Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. 181D bestämde en lön t. ex. till 1200 r:dr, men såsom ett correctiv mot ett uppkommande lidande genom det vacklande myntvärdet fastställde, att vissa tunnor spannmål, motsvarande en delaf lönen, derunder skulle beräknas, med förbehåll att, om spannmålspriset stege utöfver det, hvartill det blifvit beräknadt, lönen äfven skulle samma mån stiga, så skulle denna till 1,200 r:dr bestämda lön genom K.
M:s nåd. förslag ökas med 44 sk. 6 r:st. för hvarje under lönen beräknad tunna spannmål.
Den 8 Augusti f. m.
Ora sålunda spann målsbeloppet under en sådan lön utgjorde 5o t:r, ökades lönen med något öfver 46 r:dr, och lönen Liefve då 1246 r:dr eller något derutöfver.
Det är längesedan jag läste min Seseman, men det minnes jag åtminstone bestämdt, att 1246 är mer än 1200.
Jag har icke sagt, att härigenom en ökning skulle uppkomma uti hvad som nu utgår, utan i det belopp, som från början varit afsedt.
Detta är likväl icke ett skäl, som kan vara så särdeles betydande, såvida man icke derjemte vill göra afseende på de skäl, som för förslaget blifvit anförda, nemi. att förslaget skulle medföra mycken ordning och reda i räkenskapsverket.
Jag tror likväl, att, då en lön ökades på sätt jag nämnt, och en annan, som äfven varit bestämd till 1200 r:dr, i anseende till ett derunder beräknadt olika qvantum spannmål icke ökades på samma sätt, den åsyftade ordningen icke skulle blifva synnerligen stor.
Visserligen vöre det en lättnad i räkenskapernas förande derföre, att de blefve lika från ena året till det andra; men denna omständighet är icke så betydlig, som icke den är mera betydande, att ett bifall till förslaget skulle föranleda till statsbristsummans ökande.
Vi behöfva ökade anslag, mot hvilken ökning icke inkomsternas beräkning svarar; och då man har många behof att fylla, men inga öfverflödiga inkomster, är det icke skal att räkna ifrån sig sjelf någon betydande summa, när det kan undvikas.
Hr Dalman har, fruktar jag, misstagit sig om frågans egentliga beskaffenhet, då han talat om tyngden för de skattdragande.
Detta är en särskild fråga, hvilken alldeles icke hörer till det ämne, som nu är under öfverläggning, enär detta endast angår den spannmål, som på papperet är fördelad under contanta lönerna och som icke har någon gemenskap med den spannmål, hvilken utgår från de skattdragande.
När detta skäl bortfaller, torde så föga qvarstå för den motsatta åsigten, att R. o. Ad. lärer finna lämpligast att bifalla utlåt, uti förevar, fråga.
Jag kan visserligen icke bestrida den uppgift af ordföranden i StatsUlsk., att tillgångar skola saknas för den fyllnadssumma, som erfordras för det af K. M. uti Dess ifråga var. nåd. propos. afsedda ändamål; men jag föreställer mig, att en pågående statsreglering icke kan i calculationen med full säkerhet uppgöras, förrän alla de inkomster blifvit kända, som äro föremål för R.
St:s reglering, och af denna anledning anser jag någon säkerhet icke gifvas derför, att de icke bestämda inkomsterna icke kunna ökas utöfver hvad de nu utgöra.
Af sådan orsak , och då K.
M:s nåd. propos. innefattar den afsigt att borttaga ur räkenskaperna en besvärlig oreda samt att gifva säkerhet åt den grund, som för närvar, existerar i afseende pä löneberäkningen, anhåller jag, på de af Hrr
Dalman och Ce - Den S Augusti f. m. 225 Cederschjöld samt Frih.
Boye ytterligare anförda skäl, om bifall till hvad K.
M. uti förevar, afseende föreslagit.
Man har bestridt Hr Dalmans förslag på den grund, att statsbristsiunman genom detsamma skulle ökas och löntagarne erhålla en bestämd tillökning i sina löner.
Jag anser detta vara oriktigt; ty då förslaget innefattar bestämmandet af ett medeltal af hvad sorn under de io sistförflutna åren erhållits, skulle en löntagare under de kommande 5 åren icke erhålla mer eller mindre, än jeinnt hälften så mycket, som hon erhållit under de tio föregående åren, och således skulle hela skillnaden emellan det narvar. och det föreslagna förhållandet blifva den, att hvad staten utgaf mera det ena året, utgaf den mindre det andra; men när de 10 åren voro förbi, hade den icke utgifvit hvarken mer eller mindre än under de föregående io åren.
