Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är bland dem, som med tillfredsställelse inhemtat förhållandet der i allmänhet, men då jag ej tilltrott mig att göra ett förslag, för att i underdånighet tillsty^rka Konungen, att utdela JNådebevisningar; då jag i allmänhet tror, att detta är sådana saker, som böra lemnäs åt administrationen; då jag vet, att vid detta Läroverk största delen af ynglingarne betalar en dryg afgift af öfver 3oo R:dr Banco; och då jag vet att Staten dessutom till detta Läroverk årligen lemnar öfver 3o,ooo R:dr, så har jag trott mig finna, att äfven der någon hushållning kan ega Den i4 Augusti f. ra. 77 rum, åtminstone i sådan mon, att de uppmuntringar, som åtskiilige, och kanske alla Lärare Förtjena, kunde vinnas af bespararingarne.
Nästan så förhåller det sig med nya Profskolan i Stockholm.
Deruti skiljer jag mig ifrån Herr Hjerta, att jag för min del erkänner denna Skolas stora värde, icke såsom Profskola, utan såsom Skola i allmänhet.
Hvad profvet beträffar, anser jag det vara gjordt vid Carlberg, och det, sorn lyckas med gossar öfver i3 och 14 år, måste ännu bättre lyckas med yngre.
Den, som litet reflecterar på barns böjlighet, måste finna riktigheten af denna mening.
Men orsaken, hvarföre icke anslag för dem af mig blifvit tillstyrkt, är, att då den är anlagd i Stockholm, Staden också borde kunna bekosta den.
För öfrigt är min öfvertygelse, att så väl i de personers egenskaper, som äro Styresmän, som ock i sjelfva Lärarnes, ligger en borgen för att nämnde Skola kan blifva ganska nyttig och god; NB. så vidt en Sko!» kan vara det, der gossarne måste efter hvarje läsetimma gå hem hvar till sig, och blottställas för en möjligtvis alldeles stridig behandling emot den de i Skolan erhålla; hvad som kan väntas vid en sådan inrättning, tror jag visst uträttas.
I afsepå Läroböcker, har Herr Hjerta fullkomligt uttryckt min mening, och då för öfrigt det, hvaruti han skiljt sig från mig, ej angår något annat än Carlberg och Prof - 7» D e n i4 Augusti f. m. skolan, hvilket jag vill öfverlemna såsom ett serskilt ämne till Kongl. Maj:t, så har jag all anledning att förena mig med det, förslag till Contraproposition , som han uppgifvit.
Det må vara Grefve Frölich förbehållit, alt anse våra Undervisningsverk såsom Monument af Statslux, men jag skulle tro, att den upplysning, sorn finnes bland många af dem, hvilka derifrån utgått, och den lärdom, som utmärkt flere, tillräckligt vittna om motsatsen, för att den meningen ej behöfver vederläggas.
Jag är öfvertygad att erkänslan hos elem, sorn njutit undervisning vid dessa Läroverk, ej skall tillåta dem tveka, alt tillstyrka anslag af Statens medel, då det är fråga om att sätta Lärarne i tillfälle att ej behöfva främmande sysselsättningar för sitt underhålla Endast derigenom kunna de komma så långt, som tidens fordringar det kräfva.
Det har blifvit yttradt af Herr Hjerta, att ehvad beslut Ridderskapet och Adeln fattar, skulle jemkning uppkomma.
Om Ridderskapet ocb Adeln bifaller Utskottens Utlåtande, blir det tre Stånds beslut; och då kommer ingen jemkning i fråga.
Jag tillstyrker, då Grefve Frölich och Herr Hjerta redan uppgjort, Contrapropositionen, och jag anser öfvertygelsen inom Ståndet så stadgad, att jag ej tvekar, huru voteringen aflöper, alt Den i4 Augusti f. m. 79 vi må få bifall till Utlåtandet såsom första alternativet i voteringspropositionen, och den proposition, som desse Herrar föreslagit, till Conlraproposition, samt att voteringen ju förr dess heldre må för sig gå.
