Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Personer anses lika med ett helt Heineman, och således betala åtta Skillingar hvar - Den 2 Maji, f m. 23 ”dera; kommandes denna Bevillning alt utgå, ”antingen Bränn vins-rättigheten begagnas eller ”ej; hvaremot serskild afgift, enligt fastställd ”Tariff, bör i mohn af Pannerymden utgöras ”af hvar och en, som efter vederbörlig anma* ”Ian och uppgift, till BrännvinsBränning berättigad , åstundar att densamma utöfva
Uti ”alla öfriga dertill hörande delar, beträffande ”så väl sjelfva Brännings-rättigheten , sora Be”villningen lör densamma, jemte afgifterne för ”distillering och försäljning, ansvaret för öfver* ”trädelser, Uppbörden och Redogörelsen samt ”vissa undantag i Bevillningen, åberopa vi ”oss innehållet af vär under den 26.
April ”till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga Skrifvelse
Utaf detta stadgande synes klart och ostridigt, att Rikets Högloflige Ständer fastställt en dubbel BrännvinsBevillning, den ena, att, så väl för Hemman och dermed jemnförlig Jord, som för personer, ej mindre i Städerne, än på Landet, hvilka innehafva hvarken det ena eller andra, ovillkorligt utgå, ehvad Bränn* vinsBränningen begagnas eller icke; den an. dra, eller Pannerymds-afgiften, att deremot utgöras endast af deni, som i vederbörlig ordning sig till BrännvinsBränning anmäla och pröfvas dertill berättigade.
Föreskriften uti RiksdagsBeslutet är således tydelig och klar.
Den innehåller bestämdt och ovillkorligt, att Bränn vinsBe vi Ilningen för de personer, hvarom nu är fråga, skall utgå, antingen Biännvinsrättigheten utöfvas alla ej.
Då, i stöd af 60. §.
RegeringsFormen, BrännvinsAfgiften är en Bevillning, den Rikets Ständer sjelfve kunna 24 Den 2 Majiy f, m. efter omständigheterna öka , minska eller alldeles afskaffa, är det ock, pä sätt en värd Ledamot i de förenade Utskotten yttrat, i de på gemensamt samtycke grundade RiksdagsSer »luten , som deras afsigt bör uppsökas.
Det är dock icke RiksdagsBeslutet ensamt, som vid pröfningen af detta mål blifvit tildämpadr.
Maj ts i ämnet utfärdade Nå. diga f örfattning, eiler Kongl. Kungörelsen angående Brännvinsbränningen i Riket af den 13 junii 18I0, har ock såsom ett hufvudsakligt skäl för Domslutet , blifvit åberopad.
Den stridighet till ordaförstånd och mening, man anmärkt emellan 25. §. af RiksdagsBeslutet och 3. § af samma Höga Författning, skall efter min tanka försvinna för hvar och en, som med noggrannhet vill granska deras innehåll, enär man endast fäster behörig uppmärksamhet dera j att sistnämnde §. stadgar i 1.
Momentet, huruledes Hemman skola betala, ehvad bränning utöfvas, eller ej * uti andra Momentet, huru Pannerymden skall uppgifvas och serskild afgift i mohn deraf hvarje tillverkare påföras, och i 3.
Momentet, först huru de, som äga Jord utan åsatt Hemmantal, skola afgiften erlägga, och sluteligen i sednare afdelningen af sistnämnde Moment, att Ståndspersoner med flere å Landet, som ej äga eller besitta Jord , skola jemte Fanne - afgiften utgöra BrännvinsBevillning på det för Städernes Innevånare nedan (i 5 Momentet) stadgade satt, att 12 perso3 ner beräknas emot ett helt Hemman.
