Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Annu lefva mån som i sin ungdom sago sköna skogar växa på de ställen som nu endast framvisa nakna fält och ljunghedar: skall ej en gråns kunna såttas, mot förödandet och misshushållningen, skall ej en säker beräkning kunna göras öfver skogarnes årliga afkastning, återväxt och framtida bestånd, lika så vål i Sverige, som den kan göras i Frankrike, England och Tyskland, eller anses skogarne i Sverige ej förtjena att skötas efter någon beräkningsgrund?
Hafva stora trakter som i mannaminne burit en frodig skog kunnat ödeläggas, så kunna äfven flera af de nu varande skogar efter ännu en mansålder undergå samma Öde.
Jag har hört ett förslag nämnas att dela Allmånningarne och sålja Kronoparkerne, samt låta dem sedermera skötas ef. ter den blifvande ägarens godtfinnande, men efter min öfvertygelse höra reglorne för en god hushållning uppgöras innan skogarne Öfverlemna* i deras händer, som sjelfve behöfva skog, derföre att de förstördt den, som de tillförene 348 Den 5 Marti!, haft.
Hvilken förlust för StatsCassan att i en framtid nödgas köpa det virke som för Flottornes, Fåstningarnes och Artilleriets samt Kronans byggnader behöfdes, och månne det i en framtid skulle finnas till köps?
Jag beklagar mig att vid detta til fålle icke kunna uppgifva vidden och beskaffenheten af Kronans i behåll varande Parker, för att derigenom visa huru litet Kronan åger qvar, men fastän de åro små finnas de dock ännu dessa Parker, måtte aldrig den dag komma då man behöfver såga: åq hafva funnits!
Om vi någonsin böra vänta oss att få skogarne så skötte, som en försigtig hushållning fordrar, och så att vi ej måtte ådraga oss ett råttvist klander af efterverlden, så år min tanke, att detta bör börjas från Regeringens sida, genom en klok skötsel af Kronoparkerne och AUmånningarne, till föresyn för enskilldta Skogsägare.
SkogsStaten och JågeriBetjenin gen böra såttas på en verksammare och vetenskapligare fot, och alla platser deruti beklädas med mån, sorn hafva kunskaper i Skogshushållningen, eller åro skicklige att förvärfva sig dem, i annor händelse torde denna corps böra anses som öfverflödig och ej svarande mot sitt ändamål, och, har man mindre skål, att förvänta sig dessa kunskaper hos dem här i Sverige, ån i något annat land?
Månne Allmånningarnes fördelning och Kronoparkernes försäljning vore nyttig?
Vore ej båttre att dessa bibehöllos oförskingrade och sköttes under Jirångt ansvar af dem som fått, eller få, sig vården deröfver
Den 5 Martii, 249 uppdragen.
Jag framställer således till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om icke genom en underdånig hemställan till Kongl, Majit kunde utvårkas, att SkogsStaten blefve båttre organiserad och satt på den fot att den blefve gagneligare till sin bestämmelse, samt Kronoparker och Allmänningar satte under deras ansvarsfulla vård, så skötte, att de icke allenast bibehöllos i sitt värde, utan förbättrades genom en omsorgsfullare behandling till föresyn för enskildta skogsägare, då i följd häraf dessa Parker kunde gifva en fortfarande säker inkomst åt Statscassan, samt Allmånningarne en årlig utdelning af Skogseffecter åt Lånens och Håradernes invånare.
Att denna min motion blifver remitterad till vederbörligt Utskott, vågar jag i ödmjukhet anhålla.
Herr von Schinckel, Johan Fredric', Det har en längre tid varit tillåtit för Stångjernsverken i Riket, att i grund af äldre Författningar, och i stöd af ordalydelsen i dess privilegier, få erlägga den Bevillning som från desamma utgå under namn af Hammarskatt in natura eller med sedlar efter det pris Kongl. Bergscollegium, för hvarje år fastståldt för Skep:det af detsamma; men, Kongl. Kungörelsen af den 7 Junii 1820, har förändrat dessa stadganden och i stället förordnat att ”Harn - 25o Den o Martii, marskatten nf Stångjernsverken, i händelse den ej utgöres in natura, skall, likasom Kopparräntan, beräknas och utgå i silfver efter vissa för Cursens fasstållande bestämda grunder.”
