Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den af mig nu förordade åsigt öfverensstämmer i öfrigt både med Gr.
Taubes förslag och de af Borgare- och Bonde-St:n fattade beslut.
Frih. Cederström, Budolf:
Utan att, vid detta tillfälle, hvarken kunna eller vilja uppträda som tolk för mina landsmäns önskningar, hvilka jag icke utlrågat samt icke heller tror mig kunna omförmäla, vill jag endast, såsom Svensk Riddersman, ur allmän synpunkt framställa min åsigt i ämnet.
Den så lifligt förda striden om sträckningen öster eller vester om
Sigtuna-fjärden har till stor del uppkommit deraf, att man för mycket tänkt sig den ifrågav:de banan såsom en förbindelse mellan Stockholm och Upsala, utan att dervid afse det lör handen varande heholvet af jernvägen för de derintill närbelägna landsorterna.
Jag vill ingalunda bestrida den stora, ja, — man kan säga, — exceptionella vigt, som staden Upsala, såsom säte lör ett universitet m. ni. eger; och jag instämmer alltså icke uti den af Hr von Troil uttalade åsigt, att icke en stambana bör ditföras.
Min tanke är tvärtom, att den bör ditföras i den rakaste riktningen.
Då staten inrättat ett stambanssystem, skulle staten göra orätt, om den icke tillegnade sig en bana, hvilken troligen blir en af de mest lönande i landet; men, med erkännande af allt detta, anser jag dock, att den öfvervägande delen af landets intressen fordrar, att, jemte det Upsalabanan i rak riktning utföres, den tillika nu omhandlade stambanan påbörjas i vestlig riktning.
Ilr von Knorring har, i sin brinnande ifver för genomförandet af sin åsigt, försäkrat, att alla auktoriteter vore ense derom, att draga banan öster om Sigtunafjärden, och har, bland andra, åberopat General Akrell såsom den der uttalat sig för samma åsigt; men General
Akrells yttrande rör ju egentligen sträckningen mellan Stockholm—Upsala; och således kan jag låta den egentliga striden melian Hr von Knorring oell mig, utan att jag derföre behöfver komma i kollision med General Akreils yttran - 224 Den 11 Maj f. m. de, helst som jag skulle tro att, vid särskilda tillfällen, på olika tider, äfven de som önska vägen vester om fjärden, konna för sina åsigter åberopa bemälde generals auktoritet, nu inskränka sig särskildt till den jemväl ifrågav:de bandelen mellan Upsala och Sala.
Denna sista del torde ock verkligen, — och det med allt skäl, — vara mindre fördelaktigt känd.
En allmänt värderad skriftställare, framlidne Professor Atterbom, som i sin biografiska uppsats öfver C. von Zeipel, författad för elfva år sedan och således före alla meningsstrider om jernvägars sträckning genom Upland, samt följaktligen alldeles opartisk i detta afseende, skildrat den nejd, som är belägen midt emellan Upsala och Sala, eller Järlåsa socken, hvilken han uppgifver sig under sin första mannaålder esomoftast hafva gästat, har tecknat denna bygds eller obygds skaplynne på ett satt, som synes mig karakteristiskt för en ganska stor del al sträckorna af land mellan ofvansagde städer.
Han yttrar nemi. i några få rader, dem jag utbeder mig få inför R. o. Ad. citera från pag. 10 i bemälte skrift: »Den högländta och vilda skogstrakt, der Lingonbacka är beläget, på ett afstånd från Upsala af blott tre och en half mil, företer en omgifning af nästan polarkretslik natur.
De mörka, men här och der af väna björkdungar afbrutna furuskogarne, med sina skuggdystra sjöar och ödsliga kärr, de mossiga bergen med spetsar betäckta af kolnade bränder; det ofta ännu intill vårens slut qvarliggande slädföret; den derefter med ens utvecklade fuktiga och rikligt myggalstrande sommarvärmen, — allt detta förflyttar inbillningen upp till Sveriges nordligaste bygder och uräldsta tider, men anslår den ock med behaget af sällsamma och djupa intryck»; (så långt Atterbom).
