Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen anhåller jag att detta mitt Anförande måtte få åtfölja Herr Hammarskölds motion till behörigt Utskott och med de öfrige JElespectiVe RiksStånden coniinuniceras.
N»0 10; Grefve Hård, Carl Gustaf : Hans Excellence Herr Grefve Cederström har yttrat, att Herr Grefven icke kan föreställa sig någon allmän nöd hos den talrika arbetande Folkklassen* under en tid, då alla födoämnen och alla andra förnödenhets-varor fallit till ett, emot förra tider, lågt pris, då ingen hungersnöd, inga farsoter, inga utvandringar ågt rum, då egendomar, ifrån Adelns och Ståndspersoners händer, kommit uti Allmogens, då föga eller inga restantier, efter hällne uppbörds Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. a Band. q Den I Mars'. stämmor i Landsorterne, blifvit anmärkte.
Den råtta nöden anser Herr Grefven endast finnas hos de personer, som förvillade till misslyckade speculationer, köpt dyra fastigheter med lanta penningar, eller af fåfänga gjort öfverdrifna depenser, eller haft sina enskilta aflairer i oordentligt skick.
Om dessa Herr Grefvens yttranden voro grundade, hade både jag och de flere, sorn med mig gjort lika framställningar om allmän nöd eller förlägenhet, begått ett misstag och tillåtit oss en obehörig klagan, men det år långtifrån mig, att vilja anse enskild förlägenhet, som bevis på allmän nöd, och jag tror detta uppsåt vara långt ifrån hvarje Ledamot af detta Stånd, sorn måst lemnat prof af oegennytta, genom uppoffringar af enskilda interessen åt det allmänna.
Det år sannt, att födoämnen gälla litet, men just deri ligger grunden till det onda, ty andra utgifter ha föga fallit, åtminstone icke i samma förhållande.
Den fastighet, hvars spannmåls afkastning förr var tillräcklig att fylla ägarens eller åboens behof, och derjemte lemnade öfverskott till bestridande af contanta utgifter, såsom skatter, tjenstefolks löner m. m., lämnar nu vål samma afkastning, men den förslår icke nu till alla dessa behof, gom bibehållits i sitt förra Den r Martil, *3* värde, då afkastningens fallit under halfva.
Skuli le
Jordbrukaren af spannmålen betala skatter och löner, måste han minska sin egen consumtion, och den år redan mycket inskränkt _ eller ock måste han till de contanta utgifterna använda annan förmögenhet eller kreatur.
I det sednare fallet aflågsnas möjligheten af ökad afkastning, och särskilda förmögenheten aftager Resultatet blir fattigdom.
Antingen man har egendom skuldfri, eller med skuld, är förhållandet detsamma.
Denna egendoms ca pitalvårde bår 3ooo R:drs ränta, som utbetalas contant, om köpeskillingen år lånad, men i annat fall likväl måste beräknas, då capitalet, annorlunda anvåndt, ger denna ränta.
Dertill kommer Kronoutskylder 3oo R;dr, tjenstefolks löner 200 R:dr och underhållskostnad till lika belopp, allt i det måttligaste beråknadt, tillsammans 5700 R.dr. 200 tunnor å 6| R:dr och 4oo tunnor Hafre ä 2^ R:dr, gifva 2266^ R:dr.
Således uppstår en årlig förlust af i435-J
R;dr, eller nära 5 procent af capitalvärdet; och likväl år intet afdrag gjordt för egen consumtion, eller tillfållige utgifter, eller lön för äga - Den l Martil, jens mödor och risque af någon gång inträffande missväxt.
Det år således icke den misslyckade spe^ culationen, icke fåfängans Öfverdrifna depenser, eller enskilda affairers oordentliga skick, som förordsakar nöden, utan sjelfva Jordbrukets ställning år sådan, att den undergråfver dens bestånd, som derpå använder sin förmögenhet och sina krafter.
