Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan anda kan svårligen åga rum bland mindre bildade medborgare-classer, och så långe den icke linnes, synes det föreslagna stadgandet vara ganska lämpligt, emedan det år förbundet med handtverkets utöfning och heder, hvarpå mera afseende göres, ån på den tillfälliga plikten, som lagen utkråfver.
Vid §. 5 gjordes icke någon anmärkning. §§. 4. 5.
Jag vill vid dessa §.
§. endast erinra om de anmärkningar jag förut gjort om hvars och ens skyldighet, att hafva arbetat på verkstad, hvilken naturligtvis åfven bör åligga de Gesäller, som komma utifrån.
Vid §§. 6. 7. 8. 9. och 10. var icke något att erinra. 5- u Herr von Hartmansdorff:
Det förslag som hår blifvit gjordt, att en Mästare må under sig förena flere slags handtverkare, som ar - Den 33 Augusti /. m. \ 331 beta tillsammans, innebår just en sådan öfvergång till fabriks-systemet, sorn jag ansett så vådlig för handtverkarnes sjelfståndighet.
Om man tillåter någon, att drifva flera handtverk, utan att vara Mästare i deni alla, så händer det, att den, som har penningar och vill slå under sig allt, eller en stor dej, arbete i en liten Stad, kunde göra sig till förläggare för hela stället, och preja hela orten, o. s. v. i mindre förhållande, för de större Städerna.
Fäster man uppmärksamheten på förhållandet i främmande länder, hvarest frihet finnes att drifva yrken, som man icke lärt eller sjelf kan handlägga, så erfar man, huru icke konstförfarna men penningar ägande personer skaffa sig bref på att vara Skräddare eller Skomakare &c. att förlägga förstådernes fattiga arbetare, dem de hålla uti ett beroende och uti en träldom, som vi må önska våra handtverkare bevarade ifrån.
Jag afstyrker följagteligen ifrågavarande mångslöjd.
Kunna sådane frivilliga föreningar göras, som slutet af §:n omförmäler, år det ganska vål, ty en hei Stad år ej att betragta annorlunda ån såsom en frivillig förening af varuförådlare och varuomsåttare.
Men att sammanslå flere handtverk under en person, kan icke leda till annat ån capitalistens öfvervigt på handtverkaren, samt den sednares fattigdom och undergång.
Så vål denna, som de öfrige Herr von HartmansdorfFs anmärkningar, bära stämpel af hans kärlek för skråsy - 332 Deri 30 Augusti f, rn, stemet och ovilja mot Näringsfriheten.
Det vöre besynnerligt, om en Skomakare hindrades att göra låsten, om en Stolmakare ej finge bettsa sina stolar o. s. v., om med ett ord en handtverkare uti åtskillige handtverks-detailler blefye underkastad, att få ett sämre arbete af en annan, ån det han sjelf kunde tillvägabringa.
Långt ifrån att befordra handtverken, vore det rent af att hålla dem tillbaka.
Det blifver ej en fabrik af en Skomakareverkstad, för det att Skomakaren gör låsterne sjelf, och om så skalle blifva, kan det ej hindras af Författningarne, ty det beror af enskilte contracter.
Bära inrättningarne sig, så åro de icke eller skadlige.
Jag finner af §;n, att det blott år fråga om deltagande uti sådane arbeten, som fordra andre handtverbs-idkares handlåga C m OO ning, för att blifva fallfärdiga.
Jag tror således icke, att denna §. kan gifva anledning till den fruktan Herr von Hartmansdorff tyckes hysa, men äfven om så skulle vara, får jag upplysa, att erfarenheten helt och hållit motsåger det.
Jag har i någre af Europas största fabriksstäder sett, huru den sann fördelen i handt vers-anläggningar är att aflägsna allt, som icke tillhörer mera direct de enkla delarne.
Jag har t ex. sett att, vid klådes-fabrikerne, det icke anses lönande att sjelf färja klädet, utan att det öfverlämnäs åt andre nårings-idkare.
Derföre tror jag ej, att §. gifver anledning till så svåra följder.
Hvad sista momentet af § n angar, så ål’ det af ganska stor nytta, och b?- Den 30 Augusti f, m, 333 träffande missbruket af det förra, så finnér det sitt correctiv uti den egna fördelen.
Friherre Cederström har satt i fråga, livad den mångslöjd jag omtalat, ville såga.
