Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rörande uppskofvet med denna frågas behandling, intill dess Rikets Ständer fattat sitt beslut, huruvida Odlingslånen komma att fortfara eller icke, får jag vördsamt erinra, att, ehvad beslut Rikets Ständer i detta ämne fatta för framtiden, kan detta icke betaga de Låntagare, som redan erhållit Odlingslån, rättigheten att få inbetala dem på de vilkor, de blifvit lemnade.
Det Reglemente, som redan gäller, måste således tjena till efterrättelse äfven för framtiden.
Om detta behöfver förtydligas, är det en skyldighet för BancoUtskottet att upptaga ämnet och framställa det för Rikets Ständer, såsom nu skett.
Mot återremissen, på det målet må kunna behandlas i förening med Lagutskottet, får jag anföra, att det Reglemente, som skulle rättas, icke är utfärdadt genom JustitiaeRevisionen, utan genom FinanceExpeditionen, contrasigneradt af Herr StatsSecreteraren Skogman, och synes följaktligen icke vidkomma Lagutskottet.
Ett sådant Reglemente är för öfrigt icke att anse annorlunda, än såsom det villkor, hvarunder penninge-ägaren, Banken, tillåter vederbörande att af sig erhålla lån.
Under förutsättning således, att dessa vilkor icke innehålla något, som strider emot Sveriges Lag och laga stadgar, måtte Banken få bestämma dessa stadgar, likasom en hvar får utsätta vilkoren, hvarunder han vill anförtro andra sin egendom.
Jag skul - Den 13 Mars f. m. le således tro, att JustitiasOmbudsmaunens
Berättelse väl borde hafva föranledt åtal emot den Domare, sorn begått felagtighelen, och sedan måhända till någon tillsyn öfver DornareEmbetets utöfning i allmänhet; men icke bemyndiga Lagutskottet att befatta sig med de reglementariska föreskrifterna för Bankens utlåning.
För min del skulle jag derföre tro, alt de gjorda anmärkningarne icke föranleda till återremiss.
Jag får förena mig med Friherre Ehrenborgh i anhållan om återremiss, hufvudsakligen på den grund, att jag skulle önska, att Utskottet, vid förnyad pröfning af denna fråga, måtte taga i betraktande det mindre lämpliga deruti, att en Domare skall behöfva vittnen, för att styrka sin trovärdighet.
Sådant fordras icke af honom i och för HäradsRätternas Protocoll, som afhandla vida vigtigare ämnen, än ett vederhäftighets-intyg; men om Domarens intyg icke skulle kunna finnas utan vittnen tillräckligt, önskade jag hellre, att
Domaren betoges rättigheten att meddela sådane intyg, vid andra tillfällen än inför Domstolen.
Det är egentligen på denna grund jag instämmer i begäran om återremiss.
Jag tror Herr von Hartmansdorffs yttrande så till vida 8* Den i3 Mars f. m. vara rätt, att, hvad angår sjelfva vigten af en rättelse i den gamla författningen, kan den finnas, äfven om Odlingslånen icke fortfara att utgifvas.
Deremot skulle jag tro, såsom Friherre Ehrenborgh anfört, att saken borde hvila, tills Lag- och BancoUtskotten gemensamt anlagt saken.
Jag inser visserligen, lika med Herr von Hartmansdorff, att här icke är fråga om någon lag, hvilken behöfver emanera på enahanda sätt med vanliga lagfrågor.
Men för Rikets Ständer anser jag det vara vigtigt att i deras underdåniga skrifvelser icke begå fel i de juridiska formerna, och tror således, att i alla önskningsmål om ändring i BancoFörfattningar BancoUtskottet borde sammanträda med Lagutskottet.
I anledning af Grefve Posses yttrande får jag nämna, att i början, då jag såg detta Memorial, fann jag visserligen en slags skugga kastad på hela Domaremakten, endast i följd af ett enda fall.
Det händer ock alltför ofta, att vi sålunda, för ett enda missbruk, göra nya Lagar, hvarigenom skadliga förändringar uppkomma.
Jag har likväl sedan sett närmare efter, hvad Utskottet föreslår; och finner det nödvändigt, då Domaren icke påskrifvit sig sjelf såsom vittne, att tvänne andra vittnen finnas, på sätt förordningen innehåller, eller, i fall Domaren satt sitt namn såsom vittne, ett annat jemte honom; emedan Lagen fordrar 2:ne vittnen på en gång närvarande, och Den 13 Mars f. ra. 117 Högsta
Domstolen uti ifrågavarande inål förklarat, att för det icke tvänne vittnen hade bestyrkt handlingen, kunde Banken icke få någon ersättning.
