Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 31, i anledn. af väckta motioner, angide förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt och arfsrätt samt morgongåfva och fördel, blef detta betänk. ånyo bordlagdt, på begäran af Frih.
Cederström, Thure Fredr., och Hr Prytz, Lars Adolph. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 11 om aftonen.
In fidem protocolli, Albert Munck. 240 Den 9 December.
Måndagen den 9 December 1844.
Juslerades 10 prot.utdr. för d. 7 dennes f. och e. m.
Jag får vördsamt anhålla, att Ståndet läcktes inbjuda Högv.
PresteSt. att biträda dess i 16 punkten af Statslltsk:s belänk.
N:o 75 fattade beslut, lill hvilken inbjudning jag så mycket mera hoppas att PresteSt. skall lemna bifall, som flera vigtiga upplysningar, sedan ärendet förra gången förevar, hafva blifvit meddelade af Directionen öfver institutet för blinda och döfstumma, H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle
Hr Bildts förslag, att Högv.
PresteSt. måtte inbjudas att instämma i det af R. o. Ad. fattade beslut, rör:de anslag till institutet för blinda och döfstumma, eller 16 punkten af StatsUlsk:s utlåt.
Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s nedannämnde förslag lill R.
Sles und. skrifvelse!' lill K. M.: N:o 44, ang:de afskrifning af Majoren C.
Wenus’ skuld till fordna Spinn- och Corrections-inrättningen i Stockholm; N:o 45, ang:de ersättning till Elfkarleby gästgifverihemman i Upsala län, för förlorad mark, i följd af en väganläggning; N:o 46, ang:de upplåtande till Solna församling af en Carlbergs kungsgård tillhörande jordrymd; N:o 47, ang-.de nedsättning af arrende-afgiften för Motala kronofiske och mjölqvarn; samt N:o 48, ang:de utsyning af virke å kronoskog inom Skaraborgs län för knektestugors uppbyggande.
Äfvenledes upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 9 afgifna förslag till § i riksdagsbeslutet, ang:de inteckning af lifstidsstädja och undantagsaftal.
Med tillkännagifvande, att Hr Björnstjerna, Joli.
Magnus, som varit suppleant i StatsUtsk., hade inlemnat den pollett han såsom fullmäktig för adliga ätten N:o 2051 Furuhjelm innehaft, anmodade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Electorer att utse en suppleant i StatsUtsk. i st. f. Hr Björnstjerna.
Föredrogs ånyo Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 27 sisth Nov. och 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 12, i anledn. af väckta motioner om rättighet för Hernösands domkyrka att komma i åtnjutande af de 124 tunnor spanmål, som från Hernösands stift årligen utgå till Upsala domkyrka.
Den 9 December.
241 Dea vid delta utlåt, fogade reservation af Or Biskop Hedren upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, A tig., som derefter yttrade:
Det är icke blott Hr Biskop Hedrén, som varit af denna åsigt.
Hr von Rosen liar instämt i hans reservation och dessutom hafva emot Utskrns betänk, reserverat sig Frih. Hamilton, Hrr von Troil, Råfelt, Munck, Möllersvärd, Stenhammar och Utterström.
På grund af de skäl, som blifvit i reservationen anförda, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte afslå detta betänk.
Jag undrar för min del icke på, om många skulle vara af den tanke, som är uttryckt i reservationen, att de domkyrkotunnor, hvarom nu är fråga, lagligen tillhöra Upsala domkyrka, och att det således endast vore Hernösands kyrkas behof, som talar för sak.
För denna mening blir man lätt benägen, vid betraktande af det stora och sköna Upsahitemplet, dervid så många fosterländska minnen äro förenade.
Afven jag skulle ingenting högre önska och skall med min röst alltid bidraga dertill, att detta sköna ålderdomsminne må bibehållas och bevaras från förstörelse.
Men jag inser icke derföre, hvarför man skall hindras från att utöfva rättvisa, och rättvisa anser jag vara förenad med Hernösands stifts anspråk.
Om man återgår litet till historien af ifrågavar. tunnor, så finnér man, att vid samma tillfälle, som | utaf tionden bestämdes alt utgå till delning emellan biskopen, kyrkoherden och socknens fattige, fastställdes äfven, att från hvarje kyrkoherberge skulle jemväl utgå dels vin- och byggnadssäd och dels de s. k. domkyrkotunnorna.
Då detta beslut fattades, tillföllo Upsala domkyrka 124 t:r frän den del af WesterNorrland, som nu hör under Hernösands stift.