Bni 2 Maji, /. m. 25 Då nu 5 Momentet för Städerne innehåller den föreskrift , att , jemte den fastställde afgiften i mohn af de till nynjande uppgifna pnnors storlek, BrännvinsBeviliningen skall eriäggas efter personalen, så att 12 mantalsskrifne personer anses lika med ett helt Hemman och på* föras tillsammans 2 R. dr eller 8 Sk. för hvar. je person, ehvad den samina af Brännvinsrättigheten äger sig begagna elter icke; så framställer sig af de förenade föreskrifterne i båda dessa Moment, eller sednare delen af tredje Momentet, hvarom här egentehgen är fråga, och femte Momentet, för mitt begrepp den klara och obestrideiiga slutföljd, att per* sonal-afgiften är o villkor tig ej mindre för Sräderne, än för Landet, enär orden: jemte afgif. ten för Pannan, icke rimligen kunna tilläggas annan mening i tredje än i femte Momentet, på hvilket sednare det förra sig grundar.
Ock» 6å har icke fråga uppstått hos någon af dem, som debiteringen i Städerne tillkommer, att tyda ordet: jemte, derhän, som skulle personalén icke afse andra än dem, som erlägga panneafgift.
En sådan tolkning har icke hel. ler ägt rum hos de KronoBetjente å Landet, som fästat behörig uppmärksamhet på den förut upprepade meningen af 5 Momentet, att afgiften skall påföras hvarje Person, ehvad dem samma af Brännvins* råt tighet en äger sig begagna eller icke; hvadan ock ifrågavarande Utskyld blifvit utan åtal rätteligen debiterad och erlagd i hela Upsala, Westmanlands och Stora Kopparbergs
Län samt till en del i Ö5 stergöthlands och åtskilige andra Län. 26 Den 2 Maji, f. m.
Jag har således af omförmälte
Stadgande ansett ofelbart följa, icke allenast att PannerymdsAlgiften är en från BrännvinsBevillningen, så för Hemman som för personalen å Landet och i Städerne, heit och hållet skilj^gtig och oberoende utskyld, som endast kommer att utgå då Brännvinsbränning äger ruin, utan ock , att serskilde personer å Landet, eller sådane, som ej äga eller höra till Hemman, eller för innehafvande deremot svarande Fastighet sig till Brännvinsbränning icke anmäla, böra i och för Brännvinsrättighetens begagnande erlägga denna afgift af åtta Skillingar personen, hel 1st de i annat fall, enär i S < o års Författning icke påbjuder någon annan Consumtions-afgift, skulle komma, att i och för frihet till
Brännvins nyttjande erlägga alldeles ingen afgift.
Att ofvaniörmälte afgift borde utgöras, barock Kongl. \laj:t, uppå tillstyrkande af så väl Dess och Rikets KammarCollegium, sorn Rikets Allmänna Ärenders Beredning, pröfvat vara på gifven
Lag och föreskrift grundadt, då Kongl.
Maj;t, uti Nådigt Bref den 8 November 1815, i frågan yttrat sig sålunda: ”Och som V* härvid funnit det af Kammar* 'Rätten faststäldta debiteringssätt af ifrågavarande Bevillnings-afgift, hvilket jemväl bfiF”vit i de fläste
Län allmänneligen iagttagit, ''enligt med rätta förståndet af tredje Mom. ”tredje §. i Vår Nådiga Kungörelse angående ”Brännvinsbränningen i Riket af den 13 Ju. ”nii 1S10, jemnförd med 5.
Morn- 3.§ iHögst5, berörde Nådiga Kungörelse och 25. §. i Riks» l
Den 2 Maji, f. tn. 27 ”dagsBeslufef af den 2 Maji samma år; så ”håfve
Vj till vederbörandes underdåniga efterrättelse i Nåder gillat och stadfäst Kam”marRä> terrs öiverklagade Beslut; kommande ”med hvad i fö'jd deraf för bristande tillgång ”ej utgå kan att förhållav efier Uppbördsför”iattmngarnes stadgande i dylika fall”.
Följden af den sålunda i en del
Län förelupne origiiga tillämpning af Författningen, genom BrännvinsBe villningens uteslutande för personalen å Landet, visar sig också påtage* ligen i den betydeliga minskning i påräknade inkomster Statsverket derigenom blifvit åbragdt.
Enligt de af Rikets Högloflige Ständers Herrar Revisorer uppgjorde Tabeller öfver Stats.
