Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att åstadkomma detta, behöfves ingen sammansättning till ett partie; ty blott en enda Representant, med insigter och redlighet, kan inverka detsamma hos hela församlingen.
Ifrån allt detta kommer jag ändtligen till den slutsatts, att en partiel opposition, under hvilken form som helst, hvarken är nödvändig eller nyttig för vårt land, med Den 24 J 111 i i f. ra. afseende på de institutioner vi för närvarande äga.
Jag får fördenskull reservera mig emot allt, både i ord och handling, som kan syfta till ett motsatt antagande.
Fortsattes pröfningen af ConstitutionsUtskottets den 20 sistlidne Junii under N:o 36 afgifne, och den 3o i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, med Betänkande, i följd af StatsRådsProtocollens fullbordade granskning.
Innefattande Utskottets enligt 107 RegeringsFormen emot Stats Secr eter ar en Arnell gjorde anmärkningar, i afseende å behandlingen af meden _, rörande dels f d.
Secr eter ar en Lindgrens anhållan om afskrifning af hans skuld till Passevolancefonden j dels den af GeneralMajoren Friherre von Schulzenheim sökte och vundne befrielse från yrkad accordsersättning.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Rikets väl fordrar, att Rikets Ständer icke höljas med åtlöje.
Detta skulle åter blifva följden , om de till endtledigande anmälte en person, hvilken olyckan redan gjort oåtkomlig för constitulionel ansvarighet, och hvilken sjelf långt för detta skiljt sig från bådé Embete och Fädernesland.
Här, om någonsin, hade ett post scriptum varit på sitt ställe.
Den 24 Julii f. m.
Då Utskottet likväl ej begagnat denna utväg, återstår för mig endast att yrka, det denna anmärkningspunkt må förfalla.
Skulle man icke destomindre härom äska votering, får jag öppet förklara, att jag vid detta tillfälle ej skall undandraga mig, att deltaga i omröstningen, äfvensom att jag voterar Nej. Hans Excellence Herr Gref ven och LäncllMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Rikets väl kräfva, att de af ConstitutionsUtskottet emot StatsSecreteraren Arnell, i afseende å behandlingen af målen, rörande dels f. d.
ExpeditionsSecreteraren Lindgrens anhållan om afskrifning af hans skuld till Passevolancefonden, dels den af GeneralMajoren Friherre von Schulzenheim sökte och vundne befrielse från yrkad accordsersättning gjorde anmärkningar borde, enligt 107 §. i RegeringsFormen, hos Kongl.
Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla , att de af ConstitutionsUtskottet mot StatsSecreteraren Arnell gjorde ifrågavarande anmärkningar finge förfalla.
Femte punkten.
Innefattande Utskottetsj enligt 10J §. 136
De 11 u4 Ju I i i f. ra.
Regerings Formen, emot Förste ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz gjorde anmärkning, i 'afseende å det oriktiga formella af sjelfva föredragningsåtgärden i målet, beträffande Kyrkohemman i Halland.
Redan i ett föregående Plenum yttrade jag, att Herr von Printzencreutz bort anklagas efter 106 §. emedan han icke kan komma under 107 §. såsom icke varande ansvarig Embetsman.
TJtskottet har endast anfört, att han ej bort föredraga inom SlatsRådet, och jag hemställer, om ej denna åtgärd gifver mera anledning till återremiss än något annat.
Saken är af den vigt, att 800 familier genom Herr von Printzencreutz^ föredragning äro hotade att komma på bar backe.
För egen del har jag ej ett enda sådant Hemman, och kan just derföre med så mycket mera ifver försvara de otyckliga famillerne.
För öfrigt skulle jag önska, att denna händelse kunde gifva anledning dertill, att en skrifvelse i underdånighet afgick till Kongl. Maj:t med den önskan, att inga andra, ände, som äro ansvarige, fingo föredraga.
Jag anhåller om återremiss för att få 106 §. tillämpad.