Hungersnöd existerar icke, ty man svälter icke till döds, men den arbetande classen är reducerad till en mindre närande föda, och det växande slågtets svaghet, som icke ensamt kan hårledas från brånnvinsförtåring, vittnar härom.
— Vid Bevåringsmönstringarne kunna ofta 20 års ynglingar godkännas till excercis.
Utvandringar ske icke, ty populationen har icke tilltagit i samma roon, som productionen, men häraf kan ej hämtas bevis på välstånd, ty mängden af lösdrifvare, tiggare och brottslingar bevisar åtminstone i någon rnon brist på arbetsförtjenst.
Att egendomar gått ur Adelns och Stånds* personers händer i Allmogens, år, efter min tanka, icke något lyckligt förhållande det år en följd af fattigdomens jämnare fördelning, icke välmågans.
Den i Martiin l3a Att skatterne inflyta utan restantier, lia?
jag förut medgifvit, men tillika förklarat min tanka vara, att dermed icke bevisas välstånd, eller mindre obestånd ty frågan år, om de inflyta utan tvångsmedel.
Jag tror mig härmed hafva vederlagt hvari Herr Grefve Cederström yttrat, i motsatts mot andras opinion i detta ämne; och jag beklagar, att en man, som inför Thronen yttrar samma tänkesätt, sorn hår, funnit sig uppmanad, att gifva dementi åt den klagan öfver förlägenhet, betryckt ställning eller nöd, som hår af flera blifvit förd, då Herr Grefven icke kunnat grun. da denna dementi på en noggrann undersökning om hela landets eller vissa enskilda provincers verkliga belägenhet.
N;o Herr Rothlieb, Axell Då Hans Excellence Herr Grefve Cederström uti dess anförande af den 24 Februari, bland annat förklarat, att de som fört klagan öfver nöd och förlägenhet, hafva dermed velat söka mårkbarhet genom klander; och då äfven jag, varit en af dem, som med matta fårgor tecknat den i min ort rådande förlägen - *34 Den i Martii, heten, så borde jag visserligen med upprepande af åtskillige bevis söka Öfvertyga den ådle
Grefven om sannfärdigheten af hvad jag yttrat men det skulle endast föranleda till en vidlyftighet som till intet vore gagnelig.
Och månne man hår kan framträda med en osanning?
Jag har ingen märkbarhet sökt men min öfvertygelse skall jag ej kränka.
Jag vill endast hafva åran inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln yttra min verkliga oro deröfver, att jag genom Herr Grefve Cederströms afgifne motion, innefattande dess tankar i och för våra financiella förhållanden, trott mig finna ännu sådana meningar gälla, som bistå det ensidiga penningeinteresset; nemligen att Den x Marlii. sorn Herr Grefven yttrar, vinglerier eller oberäknade speculationer skulle vålla denna allmänna öfverklagade' brist.
Kanske hade det varit mera hugnande för hoppet om olägenheternas afhjelpande, om från en så betydande och upphöjd man, väl antagits dylika biomständigheter, men icke hufvudsakliga orsaker, hvilka så skenbart yttra sig, att de visserligen icke bordt undgå väcka Herr Grefvens uppmärksamhet t. ex, uti Skåne, hvilken provins genom direct beskattning af Extra Roteringens uppsättande lemnade i Statsbidrag väl beråknadt tremie års behållen inkomst af hvarje ograveradt
Hemman (de med skuld förut graverade i proportion deraf flera års inkomster) på en gång, icke successive.
Det penningeverk som härvid nästan allmänt ålitades, drogs på en gång utur provinsen, med föreskrifter att blott indrifva fordringar, befordrande flera Hemmans vrak, det jag kallar sådane, hvilka på UtmåtningsAuetioner långsamt utpinas för att omsider falla i andras händer.
