Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta steg ledde till en omstörtning, hvilken återigen beredde
Svenska folket rättighet att deltaga i riksvårdande angelägenheter.
De lagstiftare, som då kommo tillsammans, insågo visserligen behofvet af att Svenska folket på ett urgammalt och lagligt sätt representerades, men dä, de ännu hade i friskt minne de svåra följder, som de täta Riksdagarne förorsakade, beslöto de att emellan hvarje Riksdags början och slut skulle ett lustrum förflyta.
Erfarenheten har icke gifvit oss anledn. till klander öfver ett v sådant förhållande, utan vågar jag påstå, att Sveriges historia ådagalägger, att, under den tid, som denna grundlag fortfarit att vara gällande, lycka, trefnad och välmåga blifvit genom K. M. och R.
St:r landet beredt.
Man var likväl icke nöjd med detta förhållande, utan den tid inträffade, då åter begäret att göra ingrepp i Konungamakten upstod, och, då man icke kunde det på annat sätt, sökte man att sammanföra Riksdagarne, så tätt som möjligt.
Man tog frihetstiden till föredöme, samt beslöt, att Riksdag skulle hållas hvart tredje år.
Man frångick den tolkning af dessa ord, sorn 1809 års lagstiftare uttryckte rör:de de 5-ären, och, i st. f. att låta 3 år förflyta från den ena Riksdagens slut till den andres början, inneslöt man uti dessa tre är den tid, som Riksdagen pågick.
Pä sådant sätt har man ändtligen lyckats komma så nära frihetstiden som möjligt.
Vi hafva nu t. ex. icke mer än 2 år lill nästa Riksdag.
Det finnes många, som ega intresse i dessa täta Riksdagar, dels emedan de tilläfventyrs sakna en tillräcklig sysselsättning, dels emedan de under desamma utöfva ett visst välde åt vissa håll, dels emedan de icke på annat sätt kunna vinna den namnkunnighet, som de älska samt önska förvärfva.
Dock nöjer man sig nu icke med alt på detta sätt så nära som möjligt sammanföra Riksdagarne, utan man vill nära nog göra dem 362 Den 21 Oktober.
, permanenta, ty, genom den nu föreslagna prorogeringen, skall man komma att framflytta den ena Riksdagen så nära den andra, att understundom icke ett år, utan blott några månader skola förflyta emellan den ena lagtima Riksdagens slut och den . andras början.
Under sådana förhållanden är det naturligt, att verkningarne skola förblifva desamma, som under de s. k.
Riksdags-tiderna, ty om äfven sekler passera och menniskor dö ut, så qvarstår likväl menniskonaturen oförändrad; och under ett påföljande sekel skall inträffa, hvad som under ett föreg:de redan skett.
Jag förespår, att så kommer att gå, 1^ förevande förslag innefattar, enl. min tanke, ett frö till den R.
Stms regering, som man under ett halft sekel haft' så mycket skäl att beklaga.
Alla de olägenheter, sorn erfarenheten visat upkomma af de täta Riksdagarne, och hvilka oafvisligen komma att göra sig gällande, skola, hoppas jag, påskynda en återgång till hvad 1809 års lagstiftare med Riksdagarne åsyftat, samt alt. vi måtte återkomma till de mellantider, som dessa kloka och förutseende män stadgade skulle förflyta emellan hvarje Riksdags början.
Komma vi tillbaka till dessa lyckligå tider, hyser jag den förhoppning, alt K. M. och hans Rådgifvare skola få tillfälle till att bättre än nu och på ett ändamålseuligare sätt sköta rikets angelägenheter.
Jag för min del nedlägger min protest emot förslaget, väl vetande, all nutidens män äro af den beskaffenhet, att de ingalunda nöja sig med hvad som är, utan ouphörligt önska förändring.
I anledn. af den framställda anmärkn., att K.
M , för att ej lida intrång i sina rättigheter, borde ensam, och utan att behöfva erhålla 3:ne RiksStånds samtycke, kunna prorogera Riksdagen, får jag fästa upmärksamhet deruppå, att K. M. i alla händelser eger och skulle framgent ega rättighet, att afsluta Riksdagen, sedan den under 4 månaders tid fortfarit; hvarjemte R. o. Ad. behagade taga i betraktande, huruledes Const.Utsk. föreslagit godkännandet af en annan serskild rättighet, som hittills icke varit K. M. tillförsäkrad.
Långt ifrån alt liär vore fråga om en obehörig inskränkning i Konungamaktens omfång, åsyftas en verklig tillökning deruti, men utan förfång för den andra Stalsmagten.
Ur denna synpunkt, och med afseende å förslagets stora praktiska nytta, synes mig den gjorda invändningen således icke böra föranleda till förslagets förkastande.
Gr. Lagerbjelke:.
En talare bar mycket klandrat, alt enahanda stadgande vore ordagrannt intaget i både Reg.F:n och Riksd.Ordn:n, men han bar likväl måst erkänna, att så är förhållandet i vår nu gällande grundlag.
Denna anmärkn. torde således förfalla, till dess att hela grundlagen blifver fullständigt omskrifven, ty så länge grundlagen i allmänhet är så upställd, måste Utsk. väl i enskilda detaljer följa samma upställning, som i det hela begagnas.
Den 21 Oktober. 383 Samme talare liar ordat om huru onödigt det vore att aflöna Suppleanten för dess vistelse å Riksdagsorten, ty om en Utsk:s-ledamot blir sjuk eller behöfver resa bort, så kunde
xhan på förhand derom underrätta Suppleanten.
Men den värde talaren har, då han omnämner kostnaden för Suppleantens vistande i hufvudstaden, förgätit, dels att det också kostar något att göra resor fram och åter, dels att en Utsk:s-ledamot kan så hastigt och allvarsamt insjukna, att det blifver svårt, om icke omöjligt, för honom, att pä förhand inkalla sin Suppleant.
Den talare, som klandrat slag, prorogalionsrätligheten skulle hero, icke på K. M. ensam, ulan K. M. och R.
St:r gemensamt, har, till stöd för sitt klander, anfört exempel från utländsk lagstiftning.
Den värde ledamoten har dervid likväl förbisett, att, enl. vår nu gällande grundlag, K.
M. icke eger någon prorogations-rättighet, och man kan väl icke säga, att Konungamakten förminskas derföre, att den gemensamt med R.
St:r erhåller en makt, som den förut icke egt.
Hvad den utländska lagstiftningen beträffar, måste man taga i betraktande, att der icke finnes en bestämd motionstid, eller hvart 3:dje år återkommande Riksbudgets-perioder, utan om en representation procogeras, så kan, då den åter samlas, nya motioner väckas, samt öfverläggning om en ny budget företagas.
Förhålianderna i förevarnie afseende äro i så väsendtlig mån skiljaktiga, att jemförelse icke kan ega rum, men äfven oni så vore, kan, på sätt jag tagit mig friheten visa, det icke sägas annat, än att förslaget innefattar en förbättring, samt en utvidgning af Statsmakternas myndighet, ty om en prorogation anses nödig, så kan den ega ruin, hvilket deremot nu icke är händelsen.
Jag viii derjemte alldeles icke lemna obemärkt, hvad Frih.
Cederström redan anfört, att om man vill komma från omöjligheten lill möjligheten af Riksdagarnes prorogering, bör man göra det på ett sådant sätt, alt förslaget kail komma att gå igenom i alla 4 Stånden.
Det har blifvit sagdt, att Const.Utsk. borde, i st. f. detta Mern., hafva väckt förslag om en fullständig representations-förändring, hvilket borde ske genom ett sammanförande af alla Stånden.
Förmodligen glömde den talare, som yttrade detta, .att han sjelf i sin gröna bok föreslagit R. o. Ad:s uphäfvande. l)å Const.Utsk."föreslog alla Ståndens sammanförande, var det denne talare, som först satte sig deremot, troligen derföre, att R. o. Ad. var bibehållet.
För öfrigt må representationen vara sammansatt huru som helst, är det dock nödvändigt, att en prorogations-rättighet finnes, hvilket äfven bäst bevisas deraf, att i alla andra länder, förutom Norge, finnes en sådan rättighet, och i Norge existerar den äfven på sitt sätt, ty om ett urtima Storting påbjudes, sammankommer det mecT samma ledamöter, som bevistade det förra ordinarie.
Hvad beträffar nyttan af det stadgande, som här är föreslaget, så är den trefaldig.
Det är gifvet, att en representation måste bestå_af en mängd ledamöter, hvilka icke vanligen uppe - 364 Den 21 Oktober. hålla sig i hufvudstaden, utan uppå andra orter hafva sina hem och hufvudsakliga verksamhet.
Dessa ledamöter, om de också egna sig med aldrig så mycken ifver åt det allmänna, kunna dock icke hell och hållet frigöra sig från de öfriga bestyr de ega.
Detta föranleder, hvad erfarenheten också visar, alt under sommaren upkommer en stor lamhet i Riksdagsgöromålens behandling.
Då det således för många ledamöter är omöjligt, att under sommaren uppehålla sig på Riksdagsorten, hvarigenom en sådan lamhet i ärenderna upkommer, kan det icke nekas, att det vore nyttigt, om Riksdagen kunde prorogeras.
Det andra tillfället, då behofvet af upskof gör sig gällande, inträffar då en stor fråga är under ompröfning, samt denna fråga är af så vidlyftig beskaffenhet, att den för arbetet i Utsk. fordrar längre tid.
Då måste nu, under vanliga förhållanden, antingen representationen vänta på denna frågas utredande, eller också kommer densamma att gång efler annan förfalla, såsom omöjlig att medhinna.
Sådant kan afhjelpas genom Utsk:s nu ifrågavande förslag.
Slutligen kan uli brydsamma politiska tider, såsom den närvarande, detta förslag vara af stor nytta.
Vi veta alla huru många strider, som förorsakats genom behofvet att hafva eli kreditiv till Regeringens förfoganden, i afseende på utländska angelägenheter.
Afven örn nu detta kreditiv beviljas, kunna dock de pågående politiska förvecklingarne lätteligen göra nödvändigt, att nästkommande år sammankalla en urtima Riksdag med alla dess olägenheter af nya val och ny budget m. m.
I fall det af Utsk. framställda förslag nu vore lag, så kunde, i st. f. urtima Riksdag, R.
St:r, med K.
M:s samtycke, upskjuta Riksdagen till våren, för att då åter samlas.
Vore då förvecldingnrne af den beskaffenhet, att K.
M. har behof af R.
St:r, så funnos de närvarande, ulan att de en urtima Riksdag medföljande olägenheter behöfde upkomma.
Vore åter de politiska förvecklingarne vid den tiden utjemnade, så att R.
St:rs sammanvaro blefve obehöflig, kunde de genast åtskiljas.
Oberoende således af alla andra omständigheter, i afseende på representationens sammansättning, är denna fråga af aldra största nytta, för att icke säga nödvändighet, så vida man icke vid mänga tillfällen skall räka i de olägenheter, hvilka jag icke vidare behöfver påpeka.
Vi hafva dem väl i minnet.
Jag anhåller fortfarande, att R. o. Ad. behagade afslå Frih. , Raabs förslag till gemensam tanka.
Då man talat så fullständigt för förslagets bir fallande i sin helhet, som Gr.
Lagerbjelke gjort, bör man icke motsätta sig undanrödjande af ett eller annat hinder, som kan komma att läggas i vägen för dess slutliga antagande vid en kommande Riksdag, och det är just för förslagets befrämjande, som jag framställt mina anmärkmr, hvilka egentligen icke röra sjelfva hufvudsaken.
Det är visserligen sannt, att det ifrågavar:de arfvodet kan anses såsom en obetydlighet och att Staten komme att utbetala Den 21 Oktober. 365 en ringa stimma, men om i tidernas längd skulle inträffa det missbruk, att 3:ne
Stånd sökte gynna flere i hufvudstaden boende personer, samt bereda åt dem förmånen ali blifva såsom Suppleanter aflönade under den tid Riksdagen vore prorogerad, skulle ett sådant missbruk lända derhän, att man missaktade sjelfva saken, och fruktan härför kan vid en kommande Riksdag upställa sig såsom ett spöke.
Jag tror icke, att någon våda ligger uti den föreskrift, afl endast de ledamöter, som äro arbetande vid Riksdagen, blifva aflönade, och det är klart, att, om de få laga förfall, så inkallas Suppleanten.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, hvad som är ganska uplysande, nemi. att vi sällan under Riksdagen se Utsk:n fulltaliga och att således, om en eller annan ledamot under prorogations-liden är borta, så måtte det väl icke hindra arbetets gång.
Det försvar, som för Suppleanternes aflöning blifvit framstäldt af Gr.
Cederström, synes mig icke vara tillfredsställande.
Den sistnämnde har sagt, att de missbruk, som, till följe af arfvodet, skola kunna upstå, icke voro så farlige, som den stora skada, hvilken skulle upkomma, om icke någon aflöning gå.fves.
Således hafva mina värde motståndare medgifvit, att missbruk kan ega rum; men att någon olägenhet icke skulle upkomma deraf, att Suppleanten icke aflönades, synes helt enkelt deraf att, under de förhållanden, hvari vi nu befinna oss, en Sappleant kan ganska hastigt inkallas, samt dessutom ingen olägenhet npstår genom hans frånvaro en eller annan dag.
Jag skall nu nämna några ord, i afseende på redaktionen.
Lagerbjelke har sagt, att man bör bibehålla Utsk:s redaktion derföre, att den tydligare påpekar, från hvilken tid de fyra mänederna skola räknas, samt att det uttryckes genom ordet ”sålunda”.
Om det nu tillätes mig upläsa 2:ne räder af Utsk:s för slag samt den första af milt, så visar det sig tydligt, hvilketdera af dem, som har företrädet.
Det heter hos Otsk.: ”Har Konungen låtit Riksdag fortfara utöfver den tid af tillsammans fyra månader, som sålunda är R.
St:r för ärendernas afgörande förbehållen”.
Mitt förslag innehåller: ”Riksdag, som sålunda fortfarit öfver fyra månader”.
Lagerbjelke önskade ordet ”sålunda” finnes ju äfven uti mitt förslag.
Lagerbjelke trott, att man icke kunde misstaga sig om den tid, då R.
St:r skola åter tillstädeskomma.
Jag vill äfven hålla för att, när de taga hela §:n till ledning för sitt omdöme, de i allmänhet kunna sluta sig till det, att meningen bör vara den, att de böra återkomma på den dag, R.
St:r skola åter samlas, men jag förstår icke, hvarföre man ej kan vara tydlig, eller hvarföre icke grundlagen skall klart uttrycka hvad den menar.
Lagerbjelke säger icke heller, alt en sådan tydning följer af §:ns ordalydelse, utan han säger, att af §:n i sin helhet bör man kunna sluta sig till, alt meningen är s„ädan, som jag nyss omnämnde.
Lagerbjelke sagt, att det vore öfverflödigt att tala derom, att det icke behöfves mer än 3:ne Stånds beslut deruti, huruvida ett eller flera Utskott skola med sin verksamhet fortfara 366
Den 21 Oktober. under prorogationstiden.
Jag^ medgifver visserligen, alt det kan vara öfverflödigt, men hvarföre har då Coust.Utsk. i första fallet, eller, när det är fråga om en Riksdag skall prorogeras eller ej, uti Reg.F:n öfverflödigt föreskrifva, att det skall vara 3:ne Stånds beslut.
Är det öfverflödigt på det ena stället, så är det också på det andra.
Lagerbjelke har vidare yttrat, att det förhållandet, att många ord blifvit begagnade, för alt uttrycka ordet ”Suppleant”, härleder sig derifrån, att det icke står i grundlagen, hvad med Suppleant menas.
Jag vet icke, att i grundlagen finnes omtaladt, hvad med ledamöter skall förstås, men icke desto mindre vet hvar och en hvad, som menas med ledamot.
På samma sätt förhåller det sig äfven med Suppleant.
Gr:n har ytterligare försvarat den af Utsk. i detta hänseende begagnade vidlyftighet dermed, att uti grundlagen bör stå uttryckt, att Suppleant icke inträder med mindre än att ordinarie ledamot har laga förfall.
Jag förstår icke, hvarföre sådant skall stå i grundlagen.
Mig synes, att det bör införas i Stånds-ordningen.
Emot ifrågavande 2:dra mom. gjorde jag den anmärkn., att det icke finnes bestämdt uttryckt, att det beror på R.
St:r och K.. M. gemensamt, att bestämma dagen, när åter-sammanträdandet skulle ega rum, utan att man skulle kunna föreställa sig meningen vara, att om R.
St:r fatta beslut,' att prorogation skall ske, så vore det K. M. ensam, som bestämde, när prorogations-tiden skulle taga slut.
Då säger Gr.
Lagerbjelke: ”ja det må vara, att det så förhåller sig, samt alt, om R.
St:r icke be stämma tiden, så gör K. M. det”.
Men om man nu föreställer sig, att ett
Stånd vill prorogera Riksdagen för l månad, ett annat för 3:ne, samt del 3:dje för endast (i veckor, hvem skall då afgöra tiden?
Skall det bero på K. M., eller eger Const.Utsk. rättighet att derom yttra något?
En föreskrift i sådant hänseende torde väl vara nödvändig, den må nu blifva hvilken som helst.
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med att ytterligare afhöra det förslag, jag framställt, i synnerhet som jag icke har någon förkärlek för detsamma,-utan blott derigenom velat bevisa, att man kan göra föreskrifterne både kortare och tydligare, än Const.- Utsk. föreslagit.
Om R. o. Ad. anser, att något afseende bör fästas på de af mig framställda anmärkn:r, samt att desamma äro välgrundade, vågar jag hoppas, att R. o. Ad. behagade återremittera Betänk, med den gemensamma tanka, att Suppleanterne icke böra hafva underhåll af Statsmedlen, samt att redaktionen bör förtydligas och förkortas.
Om detta förslag skall af R.
Sl:r kunna antagas, anser jag, ätt någon mera bestämdhet bör uttryckas i afseende på de göromål, hvilka skola utgöra föremål för ett eller flera Utskotts verksamhet under prorogationstiden.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE (D(QID ilUDISlLSIa VID /ttfltiimt i ^tachljoltn, /IKEAI 185© oell 1851.
Nuntie tiiiftct. STOCKHOLM.
Hörbergska Boktryckeriet, 185 1. » \ Lördagen den 17 Maj 1851, Plenum kl. 9 f. m.
Poredrogos ånyo och biföllos StalsUtskis nedannämnde d. 3 och 10 dennes på bordet lagda utlålin: N:o 112, angille ett hegardt lån för fullbordandet af Lazaretls-byggnaden i Lund; Nio 113, i anledn. af väckt motion om användande af den Storö fisklägenhet asalia ränta lill underhållande af hamnen derstädes; Nio 114, i anledn. af väckt raolion om rättighet för nuvavande arrendatorn af Krono-Säleriet Boda, att under vissa vilkor arrendet afträda; samt N:o 115, i anledn. af väckt motion om lindring i arrendet för indragne Profoss-bostället vid Weslgötha regite Bryntesgården Linderfva, eller rättighet för närvarande arrendatorn att arrendet frånträda.
Vid förnyad föredragning af StalsUtskis d. 3 och 16 dennes på bordet lagda mern.
Nio 116, fann R. o. Ad. detta meni. icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Föredrogos ånyo och biföllos StalsUtskis nedannämnde d. 3 och 16 dennes på bordet lagde ntlåtin:
Nio 117, i anledn. af väckt motion om rätt lill mulbete å kronoparkerne inom Skaraborgs län för derinvid belägne hemman; Nio 118, i anledn. af väckt motion om rättighet för allmogen inom Ase härad af Skaraborgs län att erhålla utsyning å kro noparkerne
Runne och Ralleberg; Nio 119, i anledn. af väckt motion om förändrad reglering af den åtskilliga hemman i Laske härad af Skaraborgs län med gifna rättighet lill mulbete å kronoparken Edsmären; 1* 4 Den 17
N:o 120, i anledn. af vackt motion om utsyningsrätt å kronoparken Tysslingen inom Orebro län-, N-.o 121, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de uplåtelse af kronan tillhörig jord till hamnanläggning vid Wadstena slott i Östergöthlands län; samt N:o 122, i anledn. af väckt motion om befrielse för de vid kronoparken Mösseberg belägne hemman från skatt för dem anslague andelar af nämnde kronopark.
Som jag icke hunnit hit förrän nu, begagnar jag genast tillfället all reservera mig emot det beslut, som i går genom votering fattades, all en revision af Bevilln.Förordn. borde anställas, blott med afseende på ett enda Slånd eller en samhällsklass, oaktadt den behöfves ganska väl, jemväl i andra afseenden.
En sådan granskning kan icke annat än synas partisk och troligen göra ond blod.
Blott för att förekomma delta och att föranleda rättelse i allmänhet der den behöfves, var ändamålet med min framställning.
Alt den förlorades var icke milt fel.
Föredrogos ånyo och lades till handlingarne StatsU(sk:s ncdannämnde d. 3 och 16 dennes på bordet lagde mern.:
N:o 123, i anledn. af ålerremiss å utlåt.
N:o 62; N:o 124, i anledn. af ålerremiss å utlåt.
N:o 65; N:o 125, i anledn. af ålerremiss å utlåt.
N:o 70; och N:o 127, i anledn. af erhållen ålerremiss å utlåt.
Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 3 och 16 dennes på bordet lagda mern.
N:o 36, i fråga om inrättande af en serskild pensions-anstalt för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid BankoDiskonten, Lånekontoren och Tumba bruk.
Ånyo föredrogs Stals-Utsk:s d. 7 och 16 dennes på bordet lagda ullål.
N:o 12S, i anledn. af K.
St:s StatsUlsk., ang:de åtgärder för verkställigheten af beslutet om indragning till Statsverket af vissa arrenden af Statens egendomar, som äro till särskilda ändamål anvisade.
Hr von Hartmansdorff, Aug. anhöll att detta utlåt, måtte få hvila på bordet, men erinrades af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, alt detsamma redan blifvit 2:ne gånger bordlagdt och således nu borde företagas lill afgörande, hvarefter Hr von Hartmansdorff begärde upläsning af Doctor Stenhammars utlåt, bifogade reservation.
Sedan denna upläsning försiggått, yttrade Hr von IIarmansdorff:
Med denna reservation hafva Hr af Puke och af Harmens, Biskop Heurlin, Prosten Schram, Lektor Den 17 Maj. & Wallman, Doctor .Annerstedt, Prosten Tellbom och Prosten Berlin förenat sig.
Afven jag instämmer alldeles i Doctor Stenhammars yttrande.
Enär, såsom R. o. Ad. inhemtat, Förvaltningen af Sjö-äreoderna icke blifvit börd men ärendet likväl i Statsrådet afgjordt utan att Chefen för Sjöförsvaret ens varit tillstädes: så saknar målet den i 10 § R.F. föreskrifna, grundlagsenliga behandling.
Hvad sjelfva saken dernäst beträffar, så skulle, på sätt här blifvit utredt, om R.
St. bifölle det förslag, som StatsUlsk. framställt, början göras till indelningsverkets uphäfvande.
Jag hemställer således att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, i fall det icke såsom jag tror, är af beskaffenhet att genast kunna afslås.
Förevar:de beslut fattades i StatsUtsk. med en rösts pluralitet.
Man sökte der förgäfves uplysa de s. k. reformvännerna om olämpligheten af förslaget.
Jag anhåller om återremiss af betänk., så vida det icke kan, på sätt Ilr von Hartmansdorff framställt, bär genast afslås.
Hvad som ytterligare talar härför, är ali StatsUtsk. visserligen yttrat sig öfver K. M:s nåd. propos. i den del, som afser att på RiksStatens inkomster skola upföras 3000
R:dr såsom ersättning för de förlorade arrendena, men StatsUlsk. har icke yttrat sig öfver huruvida 5:te hufvudtitclns anslag skall tillökas.
Skulle detta ske på sätt K.
M. föreslagit, så blefve deraf en ovilkorlig följd att penningarne skulle gå lill flottans underhåll, i st. f. alt en del deraf varit disponerade lill arfvoden åt kompani-cheferna, till hvilka således intet anslag funnes.
Delta är också ett skäl att återremittera betänk., på det att StatsUtsk. må yttra sig äfven öfver den frågan, och jag anhåller ytterligare om återremiss, såvida icke afslag kan heviljas. Hr Rå fel t, Anton:
På de grunder, som Doctor Stenhammar anfört uti sin betänk, bifogade reservation, och de ytterligare skäl, som blifvit här framlagda af Hr von Hartmansdorff och Hr af Puke, anhåller jag om återremiss af betänk. R. o. Ad. ansåg de emot StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt, gjorde anmärkmr föranleda till delsammas återremitterande.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 7 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 129, i anledn. af väckt motion om tillåtelse för egaren af Tofta kronoskattehemman att få till skatte lösa Adelsö kronopark.
Ånyo föredrogs SlatsU:sk:s d. 7 och 16 dennes på hordet lagda utlåt.
N:o 130, i anledn. af väckte motioner om befrielse för kronomagasins-förvaltaren i Warberg, Anders Ohrvall, från honom ålagd ersättningsskyldighet lill statsverket.
I afseende på sjelfva hufvudsaken vill jag icke yttra mig.
Jag har dömt i målet och anser således grannlagenheten fordra att icke vidare befatta mig dermed.
Men StatsUtsk. har tillstyrkt, att hela beloppet mätte ef - Den 17 Maj. lerskänkas lill och nied den del af summan som icke mera tillhör Statsverket, utan Advokat-liskalen i Kammar-rätten, genom hvilkens åtgärd Statens fordran hos denne redogörare blifvit bestämd och domfäst.
Dä sådana frågor förekomma och bifallas af Konungen, så plägar
Han vid efterskänkningen förbehålla den summa, som tillkommer åklagaren.
Jag vill tro, ehuru jag icke för ögonblicket kan påminna mig några exempel, alt It.
St. vid andra sådana tillfällen förfarit lika försigtigt.
Jag anser SlatsUlsk. här hafva bordt gå till väga på samma sätt, ty såsom jag förut sagt, den del af summan, hvilken enl. författningarne tillkommer Advokat-fiskalen, tillhör icke vidare Statsverket och kan således icke heller af R.
St. disponeras.
Jag hemsläller alltså vördsamt alt R. o. Ad. mätte återremittera detta betänk.
Det har på sednare tider upkommil en vana, hvilken naturligtvis måste blifva ännu mera allmän dä riksdagarne nu oftare än tillförene inträffa, att embelsoch tjenstemän, när de för försummelse och efterlåtenhet i sina befattningar blifvit, efter åtal af vederbör, åklagare, dömda att ersätta den skada de det allmänna förorsakat, och icke hos K.
M. lyckats att vinna eftergift eller befrielse från det ådömda ersättningsansvaret, begagna den utvägen, att genom vänner och slägtingar, i motionsväg draga frågan under R.