Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag skulle blifva vald till juryman och föreläggas den frågan, huruvida jag anser en person brottslig enligt den citerade §:n i Tryck fr.förordn., och samma § innehölle en, två eller flera grndntioner af påståenden, så ansåg jag mitt samvete fordra, att, utan afseende 4Ga Den 3o Januari f. in. på dessa särskilda bestämmelser, uttala sanningsenligt och samvelsenligt min öfvertygelse om uttrycken vore brottsliga eller icke.
Så fattar jag jurymannaskapet, och så tror jag för min del att jurymannabefattningen bör betraktas.
Vill jag gå in i närmare bestämmelser öfver straffqvantiteten, så inträder jag på det område, der godtycket kommer att spela en alltför stor röle, oell jag är så liberal, alt jag hatar godtycket öfverallt, äfven i jury mannaskap.
Det faller sig något besynnerligt hvad den siste talaren yttrat angtde godtycke.
Han säger sig ilata godtycke, men vill ändå tillåta domaren att hafva godtycke. flan vill att jurymannen blott skall kunna säga, att den anklagade är skyldig, och sedan skall domaren helt godtyckligt kunna använda den strängaste straffbestämmelsen!
Sådant vill jag förekomma.
— Hvarken domare eller jurymän bör få utöfva något godtycke.
Jag skulle förmoda att Frih.
Boye ej var tillstädes, när discussionen börjades, emedan jag då tog mig friheten fästa uppmärksamheten på skilnaden emellan domare- oell jurymannabefattningen, beslående deruti, att ifrån juryns utsago finnes intet vädjande, utan dermed är frågan slutligen afgjord.
Hvad åter straffets tillämpning af domaren beträffar, så kunna besvär deröfver anföras oell rättelse vinnas, om domaren misstagif sig.
Uppå derefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke, att det uti Coust.Utskts mein.
N:o y5 framställda förslag vore olämpligt.
Boye anmälte sin protest emot delta beslut.
Vid förnyad föredragning antog R. o. Ad. till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag Const.ötsk:s den 9 och 21 dennes på bordet lagda memorialer:
N:o 76, med förslag till ändring i Riksd.Ordnts 76 §; N:o 77, med förslag till ändring af 5 §:n 6 morn.
Till pröfning företogs Const.Utskts den 9 och 23 dennes på bordet lagda mern.
N:o 78, med förslag lill ändring af 3 §:n 4 morn.
Ifrågavar. förslag, hvarigenom Coust.Utsk. hemställt att i stället för ordet
I asteligl införa ordet smädelig!, åsyftar alt lemna ett större utrymme för klander af Konungens person eller gerningar än hvad våra lagar hittills hafva medgifvit.
För R. o. Ad. behöfver jag icke anföra några skäl, hvarföre beviljandet af ett sådant större utrymme vöre olämpligt och oriktigt; men jag tillägger, alt det vore så mycket oriktigare, som man Den oo Januari f. m.
463 vill anföra elt annat ord i Tryckfr.förordn. än broltmålslagen innefattar.
Uti 5 cnp. i §:u Missg.-b:n heter det:
"Hvar som lasteliga talar eller skrifver något’' &c. Samma oid, sorn finnas i Missg.-b:n, efter hvilken den brottslige skall döinmas, bör också finnas i Tryckfr.förordningen.
Jag tillstyrker följaktligen, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma lanke förklara, att detta förslag är olämpligt.
Frih. Boye, Fredr., begärde att få veta huru de öfriga Stånden beslutat i denna fråga.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att BondeSt. godkänt förslaget lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, BorgareSt. hade återremitterat det med den såsom Ståndets gemensamma tanke förklarade anrnärkn. att förslaget vore hvarken hehöfligt eller nyttigt; och från PresteSt. vore ingen underrättelse i detta ämne ankommen.
I anledn. af BondeSlIs beslut uti ifrågavar. ämne, får jag tillstyrka antagande af Ulsk:s förslag.