Verkets inkomster och utgifter lör åren 1810 och 1811, har Bränr.vinsBevillningen blifvit i RiksStaten påräknad till 362,000 R:dr årligen, men efter GeneralStatsFörslagen har den för år 18 1 o uppgått till 332,000
R:dr, för år 1811 till endast 275,0^0 R;dr, och enligt de uppgifter jag erhållit för år 1 3 1 2, omkring ett lika belopp med sistnämnde.
Således har denna Bevillning förar 1810, då lSoo års
Författning gällde för förra hälften afåret, utgjort 30,00c, för år 1811, 87jOoo R dr, och år 1 St2 omkring en lika Summa mindre än hvad Rikets Ständer påräknat.
Bristen utgör således, ssmmanräknadt för alla trenne åren, ett belopp af icke mindre än 200,000 R:dr, hvilken brist skulle blifvit vida större, om ej, på sätt ofvanförmält är, afgiften i åtskilige
Län blif-e vit rätteligen debiterad och erlagd. 28 Den 2 Maji, f m.
Om den sökte eftergiften emot förmodan bu skulle komma att äga rum, i hvilket fall rättvisan oundgängeligen fordrar, att hvad i StatsCassan af ifrågavarande medel till ett ganska betydeligt belopp redan influtit , skall blifva ved-rbörande restitueradt , så frågar jag:
Huru skall den härigenom uppkommande Statsbrist fyllas? finnes väl någon annan utväg dertill , än genom en i förhållande dertill ökad Bevillning? hvem drabbar den?
Månne endast StåndsPersoner med flere å Landet, som ej äga eller besitta jord?
Återfaller deremot icke då denna Brännvinsskatt på alla andra MedborgareClasser?
Skall den icke då, fast i annan väg. komma att utsökas hos Jordbrukaren , Hemmans-ägaren och Borgaren , som den redan betalt?
Jag frågar: är detta rättvist?
Kan det väl stå tillsammans med den fordran på lika skydd inför Lagen, sorn hvarje Medborgare äger rätt att påkalla?
Man torde dessutom böra besinna, om det är förenligt med den jemnhet i beskattningen, som bör träffa alja Rikets Innevånare, och icke fast mer deremot uppenbart stridande, att personel BrännvinsBevillning skall i Städerneerläggas, ehvad B ännvinsBränning utöfvas eller ej, då deremot enskilde personer å Landet, som ej äga Jord, skulle befrias från samma och till lika belopp stadgade personella utskyld, ehuru de, utan att sjelfve bränna, i lika måtto som Städern. es begagna, en utskyld, hvilken likväl den förut nog beskattade jordägaren, likmätigt uttryckliga föreskriften i Författningens 3. §•
Den 2 Maji, f. m. 29 i.
Momi äfven, fast efter andra grunder, drager, ehvad han bränner eller ej.
Deremot skulle uttagandet af oftanämnde BrännvinsBeviliningsafgift, utgörande sammanräknadt för alla 3 åren 20 Sk. på personen , alldeles icke blifva tryckande, om, på sätt vederbörande RevisionsContoir hos Kongl- Majit i underdånighet hemställt och Domstolen till dess Nådiga pröfning öfverlemnat, Backstuguoch Inhyseshjon, såsom torftige, merendels till åren komne och mindre arbetsiöre , blefvo från den anmärkte afgiften förskonade, och om i öfrigt Iironobetjeningen erhölle den föreskrift till iagttagande vid afgiftens utfordrande, att utom den i JTörfattningarne redan tillåtne rätt till afkortning, vid detta tillfälle, afkortning jemväl måtte äga rum för dem, som äro sina eg. na, men finnas icke äga annat än hvad till lifvets bergning är af nöden.
Förenade
Utskotten hafva ock instämt i vidtagandet af en sådan åtgärd, då Utskotten, som funnit den sökte eftergiften af ifrågavarande medel icke lagligen kunna äga rum, föreslagit det Rikets Höglofl.
Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet yttra deras önskan, att den yttersta varsamhet vid medlens utkräfvande måtte iagttagas.
Genom en sådan åtgärd , hvarige. nom algiften endast kommer att träffa sådana skattskyldige, hvilka utan olägenhet magta den betala, skall otvifvelagtigt det dubbla ändamålet vinnas, att Staten i det närmaste erhåller sin tillständiga del och den torbige och medellöse förskonas från en utgift, sos% 3® Dm 2 Maji, /. m. ehuru ringa den än är, likväl måste för fattigdomen blifva en tryckande börda.
Till Högloflige Ridderskspets och Adelns upplysta pröfning öfverlemna* nu ett mål, vid hvars granskning aila Auctoriteter , hvilkas handläggning det hittills tillhört och äfven högsta Domaren, funnit Lagen tydelig och klar.
Rikets Hög'oflige Ständers förenade Stats och Bevillningsutskott hafva i allo delat samma öfvertygelse, jag har nu yttrat tnin; och jag skulle anse mig ovärdig den af mig öfverallt sksttade dyrbara ära, att räknas bland de fria Svenska Medborgares antal, om, under utöfningen af det mig anförtrodde DomareEmbete , jag hade vidtagit en åtgärd , som jag ej från detta rum kunde försvara.
Friherre Stael von Holstein : Af Herr Ugglas anförande synes, att han anser denna afgift såsomen Consumtions-afgift; och finner således obillighet deruti, att då personalen i Städerne betalar 8 Sk., de på Landet skola vara befriade.
Herr Uggla misstar sig; afgiften är icke för Brännvinsförtäring, utan för Brännvins tillverkning, hvaraf följer, att den , sorn icke tillverkat , också icke bör beskattas.
Ständer ansågo det obilligt, att Hemmansägare på Landet skulle ovilkorligen er. lägga c
R:dr per hemman, antingen de brände eller icke, utan att Städerne skulle vidkännas ett lika Onus; derföre bestämdes att 12 personer i Stad, svara emot ett Hemman å De» 2 /Haji, /. m. 31 Landet j deraf följde likväl icke, att hvarje Dag. lönare och Tjenstehjon i Staden skulle erlägga denna afgift.
Den hade bordt af dem, sora ätogo sig Brännvinsbränningen och åtnjöto för^ månen deraf, erläggas} detta bevises af exemplet med Stockholms och Götheborgs Städer, hvarest ingen betalt något öre för denna Brännvinsbränningsrättighet, emedan MagazinsDirectionen erhållit förmånen , samt der öre också måste godtgöra Beskattningen.
Om Städerne således gjort det misstag, att belasta den enskildte personen med en afgift, som endast bordt drabba den, som begagnade rättigheten samt icke insett att detta bestämmande af 12 personer blott var en comparation med ett helt Hemman å Landet i bcskattningsvägen j så bordetta icke kunna tjena till ett skäl , att förvandla denna afgift till en Consumtionsbeskattning Grefve Mörner, Adolph Göran:
Jag erkänner fullkomligt, att detta ämne är af grannlaga beskaffenhet, och att det är svårt att deruti fatta ett rigtigt beslut.
Författningens otydlighet bevises bäst genom den olika tydning densamma varit underkastad, och genom den proposition, som Kongl. Maj.t till Riksens^ Ständer i detta ämne aflåtit.
Majrt år 1815, i anledning af inkomne underdåniga besvär från Örebro Län öfver denna afgifts utgörande, i Nåder förklarade, att uppbörden deraf i det* ta
Län borde verkställas lika som på andra Orter, var det må hända i synnerhet de betydliga svårigheter, sorn skulle möta vid återbäringen, i händelse de personer, som redan i äng 32 Den 2 Maji, f, m, tira Län hade erlagt denna afgift, skulle anses berättigade att densamma återfå , som fästade Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, tillika med den omständigheten, att i lall eftergift hade ägt rum för de p rsoner, som icke hade betalt, skulle derigenom en brist uppkomma i StatsCassan, til! hvars betäckande någon tillgång icke fun» nes-
Men sedan svårigheterne vid verkställigheten af Kongl. Majtts berörde beslut blifvit ännu känbarare och man tillika icke kunde undgå att finna, huru tryckande det skulle blifva för de fattigare FolkClasserne, att sedan de åsamkat sig flere års obetalte Brännvinsafgifter, på en gång utgifva de samma; så beslöt Kongl. Maj:t, vid förnyad underdånig anmälan härom, att låta tills vidare inställa all verkställighet utaf Uppbörden, samt att till Riksens Ständer göra hemställan om afskrifning för de Län , som berörde afgift icke betalt.
