Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordet insända har dessutom blifvit ändiadt till insände.
Uti 5 § (i mom. har ma mom. står finnes.
Jag hemställer att dessa felaktigheter måtte rättas utan äterremiss, emedan de intet annat äro än felskrifningar, helst mina anmärkmr icke innebära förändringar i förut fattade beslut, utan tverlom rättelser till öfverensstämmelse dermed.
Den sista af Hr von Hartmansdorffs anmärkmr äger visserligen sä lill vida sin riktighet, alt det star i den uppgift sorn kommit frän Const.Utsk.: ”Der första och andra underrätt finnes;” mea detta mätte vara tryckfel, emedan det ej är Svenska.
Första och andra underrätt äro tillsammans två, och verbet bör derföre slå i pluralis.
Om ordet ”finnes” icke är Svenska, sä ligger felet hos Const.Utsk. af 1840 och 1841, som begagnat detsamma.
Jag tror att Hr Troil var ledamot af nämnde Utsk.
Del lärer icke vara så afgjordt, att felet ligger hos förra riksdagens Const.Utsk., eller hos den person som Hr von Hartmansdorff åsyftat.
Möjlige i har felet uppkommit vid utskrifningen hos nnvar.
Const.Utsk.
Jag anhåller alt Hr cret. måtte få uppläsa Consl.Ulsk:s betänk, för förliden riksdag, rör:de grundlagsförändringarne, hvilket betänk, jag med nuvar.
Const.Utsk:s ordf. collationerat och der det står ”Annei.” Sedan till följe häraf undert. t. f.
Ridd.secret. ur Const.Ulsk:s vid sisla riksdag i mein.
N:o 77 afgifne förslag till ifrågavar. ändring af 5 § 6 mom.
Tryckfr.ferordn. uppläst följande mening: ”i Stockholm sker detta upptagande vid första allmänna underrätt; i öfriga städer, der första och andra underrätt finnes, vid den sistnämnda;” blef Exp.Utsk-.s förevar, förslag till und. skrifvelse N:o 9, uppå derom gjord propos., åf R. o. Ad. godkändt, med rättelse af de skriffel, hvilka Hr von Hartmansdorff anmärkt.
Frih. Cederström, Jacob: Till prot. får jag reservera
Den 12 0 c l o 1) e r f. m. 9'J mig mot framställningen, att bär i plenum directe ändra skriffel i de förslag lill skrifvelse!’, som af Exp.Utsk. framställas i fråga om ändringar i grundlagen.
Jag anser, att dä fel i ett sådant förslag förefinnes, Utsk. sjelf ovillkorligen bör få detsamma rätta, be
Ist möjligen flere fel än de som bär anmärkas kunna förelinnas, oell dem Ulsk. lätteligen skulle upptäcka, om dess uppmärksamhet fäslades på de fel, som inom Ståndet blifvit upptäckta.
Uppå härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propus. , biföll R. o. Ad., att Const.Ulskrs, i sammanhang med Exp.- Ulsk:s nu godkände förslag N:ris 8 och 9, förebafde mern.
N:o. 9, med uppgift ä de af samtliga RiksSlm godkända grundlagsändringsförslag, linge läggas till handlingarne.
Föredrogs ånyo K.
M:s d. 9 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse till K. St., i anledn. af vackt fråga om bildande af ett Nationalmuseum.
Bennet, Carl Stephan anförde skriftligen:
Sedan jag fått tillfälle att laga närmare kännedom af det utlåt, från Ofverinleudentsembetet, hvilket i den K. skrifvelsen blifvit omnämndt, finner jag en ökad anledn. alt på det Ulligaste tillstyrka ernåendet af det stora, ädla och vackra, samt af beliofvet högt påkallade företag, som i den K. skrifvelsen åsyhats, medelst uppbyggandet af ett Svenskt Nationalmuseum.