Dessa 124 t:r anslogos icke, såsom reservationen påstår, bestämdt till Upsala domkyrka, utan tillföllo henne på grund deraf, att hon då var domkyrka äfven för WesterNorrland.
Hernösand har sedermera blifvit förordnadt att utgöra ett särskildt stift, och i och med detsamma har denna rättsgrund förfallit.
Reservanten har påstått, att vid Hernösands stifts inrättande skedde en delning af domkyrkotnnnorna.
Jag har skaffat mig afskrift af det K. br. d. 5 Mars 1648, som bestämde anslaget för Hernösand.
Detta bref är utfärdadt, icke då Hernösand gjordes till ett stift, med biskop och capitel, utan då en superintendent utnämndes att föra styrelsen.
Orden i brefvet lyda så här: ”Eljest och såsom Wi håfve beviljat till kyrkans förfärdigande och vidmakthållande, så väl som ett särdeles hus upprättande i Hernösand, hvarest preslerskapet sine synodos och andre publike sammankomster hålta och hafva kunna, TO tunnor spanmål årligen af någon der när behållen kyrkotionde till YVår vidare förordning framdeles; så vele J ock, sådan Wår nådige vilje och förordning till följe, låta se efter, hvarest så mycken spanmål af behållen kyrkotionde der i nejden kan vara att tillgå, och låta den till Hernösand årligen riktigt levereras, till Wår vidare förkla5 II. 31 242 Den 9 December. ring.
Dermed sker Wår nådige vilje och nöje.”
Af de sisla orden synes det som örn man dä redan varit, betänkt på, att framdeles göra en annan förändring.
Så har äfven tillgått, dä på andra ställen delar af stift förordnats att utgöra särskilda stift. Wermland och Dalsland hörde t. ex. förut till Skara stift.
Först blef äfven der en superintendent, och till honom anslogos domkyrkotunnorna af Wermland; men från
Dahlsland utgingo dessa tunnor en längre tid till Skara, ehuru Dahlsland äfven hörde till Carlstads stift.
Då fråga väcktes 1747 om det obilliga häruti, förklarade R.
St., att de ansågo orättvist, alt domkyrkotunnorna tillföllo det stift, hvarinom de utgingo, och på deras hemställan beslöt K. M., att domkyrkotunnorna från hela Carlstads stift skulle tillfalla Carlstads domkyrka.
Man har således ett prejudicat för det nu ifrägavar. ärendet, der förhållandet är alldeles enahanda.
Reservanten talar om obillighet, och säger, alt om de 70 till Hernösand anslagna tunnorna hade sparats i 200 år, sä skulle man nu hafva 14,000 t:r.
Såsom det synes af det bref, jag nyss åberopade, anslogs hälften af dessa 70 tunnor lill ett synodalhus, så alt endast hälften således återstod för kyrkan, eller, med afdrag af den s. k. rågen, 2 kappar på tunnan, 33 tunnor.
Det der sättet att lägga ihop, är visserligen ganska vigt, men man skulle med samma skäl kunna säga, alt om någon af våra förfäder för 200 år sedan hade lagt ihop en tolfskilling, och låtit den förräntas år från år, så skulle vi otvifvelaktigt vara rika allihop.
Reservanten, som af den siste värde talaren är åberopad, säger vidare, att Utsk:ns förslag är vådligt.
.Jag erkänner visserligen, att om någon länge innehaft en egendom eller hvad som helst, så är det obehagligt att nödgas återlemna det, men då detta återtagande vore grundadt på rättvisa, så hoppas jag, att sådana ord, som att tala om vådlighet, icke må hindra det rättas framgång.
I följd af de skäl, som jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt, att Ståndet behagade bifalla betänk.
Om jag med den siste värde talaren kunde instämma deruti, att det vore en rättvisa, om ifrågavar.
J24 t:r skildes från Upsala domkyrka och lades till Hernösands, så skulle jag också tillstyrka bifall till de förenade Ulsk:ns utlåt.; men jag kan icke se saken från den sidan.
Ehuruväl mitt namn icke står bland reservanternas, har jag likväl inom Utskm varit af en annan mening, och vid voteringen lagt nej i denna fråga, som, om jag minnes rätt, med en rösts pluralitet afgjordes.
När Hernösands stift skildes från Ärkestiftet, så blefvo icke, på sätt, som då Carlstads stift skildes ifrån Skara, de lill Upsala utgående domkyrkotunnor lagda till Hernösand, utan ett särskildt anslag skedde lill Hernösands domkyrka, på det att Upsala domkyrka skulle få behålla hvad den hade, utan rubbning.