Då man påminner sig, att BevilltiingsFörordningen ensamt uppgöres af Riksens Ständer, utan att Kongl.
Maj t äger att densamma granska eller dermed taga vidare befattning, än blott låta Förordningen kungöra, samt att berörde Författning är till sina allmänna grunder blott berättelsevis uti Riksdagsbeslutet anförd, men att deremot jSio års Förordning angående
Brännvinsbränningen och afgiften derföre är enlig med Riksens Ständers till Kongl.
Majrt aflåtne underdåniga Skrifvelse i detta mål; så lärman också finna, att sistnämnde Förordning är den Författning, som vid denna frågas afgörande uteslutande bör tagas till grund, emedan debite, ringen Dm 2 Maji, f. m. 33 tingen af en uppbörd, bör naturligtvis ske efter den Författning, som innehåller ej allenast hufvudgrundeTne, men alla detaljer, sorn vid en sådan debitering böra iagttugas* Enligt berörde 1810 års Förordning, skulle BrännVinsSkatfen utgå: 1:0 af Jord å Landet, nemligen tili 2 R:dr af hvarje helt Hemman, och i förhållande derefter för större eller mindre Hemmansdelar; 2:0 af Personalen i de Städer, hvilka ägde tillstånd att tillverka Brännvin, hvarvid hvarje Mantalsskrifven Person borde erlägga 8 Sk.; och som Stockholm Och Götheborg från ert sådan rättighet undantagas, i anseende till Kronans i riessa Städer belägne stora Bränneriet, blefvo äfven dessa Städer från Bevillnings - afgifts erläggande efter Personalen befriade:
Vidare stadgades, stt de personer å Landet, hvilka icke ägde eller besutto Jord, men likväl önskade att af Brännvins- brännings_rättigheten sig begagna, hofde betala afgift i likhet med Städernes Innevånare eller 8 Sk. för personen, samt dessutom sefskild Fahne-afgift.
Enligt dessa grunder syneS det mig tydeligt, att den nämnde äfgiften för Personalen berodde i Städ rne af rättigheten att bränna, (hvilken supponerades 1 samma förhållande komma ätt derstädes begagnas och hvarföre ingen afräkning med” gafs); och på Landet äf deh yttrade önskan , att då nian ej ägde jord, likväl begagna Brännings-rättigbeten , i hvilket fall, i stället föt Hemmans-afgiftett, den för Personalen skulle Ridd. 0. Ad, Prof, VI.
B. I.
Aid. 5,6- Den 2 Maji, f. m. erläggas.
I följe häraf hade defc endast varit på de Landsorter, der flere p rsoner förklarat sig vilja bränna, thuru de ej voro Jordägare, som nämnde af if> bo dt uppbäras.
Men nu är frågan icke blutt om Förfaitningens mening, Utan äfven om hvad åtgärd skall i afseende på de. personer, som Brännvins-afgift ännu ick r erlagt, kunna vidtagas:
Antingen, enligt hvad Utskofen i deras Betänkande föreslagit, den återstående afgiften bör utgå, i hvilket fall tyngden egenteligen drabbar den minst bemedlade delen af Nationen, eller man skall förordna om återbäring till de personer, hvilka redan érlagt afgiften för åren i8iu, 181 r och 18x2, af hvad de i detta afseende utbetalt.
Vid förra omständigheten möter för indrifvandetden svårighet att få reda på de personer, hvilka ännu icke hafva en sådan afgift sig afbördat, sedan dessa under tiden ombytt vistelseort och deras bostad möjliger» nu kunde vara okänd.