Derpå följande missväxtår trenne efter hvaran, och behofvet för den redan utblottade att skuldsätta sig ytterligare för sin lifsbergning, samt derefter ymniga år som i anseende till handelns aftynande försämrade productionerna till ett nästan oerhördt vanvärde, utan att någon ting vidtogs till förhjelpande genom Rikets Ständer häraf, och utan att man kanske ännu vill inse en nödvändigt följande penningeförlägenhet, så för den rikaste som fattigaste skulle blifva en naturlig följd deraf.
— Penningetillgångarnes coneentrerande inom Hufvudstaden, lockade således be - Den i Rfartii. höfvande från alla håll elit, för att skatta ål detta ensidiga financesystem friu ailt sedan åt 1812); hälften af sin behållna ärfda eller förvårfda egendom
Det vöre rågan afolf olyc ka, jag kan äfven såga. det vöre. rysligt veta om. denna mening nemligen, att obehörige speculationer och vinglerier såsom hufvud orsaken till detta Rikets aftynande tillstånd, skulle äfven, hafva medverkande inflytelse dertill och vållat en för långe uraktlåten omtanka, af lags! i bande rnagten, till ringaste under lättnad för denna i sig sjelf bland Statens rikaste och högst skattdragande provinser.
Alåtte likväl de otroligt många oskyldige så vål uti vinglerier sorn speculationer af alfa slag, hvilka ifrån välstånd nu, finnas lidande, och som med all rättvisa, och så mångå skål uti detta system, dess upphof pch fortgång fördöma alla verkningar deraf, icke åga anledning göra detsamma ötver dem* sorn, icke vågat deråt lemna offentlig yedesc^ äggning.
N*-o i3.
Herr \>on Becker, Carli Vid Hans,, ström® nu omnämnde Memprial, anhåller jag vördsamt, att få göra någon erinran.
Herr Grefven har deruti; bemödat sjg. att. jäfva riktigheten af den teckning öfver Landets oeconomiska ställning, hvilken blifvit framståld Deri i Martii., 137 ef hera vårda Ledamöter, och åfven af mig irvana detta Hus, Jag vördar en hvars enskifta Öfvertygelse i detta som i andra ämnen, och, dess rätt, att den framföra.
Jag skall e j hel-. ler förspilla tiden, med en vederläggning, öfver-, {lödig för allmänna opinion, oell troligen frukt, lös för de iä undantagen: men Hans Ex-. celfence yttrar sig tillika sä hur: __ ”källan föreslås andra botemedel ån minskning i skatter— ne, och indragningar vid stora Flottan och Ar— Oléen, _
I både eria och andra fallet klandras styrelsen, under det man synes vilja så inskränka Kommgamagten,, i financiella och administrativa årendcr, att den ej skulle kunna uträtta, något af det goda och nyttiga.”
Det är dessa förvånande tillmålen jag dristar bestrida, Så yål jag, sorn en mångd an dra hafva hår framställt tillståndet i landet; men de fleste hatva ock dervid fogat helt andra förslag till det ondas af hjelp,ande, ån skatternas minskning, och indragningen vid Flottan och Arméen.
Och ingen af dem, sorn yttrat sig om Landtmannens, genom penningebrist och vanvård et å dess produkt, iråkade förlägenhet och nöd, ingen af dem, hvilka lika med mig, hafva, uppgifvit Discopternas fall, och rörelsecapitalets hastiga förminskning såsom orsaker dertill hafva yarit nog okunnige, att klandra styrelsen för slika Rikets Ständers egna åtgärder, ej heller för följderna deraf, Än, rnindre hafva vi gifvit anledning till det sårande tillmålet, att i, något fall synas vilja inskränka Konungarnagten, en tanke så himmels - 138 Den i Martil^ ■vidt skild från hvarje redlig Svensk mans känsla och afsigt, att jag anser den i blotta föreställningen för en vidunderlig produkt.
— Sådant vittnar jag om inig sjelf, och sådan har jag funnit sinnesstämningen inom detta Riddarhus, inom min aflägsna hembygd, inom hela Fäderneslandet.
Hvart hafva vi burit våra framställningar om det onda? icke till Thronen — det har icke derifrån utgått.
Vi hafva yppat det för hvarann, såsom följd af våra förra misstag och beslut, för att gemensamt söka utvägar til! dess afhjelpande.
StatsOeconomiens theorier åro inom oss för väl kände, för att påkalla någon utveckling, särdeles innan något afgörande år för handen.
Den l Martil. 139 Jag anser mig derföre icke behöfva ingå uti någon särdeles vederläggning af de idéer, en vård talare Herr Grefve Cederström framställt, såsom en i dess tanke tjenlig ledning för våra åsigter, och sorn i sådant afseende visserligen böra åga ett stort värde, vid betraktande af den höga punkt inom samhället, hvarifrån de utgått.
Jag hyser det fulla förtroende till våra deputerade i Utskotten, att de af den värde talarens framställningar veta draga all den nytta, hvartill erfarenheten om de sanna verkningarne af talarens meningar kunna gifva anledning: och då det icke år att föreställa sig, att ett yttrande i dessa delar ifrån en hög medlem af Ministéren, kan vara uttrycket af en enskild tanke; så synes mig Nationen uti detta, den värde talarens yttrande åga en fullkomlig vägledning för sitt omdöme öfver de grundsatser, hvarefter Ministéren synes värka på den allmänna välmågans befrämjande: och Svenska Folket lärer utom tvifvel komma att vitsorda, hvad trefnad och välmåga, som för Sverige hårflutit af den värde talarens utgiftsystem.
Jag anser mig böra frångå detta ämne, då så många talare yttrat sig deröfver, och då det genom sina allt för vål kända vårkningar talar för sig sjelf: deremot har jag trott mig böra fästa min uppmärksamhet vid några andra af den ädle Grefvens yttranden, hvaribland det ställer sig främst, att man synes vilja sd inskränka Konungamakten i financietla och administrativa drender, att den ej skulle kunna uträtta något af det goda och nyttiga.
Något sådant förslag har jag sannfår. deligen icke alhört; ly jag kan ej föreställa mig, Den i Martti* att det är något intrång uti den constitutionella Konungens makt, om Folkets Representanter ådagalägga Folkets oförmåga att längfe utgöra de Statsbidrag, som affordra®.
Jag kan ej inse att det är en syftning till inskränkning uti Kopungens makt, om Folkets Representanter genom ett öppet ådagaläggande af landets, särdeles med afseende på framtid, bekymmersamma Ställning, lemnar Konungamakten ett nytt tillfälle, att visa sin välgörande verkan på ett tillstånd, sorn ensamt ifrån den äger att hoppas och förvänta någon förbättring •; och hvilken är val den ädle Grefven® mening när han uttrycker sig, sorn om Konungamakten icke skulle kunna uträtta något af det goda och nyttiga, på andra vilkor än Folkets tralände i armod.
Den ädle Grefven yttrar, att man låtsar icke veta huru inskränkt StatsRådernes makt och verkningskrets är, efter vår Regeringsform.
Jag kan icke medgifva att den makt är inskränkt, som gen om StatsFörfattningen och An. svårighets!agen förbinder och förpbgtar, att in_ för Konungen sjelfkrafde påminna om Rikets rätt och bästa; att påstå denna makt vara för ringa, är detsamma, sorn att säga att goda» på sakkännedom grundade råd ej voro tillräckligt verkande anledningar för Konungen att åstadkomma det goda och nyttiga..
Jag lemnar hvadj intryck en sådan tankyttring ifrån en Konungens Rådgifvare, skulle göra uppå Svenska Na. tion, om den här lämnades utan motsägelse; jag lämnar hvad intryck det skall göra på Nation, att ifrån en Konungens Rådgifvare höra en.
Jfru i Martu.
14* klagan deröfver, att Stot&Rdrfet ganska in'voiistitutionelt tituleras, sorn Ministrar.
Ar det att förmoda att Nation skulle glömt de motiver, Som ifrån i8ot) års ConstitUtionsUtskott åtföljde väj a Grtmdlagar till Rikets Stätider, och om Folket icke glömt rnotiverne till de garantier, hvarpå hela dess frihet hvdlar; hvilken skall då dess tanka blifva oni den RådgifVarfes nit, skicklighet oclr drill, som inför Folkets Representanter visar sig i«*ke känna de grunder hvarå StatsFörfatlningen blifvit b}rgd; och månne inan ined en högre grad af moderation kan möta den värde talarens yttranden, än då man nyttjar dess egna ordalag och tror, att han blott ilåtsat glömma huru Lagstiftaren ansåg StatsRådet, och huru dess Ledamöter af honom benämndes sorn Ministrar.
Att gifva en fullkomlig utveckling åt det ämne, skulle här kanhända vara illa passande, då Conslitutiortens helgd är anförtrodd åt den Fäderneslandsälskande anda* sorn i alla tider utgjort hufvudcaracterett äf det* ta Stånd.
Men det torde dock tillåtas mig, att här anföra pågra tankar ifrån de Lagstiftare, åt hvilka vi äro skyldige erkänslan, ej allenast för att hafva lämnat oss ConstitutioPens bokstaf, utan för det de åt sig förvarat den odödliga äran, att till efterkommandes vägledning och tillrättavisande, hafva till grund för den döda bokstafven lagt en lefvande anda, sönt skulle visa sin kraft, då den påkallades; ehuru jag ar säker, att Lagstiftaren icke föreställde sig, att denna anda skulle utur Konungens Rådkammare vara utträngd, åtminstone så länge någon af elen nya StatsFörfattningens stifta - ii2 Den i Martil. re der ånna ägde ettrum.
Lag stiftare yttrade sig, ibland annat: ”Den oafbrutna vanan, att höra råd, allvarligen och högtidligen gi/na, skall i en ung Monarks sinne dana, och i en mogen Konungs stadga aktning för sanning och rått.
Och skulle ännu en gång ett oblidt öde uppsätta på Sveriges Thron en egenmägiig Konung, skall dock den förenade kraften af han% rådgifvares föreställningar, af Nationens fritt yttrade tänkesätt och af vissheten om kommande Ständers ovilja, tidigt bryta hans våldsamma lynne.
Han skall åtminstone icke genom Constitutionsvidriga be__ slut blottställa sin magt för en föredragande Embetsmans vägran af den contrasignation hvarförutan Hans befallningar icke blifva gällande
Jag stannar här, och vill icke in gå uti någon djupare undersökning af innehållet utaf den ädle Grefvens yttrande, det skulle möjligen inleda mig till slutsatser, hvarmed jag kunde gå allmänna opinionen i förvåg, och jag tror mig icke behöfva göra det, då jag är öfvertygad att dess omdöme uti ett så vigtigt ämne icke kan komma att uteblifva.
Men då jag uti den värde Talarens Anförande tycker mig finna en ordentlig uppmaning till förklarande af en föresedd möjeligt tillvarande önskan af förändring uti den, under benämningen af Ministere, utmärkte Corps, så Den 1 Martil.
143 skulle jag blygas att vid detta tillfälle genom en feg tystnad förneka, att jag år en af dem, som ganska lifligt Önska en sådan förändring; och att jag önskar den, derföre, att jag tror Sveriges vål hvila på uppfyllandet af denna önskan.
Jag år Talaren likväl förbunden derföre, att han frikallar mig ifrån mödan, att närmare utveckla grunderne för denna önskan, då han i sin egenskap af Konungens Rådgifvare inför Folkets Ombud framlägger nödvändigheten af pensions-fond, för de StatsRåd och StatsSecreterare, som befinna sig utur stånd att gilla de grundsatser, hvarpå besluten byggas, och derföre anses böra resignera.
Jag tror, att en sådan framställning såsom vilkor för uppfyllandet utaf en af Lagen föreskrifven ovilkorlig pligt, år tillräcklig att stämpla denna Ministére, och att ådagalägga de anspråk den med rättvisa kan äga å Folkets förtroende: och hvad den föreslagne pensions-fonden vidkommer, så skulle jag, oaktadt mitt stränga begrepp om nödvändigheten att hushålla för folket, likväl icke anse någon uppoffring för stor om derigenom ett så vigtigt föremål, som en ministére-förändring kunde vinnas, men då Stats-författningen lernnar en vida lättare och mindre kostsam utväg uti begagnandet af Regerings-Formens 107 §., så tror jag att man försigtigtvis bör dröja med nya anslag i detta afseende, intilldess man får erfara om den mindre betungande utvägen icke vid detta Riksmöte kan tillvågabringas.
Hvad den omständigheten vidkommer, att den ädle Grefven med flere af sine Herrar medbröder skulle finnas villige att lemna sina platser åt i44 Den l Martil. några af dem utmärkte persöner, sorn med starka armar tro sig kunna föra det administra, tiva och financiella svärdet; så anser jag mig böra Öppet förklara min innerliga tillfredsställelse deröfver, att det icke lärer stå uti dessa till afgång villige
Herrars förmåga* att bestämma sine efterträdare, hvadan ingen särdeles farhåga i detta hänseende fean komma att intaga sinnena, då af den mÖjeliga vådan den Värde talaren deraf i perspectiv visat , få låra blifva så förskräckte* som deri värde Talaren käri hända föreställt sig, N;0 i5.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus s
Den värde Talaren, hvars motion nii blifvit upptagen, har velat göra det Utskott, som sysselsätter sig med utarbetandet af Stat§-regleringen öbh Rikets financer* hppmårksämt uppå det sått, som synes honom
Vara det råtta* till afhjelparide af den förlägenhet, som genom penningens hämmade fcirculation uppkommit.
Den värde Tajarén, nemligen, anser Statshjulet böra bringas i än kraftigare gång; det år i hans tanka genom detta hjuls svärtgrtingar, sorn lifvet skall spridas i Nationen; hade ej Götha Canal varit, säger den värde Talaren, eller strömrensningarhé, eller väganlåggningärne, eller fästningsbyggnadert, eller öfningslågren och Kö. iiUngens resor, så skulle* i hans tanka, förlägenheten - Deri i Martil. gfenheten hafva varit ån större* öch erfarenheten af det gagn sorn härigenom åstadkommits, anser han böra vara oss en ledning vid öfverlåggnirtgeh öm sättet att afhjelpa ali fÖr^ lägenheg
En granskning af Theoriehs Vigtighet, öni dess resultat skulle synas ofördelaktigt, skulle kunna blottställa mig lör tillvitelsen att hafvä velat Utmärka mig gehom Otillbörligt klander.
Jag viii derföre blött hämna, att theöriens princip år lika gammal Söm Egyptens pyramider.
Angeläget likväl anser jag, Och det år hvad jag utber mig att få fästa Utskottens Uppmärksamhet Uppå, i händelse Utskotten skulle vilja i motionen finna en ledning
Vid dess ÖfveHäggnihgar om sättet att afhjelpa förlägenheten att dö
Landsörter^ vid den blifvahde bevillilingens fördelande, böra skonsammare behahdlas*
Öfver hvilka iStatshjulet aldrig milar* der inga byggnader företagas* inga Öfriingsläger hållasj Och Söm icke komma ätt hughas af KonUngetii besök.
Jemte motionfeii har på Ridderskäpets OcH Adelns bord blifvit hedlagt ett tVÖäggädt sVärdj hvars administrativa och finahciella
Sidor börd© härmare betraktas, inhah det till ett mintiö fÖf kömmahde slägter, förVäras bland dé öfrige hilder deh härvarande tidens strider* förda vapen»
Ått det är konstigt samrhähsmidt är eii sährling j Éiii tilt Pidd. b. Ad. Ptr, s Bandi iö Den 1 Martii, prohibetisinen och liberalismen synas hafva ömsom arbetat deruppå; men det synes som hade behofvet utaf att slipas efter dagens curs gjordt det vekt; det torde ej hålla att sönderhugga förlägenhetens gordiske knut.
