Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag befarar att om förslaget skulle antagas, så kunde det inträffa att den handtverkare, som blefve anmodad att gifva intyg om mästare-profvcts förfärdigande kunde undandraga sig delta om icke den sökande ville förfärdiga arbetet på hans egen verkstad och detta med skäl, hvilket imedlertid skulle leda till ökade kostnader och olägenheter för den sökande, och då jag icke inser något behof deraf enär här icke är fråga om att bedöma huruvida en sak är väl arbetad eller icke, utan endast om den är af sökanden förfärdigad, och hvarom hvilken trovärdig person som heldst bör ega vitsord, så anhåller jag vördsamt om afslag å hvad Utsk. tillstyrkt.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, först hemställde om R. o.
Ad. bifölle Utsk:s ifrågavar. tillstyrkande, besvarades denna propos. med starka nej jemte några ja, hvarefter propos. till afslag å samma tillstyrkande framstäldes och besvarades med ja.
Sedermera förekom och bifölls Utsk:s afslyrkande yttrande, rörande väckt förslag alt af de 5 rättskaffens män, hvilka ega bedöma mästare-profs giltighet, minst 2 skola vara mästare i det handtverk, hvari mästerskap sökes. § 26.
Utsk:s yttranden biföllos. § 28.
Härvid förekom först och bifölls Utsk:s hemställan, att de gjorde framställningarne om nedsättning af det uti denna § bestämda vite och om föreskrifts meddelande rör:de samma vites omförmälande i tillslånds-resolutionerne å handtverks- och fabriks-rättighet må lemnäs utan afseende.
Beträffande sedermera Utsk:s förslag om den uti ifrågavar. § omförmälde afgifts förhöjning, yttrade: Frih. von Stedingk:
Jag nödgas äfven anhålla om propos. på afslag å ifrågavar. §.
Förhållandet med motiveringen är något besynnerlig.
Utsk. säger: ”hvaremot och då, beträffande yrkandet om den uti förevar:de § bestämda afgifts förhöjning, samma afgift, som hvad Stockholms stad angår, på vederbörlig ansökning redan blifvit ökad lill 6 r:dr 32 sk. b:co, i allmänhet befunnits otillräcklig, Utsk. föreslår, att R.
St. måtte i underd. skrifvelse, hos K.
M. förnya sin vid sednaste riksdag framställda anhållan om samma afgifts förhöjning från 2 till 5 r:dr b:co för handtverks-föreningarne i städerne utom Stockholm”.
Utsk. har nämnt sig veta att denna afgift för Stockholms stad blifvit ökad till 6 r:dr 32 sk. b:co.
Der har just Utsk. skälet, hvarföre det icke borde befatta sig med nå 9* - 132 Ben 18 Juni e. m« gon underd. skrifvelse med anhållan om förhöjning i afgiften till de öfriga handtverks-föreningarne.
Huru har Stockholms handtverksförening fått denna förhöjning?
— På så sätt att den ingått till ÖfverStåth. och derom anhållit.
Det har ansetts nödvändigt för Stockholms stad och derföre har K. M. sedan beviljat det.
Hvarje annan stad har samma rättighet att gå in lill K.
Bef:hf:de och begära detsamma.
En underd. anhållan från Ständernas sida är alldeles obehöflig i detta fall, och derföre afstyrker jag densamma.
Den omständighet, att afgiften för hvarje inom Stockholm i handtverk inträdande blifvit fastställdt till 6 r:dr 32 sk. b:co, kan icke utgöra ett skäl för R. o. Ad. alt afslå förhöjningen i afgiften för handtverkare utom Slockholm från 2 till 5 r:dr b:co.
Ett sådant afslag skulle ju innefatta att R. o. Ad. måtte anse afgiften icke behöfva förhöjas.
Månne det skulle vara R. o. Ad:s tanka att det blott är i Stockholm som denna afgift bör höjas, i följd af dyrbeten [>å lifsmedel och andra nödvändiga utgifter?