Man måste då gå tillbaka till Mantalslängden hvilka oftast icke skulle kunna lemna tillräcklig upp ysning, i synnerhet som äfven en del af de skattskyld ga kunna vara med döden afgångne och manga omvägar, innan fullständiga upplysningar i detta fall erhållas, skulle vidtagas.
Då dessufom Taxeringsmännen, i afseende på afkortning, skulla lemnäs en prövningsrätt af de personers omständigheter, hvilka såsom medellösa borde från afgift befrias, finner jag åfv n d n samma mindre säker och mindre rättvis.
I följe af alla dessa serskilt» omstäo - Den 2 Maji , f, nti 35 digheter trot jag det vara i högsta måtto be* tänkeligt att bifalla Utskottens Betänkande.
I senare Fallet, eller i händelse af återbäring, uppstår derigenom en brist i StatsCassan,_söm icke annorlunda kan fyllas, än genom ny Bevillning3 och det är af dessa anledningar, jag vågar hemställa till Högloflig^ Ridderskapet och Adeln, om icke ett sådant beslut kunde tågås* hvar* igenom stadgades, att den del af Brännviosafgiften för berörde år, som redan influtit, skulle af StatsCassan behållas och icke återbärasj men att deremot de personer, som ännu icke en sådan afgift erlagt, må derifrån varda befriade.
Såsom ett ytterligare skäl för det seJ nare tillstyrkandet, bör jag ej underlåta anföra, att då de fleste af de Restskyldige äro fattigt folk , som icke varit betänkte på att föf detta kraf hålla någon sparad penning i beredskap, skulle det blifva för mycket tryckande, att nu på en gång utgifva 3:ne års obetalt
Brännvinsafgift samt tillika det löpande årets utskylder.
Jag finner väl detta sätt att gå tills väga icke fullt Öfverensstämmande med en absolut rättvisa, men då så mångå betydande svårigheter skulle möta för återbäring, och dåde personer, som erlagt afgiften, om dess återbe* kommande ej väckt någon fråga ; så anhåller jag att, i anledning af de Anmärkningar jag nu framställt, Betänkandet matte varda återremitteradt.
Skulle deremot Ridderskapet och Adeln finna, att Betänkandet bör, sådant det nil är, antagas, får jag endast yrka, att icke alle-* nast all varsamhet vid indrifvandet må iagtta* gas3 utan ock att Uppbörden, ej annorlunda ä*t Den 2 Maji, / m. successive, och delad på vissa år, må verkställas, så, att den ej må blifva för mycket tryckande.
Ehuru jag ej i allmänhet haft tillfälle följa Bevillningsärenderne, har jag likaväl om detta
Måls be$kaffenhet gjort mig ooga underrättad, emedan sådant varit en pligt, dådet äfven tillhört Siatslltskottets handläggning.
Jag har blifvit förekommen af Herrar von Torne och Uggla Uti besvarandet af den förebråelse Utskotten erhållit, att de, genom afstyrkandet af befrielsen Irån BrännvinsBevillningens utgörande, begått en uppenbar orättvisa; men jag utbeder mig likväl, att, i anledning af hvad jag här hört v »ras, få framställa några anmärkningar.
Det har blifvit anfördt såsom högst betänkligt och fordrande en föregående granlaga pröfning, att fatta ett beslut, hvarigenom utaf den fattigare delen af Nationen skulle utfordras flere års inHestående afgifter.
Detta har icke heller Undfallit Utskottens uppmärksamhet; hvilket k >n synas deraf, att Utskotten hemställt, att vid utkrä vard t af berörde afgift yttersta varsamhet matte iagttagas samt Författningarne angående aCUortningar med noggranhet handhafvas.
D t nå'te vara lätt are att afskrifva afgiften för en person, sorn ej fins, än att återbetala redan tippburne medel, hvaraf sannolikt en betydlig del under hvarjehanda skäl skulle komma att stadna i KrunoBetjeningens händer.