Enligt ingressen af samma Nådiga Kungörelse, har syftemålet »ned denna åtgärd varit, att till förekommande af Bancosedlarnes ytterligare försämring, Bankens Silfverfond skulle derigenom vinna en förstärkning, men jag tror att det åsyftade ändamålet ej vunnits till någon betydlig grad genom denna åtgärd, emedan svårigheten att anskaffa silfver gjordt, att många af Bruksägare valt det andra alternativet nemligen, att lämna H iinmarskattsjårnet in natura, hvilket åter förordsakat både besvär och omgång, innan detta järn åter hunnits att å Auction försäljas, då Banken i alla fall blifvit nödsakad att derföre i betalning emottaga sedlar.
Jag kan ej inse hvarföre ej vilkoret för hvarje annan skatts afbördande skulle på samma vis kunna blifva det, att densamma skulle utgöras i silfver eller efter Curs, men finner ganska väl att sådant endast skulle lånda till att försvåra erläggandet af de för öfrigt nog känbara utskylderne, och hvarföre skall Stångjernsverken blifva mera betungade i detta afseende ån de andra nåringarne.
Af dessa förenade skål har jag trodt mig böra påkalla Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på detta ämne till vinnande af den rättelse, att Hammarskaften af Stångjernsverken må hädanefter såsom alltid tillförene ända till år i 820 varit brukligt få betalas med penningar
Den 3 Martil'. uti landets allmänt gångbara mynt, enligt det pris Kongl, Kammar- och BergsCollegierne samt Kongl, StatsContoiret finner skäligt att å Skeppundet utsätta med billigt afseende å tillverkningssarnt försäljningsprisen (men utan afseende å Cursens stigande eller fallande) Jikvist Bruksidkaren förbehåll t, atti anseende till ett, ki*nhånda någon gång alltför högt utsatt pris derå, få erlägga sin Jjjj^Karskatt in natura, i hvilket sednare tal' dejJÉ^^^Lvara honom tillåtet att lämna densainmsJf»g^jHBtycken bestämda Courantdimensio^e qcji ej endast i tvenne, hvilket hit. tills bmkh0t ^vilket allenast medfört för svarandet al Hdmsvmarska*t * järnets försäljning; då sjelfva förnnttet att ett p»rti af järn, endast bestående af * ’ dimensioner, skall vara mindre begärligt för köparen än då det år någorlunda sorteradt; i . - utörn tordej billigheten fordra, att liden lör Hammarskattsjårnets lefvererande in natura, så vjda Olifver förändrad, att detsamma får aflåmnas på Väg når som hålst, blott sådant blifvit så tidigt verkståldf, §ff våg-attesten deröfver kan blifva vederbörande Bergsfogde tillställd innan sista Uppbördsdagen och ej Bruksidkaren vara tvungen att som hitintills skedt, lemna järnet om Hösten, då likvist sista Uppbördsdagen, i händelse han vill betala sin Hammarskatt i penningar, ej infaller förr ån i slutet af April månad det följande året ett stadgande som medfört så mycket mera svårigheter för Bruksidkaren, som flere Bruk ej hafva tillfälle att utföra sitt järn någon annan årstid ån vintern, och således redan året törut måste hafva varit betänkte på Hammar - Den 5 Marlit, skattsjårnets utförande för det kommande året.
Genom den ränta han härigenom å detsamma förlorar, blifver således en sådan Bruksidkares skatt dyrare eller högre ån de Bruksägares, hvilka hafva tillfälle att begagna sjötransporten om sommaren till vågförning af sitt Hammar skattsjårn.