Alt dessa utgifter härstädes falla sig något kostsammare, det vill jag gerna medgifva, men så är ju också beloppet af 5 r:dr mindre än 6 r:dr 32 sk.
Jag tager mig friheten erinra R. o. Ad. huruledes, vid sistförflutne riksdag, Disk. hade afstyrkt en sådan förhöjning, men R. o. Ad. fann för godt alt på grund af hvad flera reservationer innehöllo, och flere ledamöter jemväl yrkade, bestämma sin åsigt för en sådan förhöjning, i anledn. hvaraf också i enlighet med hvad Utsk. tillkännagifver en underd. framställning i ämnet till K. M. ingått.
Hvad vore det icke för en inkonsequens af detta Stånd alt nu annorlunda besluta!
Jag önskar alltså desto heldre bifall till hvad Utsk. tillstyrkt rör:de denna §.
Jag har icke sagt alt Utsk:s tillstyrkan vid denna § skulle afslås på grund deraf alt afgiften för Stockholms stad blifvit förhöjd lill G r:dr 32 sk. b:co, utan jag har sagt, att: der ser man hur det skall gå till alt få en sådan sak beviljad, och att man icke behöfver lillvägagå på det sätt som Utsk. föreslagit.
Hvad åter vidkommer föreg:de riksdags beslut, så utgör det för mig icke något skäl, ty när en sådan skrifvelse är ingången, så tycktes det som om på denna skrifvelse icke fästes något afseende, då ingen påföljd af densamma ännu försports, hvadan en förnyad skrifvelse i ämnet synes mig alldeles obehöflig; och således utgör det ett skäl lill för mig alt anhålla om propos. på afslag å Utsk:s tillstyrkan.
Som jag i allmänhet icke kan gilla fullmaktslösen, utan naturligtvis i följd deraf gerna vill hålla sådana så lågt ner som möjligt så anser jag också att denna afgift till handtverks-föreningarnes kassor för de inträdande icke bör höjas utöfver hvad den K.
Förordn. innehåller, helst som inga skäl äro anförda, de der kunna verka till förändring af detta förhållande.
Hr Fåll raeus:
Palmstjerna och vill blott tillägga ännu ett skäl, hvarföre jag anser att afgiften icke bör
Den 18 Juni e. m. 133 förhöjas.
Jag fäster nemi. upmärksamheten deruppå, alt de mästcr-prof, sora vid inträdet i handlvcrksyrket, der vilkoret af sådant prof är föreskrifvet, förfärdigas, vanligen göras och måste göras af så dyrbar beskaffenhet alt arbetaren sällan eller aldrig kommer i tillfälle att få det realiseradt till hvad det kostat honom.
Således ligger redan deruti en utgift som han måst underkasta sig för inträde i yrket; och jag finner icke skäl att ytterligare öka denna tunga hvarföre jag anhåller om afslag på hvad Utsk. i detta hänseende tillstyrkt.
Palmstjerna förklarat alt icke något skäl vore af Utsk. anfördt, som kunde föranleda Ii. o. Ad. att bifalla hvad Utsk. föreslagit, så blifver det torde hända cn skyldighet för den som biträder Utsk:s tanka, att åberopa några sådane för honom tillfyllestgörande grunder.
De bestå hufvudsakligen i handtverks-föreningarnas behof af inkomster för alt dermed kunna sina utgifter bestrida.
De lära väl icke kunna hålla sina sammankomster på torgen, de behöfva ved, ljus, papper, uppassning m. m.
Detta måste ju på något sätt bestridas; och dåredan bildade fonder dels icke finnas, dels äro otillräcklige, synes behofvel mig icke olämpligt böra fyllas genom något ökade afgifter af de i handtverket inträdande.
Jag tror alt 0111 man skulle anse att cn afgift af 5 r:dr b:co kunde menligt inverka pä den inträdandes existens, sä förutsätter detta den förmodan, att så utfattiga personer skulle sig åt handtverken egna, att det vill synas mig som vore det för sådana personer vida bättre att de egnade sig åt tjenstehjons-klassen.