För att upplysa det, får jag till exempel nämna en Sadelmakare, som lemnar färdiga vagnar.
Skulle han nu få omfatta alla de handtverk, som behöfvas för att göra en vagn färdig, så skulle han under sig kunna hafva Garfvare, Smeder, Målare, Snickare, Hjulmakare, Snörmakare, Bläckslagare, Glasmästare, Gyllmakare m. fl.
Fabrikshandteringen medför visserligen den fördel, sorn Herr Hjerta nämnt, att man får större och båttre product.
Men om man erhåller den på bekostnad af de menniskors förmögenhet och moralitet, som tillverka varan, så år hon för dyrköpt.
Vill man se något uselt och bedröfligt bredvid något trefligt och lyckligt, så bör man jämföra en fabriksal betare annorstädes sch hår med en besuten jordbrukare, eller en sjelfständig handtverkare.
Vore bägges fördel tillräckligt bevarad, genom deras egen insigt af sin sanna fördel, så behöfdes några Författningar emot den ytterliga Immmansklyfningen lika litet, som mot den öfverdrifna arbetsdelningen.
Herr Grefven och LandtMarJhallcen hemställde, att fortsättning af öfverlåggningen uti förevarande åa.ne måtte till eftermiddogens Plenum uppskjutas; hvilket bifölls. 334 Ben 30 Jugit st i J. ml Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 5 eftermiddagen.
Lagerheim, Lördagen den 30 Augusti.
Upplåstes till justering ExpeditionsUtskottets insånde förslag till inledning och de fyra förste §§:ne af RiksdagsBeslutet, Begärdes på bordet.
Pleno började öfverläggning, rörande Lag- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottens den 18 sistlidne Julii under N:o ia5 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde; Utlåtan, Deri 30 Augusti e, nii 335 de, Öfver Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, jemte åtskillige enskilte motioner, i fråga om näringsfriheten, samt om förslag till nya Handels- och HandtverkeriReglementen. 4 .de Artikeln' Om Måfterjhaps vinnande, å Handtverk, Jamt om Handlverks-idkares rättigheter, vid utojningen af deras tiandteringar.
Vid §§. 12, i3. och i4. framställdes icke någon anmärkning. §. i5.
Mig synes, att stadgandet i denna §. om rättighet för qvinnor, sorn ej åro Enkor, att förestå en näring eller ett handtverk, bordo uteslutas ur författningen.
Olika «r förhållandet naturligtvis med en Enka, eiler en qvinna, som blifver myndig förklarad.
För sådane undantag, som Kongl.
Maj:t särskilt beviljar, må rättighet till handtverks bedrifvande åkven äga rum.
Men att genom ett bestämdt lagstsdgande tillåta omyndiga qvinnor, stt sätta sig i spetsen för handtverk, tror jag vara mindre låmpeligt, och för sedligheten skadligt.
Derigenom att man gynnar fabriksröreRen, på ha-ndtverkeriernas bekostnad , hindrar man äfven giftermålen, och nödgas följagteligen vara betänkt på någon annan utväg till bergning för de ogifta qvinnorna.
Men den ersättning man således vill gifva dem 33$
Den 30 Augusti e, m. för mistningen af deras råtta ställning i samhället) år ganska dålig.
Jag har svårt för att finna, huru man kan påstå, att Utskotten vilja förekomma giftermål derigenom, att Utskotten föreslå, att Qvinnor äfven må få Utväg till arbetsförtjenst, och således beredas väg att kunna gifta sig, ty ett af medlen dertill år, att kunna föda man och barn.
Detta skuL le således mera befordra giftermål , och har ej något sammanhang med fabriksinråttningar.
Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Rein~ hold:
Jag år till en del förekommen af den siste värde talaren.
Lika med honom finnér jag ej, att detta stadgande skulle förekomma giftermål, eller stöta sedligheten; ty likaså vål som en mansperson kan förestå ett handtverk, kan ock ofta en qvinna göra det; och att det skulle förekomma giftermål, kan jag icke inse.
Ofta har man hört, att manspersoner gift sig med fruntimmer, hvilka hafva någon lönande rörelse eller rikedom till deras soutient, och så tvärtom.
— Åtskillige handtverk finnas dessutom, som jag skulle önska kunde förflyttas ensamt till qvinnokönet, för att icke fråntaga samhället manlige medlemmar, hvilka kunde annorledes vara nyttigare, såsom skråddarehandtverket med flere dylike.
Jag tror således denna jjj. vara fullkomligt samhållsgagnelig, och böra bibe“ hållas.
Herr 'Ben 30 Augusti e, m. 337 Herr von'
Jag har ty värr i dag den olyckan att sorn oftast blifva missförstådd tvärt emot hvad jag menat.
Jag har ej sagt, hvad Friherre Cederström förmodat, utan yttrat, att den ersättning man velat gifva qyinnorna, för det flere af dem genom handtverkeriernas undergråfvande, varda ogifta, skulle blifva ganska ringa och dålig.
Beträffande nyttan deraf, att hustrun skulle försörja mannen, får jag anmärka, att förhållandet bör vara omvändt, och att det år mannen, som bör förestå hushållet Skall hustrun förestå näringen, och följagteligen vara den rådande, så blifver mannen ett bihang; hvilket, liksom alla missförhållanden; måste vara skadligt.
Jag tycker, att erfarenheten redan motsäger den satts sorn Herr von Hartmansdorff yttrat, ty ej sällan har man sett, att medan mannen förestått näringen, den gått baklänges och han fördjupat Boet i skulder, hvaremot, når mannen fallit undan, Enkan åter reglerat aflåirerne Undantag gifvas visserli gen.
Männer finnas, som duga tili intet, och Qvinnor deremot, hvilka lyfta sig öfver sitt kön.
Jag vet då ej, hvarföre man skulle i detta fall göra skillnad på könen, och hvarföre man bör förvägra fruntimmer, att lika så vål sorn karlar, få soutinera sig af de slöjder och handtverk, hvilka de lärt sig, eller att begagna sig af de tofliga och anständiga nåringsgrehar, hvarigenom de kunna vinna deras bergning.
B. a.dra Afd„ a. 338 t)sn 30 Augus# «. m.
Vid iö, 17 och 18 gjordes icke någo® anmärkning. 0 / §• 19.
Det år vä! möjligt, alt för desse näringars bedrivfande ej behöfvas sådane föregående prof, sorn för att blifva Gesäll och Mästare i andra.
Men st t lemna oinskränkt frihet åt landtmannen, att införa dylika varor i Ståderne , torde vara mindre vådligt i synnerhet hår i hufvudstadens
Det skulle vål föranleda dertill, att de som bodde nära hit, hade god afsättning , men det skulle ock vålla , att större näringsidkare af dessa slag icke nedsatte sig härstädes, och då landtmannert icke alltid lika jemnt införde sådane varor, skulle brist ej mindreån öfverflöd kunna uppkomma.
Åtminstone skulle man ej kunna påbjuda taxor för bröd, kött och dricka, samt efter dem beräkna arbetslöner och andra Varupris.
Det skulle äfven medföra den olägenhet för aflågsnare provincer, såsom Skåne och Småland, att de icke kunde göra rå lening på säker afsättning å deras boskap, enär inga stora cupitaler användes på förlag till Slagtare-näringen i hufvudstaden.
Jag tror således, att någon jémnk-> ning i Utskottens förslag vore nödig.
'Herr von Hauswolff:
Den siste värde ta laren lärer icke hafva aitenderat till hvad det sista momentet stadgar, i afseende på Stockholm.
Der star : och kommer, i afseende på *.
Makeri-nåringen i Stockholm, att förhållas i ae.n go Augusti «, nii enlighet med de förordnanden, som i detta amne hittills varit eller hädanefter kunna blifva vidtagna.
Således om erfarenheten skulle visa, att särskilta lindantag erfordras för Stockholm , hafva vederbörande öppet att sådant råtta, efter hvad af dem lämpeligast finnes.
Jag får anmär ka, att jag egentligen talat om tillgången på kött för hufvudstaden. 5:te Artikeln.
Örn Mästares och Idkare?, skyldigheter | &amt fredande frän obehörigt inträng.
Vid §§. i och 2 var icke något att erinra; §. 3* Herr Cederfchjöld, Pehr Gustaf:
Den praescpriptionstid af en månad , som hår år föreskrifven, innom hvilken en oduglig vara skall klandras, anser jag vara för korrt, och tror det vara bäst att icke föreskrifva någon viss tid.
Den borde åtminstone vara olika för olika varor.
Uti Snickare-arbeten, såsom dörrar, meubler o. d. kan t. ex. felaktigheterne ej utrönas på en månad, dertill behöfves hela året.