Det synes mig vara en billig fordran, som nutiden kräfver af Svenska nationen, att sedan den uppnått den grad af bildning, som för det närvar råder bland denna nations alla samhällsclasser, bon äfven måtte vara betänkt uppå, alt omhägna och vårda alla de rika samlingar af forntidsminnen och dyrbara skatter af sköna konstens alster, som fäderneslandet äger.
Stöde vi än isolerade och ensamme i verlden, och ej belmfde hemta efterdöme!) frän främmande länder, borde dock vår egen trefnad och det erkända behofvet af själens lyftning vara nog att förmå oss 1111, under fredens skygd och lugn, ordna och med smak framställa de föremål vi äga, och från hvilka själen hemtar sin högsta njutning.
Men långt ifrån att vara belt och hållet öfverlemnade åt oss sjelfva, nännas vi, genom lättade transportmedel, nästan dagligen den öfriga civiliserade verlden, och antalet af främligar som besöka Sverige och synnerligen Stockholm, ökas beständigt.
Få städer i verlden hafva ett sä bendigt läge som Slockholm; men i denna Sveriges hufvudstad forskar främlingen förgäfves efter den punkt, der nationen valt stället att bevara sina dyrbaraste skatter af forntidsminnen och sina vackraste samlingar af konstens mästerstycken, odlingen vill ät honom gerna besvara frågan, hvar de finnas gömda, för att undvika blygas mera och visa hvar de äro undanvräkta, emedan nationen aldrig förr tänkt på, eller orkat med och anstränga sig derhän att utse och begagna en local, värdig ett folk, från hvilket månget ljus gäll ut i verlden, och till hvars hem mången idog samlat skatter, värde ett ädlare öde än vanvårdens förstörelse. 100 D en 12 O c lolier f. m.
Jag vill önska och hoppas, att Rikets nn församlade Ständer, sorn mottagit sin Konungs i nåder framlagda förslag till local för Nationalmuseum, med lika värme omfatta saken, som 1841 års Ständer, hvilka haft omtankan att önska denna framställning.
Måtte vi derföre, en och hvar arbeta på att åstadkomma ett storverk, värdigt vår nation, vår frihet, vår fosterlandskänsla, och värdigt att välsignas af efterkommande, som derigenom under sin tid kunna, inom Sveriges gränsor, finna de källor, efter hvilka vi törstat, men som varit oss svåra att finna eller blifvit oss för alltid förborgade.
Jag anhåller vördsamt, alt detta yttrande malte åtfölja den K. skrifvelsen till Utsk.
Frih. Boye, Fredrik:
Enär jag i förra plenum begärde den nu föredragna K. skrifvelsen pä bordet, skedde del af nit och liflig känsla för saken.
Jag hade då ännu icke haft tillfälle alt laga kännedom af Ofverintendentsembetets yttrande i ämnet; men sedan jag numera läst detsamma och funnit det detaljeradt och väl uppsatt, samt nyttan och nödvändigheten af ett nationalmuseum klart framställd, kan jag cj annat än deruti instämma, under önskan, att vi en gång målto fä våra dyrbara samlingar af skön konst och stora minnen på ett ställe förvarade.
Jag tillstyrker pä det varmaste bifall till den nåd. skrifvelsen, under förhoppning, att Utsk. ville anse frågan om ett nationalmuseum såsom en nationalangelägenhet.
Sprengtporten, Jacob Willi.:
I egenskap af motionär vid 1834 års riksdag i det ämne, hvarom Konungen uti nu föredragna nåd. skrifvelse behagat väcka fråga, och hvilken skrifvelse jag icke kan betrakta annorlunda än som en K. propos. , äfvensom i min förra egenskap af ledamot af sisth riksdags StatsUtsk., inom hvilket, efter hvad jag vill erinra mig, blott en enda lanke rådde i afseende på nödvändigheten och lämpligheten att i denna vigtiga angelägenhet göra en framställning lill Konungen, hvilken föranledt den nåd. skrifvelse, som för R. o. Ad. nu är föredragen, har jag haft tillfälle alt förut i delta ämne yttra min mening.
