Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Täger man vidare i betragtande, att , i anseende till doms olarnes öfverhopade göromål , de för mindre brott tilltalade personer måste i väntan på laga ransakning, längre tid än annars behöfdes hållas i häckte; besinnar mm Statens directa förlust genom den sålunda ökade underhållskostnaden och dess indirecta genom arbetsföra arresterade personers overksamhet; öfvervä^er man framför allt d< n moraliska förlust Staten måste lida derigenom att flere vanartige under en längre tid lemnäs tillhopa att smitta hvarandra med elaka böjelser och stärka hvarandra i framhärdandet deri; eftersinnar raan dessutom, att genom denna längre arrest , den brottslige Vtikeligen straff,s dubbelt, en orättvisa som han ej kan undgå at' djupt känna och sorn i samma mohn måste för ätta honom i en fiendtlig sinnesstämning emot staten^ besinnar man allt detta, så mäste m n Vsra ut, n deltagande för mensklighetens och fäderneslandets väl, Om man icke härutinnan skulle önska en förändring.
Konungen har visserligen sökt, så långt möjligt varit, att afhjelpa det öfverklagade onda.
Lön r och arfvoden hafva blifvit anslagne till förstärkande af Hof - Rätternes ledamöter och en ny inrättad i Christianstad.
Men det onda Den 24 Felruarii. har djupare rötter.
Jag vill ej beskylla nationell för trätgirighet; men jag tror att den lägre classen, i saknad af rigtiga begrepp om hvad som är förnärmande, drifver hvad Holberg kallar bonette ambition alltför långt; att en mängd smärre sakdrifvare, bosatte öfverallt i Provincerne och Städerne, begagna denna dess DonRanudiska existimations - ömtålighet, för att tillställa rättegångar och reconventions frågor, såsom en rik källa till egen vinst.
När man ser sylönen för ett par byxor och det o6kadliga slaget af en snöboll vara föremål för processer och dragas genom alla instantierna under Konungens Egen höga pröfning, så kan man ej tvifla, att ju förhållandet måste vara sådant.
De skulle blott mångdubbla processerna, liksom för några år sedan de ökade lån - in rätt— ningarne, ökade de antalet af de skuldsatte; en förmodan som jag ej tror skall vederläggas af den nya Hof-Rättens erfarenhet.
Men om också domstolarnas antal och personal ännu mera ökades och lagskipningen derigenom er-. holle en lifligare fart , hvad vöre derpå vunnit, så länge målen i alla fall ej kunde med samma skyndsamhet afgöras i Högsta Domstolen eller hos Kongl. Majit?
Det enda verksamma medel emot alla dessa olägenheter, är Förliknings- Domstolar.
Det skall lemna de vanliga domstolarne tid att med skyndsamhet afgöra de vigtigare målen, det skall 64 ä Den >4 Februarii: uppväcka en ädlare ärelystnad, än den att vinna processer, nemligen den att förekomma sådana, det skall återföra fördragsamhet och försonlighet medborgare emellan, det skall uppmuntra de välsinnade att genom sann medborga lig dygd berecia sig det anseende och det inflytande, som Freds-domare-kallet fordrar; det skall trygga välståndet ibland den samhällsclass , der det tryggadt, fostrar lugn och förnöjsamhet, men skakadt, brott och förderf.
Ännu en annan fördel: man klagar öfver den stora hårfin af civila Embetsmän, öfver vårt myckna skrifveri Genom Förliknings - Domstolarnes införande skulle säkert af detta skrifveri tvåtredjedelar försvinna.
Så länge man håller sig till ytan förblifver massan af skrifveriet alltid densamma; man kan blott fördela den på olika emellan de ad« ministrativa verken-, det vill säga för den Embetsman elier det embetsverk man indrager, får man skapa en ny eller ett nytt i stället; och hvad vianer nationen dervid, nästan blott en förändring af namn.