I en del af de ämnen, som blifvit föremål för discussionen, men ej höra till saken, skall jag ej ingå, nemligen om rätta grunderna för det uppfostningssätt, sem bör antagas i Sverige.
För att ingå uti en sådan pröfning, fordras en betydlig practisk och theoretisk kunskap om ämnet, samt kännedom, huru i olika tidehvarf sig dermed förhållit, och huru den enskildla bildningen tid efter annan och i olika landar fortskridit.
Detta är en kunskap, sorn jag ej vågar göra anspråk på alt ega, och jag öfverlemnar en så svår sak åt de Herrar och Män, hvilka med förtroende till sina åsigter, med sina idéer framträdt.
Jag skall hålla mig till det, som nu är stäldt till vår pröfning, nemligen det begärdta nya penningeanslaget.
Frågan innefattar då: är det erforderligt till nästa Riksdag, detta anslag?
För att icke vara erforderligt, skulle det på något sätt icke hehöfvas.
Antingen man antager minoritetens grundsats inom den stora Coinmitcen, som vill hafva uppfostringsverket! sådana de nu äro, eller deras mening, som vilja gifva Elementarläroverken en betydlig förändring, ty icke lärer afsigten nu vara att tillstyrka, att Konungen 8o Deu r 4 Augusti f. nr. skulle antaga de af några här yttrade meningar, att man borde lemna undervisningen handlöst åt den enskilta omtankan, (^att lemna den uteslutande åt
Staten hav aldrig blifvit i frågasatt och kan aldrig sättas i fråga} tror jag dock, hvad som redan förut är visadt, att äfven under närvarande organisation, då de vigtiga Embetsman, åt hvilka bildningen af en stor del af den kommande generationen är anförtrodd, tjena för löner, med hvilka knapt gårdsdrängar eller enskilta tjenare kunna komma ut, behof finnes af ökade anslag.
Det förslag, som uppgjordes till nya organisationen, visar att, äfven med den, behöfves större personal, och ett ytterligare behof af anslag.
Således får man äfven vid dess antagande nya behof.
Det återstår endast den frågan, om man kunde minska Statens deltagande för UndervisningsVerken.
Jag hemställer, utan ett ingå i pröfningen af sjelfva principfrågan om Statens deltagande eller icke deltagande i nationella bildningsanstalterne, huruvida Sverige nu är uti det tillstånd af välmåga, sorn fordrades till en sådan förändring, helst då allmänheten är vaud vid detta Statens biträde.
Det skulle allt för mycket motstrida den mörka tafla, som en af Talarne icke längesedan framställt af vår ekonomiska vanmagt, att med honom tro, att den enskilta omtankan, kunde förslå ensam.
Den 14 Augusti f. m. 8t Skulle den på en gång uteslutande öfvertaga Statens anslag, så tror jag, att tillståndet skulle blifva ganska vådligt.
Jag tror icke ens, alt man kan såtta i fråga, alt ett sådant beslut kunde i Konungens
Råd tillstyrkas.
Här har yttrats af Herr Hjerta, att
Utskotten hufvudsakligen afsett de högre klasserna, men att allmogen skulle få draga trefjerdedelar af tyngden.
Af Herr Hjerta skulle jag ej hafva förmodat den ensidigheten , det misstaget, att endast Städernes innevånare draga nytta af Skolorne.
Jag tror, att Landets innevånare, som begagna Skolorne, helst af allmogen, utgöra ett större antal än Städernes.
Då jag vid början af denna Riksdag, för att gifva lif åt min innerliga känsla, af vördnad för kanske den störste Konungs minne, och för att bereda tillfälle för Sveriges erkänsla, att uttrycka sig, understödde en Motion örn en Minnesvård åt den Konung, som nära skapat vårt Samhällsskick, och ledt dess utbildning i nästan alla afseenden, svarade man mig, att det största prof af erkänsla man kunde visa en Gustaf II Adolph vore, att efter närvarande tids fordringar utvidga de bemödanden han gjort för Rikets Undervisningsverk.