Någon förlust för staten kunde således härigenom icke uppkomma, såvida icke spannmålsprisen under de 10 kommande åren öfverhufvud holle sig lägre än under de föregående; men det är icke att hoppas, att vi skola sakna missväxtår hädanefter mera än förut.
Jag minnes väl den tid, då man beklagade sig öfver en fortfarande öfverproduetion; men jag minnes äfven, att erfarenheten strax derpå visade, det
Sverige icke var fritaget från missväxt mera än förut.
Jag kan således icke inse, att förslaget skall leda till förlust för staten eller till annan vinst för löntagaren, än att han derigenom kan veta, hvad han har alt påräkna.
Staten är här egentligen en förlagsman för löntagarne.
Staten förskjuter det ena äret litet mer, än löntagaren borde erhålla, under vilkor att ett annat år få innnehålla motsvarande belopp af hvad löntagaren dä borde bekomma.
Man har sagt, att det vore oriktigt att bestämma en oföränderlig riksmarkegång till påföljande riksdag, då länsmarkegången årligen bestämmes.
Jag skulle derföre önska, att äfven länsmarkegången bestämdes från riksdag till riksdag, så att räntegifvaroe kunde slippa att betala iner det hårda året, och tvärtom.
Men jag ser i alla fall icke något hinder för bestämmandet af riksmarkegången på dylikt sätt deruti, att länsmarkegången icke på samma sätt bestämmes; hvilket jag, som sagdt är, dock skulle önska.
Man kan äga mycket godt förstånd och dock, någon gång, tillfälligtvis brista uti sund urskillning.
Jag tycker mig dock icke hafva satt Frih.
Palmstjernas goda förstånd i fråga; men jag tror mig icke brista uti aktning för Frihtna Palmstjerna och Cederström, då jag till deras närmare bedömande hänskjuter, om de icke uti deras framställning ådagalagt en temligen uppenbar brist på urskillning i frågan.
Deras mening har icke varit att sönderbryta 1815 års riksdagsbeslut; fåfängt vore det också, ty de ii H. 29 Deli 8 Augusti f. m. hafva derom icke väckt motion inom motionstiden och dertill föranleder icke K. M:s nåd. propos.
Utan alt bryta detta, måste man antaga förhållandet sådant, som det existerar, det nemi., att embetsmäns penningelöner skola beräkas efter årets riksmarkegång.
Nå väl! livad är då- frågan?
Ingen annan, än att, till mera jemnhets erhållande, bestämma en grund för denna mar k eg äng för de kommande 5 åren, alldeles ieke för alltid; ty det åsyftar icke K. M:s propps.
Då man lill grund för en sådan markegångssättning täger ett medium al de föregående årens markegångspris, kan man icke, utan alt intränga i Försynens skiekelser, som gifver oss skördarna, bestämma, örn man derigenom ökar lönerna med några skil lingar, eller man minskar dem med mångå r:dr; och likväl hafva båda dessa ledamöter påstått, att K.
M:s propos. åsyftade en ökning af lönerna.
Man kan kasta sig in på andra frågor oell sedan drifva dem till livad resultat man behagar; men då man nu talar 0111 en blifvande statsbrist, har man följt en annan thes, än man var skyldig att hålla sig vid.
, Hr Lefren, Joli.
Jag vill visserligen icke motsätta mig StatsUtskrs förslag, men kan icke neka, att jag linner vissa calculationer icke vara riktiga.
Om jag antager, alt under loppet af 5 år markegången slagit så ut, att en löntagare erhållit 2 r:drs tillökning under de 2:ne åren, och under de öfriga 3:ne åren 1 rtdrs ökning det ena året, men ingen ökning under de öfriga 2:ne åren , så utgör tillökningen för alia 5 åren 5 r:dr.
Om man då slår ihop dessa 5 r:dr och fördelar dem pä de 5 åren, får löntagaren lika stor tillökning hvarje år, och staten betalar hvarken mer eller mindre på detta sätt, än om lönen utgått efter ärliga riksmarkegången.
Detta är grunden för K. M:s nåd. propos., hvilken hvarken afser förlust eller vinst för staten, utan blott att utaf de föregående årens resultat taga ett medium för beräkningen under de efterföljande åren för att bereda en lättnad i räkenskaperna och en calculationsgrund för löntagaren för hvad han har att påräkna.
