Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström motiverade sitt afstvrkande af förslaget alt förlägga byggnaden till Carl XHI:s torg dermed, att dersammastädes skulle verkställas så storartade planteringar.
Huru den planen utvecklat sig, derom kan en hvar lätt nog öfvertyga sig.
Jag fortfar uti min först framställda anhållan.
Cederström icke kan finna otillständigt att jag till honom framställer den frågan, hvar han vill att detta arkiv skall förläggas; ty på så obestämda ord, som att Stats Utsk:t skall hitta på lämplig plats för denna byggnad, har samma Utsk. bra svårt att gissa, hvarest den värde talaren önskar densamma förlagd; och att samma talare är svår nog att i detta afseende tillfredsställa, derom bära flere föreg:de riksdagar vittne.
Förslaget att förlägga byggnaden till Teknologiska institutet, anser jag vara en lör dessa samlingars välbefinnande och begagnande i högsta måtto olämplig åtgärd. 250 Den 17 Jani e, m.
Jag upprepar, att man icke kan stå tili svars för alt riksdag från riksdag uppskjuta denna förflyttning, endast derföre, att man icke får en byggnad, som tillfredsställer allas önskningar; och anhåller om Hr Gris o. Landtnäs propos. på den af mig förut gjorda hemställan.
Jag tillåter mig uppställa en motfråga.
Kan man väl stå till svars derlör, att man använder stor kostnad på en lokal, hvilken, till följd af sitt ogynnsamma, inklämda läge, sin för andra ändamål ursprungligen afsedda, svagare byggnadsarb sannolikt aldrig blifver för dess nu åsyftade bestämmelse fullt tjenlig, öfriga olägenheter att förtiga?
Kan man väl påstå, att andra, lör ändamålet i uppgifna hänseenden, mera tillfredsställande lägen icke skulle vara att träffa?
Hafva vi icke Helgeandsholmen, Skeppsholmen, Kastellholmen, alla ganska närbelägna, med en fri och för eldsfara mindre utsatt belägenhet, än Riddarholmen tomter äro?
Mitt yttrande om Teknologiska institutet afsåg, att, om man bestämde sig för någon sådan, pä malmarne belägen, fri plats, som den, hvarå Institutet nu fått sitt palats upplördt, skulle Riks-arkivet likaledes kunna blifva en prydnad för hufvudstaden och tillika vara skyddadt för eldfarliga grannskap.
Man har invändt, hvad som vid första åhörandet kan tyckas grundadt, att samlingarne på sådant sätt komme att blifva något för långt bort från embetsverken förlagda; men invändningens kraft torde förminskas deraf, att i våra tider, då man nemi. beslutat en sammanbindnings-jernbana, på hvilken man med, snart sagdt, tankens snabbhet skall ila från ena ändan af hufvudstaden till den andra, så hafva afstånden icke så mycket som hittills att betyda.
Snart torde, under den kraftfulle styresman, som med sin kända förmåga ilrar för kommunikationens fullkomnande, ytterligare jernbanelinier, utom de nu beslutade, sträcka sig genom Stockholm.
Under sådana, dels med visshet, dels med sannolikhet, emotsedda lättade förhållanden af ömsesidiga, snabba förbindelser de särskilda stadsdelarne emellan, lärer väl svårligen något för embetsverken afskräckande periculum in mora, j deras behof af upplysningar från Riks-arkivet, vara att förmoda, — äfven om det skulle läggas något längre bort än det nu ligger, eller der det är af Stats-Utsk:t föreslaget att förläggas.
Jag beder således att fortfarande få underställa R. o. Adis beprölvande, huruvida icke detta ärende bör af Siats-Utsk:t i förnyadt öfvervägande tagas.
Cederströms yttrande i detta ämne, då fråga är om att rädda Riks-arkivet från förstörelse, svnes mig lämpligen kunna hänföras till de »obotfärdigas förbinder».
Kommers-Colhii hus, — en gammal oell solid byggnad, — kan säkerligen ganska väl uppbära den ifråga vide tyngden af Riks-arkivets böcker.
Om icke hela samlingen genast dit för - Den 17 Juni e. m. 251 flyttas, kan väl någon tid anstå mod återstoden.