Jag hemställer, örn det vore att motsvara dessa uttryck, att neka de anslag, som begäras för att i anseende tillen sednare tids, till iqide seklets, större fordringar, motsvara de bemödanden, som 38 H. 6
Den i4 Augusti f. in. i det i7:de gjordes, helst då Svensta Nationen, sedan dess fått en betydlig folkökning.
Vi känna, att vårt Skolväsende till en stor del är skyldigt honom sin uppkomst och sitt bestånd, och att Rikets första Universitet till större delen ärgrundadt på hans enskilta gåfvor.
Ty hail gaf, den ädle, sin familjs enskilta gods till det Lärosäte, som skulle fullända utbildningen af Sveriges ungdom, öppna kunskapernas källa, äfven för det obemedlade snillet.
Den har ej eller varit otacksam denna ungdom, den har från alla Samhällsklasser gifvit store män åt Sverige, ökande dess minnen med nya, lysande af alla ärans strålar.
En Björnklou, en Ehrensten, Benzelius, Linné med flere hafva visat, att denne Konungs offer för
Rikets torftigare ungdornsbildning icke varit förlorade.
Har har talats om Folkundervisningen, om Folkskolorne.
Jag medgifver, att det är det vigtigaste elementet.
Jag tror att vid den bör såsom en oeftergiflig grundsats antagas, såsom Herr von Hartmansdorff riktigt anmärkt, att bygga densamma på den religiösa bildningen, och den som erhålles af föräldrar.
Vi hafva sett de länder, der efter nya theorier man omstörtat
Religionens öfvervägande verkan på folkbildningen, för att framträda med ensidiga systemer i läroböcker, och sätta moraliska föreskrifter, eller egennyttans principer, till ledning, i stället för de religiösa — vi hafva sett, huru dyrköpt detta va - Dea 14 Augusti f. ro. 83 rit, och huru svårt efterkommande Regeringar haft att ersätta hvad föregångna förstört.
Då jag tillstyrker bifall å detta Utlåtande, är det dock ett ämne i Utskottens förslag, som ej är tillräckligen utredt, men som stöder sig på någon otydlighet i redactionen af den Kungliga propositionen.
Man skulle nemligen af propositionen tro, att de 42>ooo R:dr skulle uteslutande användas till löneförbättring för ElementarLäroverken , och de återstående 18,000 till de högre Undervisningsverken, utan att det skulle återstå något för de vetenskapliga samlingarne, hvilka påkalla nya anslag, ty betraktar man dem, stå vi för långt efter andra länder, lill och med efter vårt naboland.
Derföre skulle jag föreslå följande förändring i beslutet: Rikets Ständer bifalla den Kongl.
Propositionen, samt att, såsom en följd deraf, /pde Hufvudtitelr» ökas med 60,000
R:dr; likväl med förbehåll, att den summa af 6,800, som för Elementarskolan erfordras, samt de ökade anslag Konungen kan pröfva nödigt anvisa till de vetenskapliga samlingarne, böra oafkortade utgå af ^:c\e Hufvudtilelm
Tillägget innehåller således endast ett bestämdt medgifvande, att det nya anslaget äfven får användas till de vetenskapliga samlingarne.
Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: 38 H. 6* D t.
n 14 Augusti f. m.
Olika med den sista Talaren kan jag ej anse frågan om anslag till Uppfostringsverken vara oberoende af utsigten för en framtida, eller säkerheten om en ögonblicklig förbättring.
Då Stats- och EkonomiUtskottens första Betänkande i denna fråga förevar, föranleddes jag lill de anmärkningar, hvilka jag vid dess föredragande gjorde deraf, alt pluraliteten af de personer, som i beslutet deltagit, syntes vara emot förbättring af nuvarande Undervisningsanstalter; i synnerhet derföre, att det Verk, vid hvilket en sådan förbättring blifvit verkställd, nemligen Carlberg, var i detta Betänkande med tystnad förbigån«it.
Sedan Utskotten nu tydligen gifvit tillkänna deras afsigt, att Rikets Ständer skola öka anslagen, icke allenast åt ElementarLäroverken, Trivialskolor, Gymnasier och Universiteter, utan ock åt Carlberg; tager jag mig deraf anledning tillstyrka bifall lill förevarande Utlåtande, likväl med det tillägg till Ja-propositionen, hvarom jag ej hittills hört fråga väckas, att Rikets Ständer anhålla, att Konungen af dessa 60,000 R:dr täcktes ihågkomma Lärarne vid Carlberg med någon löneförbättring.
Den siste Talaren har ansett det nu ifrågavarande anslaget äfven böra lemna medel till de veltenskapliga samlingarne.
Jag hemställer, hvad sammanhang egentligen eger rum emellan vettenskapliga samlingar och Uppfostringsverk.
Visserligen hafva de förra stort inflytande på bildnin - Den 14 Augusti t m 85 gen, men med sjelfva organisationen af Läroverken, Lönestaten och byggnaderue vid egentliga Undervisningsverken, hafva de intet att skaffa, utan förblifver det ett främmande föremål för denna fråga.
För Öfrigt vågar jag utbedja mig Ridderskapets och Adelns öfverseende, om jag fäster mig vid ett eller annat yttrande, som här blifvit fälldt af Talarne.
Det har blifvit sagdt, och temmeligen tydligt påstådt, att icke allenast en viss del af Samhällets medborgare, utan äfven Regeringen, skulle vara mindre böjd för förbättring af Läroverken.
Jag tror, att man i detta afseende bör fästa sig vid sådana Verk, som Regeringen har under sina ögon.
Då lärman finna, att Carlberg framträder, såsom det kraftigaste argument emot denna anklagelse.
Hvem helst, sorn vill taga kännedom derom, lärer finna, alt Regeringen dermed tager en omedelbar befattning, och då det blifvit riteradt, som mönster, hemställer jag, hvad rätt gifves att klandra Regeringen för bristande vård.
Dessutom har redan blifvit medgifvit, att äfven på andra ställen förbättringar blifvit gjorde.
Det ligger i sakens natur att lid fordras ej blott för lärjungars, utan äfven för Lärares, bildande efter de nya läromethoderna.
Det har vidare blifvit ytlradt, att på samma gång man fordrar nya anslag, borde man hafva uppgifvit, hurudant del nuvarande förhållandet är, och lemnat 86
Den 14 A « gu s t i f. m. uppgift på Undervisningsverkens stater.
Sådant har i fullständig form blifvit verksteldt af Committeen, och det är denna del af dess arbete, som är mest upplysande och egentligen förtjenstfullt.
Deruti finnér man, huru många Lärare äro vid hvarje Verk, hvilka lönevilkor de åtnjuta, och hvad möjlighet till indragning eller förbättring Staten nu eger.
Huruvida någon indragning kunde blifva möjlig genom nya läromethoder, vexelundervisning, ämnesläsning m. m. kan man lätt öfvertyga sig om, när man jemför antalet af Lärare, som sysselsättas vid Carlberg och antalet af elever derstädes, med antalet af Lärare och elever vid hvarje annan Skola.
Deraf skall man lätt hnna, att någon indragning blir omöjlig, i synnerhet om man tager i betraktande dessa Lärares närvarande löner.
Att således det klandret är ogrundadt, sora skulle denna fråga vara outredd, kan jag ej annat än hnna, enär den är utredd i det Betänkande Konungen till Rikets Ständer öfverlemnat.
En Talare har anmärkt, att han tror, det besparing för Carlberg kunde göras, så att Lärarnes löner kunde ökas.
Hvad dermed menas förstår jag ej, ty huru man der skall kunna göra på samma gång besparing och utvidgning begriper jag icke, så vida ej meningen är att fråntaga Cadetterne någon del af deras portion, eller göra någon annan dylik orimlig indragning.
Alla andra indragningar, Den Augusti f. in. 87 sorn kunnat ske, hafva skett; och någia ytterligare kunna ej ega rum, utan Veikets förstöring.
Jag förnyar min anhållan om det tillägg i Ja-proposiliouen, som jag främstält.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas, V...
I en fråga, som denna, bör man icke yttra sig utan att hafva mera förmåga än jag anser mig ega, och utan att hafva egnat den mera tid än jag.
Jag begärde också ordet egenteligen i afseende på den af Herr Hjerta gjorde framställning om Universiteten.
Jag fattade icke hans yttrande annorlunda, än att han ansåg här vara fråga om betydliga anslag till Universiteten, och derföre trodde sig böra yrka, att de ej borde ställas i första rummet.
Som jag fattat Konungens Proposition, tillförser han sig af Rikets Ständers beredvillighet ett anslag af 42.000
R:dr till ElementarLäroverken.
Sedan proponeras ett ytterligare anslag af 18.000
R:dr, med öfverlemnande af Committéens underdåniga framställning, så väl om Universiteten, som rörande de öfriga behofven, hvilka förut äro påräknade.
Bland dessa äro så väl Academiernes som SpecialSkolornes, och ett anslag af 11,000
R;dr 88 Den i4 Augusti f. m. lill fond för utgifvande af Läroböcker.
Utskotten hafva tillstyrkt, och två Stånd redan antagit detta, med den förändring, att 6,800 R:dr skulle afgå till NormalSkolan.
När nu dessa läggas till de 42,000 Redine, blir återstoden ej mera än 11,000 Redr.
Jag tror, att af denna återstod något serdeles ej kan blifva öfver, då den nödiga fonden för Läroböcker och lärda verk först aftages.
Att, såsom Herr Hjerta, göra det tillägg, att en sådan fond skulle utgå i första rummet, är något, som jag med nöje skulle tillstyrka, men då förfaller frågan om Universiteten helt och hållet.
Det är ett annat uttryck i Konungens proposition, som jag finnér alldeles förbigånget af Utskotten, och i afseende derå anhåller jag att till Protocollet fä yttra min tanka.
Det står pag. 26 i Konungens Proposition, att Konungen önskar anslag för ElementarLäroverkens organisation, helst
Konungen derigenom skulle komma i tillfälle att bereda upphörandet af den, både för Undervisningsverket och Presterskapet, i allmänhet så menliga beräkningen af dubbla tjenstår.
Jag tror, att den beräkningsgrunden, denmethoden, att löna en Embetsman genom anvisning på befordran vid annat Embetsverk, och dervid förlora ur minnet, att det är fråga om Statens tvänne vigtigaste embetsgrenar, till den grad är menlig, att jag önskat, det Utskotten afsett, vid sitt tillstyrkande af dessa 42,000 R:dr, att, såsom ett direct vil - Drn 14 Augusti f. m. kor för löneförhöjningen, skulle bestämmas den dubbla tjenstårsberäkningens upphörande.
Man bär satt i fråga, huruvida Staten bör underhålla Undervisningsverken, och man har besvarat denna fråga med Nej.
Jag får för min del vördsamt yttra en motsatt öfvertygelse.
Jag tror, att bland det vigtigaste, hvartill Staten har att använda medel, äro Undervisningsverken, för att derigenom lätta upplysnings och kunskapers spridande bos menige man.
När man jemför lättheten att vinna undervisning i Sverige emot i andra rikare länder, skall man inse, hvarföre upplysningen här i Sverige hunnit ned djupare till de lägre folkklasserne, än i de fleste andra länder.
