Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläggningen härmed förklarats fulländad samt H.
Exc. Hr Gr. och Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af Utsk:s förslug till ingress till den nya Bevillms-stadgan, framställde H.
Exc. först propos. å bifall till nämnde förslag, dervid svarades många nej blandade med ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Utskottets på sid. 20 förekommande hemställan angående den personliga skyddsafgiften.
Hr af Geijerstam, Olof:
I öfre Dalarne, uti Öfre och Nedre Siljans fögderi, har, sedan långliga tider tillbaka, befolkningen åtnjutit en viss lindring i bevillning.
Denna lindring har, så Den 9 M aj f. ra. vidt jag kunnat fatta, i nämnde orter förefunnits ända sedan 1600-talet, och jag tror att det vore ganska betänkligt, att nu betaga invånarne i dessa trakter en forman, sorn så lång tid varit deni medgifven.
Utsk:t har gjort det af de skäl, att nemi. i ett land, sådant som Sverige, cn generel beskattning bör ega rum.
Men det orättvisa i denna beskattning faller ännu mera i ögonen, då man tager i betraktande de särskilda förhållanden, hvarunder dessa lindringar utgingo.
Såsom skäl för dessa lindringar åberopades; mindre fruktbarhet och den starka frost, för hvilken dessa orter äro utsatte.
Dessa anledningar qvarstå ännu och böra således hafva samma verkan som förr.
Dertill kommer, att denna trakt är mera än någon annan i förhållande till sin fruktbarhet öfverbefolkad, och större delen af allmogen kan ej uppehålla sig genom annat än biförtjenter, hvilka äfven bero af klimatiska förhållanden.
Den summa, som utgår i bevillning af dessa orter, utgör 12,000 lbdr, hvilket belopp det blir ganska svårt att taga ut af den fatttiga befolkningen.
Jag måste nu derföre yrka att denna lindring, som förut egt rum, måtte få fortfara; och anför, såsom stöd för denna min anhållan, att frami.
Landshöfdingen i St.
Kopparbergs län, Hans Järta, i en till K. M. i detta afseende afgifyen berättelse, förordade bibehållandet af denna lindring.
Jag får anhålla att detta mitt yttrande, i händelse af återremiss, måtte få åtfölja till Utslct, Gr.
Om en bevillning skall blifva nå gorlunda jemt fördelad på alla, är det väl väsendtligt att så litet som möjligt göra undantag.
TJtsk:t har derföre, lika med Komiterade i Bevilln:sKomitén, ansett att den lindring i bevilln.
, som förefunnits för särskilda landsorter, borde borttagas.
Hvad nu ifrågav;dc förslag vidkommer, så skulle allmogen i Dalarne, ifall Utsk:s förslag antages, komma i samma belägenhet, som, enl. den till K.
M. afgifna berättelsen af Landsh. Hans Järta, före 1840, Vid 1840 års Itiksdag nedsattes personella skyddsafgiften till hälften mot hvad den förut varit, och 1844 åter till halfva beloppet; dock så att återstående hälften skulle begagnas till folkskoleafgiftens utgörande.
För öfrigt lärer väl ej kunna bestridas, att tillfälle till arbetsförtjenst är nu mycket lättare än förr, och att, till följd deraf, det är mindre tryckande .för en man att nu betala 40 och en qvinna 20 öre i bevillning.
I ani. deraf, anser jag icke att man bör frångå principen om lika skatt, och anhåller derföre om bifall till Utsk:ts Betänk.
Den af Hr Geijerstam gjorda anmärkningen vid diskussionen af denna § visar bäst, huru svårt det är att behandla hvarje § för sig, utan att på en gång afhandla åe §§, Den 9 Maj £ ra.
17 de §§, som med hvarandra ega sammanhang.
Jag för min del hyser samma åsigt, som Hr Geijerstam, i hvad han föreslagit.
Lagerbjelke har talat om, att man bör söka göra sådana jemkningar, att skatten blir lika fördelad på alla.