Att alltid
Riksarkivet skall dersammastädes förblifva, är jn icke heller något sorn med säkerhet kan antagas; men då förflyttningen är högst nödvändig och derför belöpande kostnad utgör en obetydlighet mot äfventvret alt kanske i en framtid aldrig behöfva uppföra någon byggnad för dessa samlingar, kan jag icke finna annat, än att man bör bifalla det af Gr. Mörner och Frih. af Ugglas framställda förslag.
Med anledning af den under diskussionens lopp flera gånger yttrade mening, att Kommers-Colkii hus skulle vara olämpligt för ändamålet, får jag tillkännagifva, att ritningar och planer blifvit förevisade Riks-arkivets chef och tjenstemän, hvarvid nämnde handlingar befunnits särdeles ändamålsenliga.
Att tala om eldsfara i afseende å ett hus, hvilket ligger så fritt och närbeläget intill sjön som det förev:de, förefaller mig nästan löjligt.
Huruledes genom de ständiga utlåningarne lill Stas-I)ep:na en stor mängd arbeten förkomma, hör till Riksarkivets mysterier.
Sådant kan icke undvikas, om icke byggnaden erhåller ett något så när centralt läge, i förhållande till ernbetsverken, i sammanhang hvarmed en nådig befallning kan vara att förvänta derom, att de utaf embetsverkens tjenstemän, som behöfva böcker till låns, skola infinna sig i Riks-arkivet för att der tädes inhemta nödiga upplysningar.
Gederströms förslag, att vederbörande tjenstemän skola resa på jernväg, för att få se Riks-arkivets handlingar, anser jag verkeligen vara lustigt nog.
Jag tror och hoppas, att R. o. Ad. behjertar det verkliga behofvet af denna förflyttning samt deraf att byggnaden förlägges, så vidt möjligt är, nära intill ernbetsverken.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan i dess helhet, dels återremis deraf, dels af Frih. Nordenfalk, att R. o. Ari., med afslag å (Jtlåt:t, måtte för sin del besluta, det R.
St:r skulle hos K. M. i underd. anhålla, att fullständigt förslag i ämnet måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifvas, och dels slutligen af Gr.
Mörner, att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts hemställan, med undantag af sista delen deraf, som började med orden: »dels ock tillåta etc.», hvilken del borde afslås.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. pä bifall till Utsk:ts hemställan i dess helhet, hvartill svarades nej, sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utlöllo med många nej, blandade med ja, vidare propos. på afslag derå och antagand: af Frih. Nordenlälks förslag, hvartill svarades många nej, jemte några ja, och slutligen propos. på bifall till Utsk:ts hemställan med uteslutande af sista delen deraf, hvilken propus.
252 Den 17 Jnni e. m. besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Cederström begärde votering; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida IL o. Ad. till kontra-propos. vid den begärda voteringen antoge återremiss af lörev:de Utlåt., och sedan dertill svarats flere ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Uppsattes och justerades följande votens-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts i Utlåtit N:o 106 gjorda hemställan i fråga om Riksarkivets flyttning till egendomen N:o 4 å Riddarholmen, dock med alslag å den sista delen deraf, som börjar med orden: »dels ock tillåta» etc, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ifrågav:de Utlåt.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 26.
Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utsk:ts den 6 och 13 dennes bordlagde Utlåtrn: N:o 109, i ani. af väckta motioner ang:de
Sala sillververks återgång till statens disposition; N:o 110, i atil. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de upplåtelse till Stockholms stad af Kronan tillhörig mark för anläggning af strandgata utefter Ladugårdslandsviken från Nybron till Fredrikshof; och N:o 112, i ani. af K.
Propos. ang:de upplåtelse till Stockholms stad af en del utaf lägenheten Stallmästaregården för anläggande af en lastbrygga vid Brunnsviken.
Föredrogs ånyo Stats-lJtsk:ts den 6 och 13 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 113, i ani. af väckt motion om kostnadsfri upplåtelse för den tillämnade jernvägen emellan södra stambanan och Landskrona af viss del utaf Kronans omkring nämnda stad befintliga fästningsverk.
Det är ännu ovisst, huruvida någon jernväg från Landskrona till stambanan kommer till stånd; Den 17 Juni e. m. 253 och då R.
St:r dessutom bestämt de vilkor, uppå hvilka medel dertill skulle anvisas, anhåller jag om afslag å den nu föredragna punkten.
Alt 1111 bevilja bolaget ytterligare förmåner utöfver hvad åt andra bolag medgifvits, och detta på en enskild motionärs framställning, kan jag för ingen del gilla.
Om man beträder den vägen, kan man vara förvissad derom, att slika försök skola ofta förnyas.
Till en början begäras medel till en jernväg och derefter framställes anhållan om andra eftergifter och förmåner.
IIr Nordenfelt, Enar Wilhelm:
Den siste talarens yttrande kan visserligen i theorien synas ega skäl för sig; men vill man taga frågan i praktiskt skärskådande, skall man finna att det är hemsläldt, det
Kronan skall afstå eganderätten till en del utaf en befästning, hvilken numera icke är för sitt förra ändamål behöflig.
Lokalen är mig visserligen obekant, så att jag icke kan intyga, det icke möjligen några potatisland kunna der anläggas, och deraf följande revenu staten beredas.
Att likaväl nu härför betinga sig någon liten fördel för statens räkning, anser jag vara en småaktighet, hvilken icke kan förordas.
Lika med den siste talaren, känner icke heller jag lill ifrågav:de lokaliteter; men just från den omständigheten hemlar jag en anledning ätt afstyrka bifall till Utsk:ts hemställan.
Vid afstående af dylik Kronans jord till Jönköpings och Kalmare städer vill jag nemi. erinra mig, att ersättning kommit i fråga till åtskilliga personer, hvilka uppburo afkastningen deraf såsom löneinkomst- Att någon vid Ingenieur-korpsen anställd person deraf lick sin ändel, sväfvar dunkelt för mitt minne; men hvad jag med temlig säkerhet vill erinra mig, är att jemväl Landshöfdingen i Jönköping af samma ersättning kom i åtnjutande.
Alltså synes dylik mark understundom icke vara så h. o. h. värdelös.
Som jag med kännedom om den ifrågav. de kan der odlas, tillstyrker jag bifall.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å förevule Utlåt., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med flera nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall 254 Den 17 Juni e, ra. till Utlåt:t förnyades samt besvarades med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsk:ts den 6 och 13 dennes på bordet lagde Utlåt.
N:o 114, i ani. af väckt motion om annat sätt för utgörande af räntepersedeln »hö» inom Wester-Norrlands län.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammansatta Stats-, Lag- samt Allin. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:ts den 13 dennes bordlagde Betänkin:
Nio 30, i ani. af väckt motion om målskjutningars införande inom alla rikets socknar samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga, mot befrielse från vapenölningar m. m.; N:o 31, i anledning af dels K. M:s Nåd.
Propos. om tilllägg uti 15:de §:n af K.
Kungörelsen den 13 November 1860 angide den allmänna beväringen, dels enskilda motioner i ämnet; och N:o 32, i ani. af väckt motion om utarbetande af förslag i och för ordnandet af en verklig landstorm.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ékon.-Utskits Betänk.
N:o 33, i ani. af väckta motioner om drawback eller restitution af erlagd tillverkningsafgift för exporteradt bränvin.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 13 dennes bordlagde Betänkin i N:o 120, i ani. af väckt motion om fullständigt omarbetande af taxan å afgilter för transporter å statens jernvägar, äfvensom af reglementet för trafiken å desamma; samt N:o 121, i ani. af väckt motion, åsyftande manufakturdiskont-inrättningens upphörande.
Föredrogs och bifölls Frih. af Ugglas’ den 13 dennes bordiagde förslag, alt de öfriga Biks-Stånden skulle inbjudas biträda R. o.
Adis beslut rörande Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i slutet af Betänkit Nio 118, under punkten 3:o afgifna hemställan.
Föredroes och bifölls
Hr von Köchs den 13 dennes bordlagde hemställan, att Lag-Utsk:t skulle medelst prot.-utdrag delgifvas U. o.
Adis beslut i afseende å Allni. Besv.- o. Ekon.-
Den 17 Juni e. m. 255 Utsk:ts Betänk.
N:o 119, i ani. af väckta motioner om ändring i författningarhe ang:de handels- och näringsrätt.