Jag delar alldeles tanka med den siste värde Talaren, om följderne af det misstag, som den Föredragande begått, men bestrider återremiss just på de skäl han anfört, emedan det strider mot Grundlagen.
Den 24 Julii £ ra «37 ConstitutionsUtskottet har med Ständernes magt beslutit, att tillämpning af 106 §. ej skall äga rum.
Återremiss kan således ej lända derhän, att Utskottet upprifver sitt förra beslut; och då en sådan återremiss på dessa grunder begärd ej är laglig, måste jag bestrida densamma.
I anledning af anmärkningar, som blifvit gjorda syftande derhän, att Utskottet bordt tillämpa 106 §., får jag upplysa, att Utskottet ej trott sig finna någon §. i AnsvarighetsLagen, som dervid kunnat tillämpas.
I RegeringsFormens 6 §. stadgas väl, hvilka mål i de olika Expeditionerne skola föredragas; men i AnsvarighetsLagen finnes intet straff utsatt för öfverträdelsen af bemälte §.
Det var sålunda endast 6 §. af AnsvarighetsLagen, som kunde tillämpas} nemligen medelst anmälning efter 107 §, Regerings-F ormen.
Den liufvudfråga, deruti formen för afgörandet föranledt anmärkningen mot Herr Printzencreutz, lärer ej tillkomma oss att upptaga och afgöra, antingen den blifvit lagligt eller olagligt behandlad; sådant lärer tillhöra de juridiska myndigheterne.
Då anförde fråga, hvilken nu lärer vara anhängig i Lag- och EkonomiUtskotten, derifrån till Stånden inkommer, får jag tillfälle, att deröfver ut - 138 Den 24 Julii f. m. låta mig; jag siall nu blott bålla mig till det formela.
Jag tillstår, att jag i detta afseende icke blifvit riktigt upplyst af detta Betänkande, och jag kan så mycket mindre bedömma, om fel är begånget, som Betänkandet äfven innehåller, att alla sådane frågor, med undantag af en enda, förut blifvit uti EcclesiastiqueExpeditionen föredragne.
Jag skall blott hålla mig vid den fråga, om
Rikets sannskyldiga väl fordrar, att 107 §. tillämpas.
Detta formela fel, om sådant är begånget, är ej af den beskaffenhet, att
Rikets väl derpå kan bero, utan är enligt min tanka vida underordnadt 107 §.
Det vore dessutom utan ändamål att tillämpa denna §, då Herr von Printzencreutz icke innehar någon förtroendesyssla, och således ej utan dom och ransakning kan skiljas från Embetet.
Hela resultatet skulle då blifva en begäran, att Kongl. Maj:t icke vidare måtte tillåta Herr von Printzencreutz, att i StatsRådet föredraga.
Jag tillstyrker derföre, att anmärkningen må förfalla.
ConstitutionsUtskottets magt hafva vi kommit i erfarenhet af; den är stor, ja större än någon annan magt jag känner.
Om Ständerne i sine beslut felat, så kan det derigenom jernnäs, att Kongl.
Maj:t ej lemnar sin sanction; men om ConstitutionsUtskottet gör aldrig så rasande, äro vi tvungne att underkasta oss det.
Förgäfves har jag sökt ge - Den 24 Juli i f. m. i3g nomläsa Grundlagen, för alt finna något ställe, som lemnar ConstitutionsUtskottet en sådan magt, och jag är ännu af den öfvertygelse, att denna magt är grundlagsvidrig.
ConstitutionsUtskottet har satt Herr von Printzencreutz endast under 107 §. förmodligen derföre, att de känt, det han ej innehafver förtroendesyssla, och att detta, så väl som alla andra mål, behandlade af ConstitutionsUtskottet skall lemnäs utan afseende.
Man vill inbilla oss, att rättvisan blifvit bättre utförd än förut; men den har verkligen blifvit sämre verkställd.
Mycket mera skäl är, alt till närmare upplysningars vinnande återremittera Betänkandet, emedan det är ganska mörkt.
