jag så klar, att den icke förtjenar att vidare upptaga R. o. Ad:s tid.
Cronhjelm har, i afseende å de föreslagna cassacreditiven sagt, att man icke med dylika åtgärder borde embrouillera Bankens affärer.
Jag tror icke, att Hr Gr. skall få många med sig i den åsigt, att upp- och afskrifningsräkning ej är lämplig för en banks rörelse.
Det är en sådan , hvai‘i Bahkens egentliga discontrörelse borde bestå.
Det är icke heller farligt alt nu införa denna slags rörelse; ty hvad sorn är rätt, kan aldrig vara farligt.
Det är dessutom ett bestämdt framsteg på penningerörelsens bana; och Hr Gr., som så lifligt plägar yrka framsteg i allt, som rörer administrationen, skall måhätida sjelf firma sig förundrad öfver, huru han i denna del försvarat någonting stationärt, Den 6 Maj e. m. 267 i det lian motsatt sig föreskrifter, hvilka ofelbart Lomme att utgöra ett steg framåt för våra penningetransactioner.
Cronhjelm har yttrat sig emot fortfarande af den ganda disconten, och han kan väl icke då annat än erkänna behofvet af att söka ersättningen i en annan riktning.
Enär jag förut yttrat mig emot silfverköp, får jag äfven nu förklara, att jag icke gillar förevar, punkt i Utskrs betänk.
Silfverköpen måste alltid föregås af vexelköp, och dessa åter befordra coursstegring; men Banken står i alla fall på samma punkt.
Den har icke kommit i tillfälle att skaffa sig större vinst för det den fyllt sina hvalf med silfver, och rörelsen måste nödvändigt tillskyndats lidande genom den concurrens, Bankens negociationer förorsakat.
Jag tror således, att dessa silfverköp göra mera skada än gagn, och det vissa är, att imports kostnaden af silfret galt förlorad.
Jag skulle väl finna det lämpligt att uppköpa säkra fondpapper.
Men hvar finnas väl sådana?
Jag är i detta ämne icke rätt hemmastadd; men jag vet, att sådana papper stiga och falla 10, i5 å 20 proc.
Bancostyrelsen skulle särskildt känna några fondpapper, som äro säkra, vore förslaget ganska bra; men då jag svåiv ligen tror, att några sådana fondpapper finnas, hvilka icke äro underkastade förändring, måste jag bestrida förslagets antagande.
Jag hörde nyss besparade creditiv omtalas såsom verklig förmögenhet.
Jag kan icke så anse dem, Om man för dem köpte silfver, vore det detsamma, som att köpa egendom för skuld, Det beror af B.
St. att bestämma credi tiven till 2, 3 eller 4 millioner; och på sådant sätt vore det det lättaste i verlden att gö;a Sverige till det rikaste Jand som finnes.
Det är likvist just genom sådana åtgärder, som man lyckats komma till de underverk i vårt penninge väsende, man hos oss på allmän och enskild bekostnad ge-r nomdrifvit.
Hvad beträffar creditivrättigheten på Banken*, tror jag, att Banken vore mera belåten med en utsträckt assignationsrätt; ty då kunde hon åtminstone icke behöfva honorera mera, än sorn motsvarade, hvad i Banken blifvit insatt.
Men så blefve det icke med creditivrättigheten.
Assignationsrätten beredde derjemte en ökning i rörelseeapitalet, och kart således från många sidor anses nyttig.
Den är dock å andra ganska vådlig, i anseende till möjligheten att missbruka den, så att man äfven i denna omständighet måste gå tillväga med största varsamhet.
Hr Lefren uppgjort, att Banken skulle uppköpa fondpapper och capitaljsera dem, låter ganska väl.
Men om vinsten vore så fullkomligt säker, skulle väl utländska capitalister icke underlåta att begagna denna utväg för sina capitaler.
För öfrigt finnér jag en motsägelse deruti, alt man nu vill, att Banken skall an - Den 6 Maj e. m, vända sina capitaler utrikes, då man deremot förut påstått, såsom jag trott, med rätta, att nyttan af realisationen till stor del skulle bestå deruti, att utländningen komme att använda sina capitaler hos oss.
Jag hade trott, att vårt land borde söka förkofra sig genom en stigande industri och icke genom speculationer på utländska fondpapper. lde'en att göra Bankens silfverfond fruktbärande är icke ny.
Om jag rätt minnes, var det vid i8t5 års riksdag, som en talare härstädes fann det onödigt att äga silfver i Banken, då det gångbara myntet bestod i endast papper, och gjorde derföre det radicala förslag att sälja allt Bankens silfver.
Hade detta blifvit verksteldt, så hade vi, efter Hr Lefre'ns förslag, nu ägt 12 å i3 millioner mera i Banken.