Men begynna med goda iocal-styreiser, låt nationen sjelf deri deltaga och man skall finna att hon, i allt hvad som rör local-förhållanden skall styra sig sjelf, med vida mindre bråk och skrifveri än som nu fordras.
Af förteckningen på de af domstolarna i Norrige under loppet af år 1821 företagne mål, finner man, att af 35^594 sådana, hafva 2 [,97g, eller mera än ^:delar blifvit ai FörlikningsDomstolarne bilagde och af Den 21 Februarii» S49 de öfrige |:delarne, endast 2*56 till de vanliga domstolarne instämde.
Finmarkens arnt eller lön företer den fällsamhet, att af 252 vid FörlikningsDomstolarne företagr.e endast 2 blifvit genom vanlig rättegång fullföljde.
Af så beskaffade politie eller ordningsmål, sorn, kunna af FörlikningsDomstolarne behandlas, hade i tvänne
Län endast 2 och ett i ett enda dragits under domstols handläggning.
Intet mål af dem som höra under FörlikningsDomstolarnes Competence, lår hos vanlig domstol göras anhängigt, för än parten genom attest från FörlikningsDomstolen bevisar, att förlikning varit sökt, men icke vunnits.
Detta må vara nog till bevisande af deni na domstolens vidsträckta verksamhet och nytta.
Här är ej stället att ingå i någon utförlig beskrifning om deras organisation i Norrige, men denna nyttiga ledning för inrättningen deraf på andra ställen kan ej komma att saknas, dä så många derom underrättade personer här finnas, så vida mitt förslag om deras införande hos oss vinner Riksens Ständers upp; lysta bifall.
Hans Excellence,' Herr Grejve Cederström, Rudolf; Ifrån början af denna Riksdag, bar man ofta hört bedröfliga rop och skuggrika teckningar af den penningebrist; den allmänna nöd 65o Dan 24 Februarii, och det usla tillstånd, hvarunder Svenska folket vid närvarande tid säges sucka.
Sällan föreslås andra botemedel till det öfverklagade ondas afhjelpande, än minskning uti skatter och utlagor, hela stora Flottans och Arméens indragande till hälften eller tredjedelen af hvad den nu är, möjligaste indragning af alla slags utgifter, om än deras föremål äro aldrig så nyttiga.
Både i ena och andra sfseendet klandras styrelsen, under det man synes vilja 6R inskränka Konungamagten i financiella och administrativa ärender, att den ej skulle kunna uträtta något af det goda och nyttiga.
Detta klander, som ej kan vågas emot Konungens höga person , vändes med tämmelig bitterhet emot Dess rådgifvare, StatsRådet, som ganska incoostitutionelt tituleras som Ministrar.
Vid allt detta, hvarken kan eller börjag dölja mitt tänkesätt och min öfvertygelse.
Någon allmän nöd, hos den talrika arbetande folkel assen, kan jag ej föreställa mig, under en tid då alla födoämnen och alla öfrige förnödenhetsvaror fallit till ett emot för-^
Den 24 Februarii, 651 ra tider lågt pris.
Då ingen hungersnöd, inga farsoter, inga utvandringar af uthungrade hushåll, såsom vid början af i770:talet, ägt rum; då egendomar, och det icke blott de mindre, ifrån Adelns och Ståndspersoners händer, mer och mer kommit uti allmogens; då föga eller inga restantier efter hällne uppbördsstämmor, i landsorterne blifvit anmärkte.
Deras talan föres icke sällan af dem, som vilja söka märkbarhet gersom klander.
Ett värkeligt bekymmer tror jag dork äga rum, hvilket består i penningeförlägenhet.
Denna åter, lärer vid närmare undersökning befinnas vara en följd af de beslut Riksens Ständer sjelfve ansett sig böra vidtaga; men icke af regeringens åtgärder.