Herr Tham har ansett föredragningen och beslutet ej vara för landet skadligt.
Jag tror deremot, att all inverkan på eganderätten är skadlig. 800 familier i elände för en föredragning framställa en verklig olycka, synnerligen i ett land, der det får ske utan påföljd.
Jag anhåller om återremiss af Betänkandet, för att få detsamma bättre upplyst.
Det är ej min afsigt att ingå i hufvudsaken, huruvida en anmälan om Herr von Printzencreutz bör ske eller icke.
Jag vill blott göra reda tor Utskottets förhållande.
Man har klandrat, att Utskottet ej bestämt, i hvilken StatsExpedition målet, enligt dess natur, bordt jöredragas.
Men Utskottet har icke trott sig Den 24 Julii f. m. tillständig!;, att nu ingå i pröfning häraf, utan har endast hållit sig dervid, att den af KammarCollegium gifna hänvisningen blifvit bruten, hvilket icke hade bort kunna ske, utan medelst ett särskilt beslut af Kongl. Maj:t.
Hvad här för öfrigt blifvit anfördt om ConstitutionsUtskottets stora magt, vill jag icke bestrida; men önskar blott, att, innan återremiss beviljas, man finge uppgifvet, efter hvilken § i AnsvarighetsLagen Utskottet skulle kunna ställa Herr von Printzencreutz under RiksRätt.
Utskottet har ej velat tillställa en RiksRätt, som skulle blifvit utan påföljd i brist af lag att tillämpa.
Då jag begärt återremiss, så förblifver jag dervid, så mycket heldre som en annan Ledamot med mig förenat sig.
Jag anhåller således å nyo derom, och begär votering.
Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: I egenskap af Ledamot i'Rikets Allmänna Ärenders Beredning, har jag haft tillfälle taga kännedom om målet.
Fastän det är flere år sedan, skall jag likväl meddela hvad jag minnes.
Alla sådane mål hafva förut blifvit föredragne i EcclesiastikExpeditionen, blott ett enda i Kammar Expeditionen.
Ehuru illa gränsen emellan StatsExpeditionerne ofta är uppdragen, tillhöra likväl allaEcclesiastikVerket rörande ämnen EcclesiastikExpeditionen, och således alla Kyr - Den Ju lii f. m.
Ian rörande frågor densamma.
Det är mig okärt att höra, det flera medborgare blifvit våldförda, men oagtadt den upprigtiga vänskap, agtning och förtroende jag bär för den värde talaren, må lian tillåta mig äga en stridig tanka; målet har enligt min öfvertygelse blifvit rättvist behandladt.
Jag kan ej finna annat än att hemman, som blifvit gifna till Kyrkan, verkligen äro Kyrkohemman, och att deras natur ej får ändras, antingen de genom arf, köp eller gåfva ombytt ägare.
Ett Kronohemman kan ej blifva Frälse, och ett Frälsehemman ej Kronohemman.
Af dessa skäl tillstyrkte jag i Beredningen det slut målet erhöll.
Om Herr von Printzencreutz felat, så är felet lika stort hos StatsSecreteraren, som befallt honom föredraga målet, och genom egenhändig påskrift af den vanliga communications-resolutionen sanctionerat, att det hörde till EcclesiastikExpeditionen.
Herr von Printzencreutz kunde och borde ej förändra hvad dess Förman i det formela af målets behandling föreskrifvit; det är likväl just detta, som nu ensamt blifvit klandradt; felet är då lika, om ej mer, hos StatsRådet, som behandlat ett mål, hvilket föredrogs af en origtig Föredragande.
De fleste hemman, som voro i fråga, voro Frälsehemman; Kronan eller Kronoåboerne hade ej rätt dertill.
Kyrkan var här possessor, och hennes rätt ville kränkas af Kronan eller dess rätts in - i4s Den 24 Ju lii f. m. nehafvare.
Jag vet, att målet för närvarande är under utarbetning i Stats- och EkonomiUtskotten, och att meningarne derstädes varit mycket skiljaktiga.
