Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rätten icke bör inskränkas tili hinder, att såsom stöd för Motioner och ökade Motiver dertill, kunna anföra rådande missbruk och Exempel af för Samhället skadliga förhåilander.
Sedan en värd Ledamot, Grefve von Schwerin, så fullständigt utvecklat de skäl, hvilka grunda äfven min öfvertygelse orri rätta förståndet ,-af 90 §.
Regerings Formen, skulle jag missbruka Ridderskapets och Adelns tålamod, om jag ytterligare anförde något i detta ämne.
Jag torde således endast få förklara , det jag hyser den starka öfvertygelse , att Grundlag3rne redan blifvit för Svenska Folket så kära, att alla försök till deras rubbande utaf en eller annan skola blifva fruktlösa.
Jag har vid föregående Riksdagar ej sällan hört Grundlagens Esprit åberopas, såsom skäl för en tanka , hvilken ofta innefattat just motsatsen af hvad Grundlagen stadgar; men jag kan för min del ej medgifva, att hvarken ett sådant enskildt yttrande eller något beslut i detta ämne, kan inskränka en Riksdagsmans rättighet att fritt yttra sina tankar; hvadan jag anser all
Discussion härom öfverflödig, under förklarande tillika, det jag, för min del, vicj alla de tillfällen jag finner sådant nödigt, ämnar begagna min i Grundlagen förvarade fria Riksdagsmanna-rätt.
Åtskillige yttrade härtill deras bifall, Den 3 Februarii.
Jag hade icke tankt att i detta ämne något vidare yttra mig, om jag ej i de gjorda Reservationerne funnit en helt ny Theorie om Grundlagarnes mening, som jag aldrig sedan igog hördt på detta sätt tillämpas och som jag icke väntat att man här skulle anföra- Jag nekar likväl icke att saken kan olika ses efter enskildta Personers olika fatt* ningssätt och synpuncter, men jag hemställer ödmjukeligen om det är utaf enskildtes omdöme eller utaf Regerings-Formens syftning och föreskrifter i det hela, som grunderna böra hämtas vid dess tillämpning?
Regerings Formen , utan någon Konungens medverkan afStänderne, fritt stiftad och antagen , biet då ansedd som en borgen för våra rättigheter och jag tror bå* de att den är det och skall framdeles vara det; men jag hemställer huru vida den skall lyckas att uppfylla detta ändamål, om vi ej tillika noggrannt hålla oss vid dess föreskrifter, och undvika all villkorlig tydning deraf.
Man har sagt att med ordet Frågor, som i 90 §. förekommer, förstås hvad man menar med ordet Mai elier A edon, och att när ej detta åsyftas, må skälen till en Motion hämtas af enskildta speciella Casus, hvilka kunna uti Reciten anföras utan att blifva ämne till öfverläggning; men jag hemställer om en sådan tydning är rigtig, om icke sådana Anföranden af särskildta händelser, af Regerings- och Domare-Magternes Beslut i vissa fall, eller af enskildta Personers och Corporationers förhållanden, skola föranleda till förklaringar och till svaromål, hvilka ifrån att saken blifvit i början discursive an - 32 Den 9 FebruariL förd, skola göra densamma ej blott till ett ämne för öfverläggning; men äfven för pröfning, och Rikets Ständer således komma att afgöra s ej blott allmänna Mål, men äfven att ingå i enskildta förhållanden.
Espriten af Regeringsformen är att Ständerne skola vara Lagstiftande ej Styrande; men för att de skola blifva innom dessa gränsor, fordras att de icke skola blanda sig uti pröfningen af enskiidta Mål, utan hålla sig vid att föreskrifva Allmänna grunder och principer, som skola tjena tili ledning för Styrelsen.
Villkoren för Embetsmäns ansvarighet äro serskildt stadgade och Controllen på de Administrerande är i detta afseende gifven.