Jag tior, att det vore rättast att bifalla K. M:s nåd. propos., och är öfvertygad, att det icke beliöfves några större anslag i reserv, helst liela summan roulerar på en så obetydlig sak.
Det har af Frih. hove blifvit framstäldt, som skulle Frih.
Palmstjerna och jag icke velat med riktig slutkonst följa ämnet, utan afvika derifrån för att komma tili andra resultat.
Härvid förekommer i första rummet att för den värde ledamoten, Frih. Boye, utreda, att riksmarkegången icke är annat än ett medium af årets länsmarkegångspris.
När detta är ett factum, lärer det falla af sig sjelf, att, i händelse länsmarkegången blefve låg, riksmarkegången äfven blefve det.
Men om riksmarkegångeu lastställes för 5 år och länsmarkegången under dessa Den 8 Augusti f. m. 327 år kommer att stå lägre, mäste en brist för staten derigenom uppkomma.
När i8i5 års beräkning infördes, var det för att lemna löntagarne en emot spannmålsprisen alltid lika löneinkomst, med visshet derom, alt då tillökning i lönerna derigenom uppkom, staten genom ökad inkomst kunde lemna en sådan tillökning, emedan staten då erhöll större inkomster, och det ansågs billigt, att en tillökning då lemnades tjenstemännen, hvilka man ansåg vid sådana tillfällen behöfva en lönetillokning, hvilken dock af bristande tillgångar icke eljest kunde lemnäs.
Nu frågar jag: är förhållandet annorlunda i dag?
Stå vi icke på samma punkt?
Vi erkänna, att embets- och tjenstemännen behöfva lönetillökning; men vi sakna alla tillgångar för att kunna lemna dem.
Nu yrkas likväl af flera ledamöter, att bifall bör lemnäs till K.
M:s propos., på det tjenstemännens löner må blifva reguliera, ehuru statsinkomsterna skola förblifva i samma iluctucrandc skick som hittills, så att, i händelse länsmarkegången blefve lägre än riksmarkegårigen, en statsbristsumma skulle uppkomma, hvarför inga medel kunna i förväg beräknas eller afsättas.
Jag lemnar derhän, huruvida Frih. boye icke kan finna, att det är att följa ämnet rikligt, alt utveckla det från sin början till dess närvar, skick.
Man kan visserligen säga, att i händelse länsmarkegången skulle blifva högre, än riksmarkegången, skulle staten, långt ifrån alt förlora, tvärtom vinna derpå; men på hvars bekostnad skulle staten göra denna vinst?
Jo, på löntagarnes, hvilka man just velat gynna genom den bestämda markegångssättningen; och i sådant fall skulle man väl vid nästa riksdag få höra klagomål af dem, som blifvit lidande, och i motsatta händelsen, derest staten förlorade, få höra klander af dem, som skulle fylla statsbristsumman.
Då StatsUtsk:s utlåt.
N:o 78 förevar, tog jag mig friheten att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på innehållet af Ilrr Santessons och Petres reservation, enligt hvilken all spannmålsberäkning under lönerna borde afskaffas.
StatsTJtsk. har icke till besvarande upptagit raina i detta afseende framställda anmärkningar eller yttrat sig, huruvida mina åsigter vore riktiga eller icke.
Jag fortfar således att hysa den af mig då uttalade öfvertygelse, att den nuvar. spannmålsberäkningen under lönerna är olämplig, onyttig och äfven skadlig.
Jag anser det orimligt, att statens tjenstemän skola hafva fördel deraf, att en allmän missväxt öfvergår landet.
1 öfverensstämmelse med dessa åsigter får jag yrka, att all spnrmmålsbernkning under lönerna måtte afskaffas för tjenstemännen vid de embetsverk, för hvilka nya stater fastställas, äfvensom att de tjenstemän, hvilka nu icke komma i åtnjutande af någon lönförhöjning och redan på grund af fullmagter innehafva löner, derunder spannmål är beräknad, måtte på allmänna 228 Deri 8 Augusti f. m. indragningsstaten få uppbära ersättning för den under lönerna beräknade spannmålen, intill deras afgång eller befordran till andra tjänster.
I afseende på den vid innevar. liksdag ånyo väckta fråga, att efter de io sistförflutna årens medium af riksmarkegångsprisen bestämma ersättningen för löningsspannmålen, kan jag ieke annat än instämma med StatsUtsk. deruti, att sådant skulle leda till en lönelillökning, hvarigenom statsbristsuminan kpmme att ökas.