Visserligen har Hr Fåhraus ganska rigligt anfördt, alt mästare-profvet redan i och för sig sjelf åvägabringar någon kostnad, som man icke kan påräkna genom försäljning blifver producenten godtgjord; men om äfven det så förhåller sig, så tyckes mig att den ringa tillgången af 5 r:dr b:co derutöfver icke hör kunna förmodas verka ruinerande.
På grund häraf fortfar jag i min anhållan om bifall till denna Utsk:s hemställan.
Hvad denna punkt beträffar, anser jag att Utsk. har slött på den klippa, vid hvilken så mänga lagsliftningsförsök af Sveriges B.
St. under framfarna lider strandat, nemi, den att vilja ingripa med lagstiftningen i sådana ärenden hvaröfver det tillkommer enskilda associationer, bolag och äfven enskilda individer ali ensamt besluta.
Det är enl. min tanka handtverksföreningarnas naturliga rätt att bestämma dessa afgifter och hvarken Regering eller Ständer böra dermed sig serdeles mycket befatta, om icke möjligen i negativ väg.
Mig skall det för öfrigt vara likgiltigt hvad beslut i denna fråga än må fattas.
Jag skall icke yrka någon förhöjning i afgiften; men anhåller endast få fästa mig vid det sätt hvarpå denna fråga behandlas.
Nyss hörde man dem, som försvara näringsfriheten, anföra handlverks-föreningarne såsom en ersättning för skråen och en förbättring af de korporationer, som höra till dessa yrken.
Nu, när fråga blir om alt ål dessa nya föreningar anskaffa de medel, som äro nödiga för deras bestånd; så afstyrker man så - 134 Den 18 Juni e. m. dant.
Således synes man i sjelfva verket icke värdera föreningarne eller följakteligen hafva haft något allvar med de yttranden man fölen stund sedan afgifvit.
Efter först lill bifall å Utsk:s ifrågavar. förslag framställd, men med nej besvarad propos., blef samma förslag af R. o. Ad. afslagel. §§ 32 och 34.
Utsk:s yttrande bifölls. § 33. 1 fråga otn !Jtsk:s tillstyrkande, ronde uteslutande i denna § af orden: ”eller om han är boende på landel af vederbönde Socknemän” yttrade: Frill, von Stedingk:
Det skall vara mig likgiltigt om Utsk:s förslag afslås eller bifalles, men för konseqvensens skuld tyckes det mig vara skäl att äfven afslå detta.
Jag vill blott uplysningsvis nämna att jag gjort mig väl underrättad om denna sak och tror mig med visshet kunna säga att ännu icke något enda Gesäll-bref blifvit utfärdadt af någon Sockennämnd.
Jag tror således icke alt det verkar menligt om stadgandet i denna § förblifver oförändradt.
Palmstjerna: Huruvida Frih. von Stedingk känner alt i de 2,400 socknar som finnas i Sverige icke någon enda nämnd utfärdat gesälls-bref, det kan jag icke veta; men i den händelse äfven att icke någon sockennämnd ännu utfärdat något gesäll-bref, så synes mig att delta stadgande i sig sjelf innebär en föreskrift, som icke är lämplig.
Jag anser visserligen att det kan vara föga värdt alt Ständerna ingå lill K.
M. med underd. skrifvelse om en så ringa omständighet i denna vigliga författning som den ifrågavar.
Jag kan likväl icke undertrycka min mening att en sokennämnd icke är lämplig till att utfärda gesäll-bref t. ex. för Juvelerare- eller Segelsömmare-handtverket o. s. v. Man kan icke af en sockennämnd, som i mänga socknar består af aktade hemmansegare, men som icke ega kunskap i dessa frågor, fordra omdöme öfver desamma.
Hr Bråkenhjelm: Konseqvens måste betyda detsamma sorn alt afslå allt hvad Ekon.Ulsk. föreslagit och framställt, ly eljest kan jag icke begripa huru det kan kallas konseqvens, att för det den ena punkten blifvit afslagen man äfven måste afslå den andra, då denna andra icke har det ringaste sammanhang med den föreg:de.
Serskildt tager jag mig friheten fästa upmärksamheten derpå alt det kanhända icke vore så rådligt alt tillåta sockennämnderna att privilegiera dessa kringstrykare i landet, af hvilka vi hafva tillräckligt nog förut.
Man vet att gesäll-stadgan berättigar hvem som helst att stryka landet omkring och huru besvärliga dessa äfventyrare äro, derom fä vi vid hvarje riksdag höra klagas och öfverallt på landet klagar man ännu deröfver, oaktadt de mått och steg som lagstiftningen tagit.
Utsk. har i sina motiver antydt ett skäl och jag an - Den 18 Juni e. m. 135 ser det vara gällande och bevekande, hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall till hvad Utsk. i denna § föreslagit, man må då säga om konseqvensen hvad man vill.
Jag hoppas att
Ståndet icke anser bifall till denna punkt innebära någon konseqvens.
Då jag nyss nämnde att jag icke trodde det någon sockennämnd hade utfärdat gesällbref, grundade jag delta mitt yttrande på upgifter dels af många utaf PresteSt:s ledamöter och dels af andra riksdagsmän från iandtsorten.
Det är visserligen möjligt att något -så beskaffadt gesäll-bref är ullemnadt, dock tror jag det icke.
Hvad med konseqvens menas tror jag mig också hafva begrepp om.
Jag menar dermed att antingen förändra allt eller intet i handtverks-förordningen, de serskilda förändringarna må stå i förbindelse den ena med den andra, eller icke.
Jag anser denna fråga vara så obetydlig, att jag icke sätter så stort värde på om den bifalles eller afslås, som den siste värde talaren tyckes göra, och det är derföre jag anser att det vore mindre lämpligt att till K.
M. ingå med begäran om en förändring i denna ringa sak.
Få denna grund är det jag önskar propos. på afslag på hvad Utsk. härutinnan föreslagit.
Ingen lärer kunna neka att det är en inkonseqvens att, på sätt Frih.
Palmstjerna uplyst, updraga ät dem som icke förstå ett yrke att gifva gesäll-bref åt dess idkare.
Om denna felaktiga föreskrift icke blifvit förut anmärkt till rättelse, så är det ett förbiseende af Ständerna, hvarföre enl. min tanke, de ju förr desto heldre böra begagna tillfället att erhålla den.
Jag tillstyrker bifall ä denna punkt.
Landtrms först till bifall å Utsk:s ifrågav.- de tillstyrkande framställde propos. besvarades med blandade ja och nej, och då sedermera II.
Ex. hemställde om K. o. Ad. afsloge samma tillstyrkande, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja härvid hafva varit öfvervägande.
Jag lager mig friheten till prot. anteckna mig såsom den der bifallit hvad Utsk. vid denna § föreslagit och reserverar mig mot 15. o.
Ad:s beslut förutseende den dag då lärlingar vandra ut till närmaste socken för alt få gesäll-bref.
Då härefter förekom Utsk:s hemställan, alt förslaget att för gesäll-brefs erhållande skulle erfordras arbets-prof äfvensom bevis om färdighet i skrifning och insigt i räkning, ej må lill åtgärd föranleda, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer om något afslyrkande kan vara mera inkonseqvent än detta.
Ex. Hr Frih. o. Landlm:s lill bifall å Ulsk:s ifrågavar:de hemställan framställda propos. besvarades med starka ja, blandade med nej hvarefter II.
Ex. förklarade del han funnit ja öfvervägande. §§ 40 och 44.
Ulsk:s i afseende på dessa §§ afgifne yttranden biföllos. 136 Den 18 Juni e, ro. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 4 och 14 deunes på bordet lagda utlåt.