Jag tror icke eller, att en framställning sådan som denna, hvilken omfattar ett ämne, som i så hög grad bör anslå nationalkänslan, beliöfver att vidlyftigt förordas, utan inskränker jag mig till den önskan, alt det sätt hvarpå denna riksdags StatsUtsk. kommer att behandla frågan, äfvensom Ständernas blifvande beslut, tydligen mätte ådagalägga, att den verkligen, alt jag så må uttrycka mig, högsinta tanke, som legat till grund för förra Ständers skrifvelse i detta ämne, icke varit blott ett irrsken, ämnadt alt blända och förvilla, utan en gryning till de ljusare dagar, som randats för vetenskap och konst.
För min enskilda del anser jag mig som representant icke berättigad att, i följd af någon illa beräknad sparsamhetsanda, undanhålla hvarken samtid eller efterverld det bildnings- och eulturmedel, som ligger förvaradt uti ett nationalmuseum, i ett depositarium af hvad konst och vetenskap i materiell hänseende äger dyrbarast, utan tillstyrker
Den 12 0 cl o ber f. m. 101 jag på det lifligasle antagande af det förslag, hvarom den K. skrifvelsen handlar.
Ur Gripenstedt, Joli.
Det kan enligt min tanka icke nekas, att man någon gång i lagstiftningen och i allmänna ärendenas behandling synbart märker en viss tendens, att åt de rike och mäktige företrädesvis bereda fördefar af samhällsinrältningarne, med ringa afseende på, ja, till och med ibland på bekostnad af samhällets mindre lyckligt lottade medlemmar.
IJct är också en sanning, alt i statsförvaltningen, sä vida den skall leda till allmän lycka och belåtenhet, samma princip måste tillämpas, som allena kan bereda den enskildes välgång, nemi. sparsamhet; men det oaktadt skulle jag anse mig alltför trångsint hafva uppfattat rättigheten att hafva ett ord med i rådslagen om allmänna angelägenheter, i fall jag ej insåg, att sparsamhelen, ehuru riktig i sin grund, likväl någon gång måste vika för högre ändamål, för principer, som ingripa i det helas bestånd och lycka, och helst vid delta tillfälle, som afser alius nöje, nytta och förädling.
Och dit syftar väl också egentligen all samhällsverksamhet; till och med den materiella, måste hafva delta till sitt yttersta mål, så framt man icke vill betrakta Slaten så ensidigt, all den mera skulle likna en ofantlig myrstack, än en förädlingsanstalt för menniskor.
Vetenskaperna hafva lyftat oss ifrån okunnighet och vidskepelse; de sköna konsterna hafva förmildrat sederna från råhet till ädlare njutningar, och åskådandet af märkvärdiga samt ärofulla forntidsminnen skola alltid verka välgörande på fosterlandskänslan och stärka de band, som förena individerna sinsemellan.
Dessa mäktiga, fast immateriella medel till befrämjande af allmän eultur och bildning, böra derföre bägnas och uppmuntras, om också dertill fordras någon materiel uppoffring.
Afven betrakladt ur synpunkten af nylla för dagen, torde det ifrågavar. företaget, åtminstone partielt medföra fördelar.
Det kan ej nekas, att det bereder arbetsförtjenst åt mången fattig, och derigenom uppmuntrar till gagnelig sysselsättning; men dess egentliga vinst har likväl afseende på framtiden och på våra efterkommande.
Och om vi eftersinne allt hvad vi äro skyldige våra förfäder, alt hela vår civilisation bör betraktas såsom ett depositum, som vi af dem emottagit, och som det är en helig pligt för oss alt icke förminskadt, men förökadl öfverlemna åt kommande slägten, så ligger deruti en kraftig uppmaning, att äfven vi måtte göra något för dessa efterkommande.
Alla de anstalter som finnas, de prydnader som vi fägna oss åt, hvem bar väl gjort dem?
Jo, våra förfäder.