Föredrogs och bifölls Frih. af Ugglas’ den 29 och 30 sisth Maj hordlagde förslag, att åt Riddarh.-Rirekhn mätte uppdragas att icke allenast utse en ledamot uti innev:de års statsrevision efter Hr Bohnstedt, Theodor Ludvig, sorn denna befattning sig alsagt, utan äfven fylla de ytterligare ledigheter, som bland R. o. Ad:s ledamöter i samma revision kunde uppkomma.
Vid behandlingen af frågor om understöd för enskilda jernvägsanläggningar, biföll H. o.
Ad. låneunderstöd för hanan från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla.
Stats-Utsk:t åter har endast tillstyrkt hanan mellan Uddevalla och Wenersborg, och detta tillstyrkande hafva Presteoch Bonde-St:n bifallit; Borgare-St. har återremitterat frågan, för så vidt den rörde banan emellan Herrljunga och Wenersborg.
Enligt hvad jag nu erfarit, har Stats-Utsk:t vidblifvit sitt förut i ämnet afgifna förslag.
Då R. o. Ad. nog inser vigten deraf, att ofvannämnde arbeten på en gång verkställas, anhåller jag att de ölriga Stånden måtte inbjudas att uti det af R. o. Ad. förut fattade beslut sig förena.
Detta förslag begärdes på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £11 e. m.
256 Och 20 Juni.
Lördagen den 20 Juni 1863.
Justerades 5 prot.-utdrag för den 17 dennes. Upplästes ett af Hr Rudebeck, Eduard Ulrik, inlemnadt mern. af följule lydelse:
I anseende till förestående bortresa från hufvudstaden på någon tid, får jag vördsamt anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig att vara elektor.
Uppå framställd propos. blef denna anhållan af R. o. Ad. bifallen.
Rå flera af R. o. Ad:s leda möter i Stats-Utsk:t förklarat att de hafva för afsigt lemna hufvudstaden, får jag vördsamligen anhålla det Hr Gr. o.
Landtm, ville anmoda Hrr Elektorer att utse minst 3:ne suppleanter, för att vid förefallande behof kunna i Utsk:t inkallas.
Sedan R. o. Ad. härtill samtyckt, anmodade Hr Gr. och Landtm, dels Hrr Elektorer att utse 3 ytterligare suppleanter i Stats-Utsk:t, och dels Hrr Bänkman att välja en Elektor efter Hr Rudebeck.
Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:ts den 13 och 17 dennes bordlagde Betänk.
N:o 30, i ani. af väckt motion om målskjutningars införande inom alla rikets socknar samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga, emot befrielse från vapenöfningar m. m.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 13 och 17 dennes på bordet lagde Betänk.
Propos. om tillägg uti 15:de §:n af K. kungörelsen den 13 November 18G0, ang:de den allmänna beväringen, dels enskilda motioner i ämnet.
Usta Den 20 Juni. 257 lista punkten.
Gr. af Ugglas, Ludvig, anförde skriftligen:
Ingen kan förneka den fosterländska syftning, som ligger uti det nådiga förslag, vi nu hafva att afhandla, ett förslag utgående ilrån en djup och sann uppfattning af den vigt lör landets försvar, en hos nationen mera utbildad vapenfärdighet måste ega.
Der en rörelse, afsedd att befrämja denna, uppstått, så som på sednare tid hos oss skett, der denna rörelses allvar genom dess uthållighet ådagalägges, är den väl värd uppmuntran, och man måste t. o. m. anse för regeringens pligt alt egna den noga uppmärksamhet, icke blott för att lifva och stärka den, utan ännu mera för att sammanbinda den nya kraft, som uti den finnes, med den allmänna organisationen af landels försvar.
Om således, sedan jag understöd! de förslag i enahanda rigtning, som förut varit under pröfning, om medels anslående i och för anskaffande af gevär åt skarpskvttelöreningarne och aflönande af instruktörer lör desamma, jag nu mot delta uppträder, ledes jag dervid af min åsigt, dels att nämnda förslag lill viss grad missfinnar och utur dess sanna rigtning alinder sjelfva rörelsen, dels att dess verkningar, enligt mili uppfattning, långt ifrån att bereda styrka åt landets försvar, mäste lörsvaga de inskränkta krafter detta eger och hindra deras utveckling.
Jag skall söka bevisa dessa håda påståenden.