Den utväg, som Utskotten vidtagit, anser jag vara mycket rättvis, eller att genom en underdånig skrifvelse hös Kongl. Maj:t anhålla, att icke något sådant mål måtte afgöras, innan Domaren yttrat sig om eganderätten; härigenom undvikas för en framtid alla dubier ; men hitintills gifves mig veterligen ingen lag, som bestämmer, att frågor om Kyrkohemman i Halland skola upptagas i KammarExpeditionen.
Sedan jag nu yttrat mig om hvad som är rättvist i saken, vill jag, hvad Herr von Printzencreutz enskildt angår, nämna att han vid målets behandling ådagalagt en med mycken möda förenad utmärkt oväld, skicklighet och noggranhet att utreda detta intrasslade mål, och att jag dessutom, då han ej är StatsSecreterare, utan endast underordnad Embetsman, för tillfället förordnad att föredraga hvad dess Chef redan ej allenast påskrifvit, utan äfven klanderlöst communicerat, och i detta skick till Kongl.
Majit återkommit, icke tror någon existera, som kan sätta honom hvarken under 106 eller 107 §.
Af alla dessa skäl anhåller jag om afslag å Betänkandet, och ej återremiss.
Min afsigt är egentligen icke att tala hvarken om ämnet eller formfrågan i denna sak; hvarvid i Den 24 Jul i i f. m 143 jag blott vill erinra, att om fél är af Föredraganden begånget, sorn innefattar öfverträdelse af lag, hade det bordt anses enligt 106 § RegeringsFormen; måhända kunde det sättas i kathegorien af de möjliga glömskor, som stundom handt Rikets Ständer sjelfva, såsom till exempel vid förra Riksdagen, då en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit expedierades, uppsatt af ExpeditionsUtskottet och önderskrifven af alla fyra Talmännen, innehållande, om jag ej bedrager mig, anhållan om förändring af tiden för några marknader; men sedermera, efter att Kongl. Majit redan infordrat flere Embetsverks hörande, och kungörelse med bifall till Rikets Ständers förmodade önskan redan var färdig att utgifvas, upplystes, att endast tvenne Stånd bifallit den ifrågavarande förändringen.
Jag tycker således, att man i detta fall kan qvitta.
Men jag liar hufvudsakligen begärt ordet för att besvara Friherre W1 ängels yttrande, att följden af det Kongl. Majits beslut, som föranledt ifrågavarande anmärkning mot Gontrasignanten, skall blifva, att 800 familier, som innehafva Halländska Kyrkohemman, blifva orättvist skiljde derifrån.
Jag får i afseende härpå endast påminna Frilierren, att här i landet finnes något, som kallas eganderätt.
Om innehafvare af Kyrkohemmanen ej hafva någon annan besittningsrätt dertill än ägarnes medgifvande, så hafva de icke anspråk på större säkerhet att förblifva orubbade, än Frälsehemmans - i44 Den c»4 Juli i f. m. åboer i allmänhet.
Skall man hafva medömkan medKyrkohemmanens besittare,hvarföre då icke äfven med åboerne å Frälsehemman , enär de sednare, befinna sig i samma predicament.
Ceder ström j Jacob:
Då förhållandet med innehafvarne af Mensalhemman i Halland alldeles icke är föremål för denna discussion, torde jag få återföra den till sitt egentliga ämne, som är ConstitutionsUtskottets tillstyrkande, att Herr von Printzencreutz måtte behandlas enligt 107 § RegeringsFormen.
Väl har en Ledamot påstått, att då 106 § här icke blifvit tillämpad, så kan den 107 § användas; men detta är hvarken lagenligt eller förnuftigt, ty Konungen kan ju icke endtlediga Herr von Printzencreutz från ett Embete, som han icke innehar.
Grundlagen är tydlig deri, att då lag af Föredragande öfverträdes, skall, enligt 106 §.