Jag hemställer nu, om icke en sådan nejd synes mera egnad för att utgöra tillhåll för svärmande poeter och filosoferande lärde män, än för den ekonomiskt vigtiga utveckling, som en jernväg åsyftar?
Deremot, om man tager i betraktande de rika materiella ressurser, som förefinnas i det bördiga södra Upland, i Westmanland och i Dalarne, så synes en jernväg, ledd i rigtning åt dessa provinser och genom dem, böra åstadkomma en utveckling af betydande näringskällor och vigtiga alstringskrafter.
Den lätt verkställbara jernbane-anläggningen å en slät och gynnsam mark inbjuder likaledes till detta företag.
Många flere skäl skulle till stöd härför kunna andragas.
Jag skulle dock anse mig fela i grannlagenhet mot K. o. Ad., om jag, vid den nu långt framskridna tiden, ytterligare upptoge R. o. Ad:s tid; och inskränker mig således, kort och godt, att begära bifall till det af Hr Adelsköld framställda förslag.
Frih. af Ugglas, Gustaf: Alltsedan frågan om jernvägen norr om Stockholm blifvit väckt, har jag tillhört deras antal, som ansett att densamma borde gå vester om Sigtunafjärden, och i den möjligaste korta riktning ledas uti den gamla han delsstråten - Den 11 Ma] f. m. 225 delsstråtcn.
Jag liar äfven derför omfattat denna åsigt, att denna bana medgifver en lätt förbindelse med Upsala — en ort, hvilken man, efter min öfvertygelse, eger allt skäl att låta beröras af jernvägen — och denna väg är den enda, som möjliggör anläggandet dit af en bibana.
Hufvudskälet mot denna sträckning är det så mycket omordade Norrlands-intresset.
Efter mitt förmenande fordrar dock Norrlands intresse egentligen att dess trafik föres från vester till öster, d. v. s. till hafvet.
Men äfven om man icke tager detta i betraktande, måste det val vara för Norrland fördelaktigare, att en jernväg ditföres i möjligaste raka riktning från Stockholm, än att den går öfver Upsala till Sala.
Jag har aldrig kunnat fatta vigten deraf, att Norrlands trafik drages öfver Upsala, bestå uti något annat, än att, sedan långliga tider tillbaka, några större marknader funnits på sistnämnda ställe.
Detta kan jag för min del dock icke finna utgöra något fullgiltigt skäl för jernvägens dragande i den riktningen.
Utan att fästa något särskildt afseende vid Norrland, hemställer jag dock, huruvida man kan med en jernväg norrut tillfredsställa statens och de enskildas intressen, denna jernväg må nu dragas öster eller vester om Sigtunafjärden.
Hr Adelsköld liar redan på ett klart och lättfattligt sätt ådagalagt omöjligheten utaf att med en jernväg tillfyllestgöra de hvar för sig berättigade anspråken på jernvägen.
Från det allmännas synpunkt finner jag det af Hr Bildt i det hänseendet anförda strategiska skäl vara fullt bevisande.
Med hänsigt åter till det gagn, som den enskilde kan hemta af jernvägen norr ut, synes mig vara klart, att den bana, som närmast förenar Stockholms gamla handelsterritorium med sistnämnde stad, måste ega företräde.
Dock — äfven landet öster om Sigtunafjärden är välberättigadt att få en lättare kommunikation; hvadan jag anser bäst att, på sätt Hr Adelsköld föreslagit, se både intressena till godo.
Hr Adelskölds lörslag afser att med en bana förena Stockholm och Upsala och att låta hufvudbanan gå rakt vesterut.
Dess utförande medför en ökad kostnad af 1/iOO,OO0 rdr, hvilken summa väl icke kan vara af den betydenhet, att den bör afskräcka oss från att vidtaga de för landet i detta hänseende nyttigaste åtgärder.