IT Ex.
För att blifva rätt förstådd, förklarar jag främst, att jag icke anser 3 §:n 4 morn.
Tryckfr.förorda, angå sådana Konungens beslut eller sådana regerings-handlingar, för hvilka rådgifvareansvaret blifvit instiktadt.
Ordet sm adelig t, hvars införande i nämnda mom.
Utsk. föreslår, är i så måtto otjerrligt, att dess betydelse är bland oss obestämd.
Våra domare kalla smädeligt allt missfirmeligt: sannt aller icke.
Våra academier anse osanning som nödvändig beståndsdel af smädelse.
Det förra är en praxis curise.
Men domare äga att hålla sig till språkläran.
Anlages nu hennes och öfriga likartade språklärors tolkning af uttrycket smädeligt, så frigifven detta ords antagande allt lastande af Konungens och K. familjens gerningar, när dessa gerningar äro verkliga.
Sådan kan dock icke Coust.
Lftsk:s mening hafva varit; sådan kan icke Sländernes mening blifva, ty så har allmännna lagens i den nyss af Hr von Hartmansdorff citerade § icke varit; ej heller i Reg.F:ns 3 §, der det heter:
"Konungens majestät skall hållas i helgd och vördnad; Hans gerningar vare för allt åtal fredade."
På dessa grunder röstar jag emot den föreslagna ändringen.
Så länge 3 §:n i Reg.F.m bibehåller sin närvar, lydelse, nemi. att
Konungens majestät skall hållas i helgd och vördnad, anser jag Const.- Utsk;s förslag vara både olämpligt och felaktigt i thy att ordet las teli g t innefattar en stone sfer än ordet smädeligt; hvadan förändringen skulle bringa Tryckfr.lagen i strid med Reg.Ftn.
Jag har föreställt mig att förändringen i grundlagen borde ställas så att grundlagen bragtes i fullkomligare skick.
På denna grund får jag afstyrka förslå - 464 Den 3o Januari f. m. get oell hoppas alt R. o. Ad., i likhet med BorgareSt., finnér den tillstyrkta grundlagsförändringen vara olämplig och således obehöflig.
Både ordet stil ä deli g t och ordet la steli g t äro i viss grad obestämda, men lika obestämda äro oek mängarlade olika ytl ringssätt, hvarpå ilskan och harmen öfver felslagna enskildtu förhoppningsanspråk i alla tider sökt och [roligen äfven framdeles komma, ehuru möjligen på åtskiljda vägar, att söka göra utbrotten deraf, till sin egen föga afundsvärda tillfredsställelse, för allmänheten åskådliga.
Ordet las te lig t har likväl det stora företräde att öfver 100 år hafva stått i Sveriges allmänna lag och derifrån blifvit tillämpadt.
Om betydelsen af ordet smädelig t torde meningarne vara delade, då det stundom anses af mindre svår art än 1 astel i g t, och användandet deraf i Tryckfr.lagen borde i sådant fall förkastas, såsom rubbande garantierna för majestätets helgd, hvaremot detta ord ofta, om ej alltid, synes innebära något synnerligen skymflig!, som knappast borde vara tänkbart.
I denna sednare bemärkelse tagel, borde man måhända dermed förfara, såsom Lycurgus, när han, vid stiftandet af lagar för Grekland, icke ville utsätta något straff för fadermord, emedan lian önskade, alt det skulle anses omöjligt; och äfven ur denna synpunkt vågar jag tro Utsk:s förslag vara i högsta grad olämpligt.
Men det vigtigaste skälet mot Utskts förslag hemtar jag från Utskts egna premisser.
Utsk. har nemi. börja t med att yttra sig vilja uppresa liksom eu skyddsmur mot den förtryckta oskulden, som genom för lång utsträckning af lagen eljest kunde blifva offer försitt uti tal och skrifter uttryckta klander.