Det prohibitiva system, hvilket 1815 så högljudt påyrkades, erkännes nu hafva inskränkt industrien, rörelsen och penningecirculationen.
Disconternes hastiga indragning minskade rörelsecapitalet och lånetillgångarne.
Följderne hade säkert blifvit ännu svårare, om man ej lemnat betydliga bidrag till kostsamma företag, såsom till Götha Canal, strömrensningar, väganläggningar, fästningsbyggnad m. m. dylikt; och om Hans Maj:t Konungen icke dels af egna medel utdelat så betydliga summor på resor, eamt till understöd för inrättningar af flera 6 52 Den 24 Februarii. slag, dels genom öfningsläger och möten, Spridt penningar i behöfvande orter; dels »nvändt det mindre creditivet på nödvändige och nyttige föremål Erfarenheten af det gagn dessa omkostnader åstadkommit, bör vsra oss en ledning vid öfverläggningen om sättet 3tt afhjelpa den öfverklagade förlägenheten.
När pen* ningen behöfver spridas och sättas i omlopp, sker det säkrast genom bekostnaden al allmänna företag.
Indragningar hafva en rakt motsatt verkan.
Om än des^a kunna och böra påtinkas i några af administrationens grenar, för att både bespara utgifter för onödige embeten och sätta statshjulet i kraftigare gång; så må de icke så verkställas, att de uttorka källorna, hvarigenom lifvet sprides i nationen.
Verkliga statsbehof saknas ej Försvarsverket fordrar ännu mycken ansträngning.
Åtskilliga af industriens grenar behöfva hos oss uppmuntran och understöd.
Hvad som i sådane ändamål utgifves af nationen genom Statsverket, å~ terkommer till folket sjelf, lifvar arbetsamheten , väcker omtankan och sprider välmåga.
Denna min öfvertygelse om rätta sättet att afhjelpa förlägenheten, anhåller jag måtte blifva genom remiss meddelad det Utskott , som skall sysselsätta sig med utarbetande af ståtsregleringen och rikets financer.
Jag begagnar tillfället och min rättighet att för nationens ombud framlägga min tanka i ämnet, den jag äfv®n alltid följt, då jag bordt Den 24 Februarii. s53 inför Konungen densamma i underdånighet yttra.
Den eller de ?om önska en förändring uti den af dem med benämningen af Minister» utmärkta corps, torde bii Iva betänkt på någon fond', hvarmed afgående StatsRåd och StatsSecreterare böra pensioneras, dä de befinna sig ur stånd att gilla de grundsattser hvarpå besluten byggas, och derföre anses, böra resignera Visserligen kunde både jag och flera af mina herrar medbiöder finnas villiga att lemna våra platser åt de personer, som med starka armar tro sig kunna föra det administrativa och financiella svärd, de sjelfve hopsmidt.
Vi kunna ej sakna all förmodan att finna dessa armar innan en ny Riksdag inträffar uttröttade och opinionen förändrad samt behofvet af nämnde pensionsfond derigenom satt uti en ännu kiaxare dag.
Herr Stråle, Nili Wilhelm-.
Om det är en oneklig sanning, att ett af de hufvudsakligaste ändamål, hvarföre menniskor lefva tillsammans i samhällen, är att trygga hvarje enskild uti besittningen af hvad hart lofligen innehafver, så måste det vara lika ostridigt, att allt hvad sorn uti märkligare mån störer äganderättens helgd icke kan någon längre tid fortfara, utan att på samhället yttra ett menligt inflytande.
Erfarenheten bestyr - Den 24 Febr nar ii. ker äfven detta och om man noga undersöker anledningarne, hvarföre de uti vårt fädernesland inträffade financiella oredor verkat så ofördelaktigt på den allmänna vältrefnaden, månne icke denna orsak sluteligen igenfinnes deruti, att då penningens värde är vacklande och ingen således med säkerhet kan veta hvad han verkeligen äger; då hvar och en som på något sätt deltager i penningerörelsen är blotta ställd, att genom myntrepresentativernes förbättring eller försämring se sig beröfvad en del af sin välfångna egendom, har samhällsinrättningen upphört att uppfylla en af sina heligaste förbindelser och verkningarne deraf skola alltid blifva förstörande.
Dessa sanningar äro kan hända nu mera nog allmänt erkända för att icke tarfva en vidlyftigare bevisning.
Man behöfver endast kasta ögat på det förhållande, som uti Sverige lång: liga tider ägt rum, för att se huruledes allmänna öfvertygelscn derom att myntrtpresentiverne beständigt skulle försämras gått så långt, att tider gifvits, då man trott sig förvärfva genom att sätta sig i skuld, emedan man förutsatte att lånet alltid skulle komma att återbetalas uti ett sämre mynt än det erhållits; men då hvarje förhål.ande, som uppnått sin höjd, nödvändigt skall återgå i en motsatt rigtning och en reaction uppstå, har den skuldsatte fastighetsägaren på det känbaraste sätt fått röna följderne af sitt misstag.
Penningeägaren åter, så snart han insåg den fara sorn hotade honom* måste söka bevara
Den 24 Februarii. 655 sig genom penningarnes lemnande på kort tid och taga sin ersättning uti höga räntor; men han kunde ändå aldrig undgå att lida på myntförsämringen eller undvika förluster, som genom gäldenärernes obestånd nödvändigt skulle inträffa.
Näringsidkaren sorn saknade säkerhet för alla vidsträcktare företag, speculerade i stället på myntets fallande eller stigande, utan att likväl deruti kunna finna ersättning för den förlust handel och näringar lidit.
Den sanna industrien stadnade i overksamhet.
Följden blef med få undantag, att alla hafva förlorat.
Måtte man då en gång inse, att den ena samhällsclassen icke i längden kan vinna på den andra, utan att det mål, till hvars uppnående vi böra använda våra krafter är gemensamt och att alla ensidiga af* sigter böra försvinna.
Men hvad är det då som bör göras för att gifva ett stadgadt värde ät myntrepresentativerne och trygga den enskildte uti besittningen af hvad han äger?
Denna fråga utgör den vigtigaste fråga som på denna Riksdag bör upplösas och hvarpå landets väl eller ve så väsenteligen beror.
Att en realisation eller utväxling af silfver emot sedlar; art Bankens sättande under sådan förvaltning, att sedlar utan valuta icke mera kunna utgifvas, äro de naturliga och theoriskt rätta medlen lärersvårligen af någon kunna bestridas; men allt hvad sorn är rätt låter icke derföre genast verkställa sig, och man mäste noga tillse, att då man vill utföra en plan i ofvannämnde afseende, 666
Den 24 Februarii, samhället i det hela derpå icke mera förlorar än vinner.
Allmänna förtroendet är rubbadt i sina grundhvalar och om äfven silfver nu utgåfves skulle det fordras en lång tid af år innan allmänheten upphörde att frukta, det genom inträffande krig eller olyckor Konung och Ständer kunna finna sig befogade, att vid en trängande nöd använda samma bjelpemedel sorn år 1809.
Silfverutväxlingen sorn icke på en gång återförer allmänna förtroendet, skulls deremot i början ganska mycket medtaga Bankens reela fond; den skulle visserligen icke till fullo utgå förr än behofvet af penningar verkade ett uppehåll i siifvers uttagande ; men hälften vore kan bända redan lyftad.
Derefter uppkomme en period, då silfverinnehafvaren vore tvehogse, huru han skulle använda detsamma; men svårligen skulle han ännu på lång tid förmå sig att åter inlemna detsamma i Banken; det behöfdes då endast, att derunder inträffade en oförutsedd olyckshändelse för att alldeles störta Bankens credit, och hvad vore då vunnet med realisationen?
Svårligen kan ock någon ändring i Bankens närvarande förhållanden såsom långifvare äga rum, utan att upprätta en ann3n nj'- creditaostallt; men huruledes vill man begagna Creditsystemet utan att äga credit.
Dessa omständigheter hafva, så vidt jag för det närvarande kunnat bedöma detta ämne, öfvertygat mig, att en utväxling af silfver emot sedlar hvarken är nödvändig eller nyttig eller Dm 24 Februarii.
657 eller att vidsträcktare planer kunna verkställas*
Jag tror deremot det vara högst angeläget, att bestämma det värde uti silfver, hvarmed Bancosedeln framdeles kan komma att inlösas: att vidtaga sådane anstalter, att inlösen med silfver framdeles inom en ej mycket aflägsen tid kan verkställas, utan att betunga Staten med utländska lån och utan att någre för pen • ningerörelsen inom landet menlige följder deraf uppkomma: att stadga en lag, hvarigenom penningeägaren försäkras, att icke nödgas, så^ som betalning emottaga en sämre valuta ärt han till gäldenären försträckt.
Kunna dessa vilkor på ett tillfredsställande sätt uppfyllas, vöre hufvudsakliga grunden lagd att återstäU la det allmänna och enskddta förtroendet och när denna tidepunkt är uppnådd, då kan man utan fara vidtaga det slutelig» steget för att skaffa vårt fädernesland ett fullkomligt stadgadt myntväsende*
Var allmänna lag stadgar uti 9 Cap. 2 HandelsBalken, att det som försträckt är skall i samma slag, jämngodt, tillfullo återgäldas.
Rättvisan häraf lärer icke sattas i fråga; men denna lag är gjord overksam genom föreskrifter, som förbinda fordringsägaren att såsom god betalning emottaga Bankens sedlar efter deras åsätta valeur, oagtadt deras verkeliga värde är vida under det som gälde den tid då försträckningen letnnades.
Det ar denna onaturliga anstallt att genom lag vilja tillägg» ett pappersmynt högre värde än det verkeliBil, till Ridd. o. Ad, Pr. 1 Band- 42 658 Den 24 Februarii, pen äger som rubbat allmänna förtroendet, och upphörandet af ett sådant förhållande är, enligt min tanka, det enda medel, som kari gifva garanti för framtida föilugter.
Om ofvannämnda iagstadgande hade erhållit den till* ämpning att en gäldenär borde återbetala lånet etter det värde i silfver baocosedeln ägde då länet utgafs, sä hade, oagtadt den stora utsläppntng af sedlar som skedde år iy föga speculation å sedelmyntets fallande och stigande uppkommit och landet befunnits uti en vida lyckligare belägenhet än nu.
1 följd af de åsigter jag haft åran framlägga, får jag föreslå: 1:0.
Att Riksens Ständer vid innevarande
Riksdag bestämma det värde i silfver, hvarmed Bancosedeln skall inlösas-
Att detta värde icke kan blifva annat än dtt som närmast öfverensstämmer med närvarande agio och således inskränka sig inora gränsorne af 120 å 12S skillingar för En Riksdaler i silfver, har jag tagit för afgjordt och ansett icke tarfva vidlyftigare utredning. 2 0.
Att någon utväxling af silfver för det närvarande icke må äga rum; utan att Riksens Ständer vid nästa Riksdag derom närmare vilja besluta.
Härvid kunna likväl löreskriiter meddelas, som i vissa fall berättiga fullmägtige låta utväxling af silfver be-; gynna.
D«n 34 Februarii, 659 3:0.
Att allt der öfverskott som på Bankens årliga inkomster uppkommer, äfvensom hvad som inbetalas af de Bankens fordringar, som icke äro af Discont natur, icke åter utlånas, utan använde till uppköp af myntbara metaller.
Lika mycket sedlar förblifva då i allmänna rörelsen sorn nu, men Bankens reela fond ökas efter hand. 4:0.
Att i öfrigt lämpelige utvägar vidtagas, hvarigenom reelt mynt till Banken ingår. 5:0.
Att såsom en förklaring af 9 Gap. 2 § Handelsbalken till iagttagande för framtiden må stadgas: ’’Är försträckning lemnad uti allmänt 1 Riket gångbare sedlar, lydande å Banco Spe-, cie, bör försträckningen till hufvudstol och ränta gäldas till det belopp uti silfver eller deremot svarande sedlar, som sedlarne ägde den tid lånet utgafs.” 6:0.
Att om, sedan Bancosedelns värde, på sätt ofvan är föreslaget nu blifvit bestämdt, det skulle inträffa, att de i Riket gångbara myntrepresentativer skulle undergå någon försämring, det bör åligga Riksens Ständers fullmäktige i Banken och RikscäldsContbiret att vid hvarje års början efter föregående å~ rets medelcours på Hamburg bestämma det agio, som är gällande emellan det
Bancosedeln nu åsatte silfvervärde och det gångbara.
Har - 6Go Den 24 Februarii. om göra fullmäktige underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, som derom låier utlärda allmän kungörelse.
För att förekomma det icke ögonblickliga misstroenden genom krigsrykten och andre händelser må förorsaka att agio blifver bestämdt att gälla emellan sedlar och silfver, utan att verkeligen någon rubbning i sedelmyntets värde föregått, torde det likväl vara nödigt, att vidtaga åtskilige försigtighetsmått och att bestämd inslruction öfver sättet till bestämmande af agio varder fullmägtige meddelad.
Såsom sådana Försigtighetsmått vågar jag föreslå: 1) Att om coursen någon postdag eller under någon kortare tidrymd finnes hafva varit uppjagad utöfver hvad den i allmänhet varit, sådant lämnas utan afseende och blott det allmänna förhållandet tage6 till grund. s~)
Ait agio alltid skulle bestämmas något, t.
ex- 2 å 1 skillingar under medelcoursen, emedan skillnaden emellan Bancosedlar och Hamburger Binco icke alltid till hela dess belopp utgöres af agio utan äfven till en del af den uppgäld, som köpare af utländskt mynt måtte betala. 3)
Att fullmägtige böra infordra uppgifter från Stockholms Auctionskammare samt Auctionsveiken inrikets öfrige större städer, Den 24 Februarii, 66t öfver det pris, hvartill myntbart silfver kan inköpas och om deraf finnes att sifver kan köpas till ett lägre värde än med.lcoursen utvisar, agio bör bestämmas enligt silfvervärde, Många invändningar kunna säkerligen göras emot dessa förlag och hufvudsakligast den, att föga vore vunnet genom bestämmandet af realisationsgrunden. utan att silfver utväxlades.
Jag har föreställt mig, att om kloka anstalter vidtagas, hvarigenom Bankens reela fond ökades, skulle förtroendet till Bankens solidité hvarje år tilltaga och ingen anledning vara att nedsätta myntrepresentativernes värde under det nu gångbara.
Lagen om agio skulle äfven verka till ett stadigt myntvärde, då ingen genom försämringen kunde vinna.
Att vidtaga en sådan anstalt utan att bestämma realisationsgrunden skulle åter lätteligen verka dertill, att Bancosedeln förbättrades öfver hvad den nu är: då komrae den gäldskyldige 60m nog lidit, att ännu mera förstöras.