I öfrigt instämmer jag med Hr
Bildt att det är af mindre vigt, att man vid denna riksdag besluter en mängd jernvägar, än att man förlägger dem i den fördelaktigaste riktning.
Uti den af mig afgifne och Utlåtit bifogade reservation har jag uttalat den åsigt, hvilken till sina hufvudgrunder öfverensstämmer med det af Frih. De Geer, Gr.
Manderström och Gr. von Platen vid ärendets föredragning inför K. M. förordade förslag.
Jag ansåg likväl, att man skulle kunna stanna dervid att draga banan vesterut och öfverlåta åt ett bolag att bygga banan mellan Stockholm och Upsala; samt stödde denna min åsigt deruppå, att det i detta ögonblick finnes ett bolag bildadt för H. IV. 15 226 Den tl Maj f. m. anläggning af ifrågavide bibana, och att detta bolag anhållit att, derest K.
M. icke skulle finna skäligt att samma bana af staten anlades — bolaget då måtte erhålla sina bolagsreglor fastställda.
Jag ansåg detta förslag vara ganska väl förenligt med en god hushållning af statens medel.
För närv:de hyser dock icke bolaget sjelft någon förhoppning att kunna realisera företaget.
Banan till Upsala är dock af den vigt och blir, efter all antaglighet, så fördelaktig, att jag gerna skulle se att staten erhölle den derför sig belöpande vinst.
Genom undvikande af kroken åt Örsundsbro blir bansträckriingen från Stockholm till Sala förkortad med icke mindre än 1^ mil, — ett förhållande, hvilket väl något bör väga i vågskålen.
Man bar sagt att vägen mellan Upsala och Sala icke skulle vara så ofruktbar, som åtskilliga beskrifningar derom förmäla.
Jag liar verkligen aldrig rest den vägen; men har under sista dagarne hört af personer, hvilka bo i den trakten, att landets beskalTenhet dersammastädes är sådan, att en jernväg der aldrig bör ifrågakomma.
Jernvägen lärer der hafva en ganska stor höjd att sträfva uppför; hvaremot förbindelsen med Mälaretrakten är jemförelsevis mycket lätt.
Derjemte tillåter jag mig påpeka att till hela sträckningen mellan Upsala och Sala sluter sig endast en enda större landsväg norr ifrån, hvilket val tyckes bevisa, att, åtminstone för närv:de, trafiken der icke är af betydenhet att påkalla en jernväg.
Man har här vidare sökt motsätta sig en förnyad pröfning af Hr Adelskölds förslag.
Det förefaller mig i sanning besynnerligt, att man, — vid en sådan fråga som denna, på hvars lyckliga lösning så mycket beror, såväl för landet i allmänhet som för Sveriges hufvudstad, — icke vill medgifva det närmare skärskådande af samma förslag, som blifvit ifrågasatt, — ett förslag, som visserligen framkommit sent, men dock lyckats tillvinna sig ganska mycken uppmärksamhet.
För egen del är jag dock redan nu fullt beredd att antaga samma förslag.
Jag bar på sista tiden sökt sätta mig in i detsamma; och är öfvertvgad att man deruti finner det enda sättet att tillfredsställa såväl statens som de enskildes intressen.
På dessa skäl skänker jag
Ur Adelskölds förslag min röst.
Frih. ltaab, Adam Christian:
Den talare, som först yttrat sig i denna fråga, Frill, von Schulzenheim, har visserligen sagt, att lian icke ville misstycka, att andra talare bär förfäktade åsigter, som voro stridande mot hans egna, men att han likväl befarade, det majoriteten skulle omfatta en mening, som vore olika med hans egen.
Efter detta tillkännagivande af nyssnämnde talare, anser jag mig icke brista uti grannlagenhet mot honom, då jag nu här framkommer med den för så många obehagliga påminnelsen och det för åtskilliga öron missljudaude talet om — sparsamhet.