RegeringsFormen, remiss derom ske till RiksRätt; men 107 §. skall tillämpas endast, då Rikets sanna nytta blifvit i rådslagen förbisedd, icke, såsom man här yrkat, i fall, då 106 § ej kunnat begagnas.
I förevarande fråga kan väl ingen påstå, att
Rikets sanna väl fordrar tillämpning af 107 och likväl har Utskottet tillstyrkt dess tillämpande mot Herr von Printzencreutz.
Och då dessutom Rikets Ständer icke utan contvadiction mot möjlighet kunna hos Kongl. Maj:t
Den 24 Juli! f. m.
Maj:t göra anmälan om Herr von Printzencreutz entledigande från Embetet, så kan den påföljd 107 §. innehåller, alldeles icke äga runi, utan bör anmärkningen förfalla.
En återremiss af Betänkandet till ConstitutionsUlskottet är alldeles olämplig och utan nytta, enär någon ändring icke kan äga rum i hvad Utskottet redan afdömt om 106 §:s tillämplighet i denna fråga.
Jag bestrider således den yrkade återremissen, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på anmärkningens Ogillande.
Jag fortsätter ej denna discussion i hopp att dermed vinna något, då så få understödja mitt bemödande, dock vill jag besvara några af de vid miLt yttrande gjorde anmärkningar.
— Hvad först angår den af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, som åberopat sin noggranna kännedom af det anmärkta målet; så medgifver jag, att jag icke känner det så fullkomligt, men jag vet likväl flere exempel, att Mensalhemman i Halland fått lösas lill skatte.
För denna fråga fanns således prejudicat, som bort hafva egenskap af gammal häfd och gälla såsom lag.
— Härefter torde jag få tillägga några ord lill svar åt Herr Rosenblad, hvilken tyckes så väl känna hvad äganderätt är, och som så ifrigt sökt göra sin opinion gällande.
Jag 34 H. to *46
Den 24 Jul i i f. m. tror han misstagit sig, då han ansett Frälsehemmansåboer stå i lika förhållande med Mensalhemmansinnehafvare i fråga om skatteköp.
De förra kunna nemligen aldrig få köpas till skatte utan ägarnes samtycke,men väl de sednare, såsom purt Krono. — För öfrigt har Frälsebonde contract med hemmansägaren; och om denne bryter deremot, så kan bonden göra sin rätt enligt contractet gällande.
Detta åter är ej förhållandet med de Halländska hemmanen.
Jag upprepar än en gång, ehvad Herr Rosenblad må hafva att derom säga, att 800 sådane hemmans åboer med deras hushåll skola inom kort befinna sig på harabacken, skiljde från sine hemman, om icke, såsom jag hört sägas, Stats- och EkonomiUtskotten tillstyrka någon åtgärd, hvilken hindrar ett dylikt förfarande med desse hemman, som det, hvarpå Kongl. Maj:ts anmärkta Utslag gifvit exempel.
Herr Rosenblad råder jag för öfrigt, att icke så positift yttra sig i detta ämne, då han ej, såsom jag, känner förhållandet i Landsorten.
Frågan, huruvida skattelösen af Halländska Mensalhemmanen må äga rum eller ej, bör visserligen icke vara föremål för nuvarande öfverläggning, som bör inskränkas till frågan, om CoustitutionsUtskottet rätt behandlat den anmälda anmärkningen.
Jag kan ej gå in på den sats, att Rikets Den a4 J u 1 i i f. nj. 147 Ständer icke äga att pröfva, om ConstitulionsUtskottet förfarit rätt, då det hänskjutit målet till Ständerna, i stället för till RiksRätt.
Då enskild
Domare äger rätt, att pröfva sin behörighet, att handlägga och afgöra ett mål, så måste väl äfven Rikets Ständer äga samma rätt, eller att sjelfva pröfva, huruvida de äro behörigt forum.
Denna rättighet har också vid flera tillfällen varit ganska behöflig.