Alla de kostsamma inrättningar, hvaraf vi draga nyttan eller nöjet, ja, de skatter, de samlingar af skön konst som vi för närvar, äga — allt hafva de öfverlemnat åt oss, och är det väl då för mycket, att vi åt detta rika alf af konstskatter bereda ett hus, der de kunna på ett passande sätt, och till allmänt gagn förvaras?
Del gäller nationaläran, det gäller bildningen i sin helhet, det gäller våra efterkommandes rätt, och häremot skulle jag tro och önska, att en relativt ringa penning icke borde väga allt för tungt i vågskålen. 102 Den 12 Octo ber f. ra.
Under det jag förklarar min högaktning och tacksamhet för den siste talarens yttrande, måste jag likväl reservera mig mot sjelfva ingressen dertill, såsom antydande, att konstens resultater icke skulle vara afsedda för en annan samhällsclass än den rika och mindre lyckligt lottade.
Det är nemi. ett gifvet factum, och menskligheten stöder sina vigtigaste intressen på den princip, att dessa resultater verka välgörande frän Statens öfversta ända till dess lägsta trappsteg.
Del är i en sådan anda som förevar, fråga bör som en nationalangelägenhet behandlas, och det är i en sådan anda jag hoppas att Ul.sk. slag till mötes.
Jag måste freda mig för den misstankan, som skulle jag tro, att icke en sådan inrättning äfven verkade välgörande på samhällets lägre classer och vöre nyttig för dem.
Något dylikt har jag visserligen icke yttrat, och ännu mindre menat, utan blott i allmänhet sagt, att i vissa afseende!) kunde märkas en tendens all lagstifta till förmån för de rike och lycklige inom samhället; och att jag ingalunda dermed hänsyftat pä detta fall, torde bäst bevisas af min egen conclusiou till motsatsen; men alt förhållandet deremot verkeligen äger rum i vissa andra afseende)), tror jag mig också kunna tillbörligen ådagalägga.
Jag ber att få göra det tillägget, att ju större gagn de s. k. lägre folkclasserne hafva af konstens och vetenskapens framsteg, desto mindre är det att vänta, att de, lika lätt som vetenskapsmannen, skola inse della gagn, att de skulle i den fråga, som nu är å bane, vilja göra några uppoffringar och ansträngningar för framtiden.
Det är således efter min tanka en oförsigtighet och en kanske icke så väl beräknad anmärkn., alt inrättningar sådane som den ifrågavar. blott hafva afseende på de rikare och mera lyckligt lottade samhällsclassernes nöje och njutningar, under del de ovillkorligen ligga till grund för hela nationens och kanske mest för de arbetande classernas förädling.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga, på förhand, öfvertygad, att hvarje ord som kan i en tillstyrkande mening yttras i hänseende till det föremål, som utgör grunden för stundens öfverläggning, är förut tänkt och bättre kändt inom hvarje bröst i denna församling, än någon talare skulle kunna uttrycka; men sedan frågan kommit under discussion, och i synnerhet sedan en meningsstrid uppstått mellan de tvenne siste talarne om rätta förståndet med och nyttan af den ifrågaställa inrättningen, så bar jag trott mig böra yttra några få ord, icke riktade till detta
Stånd (och det är måhända djerft sagdt, att de äro riktade till något af de andra) i afseende derå, att en dylik konstsamling, en dylik byggnad för bevarande af konstskatter af någon ledamot i Utsk. måhända komme att anses blott sorn ett medel lill nöje för bufvudstaden, som en anstalt för den finare bildningen, och således ytterligare endast som en ny Den 12 October f. m. 103 lux-inrältning.
Sådane anmarsnif hafva säkerligen flere förnummit, jag liar åtminstone hört dem framställas.
Jag ber då att få fästa uppmärksamheten på, hvad afven till någon del redan blifvit ytlradt, alt sådane anstalter äfven hafva sina vigtiga sidor för nalionalvälmågan, för industriens utveckling, såvida man ej med Industri blott menar tillverkningen af de för dagens första behof oundgängliga saker och arbeten, utan det som afser lifvets finare förnödenheter, eller i allmänhet den skönare sidan af lifvet.