Man ansåg, att Upsala domkyrka vore ett minnesmärke af den forntida byggnadskonsten, som gjorde Riket heder, och att lion vore för stor för att af sin egen församling kunna underhållas.
Ett betydligare statsanslag var derföre nödigt, för att upprätthålla
243 henne i elen glans, sorn man ansåg, att Rikets första domkyrka borde äga.
Deremot tyckte man, att 70 tunnor borde vara nog för Hernösands domkyrka, pä samma sätt som man ansett, att 70 t:r voro nog för Carlstads, hvilken icke eller begärt något tillskott, utan kunnat underhållas i ganska godt skick, genom detta statsanslag jemte församlingens egna bidrag.
På samma sätt hade Hernösands domkyrka bort kunna underhållas och upprätthållas, om medlen der blifvit använda med besparing och communen vederbörligen dertill bidragit.
Hernösands domkyrka emedlertid skulle vara i behof af större anslag, hvilket väl är möjligt, så ser jag likväl deruti ingen grund, att Upsala skall hädanefter mindre än hittills behöfva det understöd, som man nu vill fråntaga henne.
Att taga från den rike och lemna åt den fattiga, liar visserligen under det förflutna århundradet varit brukadt afen beryktad person, men jag tvillar på att R.
St. böra gå denna väg.
St. vilja anvisa ett anslag för Hernösands domkyrka, så skall jag icke motsätta mig det, såvida behofvet blir riktigt utredt.
En motion har blifvit gjord om ett lån af 40.000 r:dr för Hernösands domkyrka, hvartill bifall redan blifvit tillstyrkt på en afdelning i StatsUtsk.
St. bevilja detta län, så skulle jag tro, att allt hvad som för tillfället bör göras, är gjordt för Hernösands domkyrka.
Vid ett annat tillfälle kan kanske blifva utredt om hon behöfver något ytterligare statsanslag.
För närvar, finnes ingen calcul uppgjord, som utvisar med huru mycket församlingen sjelf bör bidraga, eller om det måhända också finnes någon landsförsamling, som deruti bör deltaga.
Skulle Hernösands domkyrka erhålla dessa 124 t.r tillika med de 70 t:r, som förut äro henne anslagna, sä blefve det tillsammans 194 t:r, eller lika mycket som Linköpings domkyrka har till sitt underhåll och lill underhållande af dervarande synodalbehof och biskopshus och mera sådant.
Denna kyrka är likväl säkerligen 4 gånger större än Hernösands domkyrka kommer alt blifva.
Skulle nu så stora statsanslag göras lill Hernösands, så borde andra domkyrkor i Riket äga ännu mera grundade anspråk derpå, isynnerhet som flera af dem äro vackra iemningar af forntida byggnadskonst, hvilket icke kan vara händelsen i Hernösand.
Jag afstyrker således Utskms ifrågavar. förslag och hemställer, att R. o. Ad. måtte fatta det beslut, alt sakerna förblifva i den ställning de äro, intilldess utredt blifver, hvad ytterligare anslag från Statens sida kan erfordras för Hernösands kyrkas underhåll.
I händelse domkyrkolunnorne vore en afgift af de olika stiften till deras domkyrkor, så skulle äfven jag anse, att Hernösands domkyrka hade en obestridlig rätt till ifrågavar. tunnor, men om deremot domkyrkotunnorna äro ett statsanslag till vissa förnämligare byggnader, så tror jag icke att Hernösand dertill kan åberopa någon rättighet, utan frågan blir då, såväl, huruvida man anser Hernösands domkyrka behöfva ett statsanslag, som, delta förutsatt, om detta anslag bör tagas ifrån Upsala domkyrka, emedan densamma nu har för mycket.
Tionde-afgiften betraktades såsom en kyrkans tillhörighet ända till 2i i Den 9 December. reformationens lid, då f deraf indrogos lill Kronan, som i stället bland annat ålog sig alt underhålla domkyrkorna, skolorna och en del af fattigvården.
Den lill domkyrkornas underhåll anslagne spanmål lemnades lill en början directe af Staten, men man fann derefter beqvämare och med mindre omgång förenadt, att låta domkyrkorna directe uppbära afgiften från kyrkoherbergena, i hvilka Kronans lionde insamlades.
Detta var endast ett olika uppbördssätt, och förändrar ingalunda afgiftens natur.