Det är äfven en annan orsak, hvarföre jag instämmer i anhållan om återremiss, densamma jag vid ett annat BancoUtskottets Utlåtande anfört, nemligen att Fullmägtige icke alls blifvit i saken hörde.
Det kan visst synas öfverflödigt i en så föga maktpåliggande fråga; men jag tror BancoUtskottet har orätt i principen, att alltid gå förbi denna Autoritet och endast höra Commissariatet.
Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff derom, att, ehvad ytterligare Odlingslån komma att beviljas eller icke, fordras ett Reglemente för de nu varande, eftersom författningen om dem fordrar lånedocumentets omskrifning hvarje år, och jag tillskrifver också visserligen icke BancoUtskottet såsom fel, att det i denna fråga aflemnat sitt Utlåtande.
Utskottet kunde icke känna, att frågan i annan väg blifvit handlagd.
Men då det nu blifvit upplyst, att JustitiasOmbudsmannen upptagit denna fråga; att densamma blifvit remitterad till Lagutskottet; att detta Utskott, i kraft af sin skyldighet alt tillse, hvad det ensamt kan afgöra, eller hvad det måste gemensamt med andra Utskott behandla, beslutat ett sammanträde med BancoUtskottet 1 den fråga, som nu är före - 118 Den i3 Mars f. ra. mål för öfverläggning; så har jag trott mig på dessa grunder höra yrka återremiss af detta Utlåtande.
Lika med Herr von Hartmansdorff anser jag
Banken äga rätt att vidtaga hvilka föreskrifter den behagar för meddelande af sina Lån; men jag tror det icke vara Bankens rätt att sträcka dessa föreskrifter så långt, att ålägga Domaren skyldigheter, sora honom icke tillhöra.
Grefve Posse har upplyst, att Domaren ej förr behöft genom, vittne ge viltsord åt sina Embetsbetyg.
Det förslag, att han nu mera skulle behöfva det, kan jag ej eller för min del gilla, emedan det, efter min mening, utgör rakaste medlet att nedsätta Domarens vigt och värde.
Han blir då, i sin egenskap af Domare, icke annat än ett vanligt vittne, och sådant kan aldrig vara rätt.
Jag skulle tro
Banken hafva tillräcklig säkerhet för sina Lånehandlingar, då egenhändiga underskrifter teknas inför Domstol, Konungens Befallningshafvande, Prest eller KronoBetjente, Jag vill dock icke, genom något vidare yttrande, gå den discussion i förväg, som emellan Banco- och LagUtskotten härom kan uppstå.
Måhända torde det då lyckas Lagutskottet, att öfvertyga BancoUtskottet, så att Utskottet ändrar sitt Utlåtande, Jag anser således bäst, att återremittera förevarande Memorial, på det Utskotten må få öfverlägga om detta ämne, hvil - Den i3 Mars f. m. 1 r9 let, efter min tanka, icke är af så ringa vigt, som man nu synes vilja antaga.
Factum är det, att en person blifvit af Högsta Domstolen befriad från sin betalningsskyldighet till Banken, oaktadt
Domaren under edspligt bestyrkt namnteckningens vigtighet.
Frågan är således:
Skall Banken utsätta sig för dylika förluster framdeles?
— Utskottet har, varnadt af erfarenheten, trott, att ett vittnes påskrift, jemte Domarens, borde äga rum.
Något nytt åliggande för Domaren är derigenom icke stadgadt; ty hans befattning med dessa mål var redan bestämd, genom det af Kongl. Maj:t år 1824 utfärdade Reglemente för OdlingsLånen.
Skulle nu BancoUtskottet hafva uteslutit
Domaren från rättigheten att utgifva sådana betyg, jemte ett annat vittne, ehuru en Kronobetjent, en Länsman dertill är behörig, månne icke ett dylikt uteslutande varit mera menligt för
DomareEmbetets värdighet?
Man har sagt, att i allmänhet borde alla önskningsmål, som komma från BancoUtskottet, afhandlas gemensamt med LagUtskottet.
Jag tror icke detta är ett önskningsmål.
Rikets Ständer, såsom ägare af Banken, hafva ju rätt att säga: med de och de vilkor bevilja vi Lån.
Den, som icke vill begagna sig af dessa vilkor, får afstå från Lånen, och dermed är saken slut. \ 130 Den i3 Mars f. m.