Jag öfverlemna!' till en hvar, om, med det sjelfsvåld i yttranderätt som härstädes ägt rum, med den allmänna fr ihet som i de flesta Europeiska stater gjort sig gällande, och med den tryckfrihet som nu äger rum nästan öfver hela verlden, man bör uppresa en Chinesisk mur till fördel för sniädelsen eller för majestätet.
Jag tillstyrker afslag på Utskts förslag såsom onödigt och onyttigt.
Icke den siste värde talarens oratoriska föredrag, utan skäl af en helt annan natur, hafva föranledt mig att nu uppstå och förklara mig vara en bland dem, som afstyrka antagande af Const.Utsk:s förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
För min del anser jag visserligen att ordet lasteligt borde utgå, att ordet smädelig t vore lämpligare, egentligen derföre alt ordet lasteligt numera icke begagnas i allmänt tal och kanske aldrig oftar e än man läst lagen förekommit för någon af den nuvar.
Svenska generationen, hvaraf handt alt ordet småningom upphört att äga någon viss betydelse och således
Den 3o Januari f. m.
465 således blir svart för domaren att tillämpa.
TJr den synpunkten skulle jag anse ordet smädelig! lämpligare än ordet lasteligt; men då jag från en annan sida betraktar saken, finner jag liden nu icke vara inne för en förändring uti en sådan som den ifrågavar.; ty sältet huru lii o! t emot Tryckfr.lagen åtalas och dömmas, beror meia på opinionen ån pä några ord i lagen; och då således denna opinion om så beskaffade föremål för lagskiphingen, som hädanefter kunna förekomma, är den, som egentligen mera än orden i lagen och de förklaringar deröfver R.
St kunna tillvägabringa kominer ett göra sig gällande, derest, hvilket jag hoppas icke inträffar, många dylika fall förekomma, som väcka så mycken uppmärksamhet som de hvilka hittills ägt rum; så anser jag alt grundlagen i denna § bör förblifva sådan den är, och att det må bero på opinionens och förhållandenas utveckling ehvad tillämpning af den närvar, lagen kan ske eller ej.
Frölich anser icke heller jag den af Const.Utsk. föreslagna förändringen för närvar, vara af behofvet påkallad, utan förenar mig tili de af Hr Grefven anförda skäl för afstyrkande af förslaget.
Hr Cederschjöld, Nils Rudolp b:
För min del får jag uppriktigt bekänna, alt jag såsom domare skulle hafva mycket svårt att finna skilnaden emellan betydelsen af ordet lasteligt och ordet smädeligt; men om emellan dessa ord antages någon skilnad i betydelsen , kan jag icke föreställa mig Const.Utsk:s mening hafva varit den, alt, i händelse ordet lasteligt utbvles mot ordet smädeligt, det hädanefter mera än hittills skulle vara tillåtet att tala lasteligt om Konungens person; lika litet som jag tror att någon jury för närvar, kan fi ia den som smädeligt talar om Konungens person eller hans gerningar, i händelse någon skilnad finnes uti betydelsen af dessa ord, hvilken skilnad jag åtminstone icke kan inse; och får jag, på grund af hvad jag nu haft äran nämna, förklara, att jag anser Const.Ulsk:s förslag till ifrågavar. förändring hvarken nödigt eller nyttigt.
Deremot tror jag, att det hade varit vida nyttigare om Const.Utsk. inkommit med ett förslag till förtydligande af lagstadgandet i öfverensstämmelse med den utaf H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm yttrade åsigt, enligt hvilken stadgandet icke bör anses hafva afseende på rrgeriägsföVhandlingar eller hvad sorn beslutas i Statsrådet; likväl icke så att förslå, som skulle jag härmed åsyfta, att om Statsråds- eller Regeringsåtgärder yttlanden icke kunna fällas, för hvilka ansvar bör följa; utan endast att sådana yttranden icke böra kunna beläggas med det straff, som enl. 5 cap. i §:n Missg.-b:n följer på lasteligt eller smädeligt tal om Konungens person eller gerningar.