När nu uti 90 §. säges att under Riksens Ständers eller deras Utskotts Öfverläggningar och Pröfning icke må förekomma frågor om Regerings- och Domare-Magternes Beslut, Resolutioner och Utslag, enskildta Personers och Cofporationers förhållanden eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning, och då uti 29 §.
Riksdags ordningen vidare stadgas, att Konungens Beslut i Mål, som röra enskildta Personers elier Corporationers rättigheter och angelägenheter icke kunna ens nämnas; så utmärkes ju^af dessa Stadganden, som inbördes understödja hvarannan, ännu tydligare Lagstiftarens afsigt att hindra Riksens Ständer att räka uti Pröfningen af enskildta förhållanden, att hindra dem att ifrån Lagstiftare blifva Domare.
Det var i anledning af förhållandet ifrån 1720 till 1772 , då Rikets Ständer befattade siS Den i FebruariU sig n;sd en mängd enskildta Mål, då detta gaf anledning till söndringar, till oredor och till ett försvagande af den verkställande Magten, som betog den nästan hela förmågan, att, enligt sin bestämmelse vara skyddande, det var i följe af det ännu lifliga minnet af dessa olägenheter, som de nu ifrågavarande §.
§. uti Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen inflöto.
Man trodde sig böra förekomma att ej Ständer'he skulle ifrån Lagstiftare blifva Styrande, emedan en Lagbunden frihet ej förenas med ett välde, som urartar till Anarki.
Det var också på dessa grunder, som den 90 §. i Regeringsformen godkändes och det är ej nu först, men allt sedan 1809, som den blifvit, på sätt jag förstått den, tillämpad.
Den som vill göra sig mödan återgå till Protocollerna skall häruppå finna flera exempel.
Jag tror mig derföre haft anledning till den framställning jag gjordt och jag vågar hemställa, om, då jag gjorde anmärkning emot de Anföranden af enskildta händelser, sorn funnos uti Friherre Staels och Herr Grönhagens Motioner, jag hade för afsigt att kränka yttrande - Rätten eller att hindra det Ridderskapets och Adelns tid skulle upptagas af ämnen, främmande för dess befattning.
Ridderskapet och Adeln alltid rättvis, då dess begrepp icke missledas, gillade en erindran, som ögonblickets intryck hade påkallat, och Lagen9 föreskrifter syntes för hvar man tydhga.
Jag hoppas de äfven hädanefter skola blifva det och utbeder mig att vid Justering af Protocoliet få närmare utveckla de grundsatser, som ligJUdd. och Ad.
Fröt. lil B. f, 6. 34 JDen 2 Felruarii. ga till grund för hvad jag anfördt.
Jag är för öfrigt icke den som önskar att undandraga de Administrerande* åtgärder den Allmänna upp-, inärksamheten.
— Jag hatar visknings perioden och skall veta att säga sanningen bade här och annorstädes.
Många yttrade härtill deras bifal.
Friherre Cederström, Jocob:
Det är icke möjligt att en Lag kan framställa tydliga och bestämda Stadganden för alla intiäffande händelser, hvadan slutledning understundom kan ' blifva nödig.
Men då Lagen är tydlig och klar, bör någon slutledning eller förklaring alldeles icke komma i fråga. 83 §•
Regeringsformen lyder sålunda: ’’Ej må någon för framtiden gällande förklaring af Grundlagarne stadgas, utan på det särt som enligt föregående tvänne §.
§. vid ändringar i dem iagttagas bör, Efter deras ordalydelse skola de i hvarje serskildt fall tillämpas.”
När nu ordalydelsen i 90 §.
Regerings-Formen är fullkomligt tydlig, 6å anser jag för min del samma ordalydelse böra utan all Slutledning och Förklaring till efterrättelse följas samt att således de, hvilka emot Beslutet, som Ridderskapet och Adeln enligt 90 §. fattat, sig reserverat, dertill saknat anledning.