Detta kan af ingen bestridas vara till principen fullkomligt rikligt, men jag tror ingalunda derföre att det är skäl att öka skatten i de orter, der lindring sedan långliga tidor tillbaka varit medgifven.
Jag förenar mig således med Hr Geijerstam i anhållan om återremiss af denna punkt.
För min del kan jag ej instämma med Frih. Tersmeden och Hr af Geijerstam i deras yrkande om lindring i beskattning för hela Vestra Dalarne.
Deremot skulle jag, lika med itiksdugsm.
Bergström från Kopparbergs län, vilja för en del af St.
Kopparbergs län yrka den lindring i bevillning, som densamma åtnjuter för ett dem, enl. K. Resolut. d. 2 Dee. 1746, ålagdt och ännu utgående onus, som kallas Kungsgårdshjelpen, bestående deri, att de skola hygga och underhålla åbyggnaden å Näs Kungsgård samt deltaga i stängselskyldigheten å dess egor.
Då man ej var betänkt att borttaga detta onus, så får jag yrka att denna lindring i bevillningens erläggande måtte beviljas, till dess något blifvit gjordt för afhjelpandet af detsamma; och yrkar jag således återremiss i denna syftning.
För min del kan jag icke dela Hr Geijerstams åsigter om bibehållandet af undantag från kapitationsafgift för vissa delar af landet.
Jag stödjer denna min öfvertygelse på den erfarenhet, att den frihet eller lindring, sorn under sednare riksdagar har blifvit tillagd de orter inom Fahlu län, som Hr Geijerstam uppgifvit, härflutit mera af vana än på grund af förut skeende pröfning af behofvet.
Denna lindring var behöflig och rättvis, så länge bevillningen var tryckande och allmogens ekonomiska ställning derjemte ganska klen; men nu, då bevillningen icke ens är en tredjedel af hvad den förut varit och då dessutom välmågan bland allmogen blifvit mora allmän, så anser jag det vara på tiden att dessa ifrågav:de undantag böra försvinna.
Jag kan således icke annat än yrka bifall till Utsk:ts förslag i denna del.
Hr af Geijerstam:
Det förundrar mig att en person, som Hr Printzensköld, gjort invändningar mot mitt förslag, då han, såsom tillhörande KammarRätten, borde derstädes haft tillfälle att taga kännedom om befogenheten af min framställning.
För öfrigt fortfar jag i mitt yrkande af återremiss af denna punkt.
För min del tror jag att diskussionen rörande lindringar här icke är pä sin rätta plats.
Jag hade visserligen tänkt mig, att de i gamla förf:en för åtskilliga M it. 2 18 Den 9 M»J f. m. personer omnämnda lindringar borde ega rum, men anser att den derom handlande § borde få sin plats, såsom i nu gällande förf:g, näst efter §:n om afkortningar.
Skulle nu meningen vara att i 1 § af denna Bevilln:sStadga intaga dessa undantag, får jag derefter böja mig, och anhåller att rörande denna fråga få yttra några ord.
Jag tror visserligen att ett visst afseende bör fästas vid den i 145 § omnämnde allmogen, men i min tanke är det af ännu större vigt att de i särskilda mom. af 141 § uppräk nade personer befrias från bevillning.
Bland dessa mom. bör isynnerhet det 4:de framför de andre uppmärksammas och oviikorligt undantag för de der uppräknade göras.
De i detta mom. omnämnde äio nemi.: ”upptagna fattiga barn, till den genom K.
Legostadg, af d. 23 Nov. 1833 föreskrifne ålder, fattighjon, sådane personer, som njuta understöd af barmhertighetsverk och allmänna inrättningar, svagsinte, bräcklige och andre, som äro fattige och ega så ringa arbetsförmåga, att de icke kunna förvärfva nödtorftigt uppehälle för sig och de sina, äfvensom medellöse fångar.”
Hvad nu de i detta mom. nämnde fångar särskildt beträffar, vet jag icke ens, huru bevillning af dem skall kunna uttagas.
Jag skulle således önska att, derest man anser att, med anledning af de gjorda förslagen ang:de lindringar, denna § bör återremitteras, Utsk:t då äfven fästade afseende vid den af mig nämnde 141 § och särskildt vid det deri förekommande 4:de mom:t.
J ag får nu blott anhålla, att, i händelse af återremiss, detta mitt yttrande måtte få medfölja till Utsk:t, och att det i sådant fäll må af Utsk:t tagas i öfvervägande vid ärendets framtida behandling.
Hr Blach, Johan Fredrik Philip:
Det synes mig särdeles betecknande i och för bedömandet af möjligheten att tillämpa den nu föreslagna förf:gen, att, redan innan man kommer till första punkten, sådane åsigter förekomma, att man, i stället för att låta hvarje medborgare tillgodonjuta en viss nedsättning i bevillningen, vill göra en förhöjning deri.
Om man vid granskning af motiveringen till Komiterades förslag i denna del, jemför detsamma med hvad Hr af Geijerstam yttrat och med den åberopade berättelsen af Landshöf:g Järta, ang:de lindringar inom St.
Kopparbergs län, skall man lätt inse, huru välbetänkt det varit, om detta förslag, innan det framlades till B.
St:s pröfning, hänskjutits till vederbörande Landshöfdingar, att deröfver yttra sig.
Hvad särskildt Gr.
Lagerbjelke anfört derom, att allmogen i de nämnde delarne af St.
Kopparbergs län verkligen skulle, genom det föreslagna nya stadgandet, få en nedsättning i bevillningen, tror jag är mera skenfagert än sannolikt vid öfvervägande deraf, att nedsättningen i skyddsafgiften för Bikets samtliga innebyggare föranleddes af skäl, som voro lika giltiga öfver hela riket, och hvilka ej kunna verka Den 9 Maj f. m. 19 till uphäfvande af den särskildt medgifna lindring för innevånurne i särskilda delar af St.
Kopparbergs län, utan att — hvilket här likväl ej satts i fråga — underkänna behöfligheten äfven för framtiden af dessas speciella lindring, motiverad af förhållanden, som ännu fortfara.
Jag anhåller alltså om återremiss.
Då frågan ang:de lindring gällde en dast de orter, hvarom Hr Geijerstam talat, sä kunde och borde saken lämpligast företagas till pröfning vid denna §; men då en annan talare väckt fråga om lindring i andra afseenden, torde det vara förmånligare att företaga saken vid afbandlandet af en af de följande §§:na.
Den 91 § innnehåller upgift pa de tillfällen, då lindring vid bevillms erläggande är tilläten, och anser jag således att, hvad Gr. af Ugglas omnämnt, då bör af handlas.
Jag vågar derföre hemställa att, då inga andra anmärkningar blifvit gjorda mot denna §, man bifölle densamma, med förbehållen rätt för B. o. Ad. att framdeles pröfva och företaga till öfverläggning de förslag till lindringar, som böra tagas i betraktande.
Hr Fåhraeus, Olof Imman.:
Det förhållande, hvarpå Hr af Geijerstam fästat upmärusamhet, har sin motsvarighet äfven i Bohus län.
Enligt 145 § af nu gällande BevillniugsFörordning, är nemi. befrielse till hälften af bevillning etter l:a Art. medgifven fiskare i nämnde län, som icke ega jord, idka näring eller hafva annat yrke.
Likhets-grundsatsen lemnar jag i sitt fulla värde, men jag tror den dock egentligen vara tillämplig i afseende på den beskattning, som utgår efter inkomst af näring och rörelse m. m.; strängt kan den ej tillämpas på en kappskatt, hvarom här är fråga, emedan den i detta täll kan leda till de känbaraste orättvisor.
Det är visserligen förhållandet, att personella skyddsafgifteu blef vid 1840—41 årens riksdag till hälften nedsatt; men det är ock ett faktum, att den medgifna lindringen länge egt rum, och uphörandet deraf mäste alltså verka lika kännbart för dem, det angår, som om den högre afgiften aldrig funnits, {skillnaden kan för en hel familj upgå till liera rdr, som för en medborgareklass i så torftiga vilkor utgör ett kapital.
Hvad angår den af Gr.
Lagerbjelke gjorda hemställan, att frågan om fortfarande lindringar hnge uppskjutas, tills 91 § till behandling förekommer, så har jag deremot ej något att erinra, men yrkar likväl att, i händelse af bifall å den nu föredragna §;n, uttryckligen förbehålles, att frågan hålles öppen, eller, i annat läll, att §:n varder till Utsk:t återremitterad.
Jag vill icke ingå i någon vidlyf tigare diskussion och mera yttra mig öfver frågan, än hvad jag redan gjort, utan blott nämna att, då jag ansåg det af mig 20 Den 9 Maj f. m. väckta förslaget ega närmast sammanhang med denna §, jag nu väckte frågan.
Skulle det anses lämpligare att frågan upskjöts till längre fram, för att i förening med någon af de följande §§ föredragas, vill jag ej motsätta mig ett dylikt förfaringssätt.
Såsom några af detta Husets ledam:r kanske erinra sig, har jag uppträdt vid flere tillfällen mot en personel afgifts erläggande, dag har äfven i Komitén uttryckt den åsigt, att man borde så fort som möjligt afskaffa denna orättvisa beskattningsgrund.
Då nu all kapitationsafgift icke kunde, såsom vi önskade det, fullkomligt afskaffas, så ansägo vi dock att ett steg dertill var taget, då en inskränkning skedde genom att endast erlägga mantalspenningar.
Det är nemligen undantag i vissa fall för mantalspenningars erläggande; men det finnes tillfällen, då dessa undantag föranleda, såsom här blifvit uppgifvet, till ganska stora svårigheter vid debitering.
Sedermera har det blifvit fråga om att några provinser äro i det förhållande, att något undantag borde för dem ega runi från skyddsafgifts erläggande, äfven om icke mantalspenningar erlades.
Hvad befolkningen i Dalarne vidkommer, så tror jag att något hör göras för den i den syftning
Hrr Reuter - svärds och Bergströms reserv:n antyder; i afseende på Bohus läns innevånare deremot får jag erinra, att vid sednaste riksdag beviljades undantag i detta afseende för sådana trakter, som varit utsatte för missväxt och andra olyckor, men denna frihet skulle endast räcka till nästa riksdag.
Då föröfrigt frågan om lindring möjligen skall företagas vid 91 §, vill jag ej yttra mig vidare, utan förenar mig i Gr.
Lagerbjelkes yttrande, att denna § måtte bifallas och det vid denna punkt framställda lindringsförslaget uppskjutas till dess 90 § afgöres.
I fall denna fråga bör återremitteras, för att längre fram, i sammanhang med 91 § afhandlas, så anser jag, att en återremiss af sjelfva hufvud-§, i ani. af hvilken Hr Geijerstam väckt sitt förslag, är nödvändig.
Den nu gällande Bevilln.Förordms första § lyder sålunda: l:o Personlig skyddsafgift erlägges af alla i mantalslängd skattskrifne personer inom nedannämnde åldrar, utan afseende på stånd och förmögenhet, nemligen:
Af hvarje mansperson från och med fyllda 18 till, och med fyllda 60 år 40 öre.