R o. Ad. föi klarade, uppå derå framställd propos., att <9 Ib 5g 4 66
Den 3o Januari f. ra. Const.Utsk:s i mern.
N:o 78 framställda förslag vore olämpligt och onyttigt.
Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den g och 23 dennes på bordet lagda mern.
N:o 7g, med förslag till ändring af 5 Jj:n 6 mom.
Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på Hr Professor Geijers Utsk:s betänk, bifogade reservation, hvilken lyder som (oljer:
"Då jag anser K. brefvet af den 20 Sept. 1777 för ett af dessa tillfälliga stadganden, som långt för detta bort upphöra att åberopas, sedan bestämdare lagar för yttranderätten finnas, och då jag isynnerhet hvser den öfvertygelse, att samma K. bref numera aldrig bort kunna tillämpas på tryckfrihetsmål, får jag reservera mig emot allt försök alt införa denna oformlighet i vår tryckfrihetslag.”
Uti detta yttrande får jag instämma, under tillkännagifvande att Hr Biskop Holmström jemväl reserverat sig mot förslaget.
Denna fråga är i rättegångsväg och all slags öfverluggningsväg så genomtröskad, att jag icke vill trötta R. o. Ad. med ett upprepande af hvad Ståndets ledamöter förut vidlyftigt och fullständigt hafva höll.
Jag inskränker mig således blott till den hemställan, alt R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma lanke förklara att förslaget är onödigt.
Icke vill jag trötta R. o. Ad. i en sak, så fullkomligen debatterad och utagerad som denna fråga tyckes vara, utan inskränker mig lill att i alla delar förena mig uti Hr Professor Geijers reservation.
Det förundrar mig i sanning, att man kan anse eli förtydligande eller tn förklaring till vinnande af bestämdhet i fråga om tillämpning af ifrågavar.
K. bref obehöflig, då erfarenheten visat att stora Muntor blifvit [skrifna deröfver, huruvida samma K. bref skall tillämpas [eller icke uti sådana ifrågavar. mål , som enligt Tryckfr.lagen åtalas.
När den, om jag så får säga, anomali ägt rum, att inom en och samma Hofrätt den ena afdelningen förklarat att det K. brefvet icke skulle tillämpas och den andra afdelningen att det skulle tillämpas på samma förhållande, och då till råga derpå presidenten, som underskrifver allt, undeiskrifvit begge dessa hvarandra motsägande förklaranden ; när så förhåller sig, vet jag icke hvarför man ej skall meddela ett förtydligande, hvarigenom all tvekan undanrödjes.
När den ena hälften af Svenska allmänheten förslår detta K. bref på ett salt, och den andra hälften på ett annat sätt; så synes väl största skäl vara för handen alt förklara att detta stadgande bör förstås så och så och icke annorlunda.
Då åtal för lasteligt tal om Konungens person eller gerningar icke Den 3o Januari f. m. 467 får fullföljas förr än Konungen förklarat att Stal Lör liga liim, sä anser jag conseqvensen fordra alt enahanda förhållande iakltages, innan åtal efter Tryckfr.förordn. fullföljes för lasteliga utlåtelser örn Konungen eller Hans gerningar.
Jag anser det vara ganska rättsenlig!, att, i mål utaf så särdeles ömtålig beskaffenhet som dessa, Konungen må lemnäs tillfälle alt yttra sig, innan ransakningen fortsattes.
Det bör icke få bero på åklagaremakten alt genom alla instanser fullfölja ett sådant mål, utan att förut i lind. hafva inhemta!, huruvida Konungen anser nödigt och nyttigt alt åtalet fullföljes; och då, i händelse detta förslag icke anlages, måhända samma tvistigheter skola uppstå hädanefter som hittills huruvida ifrågavar. påbud skall tillämpas äf ven i tryckfrihetsmål, så får jag, till uudanrödjande afall tvekan i detta hänseende, tillstyrka R. o. Ad. alt till grundlagsenlig behandling antaga Gunst.Utsk:s förevar, förslag.