20§ och sedermera pryglade till bekännelse, emedan de misstänktes hafva afdagatagit eller undanröjdt en Dräng från landet, hvilken efter några dagars vistande härstädes saknades och helt och hållet försvann; och hvilken dessa Åkare, efter hans egen begäran, skjutsat till åtskilliga ställen.
I)å den saknade mannen sedermera blef igenfunnen, blefvo dessa misshandlade personer lössläppte och frikände, efter att hafva en längre tid setat i Arrest och under samma tid varit blottställde för ett grymt behandlingssätt.
Hvad som gifver en slags trovärdighet åt denna händelse, är, att man i Allmänna Tidningar sett den framställd, visserligen icke så påtagligt, att Stockholms Policekammare uttryckligen är nämnd; men dock så, att nästan ingen kan misstaga sig om att den åsyftas, och man hade fullt skäl att vänta, det Policekammaren skulle tagit något steg för att få Redacteuren ställd till ansvar för en Allusion, som ingalunda synes tvetydig.
För min del anser jag det hafva varit Riksens Höglofl.
Släncfers JustitiaeOmbudsmans skyldighet att fästa uppmärksamhet vid en sådan händelse, sedan han genom Tidningsbladet fått så mycken anledning dertill.
Policekammaren blandar sig äfven med saker, som alldeles icke tillhöra dess befattning, och saknas derå för ingen del bevis; men hvilket jag anser öfverflödigt att anföra, då Riddarhuset ej är ett Forum, ej heller min 206
Den 24 Januarii. afsigt är att anklaga, utan blott att viicka elen Lagstiftande
Magtens uppmärksamhet på nödvändigheten af en annorlunda beskaffad reglering med denna slags Domstol; och i hvilken afsigt jag till IIöglofL Ridderskapets och Adelns upplysta bepröfvande hemställer, det Kongl.
ÖfverStåthållareEmbetet i Policeärender, lika så väl som Kongl. ÖfverStåthållareEmbetets Cancellie och LandshöfdingeEmbcte11a, härefter måtte blifva ställd under Kongl. HofRättens granskande, såsom dess ÖfverDomstol, på det att en lidande må äga rättighet att inför HofRätten få klaga Öfver Policekamjnarens förhållande, då han dertill finner sig äga skäl; och torde då HofRätten äfven tillhålla Policiekammaren alt föra ordentliga Protocoller öfver alla, så väl mera, sorn mindre vigtiga förekommande mål, som hittills icke alltid skedt.
Jag föreslår derföre, att Policekammarens Protocoller och Domböcker, hädanefter måtte på sätt, som med andra Under Domstolars Domböcker sker, till Kongl. HofRätten inlemnas.
En sådan åtgärds vidtagande finnér jag högst nödig; de klagomål, som bland Allmänheten höras öfver
Policekammaren må för öfrigt vara grundade eller icke.
I förra fallet fordrar den heligaste rättvisa att Menniskor beskyddas mot en, efter godtycke förfarande Åuctoritet; i sednare åter, är det angeläget för upprätthållande af Policens anseende och akt - Den 24 Januarii. 207 ning; emedan dessa för Police-kammaren menliga rykten nu just få sin fart derigenom > att svårigheterna åro kända att mot Policen få rättj i händelse man af den blifver förfördelad.
Jag anhåller ödmjukast att detta mitt Memorial måtte få communiceras med de öfrige Respective Riks-Stånden; samt derefter remitteras till Lag-Utskottet.
Att sedan Ridderskapet och Adeln den 10 dennes eftermiddagen, beslutat, det borde Herr Grönhagens den 5 dennes eftermiddagen i samma ämne afgifne första Memorial hvila på bordet, samt Herr Grönhagen emedlertid äga att detsamma omskrifva, och dervid utesluta de delar hvilka enligt 90 §. i Regerings-Formen icke finge af Ridderskapet och Adelil upptagas; men Herr Grönhagen uti dess nu uppläste sednare Memorial icke ställt sig Ridderskapets och Adelns nyssnämnde Beslut till efterrättelse, utan äfven i detta Memorial inblandat sådana ämnen, hvilka enligt ofvannämnde §. icke få komma under Riksens Ständers öfverläggning; förmodade Herr Grefven och LandtMarskalken, det Ridderskapet och Adeln torde finna att detta sistnämnde Memorial icke heller kunde remitteras utan borde förfalla.
Herr NauckhoffCarl Ulric:
Först begagnar jag detta tillfälle för att reservera mig emot 20g
Den 24 Januarii, det beslut Höglofl.
Ridderskapet och Adeln nyss fattadt i anledning af Friherre Staels gjorda Motion och dermed förenade anhållan om Remiss till Lagutskottet.