I afseende å hvad här blifvit ytterligare anfördt, likasom en gång tillförene, att Utlåtandet borde återremitteras, för det Utskottet icke hört Fullmägtige, så, enär den Ledamot af Fullmägtige, som yttrat detta, icke påstått, att något fel blifvit begånget af Utskottet, utan tvärtom instämt i Utskottets tanka, samt en annan Ledamot af Fullmägtige alldeles icke yttrat sig, hvarföre då återremittera.
Vöre det för att bestraffa BancoUtskottet, för det Utskottet gått Fullmägtige förbi, så drabbar delta Rikets Ständer, icke Utskottet; ty icke lider Utskottet af en eller annan återremiss, men Rikets Ständers tid upptages, och ökade kostnader föranledas, Friherre
Jag har endast begärt ordet för att upplysa, att det nu gällande Reglementet stadgar, att namnteckningens egenhändighet skall bestyrkas af Domare, men icke, att Domaren dervid skall hafva ett vittne.
Ett sådant stadgande kan möjligen gå an för Pastor och Kronobetjenter; men det vore väl ej öfverensstämmande med DomareEmbetets värdighet, att Domaren skulle behöfva vittne, för det han å Em betets vägnar betygar.
Sådant har Lagen ej fordrat för de mångfaldiga Embetsbetyg
Domare utfärdar.
Det beror visserligen af Banken, att bestämma de vilkor för erhållande af Lån derstädes, förutan hvilka sådane ej bekommas; men Den 13 Ma rs f. m. 121 jag hemställer, om dessa vilkor böra sökas, hvarigenom DomareEmbetet nedsättes i opinionen, då tillräcklig säkerhet kan erhållas, äfven i det fall, att föreskriften om Domarens betyg borttages, enär betyg belommes hos Pastor, Kronobetjening eller Konungens Befallningshafvande.
Om Domaren vore vid sin embetsutöfning försedd med Contrasignent, på sätt Landshöfdingarne äro det, skulle jag ej hafva något deremot, att äfven Domarens contrasignerade betyg fordrades, men alt Domaren, i afseende på ett utgifvit Embetsbetyg, ej skall gälla mera, än ett vanligt vittne, bestrider jag på det högsta; och en sådan princip tror jag ej, att Högsta
Domstolen genom sin dom etablerat.
Bankens förlust hade icke inträffat, om betyget tagits inför Domstolen; och jag tror, att denna ändring heldre bör vidtagas, än att störa den aktning, menigheten bör hafva för sin Domares Embetsålgärder.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Enligt Herr von Hartmansdorffs önskan, får nu en annan BancoFullmägtig yttra sig.
BancoFullmägtige, då de blefvo underrättade om förhållandet med den af Högsta Domstolen fällda dom, ansågo sig böra i saken anlita Rikets Ständers JustitiasOrnbudsman, ej för att återvinna hvad genom domen var förloradt, utan för att fästa hans uppmärksamhet på förhållandet, såsom ett 122 Den 13 Mars f. m. phenomen i svenska Lagstiftningen.
JustitiasOtnbudsmannen ansåg äfven saken af den beskaffenhet, att han upptog den i sin Berättelse till Rikets Ständer.
Rikets Ständer remitterade Berättelsen till Lagutskottet, och Lagutskottet har ansedt saken vara af den vigt, att den påkallar ett förslag till ändring i författningen.
Af dessa skäl synes mig rigtigt hvad Friherre Ehrenborgh yrkat, nemligen att antingen BancoUtskottet bör i ämnet communicera sig med LagUtskottet, eller också att saken må hvila, till dess Lagutskottet afgifvit sitt yttrande.
Jag förenar mig derföre med de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, som begärt återremiss.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BuncoUtskottets
Memorial gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande, ' Ropades Ja, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga afsända en Deputation, för alt efterfråga Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas helsotillstånd, sorn under ett par dagar varit oroande; och tillkännagaf Hans Excellence, att de öfrige RiksStånden i om - Den i3 Mars f. m. 123 förmälte ändamål redan hvar för sig till Hennes Kongl.
Höghet afsänt Deputationer.
Ropades Ja, I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog, att
Deputationen måtte hestå af 8 Ledamöter utom Ordföranden, hvilket likaledes Bifölls. Hvarefter Hans Excellence anmodade de Herrar, som behagade deltaga i Deputationen, att låta anteckna sig hos RiddarhusFiscalen, samt Grefve Brahe, Magrius, att såsom Ordförande anföra Deputationen, hvilket Grefven äfven behagade sig åtaga. ••
Efter en kort stunds förlopp uppropades och afgick bemälte Deputation.