Men jag tror deremot att med den nu föreslagna åndringB^skulIe båda hafva lika lätthet till denna skat^H^rdande.
Jag anhåller att denna*B^n^*i°n måtts blifva till vederbörligt Utskvott remifcel|?‘ rawn» »i..
N:o 28. ■ Herr von Hartmans dorf, Auguft: Da Friherre Anckarsvärd, i Plenum den 6 sistlidne Februari yrkade, att Räkenskap erne för åtskillig^,' allmåhna medel, som hittills varit undandragna Riksens Ständers Revisorers granskning, måtte densamma underkastas, tillkännagaf HofCanzleren, Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, ”utan att ingå i någon pröfning af den tolkning Friherre Anckarsvärd gifvit åt 5o och 68 §. §.
Riksdagsordningen, att Kongl.
Maj:t i detta vigtiga ämne redan fattat Dess Nådiga Beslut, sorn inom få dagar skulle komma att blifva Riksens Ständer öfverlemnadt.”
Alltsedan har jag, som tog mig friheten Öka Friherre Anckarsvårds uppgift på de Cassör, hvilkas Räkenskaper ej af Riksens Ständers Revisorer granskas, väntat på detta nådiga medde - Den 3 Martil.
255 lande, och förmodligen hafva flere af Ridderskapets och Adelns Ledamöter gjordt likaså.
Men då det ännu icke ankommit, och sista motionstiden i dag år för handen, utbeder jag mig, att få fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns närmare uppmärksamhet på detta ämne, som jäg skall söka utreda och framställa så kort, som ämnets vidlyftighet kan medgifva.
Rättigheten att tillse huru de åtagna skatterna ingått och blifvit använda år en naturlig följd af rättigheten att ej af någon annan än sig sjelf beskattas.
Också följer omedelbart på den §. i RegeringsFormen den 67, som förbehållet Svenska Folket denna urgamla rått, den §. som stadgar, att ”Konungen vid hvarje Riksdag må låta uppvisa StatsVerkets tillstånd i alla dess delar, till inhornjter och utgifter, fordringar och skulder, för det Stats-Utskott, som Riksens Ständer utvälja.” 30 Riksdagsordningen bestämmer
Utskottets befattning i detta afseende vid Riksdagarne.
Men sorn det skulle för Utskottet vara ogörligt, att under de för Riksdagarnes hållande bestämda 3 månader, jemte löpande förrättningar, granska de, sedan ett föregående Riksmöte förflutna 5 års StatsRåkenskaper: så stadgades i 68 §.
Riksdagsordningen, att Revisorer af Stånderne skulle, emellan Riksdagarne, hvart annat år sammanträda, för att, enligt Riksens Ständers Instruction, öfverse och granska StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, likväl hvad detsamma angår (till skillnad från Banken och Riksgäldskontoret), utan rättighet att meddela föreskrif - *54 Den 3 Martil. ter, eller förändringar besluta.” Meningen med Stats-Revisprerne synes således vara, att de skulle utgöra ett emellan de aflägsna Riksdagarne blott granskande Utskott, som med Ständernas rått och på deras vägnar, undangör granskningsarbetet för dem, till hvilka deras af. gilvande berättelser också ställas.
Innan jag går vidare, och till förekommande af missförstånd, bör jag anmärka, att redovisningen för allmänna medel år tvåfaldig; dels en högre, som beträffar medlens disposition, eller Styrelsen af penninge-våsendet, och angår Konungens rådgifvare och föredragande, som vid RiksRätt dragas till ansvar, dels en lägre, som beträffar medlens råtta vård och förvaltnings sedan disposition är gjord; och hvilken egentiigen angår Regeringens underordnade embetsman, sorn inför Kammar-Rätten tilltalas.
Den förra redovisningen kan blott äga rum i grund-lagliga samfund, hvarest finnes en af Ministrar redofordrande National - representation ; den sednare bör deremot äga rum i hvarje Samhälle, emedan Regeringen må kunna låta efterse huru hennes ombud anvåndt de dem anförtrodda medlem, och draga dem till ansvar för vårdslöshet eller svek i pennin ge-för vältning, såsom uti andra offentliga uppdrag.
