Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vria ^obsnslon, fragade, VM, sedan nye kleLlorer blifwit walde, de sörre, hwilke Nu äro fränwarande, förlorat sin rätt at wara LIeQorer?
Beswaradcs med Ja.
Friherre kkssrts, bians, anhöll at i dag fa kala i et ämne som tre weckor legat pa bordet, nämligen om Instruktion för Bewillnings-Utskottet' och i händelse det honom ej nu bcwilljadeö, begärte han at Herr Grefven och Landt - Marskalken räcktes et särskilldt klsnum för detta öfwerläggnings - ämne utsätta.
Hans Lxcallence Herr Grefwen och Lan dr» Marskalken yttrade sig wara sinnad at företaga de hwilande mål i den ordning de blifwit laggda - pä bordet, men wille nu först för Höglostige Ridderskai pet och Adeln läka uplasa det i dag ifrän det Hederwarda Bonde-Ständer ankomna krorocolls Utdrag, sa lydande:
Utdrag af ?roroeol/er, hållet hos det Hederwärda Bonde-Stan-et i lTlorrköping -en 2Z.
April i8oo.
Under den 4 April 1789 har BondeeStändet genom krotocolls Utdrag gifwic dest UelpeLiivs Med-° Ständer tilkänna, det Bonde-Ständct astunvade at fa iz6 uti förwaltningen af Riksens Ständers Lsngus deltaga; men något ullätande deröfwer har sedermera icke bliswit Vonde-Ståndet meddcladt.
Da. nu likwäl Kongl. Maj:t i Nador äskat, at derta ärende mätte komma under Riksens Ständers afgörande, har Bonde-Ståndet icke underlåta bordt at wördsamt och manligen yrka dest wid 1789 ars Riksdag yrkade åstundan.
Wid akgörandet häraf förmodar Bondc-Skäudet at hos L-ipsLluvs Med-Stånden et gunstigt och benäget afseende dera göres, ac K. ongl.
Maj:ts Nådiga tilstand, gifwit Riksens Ständer til at taga Laugusr» under sin förivaltning, ösrum Stockholm den 17.
September 1668, ar gemensamt för samteliga Riksens Ständer utan allt undantag; at den Nådiga Försäkran Kongl. Maj:t under samma öaro gifwic Riksens Ständer pä nä, gra willtor och fördelar ti!
Lang u ens basta, likaså är för alla Sländen gemensam; ak Rikets samteliga Stander under den 22. i samma månad om 8u>gusn i Stockholm utfärdat
Desi Förordning och beslut, som Bonde-Ståndet med Härads-Löneren bekräftar, samt at enligt 4.
H. isamma ars Riksdags Beslut Bonde-Scandet.sa mycket mera anser
Sig med de öfriga Standen wara för Lar-co-»verket answa- > rigt, som detta Stand jämte de öfriga högtideligen försäkrat, a t ofwan om tal t a Förordning, såsom en ren och enhälleligen wedertagen Lag, af ingen, eho han ock wore, emoklefwas, mycket mindre rurbsrss, eller något hinder, men eller in» träng tilfogaö läca, efter som ock Wi, som or, . den lyda, Ost pa det kraftigaste hafwa förbundit densamma ak förswara, beskydda och hand. hafwa, sa at then, som antingen sjelf någre penningar i Lanea insätter eller ock af hwarse handa - rZ7 handa tilfalle bekommer af medel kheri någon svancs, skall ofelbart och Utan »agon Lxccpkion och inwändninq uti thekta allmänna förvaringsrum met och cultockis publica kunna theröfwer rada och commsnäers öfter sik eget göda nöje och behag oc.
Det har icke undfallit
Bonde »Ståndets kundskap, ak da samtckkgä Riksens Stander genom Utskott i åtskilliga ämnen den 6.
Julii r668 sammanträde, skall Bonde-Srandet hänskjutic fragan om 6an<susn lil Kongl. Maj:t och den Kongst Regeringen samc de andra förnämare Stånden, med yttrande at Bonde,Ståndet wille intet häswa med 8 mco at beställa, emedan dek intet förstånd derpå hade; me» som detta skect i et Ständernas Utskott, der jämwäl Presterskapet sig yttrat, at det öm stangnell icke hade stort förstånd och kunde om moller ej eller dönra sön än dem widare underrättelse gafwvs; hwaruti jämwäl Borgerskapet warit ense; sa torde förberörda anmälan, h>vilken egemeligen synes röra för» waltningen, icke kunna lämpas kil ansvarigheten, som genom de weckor derefter utfärdade kolsnne ^ffsr blifwic för ali framtid bekräftad, och hwarigenom BondeStåndet alitsa förmodar, at den rättighet til llancpien, som Ständet gemensamt med de öfriga Scanden ar i66z ar rilagnad, sedermera icke blifwit förwerkad, utan ännu är Bonde - Ständet förwarah och öppen, dä nu mera Bonde-Ståndet tror sig hafwa wunnit den uplysning, at det äswen til förwaltningcn kan utse skickeliga personer^
Om Bonde.Standek icke felar i den tankan atckllrnejuen wunnit sin upkömst först pä de förmäner Werket af höga Ofwerheken njutit och sedermera pä den winst, som fran Allmänheten influtit, samt at särdeles nu, dä Lancjuen bör försättas i en för Näringarna nyttig werksämtzek/ hwartil fordräS ^n utwidgad Lrellit; sä sörwän L8 - i;8 tar Bonde-Ständet, såsom en följd as desi answarighet, sina kaspeAive Med - Ständers gunstiga och benägna samtycke, at Bonde - Ständer afwen hädanefter i ksn^usns förwaltning deltager; hwilket genom Utdrag af l^rorocoller skulle med de öfriga KslfteKivc Stånden wördsamk och »vänligen eommunicsras. ckär suprs.
Tx ?rc>t0L«I!o k.i»rs 8eAsrllrom, Bonde-Ständets Lecretersre.
Uplästes a nyo Friherre Olas Leäerliroms lVlsmorisl rörande InftruÄion för Bewillniiigs-Ulskottet, hwilket den i.
April blifwic lagdt pä bordet.
Friherre Leäersiröm, Lias.
Da jag sidst, ledne i.
April i lVlsmoriäl, til Höglosiige
Ridder, skapeks och Adelns ompröfwanve hemställre den fragan, om icke en InllruÄiun more nödig för BewillningS.
Utskottet, sa wagade jag icke, ak tillika för Höglostige Ridderskapet och Adeln omständeligen projsÄcro den as mig yrkade InftruÄion.
Misitröstande om min egen skicklighet til et sadant göromål, och owan ivid Riksdags ärender, hoppades jag, at någon annan as RidderskapetS och Adelns Ledamöter, som sinner den af mig wackca motion wara pä goda skal grundad, skulle atagg sig at utarbeta krojeAsr lil den InltruÄion, pä hmars nödwandighet jag endast wille göra Ridderstapet och Adeln upmarksamme.
Det är först i den händelse, at detta mit hopp icke upsylles, som jag tror mig böra och utan at förtjena namn af tiltagsen kunna anhälla om Riddcrskapets och Adelns förtroende, at til desi uplysta pröswande fa för, fatta ofcanamnda krosoN.
Eniedlercid ma mig tillätas förklara, at jag ä den ena sidan anser det wara högst nödigt, at bestämma de allmänna grunderna för fördel - rangen af en tllkommande bewillning, innan man kan samrycka ri! någon sadan, af hwad belopp som haldst, och a den andra tror det icke böra blifwa swart för Bewillnings-Utskottet at upgiswa dem, om det no ga granskär 178c) äre Bewillnings Förordning, och , sokex utröna hurmvida den da bewilljade summan blifwit rättmist och klokt fördelad sa wäl emellan de Fyra Riks, Standen, som de t,krika Closter af Medborgare, hwit» ke ej egenteligen höra til något af desta.
En billig zoroporrivn emellan alla skattdragandes bördor, grundad pä den allmänna regeln at hwar och en bör deri deltaga i nian af de förmaner han i Samhället niuter, bör alltid kunna fastställas, utan at Bewillningens belopp förut är bestämdt; det bör kunna sks med lätthet, da man har, som wi, en flerårig erfarenhet af en ojämnt fördelad Bewillnings följder at,rådfråga.
At utarbeta de allmänna grunderna för den tilkommande Bewillningcns fördelande, ar således efter min öfwertygelse et göromål, hwarmed Bewillnings-Utskottet utan svårighet kan systlosätta sig, til dest Riksens Ständers klans fastställdc Bewillningens belopp och langwa» vighet; eller rättare, det är dec enda, sa wida Riksens Ständer ej walt detta Utskott i afsigt at at det samma öfverlemna hela utöfningen af deras Beskattningörätt.
Jag förnyar i följe häraf min begäran om propoluion i enlighet med innehållet af mic förut ingifna Qsemorisl.
Sedan något klenum pä sä lang tid icke warit ost gifwit til detta i min tanka wigkiga ämnets afgörande, började jag billigt frugka, ak oskyldigt hafwa lågt hinder för Utskottets göromål genom den wäckca srägan; men jag har funnit mig 'alltför lyckligt befriad ifrån enna fruktan, sedan jag blifwit underrättad derom, ac utan afseende ä berörde mit lVllomorisl Utskotter blifwit satt i sAivikSl; en omständighet hwiiken likwäl terde wara äf - 14G wen sä owanlig, som den af omnämnda stal, warit mig behaglig.
Hans Lxcellencs Herr Grefwen och Land t - Marstalken.
Til swar pa sidsta delen af Herr Laron slsclerströms ytkranve»bör jag påminna, ak da Bewillnings-Utstoctets wal stcdde ntan wilkor, syntes ej något hinder wara för desi sättande i sAivicsl.
Friherre kjerrs, lst s n s. Om någonsin en InliruAion warit nödig för något Utstött, är en sadan det wisterligen för Bewillnings-Ucstottet wid denna Riksdag.
Detta Ucstott är satt sedan den förra Bewillningen uphört och innan Riksens Ständer ännu ens bcftucit ar ataga sig någon ny.
Föremålet för dest arbete är således alldeles obestämt.
Det mäste derföre genom en InstruLUon bestämmas.
I annat fall kunde Ledamöterne i berörde Utstött icke weka antingen Riksens Ständer nu welat anförtro dem alla ätgarderna wid en Bewillnings fastställande eller hlokt nagra wista deraf, antingen dek wore deras rättighet at bestämma bade Bewillnings-summan och fördelningen deras, eller blott, at upgifwa grunderna för denna sednare?
Jag wagar tro, at de i denna delen behöfwa en närmare uplysning om Riksens Standerö affigker, an den, som blotta namnet Bewilin in göhl t sto t t kan innefatta, och förenar mig derföre med Friherre Legerström i dest begäran, ak Herr Grefwen och Landt - Marstalken wille proponera Högloft.
Ridderstapet och Adeln, at en InstruLUon mätte för Bewillnings-Utstokket utfärdas.
Skulle Högloftige Ridderstapet och Adeln bifalla denna kropostiion, anhaller jag at et krojeLk til Instrufbion som jag författat och nu will upläsa, mätte komma under öfwerlaggning.
At för Ukstottet bestämma en naturlig arbels-msrboä och at freda Riksens. Manders, rättighet at bestakta sig stelfma emot allc^ 14» som i framtiden kunde med någon skicklighet utsträckas til ek deremot stridande prTjuäicsr, hafwa derwid wa» rit mina syftemål.
Harwid hördes atskillige yrka, at först borde af. göras om BewillningS-Utskottet skulle förses med Instruökian, andra ater at lultruÄions - krojeAsc matte upläfaö.
Ofwerlaggningen afbröts genom anmälan och emottagande af en Deputation fran det Högwördiga Preste, Siandet, anförd af Herr Biskopen Dvökur Wallquist, som förmälke at Stander förehafl den af det Hederivärda Bonde-Ständet yttrade åstundan at deltaga i förwalrningew af Riksens Ständers Landus ocb i anseende til förmodad nödwändighet af wista Historiska upgifters erhållande ansett tjenligt at öfwer denna fraga infordra Pene» - Utskottets yttrande.
Dsrsämre hade PresteStandet sig med Höglofl.
Ridderskapet och Adeln förenat deruti, at kostnaden til den besi nna KröningsilVIsäckllen ma af Riksens Ständers Landus bestridas.^ DepukLlionen befwarades och asträdde.
Hanö Dxcellence Herr Gref w en och Landt- Marskalken hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade först afgöra om BewillningS.
Utskottet bör förses med Instruökion innan nägol krojeÄ ders til upläses.
Beswarades med Nej och Ja.
Friherre Ickjerra, kkans.
I fall det är mm rättighet at upläsa mit krojsÄ, yrkar jag dec som e,; rättighet.
Hans Lxcsllence Herr Greswen och Landt-Marskalken:
Jag har blotts,hemställt M Ridderffapet och Adeln wille deln fåken; men det är wisterligen Lsron ttjerlss rätt uplasa kl-ojeLb-r.
Friherre »jörts upläste derpå följande: krojeLk til InliruLUan för Bewillnings - lststottet wid 1800 ars Riksdag. 1. §.
Antil dctz Rikfcns Stander, efter erhållen kundskap om Riksgäldöwerketö närwarande tilsränd i i?!sns fastställt beloppet af den Bemillning de willja utgöra til den §srZnrersäe RiksfkuldenS afbördande, och bestämt de willtor och förbehåll, hwarunder de kunna akaga sig den samma, äger det af Riksens Stander fcltta Bewillnings-Utskottet, at öfwerlägga om de Allmänna grunder, hwarefter en sadan ny Bewillning bör emellan Rikets Inbyggare fördelas; A hwilket afseende Utskottet jämwal aligger, at granska de af Riksens Seander wid Riksdagen 1789 antagna grunder för fördelningen af den dä fastställda Bewillnings - summan vä) urreda hwilka deraf kunna med rättwifa bibehällaS eller hwilka böra, såsom obilliga förkastas. 2. §. Bewillnings - Utskottet bör, sa snart det sig göra later, med sit betänkande öfwer förherörda ämnen til Riksens Ständers ?Iens inkomma.
Z. §- Med fördelning af någon Bewillnings > summa mä Urskottet ej befatta sig, innan Riksens Ständers kions, hwilka allena det tilkommer at bestämma Bewillningens belopp, genom särskilldt förordnande uttrycke» ligen updragit Utskottet et sadant göromål.
Herr liliam, ksrar ^äo!x>b.
Ändamälet med hivarje lnstruökion för et Utskott mäste wara at 14Z gifwa arbetet uti detta Utskott en rigkning enlig med deras åstundan hwilke förordnat det; at til arbetetö fort» skyndande inskränka det inom de grönför, fom af krincip-rlei-ng utstakas, och al sa nara fom sakeus natur det tillåter bestämma hwad af Utskottet bör göras eller ej.
Desta ändamål kunna ej pa annat satt winnås.
Dä nästan allt ager olika sidor hwarifran det kan betraktas, och mcnniskor oftast af öfwertygelfe, stundom af söresarrö se och länka olika, äfwen uti mål der deras imeresten aro helt och hällit öfwcrensstämmande, inser man lätt hwarföre de i ek Utskott walde Ledamöter ej kiiima aga lika öfwertygelfe eller ens med säkerhet arbeta efter pluralikeien af deras krinci^slers önskan.
, En wal uttänkt och efter öfwerläggning antagen InstruÄion förekommer detta möjeliga onda; den lättar ej blott Utskottets eget arbete, den förekommer äfwen manga af de twisier, som eljest skulle upkomma, dä , Utskottets utarbetade krojeöäsr in klena äslibsrsrsäsL.
Dosta skäl galla i min tanka i synnerhet wid de tilfallen der ämnet för ec Utskotts arbete, ar widlöftigt eller obestämdt.
Säkert skola äfwen de Ledamöter, til hwilka et sadant arbete är updraget, med nöje se en Instruktion fastställd som de äga at solja och anse den , e) som et baud, men som en säker ledare.
Dä Riksens Ständer förordnat et BewlllningSUtskott innan de annu äkagit sig någon Bewillning, har der utan twifwel warit deras afsigt, at detta Utskott skulle tils widare endast utarbeta grunderna för fördel» ningen as den Bewillning som de framdeles kunds fastställa.
Men denna afsigt ar ej wid något tilfälle ntttpckt, utan beror det nu alldeles af Ledamöterna i berörde
Ut» skott at anse sig hasma den eller någon helt annan at upsysta.
Jag sinner således det wara nödigt, ar Riksens Ständer tolka den för sina vepmsraäe, genom en formelig Instruääcm, som da den söreskrefwe dem föremålet för deras arbete och ordningen derwid, bekoge dem all willradlghec, om hivad Riksens Ständer af dem äskade och alla tilfällen ak handla emot besia sina krincchslsrs åstundan.
Ingen olägenhet kan, ester mic begrep, upkomma deraf, ak Riksens Ständer lara sina vs^uraraäs j Bewillnings - Urskortec bestämdt weta hwad de böra göra" eller icke göra; men at lemna dem utan all InliruLUon, utan alla reglor lör sit förhållande, kunde möseligen leda lil skadeliga följder och wore äcmindstone et wädiigt juchoat för framtiden.
I följe häraf förenar jag mig med Lgrnn Oösrsträm uti desi begäran om ^ro^olilion af Inckiu5kiori för Bewillnings-Utskocret.
F r i h e rre I< i b b inx, Uengr.
Fragan om Be. willnings»
Uifkottets förseende med en tjenlig InstruAicm, pa bordet sedan den i.
April, har i mina ögon, ej wunnit anseende, genom denna liggtid.
Ofwerstödig genast, är en InlirukUcm wld arbetsdriften nu mera alldeles olampelig, för et Utskott, som ifrän den 8:de i denna manad warit werkfamc. Den basta Infiru6ion för hwilket Utskott joni häldst, skulle icke möjeligen kunna förutsätta en iufAllibiliiä för samma Utskott.
Riksens Ständer, endast berättigade, at bestämma summans rälta belopp til fördelning wid en utgående ny Bewstlning och som äga i och med detsamma rättigheten för sig, at antaga eller förkasta Bewillnings-Utskottets betänkande, skulle, efter at hafwa förelaggt samma Utskott en Inckruäion, betagit sig nyttan af en oförtäckt förbättring i betänkande, i fall den, utöfwer en gifwen föreskrift stöde at utfinna, och utan wagfamhet, kuude ätmindsione wara möjelig. !45 Den warde Ledamotens yppade farhåga för hastwcrk, synes nu medgifwa, at Bewillnings-Utskottet får oafbrutet fortsatta sik pabegynka arbete i den wäg det sig föresatt at följa ock hwilken förandrad, skulle mindst göra dest, i Tio dagar anmanda möda förlo, rad, pä bekostnad af tid i lika manga arbetsdagar.
Hushållning med tiden, hoppas jag, skall markel gen inga i dens afsigt, som ifrat för det mogna öfwer» wägundet.
Pa desta goda, men kan handa svagt utförda skäl, hemställer jag i ödmjukhet til Herr Grefwen och Landt.
Marskalken samt Högloflige Rldderskapet och Adeln, om icke Bewillnings» Ulst?otket, en gang fakt i ^Qivirö utan lulieuAion, ma fa dest werkeligen mödosamma arbete pa enahanda satt fullända som det börjat, intil dest det ager tilfälle framlägga 1789 arS Bewilkningöförordning i ek förändradl skick inför Riksens Ständer; hwaröfwer jag får den aran hos Herr Grefwen och Landtmarskalken begära xro^oiition.
Herr k^stbervooä, ^ohgn iVilkelm.
För at särta et Utskott i werkfamhet är, enligt min ranka, nödigt ar man för det bestämt upgkfwer de ämnen, hwarmed det bör systelsätta sig.
Et Utskotts ^kkivirsr bestar witzerligcn icke blott deri, ac det haller Lloslionsr och företager sig något arbete, utan äfwen deri ak det arbetar efter en wist plan, som leder til upsyllandet af dest ?r-1ncipslers önskan.
Men om denna önska» bör et Utskott tydelig! underrättas, pä det ej dest arbete mä blifwa frugtlöft och ändamalet med dest formerande förfelas.
Det Bewillnlngs-Uiskott, som wid denna Resdag, til följe af Konungens önskan, blifwit formcradt, har ej af Ständerna erhållit någon underrättelse om de äm 19 - 146 neri- med hwilka det bör sysselsätta sig, eller någon föreskrift huru desi arbets - meliioä bör inrättas.
Hururvida nu desi göromål endast bestå deri at granska den förra med den io.
Mars detta ar uphörda Bewillning och uptacka de sel, som deri kunna finnas — eller at upgiswa de grunder, hwarefter en ny bewillning bör utgä — eller at förestå den n-a BewillningS-summan och desi rspsrtition — huruwida någon särskilld af besia wigliga punkter eller alla besia til, sammans skola utgöra föremålet för BewillningS.
Utskottets arbete, — derom har detta Utskott ej pa något sätt blifwit underrättadk.
Följden af detta uraktlåtande kan möjligtwks blifwa den, ar relulrster af Utskottets arbete blifwer något helt annat an hwad Riksens Ständer önskat och hoppats; och detta kan dä ej läggas Utskottets Ledamöter til last, dä Ständerna för dem aldrig tilkannagifwit sin önskan.
Alla sädana möjeliga olägenheter förekommas lättast genom en InstruAion för Bewillnings-Utskottet, der de ämnen, med hwilka Utskottet bör sysielsätta sig, upgifwas, och grunderna, hwarefter desia ämnen mä bearbetas, utstakas.
Man kunde kan» ske inwända häremot at en sadan InstruKioa wore öfwerflödig, da Bewillningen och desi granskning blifwit upgifwlt, såsom det ämne, hwarmed Utskottet borde sysselsätta sig.
— Men om afwen BewillningS - Utskottet skulle anse denna obestämda upgist som en InliruÄion» wore den wäl nog bestämd? wore wäl Utskottets Ledamöter derigenom pa et tydeligt sätt underrättade om föremålet för deras arbete? eller skulle man til ex. kunna pasta at Lsneo-Utskottet ej behöfde någon annan InliruAioa, än den at sysielsätta sig med Lanyusa och granskningen af desi förwaltning?
Desiutom torde man kunna erinra sig, hwad som förelopp wid Riksdagen i Gesie ar 1792 dä Hemliga Utskottet- Betänkande angående Bewillningen blef antaget.
Flere af Ridderskapets och Adeln- Ledamöter förklarade sig da antaga Be-- t—-45 tankandet, ej emedan det wore det bästa, utan derför ac xrojektsranäsr af et annat skulle medföra en rubbning och mycken tids utdrägt.
Om nu BewillningsUcskoktet ej erhäller någon Instruktion; om dest krojekter witz denna Riksdag ej til alla delar instämma med Riksens Ständers tankar, hwilket är en möjelighet dä de ej cammunicsrsk dem med Utskottet, sä blifwa Riksens Ständer sacra i den obehagliga nödwändigheren, at om liden ej tillåter utarbetandet af något med derack tankar mera öfwerenZstammande projekt, antingen antaga nägoc sadant, som de ej lil alla delar gilla, eller ock helt och hällit förblifwa wid den gamla Bewillningen, med hwilken Konung och Ständer ej äro nöjda; och denna möjeliga olägenhet undwikes, om Riksens Ständer, genom en Instruktion för Bewillnings-Utskottet, bestämma grunderna och ändamalet för dest arbete.
I anledning af desta stal förenar jag mig til alla delar med Friherre Legerström.
Friherre k.»»t!n§skiaulen, ^lbreclir.
Anledningen til den önskan en af RidderskapetS och Adelns Ledamöter yttrat, at en Instruktion för Be, willningö»Utskottet mätte af de stekpektive
Stånden fastställas samt ändamalet med denna Instruktion» lärer efter min tanka icke kunna bestämmas til dest at Författaren kil det uplasta lVIemorisIet sjelf täcke» ådagalägga, hwad nytta han inser blifwa följden af be föreskrifter, som skola tjena til rättesnöre för Bewillnings-Utskotteks göromål.
At inom wista reglor inskränka detta Utskott uti dest aliggande at förestå et Bewillnings - krojekt, är stridande emot den wid förra Riksdagar wanliga prrxi,; förmodeligen har ock Riksens Ständer allt intil denna dag ansett en Instruktion för detta Utskott wara öswerflödig; det är ock alldeles obewist, at den wid detta Riksmöte blifwit nödwändig, och da den warde Ledamoten, som wäckt RidderskapetS i och AdelnS upmärksamhet pä det j fräga warande ämnet, icke funnit för godt, at uti betz lVIsmari-el läka inflyta nägotj utkast lil den oftanämnda InstruLUonen, torde det ock ursäktaS mig, om jag tils widare hyser twifwelsmäl angående nyttan af en luttruQion för Bewillnings.
Urflottet.
Författaren til lVlsmorialLt nämner endast, ak denna InstruAion borde anga Beskattnings - grunderna, men dessa aro ju allmänt kända; ingen lärer derom wara i okunnighet, at principen til ali Beskattning har sin grund uti den säkerhet til lif och egendom hwarje medlem i Samhället ager rätt at fordra, och ak fördelningen af Skattens utgörande bör mätaS efter hwars och ens förmögenhet, flera dylika principer uti Ibeorisn om Beflattningen at förbigå, hwilka äro utförligen afhandlade och kunna således icke inflyta utj en InstruAion, utan at wisa et stötande misstroende til deras kundskapcr, som blifwit walde til Ledamöter uti Bewillnings- Urskottet.
Skulle ater denna kr flruAion kil nägon del innefatta spplicnion af Be» skattnings-grunderna, da fruktar jag ak den sammar det närmaste komme at likna en Bewillnings-Förordning, och at således antagandet af InsiruLUonsn utk Ridderskapets och Ädelt,6 klena tor handa fordrade bade flera och langwarigare öfwerläggningar an da fraga gr at antaga Uiskottets krojeLk til en ny Bewillnkng, I anledning häraf och dä fragan angående en InstrnQ on för Bewillnings - Utskottet blifwit Höglofligs Ridderskapets och Adelns ompröfwande underställd, laugt efter sedan wallistan til samma Utskott blifwit brulen, hwilket strider emot all antagen kormslirsr, hemställer jag i ödmjukhet til Ridderskapet och Adeln, huruwlda den wäckta fragan NN mera kan blifwa et öswcrlägguiugb ämne för Ridderskapet och Adeln och tilsit, eker at dennq ftagas fluteliga afgörande matte hwilq til nästa Riksdag.
Hag får fluteligen hen äran tillägga, at de af flem 149 Herrar uti nu uplasta vilming anförda skäl för nödwändigheren af en InflrukHon, hafwa ej werkak någon ändring i min tanka.
Jag hemstalkr til Ridderskapet och Adel» sjelswa hwad lids utdrägt denna ffäga skulle åstadkomma.
Mer an Sex weckor af Riksdagen aro redan förflutna, och ingen ting ar annu gjordt.
Enligt författningarna kan Kongl. Maj:t ätskillja Sländer^ na nar Riksdagen warat i z mannder; när detta öfwerwäges torde lätt finnas at BewillmngS-Utskottet be. höfwer all den tid det ännu kan hafwa öfrig och tror jag wi ej sjelfwilligt borde lagga hinder i wägen för Riksdags ärendernaö skyndsamma afgörande.
Herr killberg, ^reflric Otto» som redan för en stund sedan hade ästundat fa tala, anmälte sig a nyo.
Herr Grefwen och Landt - Marskalken yk« trade sig at han hade Herr lVlijorens anmälan i minne, och fragnde om det wore i förewarande ämne han astundade tala?
Herr Zillberg.
Torde wal handa, at jag har et och annat derom at säga också.
Hwad angar den begäran Bonde-Ståndet i sit LxkrsLknm krorocolli yttrat at fa deltaga i Uangnsns förwalkning, sä känner jag igen den frägan sedan ;c> ar tilbakar da wille Bönderne in i Lecrsrz Utskottet.
Denna sak tilsiyrker jag mätte fa hwila til yttersta dagarna af Riksdagen.
Beträffande ater förewarande ämne, sä wet jag at sä länge jag har warit med, har InflruÄion alltid blifwik utfar, dad, innan et Utskott fäkt satta sig i LQiviiä: sa geck det til förr: nu gör Ridderjkapet och 'Adeln huru dek hehagar.