Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dest nädiga proposition af den 9 Junii rörande up« lösning of Skänffa Wargcringen.- Sedan Herr Hof-Canhleren afrradt, uplästes och godkändes Riksens Ständers nnderdäniga fkrisrvelse lili Kongl. Maj:k angående tryckningen af bihanger till Riks-Skändenö protocoller, samt tacksägclseadretzerne till Hans Kongl. Maj:t och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen i anledning af Landt» bruks Acaöemiens inrättande.
Uplästes ofwannämnde Kongl.
Majus nädiga proposition, hwilken blcf lill Allmänna Beswärs- och Leconomlä-Utssotlet remitterad.
Wid förnyad föredragning af Lag-UtffottetS, d. y Junii pä bordet lagda, memorial, angående lösen af gravatious demis, bles detsamma af Rids Lerffapet och 2ideln bifallit.
Föredrogs ä nys Lag-Ulstkollets, nytzberörde dag pa bordet lagda, memorial, angående präjcriptions
Ud för rättelser i, Scorstkiften och Enskiflen. Zriherps 8tge! von k^oiiliein, LorsitL Uuä viZ: - Den 13 Juni!- Zsz V>Z:
Dä egenteliga afsigten med enskiften warit, alt förskaffa jordägaren säkerhets emot alla rältegänqar om dest ägande jord, samt sätta honom i tillfälle att sköta densamma pä ett för bade sig och det allmänna förmånligare sätt än hiktils, dä den warit i samhällighet, sä är Lag-Utskottets betänkande aldeles stridande emot denna afsigt, och skulle göra denna för Riket högst gagneliga widtagne författning aldeles onyttig, emedan den ater införde samma osäkerhet som förut: och jag begriper aldeles icke huru detta skulle kunna werkställas.
Skulle ett enskifte i bylag helt och hällit gä äter för en sädan twist?
eller skulle den som blifivit lidande fä ett stycke jord inom en annans omräde?
Dä uphörde det att wara enskiftadr.
Således tvore dek wäl lämpeligare att med ersättning af penningar godtgöra den lidandes förlust, eller heldre stadga präscriptions tid.
Ereswe Ltromkelt, klans kreclrict
Dä allmänna lagen i 4 Cap. 9 § Jorda-Balken förklarar all söndring af skattskyldig jord för ogild, utan att bestämma nägon tid för äterwinnings sökande samt sista mom. af 8l Z uti Kongl.
Förordningen om Landkmäteriet i Riket af den 12 Äng.
1783 stadgar, att enär cn storskiftes delning blifwit af Domaren gillad, får den sedermera icke rubbas eller pätalas, men derest nägon efterät gittat wisa, eller wid chartans öfmerseende wid LandtmäkerisContoirei skulle finnas, ait fel warit i uträkningen, hafwe den, som derigenom lidit wald, att söka jemkning i sin lott pä landtmätacens bekostnad, bock utan att sjelfwa delningen mä ölifwa ändrad; S54 Den IZ Junit och da detzntom, vin någon witz präscripttons rid blefwe förelkcifwcn inom hwi krn rn sädmi jemkning el-ee rättelse borde sökas fer art wara gällande, den olägenhet skaile deraf kunna npkomma, att mangen jordägare icke hunne att inom den E ' stadgade tiden erhälla säker riplybning, huruwida någon felaktighet blifwit i uträkningen begången, har Lag^Utskorlet pä deija skäl ansell sig bära afgifwa det utiätande, betz uplästa memorial innehåller.
Grefwe Oe la 6arZ,e, ^acob: I Kongl.
Mains nådiga författning rörande enskttflena i Skä. ne stadgas en präscriptions lid af 14 dagar för den som tror sig berättigad att äklaga en gjord delning innan den af Landshöfdingen stadfästes och derjemte rätcigheakt hos Kongl.