Den högre redovisningen för Statsverket i Sverige år den, som göres inför Riksens Ständers Revisorer, den lägre åter år den som göres inför Kongl. Kammar Ratten.
Då den förra icke ägt rum förr ån efter Den 3 Martn.
255 frihetens befästande 1809, har den senare deremot funnits alltifrån den enväldige hushållare», Carl XI;s tid.
Om hennes närvarande ofuliståndiga beskaffenhet, har jag anmärkt något i ett föregående Plenum, och vidare skall jag göra det, då frågan om Styrelseverkets organisation förekommer.
Den förra eller högre granskningen är den, som nu egentligen utgör föremålet för våra betraktelser.
StatsVerkets
Revision är förenad med den öfver Banken oell Riksgälds-Contoiret Liksom den sednare synes hafva gifvit anledning till dea förra, så synes hon ock hafva föranledt dess ofullständighet.
Då Riksdagarne, efter Carl XI:s död upphörde, och Banken, vid krigets utbrott, råkade i misscredit, var en af åtgärderne till dess upprättande, att Kongl. Maj:t förordnade och tiilät, att några vissa och dertill utnämnde
St änder nes Deputerade, måtte hvart fjerde år komma uti Banken tillsamman, och der inhemta redo och räkenskap, för den imellertid förda förvaltningen, öfverse dess tillstånd, rätta och förekomma irringar &c. Som Riksens Ständer sedermera, efter 1719 hvart tredje år, eller tätare än Revisionerne, sammankommo, så synas dessa derföre hafva upphört, under de så kallade frihetstiderna.
Sedan Riksdagarnes hållande, efter 177a års RegeringsForm, blef obestämdt-. så stadgades å nyo att BancoRevisorer *) Se Förordningen, rörande Banco-Verket, sid. 58. 2?6
Dm 5 Martii. skulle emellan Riksdagarne, hvart tredje år sammanträda, jemlikt Kongl. Kungörelsen den ig Februari 1779.
Efter RiksgäldsContoirets inrättning 1789, reviderades äfven dess förvaltning hvart tredje år af särskildta Riksens Ständers Revisorer, intilldess Revisionerna, vid 1800 års Riksdag, blefyo gemensamma för Bancooeh RiksgäldsVerken.
Då tilläts äfven, vid förmögenhets-afgiftens åtagande, och i samman - hang med 5o §. i I772 års RegeringsForm, att Riksens Ständers Fullmägtige, i dessa bägge Verk, skulle, imellan Riksdagarne, hvarje år få se det föregående årets afslutade RiksStat.
Efter Statshvälfningen 1809, uppdrogs åt Riksens Ständers Revisorer att äfven granska StatsVerkets tillstånd och förvaltning, på sätt de nyss anförda §. §. i Grundlagarne stadga, En instruction utfärdades äfven för Revisorerna den 10 Junii 1812, men som man ännu var ovan vid StatsVerkets revision och ingen method af bruket blifvit införd: så synes stadgarne om denna granskning hafva blifvit alltför obestämda, och Revisionen mera bibehållen vid hvad som före 1809 var vanligt, än rättad efter hvad sedermera blef lagligt och i sig sjelft är riktigt.
Felet hvarifrån oredorna uppkommit, tyckes ligga deruti, att Revisorerne, som förut icke fått se något af Statsverket, i begynnelsen åtnöjde sig med att få granska hufvudsaken deraf, eller StatsContoirets Räkenskaper.
Andra verk deremot, som hade direct uppbörd och förvaltning af allmänna medel undgingo denna granskning, och Den 3 Martil. och man har sedan begagnat häfden, för attyt* terligare undandraga sig densamma.