Vid sistledne Riksdag ådagalade jag, utan att något deremot kunde invändas, att af 24 anmärkningsanledningar, som ConstitutionsUlskotlet ii □ lisk j uti t lill Rikets Ständer, hörde de 22 icke till deras, utan till RiksRätls afgörande.
— Herr Cederschjöld har uppgifvit, attConstitutionsUtskottet ej befattat sig med, i hvilken expedition målet blifvit föredragit.
Jag anser deremot Utskottet hafva bort bestämma, i hvilken Expedition ifrågavarande mål bort upptagas och afgöras.
I Grundlagen är stadgadt, hvilka slags ärenden tillhöra hvarje expedition; och om denna föreskrift icke blifvit behörigen ia k Hagen , hade Utskottet bort det anmärka, och målet till sitt behöriga forum, som är RiksRätt, hänskjuta.
Det af en dess Ledamot anförda skäl, att Utskottet ej hänskjulit målet lill RiksRätt, emedan det troligen blifvit utan påföljd, kan jag ej godkänna, ty forum för ett måls behandling måste väl ej bestämmas af den förmodade påföljden, 34 u. 10* Den 24 J lil ii f. m. utan af målets beskaffenhet, hvilket i detta fall innefattade ett fel, begångit emot Grundlagen.
Jag lemnar derhän, i saknad af frågan upplysande handlingar, om det var rätt eller ej, att det anmärkta målet föredrogs i EeclesiastiqueExpeditionen; men då Betänkandet upplyser, att äfven i KammarExpeditionen blifvit föredragit lika beskaffadt mål rörande samma slags hemman, som det Herr von Printzencreutz i förstnämnda Expedition föredragit och genomdrifvit, så är det gifvit, att ettdera varit orätt, och således klart, att antingen Herr von Printzencreutz eller Föredraganden i KammarExpeditionen misstagit sig.
— Icke eller kan jag medgifva, att 107 §.
RegeringsFormen ej kan tillämpas mot Herr von Printzencreutz af den orsak, alt han, såsom blott ExpedilionsSecreterare, ej kan utan ransakning och dom skiljas från Embetet.
Om ett sådant skäl vore gällande, och således icke hvar och en Föredragande kunde träffas af 107 §, så kunde man förordna en ExpeditionsSecreterare till Föredragande i alla de fall, då man ville genomdrifva en lagstridig eller skadlig åtgärd.
Men 107 §. kan äfven mot en så beskaffad Föredragande tillämpas, på det sätt, alt Ständerne bos Kongl. Maj:t anhålla, att denna Embetsman alldrig vidare må lill Föredragande förordnas.
Dock anser jag delta uti ifrågavarande fall ej böra äga rum, utanom föredragningen ej bort ske i EcclesiastiqueExpedi - Dc II 24 J II I i I f. lil.
I 4y tionen, är ett fel begångit mot Grundlagen, hvars afgörande endast tillkommer RiksRätt, men alls icke Ständerne; och inför RiksRätt äger både ransakning och dom rum.
Yid behandlingen af denna fråga är det nödvändigt att skilja mellan saken och formfelet.
Hvad den förra angår, så erhålla Rikets Ständer fullkomlig upplysning derom af det Utlåtande, som från Stats-och EkonomiUtskotten till RiksStånden snart inkommer i detta ämne.
Förhållandet med de Halländska Kyrkohemmanen är ganska inveckladt, emedan de äro af åtskillig natur.
Grundräntorne gå dels belt och hållit till Kyrkor och Prästerskap, dels, till större eller mindre del, äfven af samma hemman till Kongl. Maj:t och Kronan.
Deraf har inträffat, att hemmanen ansetts kunna bortstädslas dels af Kyrkorne och Presterskapet, och dels af Kongl. Majrts och Kronans ombud.
I begge fallen äro hernmansåboerne ej ägare af hemmanen, och det kan icke utan serskild undersökning för hvarje hemman utrönas, hvad som deraf tillhör Kronan, och hvad som äges af Presterskap och Kyrkor.