N:o 156, ang:de statsanslag till uprätthållande af den Arméens Pensions-kassa åliggande pensionering.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 4 och 14 dennes på bordet lagda utlåt.
Nio 157, angide ett lån för Domkyrkans i Wexiö utvidgning och reparation.
Jag har hyst den önskan att StatsUlsk. hade tillstyrkt Ständerna något lindrigare vilkor för Wexiö
Domkyrka än hvad, med den säkerhet som Utsk. fordrar, möjligen Kyrkan och Kyrko-rådet hade kunnat erhålla i enskild väg.
Fyra proc. på så säkra lån är numera icke så sällsynt att kunna erhålla i enskildt väg.
Från Statsverket blir detta bifall något tryckande för den fattiga Kyrkan; och det biträde, som det allmänna derigenom ger åt kommunen, är icke stort att tacka för.
Jag förutser dock att min ringa röst icke kan verka till någon förändring härutinnan och nödgas sålunda åtnöja mig med hvad StatsUlsk. behagar tillstyrka.
Då den siste värde talaren inskränkt sig till alt begära bifall pä Utsk:s betänk., skall jag icke nptaga tiden med någon vederläggning, hvartill jag annars kunnat hafva materialier.
StatsUtsk:s ifrågavar:de utlåt, blef uppå härefter framställd propos. bifallet.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 4 och 14 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 158, angide ett lån för upbyggandet af den nedbrunna kyrkan i Lidköping.
Föredrogos och biföllos BankoUtskis d. 7 och 14 dennes på bordet lagde utlåtin: N:o 40, i anledn. af Anders Pehrsons i Holmerud ansökning om ersättning för en genom vådeld förlorad sedel å 500 r:dr; och N:o 41, öfver väckt motion, ang:de förändrade grunder för pensionering af Bankens tjenstemän m. fl. Föredrogs Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:s d. 7 och 14 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 108, i anledn. af väckt motion, dels om utarbetande af ett nytt Apotheks Reglemente, dels om nedsättning af Medicinal-taxan, samt dels om förändrande af gällande stadganden, rör:de Apotheks privilegier.
Utsk:s yttranden, i fråga om ett nytt Apotheks Reglementes utarbetande och Medicinal-taxaus nedsättning, blefvo utan diskussion bifallne, men då sedermera förekom Utsk:s hemställan om förändring i gällande stadganden ronde Apotheks Privilegier, yttrade:
(Ir Bråkenhjelm, Pehr Reinh.:
Ehuru ledamot af Allin. Besv. o.
Ekon.Utsk. har jag likväl icke reserverat mig mot det beslut hvartill Utsk. i denna fråga kommit.
Efter mitt sätt att se, är della en ganska vigtig fråga, och jag belviflar mycket alt det åsyftade ändamålet skall vinnas genom den åtgärd som Utsk. föreslagit.
Jag har omedelbarligen af sak kunnige män gjort mig un - Den 18 Juni e. ni 137 derrättad om hvad man i detta fall kunde hafva att hoppas eller frukta, och det har enhälligt och sammanstämmande blifvit mig sagdt, hvarom jag äfven är öfvertygad, att handel med Apothekare-privilegier är till allmänhetens hästa i och för kontrollerandet af rörelsen samt för det allmänna af vigt och nytta att bibehålla, och jag vågar sålunda hemställa huruvida icke Ståndet skulle finna för godt att afslä hvad Utsk. i denna del tillstyrkt.
Sådant förhållandet nu är, kan ingen annan blifva Apothekare än den som har penningar till privilegiets betalning.
Det rätta vore väl, att den, som eger den största skickligheten också blefve den, som med privilegiet belönades.
Sveriges styrelse har afskaffa! ackord inom militären, och samhället har befunnit sig väl deraf.
Man har äfven inom Civilen för detta ändamål gjort hvad man kunnat, och det har till stor del lyckats.