— Jag hår trott mig böra göra skillnad emellan en Motion och de Berättelser, som kunna i ett Memorial till grund för en Motion innefattas.
Efter min tanka hade på grund af <30 §.
RegeringsFormen och 29 §. i Riksdags-Ordningen Remiss icke bordt Friherre Stael förvägras, ty fastän Konungens Nådiga Beslut i Rättegången, emellan f. d. ÖfverDirecteuren Grewesmöhlen och RevisionsSecreteraren, Friherre Boye, fått en gräns för all vidare pröfning i detta ämne, bör den händelsen att Friherre
Stael detta ämne i sitt i dag uppläste Memoria] vidrördt, icke utestänga en Remiss på en begärd Lagförklaring.
När cn fri Riksdagsman ej äger rätt att af Riksens Ständer, som gemensamt med Konungen endast hafva sig förbehållit att stifta Lag, äska förändring af en förut efter hans omdöme ofullstän. dig Lag eller Lagförklaring — Hvad rätt har han väl då som Riksdagsman öfrig?
— Hade Högloft.
Ridderskapets och Adelns Beslut om afslag på den af Friherre Stael begärte Remiss endast grundat sig på 56 §. i Riksdagsordningen, bade kanske min Reservation uteblifvit, ehuru jag likväl för enskildt del tycker mig i Friherre Staels för dagen uppläste Memorial endast se en utveckling af hvad Friherren före Motionstidens slut till Remiss framställt i samma ämne, som den rådande rosten då ej tillät all lill behörigt remitterande omfatta.
Den 24 Januari i. 209 Ilvnd åter angår elen af Herr Grönhagen väckte Motion, så är jag af den tanka, att Remiss hvarken kan eller bör honom förvägras, tj han begär en förändring af Lagen.
—Likväl anser jag mig skyldig förklara, att jag har svårt att tro den uppgift, som, i grund 'af en Annonce i ett Blad, kalladt Anmärka ren, göres af Herr Grönhagen om inträffade Lagstridigheter; äfvensom jag i liufvudsaken eller i afseende å den föreslagne förändringen af Polieemåls handterande är med Herr Grönhagen af olika mening.
Grefve Mörner_> Adolph Göran:
Om Friherre Stael von Holstein blott yrkat en bestämd Lagförklaring och Herr Grönhagen inskränkt sig inom den Motion han framställt; så hade jag varit långt ifrån att bestrida Remiss deraf; men då nu Friherre Stael von Holstein icke nöjdt sig dermed att Ridderskapet och Adeln, en gång redan förut, ansett hans första, lika beskaffade Motion böra förfalla, utan nu å nyo framställt samma Motion och dervid, ännu mer än första gången, inblandat sådana ämnen, hvilka enligt C)0 §. i Regerings-Formen, icke få komma under Riksens Ständers pröfning, och då Herr Grönhagen icke allenast yrkat, Policekammarens ställande under Hof-Rättens granskning såsom Öfver-Domstol, utan ock, såsom skäl dertill, anfört enskildte Facta och jemväl ansett Justitire-Ombudsmannen hafva, i anledning af en Tidnings-anmälan, om en enskild händelse, bort anställa åtal; så tror jag, för Ridd, o. Ad.
Fröt. II B. 2 Afd. 27, 28. glO Den 24 Januarii. min del, att både Friherre Stael von Holsteins och Herr Grönhagens Memorial, i deras närvarande skick, icke kunna upptagas.
Jag upprepar ännu en gång, att om Friherre Stael von Holstein blott äskat en Lagförklaring och Herr Grönhagen endast framställt Conclusionen af sitt Memorial, hade Remiss derå icke kunnat förvägras.
Som jag anmält mig nyss förr än Ridderskapet och Adeln fattat sitt Beslut, men ej nu vill upptaga någon tid, får jag blott förklara det nöje jag alltid haft att rättvisa Friherre Stacls Motioner, och tror jag äfven, att Friherren nu haft rätt att yrka ändring i de Lagar han funnit mindre bestämde; men skulle önskat att frågan angått en annan Person än den, som, utrustad med ett ovanligt snille, använde detta på ett sätt, som kunnat störa det allmänna lika som det enskildta Lugnet.
Jag känner ej Stockholms Police-kammares Organisation; men skulle någon Auctoritet finnas, som kan vid Vite uppkalla Personer till förhör, utan att dervid föres Protocoll, som får lösas för att vid Öfver-Domstol söka upprättelse, om man blifvit olagligt behandlad, och utan att dermed behöfva besvära Kongl. Majit; så tror jag sådana Auctoriteter, vara felagtigt Organiserade, som behöfva rättas, och anser i följd deraf Herr Grönhagens Motion böra till Remiss bifallas.
Den 24 Januari}.. 211 Friherre Mannerheim, Lars August: