Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ämnar visserligen icke länge tvista med Hr Printzensköld i detta ämne, ty jag tilltror mig ingalunda att hvarken öfvertyga eller öfverbevisa honom, men jag ber, att för R. o. Ad. få uppläsa 34 § Riksd.Ordn. i anledning af hans yttrande, att jag såsom Utsk:s ledamot skulle hafva gatt för långt, der slår : ”ali Allm.
Besv. o. Ekon.Ulsk., sammansatt af 48 medlemmar, skall enligt 53 och 89 §§ Reg.F., samt i anledn. af i Stånden väckta frågor, anmärka brister uti de allmänna hushållningsaDstallerna, och förändringar deruti föreslå”.
Nu frågar jag om vi af motionerna egt anledn. ali anmärka brister i författningen, och föreslå en förändring.
Annu en gång, vi hafva haft det så mycket mer, som motionen just går ut på alt befria socknarne från den ifrågavar:de underhållsskyldigheten.
Denna skyldighet åligger boställsinnehafvaren enligt alla författningar, och har frän uråldriga tider ålegat församlingarnes presterskap; dessa hafva önskat hvälfva på församlingarne, men deras bemödanden hafva ständigt misslyckats, och lagslifiarne lagt hinder derför, samt afböjt försöken.
Det står nemi. i resolution på allmogens besvär af år 1723, samma år, mine Hrr, som PresteSt:s privilegier utfärdades, att allmogens underhåll af prestgårdarne strider emot privilegierna.
Det är således för att gifva bestämdhet åt denna presternes underhållsskyldighet, som jag genom ett lagstadgande vill befria församlingarne derifrån.
Jag har sökt att ådagalägga för R. o. Ad. ali församlingarne alltid varit derifrån befriade, att del först är nu i sednare tider samma försök, som i gamla tider varit gjorda, hafva blifvit förnyade, och att lagstiftaren nu bör göra alldeles detsamma, som den förut har gjort, nemi. tillbakavisa dessa försök.
Hr Printzensköld har sagt alt min redaktion skulle vara omöjlig att tillämpa: ty hvilken skulle bestämma, när ombyggnad skall ske?
Det är synerälten.
När synerälten förklarar att ombyggnad är behöflig, då skall den ske, derom kan icke den ringaste fråga uppkomma.
Den värde talaren har sagt att den gamla lagen är bra.
Jag läflar med den värde talaren i vördnad för vår gamla lag; men 524 Den 30 September. just derföre alt jag vördar denna gamla lag vill jag söka alt bibehålla densamma, och utveckla de frön, som deruti finnas; men jag vill icke göra denna lag förhatlig genom alt ensidigt vidhålla just sådana sladganden som finnas innebära en otydlighet.
Jag vill gifva åt dem, en riglning, som öfverenssiämmer med lagens anda och mening.
Jag tror att det missnöje, som i allmänhet äger rum med de gamla lagarna föranleder sig just deraf att man icke sökt att utbilda dem i enlighet med den nu varande tidens anda och behof.
Hr von Hohenhausen har sagt att stadgandet är otillräckligt; han anser att mera utförlighet skulle fordras.
Denna utförlighet finnas i militise-boslälls-ordningen och domaren kan aldrig underlåta att ex analogia använda denna lag.
Det sker stundligen, men dessförinnan måste domaren hafva bestämd visshet derom, att denna tydning som man nu sökt gifva alt 27 cap. 2 § B.B:n ogillas af lagstiftaren.
Det är icke nu fråga om att utfärda ett reglemente, sådant som militiae-boställs-ordningen; men fråga är om att närmare bestämma alt gifva en slags tolkning af lagen, som i detta fall redan innefattar bestämmelser, och det är denna tolkning, som jag sökt att åstadkomma.
Hr von Hohenhausen har sagt att underhållsskyldigheten åligger församlingen.
Det är icke så, den gamla författningen liar ”icke haft brist på elt ord, som motsvarade reparation”; den uttrycker detta med ”underhållsskyldighet”, och det är just ifrån denna reparation eller underhållsskyldighet, som socknarne varit befriade ända tills nu.
Jag kan således icke för min del finna att den af mig föreslagna redaktionen är ovigtig, utan vidhåller densamma.
Innan jag tillåter mig något yttrande om rigtigheten af Gr.
Sparres förslag, och huruvida det är att föredraga framför nu gällande lag, anhåller jag att få säga några ord om Inifvudsaken.
Månne det icke är i grunden rigtigt, alt hvarje boställsinnehafvare mä, så vidt möjligt, vara befriad ifrån underhållsskyldighet af sitt boställe, emedan boställshafvaren icke vet och ingen vet huru länge han kommer att det innehafva.
Dertill kommer äfven att om företrädaren försummat sitt boställes underhåll så faller kostnaden understundom på efterträdaren.
Vi hafva under denna riksdag exempel derpå, hvilka åtskilliga af eder mine Hrr kunna erinra sig, kaplansboställe!! skola icke underhållas af församlingar ne, utan af kaplanerne sjelfva.
Följden deraf är all de någon gång sakna åbyggnader, och vi hafva vid denna riksdag emottagit framställning ifrån en komminister inom Erkestiftet om byggnadshjelp, emedan han saknade alla tillgångar att återupprätta bostället, och emedan församlingen saknade vilja dertill.
Man ser således hvart det leder, alt af boställshafvaren fordra boställets underhåll.
För att icke hålla oss blott till presterskap^ och kaplanerna, som äro de ringare af dem, utan äfven till ministerboställen, så har, i sednare tider, omsättningen af dessa erabets - Den 30 September.
525 män blifvit mycket hastigare än fordom.
Man har derföre nödgats hufvudsakligen befria dem ifrån underhållsskyldigheten.
I Frankrike lärer det gå så långt, alt hela huset med dess möbler, gardiner betjening o. s. v. står för ministerns räkning.
Boställshafvaren har blott att byta om sin egen rock.
Jag anser således att man snarare borde utvidga församlingens skyldighet och inskränka boslällsinnehafvarens, än att, på sätt Gr.
Sparre föreslagit, förminska församlingarnes skyldighet, och föröka boställs— innehafvarens.
Vill man göra det i hänseende till preslerskapet, så bör man äfven göra det i anseende lill militären och andra.
Men hvart skulle detta leda, och huru skulle det låta sig göra alt åberopa militiae-boställs-ordningen för prester?
Då kunde det också vara skäl att åberopa presternas boställsordning för militären o. s. v. i ständig vexelverkan.
Om man tager Gr.
Sparres förslag i öfvervägande så finnér man att han derifrån uteslutit hvad som står i den gamla lagen, att församlingarna skola icke blott bygga utan äfven bättra.
Deruti beslår inskränkningen; och för del andia deruti att han säger, att församlingarnas underhållsskyldighet icke vidtager förrän husen af ålder och bruk, men ej af prestens vanryckt, så förfallit alt de icke vidare bättras kunna.
Hår har
Hr Printzensköld redan visat huruledes dessa ord jemväl kunna gifva anledn. till tvist.
Sparre påstår sådant vara afhulpet medelst synerälten.
Jag minnes likväl att det icke är längre än en vecka, sedan man klagade öfver huru otillräckliga synerätterna voro.
Imedlertid lärer det förhålla sig så med de synerätter, som hafva med presteboställena alt skaffa, att roan får öfverklaga synerätts beslut, följaktligen är rättigheten ali derom tvista alldeles obehindrad.
Om man nu betraktar saken ej blott i sin grund och i verkställigheten så får man äfven se på framgången.
Ar det någon förhoppning att dessa Gr.
Sparres förslag, som i sig sjelfva äro ofullständiga, på sätt tvänne talare visat, likväl kunna vid denna riksdag vinna något afseende?
Jag anhåller att i sådant hänseende få veta hvad de öfriga Stånden derom beslutat, ifall Ridd.-secret. har prot.-utdr., som derom gifva någon upplysning.
Ridd.-secret. att enligt ankomne prot.utdr. rörande pröfningen af förevaride betänk., PresteSl. bifallit Utskms betänk., RorgareSl. godkänt Ulskins 6 serskilda yttranden och i öfrigt lagt betänk, till handlingarne, samt BondeSt. återremitterat 1 och 3 punkterne jemte dervid gjorde anmärkmr, lagt andra punkten till handlingarne med ogillande af Utskms i ämnet yttrade åsigt, och godkänt 4, 5, 6 och 7 punkterne.
Ståndet finnér således att Utskms betänk, redan är af 2me andra Stånd bifallet.
Om nu R. o. Ad. skulle återremittera det, likasom BondeSt. har, kan man väl då hysa någon sannolik förhoppning att de tvänne Stånd, som redan godkänt betänk, skola afstå ifrån denna deras mening, och antaga en annan?
Det synes under nuvarande förhållanden, då riksdagen är så långt framliden, icke troligt.
Hvartill tjenar då en 526
Den 30 September. ätcrremiss?
Jag hemställer följaktligen vördsamt att då man i sak, efter mitt förmenande ingenting vinner, utan endast åstadkommer onödigt besvär för Utsk. och tidspillan i afseende på behandlingen af andra ärenden, R. o. Ad. måtte bifalla betänk.
Jag liar blott några få ord att yttra i anledn. af hvad Gr.
Sparre anfört, att ordet reparation alldeles icke saknades tillförene, utan alt detsamma då ersattes genom ordet undei håll.
Jag medgifver att det kan lill viss del dermed så förhålla sig, men det hjelper icke saken.
”Underhåll” när man uppfattar det så som det kan uppfattas, består i att underhålla saken sä länge den kan underhållas; men nu utgöres eli lius af mångfalldiga delar såsom livar man vet.
Underhållsskyldigheten åligger boställsinnehafvaren, här pastor, som fråga är om; men skulle någon af de små saker hvaraf huset består behöfva göras nya, dä har underhållet deraf upphört, då är frågan om huruvida församlingen skall öfvertaga allt delta eller icke göra någonting alls förr än huset är nerrött.
Ar det då blott slommen som tillkommer församlingen?
Det är ju klart, att så många frågor inflyta häruti alt dessa förhållanden mäste genom ett allmänt reglemente bestämmas.
Ytterligare får jag fästa Gr.
Sparres uppmärksamhet derpå alt författningen om mililiae-boställeus underhåll, och den, om underhåll af kronans hus icke äro alldeles lika.
När man i och för byggande af prestgården vill skaffa bestämda föreskrifter hvarför icke då göra dem fullständiga, hvilket synes så mycket mera behölligt då man eljest har tvänne författningar att hemta dem ur, ulan att lemna åt domarens skön vid olika tillfällen att per analogiam bedöma målet än efter den ena, än efter den andra författningen, ehuru ingendera är åberopad.
Landssed och bruk kommer troligen lika mycket hädanefter att blifva på domaren gällande som förfatlningarne, hvilka alldeles icke äro utfärdade i den fråga, sora nu under öfverläggning är.
Det är af delta skäl, som jag måste hemställa om bifall lill Ulskms förslag.
Hr von Hartmansdorff har tagit sig anledn.alt afstyrka mitt förslag af den orsak, alt en kapellan har begärt biträde till Zu/^gTtacfs-skyldighet.
Jag måste erinra att emellan mitt förslag och stadgandet om kapellanernas byggnadsskyldighet, förekommer den väsendtliga skillnaden att dessa skola både bygga och underhålla sina boställen, hvaremot jag föreslår att pastorerna endast skola underhålla sina.
I fråga om kapellaner kan det förhållande inträffa, att en tillträdare saknar medel alt iståndsätta huset; men så länge byggnadsskyldigheten åligger kommunen, blifver det endast de mindre utgifterna som drabba innehafvaren.
Till förekommande af att underhållskostnaderna skulle blifva allt för stora, äro stadgade ekonomiska besigtningar hvart 5:le år.
Det är just vid dessa ekonomiska besigtningar, som man finnér nödvändigheten af ett nytt lagstadgande.
Vid dessa ekonomiska besigtningar anmärkas nemi. bristfälligheter så väl på de s. k. laga husen, dem socknen skall bygga, som på de öfriga hu - Den 30 September. 527 sen, riem presten sjelf bygger.
Soeknemännen debiteras nemi. dä alla smärre eller obetydligare bristfälligheter, äfven dem som presten skolat reparera.
Detta är olagligt, ehuru det småningom har blifvit praxis.
Jag bar sökt bevisa, att det är i fullkomlig strid, så väl med den äldre rätten, som med sednare lagstiftning.
Det förhållande, som llr von Hartmansdorff omnämnde, att underhållsskyldigheten skulle stiga till ett stort belopp, förekommes således just genom de ekonomiska besigtningarna.
Man har lill vilat mig, att jag skulle hafva velat minska socknarnes underhållsskyldighet.
Nej; jag har sökt utbilda, tolka och förklara lagen i enlighet med dess mening.
Man har sagt, att om det jag föreslagit skulle stadgas för [irester, så borde det äfven ske för militären.
Jag söker blott att för presterskapet göra gällande samma stadgande, som redan gälla för militären, ty i militiae-boslällsordningen stadgas, alt underhållsskyldigheten åligger innehafvaren; likasom nybyggnadsskyldigheten.
Militären har nu en mindre rätt än innehafvaren af kyrkoherdebohl, ty militären har skyldighet till nybyggnad äfven af de sju laga husen, men presten har ingen sådan nybyggnads skyldighet, hvilken uti militiie-boställsordningen bestämdt skiljes ifrån underhållsskyldigheten.
Man har sagt att tvister skulle kunna uppkomma i anledn. af det lagstadgande som jag föreslagit, emedan synerätlens beslut skulle kunna öfverklagas; men min Gud del är ju fallet med alla möjliga beslut!
Det kan icke vara meningen alt stifta en lag af den beskaffenhet all icke en domstols beslut skulle kunna öfverklagas.
Det år omöjligt, så länge det finnes instantier all klaga hos.
Frågan är blott att närmare bestämma lagen.
Det vöre skäl, om man icke vill saken, att man rent ut sade detta; men hvarföre skall man söka undanflykter? hvarföre skall man söka bibehålla den nu varande författningen, som bestämdt ger anledn. till tvister.
Lagen är i sjelfva verket lika med mitt förslag deruti att kyrkoherden är skyldig att hälla busen vid magt på egen kostnad; men det är delta lilla ordet, ”bättra” som gifvit anledn. lill misstydning, och det är denna misstydning som nu är fråga om att undanrödja.
Nu komma vi slutligen till den frågan, om R. o. Ad:s beslut kan leda till något resultat.
Ulskts förslag är återremitteradt af BondeSt., men deremot bifallet af tvänne Stånd.
Om R. o. Ad. fattar ett beslut i öfverensstämmelse med min mening, så blir det Utsk:ns åliggande ali sammanjemka Ståndens meningar och beslut.
Jag hatså myckel mera anledn. tro alt detta skall inträffa, som det af Utsk:s-afdelningen i närmaste öfverensstämmelse med min reservation uppgjorda förslag vid voteringen i Utsk:n föll genom en tillfällighet, nemi. den att tvenne votenssedlar fallit inuti hvarandra.
Jag har således all anledn. alt tro, att det beslut R. o. Ad. här kan fatta, om en återremiss, kan komma att leda till något resultat; och då detta är förhållandet, så bönfaller jag att vi måtte komma att göra något för att undanrödja dessa ständiga oenigheter emellan församlingarnes lärare och deras åhörare.
528 Den 30 September.
Jag ber om ursägt hos R. o.
Ad. derföre att jag ännu en gång uppträder, och hos Gr.
Sparre derföre att jag icke kan lyssna till de böner som Gr:n under discussionen framställt.
Sparre har åberopat äldre författningar, och ibland dem presterskapets privilegier för bestyrkande deraf att socknemännen icke äro underkastade skyldigheten af prestegårdsbyggnadernes underhäll.
När sådana författningar finnas, och de äga gällande kraft, så vet jag sannerligen icke hvarföre man skulle om den saken behöfva ytterligare lagstifta.
Månne man icke skulle i det förslag lill en lagförklaring, som af Gr:n är framställd kunna se en önskan att ändra de nu gällande författningar ne för att ändå kunna säga vid denna riksdag hafva gjort något.
Att Gr:n i sjelfva saken jemväl misstagit sig och gifvit den åberopade §:n i 26 Cap. B.B. en ännu mera restrictiv tolkning, än sjelfva ordalagen uti densamma innebära; det tror jag skall falla sig klart för hvar och en, som med aldrig så liten uppmärksamhet genomläser delta lagrum.
Gr:n vill inskränka församlingens reparalionsskyldigliet endast till det fall dä ombyggnad kommer i fråga.
Det vill med andra ord säga, när man måste nedtaga hela huset och återuppbygga det med nytt och gammalt virke.
Om således några andra bristfälligheter förekomma, ehuru de icke hafva uppstått genom vanryckt å prestens sida, sä är likväl presten, efter Gr:ns förslag, ovilkorligen skyldig att den bättra på egen bekostnad.
Detta strider likväl emot ordalydelsen af nu gällande lag, ty först står der att de 7 laga husen skola af socknemännen förses med tak och innanrede, och sålunda färdiga till presten öfverlemnas, hvarefter han är skyldig att pä egen bekostnad hålla dem vid makt; men derefter kommer nästföljande punkt, en sådan förklaring, alt när dessa hus, och deribland naturligtvis boningshuset som han begagnar, af ålder och bruk men ej af vanryckt förfallit, så skola socknemännen dem bygga och bättra på deras beskostnad.
Nu händer det, att ett boningshus till sjelfva sin stomme förblifver i sitt goda skick, och icke behöfver ombyggas, men att det oaktadt ett golf i detta boningshus blifver icke genom vanskötsel utan genom ålder och bruk, så beskaffadt, att det behöfver omläggas; skall då sådant verkställas af socknemännen eller af presten?
Innanredet i huset, det brukas af presten ty han går på golfvet, han begagnar spisarna och skorstenspiporna, men han går icke på väggarne, och röter icke dem.
Sparres förslag skulle det blifva presten men icke socknemännen, som finge vidkännas denna både betydliga och kostsamma reparation.
Jag frågar eder mine
Hrr, om det är rätt att gifva lagen en sådan tolkning, hvilken helt och hållet strider emot ordalagen uti den § jag haft äran citera?
Det hedervärda BondeSt. som nogsamt inser, hvad som instämmer med dess egna fördelar, har också ansett Gr.
Sparres förslag, såsom innefattande en ganska vigtig förändring till allmogens förmån, böra antagas, och man måste naturligtvis med mycken värma inom nämnde
Stånd ifra för en sådan tolkning af lagparagrafen, som Gr.
Tolkar man den åter oväldigt och så, som lagstiftaren i ordalagen förklarat vara sin Den 30 September.
529 sin afsigt, så kommer man ingalunda till det resultat, som Gr.
Sparres föreslagna lagförklaring innehåller.
Jag kan sålunda icke annat än afstyrka R. o. Ad. att återremittera punkten, och yrkar i stället att densamma mätte varda bifallen.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad framställde II r Gr. o. Landtm, att i afseende på den förevande l:sta punkten blifvit yrkadt dels bifall å densamma och dels af Gr:ne Lagerbjelke och Sparre, att R. o. Ad. måtte antaga det förslag, Gr.
Sparre uti sin betänk, bifogade reservation framställt, innehållande ”att R.
St. mätte i underd. anhålla, det K. M. ville, genom utfärdande förklaring, stadga, att församlingarnes underhållsskyldighet af de 7 laga husen icke vidtager förr, än de af ålder och bruk, men ej af prestens vanryckt, så förfallit att de icke utan ombyggnad bättras kunna; hörandes med de sålunda ombyggda husens inredning jemväl förhållas, såsom lag om nybyggnad stadgar”.
Landtm: s härefter först till bifall å Ulskms i l:sta punkten afgifna yttrande och sedan till antagande af Gr.
Sparres förslag framställda proposirfbesvarades med ja och nej, hvarpå Hr Landtm, ånyo hemställde ohi R. o. Ad. behagade bifalla Utskms ifrågavar:de yttrande, samt dä härvid ropades ja och nej, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Den som bifaller Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonötsk:ns i lista punkten af betänk.
N:o 54, gjorda hemställan, röstar ja; den det ej vill röstar nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad. hvad Gr.
Sparre uti berörde betänk, bifogad reservation föreslagit.
Vid voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit som följer:
2:dra punkten, ang:de byggnads- och underhållsskyldigheten af prestgårdarne i Halland; 3:dje punkten, ang:de ifrägastålld skyldighet för ågare af sätes och ladugårdar samt rå- och rörs-hemman, att deltaga i uppförandet och underhållandet af prestgård, tingshus och härads fängelse; 4:de punkten, ang:de väckt fråga att kostnaderne för kyrko- och prestgårds-byggnad må efter förmedladt hemmantal beräknas ; 5:te punkten, ang:de soldaters deltagande i kyrkobyggnad ; och 6:te punkten, ang:de föreslågne förändrade grunder för utgörande af dagsverken till byggnad eller reparation af kyrka, klockstapel och socknestuga, med hvad mera dertill hörer. 34 530 Den 30 September. R. o. Ad. biföll livad Utsk:n i dessa punkter hemställt och föreslagit. 7:de punkten, ang:de ej mindre ifrägaställd förklaring, huruvida icke dagsverken till kyrkobyggnad böra utgöras afven för sddane hemman, hvilka begagnas såsom utbruk, äfvensom om icke statfolk i allmänhet må anses utgöra matlag och såsom sådane vara pligtige att uti en dylik byggnadsskyldighet deltaga; om ock en del motionärers f örslag om förändrade bestämmelser i afseende å likstolsafgiften jemte öfriga presterskapet tillkommande rättigheter.
Föredrogs och bifölls Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ns d. 27 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 91, i anledn. af väckt fråga om strafflöshet för den som föröfvar olofligt tillgrepp, till afvärjande af trängande lifsfara, samt att tvångsarbete för bristande laga försvar ej må ådömas den, som är villig mottaga den tjenst, eller förrätta det arbete, sorni honom anvist varder.
Föredrogs och bifölls LagUtsk:s nedannämnde d. 27 dennes på bordet lagde betänk:n: N:o 78, i anledn. af väckt motion om ändring i 9 och 10 §§ af 11 cap. kyrkolagen; N:o 79, i anledn. af väckt motion om rättighet för borgmästare i de städer, der poliskammare ej finnes, ali kalla till polisförhör vid vite och påföljd af hemtning; N:o 80, i anledn. af väckt motion om förlängd tid för fullföljd af besvärsmål från Westerdahl fögderi af Stora Kopparbergs län; N:o 81, i anledn. af väckte motioner, ang:de upphäfvande eller förändring af Kongl, placatet d. 12 Januari 1726, emot olofliga sammankomster för andaktsöfningar jemte öfrige i samma ämne utfärdade kungörelser; N:o 82, i anledn. af väckt motion om brottmåls-ransakningars hållande i länshäktena; N:o 83, i anledn. af väckt motion om tingspredikans hållande å viss timme; samt N:o 84, i anledn. af väckt motion, om hvad iakttagas bör då någon hänvisas till presterskapet att förmanas innan han må fullgöra ådömd värjemålsed.
Föredrogs LagUlsk:s d. 27 sistlidne dennes på bordet lagda betänk.
N:o 85, i anledn. af väckte motioner, ang:de ränta å försträckta penningar eller varor.
Då såsom jag förnimmer ingen anmält sig att yrka ändring i detta betänkande, så har jag icke den förmätenheten att tro ett sådant yrkande å min sida skulle leda till någon påföljd, och jag vill icke eller försöka det; men jag
Den 3(1 September.
531 kan icke underlåta att för min enskilda del förklara, att jag icke arnar deltaga uti det bifall, som utan tvifvel kommer att skänkas åt betänkandet.
Jag kan icke finna annat än att penningar är en vara såsom alla andra varor, och således lika litet underkastad lagstiftningens bestämmelser som den.
Det är visserligen sagt i vår lag att räntan är sex procent; men lika litet som detta stadgande kan innefatta någon garanti för dem som ega penningar att utlåna, att de skola få 6 procent ränta, lika litet innebår stadgandet någon garanti för alt den som behöfver penningar skall få dem för 6 proc.
Förhållandet blir naturligtvis alltid att dä goda tillgångar på penningar finnas, räntan nedsätter sig sjelf, hvaremot då tillgång på penningar är ringa eller crediten svag, detta stadgande ingalunda kan förhindra att öfverränta betalas.
Den enda följden blir således den att lagstadgandet måste eluderas och andra åtgärder vidtagas för att komma till samma resultat.
Jag hade önskat och hoppats att LagUtsk. skulle inse detta förhållande och funnit det vara öfverensstämmande både med rättvisans fordran, och det allmännas fördel alt föreslå en förändring derutinnan; men då så icke skett, begagnar jag endast detta tillfälle för att reservera mig mot det beslut, som här troligen kommer att fattas.
Mörner, Otto Gabr.:
Må det tillåtas mig anhålla att Ridd.-sekreteraren finge meddela oss de beslut, som de öfriga Stånden i delta ämne fattat, på det att vi deraf måtte få en ledning för bedömandet af huruvida under denna riksdag någon förhoppning kan vara att vinna någon ändring i nuvande stadgande i förberörde hänseende.
Ridd.-Sekreterare i anledn. häraf tillkännagifvit, att någon underrättelse om de öfrige RiksSt:ns i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Gr.
Då jag icke känner i hvad skick målet befinner sig hos de öfrige Stånden och i anseende till den långt framskridna tiden af riksdagen, torde det icke vara skäl att härom vidare orda, utan jag ber blott att få reservera mig emot det alltför ringa afseende som denna fråga hos LagUtsk. har vunnit.
Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då de 2:ne talare som i detta ämne yttrat sig, visserligen talat emot Utsk:s betänk., men likväl icke yrkat afslag derå, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle LagUtsk:s betänk.
Härvid ropades ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.