Ar det dä icke fullt öfverensstämmande dermed, att man äfven afskaffar ackorden, då fråga är om Apothekare, hvilka icke blott äro närings-idkare.
De äro äfven vetenskapligt bildade personer, som af Statens sakkunnige embetsman pröfvas till deras skicklighet, alt utöfva ett så maktpåliggande yrke som Apothekaren, å hvars rätta bedrifvande menniskors helsa och lif bero.
Jag anhåller att R. o. Ad.
.mätte bifalla Utsk:s förslag såsom välgrundadt.
Sådan ställningen är, om ett Apothek betalas med 50,000 r:dr, så har Staten och allmänheten 50,000 r:dr säkerhet derför, att denna Apotheks-rörelse skall förståndigt och ändamålsenligt bedrifvas.
Förlusten är för stor och ruinerande för entreprenören, för alt han icke skulle upbjuda alla sina krafter för att skaffa sig kredit och anseende för sin rörelse.
Denna rörelse är af sådan beskaffenhet att den icke medgifver någon annan kontroll.
Chemister och Läkare må upbjuda alla sina krafter, Apothekaren elluderar dem med största lätthet.
Det är omöjligt för dem att kontrollera hvad som sker i deras närvaro.
De skulle nära nog vara nödsakade alt bo på Apothekena ifall det skulle kontrolleras.
Den enda möjligheten af kontroll är den som nu finnes i de stora privilegie-köpen och de äro för allmänheten en välgärning och förenade med ingen skada, hvarföre de Svenska Apolheken åtnjuta mera anseende än många utländska.
Jag tillstyrker att
Ståndet i denna fråga mätte göra intet, utan låta det förblifva vid hvad det är, på det att endast ansedda och möjligen förmögna samt väl ackrediterade män må blifva vid yrket, sådana för hvilka allmänheten kan och bör hysa förtroende.
Ingen upträder med äfventyr af så oerhörda förluster som här är ifråga, utan endast redbart och skickligt folk och det är icke att antaga att en äfventyrare skall gifva sig ut på en handtering der han straxt från början nödgas fördjupa sig i en så enorm skuld att han icke utan den största ansträngning kan arbeta sig ur densamma.
Det anseende, Svenska Apothekare åtnjuta, härrörer utan tvifvel deraf att Frih. Berzelius, som bragle Pharmacien i Europa och i hela valden i ett helt annat skick än tillförene, var Svensk och närmast att uphjelpa yrket i sitt fädernes - 138 Den 18 Juni e. m. land.
Alt äfventyrare jemväl här befatta sig med Apothekare-yrket ej mindre än med hvarje annat, det ser man tyvärr på de Apothek, hvarest bränvin och s. k. magdroppar utgöra en betydligare försäljning än medicinalier.
Förhåller det sig så, som Hr Bråkenhjelm säger, alt Läkarne icke kunna kontrollera, huruvida Apothekaren gifver riktig medicin eller icke, och alt privilegiernas pris sligit ända till 50,000 r:dr, så bör deras försäljning desto förr afskaffas.
Då jag vet, att de gått till 70, ja kanske till 80,000 r:dr, så är det klart, alt
Apothekaren mäste försöka på något sätt skaffa sig ränta på sina utlagda penningar.
Enär en Apotheksvara icke är af samma beskaffenhet som supar och karameller, att man förtär dem för smakens skuld, så kan icke Apothekaren förskaffa sig afsättning derigenom att han gör medikamenterna begärligare.
Om sjukligheten icke ökas, så måste han söka sin vinning, antingen genom medikamenternas försämring eller Apothekar-taxans förhöjning.
Då den sednare svårligen kan utverkas; så bör man icke utsätta Apothekare för frestelsen alt begagna den förra utvägen till alt erhålla ränta på ett öfverdrifvet kapital.
Jag hoppas att R. o. Ad. finnér de skäl som Hr Bråkenhjelm anfört tala mot hans yrkande och för Utsk:s förslag.