De år, då riksmarkegångspriset öfversteg 6 r:dr 44 s^-r skulle väl ett öfverskott erhållas på Kronans behållna spannmål, som, om jag icke missminner mig, utgör ii5,ooo tunnor.
Men då, äfven i den händelse, att spannmålspriset under flera år icke uppginge till 6 r:dr 44 s^- tunnan, staten i allt fall skulle vara förbunden att utbetala lönerna med beräkning af detta pris, så mäste, enär ingen annan tillgång funnes, statsbristsummap naturligtvis i förhållande härtill bestämmas.
På denna grund och enär den åsigt jag yttrat, då StatsUtsk:s förra utlåt. förevar, att nemi. all spannmålsberäkning under lönerna borde försvinna, icke lärer kunna vid denna riksdag genomdrifyas, skall jag nu inskränka mig dertill att endast yrka bifall till hvad Utsk. uti förevarande fall föreslagit.
Jag anser mig skyldig att, i afseende på hvad, vid denna fråga blifvit uämndt, Ater erinra ojn ett förhållande, hvaråt det icke lyckades mig att, då jag förra gången hade ordet, vinna lt. o. Adis allmänna uppmärksamhet, — det förhållande nemi., att ett bifall till K.
M:s nåd. propos. verkligen kommer att
Öka dea statsbrist— summa, som vid statsregleringen kommer att bestämmas.
För närvar, tillgår så med den under penningelönen inbegripna spannmål, att de år, då riksmarkegångspriset öfverstiger 6 r;dr och penningelöntagarne således för de t:r spannmål, som de äga under lönen, skola hafva tillökning i sin lön proportionerligt efter antalet af dessa t:r spannmål, jemn förda med riksmarkegångspriset, denna lönetillöknjng anordnas på öfverskotten af statsverkets inkomster, hvilket öfverskott uppkommer derigenom, att det betydliga qvantum spannmål, som tillkommer staten, antingen löses eller försiiljes till högre belopp än 6 r:dr, da riksmarkegångspriset öfverstiger 6 r:dr; rnan behöfver således för denna löneförhöjning icke göra något särskildt anslag, utan den utgår i naturlig ordning utan vidare bekymmer.
Om åter K.
Mls propos. antoges, mäste för hvarje under penningelönerna inbegripen tunna spannmål anslås 44 sk. 6 ylst,, som för hela spannmålsbeloppet lärer göra en summa af nära g4>°°° ndr, hvilken icke kan aqvisas på eventuella öfverskott; ty i händelse länsmarkegångspriset icke kommer att öfverstiga 6 r;dr, uppkomma inga öfverskott, ffäraf måtte val vara klart, att om K.
Mls propos. skall bifallas, ett anslag af nära 91,000 Den 8 Augusti f. m. 229 i:dr måste beviljas.
Jag fruktar icke, att min urskilning i detta full bedrar mig, icke heller att den skall bedraga R. o. Ad.
För öfrigt bar jag sökt att skilja skenet ifrån saken.
Skenet är, att ordning och reda skall uppkomma i räkenskaperna, hvilket till en del Ufven är sak; men saken är, att en lön, som if>i5 bestämdes till 1,200 r:dr, nu skulle uppföras på stat till högre belopp.
Jag har aldrig funnit, att, när en lön en gång blifvit förhöjd, den sedermera vid en kommande riksdag blifvit nedsatt.
Detta är också en del af sjelfva saken.
Jag skall icke vidare besvära R. o. Ad. med något yttrande i detta ämne.
Gederström, har ganska riktigt vidrört ämnets ena sida, och man kan icke förebrå Hr Frih., att han icke äfven vidrört den andra; ty han har behagat medgifva, att örn i goda år staten tappar, vinner den under härda år, och han har äfven erkänt, att ernbetsmän kunna tappa vissa år.
Nå väl! hvad följer häraf annat, än att ena årets förlust ersättes af det andra årets vinst.
Denna sanning är så gifven, att den på samma gång upplyser och vederlägger allt, hvad Frih.
Palmstjerna sagt; ty just af Hr Frih:s påstående hemtar jag stöd för min motbevisning, att det ena årets förlust ersättes af det andra årets vinst.
Jag skall icke vidare uppehålla R. o. Ad:s tid, emedan jag anser det omöjligt, att någon finnes, som icke förstår frågan.
I enlighet med hvad jag yttrade, då jag första gången hade ordet, hade jag ämnat att, sedan första frågan om de föränderliga riksmarkegångarna blifvit afgjord, framställa den propos., som Hr
Stuart emedlertid antydt och som utgör sednare delen af Hr Santessons reservation, och jag får således instämma med Hr Stuart deruti, att all spannmålsberäkning under lönerna måtte vid nuvar. tjensleinnehafvares afgång försvinna.