De bidrag till taflan öfver tidens nöd och förlägenhet sorn åtskillige Riksdagsmän lemnat, hafva blifvit ökade, genom den från ett annat håll förda klagan, att Kongl. Maj:ts Stats-Råd inconstitutionelt tituleras för Ministrar, att deras magt och verkningskrets är genom RegeringsForinen inskränkt; att ingen fond finnes att dermed pensionera afgående StatsRåd och StatsSecreterare, då de befinna sig ur stånd att gilla de grundsatser, hvarpå besluten byggas och derföre anses böra resignera.
Gifve Gud! att botemedel mot den å de skattskyldiges sida öfverklagade förlägenhet lika lätt kunde finnas, som de sednast anmälta brister synas mig kunna afhjelpas.
De källor hvarifrån Konungens Rådgifvare skola hämta hvad dem tarfvar i magt och verkniugskraft äro af moralisk natur, och således outösliga; RegeringsFormens 4;de §. specificerar Den I Martil. i*7 flem: de äro kunnighetens, erfarenhetens, redlighetens och den allmänna aktningens.
Genom det derigenom beredda tillfället åt opinionen att yttra sig, kunde RegeringsFormens 107 §. blifva öfverflödig, N:o 16.
Herr Klingstedt, Gujiaf Fredric: 1 afseende på det af Herr Toll gjorde för-! slag, att till afhjelpande af den allmänna penningebristen och penningars kringspridande i orterne samt soldatens beredande för fält-lefnaden, göra underdånig framställning att Svenska Arméen skulle marchera ifrån den ena orten till den andra, så anser jag detta förslag i anseende till saknade tillgångar lika litet verkställbart, som det för Landet skulle vara högst skadligt genom inqvarteringar och transporterande af troppernes tross: jag tror deremot ett vida förmonligare sätt att bereda Herr Tolls goda afsigter derigenom vinnes, att Rikets Högl.
Ständer genom nödiga anslag sätter Hans Maj:t Konungen i tillfälle att anbefalla fortsättningen af de påbegynta och till en del fullbordade Canal- och Strömrensnings-arbeten, samt begagj nande af Lappmarkens rika malm-tillgångar, hvarom underdånig framställning vid sistförllut - Vm 1 Martu, «e Riksdag ägt runi, och det är i afsigt att dessa Riks-gagneliga föremål skola få sysselsätta Utskottets uppmärksamhet, som jag ödmjukeligen anhåller, att i händelse remiss af T olls motion ager rum, detta mitt Anförande måtte densamma få åtfölja.
K;o 17, Friherre Lagerbjelke, Gujtaf:
I afseende på en värd Talares, Herr Friherre Anckarsvards Motion om besparingar på MinisterStaten, samt om betydliga indragningar af tjenster, hvilka på denna .Stat äro
Uppförda* har jag ansett såsom en verkelig pligt, att vördsamt meddela de upplysningar jag kunnat inhämta under mina fordna befattningar, dels såsom Chef för Konungens Cabinett, dels såsom Freds underhandlare och Minister vid främman. de Hof, dels ändtligen såsom den, åt hvilken tinder en kort tid ledningen af utrikes Ärenderne varit anförtrodd. vAtt hafva deltagit i det slags ärender hvarom fråga är, och att deruti icke mer deltaga, synes mig bilda en på dubbelt sätt fördelaktig ståndpunkt, för att kanske med någon sakkännedom, men säkert med fullkomlig opartiskhet öfverskåda saken.
Jag ämnar icke följa Herr Friherren i den omständeliga tankeledning genom hvilken
Hatt banat sig väg till de slutföljder han uppgifvit.