De äro nyttige för arbetaren, för fabrikanten, ty dessa äga derigenom en lätt tillgång till mönster af skön konst.
Sådant verkar ovillkorligt, och ganska snart till bildnings spridande, äfven till dessa s. k. lägre eller arbetande classer.
Dertill hafva dessa inrättningar bidragit i de länder, som anses vara de mest förfinade i Europa, nemi. i Frankrike, synnerligast i dess hufvudstad, likaså i Sachsen och de mera cultiverade Italienska stalerne.
Det torde ej kunna bestridas af dem, som följt med utvecklingen af dessa länders bildning, att den gått i bredd med den sköna konstens framsteg och ställning derstädes, och hemtat sin näring just af de sanflingar utaf konstens produeter, som der finnas på ett värdigt sätt uppställde, tillgänglige för hvarje samhällsmedlem.
Afven inom värt land måste det sprida en känsla och öfvertygelse, alt det finnes något högre, än dagens materiella behof, om det för en livar som kommer till hufvudsladen, lill och med för den, som tjenar för dagligt bröd, stöde fritt, alt på nationens bekostnad kunna se på ett ställe församladt allt hvad nationen äger dyrbarast i skatter, såväl af vetenskap och konst, som nationella minnen.
De intryck han der inhemtade, skulle inverka som ett gynsamt medel, då han hemtägar till sin låga koja, att der utbreda samma känslor på sina barn.
Det är pä dessa grunder och ur denna högre synpunkt, jag på det fiffigaste skulle önska, att såväl II.
StatsUtsk., som samtlige RiksStm behagade betrakta denna fråga, såsom vigtig för bela samhället, sannerligen icke blott för de mera förmögue classerne, eller för hufvudsladen.
Jag uther mig vördsamt, att dessa anmärkmr må åtfölja K. M:s nåd. skrifvelse till StatsUtsk.
De invändningar, som efter min tanka äro af farlig art, böra och fullständigt vederläggas, hvarföre jag utber mig R. o. Ad:s tillstånd att i nästa plenum utveckla en sådan vederläggning, och alt mina anmärkmr varda lill StatsUtsk. remitterade.
Till de få ord jag yttrade när denna propos. bordlädes, må det vara mig tillåtet att lägga ännu ett, sedan jag efter den tiden tillfälligtvis och genom samtal med riksdagsmän utaf andra Stånd förnummit, att den K. propos. möjligen skulle kunna af någre med ljumhet emottagas, och inom andra rum samma acclamalion icke göra sig gällande, som vi inom detta Hus lyckligtvis funnit.
Jag ber dä alt få äran anföra, alldenstund exempel verka mest, som en erinran till de mindre nitiske för denna fråga, att vi redan äga ett museum, uteslutande 104 Den 12 October f. m. i historisk syftning, ehuru i en ganska liten scala, jag menar Gripsholm, men hvilket dock medfört sin stora nytta för nationen, blott derföre, att der finnes en local, der man kunnat samla allt hvad historien hade af minnen, i synnerhet hvad som målarekonsten har efterlemnat i hilder af utmärkte Svenska män.
Mangen enskild, som haft något minne af historiskt värde, har skyndat, att dit lemna hvad han kunnat äga, oell derigenom räddat många Svenska minnen, hvilka förr i verlden på många ställen tjenade som skyltar till klädstånd, nedsatta vid rännstenarne, i st. f. att de hade bort vara uppsatta i ett National-pantheon.
Jag supponerar att delta exempel skulle verka, och att det inom kort skulle visa sig, att om man blott hade ett enda ställe, dit man kunde sända saker af värde, så skulle ganska säkert genom betydliga skänker ett sådant museum blifva riktadt.
För öfrigt anhåller jag att få bemöta några anmärkn., som jag samtalsvis hört redan på förhand göras.
Man säger, alt kostnadsförslaget är för högt; synnerligast här i Sverige, tillägger man, befinnes det, att man lägger linder jorden hälften, kanske | af kostnadssumman, d. v. s., man väljer en local, sådan, att grunden kostar sä mycket, att hvad som hlifver öfver af anslagssumman icke räcker till för sjelfva byggnaden.
Jag förmodar, att Utsk. nog härå fäster sin uppmärksamhet, och att, om anslaget beviljas, dervid fästes villkoret, att största delen deraf må komma att synas ofvan jord.
Jag vill påminna eder, mine Hrr, alt Ständerne hafva i möjligaste måtto sökt att skaffa åt kriget sina förrådshus; må freden äfven hafva ett!
Ett museum är en fredens arsenal, må vi icke sakna en sådan!
Jag anhåller, att dessa få anmärkmr må åtfölja till Utsk.
Föredrogs ånyo BancoUtskis d. 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 15, med förslag till ett förändradt myntsystem.
Härvid upplästes, på begäran af Gr.
Posse, Erik Arvidsson, den af Hr Gripenstedt, och på begäran af Frih. Stjernstedt, Jacob Theodor, den af Hr Bogeman vid Utskis betänk, fogade reservation.
Denna uppläsning hade blifvit afbruten genom ankomsten af Hr Statsrådet m. m.
Sven Abrah. Munthe, som å K.
M:s hösta r-v o vägnar aflemnade 3 Dess nådiga propir och tvenne
Dess nåd. skrifvelser till R.
Som ledamot af BancoUtsk. har jag instämt i Hr Gripenstedts reservation.
Jag har således icke mycket att säga, utan får hufvudsakligen inskränka mig till begäran om återremiss af detta betänk.
I afseende å myntenheten tror jag, då den skall bestämmas, att man bör följa Frih. Wredes förslag, såsom i tillämpningen det enklaste.
Antager man 24 sk. som enhet, den må kallas krona eller något annat, och underafdelningarne derefter bestämmas till 75, 50 och 25 styfver, så kunde våra Den 12 October f. m. 10S vara nu gällande småsedels-valeurer begagnas.
Särskildt tror jag, i afseende på benämningen af den nya myntenlieten, att ordet krona borde användas framför riksdaler, då vi redan hafva Irenne särskilda sorter deraf, och med den föreslagna kronan, svarande mot 24 sk., kunde förenas den i vissa landsorter ännu brukliga dalers-räkn ingen.
Frill, von Döbeln, Napoleon: Utsk:s betänk, ronde myntbestämningen är otvifvelaktigt correcl, men dervid förekomma, att under de 10 år, som realisationen fortfarit, flere 100,000 ndr blifvit i allmänna rörelsen utspridda.
Detta silfvermynt är r:dr sp. och fraclioner deraf; då nu Utsk. föreslår, att den nya myntenheten skall bli lika med 1 ndr rgs, under namn af ndr, så lära väl de stora pjecerna, som finnas, skola heta 4 r:dr.
Hvilken oreda skall det ej åstadkomma hos personer, som icke äro bevandrade i räkenskaper, då de förnimma, alt det finnes olika slags mynt af lika benämningar, af hvilka det ena kallas 1 r:dr, det andra 4 ndr.
På samma sätt förhåller det sig med dessa enheters fraclioner.
För att förekomma denna olägenhet, bör den af Utsk. föreslagna myntenheten få ett annat namn.
I valet mellan namnen mark eller krona, föredrager jag det förra, som låter sig renare uttalas än det sednare, synnerligast då den talande skorrar.
Det största nya silfvermyntet bör således preglas med såväl namnet 1 r:dr, som 4 marki det dernäst i ordning följande med såväl \ r:dr, som a mark; härigenom införes både Utsk:s nya myntsystem, och den gamla aktade benämningen ndr bibehålles äfven, och all oreda upphör.