Den före år 1809 rådande grundsatsen synes hafva varit, att Riksens Ständers Revisorer blott skulle granska Styrelsen och medels förvaltningen i Ständernas särskilta verk, Banken och RiksgäldsContoiret, samt deras Fullmägtige, efter år 1800, få ungefärligen veta huru det stod till med Statsverket.
Då nu varande RegeringsForm gjorde Konungens rådgifvare ansvarige för sina tillstyrkanden i allmänhet, och således äfven i anseende till medels-förvaltningen,' förändrades väl, såsom sagdt är, bokstafven derefter; men saken förblef ungefär densamma, som förut.
Således granska Revisorer ne nu, efter förra vanligheten, blott Bankens och Riksj gäldsverkeis, samt det derunder lydande AJfiJianceContoirets styrelse och förvaltning.
De verks och inrättningars, hvilka af Banken få deras anslag, såsom de under CommerceColIegium stående Manujactur- och Ull- Difco uter nas, Allmänna Magazinslnrättriingens och Strömrens ni rig s-Co m i t én s redogörelser granskas väl äfven af Riksens Ständers Revisorer, men till följe af särskilta af Riksens Ständer (vid Riks-; dagarne i Stockholm och Örebro den 27 Mars och 18 October 1810) gjorda, och af Kongl* Majit antagna framställningar eller af uttryckliga förbehåll i Riksdagsbesluten, såsom i det af 1818- §• 12.
Tillika med Manufactur- och UllDisconternes kommo äfven de öfrige under Bil. lill Ridd, 0. Ad, Pr. 2 Band. 17, 258 Den 5 Martil.
Commerce-Collegii förvaltning Oell disposition stående Cassors, såsom Spinnhus- och yl limån na Arbetshus- Fondernes, samt Manufactur oell EJhilstuna flrijla ds mede U förvaltning, under granskning af Riksens Ständers Revisorer, ehuru hvarken Banken eller RiksgäldsContoiret dertill gifva några bidrag.
Till följe af särskildta motioner, vid i8i5 års Riksdag, (af Grefve Gyllenborg och Friherre Stael) är det ock, sora Riksens Ständers Revisorer granska SaItp etterCamit eris redogörelse, hvars fond består af en gammal Kronouppbörd.
I afseende på Statsverkets tillstånd hafva, i stallet för de afslutade RiksStater, som före 1809 borde uppvisas för Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, Riksens Ständers Revisorer sedermera af StatsContoirets böcker fått inhämta hvilka medel, som till StatsVerket influtit, och på hvad titlar de blifvit till vederbörande utbetalta. eller huruvida de i allmänhet påräknade inkomsterna ingått och de af Riksens Ständer fastställda allmänna utgifts-anslagen blifvit i StatsContoirst öfverskridna eller icke.
Men om ock huru de af StatsContoiret utbetalta runda summorna ytterligare blifvit dis. ponerade för Arméens, Flottans eller andra Statens behof, om de sedermera blifvit dragna till andra ändamål an dem, som under vederbörande titel höra (Jo § Riksdagsordningen) och Riksens Ständer åsyftat, om och till hvad belopp, medel dessutom tillfålligivii influtit till KrigsCollegium, Förvaltningen af SjöAreuderne eller andra veik, försålda gamla kanoner, far - Den 3 Marth< 259 tyg, krut, byggnader eller andra Kronans till— hörigheter, och hvartill sådane medel blifvit använda, det erfares ej, om icke händelsevis af Riksens Ständers Revisorer, sorn icke begifva sig till nyssnämnde verk, såsom till MagazinsDirectionen, för att göra eli granskning svarande mot den, sorn der förrättas.
Äfven då förberörde verk hafva ständig Uppbörd, som ej inflyter genom StatsContoiret: så undgår dessa inkomsters belopp till en del och deras förvalt, ning helt och hållet Riksens Ständers Revisor rers kännedom och granskning.