Här är det möjligt att vinna undervisning för intet, då i andra länder man ofta får gifva för hvarje serskild föreläsning lika mycket, som den summa , för hvilken man här tillika kan underhålla sig.
Der man vill ett ändamål, måste man vilja medlen, och det kan väl ej vara något vigtigare ändamål, än upplysningen hos Folket.
Jag får påminna om livad den märkvärdiga Polhem skref lill Carl XII, då han föreställde Konungen, att han alltför litet uppmuntrade konster och vettenskaper.
—- ”Skolor och hederliga ”belöningar för vettenskapsmän äro,” säde han, ”ett Konungsligt utsäde, som gifver i 9° Den 14 Augusti f. m - "en ömnig frugt s).”
Och jag rille tillägga, att det är upplysningen, som gifver styrka åt svärdet och välsignelse åt plogen.
Man har menat, att man ej borde bidraga dertill, derföre att allmogen ej hade nytta deraf.
Jag har redan sökt visa, att allmänheten just deraf har en ganska stor nytt#; men i alla fall, om ingen skulle hidraga till annat än det, hvaraf han hämtar en direct nytta, hemställer jag, huru det skulle gå med Canal-anläggningar och nästan alla andra allmänna arbeten.
Det förundrar mig, att en Ledamot, sorn nu vill så hushålla med Statens medel, likväl ej dragit i betänkande alt till ett Canalarbete frikostigt tillstyrka ett capital, hvaraf räntan ensam utgör den summa, hvarom nu är fråga.
Man har satt i fråga, huruvida Lärarnes lönevilkor borde förbättras, och svarat med Nej, under påminnande, att debora de rätta munnen efter matsäcken.
Jag hemställer till hvar och en, hvad nit, kraft och förmåga man kan vänta hos Lärare, som skola täras af bekymmer för sin utkomst, Jag tror, att förbättrandet af deras vilkor är säkraste sättet, icke allenast att förbättra de nuvarande Lärarne, utan ock att få ännu bättre efterträdare.
Samme värde Talare tyckes sjelf hafva insett riktigheten häraf vid inrättningen af den enskildta Skola, hvars stiftande han ombesörjer, der löne - *) Se:
Riksdagen i Stockholm år 1719, pag. 8.
Den 14 Augusti f. m. 9« vilkoret! äro ganska frikostigt tillskurne.
Man har sagt, att nya methocler borde införas.
Detta är ett thema, hvaröfver så många variationer blifvit declamerade, att det ärmed fägnad, som jag i dag ändtligen fått höra någon i förbigående upplysa, det de bestå uti vexelundervisning och ämnesläsning.
Så förträffliga jag tror dessa vara i de lägre Läroverken, så omöjligt tror jag det vara att införa dem i de högre; och jag finner, att exemplen af de män, som utgått från våra gamla Undervisningsverk, tillräckligen vittna om deras brukbarhet; det mesta beror helt visst på Lärarnes beskaffenhet.
Det är nemligen icke läromethodcn, som allena utgör förträffligheten, utan Lärarnes förstånd och förmåga att använda den; och jag är fullt öfvertygad, att mången Lärare, som nyttjar en annan method, kan göra mera nytta dermed, än densamme skulle kunna göra med vexelundervisnings-methoden.
Dessutom synes ju Regeringen ingenting heldre vilja, än att förbättra läromethoden och läroverken; men bör man väl begära att Regeringen skulle på en gång sönderbryta allt, hvad som finnes, utan att nogare hafva känt sig före genom försök i smått.
När man bar experimental-fält för jordbruket, bör man väl då icke äfven hafva ett för själens odling.
Man har så ofta bort omtalas Carlberg; och huru den förändring i läromethod , sorn der ägt rum, är ojemförligt öfverallt hvad som förut Den i4 Augusti f. m. funnits.