Jag tror mig sålunda hafva ådagalagt, att domkyrkolunnorna icke äro en stiftsafgift, utan ett statsanslag.
Frågan blir således, huruvida man anser Hernösands domkyrka förtjena ett statsanslag.
Jag vill icke deruti närmare nu inlåta mig, men hvad jag anser för gifvet, är att detta anslag i intet fall bör tagas från ett af landets herrligaste minnesmärken, hvars inkomster, om de ock något skulle öfverstiga de oundgängliga dagliga behofven, säkerligen ganska väl kunna användas att återställa kyrkan i det bättre skick, hvaruti hon befann sig, innan hon af en stor eldsvåda skadades.
På dessa grunder afstyrker jag bifall ä Utskms betänk.
Frih. Cederström, Jacob: Hr Akerman har talat förbifall till Utsk:s betänk, och trott sig stöda sitt yrkande pä rättvisa och behof.
Hvad den första frågan beträffar, sä är den redan af de tvenue sista talarne besvarad, och jag vill derföre ej ingå deruti; men behofvet tager jag mig friheten alt bestrida.
Hernösands stift häfver icke redovisat för förvaltningen af de 70 t:r, som det i 200 är uppburit.
Om denna förvaltning varit aldrig så litet ändamålsenlig, så hade medlen varit fullkomligen tillräckliga, både att bygga kyrkan och att underhålla henne; och sedan jag nu lior, att äfven fråga är väckt örn ett lån af 40,000 r:dr, så måste jag säga, att jag för min del finner svårighet alt dertill lemna bifall, förrän man kan från or ten skaffa reda och räkning på förvaltningen af det statsanslag
Hernösands kyrka redan i 200 år uppburit, helst möjligen ett rättsanspråk kan göras gällande emellan förvaltaren och kyrkan.
Emedlertid är detta en fråga, som blir tillfälle att lala om, när Utsk. inkommer med betänk, ronde det begärda lånet.
Hernösands kyrka, som är en trädkyrka, hade så mycket mer bort kunna underhållas med sitt statsbidrag af 70 t:r, som Wisby domkyrka, hvilken nu först sökt få sig 50 t:r anslagna af ett Kronan förbehållet arrende på ön, hittills af staden Wisby ensam blifvit underhållen.
Ehuru hon icke kunnat underhållas till den prydlighet, hon bör komma att äga, eller förses med nytt orgelverk och så vidare, är hon likväl icke så förfallen, att hon icke för dem, som komma till ön, utan skam kan visas såsom ett ganska hedrande minne från forntiden.
I det betänk., som SlatsUlsk. bär jemte ett annat Utsk. behandlat, har Utsk. utgått från en hell annan synpunkt, än då det vid statsregleringen behandlade frågan om ett anslag till en annan domkyrka, som ägde intet statsan - Deli i) December. 245 slag, men sorn är en af de vackraste minnesmärken af medeltidens byggnadskonst i Sverige.
Då medgafs endast 50 t:r för den, som har intet anslag, men nu har Utsk. tillstyrkt att gifva icke mindre än 124 tunnor åt en kyrka, som redan förut har 70 tunnor, som på intet sätt är något minnesmärke, och som icke annorlunda skiljer sig, t. ex. från kyrkan i Sundsvall, än derigenom att ett biskopssäte tillfälligtvis blifvit förlagdt i Hernösand.
Såsom domkyrka har den inga förbindelser, om icke att biskopen der håller prestvigningar, och derför mätte 70 l:r vara en fullkomlig ersättning.
Det kan således icke finnas någon anledning att bereda Hernösands kyrka, som i detta ögonblick icke lärer finnas, ett lika stort anslag, som Linköpings, särdeles om det skall ske på bekostnad af den i alla hänseenden dyrbaraste och vackraste kyrka Sverige äger.
Det har redan förut blifvit utredt, då denna fråga förevarit, att ingenting skulle kunna rättfärdiga en sådan åtgärd, och man behöfver i detta afseende endast återkalla i minnet på hvad sätt dessa anslag tillkommit i det gamla Sverige.
När reformationen skedde, så hade de dåvarande domkyrkorna, bland hvilka Hernösands icke fans, stora egendomar, hvilka af Konung Gustaf I reducerades.
Deremot gaf lian till ersättning åt dessa domkyrkor, af den likaledes ifrån biskoparne tagne tionden, en tunna af hvarje kyrkoherberge.