Sådan är händelsen med SeraphunerOrdens Gillets medel, med Krigsmanshus- Militice- Hofi alls- och MötesPajfevolance Cassornes; i KrigsCollegiiii», Con voy-Cvrnm ’Jj ariels, Lappjka EcchjiajiikFo lidens, Tnvalidliltättningens 111.
11 nya eller smärre och för tillfälliga behof anslagne fonders räkenskaper.
Då Riksens Ständers Re\isorer granska StrömrensningsComiféens redogörelser, hvartill medlen utgå af Banken: så granska de deremot icke VåganlåggningsComiléns, hvartill penningarne utgå från StatsContoiret.
Eå Riksens Ständers Revisorer efterse förhållandet med den allmänna Bevillningen, emedan lion går genom Riksgälds-Contoiret: så få de, deremot icke granska förvaltningen af de till Bevillningen äfvenledes hörande Tullmedlen, som gå RiksgäldsConforret förbi.
Revisorerne erfara
Väl summariskt i StatsContoiret hurti mycket dessa intägter gifvit i oafkortad inkomst, huru mycket förvaltningen kostat och behållningen följaktligen utgjord!; men ej huru de egentligen ' 26o Den 5 Martil, blifvit förvaltade, elier hvarföre de möjligtvis icke gifvit mer.
Man ser af det föregående att Folkets Om: bud småningom börjat märka huru ofullständig utöfningen var af den granskningsrätt, Grundlagen tillerkände dem, och att de efter' hand sökt rättelse.
Men först vid sistlidne Riksdag, blef detta bemödande mera allmänt och fullständigt.
Ständer ansågo sig, i stöd af Grundlagarne böra få genom deras Revisorer granska redogörelserna för Hospitalens och Lazaretternas inkomster, för Wadstena Krigsmans, hus- Militiae^ Boställs- och Mötes-Passevolance.
Cassornas samt Tullverkets medel, och Riksens Ständer funno, att den i 68 §.
Riksdags-Ordningen för deras Revisorers sammanvaro bestämda tid af 3 månader borde förlängas till 4.
Uppå Riksens Ständers derom gjorde underdåniga framställningar, meddelade Hans Excellence HofCanzleren, under den i4 och lS Julii 18 r 8 Kongl. Majds afslående svar på den grund, att 5o och 68 §. §.
Riksdagsordningen icke upptaga förberörde Cassör och Inrättningar bland dem, hvilkas styrelse och förvaltning skola af Riksens Ständer, eller deras Revisorer, öfverses och granskas, samt att 85 §.
RegeringsFormen uttryckligen stadgar, det Grundlagarne skola, efter deras ordalydelse, i hvarje särskildt fall, tillämpas.
Rörande Tullverkets förvaltning tillädes derjemte det skäl, att hon i flera delar ägde en så nära gemenskap med Rikets oeconomiska styrelse, att densamma icke, utan rubbning af ärendernas obehindrad® gång, Den 5 Martil.
Lunde sättas i ett deladt beroende af Konung och Ständer.
De sednares underlåtenhet att vid föregående Riksdagar begära en sådan granskning, åberopades äfven såsom skäl till att vägra den.
Revisionens förlängning blef också vägrad den i5 Junii 1818, Huru litet de nyss omnämnde skälen kunna anses gällande vill jag söka ådagalägga.
I fråga om granskning af redogörelsen för Statens medel, nämner Grundlagen blott de Irenne hufvadgrenar hvarunder de innefattas, nemligen Banken, RiksgäldsContoiret och Statsverket.
Men han nämner det sednare till alla dess delar.
Hvarken behöfver eller bör han då upptaga någon Cassa särskildt.
Skulle de alla i Grundlagen uppräknas, så blefve han både för vidlyftig och ändock ofullständig, emedan nya fonder och inrättningar kunna uppkomma eller upphöra tätare, än Grundlagen kan förändras.
När han säger StatsVerket i alla dess delar, så måtte ingen kunna undantagas, förr an något undantag i Grundlagen är gjordt, och ett sådant lärer hittills icke kunna uppvisas.