Föredrogos å nyo och biföllos följande BancoUtskottets den 25 sistlidne Fehruarii afgifne, samt den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial: N:o 20.
Rörande eftergift och afskrifning för 6oq R:dr B:co, som år 1825 genom inbrottsstöld förkommit utur ett, i SmåsedelsCornmissarieRummet, inora Banken befintligt skåp.
N:o 2i.
Om eftergift och afskrifning för 200 R:dr B:co, utgörande värdet afen i VexelBanken är 1827 bortkommen inlöst Den i3 Mars f. m.
Transportsedel, hvilken måst för andra gången infrias.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den ii sistlidne Februarii under N:o 66 afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående inrättning af en Paketpost.
Herr af Lundblad, Johan Fredrika uppläste följande:
I afseende på det Utlåtande, StatsUtskottet afgifvit, rörande motionen om inrättandet af en Paketpost till befrämjande af en litterär och industriel communication inom Fäderneslandet, må det tillåtas mig att inför Ridderskapet och Adeln lemna de anmärkningar, hvartill nämnde Utlåtande synes mig gifva anledning.
Då hvarje inrättning, som medför enskilt och allmän nytta, bör understödjas af Staten i den mån densamma deraf hämtar fördel, synes det, att då frågan är om förslag till en så beskaffad ny inrättning, detta understöd må lemnäs efter en så ändamålsenlig plan för inrättningens organisation, att Staten må af den hämta den möjligaste största fördel.
Genom förfelandet af planen förfelar man den åsyftade nyttan med understödet, och den omtänksammaste hushållning med Statens medel kan lätt dervid blifva en indirect misshushåll - Den i3 Mars f. m. ia5 ning, nemligen så vida planen icke leder till inrättningens mål; och då i följd deraf äfven det minsta bidrag, som Staten i en sådan afsigt lemnat, blir en förspilld utgift.
Jag instämmer fullkomligen i StatsUtskottets tanka, att Paketposten bör till en början endast afgå en gång i månaden; men jag kan ej gilla förslaget, att densamma endast bör gå under de 5 å 6 månader af året, då vattnen äro öppna och ångbåtarne färdas.
En Paketpost måste gå oafbrutet på jemt fördelade mellantider.
Hvarje afbrott af dess gång under en längre tid motsäger sjelfva inrättningens idé, hvilken just afser en jemn, men liflig, circulation af litteraturens och indöstriens alster.
Ett halfårigt uteblifvande af tillfälle till deras kringspridande verkar ett hämmande af denna circulation, hvilken ovilkorligen skall gifva liflöshet äfven åt sjelfva inrättningen.
Jag tror, att om ej Paketposten kan uppfylla sitt ändamål och ej lemna ett troligt öfverskott af dess intrader åt Postkassan , i fall den komme att oafbrutet gå under hela året, den då ännu mindre kan det, om dess gång inskränkes inom Sommaren, Herr Kammarherren Nordenfelt yttrar sig i dess Reservation mot Utskottets Utlåtande, att behofvet af industriella och litterära produkter måste kännås ungefär
Den i3 Mars f. m. lika både vinter och sommar; jag vågar äfven härtill lägga, att en inrättning att afhjelpa detta behof snarare påkallas för vintermånaderne, då all sjö-communication är stängd, och att således om paketpostens gång skali inskränkas inom en viss tid afåret, den då snarare bör utställas under vintermånaderne, när icke något annat tillfälle finnes till den åsyftade communicationen, än det, som skulle då förefinnas medelst Paketposten.
Att tillstyrka dess afgång endast om sommaren, derföre att under denna tid tillfälle till transport finnes emellan Stockholm och Norrköping och emellan det förra stället och Arboga, hvarigenom omkostnaden för Paketpostens gång mellan dessa ställen då besparas, tror jag ej vara lämpligt.
De paketer och saker, hvilka man afsänder med. ångfartygen under loppet af sommaren från Stockholm och till nyssnämnde ställen, skulle man om vintern emellan samma ställen affärda med Paketposten.
Mellan Hufvudstaden och de närliggande
Städerne måste nödvändigt den lifligaste förbindelse äga rum, hvarföre mellan nämnde ställen de med posten afgående transportsaker skulle troligen stiga till den mängd, att på denna del af postvägen ej allenast den minsta förlust vore att befara, utan att snarare den betydligaste ersättningsdel för omkostnaderne vid den första inrättningen vore att förvänta.