Då grundlagen med skäl måste anses öfver all annan
Ing och ännu mera Öfver en tillfällig, för längre tid sedan utfärdad, förordning, så kan jag icke inse huru man kunnat lemna Tryekfr.lagens bestämda föreskrift åsido för en sådan förordning.
Alt så likväl inträffat, deruti har Frih.
Boye ganska rätt.
Om derföre frågan nu vore, att på laglig väg förklara 1777 års K. bref genom Tryckfr.lagen upphäfdt och till all kraft oeh verkan i tryckfrihetsmål ogillligt, så skulle jag icke underlåta att biträda en sådan mening; men då Const.Ulsk:s förslag, i strid med nu gällande tryckfrihetslag, är af motsatt syftning, så får jag ytterligare förena mig med dem, hvilka anse R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke böra förklara ifrågavar. förslag onödigt och onyttigt.
Det vore visserligen önskligt, att alla de lagar och författningar, som olika tydas, finge en bestämd och behörig förklaring, men det förhållande, som Frih.
Boye anfört i afseende på 1777 års bref, existerar beklagligtvis i fråga om många andra lagar och författningar, och detta förhållande blir således icke ett skäl för mig alt rösta till fördel för det nu framställda förslaget.
Jag har alltid ansett att 1777 års bref icke kunde lämpas på tryckfrihelsförbryleiser.
En blick på pressens tillstånd den tiden visar tydligt, att sådan kunde icke lagstiftarens mening vara.
För öfrigt, och om en bestämmelse af det dåvar. förhållandet kunde ske, så vore jag mycket mera för att tillägget i Tryckfr.lagen blefve: ”åtal må ske enligt 3 §:n 4 morn., utan alt Konungeu dertill lof gifvit.'’
Detta är en förklaring som den andra, och den sednare synes mig förenligare med lagstiftarens mening, hvilken afsåg andra förbrytelser emot Konungens person, än de som benoni pressan begingos.
Jag röstar enrot antagande af den föreslagna förklaringen. 468 Deli 3o Januari f. ra.
Jag kan icke underlåta alt erkänna det jag önskar Ivcka åt Const.Otskts förslag, och nit det matie blifva hvifande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag inser ej hvarföre man skall betaga Sveriges Konungar tillfälle att visa samma högsinthet, soin Konung Gustaf lil ådagalade genom utfärdandet af 1777 års bref.
Uuder min korta embetsmannabana har jag samlat skäl lill det utlåt, jag nu afgifvit, och skulle citera dem, ifall jag icke fruktade att dermed tiolia R. o. Ad.
Manget missförstånd kan undvikas derigenom att den anda, som regerar i 1777 års bref, äfven blir gällande i grundlagen.
Här är icke fråga 0111 tolkning af ett ord, utan huruvida lagen skall äga lika tillämpning uti tvänne med hvarandra nära beslägtade fall, eller huruvida förhållandet i afseende på åtalets fullföljd skall vara lika, då brottet är af beskaffenhet att åtalet sker efter Tryckfr.lagen, som då det sker efter allmän lag, eller med andra ord, 0111 förbrytelsen sker i tryck såsom då den sker i skrift eller tal.
Ingen lärer väl kunna neka, att ett nära sammanhang i grunden måste äga rum emellan så beskaffade förbrytelser.
Då likväl, på sätt Frih.
Boye nämnt, en tvekan oip det rälla i detta fall af så märkvärdig art uppstått, så lärer det vara nödigt att på ett eller annat sätt undanrödja den.