Mast söka ändring i Landshöfdingcns besink, om man derigenom tror sig förfördelad; ett annat förhållande och i synnerhet ett bifall till hwad Lag-Utskottet härutinnan föreslagit, tror jag skulle medföra en osäkerhet lika skadelig för ändamälet af enskiftcö författningen, närmandet och tryggandet af hwar och enS jord och rätt, som stridande emot rättwisan; erfarenheten har äfwen öfwertygat mig, att ämne till rättegångar skulle ej tryta för winningslystne rättegångs förare och den stora afsigten för denna wälgörande författning mot hwilken, jag medger dek, Mycken »wilja kanske kan wara, men öfwer hwilken jag ännu aldrig hörr någon som enskifte tagit, klagat, och hwilken pä mindre än 9 är wällat mer än 80,000 tnnnelands förändring »fran oländig mark till sades gifwande fält ensamt inom Skäne, obe» Den iz Jun». 5Zs oberäknad!
Sweriges öfrige provincer, skulle snart förfelas, och njutningen af erhallne förmäner förbykas till rika ämnen för rättegångar, frugtan att hwarje ögonblick se sig beröfwad hwad man som eget önskade odla och enligt författningar och öswerenskommelser trodde sig äga, skulle snart förbyta odlaren i en högsta matto osäker brukare af en jord, hwars ägande rätt more obestämd! del äc af alla detza Ml jag, med fullt bifall, ä hwad en agtningsvard ledamot Herr Friherre 8tael anfört samt med fullkomligt ogillande as Lag-UtskottetS i detta fall afgifne yttrande, får begära äterremitz af det senare med biläggande af det förra.
Friherre ak lstLkankon, Austers:
Da man belragtar alt afsigten med de tillätne enskiften icke endast inskränker sig till den oeconomiffa nyttan af ägornes sammandragande till det minsta möjliga antal lotter, Utan äfwen, att för framtiden rygga innehafwaren om en ostörd besittning gf enskrftade ägor, utan fara för en allid skadelig rubbning uti läge, eller enskiftes lottens utstakning, sä synes det wara med ändamälet öfwcrensstämmande, akt en witz tid är söreskrefwen inom hwilken alt flags klander emot en sädan förrättning böc anmälas, om det skall anses af någon werkan, och dä till dylikt klander äfwen hörer den händelse, enär nägon jordägare förmenar sig wara genom fel i mätning eller uträkning af landtmätaren förnärmad. men rättelse häruti mäste winnås
Uti annan wäg som fordrar meta omgäng än den hwilken i andre fall är utstakad, hälst revision af annan landtmälare bör sökas, föregå och werkställas hwartill den man - 556
Den I Z Junii. manliga klander tiden as 14 dagar, desto mindre är tillräckelig, som jordägaren icke genast torde erfara, att han pä detta sätt blifwit lidande, sa önskar jag lör min del, art en längre tid mätte utstakas för en l ofwannämde omständigheter klagande part, att sin takan bewaka, h,vilken tid jag tror kunna ursartas till z högst 6 mängder efter landtmätare delningens afstukande, den mä hafiva warit stäld antingen pä storskiften eller enfdiflen samt derjemte stadgas,.att den eller de som efter sadan tids förlopp icke anmäla klagan öfwer förment lidande genom selagstq matning eller uträkning, mä anses hafrva förlorat all rätt att för sadan ordsak ändring söka, uran delningen blifwa fastständande till framgen orubbad efterrättelse.
I anlcdnuig af de nu gjorda anmärkningar provonerade Herr Landt-Marssalken, äterremist af Lag Utstkortctö betänkande, hwilket Bifölls.
UplasteS ett ifrän Riddarhus-Utffottet inkommit memorial af den 4 dennes, hwarnii tillstyrkes, akt den af Ridderffapet och Adelli wid Orebro
Riksdag garanterade ffnld för tryckningen af de olne sistlcdne
Riksdagars pleni-protocoller matts godkgöras genom en capjtations afgift af 24 st b:co om äret för hwarje inantalsskrifwen mansperson af Nidoerstkapet och Adeln i Z ärs tid, samt medelst nedsättande af priset ä prorocollerna till iZ R:dr B:co exemplaret; hwarjemie Riddarhus-Utfkottet anmäler, i asjcende pä tryckningen af inits, warande ärs Riksdags protocoller, att RiddarhusCastans belägenhet icke medgiswer dek densamma Den IZ Ilmi!.