Den 11 Maj f. ffi. 227 Jag anser mig dock så mycket mindre böra uraktlåta detta, som man nu icke vill låta nöja sig med en jernväg norr om Stockholm, utan vill hafva två sådane.
Uppoffringen för dessa båda jernvägar består dock icke allenast uti den derför sig nu omedelbart belöpande kostnad, utan äfven deruti, att dessa båda jernvägar, åtminstone på de 3 å A första milen, ovilkorligen måste komma att konkurrera med hvarandra.
För händelse af återremiss, önskar jag fästa Utsk:ls uppmärksamhet såväl på berörde omständighet som ock uppå det förhanden varande förhållande, att ett enskildt bolag framkommit med anbud att mot statsbidrag anlägga vägen till Upsala.
Andamålet med den norra stambanan är naturligtvis i främsta rummet att tillgodose statens allmänna intressen, och i andra rummet att så många af landets innevånare som möjligt måtte deraf hafva fördel.
Med denna åsigt till utgångspunkt vill jag tillse, i hvad mån nu forevide olika förslag kunna befrämja förberörda ändamål.
Obestridligt är, att den af K.
M. föreslagna norra stambansträckningen tillfredsställer icke allenast Westmanlands, Dalarnes och Westra Uplands behof, utan jemväl åstadkommer en lätt förbindelse med Upsala.
Visserligen erhåller trakten öster om Sigtunafjärden mindre nytta deraf och vägen från Upsala till Stockholm blir derigenom något längre; men jemförelsevis äro dock dessa intressen mindre väsendtliga.
Hvad Norrlands så mycket framhållna intresse beträffar, kan jag, såsom sjelf Norrlänning, försäkra, att det, för såvida icke jernvägen drages direkte genom Norrland, ovilkorligen är för samma provins mest vigtig!, att man anlägger den jernväg, som i möjligaste måtto underlättar denna provins’ förbindelse med Stockholm.
Den vestra vägen till Sala är, enligt K. M:s Nåd. förslag, omkring en mil kortare än vägen öster om Sigtunafjärden, och sträckningen ditsammastädes är, enligt Hr Adelskölds förslag, öfver en och en half mil kortare än förberörde östra bana.
Jernvägsförbindelsen åter norr om Sala är en fråga för sig, alldeles oberoende af huru jernvägen sträckes från Stockholm till Sala.
Det förefaller mig så klart, att jernvägen vester om Sigtunafjärden medför de ojemförligt största fördelarne för landet, att jag skulle finna det högst eget, oin icke de ledamöter af K. o. Ad., som äro fria från egna intressen för den ena eller andra sträckningen, skulle inse den öfvervägande nyttan deraf.
Men — då nu emellertid ett förmedlingsförslag framkommit, som har ganska stor förtjenst och tillfredsställer båda partierna, anser jag skäl vara, att biträda detsamma.
Derigenom 228 Den 11 Maj f. m. liar man ock förhoppning att den egentliga norra stambanan skall blifva dragen vester om Sigtunafjärden till Sala.
Skilnaden i kostnad, ungefärligen 1,000,000 rdr, kan sägas vara väl använd, då man dermed kan vinna så mycket Frih.
Raab har påstått att samma trafik skulle fördelas på dessa båda banor.
Detta är likväl icke händelsen, ty på den ena af dessa banor kommer endast att gå trafiken från Westmanland och Dalarne; hvaremot den andra banan får tillopp af helt andra orters trafik.
Att deremot, i likhet med Gr. Taube, föreställa sig, det Westmanlands trafik kan dragas till den af honom föreslagna väg, torde vara ganska vanskligt.
Afven Upsala-intresset synes mig vara till alla delar tillfredsställdt genom en väg direkte på Stockholm.
Hr Adelsköld har redan ådagalagt, att det till och ined är bättre för staden Upsala att blifva en slutpunkt för jernvägen än att vara en genomfartsort för densamma.