Beträffande räknesätt och bokföring, som skall bli en följd af Utsk:s förslag af enhetens delning i liela och halfva cents, så blir detta bokföringssättaf mindre vigt, för de bråk af tal, som dervid uppkomma.
Det enklaste torde vara, att enheten bestämmes till 24 sk., som delas i delar, och derigenom komma vi till styfver, och få två columner i räkenskapen, den ena för mark, och den andra för cents, och så förekommes bråk, och räkenskaperna blifva rediga.
Benämningen af cent är oriktig; skall ett utländsk ord nödvändigt begagnas, så må det kallas centime, eller kanske rättast på Svenska ”hundring”, eller något annat.
Efter den tabell
Utsk. gjort öfver de föreslagne kopparmynlsorterne, jemförde med de nuvar., tyckes Utsk. antaga, att lika mycket koppar skall hädanefter som förut gå på 1 r:dr; härigenom kommer centen att äga lika värde med 1|| styfver, eller, som Utsk. säger, i det närmaste 2 styfver.
Längre ned säger likväl
Utsk: ”Pä det att dessa kopparmynt ej må blifva alltför stora, och följaktligen i allmänna rörelsen olämpliga, etc.” hvilket tyckes antyda, alt
Utsk. ej föreslår alldeles samma vigt uti koppar på riksdalern, som nu är fallet, utan förmodligen mindre.
Skulle så vara, och Banken, såsom Utsk. nämner, skulle komma alt efter vigt (hvarmed jag förstår ordet al pari, ty Ulsk:s nya föreslagna kopparmynt äro hvarken till valeur eller namn lika med det nuvar.) invexla det gamla emot nytt, så skul3 H. 14 106
Den 12 Octo
Ler f. m. le ilen vexlande göra en gifven vinst, ty dä lian inlemnade i en cassa 48 sk. ngs tili kopparmynt, skulle lian, emedan vigten af det nya myntet på riksdalern vore mindre, naturligtvis erhålla öfver 100 cents i stället: han stoppade då de cents, som öfvcrskjölo antalet 100, uti fickan, oell lemnade de återstående 100 erhållna cents in uti en annan cassa, der silfver erhölls, och bekom naturligtvis derföre en ny silfverriksdaler (Ulsk:s föreslagna enhet), och hade således genom vexel erhållit en riksdaler, och ändå några cents öfver, emot sina 48 kopparsl:.
Menar ater Utsi:, med utvexling al pari, att centen utvexlas emot 2 styfver rgs, d. v. s. 2 cents mot 1 sk. r:gs, så skulle 96 cents utvexlas mot 48 sk. rgs, och således skulle, efter det föreslagna myntsystemet, t. ex. en nuvar.
r:dr rgs vid vexling vara
Enligt min tanka bör således, vid Bankens invcxling af det nuvar. kopparmyntet emot det föreslagna nya, centen utvexlas emot precist 1|| styfver rgs, och rättast vore alt Utsk. antoge precist samma vigt af koppar på r:drn, som nu är fallet, hvarigenom centens värde alldeles motsvarade lff styfver rgs; men jag anser alt Utsk. hör vidblifva sin på goda grunder föreslagna kopparutmyntning, d. v. s., att skeppundet koppar stapelstadsvigt utmyntas, på sätt Utsk. föreslagit, lill 1725 r:dr rgs uti centstycken (med den skillnad, att ej | centstycken skulle slås).
Om härigenom också ej vigtcn af koppar på riksdalern blir lika med den nuvar. (hvilket jag ej är i tillfälle att kunna granska, emedan jag ej känner, hvad en nuvar.
r:dr ngs lili koppar väger), utan kanske understigande densamma, så erhåller Banken vid invexling af nuvar. kopparmyntet emot det nya, a raison af 1 cent emot 1|| styfver, såsom jag nyss sagt, en kopparvinst, som sä myckel mer bör förunnas den, som den enskildes (som vanligen äger ganska litet kopparmynt) förlust dervid vore högst obetydlig.