F.tt sätt vore visserligen att alldeles taga bort 1777 års K. förordn.; men då fråga derom icke blifvit väckt under riksdagen, utan snarare ett förslag inom LagUtsk. blifvit behandladt af motsatt syftning; så tror jag att man, i conseqvens dermed, mäste erkänna nödvändigheten att bifalla hvad Const.TJtsk. föreslagit.
Jag anser det sä mycket nödigare, som effecten annars blefve att allmänna åklagare skulle ställas i tvekan på hvad sätt de skulle utföra hvad som hörer till deras tjensteåligganden vid åtalande af tryckfrihetsbrott; och deras möjligtvis ofta ganska vacklande begrepp om hvad som borde åtalas eller icke åtalas i tryckta skrifter skulle alltid föranleda dem till sådana åtal i större mängd än som hittills ägt rum; och jag hemställer till eder, mipe herrar! om det är sådana åtals mängd, som J åsyften?
Är edert ändamål att nationen ytterligare skall blifva vittne till sådana åtal?
Välin!
Alslån då förslaget.
Men viljen J icke det ; viljen J bespara nationen dessa åtal och sådana declainationer deröfver, sorn vi hört i tryck, så tordén J äfven finna skäl alt antaga förslaget till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Hr Munck a f R ose n sc Ii ö I d , Nils R u d o I p h :
Jemte det jag förenar mig med dem, som önska att Gunst.- Utsk:s ifrågavar. förslag måtte hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, får jag fästa Hr Lagerheims uppmärksamhet derpå, att då hon sagt, ali grundlagen upp - Den 3o Jan u a r i f. m. häfver allmän lag, neli att derföre 1777 års bref vore genom Tryckfr.hige» upphäfdt och icke gällande i afseende på den i Tryck fr. lagen omnämnda förbrytelse; så liar han förbisett det stadgande i Tryckfr.logen, som medgifver den anklagade rättighet att tillgodonjuta laga rältegångsförinåner.
Hr Cede rschjöld:
Jag har ansett mig böra återkalla i R. o.
Ad:s minne, alt R. o. Ad. redan beslutat att i allmänna lagen skall inlagas det stadgande, att hemställan till K.
M. ang-.de åtalets fullföljd skall ske, ehvad förbrytelsen skett genom tal, tryck eller skrift.
Då R. o. Ad. fattat ett sådant beslut vid denna riksdag, vore det en alltför stor inconseqvens, om R. o. Ad. icke antog lill grundlagsenlig behandling det förslag, som Const.Utsk. framställt.
Jag kan icke heller finna annat, än att det vore en förmån för Konungen alt erhålla kännedom om ett sådant ålals anställande, innan detsamma fortgår.
Måhända invänder man, att innan ett så beskaffad! åtal fullföljes, får Konungen, ehuru icke i officiel väg, kunskap derom; men tnan mäste erinra sig att allmänna åklagaremakten icke har rättighet att underlåta åtal af ett brott utaf den grofva beskaffenhet, som det ifrågavarande.
Det beror nemi. icke på åklagaremaktens godtycke att nedlägga åtalet mot den ena och anställa eller fullfölja det mot den andra; utan sådana brott mäste alltid ådalas, derest icke
Konungen äger och begagnar rättigheten att förklara åtalet icke böra fullföljas.
Af dessa skal förnyar jag min hemställan att förslaget måtte antagas lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Min uppmärksamhet har ingalunda undgått den förflutna sednare tidens tvekan örn rätta förståndet i ordalydelsen af 1777 års K. bref; och jag har i anledn. deraf sökt att göra mig reda för meningen af detta lagstadgande och lämpligheten af dess tillämpning på Tryckfr.lagen.
Jag har dervid slutligen stannat i den öfvertygelse, att detta lagstadgande, som bar för afsigt att undanrödja svåra straffpåföljder för lättsinnigt tal af personer, som i fullkomligt medvetslöst tillstånd utsätta sig för det högsta ansv .r lagen kan ålägga en förbrytare, icke kan vara tillämplig! för ett brott, som vore begånget med fullt begrundande och öfverläggning.