ÄI:s propos. är också endast afgifven för den händelse, att R.
St. skulle anse spannmålsberäkningen under lönerna böra fortfara.
Hvad den först af mig väckta frågan angår, så, ehuru jag icke kan medgifva, att mitt förslag skulle leda till löneförhöjning, får jag likväl, då jag närmare considererar betänkligheten af att öka statsbristsumman, hvilket dock lärer1 blifva en oundviklig följd af det ifrågavar. beslutet, och då Frih, Palmstjerna ganska riktigt fästat min uppmärksamhet vid det misstag, att förevar, spannmålslöner skulle röra förhållandet räntegifvare och räntetagare emellan, skall jag icke vara envis i mitt påstående, hvarifrån jag sålunda afstår på den grund, alt statsbristsumman icke må blifva ökad.
> Gr.
Då den värde ledamoten, som först yrkade motsatsen af hvad StatsUtsk:s utlåt, innefattar, nu afstått från sitt yrkande, torde det vara öfverflödigt att mycket orda i saken.
Då jag emedlertid har ordet, får jag för - Deli 8 Augusti f. ra. klara orsaken, hvarföre jag för närvar, förenar mig uti de grunder, StatsUtsk. anfört.
Det är icke derföre, att icke äfven jag erkänner riktigheten af principen deruti, att alla löner, utan afseende på till hvilka de utgå, måtte kunna blifva bestämda.
Alen sådant kan ieke ske, förrän de regleras i penningar en gång för alla, och sådant kan ske, sedan vi fått ett bestämdt mynt och Styrelsen för B.
St. framlägger en fullständig plan lill en dylik reglering.
En sådan plan hafva vi icke kunnat få, då vi ieke haft ett mynt.
Alen att bifalla K.
M:s nåd. propos. vore att lill en del frångå der/princip, som hittills varit gällande, och hvaraf följden skulle blifva den, att om löntagarue genom de högre spannmålsprisen under de 5 åren fåll en förhöjning, desamma kunde, i fall enahanda princip följdes vid kommande riksdagen, under de följande 5 åren få vidkännas en dika beskaffad nedsättning; och jag hemställer, huru belåtna löntagarne dermed skulle blifva.
Jag anser hvar och en löntagare sjelf böra calculcra på markegångspriset och tilläfventyrs bespara en högre lön för de år, dö prisen kunna blifva lägre, och jag kan af sådana skäl icke annat än förena mig med de Hrr, sorn önska, att, såsom sakerna nu stå, man mätte antaga, hvad Etsk. föreslagit.
Frölich, har rätt deruti, att ett bestämmande af embets- och tjenstemännens löner skall inträffa hvart 5:te år; men nu inträffar det hvart år, och jag hemställer om det är bättre.
Jag anhåller att belt kort få tillstyrka bifall till K. M:s nåd. propos. i afseende på bestämmandet af ett medelpris för spannmålsberäkningen under lönerna.
Jag anser det innefatta en förbättring, och då jag vid flera särskilda tillfällen yrkat på förbättringar i tidens anda, anser jag mig consequent böra tillstyrka den ifrågavarande, Hr Cederschjöld:
Om jag kunde blifva öfvertygad derom, att K.
M:s nåd. förslag skulle medföra en nödvändig ökning uti statsbristsumman, skulle jag icke ett ögonblick tveka att lika med Hr Dalman tillstyrka bifall till TJtsk:s förslag; men d(.t är omöjligheten för mig att kunna inse riktigheten af detta påstående, som gör, att jag vidhåller min yttrade mening, Statsbristsumman kommer intill nästa riksdag icke att ökas-, såvida icke spannmålsprisen beständigt blifva lägre än den fastställda markegången; men detta är blott en möjlighet, som motväges af den motsatta möjligheten, att spannmålsprisen blifva högre, då följden bilf öfverskott och icke brist.
För öfrigt vill jag blott tillägga , att jag för min enskilda del gerna skall följa det rådet, att spara i den goda tiden för att hafva något i den onda.
Den 8 Augusti f. ni. a3t Frill.
Jag har hittills undvikit att begära ordet, emedan Frih.
Palmstjerna upplyst förhållandet: men då jag linner, att liera talare deraf icke blifvit fullt öfvertygade, anhåller jag få tillägga, att, om man sammanräknar lliksg.cont. och Statsverket, någon statsbrist icke uppkommer, hvilket deremot blir förhållandet om man vill skilja lliksg.cont. från Statsverket.