Herr af Uhr, Carl David, förenade sig med Grefve von Schwerin, samt anhöll att Grefve von Schwerin, måtte af Ridderskapet och t)en ?
Februarii. 31 Adeln anmodas att af Trycket utgifva sitt nyss uppläste Anförande.
Herr Grefven och Landt Marsh olken hemställde , om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Herr af Uhrs önskan, ätt anmoda Grefve von Schwerin från Trycket utgifva sitt ifrågavarande Anförande.
Grefve Spens, Jacob Melken Jag vill ej nu ingå i pröfning af hvad genom 90 §.
Regeringsformen och 29 §.
Riksdagsordningen égenteligen blifvit stadgadt eller ej.
Äro dessa pa» ragrapher otydliga är åtminstone sättet huru de skola blifva tydligare, uti Grundlagen tydligen bestämdt.
Jag vill endast, i anledning af hvad jag hört yttras, att Motioner svårligen skulie kunna väckas till ändring i allmänna Författningar, om man ej såsom skäl för sådana Motioner finge framställa de enskildta händelser och missbruk, som gifvit och gifva anledning att känna behofvet af den yrkade ändringen j förklara, det jag deremot anser hvar och en, som icke af något annat än den enskildfa orättvisa han trott sig erfara, kan hämta gällande skäl till sin öfvertygelse om Lagarnes öfullständighet, hafva lika liten inre kallelse att vara Lagstiftare, sorn den skulle hafva en sådan kallelse att vara Lagskipare , hvilken ej kunde i en redigt framställd Laglraga utlåta sig, förr än han tillika fått veta. om, vid hvilken Domstol, och emellan hvilka Parter en dylik sak vöre 36
Den 3 Februarii. eller komrae att blifva anhängig, jag tror det hvarje rättskaffens och skicklig
Domare, af hvilka vi äfven bland detta Samfund hafva många, ej skall tveka att försäkra, det han aldrig för stadgandet af sitt beslut behöft detta ; och jag anser att lika så böra vid framställning och afgörande af Allmänna Lagstiftnings-frågor, icke enskildta Considerationer vara de gällande skälen, utan allenast sådane principer, som grunda sig på Allmänna förnufts slut.
Friherre Staél van Holstein, Corfitz Ludvig.-
De olika meningar, som yttras om rätta förståndet af 90 § i Regerings-Formen, gifva mig anledning till några anmärkningar vid detta ämne.
Det är kändt att under förra Frihers-tiden, drogos nästan alla betydliga Rättegångar under Ständernas pröfning.
Ständer hade derigenom blifvit förvandlade till så väl Lagskipande som Lagstiftande, således en Instance öfver Domstolaroe.
Olägenheten häraf insågs, och detta var orsaken till stadgandet i 90 §> Regerings Formen, hvarigenom sådana Rättegångs-ärenden, sam röra enskildta Personer, Corporationer m. m. icke få åter upprifvas och under pröfning tagas; men denna föreskrift rörer blott enskildta Ärender, icke Allmänna, ty det stadgas tydeligen, att det blott är förbudit, i annat fall och i annan ordning än Grundlagen föreskrifver.
Här gifvas således fall då det är tillåtit, och dessa fall äro; om något tilldragit sig tvärtemot Grundlagens föreskrift eller ock Landets sannskyldiga bästa. 106 och 107 §. §. i Regerings-Formen, åtex föreskrifva sättet bn» Den 2 Februarii. 3?
ru vidare förhållas bör; häraf mäste nu val nödvändigt den slutsats böra dragas, att äga Ständerne rättighet att ställa Stats-Rådet tillfan* svar, så måtte de äfven äga rättighet söka hindra olagligheter, derigenom att dessa upptäckas med facta visas, och till deras afböjande mått och steg tagas:
Vöre denna rättighet dem betagen, vore de icke mera fria; de ägde dä mindre rätt än en Redacteur af Dagbladen, som enligt Tryckfrihets-Förordningen äger omnämna allt hvad sorn kan och bör komma till mänsklig kunskap, blott det är sanning och skrifsättet icke smädeligt.