Af hvarje qvinna från och med fyllda 18 till och med fyllda 60 år 20 öre. 2:o
Denna afgift fortfar att årligen utgå, äfven efter fyllda 60 år. af alla dem, hvilka utaf tjenst eller rörelse, eller genom undantagsbeting vid afhandliugur om öfverlåtelse af egen - Den 9 Maj f. m. 21 dom, ega 150 rdr rmts årlig inkomst, äfvensom af dem, hvilka efter 2:dra Art. utgöra bevillning för fast egendom af öfver 300 rdr rmts värde.” Sedermera förekommer i forfattms 140 och 141 §§ åtskilliga undantag och lindringar, hvarigenom vissa personer äro befriade från att erlägga bevilln. efter l:sta Art.
Utsk:s nu föreslagna 1 § lyder sålunda: ”Utaf hvar och en i mantalslängd upptagen person, som, enligt gällande författningar, skall utgöra mantalspenningar, erlägges personlig skyddsafgift, för man med ... 40 öre och för qvinna med 20 öre.”
Skilnaden emellan 1 § i Utsk:s förslag och samma § i Bevilln:sförordn:n är således den, att i Utsk:s förslag yrkas, att alla, som utgöra mantalspenningar, skola erlägga bevilln. efter Usta Art.
I nu gällande Bevillmsforordn. deremot utgör åldern ett vilkor för, huruvida Usta Art.
Bevilln. skall erläggas.
Frågan om undantag och lindring för åtskilliga orter förekommer, såsom nämndt är, i nu gällande författning, i 140 och 141 §§; och man har i den föreslagna Eörordnm velat så mycket som möjligt följa den nuvar:de Bevilln.Stadgan, och således i första .§ endast bestämma hvilka, som i allmänhet skola erlägga bevilln. efter Usta Art.
Då vi komma till 90 §, få vi afgöra hvilka lindringar och afkortningar, som skola ega rum.
I ani. häraf får jag anhålla om bifall till denna 1 §.
Hr ”Wolffelt, Mauritz Constantin:
För min del vet jag ej, hvarföre denna punkt återremitteras, då B. o. Ad. förbehållit sig att framdeles upptaga till afgörande frågan om afkortningar i de fall, som af Hr Geijerstam m. fl. blifvit föreslagna.
Jag får således, lika med Gr.
Lagerbjelke, anhålla^om bifall till denna punkt.
Såsom ett ytterligare skäl för min begäran om återremiss, vill jag fästa uppmärksamheten på den omständigheten att i nu gällande Bevilln:sFörordn. finnes en afdelning ang. undantag och lindringar i bevilln., hvilken icke finnes upptagen eller antydd i Utsk:s Betänk.
Jag anhåller derföre förfarande om återremiss af denna punkt, på det att Utsk:t må införa i Betänk, nödv. föreskrifter för undantag, afkortningar och lindringar.
Från mitt yrkande om återremiss af denna punkt i den syftning att innebyggarne i Näsgårds fögderi skulle erhålla de lindrmgsförmåner, de förut åtnjutit, är jag villig att afstå, med förbehåll likväl, att då 91 § afhandlas, få förnya min anhåll;!:: ang. samma undantag.
Gr. af Ugglas: Frih.
T smeden tyckes icke hafva riktigt uppfattat, hvad Gr.
Detta innehöll just, 22 Den 9 Mai f. m. att, med ani. af de gjorda anmärkningarne, och då somliga anse, att undantag böra ske, föreskrifter derom borde fogas till 91 §.
Då således endast afsetts, att undantag borde ske, såsom förut, kan jag ej finna att återremiss är nödvändig; utan får jag anhålla om bifall till denna §, samt att vid 91 § denna fråga om undantag må af handlas.
HrvonKrsemer, Anders Robert:
Redan vid flere föreg, riksdagar har frågan ang. jemkningar i nu gällande Bevilln:sFörordn. varit föremål för öfverläggning; men då ett nytt förslag nu blifvit framlagdt, tyckes diskussionen gå derpå ut att bibehålla det gamla.
Vill man deremot hafva något nytt, måste man eftergifva det gamla.