Om R. o. Ad. skulle besluta en underd. skrifvelse till K. M., sä är jag af den tanka, att de af Hr General-direktör Ekströmer upgifna grunder likväl icke böra rekommenderas hos K.
M. såsom företrädesvis antagliga i delta afseende, utan att då den underd. skrifvelsen skulle inskränkas till det öfriga af hvad Utsk. tillstyrkt, med uteslutande af de ord som röra de af Hr Ekströmer upgifna grunder.
Jag kan likväl icke inse behöfligheten af en sådan skrifvelse.
M. beror att i detta afseende befordra rättelse.
Medlen till rättelsen ligger i K.
M:shand, derigenom att K.
M. oberoende af de omständigheter som förefinnas, har rättighet att medgifva tillåtelse alt inrätta flera Apothek.
Derigenom förekommes den stegring, som de sednare åren egt rum vid försäljningen af Apothekare-privilegier.
Det finnes mig veterligen icke några Apothekare-privilegier, utan det är ett visst antal Apothekare som man funnit nödiga på hvarje ställe eller i hvarje ort, och de ansökningar som inkommit deröfver hafva understundom blifvit afslagna, understundom bifallna.
Ju flere sådana tillstånd K.
M. lemnar, ju mindre måste försäljningssummorne för nuvar.
Apothek blifva.
Jag är öfvertygad om alt en något större utsträckning af dessa tillstånd vore ganska nyttig, ty derigenom upkoramer en täflan mellan Apothekarne som icke vore till skada.
Dessutöm anser jag också att ett större antal Apothek nu behöfves än som förr har behöfts, enär dels folkmängden bar stigit och dels läkarenas antal hafva ökats. Likväl äro dessa köpsummor för Apothekares s. k. privilegier icke så öfvendrifna som man i allmänhet föreställer sig, enär under dessa köpesummor inbegripes hus, droguer, medicinalier, inventarier och allt hvad som till Apotheks inrättande hörer.
Detta utgör vanligen den största delen af köpesumman, ehuru något icke så obetydligt afgår för sjelfva Apolheksrättighelen, enär man sett att K.
M. icke i allmänhet lemnar tillstånds - Den 18 Juni e. m. 13!) bref till inrättande af flera Apothek på ett ställe, annat än der behofvet deraf just varit oundgänligt.
Palmstjerna har trott, att ett större behof af medikamenter upståtl genom folkmängdens förökande.
Det skulle man vid första påseendet väl tro, men det förhåller sig med Läkare såsom med andra, ali bland dem räder olika systéme för att ieke säga mode.
Nu för tiden använda de vida mindre botemedel än tillförene.
Man behöfver blott jemföra recepter af en äldre och en yngre läkare, så får man se huru den förre slösar med medikamenter och den sednare sparar pä dem.
Dessutom finnes ett slags läkare, benämnda homöopater hvilka använda inga eller ganska litet medikamenter, och deras antal är icke så ringa, med eli ord läkemedel förbrukas nu proportionaliter mindre än förr.
Palmstjerna har trott att genom flere Apolhekare-privilegiers utfärdande, skulle inköpssummorna för privilegierna förminskas.
Det är sanni, men någon tällan emellan flera Apothek alt undersälja hvarandra kan icke upkomma annorlunda än om de sälja under taxan.
Följaktligen skulle hon derigenom erkännas vara för hög och till deras godtycke öfverlemnas att sälja för hvad pris de behagade.
När nu förbrukningen icke är omtyckt eller godtycklig utan beror på sjuklighetens storlek, så är det svårt alt inse huru medikaments-prisens nedsättning skall kunna ega rum pä annat sätt än derigenom att varan försämras.
Man vet alt
Apothekare göra anbud på lefverans af medikamenter lill sjukhusen för lägre pris än taxan bestämmer emedan den större afsältningen skall godtgöra skillnaden.
Denna undertaxering anses dock i allmänhet af läkare såsom något farlig, derföre att den lätteligen leder till missbruk.