Till grund vid pröfningen af alla sådane frågor, har man ett Kongl. Bref af år 1819, som bestämmer, att alla de Kyrkohemman, som disponerades af Kyrkor och Presterskap den tid, då Halland korn under Svenska Kronan, skola
Den 24 Jn 1 i i f, m. anses bibehålla naturen af Kyrkohemman, men de öfrige betraktas såsom Krono. Följden är, att då rättigheten till skatteköp beror på hemmanets natur, måste, vid hvarje sådan fråga utredas, hvad natur hemmanet hade, då Halland blef Svenskt.
Åboen kan dervid under inga vilkor göra gällande någon sin talan i afseende på ägande rätten; utan utredningen och pröfningen beror först på Konungens Befallningshafvande, derefter på KammarCollegium och slutligen på Kongl. Maj:t, genom Kammar-eller EcclesiastikExpeditionerne.
Med den anmärkta skatteköpsfrågan förhåller det sig sålunda, att åboen å ena hälften af Lyngåkra Mensalhemman sökte att få lösa den till skatte, och år 1823 resolverade Kongl, Maj:t, att då den hemmansdelen hade Krononatur, beviljades skatteköpet.
Sedermera begärdes samma förmån för andra hälften af hemmanet utaf dess åbo.
Men denna del ansågs vara Kyrkohemman, och på den grunden kunde skatteköp deraf icke medgifvas.
Dessa äro likväl endast speciella fall, och verka aldeles icke, såsom Friherre Wrangel trott, omedelbarligen på dylika frågor i allmänhet, och de omnämnde 800 familjernes väl.
Derigenom äro blott de då ifrågavarande skatteköpsansökningarlie afgjorde, men för alla öfriga gäller 1819 års Kongl. Bref; och jag kan ej annat än gilla dess stadgande, alt de hemman, som, innan Halland afträddes till Sverige, voro Den 24 Julii f. tn.
Kronan tillhöriga, skola anses för Krono, och de åter, som Kyrkorne och Presterskapet ägde, förblifva Kyrkohemman, samt begge slagen såsom sådane bedömas i frågor om deras bortstädslande eller köpande till skatte.
— Hvad sjelfva anmärkningen mot Herr von Printzencreutz^ förfarande i målet angår; så anser jag väl honom hafva felat deri, såsom Utskottet också säger, ”att han med kännedom om KammarCol”legii besvärs hänvisning till KammarEx”peditionen, och äfven deraf, alt tvisten ”om andra hälften af Lyngåkra hemman blif” v it i sistnämnde Expedition, på ett mot ”hans öfvertygelse stridande sätt, afgjord, ”icke destomindre omedelbarligen föredra”git ärendet;” men jag hemställer, om icke ett sådant tjenstefel är af den natur, att dess beifrande tillhör Canzliordningen, och alldeles icke Rikets Ständer; och i allt fall synes det mig icke så ådagalägga bristande skicklighet, nit och drift hos Föredraganden, ej eller så menligt verka på Rikets väl, att 107 §.
RegeringsFormen bör mot honom tillämpas.
Jag tillstyrker derföre, att anmärkningen måtte få förfalla.
Man har anmärkt, att ConstitutionsUtskottet bordt pröfva., om EcclesiasticjueExpeditionen var behörig eller ej, att föredraga det anmärkta målet.
Detta har Utskottet också på visst sätt gjort, emedan Utskottet förklarat, att målet var Den 24 Jul i i f. m. från KammarCollegium hänvist till annan Expedition, och således bordt derstädes handläggas.
För den gången åtminstone var EcclesiasliqueExpeditionen obehörig alt befatta sig med målet, intilldess besvärsanvisningen blifvit i behörig ordning håfven och ändrad.
— Äfven har en värd Ledamot yttrat, att Utskottet handlat utan förnuft, då Utskottet i förevarande fall tillstyrkt tillämpning af 10J
Regeringsformen emot Herr von Printzencreutz, derföre att 106 ,$*. ej kunde tillämpas.
Då man endast betraktar 106 §.