Hvad särskildt denna § beträffar, äro de deri omn:da skyddsafgifterna af 40 öre för man och 20 öre för qvinna så ringa, att jag ingalunda tror att det skall möta någon svårighet att erlägga dem; och jag tror icke att det är öfverdrifvet att säga, att den, som kan betala 20 öre, kan likaväl erlägga 40 öre.
För öfrigt anser jag det vara lämpligare att uppskjuta diskussionen ang. undantag, tilldess frågan om afkortningar förekommer, och att, på sätt Gr.
Lagerbjelke yrkat, då afgöra hvad man vill bibehålla af det gamla.
För min del anhåller jag om bifall till denna §.
I fall de lindringar, man här yrkat, ställdes i parité med de undantag, som författnme ang. mantalspenningars utgörande stadga, tror jag att man kommer rättvisan närmast; ty ostridigt är, att då lindringar i erläggandet af mantalspenningar medgifvits, har denna åtgärd först vidtagits, efter det vederbörande myndigheter i orten blifvit hörde ang. behofvet af en lindrigare beskattning för innebyggarne derstädes.
Att på ett hugskott undantaga den eller den orten, torde icke vara lämpligt; och jag håller Bevilln:sUtsk:t räkning för dess sätt att gå tillväga i detta afseende.
Undantagslagar skada i allmänhet mera än de gagna.
För min del vill jag, i händelse af återremiss, endast fästa Utsk:ts upmärksamhet derpå, att, om lindringar skola stadgas, de böra ställas i harmoni med de undantag, som hittills egt rum.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, 3rttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att någon anmärkning emot hvad TJtsk:t föreslagit i afseende på den personliga skyddsafgiften icke förekommit, men att några ledamöter yrkat, att befrielse från eller lindring i bevilln:s erläggande fortfarande som hittills skulle åtskillige af Rikets innebyggare tillgodokomma, med ani. af hvilka yrkanden Gr.
Lagerbjelke framställt det förslag, att punkten måtte bifallas med förbehåll derom, att Ståndet skulle ega för sig öppet, att vid behandlingen af 91 § i Stadgan pröfva och afgöra de nu väckta frågorna om lindringar i eller undantag från utgörande af be\ ilin.; och hade de liesta talare om detta Den 9 Mi] t. m. 23 förslag sig förenat, men Frih.
Tersmeden yrkat, att punkten i dess helhet skulle till Utsk:t återremitteras.
Exc. propos. å bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan, med det af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förbehåll, och, då dertill svarades starka ja, blandade med nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Herr Tornerhjelm, Rudolf, begärde votering, men, innan voteringsproposm blifvit uppsatt, anmälde han sig och yttrade:
Da Frih. Tersmc'den, hvilken egentligen yrkat återremiss af denna punkt, icke öus^ar votering, afstår jag från min begäran derom.
TJtsk:s å sid. 20 förekommande hemställan i anledning af Komiterades förslag om erläggande af s. k. yrkesafgift.
Komiterade hafva föreslagit en viss yrkesafgift, hvilket åter TJtsk:t i sitt Betänk, afslagit; och efter den grundsats, som TJtsk:t följt, att endast beskatta inkomst, kan det visserligen förefinnas skäl uti att icke stadga ifrågavarande yrkesafgift.
Hen då man är af samma tanke som jag, att bevillning af rörelse bör vara tvåfaldig, bör också en bestämd yrkesafgift erläggas.
Jag vill visserligen icke med bestämdhet säga att den afgift, Komiterade föreslagit, upfyller hvad jagåsyftar ; och då jag ännu icke vet hvad beslut, som kommer att fattas i afs. på beskattning af näring och yrke, får jag anhålla om återremiss af denna punkt.
Den af Komiterade föreslagna afgiften är ingalunda en minimiafgift, ty Komiterades förslag lyder sålunda: ”Hvar och en, som i stad eller å landet idkar handel, fabrik, handtverk eller annat yrke, hvarom, före dess utöfvande, särskild anmälan enligt gällande handels- eller fabriks- ochhaDdtverksordning bör göras, skall såsom yrkesafgift erlägga, då yrket drifves med biträde af annan mantalsskrifven person, än hustru och hemmavarande harn, 3 rdr, och, då yrket drifves utan sådant biträde, 1 rdr.’’ Deraf torde R. o. Ad. finna att denna yrkesafgift skall erläggas äfven af den allra rikaste och att det således är långt ifrån en minimiafgift.
Det är en kapitationsafgift af den, som drifver rörelse.
Yrkesafgiften träffar alldeles lika den största och minsta rörelse, endast med den skilnad att afgiften är högre, om den bedrifves med biträde.
Ku kan väl icke nekas att det är ganska riktigt att kapitationsafgift finnes, men att dessutom betala afgift för rörelse, utan afseende på andra biomständigheter, än huruvida rörelsen drifves med eller utan biträde, lärer väl icke vara rättvist.
Enligt Komiterades förslag, erlägges nemi. lika afgift, om jag i min rörelse biträdes af en eller 100-tals gesäller, Enl. min tanke vore det rättvist att, såvida yrkesafgift skulle erläggas, 24 Den 9 Maj f. m. för all rörelse samina procent betalades, men icke samma summa.
Jag vågar anhålla om bifall till Utsk:s förslag, alldenstund jag, på grund af hvad jag nu anfört, anser Komiterades förslag icke medföra någon nytta och fördel.
Mörner: Carl Göran
För min del kan jag icke finna att den s. k. yrkesafgiften uppfyller det åsyftade lindamålet.
Dessutom kan den rättighen icke vara E. o. Ad. betagen, genom ett bifall till Utsk:s framställning i denna punkt, att framdeles, då bevillningen efter 2:dra Art. skall afgöras, i densamma företaga de förändringar, E. o.
Ad. anser vara af omständigheterna påkallade.
Jag skulle tro att det vore en stor vinst för dem, som önska en jemkning i denna Art., att hafva denna punkt på ren fot; och detta går i min tanke lättast genom att bifalla TJtsk:s förslag, hvarom jag, lika med Gr. Lagerbjelke, anhåller.
Sedan öfverläggningen ansetts afslutad samt 11.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af Utsk:s ifrågavarande hemställan, framställde II.
Exc. propos. å bifall dertill och, då svaren utföllo med många ja, jemte ett eller annat nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande.
Efter det IL Exc. tillkännagifvit, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af Plenum kl. 6 e. m., föredrogs och bifölls Utsk:s å sid. 21 gjorda hemställan i fråga omdeafUtsk:t föreslagne procentberäkningar för utgörande af bevillning enligt 2:dra Art.
Härefter yttrade H. Exc., att, innan E. o. Ad. öfverginge till behandling af Utsk:s i afseende å 2:dra Art. framställda förslag, texten till l:sta Art. borde pröfvas, hvaruppå och sedan denna text blifvit uppläst, propos. å godkännande deraf, med det af E. o. Ad. redan beslutade förbehåll, framställdes och med ja besvarades.
Utsk:s å sid. 23 gjorda hemställan, att bevillningen för fast egendom skall utgå: l:o för jordbruksfastighet med tre öre för hvarje fulla 100 rdr af uppskattningsvärdet; och 2:o för ali annan fastighet med fem öre för hvarje fulla 100 rdr af samma värde.
Då denna punkt utgör en af de vigtigaste i hela Betänk, och då den innefattar en förändring i förut gällande stadgar ang. bevillning af fast egendom, torde det tillåtas mig att yttra mig något ang. denna fråga.
Utsk:t har nemi.. föreslagit en lägre procentafgift
Den 9 M aj f. m. 25 af fast egendom; och detta tror jag vara i hög grad betänkligt att antaga, innan saken är i någon mån känd i landsorten.
För min del skulle jag derföre vilja yrka att Ii.
St:r i underd. skrifvelse till K. M. anhöllo, det K. M. täcktes aflåta Nåd.