Den i3 Mars f. m. 127 Jag tror dessutom, i likhet med de Herrar, som reserverat sig mot StatsUtskottets Utlåtande, att i detsamma den Norra delen af Sverige blifvit för mycket förbisedd.
Behofvet har åt detta håll gifvit idogheten och industrien en fortgång, hvilken de kanske ej äga inom de öfrige delarne af Sverige, och en underlättad afsättning med dess frakter förtjenar väl härvid ett rättvist afseende.
Jag vet ingen orsak, hvarföre den norra och större delen af Sverige skulle vara afstängd från fördelen afen inrättning, hvilken skulle hafva till ändamål en allmän, i förhållande till landets vidd och folkmängd, jemt fördelad välgörenhet.
Jag tror således, att försöket med inrättningen ej blir utvidgad i för stor scala, om en farande post äfven bestämdes att afgå från Stockholm åt de Norra Provincerne.
I öfrigt, då Utskottet uppgifvit kostnaden för inköpet af 2:ne postvagnar, får jag fästa dess uppmärksamhet derpå, att det är högst nödvändigt, att desamma annorlunda byggas än de, sora begagnas i Norra Tyskland.
Paketposten kan i våra backiga vägar ej färdas med den långsamhet, som i det nyssnämnda landet; skulle våra postvagnar nu construeras på samma sätt, så blefve följden den, att de med paketposten afskickade saker snart skulle förderfvas under färden, och inrättningen derigenom förlora sin kredit.
Det är af denna Den i3 Mars f. m. anledning maktpåliggande, att den låda eller korg, hvari paketerna skola förvaras, hvilar på fjedrar, hvarigenom kostnaden för deras anskaffande betydligen kommer att ökas öfver det belopp, Högloflige Utskottet uppgifvit.
Att planen till inrättningen uppgöres i en mindre scala, är omtänksamt och riktigt, emedan det blott gäller ett försök dertill; men en sådan plan bor upptaga det hufvudsakliga för inrättningens framgång.
Jag tror, på de skäl jag anfört, det inrättningens bestånd och afsedda fördel skall förfelas efter den plan, som StatsUtskottet uppgjort, och jag vågar i anledning deraf anhålla om återremiss, på det StatsUtskottet blir i tillfälle att efterse medel för trenne farande poster, som till en början en gång hvarje månad under hela året fram och åter oafbrutet afgingo i trenne riktningar, nemligen på Ystad, med afseende på södra Sverige och förbindelsen med continenten, på Götheborg, med afseende på vestra delen af Fäderneslandet och Norrige, samt på Fahlun och Gefle, med afseende på norra delen deraf; och får jag härvid återtaga, att i fall paketpostens gång skall inskränkas blott inom en viss del af året (hvilket jag likväl anser rakt stridande mot inrättningens fördel), den då må snarare utställas om vintern och icke under sömma - Den i3 Mars t. m. maren, då de öppna vattnen lemna tillfälle till förbindelse emellan en mängd orter.
Äfven jag förenar mig med dem, som yrkat återremiss af ifrågavarande Utlåtande; och jag gör det på grund af den dervid åtföljande reservation, samt Herr af Lundblads nyss upplästa anförande, hvilka nästan fullständigt innehålla hvad jag velat i detta ämne anföra.
Dock vill jag härvid tillägga, att jag anser Taxan på betalningen för paketerne, som med Paketposten afsändas, böra bestämmas sålunda, alt afgiften blifver lindrigare för böcker och litteraira producter, än för andra saker.
Dessutom tillstyrker jag äfven, att omkostnaderne för denna inrättning måtte intill nästa Riksdag bestridas af Postmedlens öfverskott, hvilket bör kunna lemna tillräcklig tillgång härtill, helst vi hädanefter böra kunna vänta för Staten större inkomster af Postverket genom en förbättrad förvaltning deraf, och de större controller, som jag hoppas BevillningsUtskottet är omtänkt att tillvägabringa.
Att ifrågavarande inrättning de första åren erhåller ett sådant understöd är nödvändigt, emedan den i annat fall aldrig skulle komma till bestånd.
I vårt land går det svårt i början med sådane nya inrättningar; men jag är öfvertygad, att den ifrågavarande, rätt organiserad, skall efter 8å io år kunna r6 H. 9 i3o Den i3 Mars f. m. bära sig sjelf och äfven ersätta Staten de derpå använde kostnader.