Jag har icke, lika med hvad en värd talare nyss yttrat, troll alt ett föi väget yttrande af lastelig art i tal mot Konungens person vore af samma svåra betydelse som ett dylikt yttrande i allmän skrift, emedan i ena fallet syftemålet vore ganska påtagligt men i det andra fallet i högsta grad obestämdt; att således 1777 års bref hade för afsigt alt gifva en föreskrift åt polismakten i Riket, hvilken föreskrift, om den tillämpades på domaremakten, gjorde ingrepp i denna makt, hvilken i intet Jäll bör i ntöfningen af sin höga bestämmelse bero af en - Den 3o Januari f. m skilda inslructioner för dea lagskipande makten.
Dessutom liar jag troll, att om 1777 års bref kunde tillämpas äfven på tryckfrihetsbrott, så skulle derigenom måhända, med den jury inrättning som vi för närvar, äga i varl land, ändamålet med della ansvar för den anklagade till stor del förfelas.
Jag vill således alldeles icke tillstyrka alt R. o. Ad. för dess del förklarar, alt Ståndet finner nödigt och nyttigt alt 1777 års K. bref ulsträekes till den grad, sorn åsyftas med ifrågavar. lagförslag
En värd talare bar yttra!, att det skulle vara lyckligt för en regent med högsinta tänkesätt, alt efter en bestämd |ag-§ äga rättighet att afböja oiämpliga ålal af brott mot majestätet.
Visserligen inser jag ganska väl att en högsint regent alltid skall vara böjd att"förekonuna sådana åtal; men monarkens bestämmelse är äfven alt till samhällets skydd och Säkerhet tili sin person oförkränkt bevara majestätets helgd; och om monarken då äger rättighet att efterskänka åtalet, skall han i dylika fall alltid känna en obehaglig strid emellan sin magnanimitet, eller den känsla af oantastlighet monarken på sin höga ståndpunkt alltid måste äga, och sin pligt såsom regent alt uti majestätets orubbade helgd bevara Statens lugn.
Jag vill derföre icke alt en regent skall ställas på så svåra prof; oell jag önskar att lagens bokstaf mätte gälla oberoende af Konungens vilja; men helt annat anser jag det vara att polismakten icke oskickligt och otillbörligt förfär med anklagelser, af hvilka de flesta kanske icke borde leda till domslut, och hvarken borde komma till allmänhetens kännedom eller under domarens pröfning.
I sådana fall anser jag det ganska riktigt, att den högsta polismål,ten, suni ligger i Konungens händer, må kunna afböja alla sådana otidiga åtal; och af denna anledn. vill jag icke bestämdt påstå, att 1777 års K. bref bör upphäfvas; men att utsträcka detta lagstadgande till tryckfrihetsbrott afstyrker jag på det hög > ta.
Horn har i hufvudsaken vttrat detsamma som jag ville säga.
Jag skall derföre icke upptaga tiden med upprepande deraf, såvida icke efterföljande talare dertill skulle gifva anledning.
Men i afseende på hvad som i formelt hänseende blifvit omförmäldt, får jag hemställa till Frih.
Boye, om han kan uppgifva något lagstadgande eller någon författning, som icke blifvit af domare i Riket olika tillämpad.
Hr Cederschjöld eller kanske Gr.
Frölich har yttrat att denna fråga blifvit under riksdagen af LagUlski Inhandlad, och ali mannu icke borde i grundlagsväg förfara annorlunda än förut i afseende på stadgandet i brotlmålslagen.
Jag får upplysa, eller till yttermera visso anhålla, att Hr Ridd.Secretju ville upplysa, om icke LagUlskts behandling af denna fråga förfallit, derigenom alt två Stånd stannat emot två; åtminstone tror jag Den 3o Januari f. m. mig veta alt så fö i håller sig.