L57 af dest tillgångar bestrides.
Uti ett särkildt, ivid dettg betänkande fogadt, utlåtande, förestår en Rid» darhus-Utjlkottets Ledamot Herr vaklman, attLofwannämde trycknings kostnad mätte utgöras genom erlägaande af en procent af hmarje skattskrifwen Adelsmans bliswande bewillning, sann försäljnings» priset ä protocollerna nedsättas till is R:dr brco.
Friherre Leclerllröm, ^acob, äfwensom Herr Aotklieb, Larl kreclric, förklarade sig gilla Herr vaktmans tanka, säsom ensam byggd pä en billig betalningsgrund.
Friherre Lilkverkckölst, ldlils, gillade Riddarhus, Utffottets förstag, men ansäg dem af Ridderskapet och Adelns Ledamöter böra wara fria, hwilka uti allmänna bewillningen wörö taxerade blott för löne afgift och personel afgift.
Grefwe ve la Larclis, ^sscob, ansäg capilalions summan 24 st b:co sä ringa, att föga stoa» riqher borde möta antagandet af Riddarhus-Utskottets tillstyrkande.
Friherre sk
KläKanlon förklarade sig instämwa uti de undantag svin af Friherre Lilkverlckölä blifwit föresiagne.
Grefwe ve la 6arstis förnyade sin erinran om afgiftens obetydlighet, och tillstycckie i anledning deraf a nyo bifall till Utskottets betänkande.
Friherre sk klaksnkon yttrade sig, att om Ridderftapet och Adeln ej ansäg nägra undantag behöfwa äga rum, bifölle han för sin del gärna Utskottets betänkande. äerr LandtMarffalken gjorde härefter proposition ti>l bifall ä Riddarhus-Utjikottels memorial, hwilken med
Ja besvarades- Der - Den i3 Imm - Derefter hemstalde Herr Landt-Marfkalken om Ridderfkapet och Adeln bifölle, alt krnckninge» af innewarande Riksdags protocoller marke besörjas, lika som för de 2:ne sista Riksdagarna, pä'örmark, och beralnnigen deraf sedan godlgöraS af den bewillning som Rldderfkapet och Adeln sig nu ätagir.
Ropades Ja Företogs a nyo Allmänna Beswärs och Oeconomiä-UtjkoltelS, i sista pleno pa bordel lagda, betänkande, angående branwinsbränningen, hwarjemte uplästeS Herr 8tabeck.s wid sista plenum ännu ej inkomna särskilda yttrande lili Oecononnä-UtlkottetSprotocoll.
Herr Drufva, tt?kure, upläste titt protocollet följande: Walborne Herr Landt-Marjkalk; sa ock Höglost.
Ridderjkapet och Adel»' Ehuru jag, öfwer Högloft.
Allmänna Beswärs. och Occononnä prskoirels betänkande om bränwinsriilwerknuige , wörds ml framställt nagr , i min rrv dehöftiga, änmarkningar, och deribland wagadc up, gifwa de grunder, hmarigenom en sadan rättighet, skal! kunna trygga osi för bfwerflöv af bränwin, men t'l!'ka blifwa förenlig med jordbrukarens santia behof, dristar jag i dag a:er tala idella ämne, sä nära förenat m d jordbrukek; ntbedjandeö wig Herr Laiidt-MarfkAken s.mt Högloft- Riddder» skåpet och Adeins öfwerseende godhet om'i de anUiärkningar öfwer nämde Uifkorts sednare betänkan - Den iz Jun». kaude, misttagyppas, dcitLUplystaScändgrätteljerskola med tacksamhet mottagas, de rankar jag skall yttra äro intet grundade uppå egenkärlek till nuna principer, utan uppå den erfarenhet, en fleräng handläggning tvid landthushällningen älmmstonc bordt gifwa mig.