HvadL jag med säkerhet trott mig finna är, att om dessa förslag voro verkställbar?, medlöide de de stora fördelarne: att de icke rubbade de närvarande förhållanderne. icke störda någon uti ägandet af hvad han nu innehafver, utan tryggade detsamma för framtiden: au de icke satte Bankens eller d n allnänna crsditen på vidare vågspel, utan skulle bidraga, att så fort tiden medgifver åter lora förtroendet: att de serskilda samhällsclasserne icke vidare skulle strida om hvilkendera kunde viana på den Den 24 Fehrxiarii, andras bekostnad, utan allas inferessen förenäs uti myntrepresentativernes upprätthållande tili ■det värde, som nu åsättes, och att, så vida icke oförutsedda bändeUer inträffa, man föga skulle äga att befara, det författningen om bestämmande af agio skulle komma att användas: att likväl denna Författning skulle utgöra grundvalen för förtroendet enskilda emellan och behofvet af allmänna lånebiträden således alt mera minskas och sluteligen kunna upphöra: och att det då ändtligen kan blifva möjeiigt att sätta vårt myntväsende på den bestämda fot, sorn det enligt theoretiska grunder bör äga för att uppfylla sitt ändamål.
Detta förslag torde till Stats- och BancoUtskotten öfverlemnas, då det sedermera i fall grunderne deruti antagas, torde tillhöra Lagutskottet, att utarbeta den lagförklaring som blifvit föreslagen, N:o 6.
Herr Toll, Flenn:
Hos HögloH.
Ridderskspet och Adeln får jag ödmjukast föreslå ett sätt sorn bidrager till penningarnes utspridande tili Rikets aflägsaare provincer och dessutom medför en ovärderlig fördel för Staten:
Vår Arméel hvilken säkerligen är organiserad på en förträffelig fot, och styrd på ett sätt att densamma är en heder för 9in fosterjord, är likväl underkastad flen 24 Febrmrii. ©63 en brist, som är af stor betydenhet; saknad af rörelse.
Isynnerhet den indeldte Soldaten är i fredstider ovan vid långa marcher från sin födelseort, och för att blifva rigfig soldat bör han värjas att marcbera och känna de aflägsnaste trakter af sitt
Fädernesland j han blefve vand vid andra luftstrek, vid annan föda än den vid hvilken han är uppfödd uti sin egen provins; hans kropp blefve både stark och vig af rörelsen, och sinnet muntrare vid ombyten af föremål.
Det är icke nog att ensamt vara tapper, maD bör äfven förvärfva sig eri härdad kropp och det mäst tjeniiga sätt, att vinna dessa egenskaper, är att genom marcher få besöka sina längst aflägsne landsmäns hemvister.
Soldaten bör under dessa tåg icke aflönas med proviant, utan med penningar, dem han får lära sig använda till sin nytt3, och bör af Länens Höfdingar för allmogen föreskrifvas billiga taxor, hvilka genom kungörelser skola föregå den annalkande trouppen.
På detta sätt skulle vinnas tvenne så dyrbara ändamål, penningarries spridande till Statens alla Provincer och Svenska Härens fullkomnande, svarande mot Konungens och Nationens fordringar.
Derigenom alltid vand och färdig att utan långa förberedelser uppbryta från sitt boställe skulle hemsjukans olyckligt» följder äfven häfvas och krigarens högsta pligt, sin Konungs och sitt Fosterlands försvar, blif - 6$ 4 Den 24 februarii. va hvad det är förut, hans dyrbaraste, men då äfven hans angenämaste föremål.
Jag får derföre anhålla om remiss af detfa memorial och att penningar måtte anslås till projectets införande N:o 7.
Friherre JVrangel, Henning:
Att beskatta jord enligt allmänna öfverallt användbara grunder, är en fråga, som ofta blifvit framställd, men, mig vetterligen ännu aldrig nöjaktigt besvarad.
Önskeligt vore att eli hvar, sorn äger insigt i detta vigtiga ämne ville deröfver afgifva sitt projeet till Riksens Ständer, och att personer som äga kunskaper i hvad som rörer Bruksrörelse, handel, manufacturer och andra näringar, ville uppgifva de principer, hvilka enligt deras tanka äro användbara och passande för beskattningen af hvarje serskilt slags iudustrie.