Den förljenst, värd uppmuntran, skarpskylteföreningarne ega, ligger uteslutande deruti, att de, som anslutit sig till desamma, frivilligt åtagit sig vapenöfning utöfver den som lagen ålägger hvarje medborgare.
Denria förtjenst förringas i den mån för medlemmarne af skarpskytteföreningar eftergift af allmän vapenskyldighet sker.
Går eftergiften ända derhän att mera efterskänkes äri hvad i utbyte på annat sätt utgöres, upphörer icke allenast all förtjenst, utan gifves åt föreningarne en helt annan sjelfvisk prägel än den fosterländska, de ifrån början, och hittills, burit.
Och det är just detta som af den Nådiga Proposin blilver en följd.
Denna innehåller: att den medlem af skarpskytteförening, som ådagalägger en vapenskicklighet motsvarande den som under ltsla bevärings-klassens öfningar kan erhållas, befrias från Usta årets beväringspligt.
Ilär återfinnes således ett fullt utbyte af pligt emot åtagande.
Och icke detta allenast; ty hvar och en inser lätt huru mycket angenämare det måste vara att inhemta denna skicklighet på stunder man sjelf dertill utväljer, hvilkas längd man sjelf eger bestämma, och med mellantider af dagar, ja veckor, allt efter eget behag, än att förvärfva den under några veckors fortsatta och ansträngda öfningar, med disciplinens tvång, älven under hvilostunderna kännbar.
Till denna lättnad i sättet kommer att äfven, hvad angår det qvantitativa i möda. skarpskytten, i de flesta fall åtminstone, blifver bättre lottad än beväringsynglingen.
Denna sednare är H. V. 17 258 Den 20 Jun!. uti 15 dagar under »gif akt» från kl. 5 på morgonen till kl. 9 på aftonen, ty de korta mellanstunderna för hvila och måltider kunna väl anses uppvägda af de mindre angenäma nätter, han under ofta kylig väderlek under tält får tillbringa.
Detta utgör för de 15 dagarna 240 limmar eller nära 5 timmar för hvarje vecka året om.
Vid huru manga skarpskytteföreningar blifva så manga timmar ät öfningar egnade?
Dessa föreningar behöfva det ej heller; ty uthvilad och der arbetet är ett nöje, görcr man det fortare och lättare än under tvungen och mödosam ansträngning.
Af allt detta synes mig ostridigt komma att följa: visserligen skarpskytteföreningarnes hastiga tillväxt till antal, men deremot deras lika snara förfall till anda; enär drilTjädern alt uti dem ingå i de flesta fall torde blifva, ej mera en varm uppfattning af pligler emot fäderneslandet, utan en önskan att undandraga sig med dessa plister förenade besvär.
Och lietta så mycket mera som säkerligen ofta nog blotta qvalifikationen af skarpskytt, äfven om vapenfärdigheten vore löga nöjaktig, torde gifva anledning till. befrielse.
Den kontroll, som öfver denna färdighet enligt förslaget skall utöfvas, hillver nemi. lika svår som obehaglig att handhafva.
Möjlig uti de städer der skarpskylteföreringarne räkna ett större antal medlemmar, är den nära overkställbar uti mera glest befolkade kommuner på landet, inom hvilka antalet af de skarpskyttar, hvilkas skicklighet skall pröfvas, torde uppgå till blott få rotar.
Vill man strängt riktigt förfara och jemföra skarpskyttens och beväringsynglingens skicklighet uti icke allenast gevärets skötande, utan äfven kompagniexercisen, hvilken sednare högst väsendtligt ingår uti den bildning, heväringsyngJingen erhåller, komma hufvudsakligen endast städernas beväringsskyldiga att af befrielsen kunna erhålla del; enär inom få socknar på landet skarpskyttarnas antal torde blifva tillräckligt att bilda ett kompagni, eller, om ock detta skulle kunna ske genom sammanslagning af några socknars skarpskyttar, troligt blefve att dessa oftare till kompagniexercis komme att sammandragas.
Denna del af öfningarne måste således jemförelsevis på landet blifva vanvårdad.
Anser man åter en så långt utsträckt fordran orättvis, hvilken den väl uti visst afseende torde vara, då möjligen lika mycken tid egnats åt öfningarne af skarpskytten på landet, som utaf de uti städerna, ehuru den förra hufvudsakligen användt och måste använda denna till gevärets handterande och utbildad skjutfärdighet (en vigtig del af soldatbildning), blifver sjelfva den grund, på hvilken prutningen skall hvila, osäker och samma pröfning beroende af subjektivt omdöme.
Kommer så att ske, kunna inga bestämda reglor för bedömandet fasthällas, är lätt att förutse att skarpskyttens befrielse ifrån bevärningsexercisen blifver regel och hans genomgående af den undantag; synnerligen då man besinnar obehaget för den, som utan gifven grund för densamma skall verkställa nämnda pröfning att gallra, att afsända den ena lill bevärnings - Den 20 Juni. 259 mötet och derifrån befria den andra, allt detta utan att måhända sjelf vara rält öfvertygad om den fällda domens rättvisa, och säkerligen åtminstone utan alt derom kunna öfvertyga den lidande.
Jag har nu sökt visa att föreliggande lörslag icke väl sammanslår med rörelsens idé och goda anda, att det efterskänker mera än hvad uti utbyte erhålles, och således försvagar landets försvarskrafter, i stället för att böja dem.
Mot detta sednare torde möjligen invändas att jag blott, vid skedd jemförelse, tagit i beräkning den öfning skarpskytten före inträdet uti beväringsåldern förskaffat sig, då likväl man borde hoppas att han älven skulle qvarstå uti föreningen åtskilliga år, sedan bans beväringspligt upphört, i hvilket fall uti hans allt mera stigande vapenduglighet staten erhöll en ersättning, väl värd den uppoffring, den till att börja med underkastade sig, för att framkalla detta resultat.
Den förhoppning, på hvilken detta inkast hvilar, torde dock, om inträdet uti skarpskytteföreningarne göres, delvis åtminstone, beroende af egoistiska syften, visa sig sviksa nit.
I hvarje fall anser jag staten icke ega rätt att för en osäker förhoppning uppoffra en dyrbar verklighet.
En allvarsammare anmärkning än någon af dem jag hittills framställt, är dock ytterligare emot detta förslag att göra; den nemi. alt detsamma, snart sagdt, omöjliggör ali framtida förstärkning af landets försvarskrafter, ehuru behöflig en sådan än är.
Verkligheten af detta behof torde knappt behöfva bevisas, synnerligen då R.
St:r sjelfva, drilna af bekymmer i delta hänseende, hos K.
M. anhållit att ett förslag måtte utarbetas lill bättre ordnande af landets försvar.
Att vår fåtaliga stående armée, hvilkens styrka icke i betydligare mån torde kunna höjas, ej ensam i och lör detta försvar är tillräcklig, lärer endast behöfva påpekas.
Dess reserv, dess förstärkning är beväringen.
Men denna beväring kan ej utan högsta äfventyr, med den ringa öfning den hittills erhållit, ögonblickligen vid ett fredsbrott till betydligare mängd införlifvas med arméen och föras emot fienden.
Den skulle endast förlama denna armée, bringa förvirring i dess rörelser.
Följden af beväringens nuvole bristande öfning blifver således den, att en längre eller kortare tid elter fredsbrottet, der detta kommer något oförtänkt, måste åt densamma egnas, under hvilken den stående arméen får inskränka sig till en försigtig defensiv, till förderf för de landsändar, fienden emedlertid intager.
Detla kan endast förekomma.*, erforderlig hastigt verkande kraft beredas åt den aktiva arméen, genom en tillökning af öfning åt beväringen, tillräcklig för att åtminstone en Ijerdedel af den må tryggt kunna genast instickas uti arméens leder.
Alt denna tillökning hufvudsakligen måste drabba Irsta bevärings-klassens öfningar är klart, då under dessa sjelfva grunden lör krigsfärdigheten skall läggas.
Men huru verkställa detta, om, såsom jag ofvan, såsom en följd af förslaget, framhållit, den största delen af de beväringsskybliga kunna undandraga sig lörsta årets exercis.
Man må ej säga att, ora fordringarne ökas och om den färdighet, som uti skarp - 2C0
Den 20 Juni. skytteföreningarne vinnes, icke mera motsvarar bevärings-klassens, vilkoret för fritagelsen ej blifver uppfyldt, och att denna således förfaller.