Det har visserligen sedermera handt, att när nya superintendentier, såsom de först kallades, och sedermera domkyrkor, inrättades, så hafva de också fått del af de förra kyrkornas anslag, men de hafva sällan fått mera än 70 t:r, och då det icke finnes någon lag, som säger, att hvarje domkyrka skall hafva en tunna af hvarje herberge, så har Hernösand alldeles ingenting att pocka på.
Jag förenar mig således med dem, som yrka afslag å betänk.
Sedan jag sist hade ordet hafva flera talare uppträdt i en motsatt syftning emot mig.
De hafva grundat sina yttranden på kameralistiska åsigler, som icke öfverensstämma med mina.
Jag åberopar i den vägen, hvad jag förut anfört, till en del grundadt på officiella handlingar, hvarmed jag tror mig hafva styrkt rättsgrunden för Hernösands stift att komma i åtnjutande af dessa domkyrko!unnor.
Nu vill jag endast, i anledn. af en värd talares önskan att få veta, huruledes man hushållat med de der 70 tama, nämna, att ehuru jag föreställer mig, att det föga kan intressera honom att se de mångåriga räkningarne, så skola de stå honom till tjenst, om lian så behagar.
Jag vill likväl påminna, att det icke varit 70 t:r, som tillkommit kyrkan, utan endast 33, och alt dessa kunna finnas för alla åren i behåll, torde man kunna inse deraf, att kyrkan, som till en början var ganska liten, sedermera har tre särskilda gånger blifvit tillbyggd och 1719 af Ryssarna totalt nedbrändes, och sedan måste hyggås om, hvarefter hon, sä godt tillgångarne medgifvit, blifvit underhållen.
En värd talare har satt i fråga, om det icke vore i församlingens förmåga att sjelf åstadkomma hvad som erfordrades.
Jag vill meddela den upplysning, att församlingen utgöres af Hernösands stad, 240 Den 9 December. sorn räknar 2038 innevånare, och en liten landsförsamling, som heter Hernö och har 400 innevånare.
Stadens innevånare utgöras af några förmögna och några behållna handlande samt några embetsman, i öfrigt af fiskare, som med möda undgå att hemfalla till stadens fattigvård, handtverkare, som hafva föga behållning af sin näring, och slutligen af s. k. arbetsfolk, som, i anledn. af en nästan långt drifven välvilja hos stadens styrelse, hafva fått sätta sig ned endast på grund af deras blotta ansökningar.
Sådan är församlingens ställning, och deraf torde Ståndet kunna bedöma dess förmåga i afseende på kyrkans underhåll.
Tersmeden, Nils:
Jag delar deras åsigt, som yrka afslag å betänk., och vill biolt tillägga några ord i anledn. af Hr Åkermans yttrande.
Han stödjer Herösands) kyrkas anspråk förnämligast på rättvisans grunder.
Jag kan likväl icke finna annat, än att de 70 t:r, som Hernösand äger,oäro af Staten anslagne och all rättvisa således uppfylld.
Hr Akerman har sagt lill stöd för sin åsigt, att dessa 70 t:r hade blifvit Hernösand tillagda genom ett särskildt K. bref redan 1648.
Detta är ganska sant, men detta br. står i mycket nära sammanhang i afseende på tiden, med det beslut, som togs 1647, hvarigenom Herösands stift skildes från ärkestiftet.
— Såväl prosten Säve i sin motion, som biskop Hedren i den upplästa reservationen, hafva gjort ett misstag i deras beräkning, som dock kanske hvilar på ett tryckfel.
De säga nemi. att om dessa 124 t:r lägges till Hernösand, skulle 500 t:r stå qvar för Upsala domkyrka.
Förhållandet är likväl, att Upsala domkyrka nu icke har mera än 558 t:r, och om derifrån tagas 124, så återstår endast något öfver 400 t:r, då således det missförhållande skulle uppkomma, att Upsala domkyrka icke skulle få stort mera än dubbelt emot en kyrka af den beskaffenhet, som Hernösands lilla samhälle kan behöfva.
Jag kan nemi. knappt sätta Hernösands kyrka i någon annan cathegori än kyrkorna i Sveriges öfriga städer, och de kunde göra ungefär samma anspråk.
Utsk:n säga i sitt betänk.: ”att Upsala domkyrka, äfven utan ofvanberörde 124 t:r spannmål, äger tillräckliga tillgångar för tillfälliga reparationer samt kyrkans framtida underhäll.” Frih. von Kramer har i en reservation vid sisth riksdag fullständigt bevisat, att Upsala domkyrka icke nu har för stora inkomster.