Hvarken i Grundlagen eller i begreppet om ett fritt
Folks rättigheter finnes således något hinder uti upptäckandet af missbruk samt deras bevisande genom tilldragne händelser.
Allt bestridande häraf leder till minskning i en fri yttrande Rätt.
Herr Strussenfelt, Michaél, förenade sig med Friherre Stael von Holstein.
Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham.- Jag anhåller få erindra, att vi, såsom mig synes, kommit alltför långt ifrån saken derigenom, att vi ingått i öfverläggning om innehållet af en anförd Reservation.
Att emot ett fattadt beslut reservera sig, är utan tvifvel hvar Ledamots rätt, och kan således ingen förnekas:
Men att, i anledning af gjord Reservation, åter discutera ett ämne, hvaröfver beslut redan är fattadt , är åtminstone öfverflödigt och kan ej 38 Den 2 FebruariL medföra något Resultat, jag anhållet derföre att Herr Grefven och LandtMarskalken ville låta i Protocollet upptrgr de anmälde Reservationerna, men att all vidare Discussion måtte härom upphöra.
Herr von Qvanten, Carl Gustaf, och Herr 'Anckarsvärd., M. Gustaf, förenade sig med Grefve von Schwerin.
Annat.är
Reservat tion och äter helt annat är tydningen af go § i Regerings-Formen.
Det förra kan hvarje Riksdagsman enskilt göra; men det sednare tillhör icke ens ett helt Riks-Stånd ensamt Till stöd för mitt bestridande emot den alldeles nya tydning man nu vill göra af 90 §. i Regerings Formen har jag ännu ett för nu f ts-skäl, enkelt, men, sorn jag tror, tämmeligen starkt.
Enkla förnuftet säger, att det man ej får pröfva, det får man ej heller bedömma, emedan allt bedömande förutsätter pröfning.
När nu; 9o:de § uttryckligen förbjuder Riksens Ständer, att upptaga till pröfning frågor, angående Domare magfens, äfvensom all annan Auctoritets, Beslut i något enskilt mål, så måste ju detta förbud också gälla emot allt omdöme af Ständerne i ali sådan fråga:
Och hvad som är Ständerne förbudit, måste också vara den enskilte Riksdagsmannen förbudit.
Då man, vare sig såsom anledning eller berättelse-vis, framställer innom Ståndet någon Domstols Beslut i enskildte Mål, och dervid , antingen sjelf tillåter sig ett omdöme, eller söker bereda ett Den l Februarii 39 sådant innom Ståndet, så väcker man ju också, ehuru på ett inöireci sätr, fråga om Beslutets laglighet, hvilket i i k v n 1 är det, som 90 §. med tydliga ord förbjuder.
In fidem Protocolti O. J.
Lag erheim.
Måndagen den 2 Februarii igrB» Plenum klockan half till 5 eftermiddagen.
Börjades Justering af Pleni-Protocoliet för den 24 sistledne Januarii eftermiddagen.
Sorn jag af det Protocoll, hvilket nu Justeras, finner att Grefve Mörner, Adolph Göran, ansett det mindre lämpeligt ätt ett Stånd uti ett ämne serskilt beslutar en underdånig hemställan till Kongl. Maj:tj så torde det tillåtas mig förklara, att det lärer förstås af sig sjelf, att ett Stånds Beslut örn en underdånig hemställan icke kan verkställas eller till Kongl. Maj:t expedieras 40 Den s Februaril. förr än de öfrige Med-Stånden uti samma beslut instämt.
Fortsattes Justeringen af ofvannämnda Pleni-Protocoll intill slut.
Upplästes och lades på bordet: Kongl.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer med öfverlemnande af en utaf Committerade för Saltpetter-Ärenderne, afgifven underdånig Berättelse om Salpetter Näringens tillstånd i Riket; gifven Stockholms Slott <ien i(J December 1817.