Alt endast bränningörättightten bär tillhöra jorden och ingen panna blrlwa öfwer yo k:r, är efter min kanka ganska wisligen af Utsätter förestågik, lika ftin alt grunderna till pannerymden ma brukas, ej efter hemmantal utan efter deras wärde, dock med förbehåll, att aldrig en större åbyggnad eller widlöftig anläggning af trägård och dylikt mä komma i beräkning af wärbet, ty i det famina skulle grund till bränwins rättighetens begagnande, blifwa falsk.
Men hwad bestämmandet, sä wäl af pannerymden som asgisten för rättigheten att begagna husbehofs bränningen angar, hade jag önskat Utskottet, i likhet med mänga andra, funnit, ait endast igoo ärs bränwins förordning bork följas, hwilkcn ftin uppå billighet grundad, altid skal! lysa som ett mönster ibland deu mängd bränwins förordningar, wi redan aga ost) till äswentyrs, ännu kunna hafwa att sörwänta och ftm med all« mänt nöje och utan klagan efterlefdes i 10 är; ber stnnes ända till och med för ^ mantal och sä widare up till ben största egendom, olika mer proportionerade pannerymber bestämda, här är graderingen deremot mera j stort- Ofwerhufwud kan antagas, att ett hemman af mebelclast är wärdt Zooo R:dr ftm rätteligen har en Av anns panna, derefter borde all pannerymd beräknas, sä att 15,002 3i:dc §6o Den ig Iunli.
RtdrS egentzom först kom i åtnjutande af en ys kanns panna,- i betänkandet är förhållandet aldeles olika, ky bara egendomen är öfwer n,oao R:dr, sa gifwes rättighet begagna maximum af kannerum; likaledes fär till och med de aldra minsta hemmansdelar rättighet att begagna Z4 karins panna, och med den i Atte punct, af betänkandet föreslagna förhöjning i asgiften Av karins.
Jag will intet omfatta mantal som pä flera ställen finnas, uran endast fästa upmärksamheten pä det mera rvanliga att hemman äro delade i -xZ eller Adelar; i der förra faller, skulle ett hemman kunna begagna 16 pannor af till och med 800 k:rö rymd, och i dek senare 8 pannor af k-rs rymd sammanflagne» Jag erkänner med wördnad de liberala principer som styrt Utffotttts beflut, hade dock önskat, arc de ända igenom fölitS lika, men Utskottet tycks likasom ängrat sin wista liberalite i 4:de och Atte puncterna af betänkandet samt derföre i 8:de föreslagit, are ehuru stor egendom det än mä wara, skall aldrig mer än en 90 kanus panna fä nyttjas, när ert hemman delat emellan flera aboar kar, fä begagna mänga vannor, utan att hwarken hysa sä manga personer eller föda sä manga kreatur, som en större sammanslagen egendom, sä skulle det ju gränsa till wald, art ej fä Ukwidga den rättigheten i proportion gf behsfwek, och torde således lisiaras mig förcslä, arr i stället för denna ojemna fördelning i wär blifwande bränwsns förordning, mä äler uptagas följande af 1820 ars i 2 tz.:
Finnas flera än A hela hemman i en gärd under ett bruk, dä njutes den belöpande pannerymden i särskild panna till deri storlek i proportion af del öfwerffjuranve mantalet som här osman stadgadt ar.
Och som flera - Den iZ Junit» §6r ra särskilda hemman kunna brukas med egit folk och egna dragare tör hwilka bränwins brännings rättighetens nköfwande pä hwarje ställe ehuru med pan» na af den kannerymd ssm hwarje särkildt hemman ätföljer, likwäl skulle blifwa bade obeqwäm och kost» sam, sa tilläte Wi i näder, att salunda brukade, en ägare riilhbrige samr inom ett och samma län belägne hemman, om ägaren det ästundar, och sädani hos War Befalluingshaswande sörvk anma» ler, mäga kunna sammanfläs och bräuwinsbrän» ningen pä ett ställe, hwar ägaren kjenligast finner, för dem alla förrättas; dock kommer pannerymden i mon af de sammaustagne hemmans samfalle man» tal akt ester ofwannämde kannetal inrättas, Utan att någon panna sär öswerstiga den bestämde högsta storleken af ya kannor.
Men afgiften skall erläggas för hwarje särskild hemmansdel lika svin hade särskild bränning med den bär tillärna pannerymden bliswit utöfwad.
Jag medger, att kanske det tvore för widsträckt fä sammanslå sjelfbrukade hemman inom samm» län, inom w,fia mils afständ wore bättre. 7:de Puncten anser jag öfwerstödiq, attoni jag ej sjelf w,ll bränna, dek ma tillatas mig Nplät» den rättigheten ät annai, man inom min egendoms vmräde, det förutsättcs, att jag intet skulle äg» rättighet antaga till bränmästare hwem, och pa mi. na ägor bygga bränneriet hwar jag för godt finnér; här wäqar jag ä nyo förestå akt följande, af 1800 ärs bränwins förordnings L § mä uplifwas.
Till lättnad i omkostnaden tvid inköp ak brännerie redskap samt till besparing af säd, hränfle och mö» Hörsta
Del- N:<- 26, d», 562 Den iz Junli. da, seni med nyttjande as större bränwinspannoc winneS, mage innehafware af mindre hemmansdelar
,->'dä de äro belägne i en gärd eiler inom samma by, äaa rättighet all förena sig om en panna; Veck får denna panna icke Utgöra större rymd, än för ctl enda hemman af lika storlek med hemmans VelarneS sammanlagda mantal, här efwan ulsail är.
Som dek hell och hällit är utan ändamål för jordbrukets nytta att bränna sommarmanadermr, får jag »vördsammeligen afstyrka alt det får begagnas frän den i Zuint lill den sista September, och om för kontrollen as »verkställigheten häraf, »vederbörande anse redskapens försegling nödwändig, tyckeS nng det endast ar lagbrytaren som derigenom skulle förnärmas.
Urskoitet har ali skäl i min tanka alt tro, det ve af dem förestagna rnskränkninqar torde föranleda lill införsel af utländskt bräuwin; jag tror det äfwen, derföre stadgas lag i min öfwerlygelfe, åke ir skränkinngarua intet böra hafwa den ykkerlighel hwaremol anmärkningar äro anförda; kronans bränr nerier skola bäst kunna bestämma tkllgangcn, och jordbrukaren tryggas wid säkerheten arr 8 mannder utan inskränkning sä begagna den; för nation är bränwinets nylkjande en nödwändighet, och med manlighet begagnar, hälsosamt hwar finnes det folk, som ej i något spirituöst, söker en upfriskuing; mart elimar förmenar dem nägot annar än brännvin, hwcm har arbetsfolk och will wara utan brännvin, genom en upmunlrgn dermed, har ju ofta err swärt arbete uträttais och ffyiidsamhet wunnits, mä man aldrig förglömma art j mistwäxt ar, foderbrist - Den ig Jumi, 56g brist utgör en fördubblad pläga, och mindre spissamr bles atk med mjöl göra tak elier annan hulm ärlig än nied drank; jag anser för den största nödwandighet ark Riksens Högloft, Ständer för jordbrukets wäl hys Konungen i underdånighet begära 8 mänaders bränning ärligen, utan inskränkning i nägot fall.
Som den Mängd twister i asla tider warit om rättigheten atr bränna bränwin tydeligen wisak, a il dek ansedt s som en sörman, finner jag inret skäl förmoda der någon uraktläter den rättigheten, och sälcdes ej, hwarföre den afgifren skall skiljas ifrän jorden, när bränningen är med den samma förknippad, I betänkandet finnes alt, Hederwärda Bonde-Ständers Ledamöter funnit att progression emellan Z4 och ZO kanns pannor blifwit för högt föreslagen, dek besannas gärna, och är det öfwer
Min fatkttingsgafmg hwar billighet kan upletaS i progressiv afgift för kanruin i en bränwinspanna / som jag har rättighet att begagna, Panneatgifcen är obillig och bör afskaffaS eller ätminstöne wara lag och lika, sa länge pannerymden intet öfwergär den storlek, jag för Min större eller mindre egendom har rättighet ark begagna, men deremot för pannor som öfwcrstiga den tillärna rymden bör den bliswa bade hög och progressiv, men aldrig firr.