I öfrigt instämmer jag med de talare, sora anse K.
JY!:s propos. hvarken leda till ökning eller minskning uti embetsmännens löner.
Jag har icke förbisett fördelarna af K. M:s nåd. förslag; men jag har icke med min röst kunnat biträda detsamma, enär detsamma skulle leda till ökning af statsbfistsumman.
Utan hopp att kunna öfvertyga, anser jag mig dock böra upplysa, att statsbristsumman bestämmes vid närvar, riksdag icke för i835 ensamt, utan för alla år, som förflyta frän denna intill nästa riksdag.
Om nu bestämda anslag förden under lönerna inbegripna spannmål skulle ske, mäste sådant i riksstaten uppföras; men alla summor, sorn i riksstaten uppföras, måste öka riksstatens slutsumma.
På beloppet af denna summa beror beloppet af statsbristsumman.
När således riksstatens slutsumma ökas, rnåste äfven statsbristsumman ökas, eller den summa, som utgör skillnaden emellan statsinkomsterna och de pä stat uppförda utgifterna.
När då de 101,000 t:r spannmål, som under lönerna äro beräknade till ett minimivärde af 6 r:dr tunnan, efter K.
M:s nåd propos. skola upptagas till 6 r:dr 44 st. 6 r:st., så uppstår genom denna ökning, af 44-st. 6 r:st. på hvarje tunna, en summa af nära g4>000 r:dr, hvarmed riksstatens slutsumma kommer att ökas, och hvarmed följaktligen äfven statsbristsumman kommer att förhöjas.
Jag skulle önska, att jag uttryckte mig tillräckligen tydligt för att visa, att statsbristmmmans ökning blefve en följd af antagandet af K.
M:s förslag, hvilket jag ingalunda sagt skola leda till förlust för statsverket; men att detsamma kommer att föranleda till ökadt anslag vid denna riksdag, är något, som jag tror mig hafva visat.
Då jag icke varit i tillfälle att afhöra början af denna discussion, får jag blott, med anledning af det emot antagandet af K.
M:s nådiga förslag anförda skäl, att detsamma skulle föranleda till statsbristsummans ökande, förklara, att på det enkla vis, jag uppfattat saken, någon statsbrist genom den af K.
M. föreslagna förändringen icke uppkommer, enär, på sätt Frih.
Silfverskjöld visat, hvad som ökar statsbristsumman, kommer öfverkotlen till godo, så att någon förlust för statsverket på det hela icke uppkommer.
Jag tillstyrker således bifall till förändringen, enär den leder till ordning och reda i räkenskaperna samt embets- och tjenstemänneh derigenom sättas uti den 232 Den 8 Augusti f. m. bättre moraliska författning att icke behöfva glädja sig öfver inträffande missväxt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å i:sta mom. i i:sta punkten af StatsTJtsk:s utlåt.
Jag anhåller, att bifall till K.
M:s nåd. förslag må blifva contraproposm.
Upplästes till justei ing och godkändes följande voleringspropos:n:
Den, som bifaller i:sta mom. af usta punkten i StatsUtsk:s utlåt.
N:o 78, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller It. o. Ad. K. M:s nåd. förslag att, så länge beräkning af spannmål under penningelönerna anses böra fortfara, ett från riksdag till riksdag oföränderligt medelpris derå, grundadt på de nästföregående 10 årens riksmarkegång , må bestämmas.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 2.6.
Nej — 63. 2: d r a momentet.
I öfverensstämmelse med hvad jag redan, i likhet med Hr Stuart, yttrat, tager jag mig friheten hemställa, att R. o. Ad., på sätt Hr Santesson vid detta mom. föreslagit, ville besluta, att ali spannmålsberäkning under lönerna å stat må afskaffas med innevar. års utgång, emot det att de embetsmän, tjenstemän och betjente, hvilka då innehafva ordinarie löner på stat, skola å allmänna indragningsstaten få bibehålla denna förmån, intill deras afgång eller befordran till andra löner.
StatsUtsk. har uti sitt utlåt. godkänt den princip, som ligger till grund härför, och jag får blott åberopa de af Utsk. anförda skäl för den anhållan , jag sålunda framställt.
Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å 2 mom. af i:sta punkten i utlåt.
Hr Dalman reserverade sig emot det nu fattade beslutet på de skäl, han nyss anfört.
Silfverskjöld: