Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då år 1S09, efter 1,170,000 tunnors utsäde , skördades 6.530.000 tunnor säd, och år 1810, efter 1.238.000 tunnors utsäde, 6,630,000 tunnor erhöllos, deremot, år 1812, efter 1,272,000 366
Den 31 Mars: tunnors utsäde, allenast 5,060,000 tunnor säd.
Om man således besinnar, att oaktadt 34,000 tunnors ökadt utsäde, uppkom likväl emellan åren 1S10 och 1812 en minskad afkastning för det sednare, af ej mindre än j,57c,000 tunnor, skall man lätt öfvertyga sig, hvilket oerhördt omfattande företag det skulle vara, om något slags allmän förvaltning hade varit ålaggd att uppköpa öfverskottet af de förstnämnda åren och att ensam fylla bristen under det sednare.
Om man beräknar den sistnämnda summan till blott 6 R:d B:co öfver "hufvud, hvilket, i anseende till de i följe af 1812 års missväxt uppkomna höga priser, icke måtte vara för högt tilltaget, skulle fyllandet af bristen, i följe af x812 års misslyckade skörd, hafva fordrat i penningar ej mindre än 9,420,000 R.'d
Bco, och då är ingenting upptaget för uppköpen, som skulle hafva gjorts under de föregående åren.
Det är sannt, att de i samma mån minskat behofven under det sednare, men förhållandet i det hela vittnar ej mindre om betydligheten och svårigheterna af företaget, att styra Spannmålshandeln för en hel Mation.
Man har anfört
England och visheten af dess Spannmålsförbudmen man har misstagit sig, då man sagt, att detta ägde runi på i6So:talet.
Det var år 1463, under en tid, då Englands Handel och Manufa* cturer ännu knappt voro i sin början, som utländsk Spannmåls införsel förböds, till dess sädespriserna i Riket öfverstigit en viss proportion.
Men år 1552 synes redan af en då utkommen Författning, att införsel ansågs så - Den 31 Mars'.
367 som något alldeles vanligt, och att man i synnerhet hade för afsigt att behålla så mycket
Säd och förråd på lifsmedel hemma, sorn man kunde, samt befordra införseln, för att göra tillgångarna så mycket ymnigare.
Man har endast, i förhållande till inhemska Sädespriserna, bestämt tullen på inkommande utländsk
Detta system bibehölls, med obetydliga afvikelser, till år 1688, och i allmänhet harman i England ansett låga Spannmålspris såsom grunden för fabrikernes och handaslöjders uppkomst.
Det var först det sistnämnda året, som den inhemska Spannmålens utförsel ej allenast tilläts, men uppmuntrades med premier; då de inhemska Sädespriserna ej öfverstego ett visst belopp-
Denna författning upphäfdes likväl helt och hållet 1773, och sedermera hafva förmånerne för den inhemska Jordbrukaren endast bestått uti den skillnad i Tull-afgiften , som efter Sädesprisernas olika förhållande varit utsatt vid införsel af utländsk Säd.
Englands utvidgade Fabriks- och Handelssystem torde också svårligen medgifva ett annat förhållande, och gör dess exempel föga lämpligt till andra folkslag, som ej äro i samma belägenhet.
Men det är icke mindre märkvärdigt, att oaktadt den farhåga Regeringen der, mer än annorstädes, måste hysa för uppkommande brist, har man likväl aldrig försökt att genom allmänna förråder förekomma den.
Tvärtom har resultatet af en undersökning, som hölls i anledning af den brist och dyrhet å lifsmedel, som år 1800 ägde rum, blifvit det, att ali Lagstiftande åtgärd, vid dessa ämnen , ansågs 0- 363 Den 31 Mars. tjenlig.'
Hertigen af Portland, dåvarande inrikes Minister, utfärdade ciiculairer till styresmännen i aila provinser, hvaruti han, såsom det bästa medel att minska bristen och dyrheten, endast anbefallte dem att kraftigt vidmakthålla Lagarna om fri handel med lifsmedel och deras obehindrade transport ihan en ort till en annan, samt i detta afseende skydda personer och egendom.
Då Magistratspersoner i staden Nottingham tillsände samma Minister en Subscriptions-lista, som de mest ansedde af stadens invånare hade undertecknat, och sorn hade till föremål att genom inköp al utländsk spannmål öka tillgången deraf, svarade han, att han ville med nöje med 300 P. St. deltaga i subscription, men med det uttryckliga vilkor, att den sålunda anskaffade Spannmålen ej skulle utbjudas lör mindre, än den på stället i Nottingham kostade, så framt ej spannmålspriserna i allmänhet folie, i hvilket fall den skulle försäljas till det pris, som kunde på torget för densamma erhållas.
Detta förhållande stod i öfverensstämmelse med den i England dagligen allt mer och mer stadgade öfvertygelsen, att det bör såsom en orygglig administratifprincip antagas, att Regeringen ej bör taga någon befattning med anskaffandet af lifsmedel, eller bjuda, till att styra priserna derå.
Den namnkunnige Edmund Burke har uti en år 1 795 till Herr Pitt ingifven memoire yttrat samma tankar, Och då en stor mans yttiande till en 4 annan stor man, ehuru må hända icke till alla - Den 31 Mars. 369 la delar lämpligt till Sverige, likväl ej kan vara annat än af stort interesse, tror jag mig icke missbruka Eders Excellences och Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tålamod, om jag anför åtmindstone ett stycke deraf.
”Ett större och förderfligare misstag, säger Edmund Burke, kan ej begås, än att viljtv styra någon gren af åkerbruket pä andra lin de vanliga grunderna för handel och vandel, nemligen art producenten bör tillåtas, och äfven förmodas, söka all möjlig vinst, sorn han utan flärd eiler våld kan erhålla; att han bör på bästa sätt få vända ymnighet eller missväxt sig till g-do., bör efter behag få hålla på sina varor eller sälja dem, och bör för ingen vara skyldig att göra redo för sitt lager eller sin vinst; på alla andra vilkor är han en slaf af coniiimenten , och att han är det, är af ingen nytta för cousum nten sjelf.
Aldrig var en slaf så nyttig för sin herre, sorn en fri man, hvilken handlar med honom pä lika fot, i kraft af en öfverenskommelse, afslutad efter giunderna för stridande interesse!! och balancerads fördelar.
Om qonsumentea finge råda, skulle han alltid sjelf blifva ett oller för sin orättvisa.
Jordägaren bör aldrig glömma, att jordbrukaren är hans representant.5* 51Det är en farlig sak att göra experimenter på jordbrukarens bekostnad.
Hans capital (med undanlag af några få personer och några få ställen) är vida svagare, än man gemenligen tror.
Capitalet, sådant det är, omsättes blott en gång om året, och i vissa Ridd, 0, Bd, Fröt.
N:o 47. 48•
37» Den 31 Mare. grenar af åkerbruket fordras tre år, innan pen» ningarne återbetalas.” ”Förhållandet emellan production och consumtion bestämmer priserna.
De som önska förstöra denna naturliga måttstock och nödvändigt vilja igenom magtspråk besluta, att bristande production ej skall ersättas igenom tillökta pris, lägga yxan vid roten af sjelfva production.”
Äfven på ett enda år kunna de derigenom göra mycket ondt, emedan en Jordbrukares handtering är en af de mest osäkra och fordrar tio gånger mera arbetsamhet, vaksamhet, uppmärksamhet, skicklighet och äfven lycka, lör att drifvas med framgång, än någon annan handtering.
”Ett rykte, fortfar Burke, har varit gängse, alt det är i fråga att anlägga allmänaa Magaziner och att afsigten med den anbefallta undersökningen är att underlätta Regeringens upphandlingar.
Jag hör nu, att en sådan anstalt blifvit föreslagen och är under öfverläggning, d. v. s. att Regeringen skall, på Statens bekostnad, öppna kornbodar för att undersälja Spannmålshandlanden och göra jordbrukaren undergifven consumenten, derigenom att den sednare af Regeringen (örsäkras om Spannmål, emot ett visst skäligt pris.” ”Om en sådan plan antoges, skulle jag ej vilja ansvara tor Magazinernas säkerhet , för förvaltarens, och icke en gång för Stä* Den '31 Maru 3 71 dernes, der Magazinerna blefvo anlagda.
Första stormen af pöbelns yrsla skulle lalla på de*sa inrättningar.
Så mycket i politiskt afseende. ” ”1 ceconomiskt åter måste jag anmärka , att upprättandet af SpannmålsMagaziner olver hela Riket skulle medföra en oberäknelig kostnad och deras underhåll en stor årlig utgift; att deras förvaltning skulle fordra en armée af betjening; att capitakt för uppköp af Spannmål måste vara Ofantligt; att spillning, förskämning och afskrifning skulle väcka ett förskräckligt deficit på hela rörelsen samt att Folkets missnöje att få unken och skämd Spannmål, sorn ofta vid försäljningen måste hända, skulle blifva allvarsamt.” ’ Vart climat (hvad också andra länders må vara) är ej tjenligt att en längre tid förvara Hvete i Magazinerna.
De bästa och i sanning de enda goda Magaziner, äro Jordbrukarens välförsedda stackar, der Säden förvaras i sin egen halm, frisk och ren, fri från insecter och jemförelsevis utan någon kostnad.
Jordbrukarens stackar och lador hafva varit Englands enda SpannmålsMagaZiner, ifrån upphofvet af dess åkerbruk till denna dag.
Allt detta sker på hans bekostnad och hans risque allena.
Han skattar till Regeringen; han erhåller af den intet, utom beskydd, o*h dertill har han en rättighet.
I det ögonblick
Regeringen visar sig såsom köpare, blifva alla grunder för handel och vandel upp- Och ner - 372 Den 3 i Mars, vände.
Jag vet ej, om Jordbrukaren skall IIda mycket deraf, så länge någon täflan emellan köpare finnes q var 3 men det vet jag, att den köpslagande Regeringen skall snart blifva bankrut, och att consumenten skall slutligen lida.” ”Om Regeringen gör alla sina upphandlingar på en gång, skall han straxt höja priset för sig sjelf; om småningom, så måste han följa de gångbara priserna.
I sednare fallet blir verkan ingen, och consumenten kunde lika väl köpa ur första handen, i mån af sina hehof.
All Regeringens kostnad är gratis, men om afsjgten med denna plan skulle vara, hvad jag misstänker den är, förstöra alla speculanter å Sp nnmål, alla mellanhinder emelian Jordbrukaren och Consumenten , och att igenom en frivillig uppoffring af en erforderlig summa tvinga bagaren att handla med Regeringen , så tiliåt mig säga, att han måste begynna en annan rörelse, den af mjölnare eller mjölhandlare,-åtföljd af nya kostnader och ny risque.
Om Regeringen skulle lyckas i begge dessa handteringar, så att utesluta dem som drifva desamma , på enskildta och naturliga capital; så har h:n dä i sin hand ett monopolium, som under sken af ett monopolium igenom capital i sjelfva verket vore ett monopolium genom magt, och skulle förstöra allt hvad det vidrörer.
Rikets åkerbruk kunde ej äga bestånd inför det.” ”1 min tanka, fortfar slutligen Burke, finnes ingen annan utväg att förekomma ett ondt, Den 31 Mars. 373 som leder till undergång af vårt åkerbruk och den del af vår inrikes handel, sorn är närmast dermed förenad, än att manligt emotstå äfven första vinken, speculatif eller practisk , att det är i Regeringens magt, tagen såsom Regering, eller i de Rikes, såsom Rike, att förse de fattiga med de förnödenheter, sorn det behagat Försynen att för en tid tillbakahålla.” Sådant är Herr Barkes yttrande.
Jag vet, att en del deraf endast angår England; jag är långt ifrån att förmoda, ännu mindre påstå , det större delen af detsamma kan lämpas på Sverige.
Men jag har velat visa, huru uti ett land, der man är van att hafva vida större medel att använda , än här , det ändå fanns öfverstiga Statens krafter, att förse Allmänhetens Spannmålsbehof Jag har önskat, att man deraf skulle sluta till gränsen mellan Statens förmåga och de enskildtas på ögonblickets intryck grundade önskningar; jag har trott, att man härutaf skulle få anledning linna , huru obilligt det är, att ömsom begära, det Staten skall till högt pris emottaga det öfverskott af Spannmål man ej beqvämligen kan blifva utaf med, och en annan gång, att Staten skail till lindriga priser utdela Spannmål åt de behöfvande.
Deremot bör jag, i anledning af det föregående, erinra, att i ett land, der invånarne, kringspridde på en stor jordyta, ofta äro långt skillöe, både ifrån afscättnings- och uppköps-tillfäilen, der transport-svårigheterna ofta äro ganska betydliga, eler ohirutsedde naturhändelser ej sällan skada årsväxten, der 374 Den 31 Mars. sjelfva producenten vid sådana tillfällen ingår uti köpares amal och blir ibland dem sorn begära spannmåls understöd, uti ett land ändtli. gen, der hamnarne äro en stor del af året tillfrurne, till detsamma kan icke heller lämpas allt hvad som kan sägas om England, i detsamma bör Regeringen vara försedd med medel att afhjelpa de svårigheter, som öfverstiga den enskildta förmågan.
Men jag bekänner också, att jag icke ansett nödigt eller möjligt, att Styrelsens åtgärder i detta fall skulle mycket utöfver denna gräns utvidgas: att jag trott, det kännedomen, att de ej gingo öfver ett visst mått, var ett sätt att icke afskräcka den enskildta Spannmåls-handlaren.
Jag har trott, att man icke boide af Regeringen begära allt, emedan man icke var dertill berättigad, och emedan det äfven kunde blifva skadligt.
Jag har andeligen trott, att det vore af yttersta vigt, i detta så väl som alla andra fall, alt noga åtskilja, hvilka olägenheter det kan tillkomma och bero utaf allmänna Styrelsen att rätta, och hvilka endast ge. rom tiden och förändrade omständigheier kunna afhjelpas.
— Det är i detta utseende jag trott mig böra visa, huru litet man hos ett annat upplyst folk ansett Regeringen i detta fall kunna och böra göra, och jag har vågat förmoda, att det skulle tillåtas mig sima deraf, det vi äre densunma så mycket mera erkänsla skyldige för hvad den uträttat.
Det var mig af denna anledning oväntadt, att höta talas om Magt språk och deras Den 31 Mars. 375 påföljder, i anseende till MagazinsDirectiona tillgångar, under en tidpunkt, då denna Direction mer än någonsin visat sig vaksam för det Allmännas tjenst.
Man behöfver i detta afseende endast läsa Konungens 6ednaste Berättelse till Riksens Ständer samt rådfråga invår. arne i Dalarne, i Wermland och i flera af de öfriga, i synnerhet af Rikets norra provinser.
Jag väntade, att hvar och en skulle skilja emellan den tid som förflutit för och efter 1S09, och jag kan med trygghet säga, att under denna sednare tidrymd har, hvad MagazinsDirectionen angår, intet annat magt*pråk (om man så vill kalla det) ägt rum, än den afskrifning af MagazinsDirectionens fordran hos Statsverket, 1,163,000 R:d, hvilken då varande omständigheter nödgade Rikets Ständer sjelfve att vid 1809 års Riksdag besluta.
Om också Direction varit styrd af deras egna Deputerade, hade de väl icke kunnat hindra ett sådant steg.
Då Rikets Ständer äga rättigheten att taga kännedom om Verkets förvaltning och att tillse huruvida de af deni beviljade Fonder blifvit behörigen till sitt ändamål använde, synas de deruti hafva alla de rättigheter och den säkerhet, de kunna skäligen begära.
Att genom en blott af Rikets Ständer beroende och af dem tillsatt Corps vilja föra MagazinsDirections förvältning, synes mig föga öfverensstämmande med detia Embetsverks befattning.
Denna inrättning är, så väl i anseende till upplysningars inhämtandr, som i anseende till förhållandet vid Spannmåls.införskrifnmgar och 376 Den 5 i Man. da Relationer, sorn denna Förvaltning måste underhålla med alia Land höfding::r och flera andra Embetsman, uti ett beständigt sammanhang och snart sagdt beroende al’ allmänna Styrelsen, och dä man vill, att Regeringen skall hafva omsorgen för det helas väl och bestånd, vore det föga passande att betaga densamma inseendet olver den vigtigaste grenen af alla ceconomiska detaljer, deri om det helas uppehälle.
Utan Regeringens biträde, hade också en sådan Direction, i ert ställning, sorn den om hösten )Si:, föga kunnat uträtta.
Det måste vara en skillnad emellan blotta räkenskapsverk och dem som stå i ett oskiljaktigt sammanhang med de verkställighets åtgärder, hvilka af dagligen förändrade betlof erfordras.
Lika väl som de förras förvaltning kan ifrån allmänna Styrelsens vara åtskilld, lika litet böra och kunna de sednare blifva oberoende derutaf.
Det är icke möjligt att gifva behörig rigtning ät ett Samhälles hushållning, utan att äga ledningen och öfversigten af det hela.
Hvad åter angår det föreslagna förbudet emot utländsk Spannmåls införsel, lärer det fordra nogare undersökning, och torde böra förvandlas till förhöjda Tullafgifter på inkommande Spannmål.
Då utsigterne, i anseende till innevarande års gröda, äro på flera ställen ganska osäkra •, då oaktadt den ifrån de flesta orter öfverklagade bristen på afsättning, Spannmåls-reqvisitioner likväl både ifrån Calmar och Halmstads
Län inkommit, då Spannmålspriserna ännu på vissa trakter, till och med i Blekinge Län, stå inemot 10 R;d Den 3 i Mars. 3 77. B:co för Rågen o. s. v., så lärer man finna, att ett totalt införselförbud vore föga försigtigt, att äfven tullförhöjningen för det närvarande lordrar en särskildt pröfning.
Det är emedlertid onekligt, att om en viss gradation fastställes, då tullen skall höjas mer eller mindre i förhållande till de allmänt gångbara Sädespriserna, vore detta ett af de mest gagnande mått och steg för Jordbruket och Spannmålshandeln, som kunde vidtagas.
Det gåfve säkerhet åt båda, och igenom möjligheten att i flera händelser närmare beräkna utgången, skulle det förekomma många förluster.
Om till detta lägges ett annat, att då spannmålens värde inom Landet ej öfverstiger ett visst pris, bevilja premier för utförseln, och derigenom sätta Svenska Jordbrukaren i tillfälle att halla pris med öfriga länders, tror jag att etne hufvudsakliga grunder skulle vara laggde för åkerbrukets befordran och beredande ai de tillgångar inom Landet, sorn nu mer än någonsin äro ett af hufvudvilkoren för vårt sjelfbestånd.
Men båda dessa mesurer fordra, för att utföras, grannlaga undersökningar och beräkningar, genom hvilka det bör blifva närvarande Riksens Ständer förbehållet att utmärka sin sammanvaro.
Friherre Boye, Ludvig.
De ämnen, som blifvit upptagna uti Herr Grefve Mörners Memorial, äro af ett ganska stort och allmänt värde: och i Den 31 Mars sådant afseende torde samma Memorial förtjena att komma till Allmänhetens kännedom.
De yttranden och de omdömen, sorn Herr Grefve Mörner, uti samma ämnen, meddelat, torde äfven, så till deras grunder, som till deras beskaffenhet, förtjena den närmare granskning, hvari Allmänheten tilläfventyrs skall önska att deltaga: och det är på dessa skäl, som jag vågar ödmjukligen föreslå, det Herr Grefven och Landtmarskalken och Höglofl.Kidderskapet och Adeln ville anmoda Grefve Mörner att från trycket utgifva sitt Memorial, och det så tidigt, att äfven den närmare granskning, sorn troligtvis derpå föijer, må komma Riksens Ständer till nytta, innan de åtskiljas.
Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Alar skalken gjord proposition, blef den af Friherre Boye nu gjorda hemställan af Ridderskåpet och Adeln bifallen.
Justerades följande : Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Plenum, den 31 Mars 1815* S. D. I anledning af gjorda anmärkningar vid StatsUtskotteis, den 23 Mars afgifna Och den 29 dennes på bordet lagda , Memorial, angående kostnadens bestridande till tryckning af RiksStåndens Protocoll med dertill hörande Bihang, blef detsamma af Höglofl.
Rid - Den 3 1 Mars. 379 derskapet och Adeln återremitteradt, och anmärkningarne till Utskottet öfverlemnade.
S. D- Vid föredragning af LagUtskottets, d-.-n 29. dennes på bordet lagda, Memorial, af den 23.
Mars, innehållande utlåtande öfver den af Riksens Ständers JustitiaeOmbudsman afgifna R ksdagsBerättelse , blef detsamma återremitteradt, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, hvilka äfven skulle till Utskottet åtfölja.
Bifölls RiddarhusUtskottets, den 29. dennes på bordet lagda, Memorial af den 23.
Mars, angående contant erläggande af afgifterna vid inskrifningen uti Adeliga JungfruStiftet äfvensom af Famillegåfvan, och om Ordenskorsens återlcmnande vid Adeliga Jungfrurs afgång genom Ägtenskap eller genom döden.
Herr Rothoff, Birger Fredrik, uppläste följande :
Då klagan öfver penningebrist inom en tid af tre år uppkommit, tillväxt och nu börjat blifva nära allmän; då Krono utlagorna för de flesta medborgareklasser dagligen blifva mer tryckande, och uppbörden flerestädes genom utpantningar måste verkställas; då i mängd kungjorde utmätningsauctioner vittna om Gäldenäiers oförmåga att betala infordrade
Lån; dä äfven egendomar mer än vanligt utbjudas
Den 3 i Mars. frivilligt till salu5 då deras afkastning icke till nedsalta pris kan löryttras, emedan vanlige köpare icke kunna betala, oaktadt de behöfva varorna; då gångbara penningerentan stigit vida öfver den vanliga: så kan man icke vara utan största anledning att anse förenämKda klagan väl grundad, klen då man tillika vet, att den ifrån Rikets allmänna penningeverk utelöpande sedelmängd icke blifvit under tiden minskad; då den tvärtom nu torde vara ökad; då, med få undantag, varuprisen i allmänhet icke fallit, hvaraf till någon del kan slutas, att penningemängden icke betydligen aftagit; då prakt och öfverflöd, yppighet och flärd, mer och mer tyckas utmärka rikedom, då ingen täflan synes mer sprida sig, än den i förbrukning af varor, hvilkas egenskaper ligga långt utom gränsen af ett redbart värde, af ett verkligt gagn, eller af den beqvämligihet och det nöje, som alltid åtföljer ett trefvet välstånd och en sansad lefnad: så lemna dessa till utseendet stridiga förhållanden stora anledningar till de vigtigaste undersökningar, så mycket angelägnare att anställa, som uppfyllandet af de önskningar man redan hört framställas, för att genom en ökad sedeltillgång afhjelpa det lidande man känner, kanske icke skulle åstadkomma den förbättring man åsyftar.
Det torde derföre blifva af yttersta angelägenhet, att söka utröna orsakerna till det onda, hvaröfver man klagar, förrän man tänker på botemedlen; och då jag nu går att våga ett försök häruti, tror jag mig icke kunna lyckas, Den 31 Mars. utan att med fästad uppmärksamhet å de klasser af medborgare, hvarifrån klagan öfver pennin, gebrist starkast höres, söka uppdaga den rigtning omloppet af pcnningemassan tagit, under den tid samma klagan uppstått och blifvit allmännare.
Jag har tyckt mig finna, att förenamrfda klagan egentligen är rådande hos Jordbrukare och Bergverksidkare i allmänhet, hos en stor del förädiare så af inhemska som utländska rudimat rier, jemte cbm, som med dessas producter drifva handel inom Landet, det vill säga , hos alla inhemska mest productiva klasser: och jag har äfven tyckt mig finna, huru rörelsen med dessas flesta tillverkningar aftynat, hvaremot allmänt synts, huru en vidgad handel uppkommit med sådana utländska varor, som äro att anse, dels för rent af öfverflöds artiklar, dels sådana, som med någon förmån, dels ock andra, sorn med en oberäknelig nytta inom Fäderneslandet vanligen tillverkas, men på en tid, till en lika oberäknelig skada, blifvit Nationen påförda.
Jag har äfven tyckt mig tydligen finna, att förenämnda klagan börjat egentligen från den tid , då Rikets handelsställning förändrades, samt att samma klagan med en ökad fart intill närvarande dagar tilltagit.
Men för att klarare kunna framställa saken, måste jag se tillbaka på den tid, då, för Fäderneslandets frälsning och bevarande från en hotande hastig förstöring, man utan alla främmande biträden, utan tilia tillgångar af ali - 382 Den 31 Mari, manna medel, hvilka voro uttömda, utan alla krafter hos ett tungt beiastadt och till antal lörminskadt Folk, måste nyttja den utväg, soni i nödens yttersta stund lanns vara den enda, nemligen att på Bankens och Nationens inbördes och gemensamma credit sätta i omlopp ett större belopp af Bancosedlar.
Detta kunde icke aflöpa utan vissa olägenheter i början, och man underlät icke att mångfaldigt i allmänna Blad framställa dem en tid efter Riksdagens i Örebro slut 1810} men man syntes icke betrakta, huru dessa olägenheter kunde uppvägas af hela Fäderneslandets och alla medborgares frälsning ilrån en hastigare, fullkomlig förstöring} man uppgaf inga andra utvägar möjligare i verkställigheten och mindre skadliga j sina följder} man betänkte icke, att ifrån samma stund, som man nödgades betydligt öka Rörelsecapitalet, man äfven stadgade och beredde medel att afhjelpa de olägenheter man förutsåg.