Dessutom wagar jag pästä, gtk den nu föreslagna asgifkett aldrig kan beräknas till sitt storlek eller blifwa swarande mot silk ändamål, När panneafgiften blir för stor, skall säkert flera af sämre willor förena sig om begagnandet af samma panna, hvarigenom stor minskning skall blifwa i inkomsten.
Om 564 Den iZ Imiil - den utförda proportion utgöres lill ex. i schill, skall en ya karins panna kosta ärligen YO
R:dr dä en 60 karins panna kostar iZ R'dr, manligen brännes pä lanser 14 tininiar 01,1 dygnet, men om märkel dr ifwes dygner igenom, skall med en 60 kanus panna afrverkas lika mycket branwin son, annars med «n 90 karins, kronan till 75 R.drs förlust ärligen; detta torde tillräckeligk bewlsa, att denna förcstagna inkomst för Sralswerket är osäker, således ej begagnelig, hwarä en anmärkning annu mätte göras, a!l om enligt 14 punct, förbud skulle äga rum, till' werknings afgitrerna skulle uphöra i män af rillwerknings förmon.
Jag hopoas detta aldrig kommer i staga, Meri torde lilläkas mig staga: bchöfwer intet kronan säkra inkomster äfwcn i mitzwäxkär?
I 1800 ars bränwinsförordning finner man denna billiga och rättwisa stadgan i z tz för hem. man och landrgardar som öfmerstiga ett helt mantal och för hwilka enligt nästföregående H pannerymden i märklig man bliswit mir.stad, beräknas afgiften salunda: att nar för ett mantal crladcs 12 lisp. torr räg, betaltes för 5 m. 48 lisp.
Här aH att twärrom pannerymden ar liberalt ökad för små hemmansdelar, men i mängdnbblad progresion är afgiften ökad för större egendomar och som i 12 punkten den i 5-re tillärna förhöjninge i af pannor, belägges med Zo procent kill 6a> kannors panna, men deröfwer med ivQ procent, och sluteligen i 14 punct, förestås, akt i händelse af förbud, det ej mä sträcka sig till sina pannor, lika som foderbrist cj är att befara och stall afhjclpas pä störrr egen - Den rz Imul, Z6Z egendsmar, där antalet af kreatur alrid i proportion är större, och deras fodring beror' östas af tjenstefolk — tyckes Utskottet ansett som »agot riksfördcrfweligt, att en menniska äger eller brukar en större sammanslagen egendom för hwilken synd han nied dyra afgister skall köpa sig fri och besynnerligt är det, om bränwinspannan nu skall ästadkomnia det samma som asiats brefven i fordna dagar gjorde i theologiskt och occonomijkt afseende, torde »verkan bliftva enahanda.
Som, till grund för extra roteringen, städer» na äro satte i hemmantal, anser jag billigast wara, nlt de dera satte wärdén, begagna och betala sin bränwins rättighet likasom landet, det är i alla fall den rärrwisaste proportion.
Som sjelf husägare i stad, finner jag till min stora glädje, att de imer stkola kunna undgå att afstä med den för eldswädor farliga sed alt hafwa bramvinspanna i de flesta gärdar, utan bliswa nödsakade att sammanslå dem i ert eller nägra fa wärk som da kunna hafwa «n bättre tillsyn.
Som skattskr pannor warit bclagde med z dubbel afgift, men här ej blifwit specielt »amda, »nä de om nödigt finnes dela lika öde med alla pannor öfwer yv kannor och blifva förbjudna, men när wi hafwa författningar foust tillåta wista di»ncntioner, tvet jag intet om cj för att rikta kopparflagarne, hwarföre sädana pannor sDola enligt i8 punctcn wara underkastade omgörning; bättre wore om de aberopade welenskaps idkare olades upgifwa huru de pannor och afkylnings redskap Lorde inrättas efter practifke rön och försök, som sparve 566 Den rz Iunii. sparve tved, gas m sta bränwinct sä af säd sam porgtoes, och ftnteligen gjorde bejparing uppå tld som äswen är ganska dyrbar.
De gamla pannorna mä garna stämplas som sörestagiis i ry:de pnncten, men alla nya och de som nu tilläfwentyrs skola omgöras. bl>r wäl bäst, alt Kopparslagaren later stämpla, innan den afsändes äk lander, derigenom sörekommeS mänga twistcr, som annars skosa upkomma vin ersättning i händelse en panna ar större än hon bör wara, och kanske intet af K.onobekjeninaen hinner mätas och stämplas innan hon redan bliswit inmurad.
Af de mänaa enftllta betänkande» som ätföljde Utskottets, finnes en tydelig anledning, att Utskotiets ledamöter lill stor del fttnmt ändringar nödiga, och pris ware dem decire; alisa sär jag öd, mjukast foresta» att denna sak i dag ma enligt 49 H. af Riksdags - Ordningen wäl bliswa ett öfwerläggnmgsämne, men mä sedan äier bliswa lagd uppå bordel.
HanS Excellence Herr Grefwe kuutk ytt, rade sig skrlsleilgen salunda:
Utan att inga uki yttrande om Högloft.
Allmänna BeswärS, och Oeconomiä-Ulskottets förewarande belänkande, täckes Wälborne Herr LandtVarskalken och Högloft.
Riddcrskapet och Adeln ti äta mig, såsom ledamot af Högloft, Bewilluingsr Utskottet, lill eftersinnande fä hemställa, den nära gemenskp som Riksens Ständers beslut om husL hoiobränningS bränningssriheten skall äga med allmänna bewillningens grunder och beräkning; och i följe deraf, huru angeläget dek är, att detta ä rende - Dcn iZ Jumi- 567 rende blifwer i sädant afseende behandladt, i sam. manhang med den af Kvnql. M >j.l gifne proposition kill Riksens Sränder angående landnullarna r Iiiket, hwilkas Staren tillkommande afgifer, el» ler surrogatet för dem, äfwen ffulle göra en hufwudarkicei i bewistningens hela belopp.
Jag grille derföre anse nödigt, arr afgörande!
Utaf hnsbchofs bränwinsbränningens blifwande beskaffenhet, matte hwitå intill dest att Riksens Trander af jork proposilion angående landttu arna, och det sä mycket mera, som ingen tid derigenom borttogs, aldenstund Bewilinings-Utfforrel likwal är systlosatt samt full anledning är att förmoda, det berörde UiffottS betänkande om landrrullarne, inom slutet af nästa mecka kan till Riks-Sländen inkomma.
Jag hemställer derföre wördsammeligen, om icke Walborne Herr Landt-Marfkalken och Höqloflige Ridderst'apet och Adeln ffulle, med anledning af 49 Z. af Riksdaqs-Ordningen, tillära, att saken rörande hnöbehofs bräuwinsbränningen, mät, te fä hwila pa bordel, till dest att wederbörande Riksens Ständers Ulffott till
Standen inkomma med deras betänkande» om landttullarna, och den saken först ar afgjord.
Härötwer urbeder jag mig Walborne Herr Landt-Marffalkens proposition. Zerr klack, Larl, upläste följande diktamen: Wördsamr Memorial!
Dä Ridderjkapet och Adeln nu företager till pröfning, Oeconomiä-Utskottets afgifne betänkande om hräntvinsbränningen i Riket, och de grunder skola bestämmas, hwarpä denna tillwerkning bör hwi - 568 Den 13 Juni!. hwila, för att i möjeligaste matto bibehålla nyttan och aswärja skadan, kan jag lil! den stranga inskränkning som nu Utskottet projecterak, ej finna andra skäl än den willrädjghet som upkommec i tankan, da nian skall bcstuta, emot egen uptySning och egen ölwertygelse.
Jag lror dock, att Utskottet frätt principen ak en oinskränkt bränningsfrihet, bordt och kunnat finna en mcdelwäg, som närmare förenat sig med billighet och räuwisa, än det absoluta twang. som nu efter Utskottets betänkande trycker bränwinstillwe» kningen.