Provinsen Westmanland har verkligen allt hitintills, vid jernvägsfrågornas behandling, blifvit så styfmoderligt som möjligt behandlad.
Det finnes dock knappt någon annan provins i landet, som eger så många jernverk eller större jordbruk. lfrågav:de provins tillhörer Stockholms handelsterritorium; och det måste ovilkorligen på det närmaste vara förenadt med hufvudstadens intresse att med densamma erhålla så hastig förbindelse sorn möjligt.
Jemlikt utdrag ur Sveriges af Statistiska Central-Byrån sammanfattade ofliciela statistik, utgjorde antalet hemman och jordlägenheter i Westmanland år 1860, oförmedladt krono och skatte tillsammans 2,425,34, samt förmedladt d:o d:o 2,330,55.
Den ordinarie räntan dersammastädes för mantalet, med förvandling, utgör 233 rdr 2 öre.
På grund af hvad nu anfördt blifvit, påyrkar jag bifall till det af Hr Adelsköld framställda förslag.
Skälen till min åsigt att jernvägen från Stockholm norrut börjäggas öster om Sigt lina fjärden har jag hemtat af motiverne till Ofverste Ericsons underdåniga betänk, af 1856, ang:de Sveriges stambanor; al K.
S:r af den 28 November 1856; af Stats-Utsk:ts obetingade bifall dertill vid 1856—1857 års riksdag; af jernvägsundersöknings-komiténs underd. betänk, år 1858, och slutligen af K. M:s Nåd.
St:r vid denna riksdag, ang:de byggandet af statens stambanor.
Denna Nåd.
Propos. innehåller i dess förra del om norra stambanan en fullständig utredning af allt, som passerat i frågan före den 7 Mars 1862.
Denna utredning utgöres af noggranna och tillförlitliga mätningar, afvägningar samt tekniska och ekonomiska beräkningar och uppgifter, hvilka tvenne K. komitéer, den af 1855 och 1858, ombesörjt, samlat, ordnat och sammanställt, samt Baron Ericson flerlaldiga gånger granskat, reviderat och godkänt, alltid med 1 Den 11 Maj f. m. 229 det sammanstämmande och oförändrade resultat, som af de faktiska förhållandena ovilkorligen betingas, nemi. att norra stambanan borde förläggas öster om Sigtunafjärden åt Upsala och så i verstlig riktning till Sala och lämplig anknytningspunkt å Gefle— Dala-jernvägen.
Deremot finnér man tillika, att den sednare delen af samma punkt i den K.
Proposm grundar sig hufvudsakligen på den sista, 18G2 års, jernvägs-komiténs betänk., lnars subjektiva åsigter och jemkningar af de mest stridiga och oförenliga meningar ej kunnat tillvägabringa något godt resultat, hvilket ock af Gr.
Taube i dess nyss afgifna yttrande är fullständigt ådagalagdt.
Af denna Nåd.
Propos. har man, ehuru den tillstyrker den vestra sträckningen, fått ytterligare skäl för sin åsigt om de stora fördelarne af den östra.
Hvad beträffar frågan att bygga 2:ne jernvägar norrut från Stockholm och derigenom förlika de skilj la intressena, så vore detta visserligen ganska bra, blott ej statens intresse dervid finge sitta emellan, ty den har ej råd att först hygga 2 vägar i ungefär samma riktning och sedermera i alla tider trafikera dem båda, hvilket blefve ganska dyrt, enär hvarje mil kostar att trafikera minst 20 rdr pr dag och man ej kan beräkna någon afsevärdare tillökning i trafik å de båda vägarne Stockholm— Upsala och Stockholm—Sala, än å endast Slockholm—Upsala —Sala.