Jag vill icke trötta R. o. Ad. med uppläsning deraf, men det är otvifvelaktigt, att om dessa 124 t:r, som nu användas till mindre reparationer, skulle fråntagas Upsala domkyrka, så skulle hon inom några få decennier finnas i stort behof af statsanslag.
Tjy att Staten har skyldigheter att upprätthålla Upsala domkyrka, tror jag ingen nekar, men hvar och en torde deremot icke biträda den mening, att det är Statens skyldighet att underhålla Hernösands domkyrka.
På dessa grunder och i anledn. af hvad som förut blifvit anfördt, yrkar jag afslag å betänk.
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, framställde 11. Ex. llr Gr. o.
Landtm, propos. lill bifall å Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns förevar, utlåt.
Den 9 December. 247 Ropades starka nej, blandade med ja. 11.
Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade afslå detta utlåt.
Ropades starka ja, jemte åtskilliga nej; hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna den sednare propos. hafva blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Hr Åkerman begärde votering, men då till följd derafvoter. propos. hade blifvit skriftligen författad samt skulle uppläsas till justering, förklarade lian sig afstå från denna begäran.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 27 sisth Nov. och 7 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 31, i anledn. af väckta motioner ang:de förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt och arfsrätt, samt morgongåfva och fördel.
Ehuru obetydligt inflytande min röst må äga inom detta II.
Stånd, kan jag likväl icke undgå alt uppträda till försvar för LagUlsk:s förevar, betänk., hvilket, enligt min öfvertygelse, är både riktigt till sin grundsats, samt i sina följder, om det antages, af stor båtnad för fäderneslandet, hvilket omdöme svårligen lärer kunna jäfvas, då man besinnar, att någon rättsgrund icke förefinnes för den olika arfsoch giftroätten enligt stats- och landsrätt, emedan barn af samma föräldrar måste, efter all rättside', äga lika rätt lill arf, antingen föräldrarnes egendom ligger inom en stads område, eller hundrade alnar derifrån pä landets gebiet, och dels att de nuvar. arfslagarne alstrat ett inveckladt rättssystem samt split, oenighet och tvister enskilde emellan.
Hvad åter sjelfva lagen beträffar, så qvarstår densamma hos oss såsom en lemning från fordna tiders barbari, då qvinnans rätt icke var erkänd i samhället samt då hennes öde nära nog var lika med slafvens; ett förhållande, hvilket ej är obekant för en hvar, som icke är främmande med vår äldre historia samt med våra äldre lagar.
I de gamla landskapslagarna, der arf egentligen betecknar vapen, som var det första arf hos vare fornfäder, hade man uteslutit qvinnan från rättighet till arf, samt tillåtit mannen att med våld laga henne lill äkta, hvilket förhållande fortvarade till öfver medlet af 13 seklet, då den ärofulle grundläggaren af Sveriges hufvudstad, den store nirger Jarl, som först i Sverige erkände och skyddade qvinnans rättigheter, genom sin bekanta lag om qvinnofriden sälte en gräns för våldsfrieriet, hvarefter man, uti de i 14 seklet utkomne lagar, enligt stadslagen tilläde qvinnan lika rätt till arf med mannen, och enligt landslagen gaf henne half rätt till arf emot mannen.
Från den tiden har den olika arfs- och giftorätten efter stads- och landsrätt fonlefvat uti våra lagar, men det må mig vara tillåtet att hoppas, att 19 seklets upplyste lagstiftare måga borttaga en lag, som är orättvis till sin ide', samt endast grundar sig på ett misskännande af den värnlösas rättigheter, hvilkas skyddande deremot bör vara en pligt för den som känner, att den sanna rid - 24S Den 9 December. (farligheten äger sitt burskap uti hjertats ädelhet samt upphöjda tänkesätt, men icke uti slumpen att vara en ättling af lysande anor.
Emot den föreslagna förändringen har man yltrat, att densamma skulle leda till jordens alltför stora styckande.
Så är likväl icke förhållandet, emedan det med fördelningen af jorden förhåller sig på samma sätt, som derest man vill dela ett klot, eller hvarje annan yta, att nemligen man alltid får de bästa delarne, om delningen sker i lika delar, hvilket mathematiskt kan bevisas.
För öfrigt hafva vi inom det gamla Sveriges odalbyggder ett ganska praktiskt exempel derpå, att icke någon olägenhet uppkommer af den lika arfsrätten, nemligen inom VVärends härad, der qvinnan ända sedan 1154 ärft lika med mannen.