Då en summa af icke mindre än omkring Den 2 Maji, /. m. 37 200,000 R:dr erfordras för att återbetala alla dein, som redan i behörig ordning erlagt den stadgade afgiften, skulle Riksens Högloflig© Ständers förlägenhet att fylla StatsVerkets behof, ännu mera ökas, genom ett dylikt beslut, Utan att medföra serdeles bå'i»<d för dem, som salunda återfinge 24 Skdlingar på personen, Det kan ej siå tillsamman* att förklara någre personer frie från skyldigheten att utgöra en stadgad afgift, för det Embetsman ej rätt tillämpat gifne Författningar, då andra deremot mäste betala.
Nu är ej frågan om principens rigtighet, som ligger till grund för Brännvins-afgiftens utgörande, utan endast om efterlefnad af hvad redan i denna del finnes genom Riksens Ständers beslut förordnad!.
Så har äfven Kongl. Maj:t, uti dess meddeldte fastställelse af Kongl- KammarRättens Utslag, ansett denna sak.
Maj.ts aflåtne nådiga proposition i detta ämne bevisar endast Konungens fortfarande omvårdnad för den behöfvande delen af Nationen, men bör ingalunda hindra Riksens Högloflige
Ständer att i ämnet taga det beslut, hvartill omständigheterna i allmänhet rättvisligen kunna föranleda.
H< har äfven blifvit yftradt, att Uiskotten felat deli, att de icke i Betänkandet anfort hela $ n af Riksdagsbeslutet af den 2 Maji 1810, utan blott en del deraf; men det synes mig som man på samma grund skulle Kunna förebrå Utskotten att icke hafva citerat hela B villningsFörordningen, derest man skall upprepa gådant som icke har afseende på saken, Om Dm 2 Maji, f m.
Ständer skulle medgifva eftergift för de Orter af Riket, som icke erlagt afgiften, u* tan att tillika besluta restitution åt de perso* ner, sorn sin skyldighet i denna del fullgjort, så skulle derigenom endast befrämjas ökade tillfällen för Embetsman att eludera Riksens Ständers Förordnanden, Jag vågar tro, att den anledning
Utskotten gifvit till en noga tillämpning af Författningarnes föreskrift, icke skall medföra några vådor, i synnerhet sorn utgiften för hvarje person endast är 24 Sk il. lingar, Dm, som ej har tillgång till gällande af detta belopp, är i grund af AfkortningsFör* fattningarne berättigad till afskrifning, och den person, som ej kan anträffas, är likaledes från afgiften befriad; men det är en ofantelig skill* aaJ att uppbära ilrår/avarande afgift af några få Län, eiler att återbetala hvad redan blifvit innom f af Rikets provincer uppburit.
Sorn jag icke kunnat finna de emot Utskottens Betänkande framsiällde Anmärkningar vara af den beskaffenhet, att de samma höra föranleda till ^.terrem ss och sådant endast skulle borttaga tiden, får jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken a; hålla ont Proposition till bifall 9 Be* fänkandet.
Denna gång vågar jag ej yttra mrg i sjelfva saken j
Utan inskränker mig blott vid den anhållan, att dervid få göra en enda anmärkning.
En värd Ledamot, nemligen Herr StatsRådet, Grefve Mörner, har, så vida jag eljest rigtigt fattat hans mening, förklarat: ”Att dä Kongl-, Den o Mnji j f. m. 39 ”Mctyi i November manad år 1815 stadfäste ” Kultti.
Kammar Rättens Dom, skedde det (dott ”för att hejna Stats f erket från skyldigheten ”att återbära den skatt, som redan hade in— ”flutit, samt ge/iom försöket. att afven indrif”va återstoden, förskaffa utväg till fyllande ”af Stats Nerkels dä varande ytterligare behof.” Jag vågar deremot föreställa mig, att Kongl.
Maj t följde vid detta tilllälle, ätven» som vid alla andra-, blott rättvisa och rätts-r, principe.
Då det derföre ej höfves eller till-f kommer mig att här pröfva lagligheten ai Kongl.