Ett giltigt skäl till misstroende mot en stambana vester om Sigtunafjärden är ock det, att man aldrig tyckes kunna komma öfverens om huru man vill hafva denna bana förlagd, ty inom en kortare tid hafva ej mindre än fem olika förslager i detta afseende varit framkastade och understödda, nemi. linien Stockholm —Örsundsbro—Sala, med bibana till Upsala; Stockholm—Örsundsbro—Sevalla — Sala, med bibana till Upsala ; —Stockholm— Husbv-Odensala—.Gran—örsundsbro—Sala ; Stockholm — Kål hammar—Gran—Örsundsbro—Sevalla—Sala; och slutligen Stockholm—Edsberg—Släket—Gran—Sala.
Kan det verkligen vara klokt att anslå medel till en bana så omtvistad och i strid med all sund ekonomisk beräkning.
En mängd skäl kunde ytterligare anföras emot denna sträckning af stambanan; men så mycket är derom redan ordadt, att jag inskränker mig till att instämma i Gr.
Taubes yrkande om propos. på anslag till en stambana öster orri Sigtunafjärden till Upsala och för påbörjande af jernvägen derifrån åt Sala.
Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Ordspråk finnas, som i alla länder äro lika; och jag har i dag funnit ett dylikt ordspråk, hvilket, är särdeles användbart på Gr.
Taubes sednaste anförande.
Detta ordspråk är, att »aptiten kommer, medan man äter» .lag erinrar mig nemi., huruledes vid (orra riksdagen, och under den derpåföljande tiden, nyssbemälde Grefve, såsom organisatör af planen om jernväg mellan Stockholm och Upsala, 230 Den 11 Maj f. m. förklarade sig fullt belåten, i händelse ett bolag för denna jernväg blefve bildarit, till och med utan några garantier.
Det högsta han då ansåg sig kunna hoppas, var: ett statslån lor ändamålet.
— Efter den tiden har dock den värde Gris åsigt, i denna fråga erhållit den utveckling, att han icke allenast vill hafva en stambana till Upsala, utan till och med fordrar att samma bana skall erhålla utsträckning till Sala.
Jag hemställer till en hvar, huruvida icke det nyss af mig citerade ordspråket kan ega en riktig tillämpning på detta Gris förfaringssätt.
Uland dem, som anse att banans fortsättning till Sala skulle vara en skadlig ålgärd, är äfven jag; ty jag är i tillfälle att vitsorda, att den trakten är särdeles olämplig för en jernvägsanläggning, — en erfarenhet, hvilken af mig blifvit inhemtad redan vid de undersökningar, hvilka år 1847 i förberörde ändamål dersammastädes anställdes.
Hr von Knorring har gjort sig skyldig till ett, — som jag antager, — ofrivilligt misstag, då han sagt att General Akrell med stor förkärlek omfattat åsigten om banans dragande öster om Sigtunaljärden.
Under förutsättning alt Hr von Knorring till utgångspunkt för sitt antagande i berörde hänseende haft de yttranden, som blifvit afgiliia uti 1855 och 1856 årens jernvägskomitée, uti hvilken General Akrell och jag voro ledamöter, tillåter jag mig upplysa, att nämnde komilée ansåg tjenligast att banan från hufvuristaden leddes öfver Aliriare-Stäke till Giresta, i närheten af Örsundsbro; att den norra delen af samma bana derifrån afvek öfver Säfva, Ramsta och Qvarnbolund till Upsala; samt att den vestra sträckningen deraf utgick från Giresta öfver Westerås till Köping samt der anslöt sig till Köping —Hult banan.
Ar 1847 föreslog jag, att banan skulle gå öfver Upsala.
Egentliga orsaken dertill var den att jag då ansåg vägens anläggande öfver Stäket vara nästan omöjlig att verkställa; detta, oaktadt framiidne H. M. Konung Oscar nästan meddelat mig befallning att vid banans utstakande »laga hänsyn» på dess förläggande öfver Stäket.
I)å likväl derefter verkstälda undersökningar ådagalade att man verkligen utan allt för stora uppoffringar kunde komma öfver Stäket, blef den linien antagen; och 1856 års komité utlät sig också i den syftningen.
Taube bar vidare åberopat General Hazelii yttrande i frågan.
Jag uppskattar ganska högt sistnämnde Hr Generals kunskaper och skicklighet i många läll; men det må dock förlåtas mig, om jag i berörde hänseende tilldelar lika mycket värde åt de af Generalerne Lefrén och Akrell uttalade åsigter, äfvensom åt den af framlidne Konung Oscar uttryckte mening.
Sistnämnde 3:ne auktoriteter hafva alla i militäriskt hänseende ansett fördelaktigast att anlägga vägen öfver Stäket.
Jag vädjar till hvar och en, som vill kasta en blick på kartan, huruvida det icke skulle vålla en enorm tidsförlust att draga truppmassor till hufvudstaden å den andra vägen.
Den 1!
Maj f. m. 23!
Stjernstedt och Gr.
Taube hafva bägge påstått, att det skulle vara i högsta måtto oriktigt, att bygga 2:ne stambanor norrut, emedan ingendera banan för sådant fall skulle kunna bära sig.
Ja, M. Hrr! deri ligger just det stora felet, att man låter staten allena bygga dessa banor; ty om enskilda bolag fått taga saken om hand, hade alla dylika missförhållanden af sig sjelfva blifvit undanröjda.
Mig återstår endast att tillägga, det min önskan varit att rösta för K. M:s Propos.; men då under sednaste liden ett ytterligare förmedlingsförslag af Hr Adelsköld blifvit framsläldt, vill jag nu yrka på återremiss, på det att äfven sistnämnde förslag måtte blifva taget i betraktande.
Redan då Hr Heykenskölds motion remitterades till Utsk:t, hade jag tillfälle att uttala min åsigt i denna fråga; och vill derför icke nu upptaga mycket af Ståndets tid.
Man har uttalat den åsigt att icke en, utan två stambanor erfordrades för tillfredsställande af de norra provinsernas, d. v. s. de enskildes, — anspråk på kommunikationsanstalter.
För min del godkänner jag dock icke några sådana enskildas anspråk.
Jag kan icke, — i likhet med åtskilliga ledamöter, — a priori förena mig uti Hr Adelskölds förslag, ty åtskilliga vigtiga förhållanden tala för det s. k.
Kålhammars-förslaget.
Till en början blir, enligt min beräkning, en besparing af 1,000,000 rdr, derigenom att man bygger öfver Kålliammar.
Derjemte får man genom det förslaget 1 i mils jernväg mindre att underhålla.
Här har ideligen blifvit yttradt, att man bör gå till Sala; men något egentligt skäl dertill har icke blifvit uppgifvet.
Min åsigt är att man bör bestämma en något mer aflägsen ort såsom slutpunkt.
Uraktlåtenhet häraf bör endast ifrågakomma under den förutsättning att man icke går längre än till Upsala eller till Gran.
Sistnämnde ort är en punkt, som man alltid måste komma till, om man vill hafva 2:ne stambanor norr ut; men då jag icke tillhör deras antal, som önskar sådant, vill jag icke heller vidare utlåta mig uti den delen af frågan.
Då bär i öfrigt så mycket ordats om Westmanlands och Dalarnes intressen, förefaller det eget nog, att ingen, i sammanhang härmed, aktgifvit på kommunikationsleden Strömsholmskanal, hvilken bildar den naturligaste débouchén för en stor del af förutnämnde provinser.
Att en konkurrens med denna kanal för jernvägen ifrågakommer på en längre sträcka, är dock temligen lätt att förutse.
Hvad jag skulle anse vara ytterst skadligt vöre, att fortsätta den nu ifrågavarande banan från Upsala till Sala; och för verkställandet af undersökningar uti hvilken riktning denna banans fortsättning bör ega rum, anhåller jag, att man för närvarande måtte inskränka sig till att bifalla det af Hr Skogman framställda förslag.
Många ledamöter hördes nu ropa på propos. ?33 Den 11 Maj f. m.