Upplästes till Justering och godkändes följande från Expeditions - Utskottet inkomne Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: 1:0 Angående Stats •Commissarien Widegrens ansökning om förskott på Arfvode. 2:o Om fortfarande Stats-anslag för Fattigvårdsinrättningen i Carlscrona, Den s Februarii. 41 Herr Sylvander, Josua, hade inlemnat ett så lydande:
Hedrad af det för mig smickrande förtroende, hvarigenom af Högloft.
Ridderskapet och Adeln jag haft den äran att blifva kallad till Ledamot af Riksens Högloft.
Ständers Lag Utskott under innevarande Riksmöte , skulle jag ock gerna hafva önskat, att i en för mig så tillfredsställande Befattning, få intill Riksmötets slut fortfara; men sedan Konungen i Nåder behagat utnämna mig till Justitiae-Råd, och jag i samina Embete den 28 i denna Månad erhållit Kongl. Maj:ts för mig utfärdade Nådiga Fullinagt; i följd hvaraf jag emot 41 §. af Riksdags-Ordningen ej ansett mig tillständigt att i LagUtskottets vidare öfverläggningar deltaga, har jag berörde dag hos Lag-Utskottet tillkännagifvit detta förhållande, hvilket jag ock trott mig böra hos Högioflige Ridderskapet och Adeln härmedelst i ödmjukhet anmäla.
Herr Grefven och LandtMarskalken tilikätr nagaf, att Herr Bergencreutz, Lars Alger, anmält det han, i anseende till fortfarande sjuklighet, vore uturståndsatt att vidare kunna be strida den honom, såsom Ledamot i Allmän, na Besvärs- och Oeconomie-Utskottet, uppdragne Befattning; i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade H«r - 4a Den 2 Februarii. rar Electorer, att med första utvälja så väf en Ledamot i Lag Utskottet efter Herr Sylvander som en i allmänna Besvärs- och QeconomieUtskottet efter Herr Bergencreutz, Föredrogs till remitterande Herr Reuterskjölds, Axel, den 34 sistledne Januarii förmiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande Förslag, att alla Kronan tillhörige
Skogar måtte skattläggas och på allmän Auction försäljas, tillika med Herr Heykenskjölds, Carl Fredric, den 37 sistledne Januarii, eftermiddagen i anledning deraf afgifne Yttrande Herr Reuterskjöld, Axel, hade iniemnafr ett Memorial hvilket upplästes så lydande:.
Sedan Herr Hof-Rätts,Rådet Heykenskjöld Uti Plenum den 37 sistledne förklarat, det han ansåge mitt Memorial om medlen att på ett fördelaktigare sätt än hitintills skedt, verkställa försäljningen af de Kronan tillhörige Skogar, för obehörigt, och velat rubricera det som en ny Motion, hvarigenom Remiss af nämnde Memorial till Stats*Utskottet efter dess tanka ej kunde tillåtas, nödgas jag för en kort stund upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns tid med vederläggandet af nämnde påståenden.
Herr von Törne har uti en till Utskott remitterad Motion begärt att Skogarne skulle för. säljas.
Friherre Carpelan, Carl Mauritz, har Den 2 Februarii.
43 uti äfven remitterad Motion bestämdt yrkat, det alla Kronan tillhörige Skogar och Allmänningar skulle skattläggas, och å allmän Auction försäljas.
Jag bar uti mitt Memorial föreslagit huru denna försäljning skulle ske på det lör Staten och Nationen fördelaktigaste sättet.
Denna min framställning var således föranledd af ett redan uppt3git ärende och i följe däraf ingen ny Motion, utan endast en utveckling af en redan gjord, hvilket Riksdags Ordningens. 56 §• tydeligen tillåter.
Att jag gifvit detta viktiga ämne all den utveckling, som jag ansedt tjenlig för att befordra det Allmännas bästa, tror jag vara min rätt, och kan ej förändra sakens Natur, då Hufvudfiågan är Skogarnes försäljning och intet annat ämne uti Memorialet alhandlas.
Jag vågar derföre hoppas det Högvälborne Herr Grefven och LandrMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln bifaller Memorialets remitterande till Stats-Utskottet, Hvad åter den påstådde obehörigheten af mitt Memorial angår, måste den härleda sig från en fruktad förändring uti hitintills gällande Författningar örn Skattelösen af RecognitionsSkogarne, som deraf kunde blifva en följd.
Jag måste bekänna, att sådant äfven ingått uti mitt Memorials syftemål och att detta varit påkalladt vid betragtande af de högst betydeiiga förluster, Stats Cassan för det närvarande lidit, hvilken för många Tusende Tunnland försåld Jord blott erhållit Skatte köp-skilling efter 1 sk.
Tunnelandet af så väl ocHade Ägor sona 44 Den 2 Felruarii.
Skogsmark, då den likväl bordt erhålla vida öfver i R:rlr Tunnelandet, och hvilken förlust för det tillkommande fortfar, enär Ägorymder, tillräckelige för 3:ne Hemman blifva ett enda Hemman tilldelta, hvaraf följden för everdeliga tider blifver , en till en tredjedel förminskad Inkomst , emot hvad Staten med billighet kunnat fordra af Dess förrsålda Jord.
Den värde Talaren åberopar 1809 års Ständers beslut såsom den grund, hvarefter Skatte köpen af Recognitions Skogarne böra verkställas.
Jag åter vågar påstå att om ett Exempel vid 1809 års Riksdag kunnat uppgifvas af en sådan Skogsförsäljning på ett för Staten så ofördelaktigt sätt, som det i mitt Memorial omnämnde, hade säkert dessa af Patriotisme lifvade Ständer al drig fattadt ett beslut , som i sin tillämpning ådragit Staten och dymedelst Massan af Nationen stora förluster, och hvilkas belopp endast derigenom förminskats, att de af en Delägare till Recognitions-Skogar gjorde ansökningar om dessas Skatte-lösen, dels ej medhunnits, dels blifvit hvilande i Kongl.
Kammar och BergsCollegierne, och således Skogarne lyckligtvis, till vinning för Kongl. Maj:t och Kronan, räd dadé åt Nationen, hvars Representanter jag vid detta Riksmöte hoppas om deras användande lära förordna på ett för det Allmänna formonligare sätt.
Af hvad jag nu haft äran anföra vagar jag tro, det den af mig framställde frågan ej varit obehörig.
Min enskilta öfvertygelse är, Den 2 Februariir 4S att hvarje sak, som framställes utan afseende på Personligt Interesse , och hvarigenom Fäderlandet väl åsyftas , alltid är och blir behörig.
Herr Heykensköld, Carl Gustaff anförde skrifteligsn:
Nyss kommen till den ålder att jag vid denna Riksdag ägde rätt härstädes för första gången intaga säte, hade jag föresatt mig och äfven ansedt för min skyldighet, att under detta Riksmöte med stillatigande afhöra de Motioner och Öfverläggningar, som kunde förefalla, öfvertygad, att det är bättre af andras erfarenhet söka upplysning än att af brist derpå begå misstag, och jag skulle ej heller nu hafva brutit denna tystnad, om jag ej ansedt mig dertill förbunden, i anledning af en värd Ledamots, Herr Majorens Reuterskölds, uti förmiddagens Plenum den 24 Januarii uppläste Memorial.
Jag får således utbedja mig Hög. välborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högloflige Ridderskapets och Adelns benägna öfverseende , och i förlitande derpå vågar jag anhålla, att för några ögonblick få fästa Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett ämne, hvilket är mig snskildt, närmare än alla andra bekant.
Jag vet väl att, enligt Grundlagame, fradgor om enskilte Personers rättigheter, grundade på Regerings- och Domare-Magternes beslut ic - 4 6 Den 2 Februarii. ke få härstädes förekomma och annö mindre blifva af någon påföljd; men då ett sådant enskildt förhållande blifvit uti Herr Major
Reu terskölds ofvannämnde Memorial infördt, och då han till hvarje redligt tänkande
Medborgares behjertande hemställt den misshushållning med Kronans tillhörigheter, som han frodr vid Hellefors-Verkets Skattläggning nyss hafva lörelupit, kan jag ej undgå att söka upplysa dä misstag, hvaruppå Her.r Major Reutersköld grundat detta sitt anförande.
Hellefors Silfver- och Jern-Verk har af ålder varit af helt annan Natur än andra Bruks» Egendomar, som äfven, emot Recognitions-afgifts erläggande, fått begagna Kronans Skogar.
Redan af Konung Carl XI, som insåg att Ktonans Skogar, så länge de voro obegagnade icke heller voro för Henne af någon nytta, och att enskilte Personer icke uti dessa öde och ofruktbara trakter, utan särdeles uppmuntrintringar, skulle göra nya anläggningar, hafva be» tydelige Förmåner och Privilegier blifvit Hellefors Silfver-Verk tillagde; och genom serskilte Donations-bref, genom flera Kongl. Bref och af Riksens Ständer afven vid 1766 års Riksdag granskade och sedermera bekräftade Privilegier, hafva Interessenreme uti detta
Verk blifvit försäkrade om ostördt nyttjande af alla dertill anslagne Skogar och Lägenheter.
Detta Verk, hvilket i början endast var Silfver-Verk, drefs först för Kronans räkning; men då detta skedde med dess stora förlust afstods Verket till ett Bolag, mot en viss Tionde till Kronan af jDen 2 Februarii. 4? det Silfver, som kunde erhållas.
I anseende till omöjligheten att med utkomst bearbeta de fö-» ga gifvande Silfver-Giufvorne, hade Interessenterne efter hand erhållit tillstånd, att emot erläggandet af Recognitions-afgift, anlägga de nu å denna Egendom varande Jern-Verk, dock alltid under villkor, att dessa borde nedläggas så snart Silfver-Verket blefve så gifvande att Skogen behöfde till dess bedrifvande användas.
Samma villkor hafva blifvit bibehällne uti Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution den ii Julii 1811, som tillåtit nu varande Interessenterne att köpa de Verket anslagne Skogar och Lägenheter till Skatte, med det dertill gjorde tillägg, att Interessenterne ej ägde rätt , att deraf afsöndra någon den minsta del , utan borde hela Districtet för alltid förblifva odeladt, i afseende på Silfver - Verkets möjeligen yppande behof af Skog och Arbetare.
Herr Major Reuterskölds anförande, ätt vid Hellefors Verken nu mera endast tillverkas
Jern, är väl sant i sakens närvarande förhållande.
Men det är såsom ett Skade-Stånd förde kostnader, som erfordras till fullföljandet af undersökningarne om Silfver-Malm ännu finnes, som Interessenterne erhållit denna förmon, och emedlertid äro de ålagde, att, efter en viss af Bergscollegium föreskrifven Arbetsplan, bedrifva en Stallgång af nära en Fjerdingsvägs längd, för att medelst genomskäring af de gamla Fälten utröna om något Silfver Malmstreck ännu kan finnas.
Omkring 50 år har Arbetet på denna Stollgång blifvit fortsatt och fika tid om ej me - 48 Den 2 Februarii. ra fordras annö innan den blifver fullbordad.
Först då, i fall det skalle befinnas att
Silfver ej mera är att tillgå, får detta arbete upphöra.
Emedlertid har det, utan att hafva lemnat
Malm till en enda smältning, redan kostat Interessenterne 60,000 R:dr B:co, en Summa, som säkert fördubblas eller tredubblas innan företaget hinner till fullbordan.