Jag tillstår, alt, när jag hort detta i dag yttras af en man, som sjelf der blifvit före förändringen uppfostrad, och besinnar, huru utmärkt han sjelf är för stora egenskaper, kan jag ej annat än häpna för hvad det skall blifva af dem, som sedermera der blifvit danade.
Och jag gratulerar Svenska Folket och detta Hus, när de stora ljus, som vid Carlberg nu tändas, hinna här vinna inträde.
Jag kan således icke annat än på det kraftigaste tillstyrka bifall till Utlåtandet.
En sak vill jag blott tillägga.
Man har trott det så hälsosamt, att en fullkomlig
Lärarefrihet finge äga runi, och att hvem som helst finge hålla föreläsningar.
Jag hemställer hvad resultat deraf skulle uppkomma; och om det vore väl betänkt, att öfverlemna en oerfaren ungdom till pris åt pratmakare och charlataner, som kunde gifva dess bildning en vådlig riktning för hela lifstiden.
När man har vissa prof för handtverkare, tror jag det äfven vara nödvändigt och angeläget, alt äfven prof finnas fördem, som vilja blifva Lärare.
Att för öfrigt vårt gamla Sverige icke står efter andra länder i upplysning, tror jag vår vettenskapliga ståndpunkt tillräckligen ådagalägga.
Man kan säga, att skrifter sällan utkomma hos ossj i jemförelse med. andra länder; men orsaken är lätt att inse.
Här kan man i vetenskapliga ämnen sällan påräkna afsättning till mera än kosluadcrues ersättning, och lill Den \\
Augusti f. m. 93 och med detta är icke alltid säkert i vissa vettenskaper.
Deremot får man i andra länder sälja lika många tusende exemplar, som här hundrade, boken må vara god eller dålig.
Men om man betraktar skrifternes halt, så skall man finna, att de merendels uthärda jemförelse med hvilket lands som helst; och många finnas, som gjort Nationen heder icke blott i äldre tider, utan äfven för det närvarande.
Många böcker gifvas, som äro öfversatte på andra språk och som i denna stund blifva det, hvilket äfven torde vara ett bevis, att de Undervisningsverk, vid hvilka sådana män kunnat bildas, ej äro så dåliga, att de nödvändigt måste sönderbrytas.
För den historiska riktighetens skull anhåller jag att få rätta ett misstag, som, besynnerligt nog, blifvit gemensamt begånget af begge de värde motståndarne Grefve Frölich och Herr von Hartmansdorff.
Det är nemligen yttradt, att Upsala Academi blifvit stiftad under Gustaf Adolphs tid, och Lunds under den enväldige Carl XI:s.
Upsala härleder sig likväl ifrån Sturarne, och Carl XI var blott ett barn, då Lunds Universitet inaugureradas år 1668.
Få lära finnas på detta rum, som icke lika med mig högt värdera Grefve Frölichs ädla nitälskan för Uppfostringsverkens fullkomnande uti vårt fädernesland, och som icke önska att hans 94 Den 14 A,ugusti f. m. bemödanden måtte krönas med framgång; men det liar under loppet af discussionen icke blifvit klart för mig, att beviljandet af det anslag, som nu är ifråga, skulle lägga hinder i vägen lor dessa bemödanden.
Om så vore, skulle jag visserligen icke rösta för detsamma, och jag skall äfven icke göra det, om jag blir öfvertygad under loppet af den återstående discussionen, att det skulle blifva hinderligt för Uppfostringsverkens förbättring.
En Talare bar anmärkt , att skattebördorne tyngst drabba jorden, och har derifrån velat härleda den slutsats, att skattebidragen ej borde användas till Uppfostringsverket! för de högre klasserne.
Den medborgare, som ifrar för frihet och odling, inser utan tvifvet, att friheten är af ringa värde, utan odling, och att för odlingens utbredande våra Universiteter och Läroverk, till och med i deras närvarande skick, utgöra ett ganska väsendtligt vehikel.