Påstår man att till Stats-Verket endast höra de medel, som gå genom Stats-Contoiret,1 och dessa endast så länge de synas i dess böcker, så stöder man sig på en förvirring i begrepp, och på den styckning af Drätselverket, som för närvarande äger rum.
Man lägger en oreda till grund för att derpå bygga en ännu större.
Om denna grund, vid närmare skärs k å-i dande förfaller, så måste äfven byggnaden ram*.
SÖ2 Dm 5 Martii. la. Till
Statsmedel måtte utan tvifvel räknas alla de medel sorn af medborgaren till Statens behof betalas, Om de uppbäras och förvaltas genom det ena eller andra af Statens Verk, KrjgsCollegium, SeraphimerOrdeus Gillet, CarizliSiyrelsen, ConvoyCommissariatet, Tullverketeller SlatsContoiret gör lika mycket.
Saken är ändock densamma, och förändras ej af den felak* tiga organisation, i följd hvaraf Uppbördsverket är deladt på så många händer.
Vöre denna organisation redan rättad, och hade hela uppbörden och utbetalningen af Statens medel blifvit, som sig borde, hänförda under ett gemensamt
Drätselverk, så vore det ovedersägligt att alltsammans hörde under granskning af Riksens Ständers Revisorer, eller ock, att tydningen af ordet Statsverk vöre godtycklig.
Ville man påstå, att de från Stats-Revisorernes granskning undandragna Cassör borde så förblifva, för det att deras inkomster inflyta från vissa medborgare-classer, eller gå till vissa ändamål allena: så hade man lika orätt.
Ty med samma] skäl, som man påstår att de medel, som erläggas, för att betala åt de barbariska magterne deras gärd, icke böra räknas till Statsverket, emedan de handlande ensamt erlägga dem, eller vara underkastade granskning af StatsVerkets Revisorer, emedan tvänne Handlande sitta såsom Ledamöter i Commissariatet; med samma skäl kunde man påstå, att de utskylder, som erläggas af Bruksidkare borde särskilt uppbäras, förvaltas och redovisas för BergStatens räkning, utan sammanhang med Samhällets öfriga Drätselförvaltning, o. s. v. Hvarje del af Staten skulle då Den 5 Martti-.
263 utgöra ett skrå för sig, och det hela icke vara någorstädes i ett samband att finna.
Likadant är förhållandet med uppbörden och förvaltningen af Tullmedels, Passevolance-, Krigsmanshus-, Boställs- , Ecclesiastique-, Hospitals- och Lazaretts- m. fl. medel.
Antingen de betalas, enligt skattläggning, bevillning, öfverenskommelse med Kronan, eller till frivilligt belopp, efter råd och lägenhet, så erläggas de naturligtvis under den betalandes önskan och förutsättning, att de måtte komma det allmänna till nytta, och att de myndigheter, som skola vaka öfver Statens förvaltning och bästa i andra afseenden, äfven skola göra så i detta.
En dylik önskan och förutsättning å den skattdragandes. eller frivilligt betalandes, sida, bör icke gäckas; och enda säkra medlet dertill, synes vara att framlägga redogörelsen för Folkets granskande Ombud.
Om Tullverkets förvaltning icke fått gran; skås af Ständernas ombud, i anseende till den nära gemenskap, hon i flera delar äger med Rikets oeconomiska styrelse, så borde samma skäl hafva gällt, till att förmena Revisorerne granska Allmänna Magazins-Inrättningens tillstånd.
Skulle vi väl då, hafva så väl som nu, genom deras berättelser kunnat inse dess brister, och varnas för deras följder?
Till hvilka upptäckter och lärdomar torde icke en dylik gransk, ning af Tullverkets förvaltning föranleda? o. s. v. Anses de ifrågavarande Cassorna och In - a64 Den 3 Mars, rättningarne främmande för Stats Verket i fråga om redovisning så borde de äfven anses främmande för detsamma då de behöfva penningar.