I sammanhang härmed anhåller jag, att den af mig, för några dagar sedan, väckte och med förevarande ämne likartade motion, att Rikets Ständer ville till Kongl.
Majit aflåta en underdånig skrifvelse om tillvägabringande af en Postinrättning till litteraira arbetens kringsändande i Landsorterne, måtte nu komma under öfverläggning till remiss till vederbörligt Utskott; och tror jag det vara vigtigt, att StatsUtskottet i denna sak sätter sig i beröring med Ekonomiutskottet, emedan jag hört sägas, att dit från de andre RiksStånden blifvit remitterade flere motioner om lindring i Postförings-skyldigheten, och om Postens fortskaffande med vanlig skjuts, med mera, hvilket har gemenskap med ifrågavarande ämne.
— Sluteligen anhåller jag ock, att ur det Anförande, som innefattar min omförmälta motion, få återtaga slutet deraf, hvari jag föreslagit en underdånig anhållan hos Kongl. Majit om ett nytt förslag till Tryckfrihetens återbringande till dess första grundlagsenliga skick.
Jag gör detta, emedan jag finnér, att ej [denna sednare del, utan blott den förra delen, af motionen kan till StatsUtskottet remitteras. Grefve Posse3 Arvid:
Jag får äran upplysa, att till Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- oeh EkonomiUtskotten äro från Den i3 Mars f. m. 131 RiksStånden remitterade åtskilliga motioner om förändradt Postföringssätt, och hland annat om inrättning af forvagnar till fortskaffande af så väl Bref- som PaketPoster.
Herr af Lundblads motion afser väl en serskild inrättning af PaketPost; men då StatsUtskottet föreslagit, att Håll- och Reserveskjutsskyldige ej må med denna PaketPosts forslande betungas, synes frågan bero på motionerne om Postvagnslnrättningen.
Då således ifrågavarande motion af Herr af Lundblad synes äga nära sammanhang med förenämnde till andre Utskott, än StatsUtskottet, remitterade motioner, hemställer jag vördsamt, att detta Utlåtande må återremitteras, med anmodan till StatsUtskottet, att låta frågan hvila, för att behandlas gemensamt med omfÖrmalte likartade ärenden i Bevillnings- och EkonomiUtskotten. pen till Hennes Kongl.
Höghet Prinsessan Sophia Albertina afsände Deputation återkom; och tillkännagaf Deputationens Ordförande Herr Grefve Brahes att Deputationen blifvit emottagen af Hennes Kongl. Höghets tjenstgöraude Kammarherre, sorn anmält, att Hennes Kongl.
Höghets helsotillstånd vore så svagt, att Hennes Kongl. Höghet icke kunde lemna företräde åt
Deputationen, hvilken således ej fått tillfälle att inför Hennes Kongl.
Höghet sjelf framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga 132 Den 13 Mars f. m. vördnad och tillgifvenhet, utan hade Herr Grefven derom anmodat Hennes Kongl. Höghets Kammarherre, hvilken för öfrigt tillkännagifvit, att Hennes Kongl. Höghet haft en ganska orolig natt.
Då jag instämt i Herr Nordenfelts reservation emot ifrågavarande Utlåtande, förenar jag mig i anhållan om återremiss deraf, i synnerhet som Grefve Posse upplyst, 'att saken bör hvila, intilldess andra frågor, som dermed äga sammanhang, blifva afgjorde af de Utskott, till hvilka de äro remitterade.
Då jag förmodar, att återremiss kommer att äga rum, utbeder jag mig att äfven få göra några anmärkningar emot Utlåtandet.
Jag instämmer hufvudsakligen med Herr Nordenfelt, men vill gifva PaketPosten en ännu större utsträckning, än han föreslagit.
Jag anser denna inrättning hehöfligare om hösten och vintern, än om sommaren.
Under de båda förra årstiderna är det man mest behöfver och bäst har tillfälle att begagna höcker, och då liar man svårast vid att erhålla dem.
Likaledes förhåller det sig med en mängd förnödenheter, som till Julen och vintermarknaderna skola kringskickas i Landsorterna.
Om sommaren deremot är man mera stadd på resor, och har derigenom bättre lägenhet, till lands och sjöss, ehuru mindre behof att få böcker, jn. m.
Den i3 Mars f. m. 133 Jag anser derföre angeläget, att Paketposten afgår likaväl om vintern, som sommartiden.
Det torde ej heller vara så rätt, att, enligt hvad nu är föreslaget, sända denna Post med ångbåtar.