Årstidens skiften verka på deuij så att man ej sål; Ian ser dem , som erhållits under den ena årstiden, slå sig och Spricka under en annan: £)en 30 sin»usli e, m. Friherre
Då det år nödvån digt, att åga någon controll å handtverkare, att man må få dugligt arbete; så år det ock nödigt, att handtverkaren ej lemnäs i ovisshet, om klander kan åga rUm, eller icke.
Således tror jag, att en termin bör vara utsatt, och derk så korrt, att den ej för handtverkaren kail blifva alltför betungande.
Den af ett år finner jag ej vara låmpelig.
Hvad sårskilt angår Snickare-arbeten ) som man tror skulle kunna spricka sommartiden , anser jag , att om de ej spricka af eldsvårmen i rum, de icke göra det af sommarvärmen.
Till säkerhet för köparen, bör han visserligen hafva någon viss tid , inom hvilken han kan lagligen klandra ett arbete, som befunnits odugeligt, men säljaren bör ock , enligt alla rättsprinciper, hafva någon viss tid bestämd, efter hvars förlopp åtal icke får ske.
Når nu en månad dertill år stadgad, så tyckes sådant vara låmpeligt; då vi uti vår lag hittills om klander uti vissa fall hafva kortare tid föreskrifven, till exempel, uti det svåraste fall, att bedömma vahrans sanna beskaffenhet, nemligen i handel om hästar, lemnäs uti 1 C ] . 4 §.
Handels-Balken, ej mera ån try Jres(fdygn, och Utskotten hafva likväl hår tillstyrkt en hel månad.
Om, i afseende på snickare. arbeten, man ett år efter komme och sadel arbetet har nu spruckit, Snickaren år orsaken dertill; huru skulle det utredas?
om dét Varit genom handtverkarens förvållande ellet* genom köparens oförsigtighet att hafva placerat
Den 3® Augusti e. m. 34* den köpte vahran uti solbadd, för nära Eld, eller uti fuktigt rutn. __ Jag tror således, att den stadgade tiden år tillråckelig, ty i annat fall orh om längre tid bestämdes, kunde för hållandet aldrig med säkerhet utredas , men vål Utväg beredas för kitslig» rnenniskor till många obilliga Rättegångar, som likväl Lagstiftaren bör söka att förekomma.
Vid §{$. 4, 6, 7 och 8„"Var icke något att erinra. 6\te Artikeln.
Om hvad får öfrigt i följe af denna författning bör iakttagas, och angående fättet att fåka ändring i meddeldte utjlag.
Vid $§. i, 2, 5, <4 och 5 gjordes icke någon anmärkning,, Förflag till Förordning om de Handtverk, forn utom burjkap fa a Landet idkas-, fä ock örn den Landtmannen förunnade Han-s dels- och SlöjdäJrihet.
Vid §. i framställdes ej någon |anmärk ning. §■ 2.
Herr von Hausswolff:
Jag har uti
Ut skotten varit af särskild tanka i. detta ämne , ehuru den ej medföljt till RiksStånden.
De äldre Författningarne stadga den gång, som ^bör
Ben 3a Augusti c. m.
Sga rum vid gerningsmäns antagande.
Denna gång, som afviker från den nu af Utskotten till' styrkte, synes mig ock vara den ratta; och uti den samling, sorn blifvit uppå Kongl.
Majlts Nådiga Befallning år 1807 utgifven af de Författningar, hvilka ännu äro gällande, finnes pagf 3o5 jemväl till efterlefnad intagit, att vanliga fättet till SockneHandtverkares antagande är, ätt Socknemännen horas deröfver vid HäradsRätten, fain pr öfvar om de behof vas; hvarefter de Gerningsmän, forn fålunda antagas, undfå Landsbo [diligens fullmakter; såsom öfverensstämmande med Resolutionerne på Allmogens allmänna Besvär den 5 Junii 1719, monn 2, dea 1 Åug 1727, morn.
175 6 §. i Kongl.
Majrts nådiga stadfästelse å Allmogens fri- och. rättigheter den a5 Februarii 178g; bekräftade, ytterligare genom vår antagne lyckliga Constitution, samt Kongl, Ma.j:ts Kammar- och Corn-, merceCollegiers Kungörelse af den i4 Dec. 1802, Det oaktadt har praxis hittills varit olika.
I somliga
Län har man vändt sig i dylika frågor till Konungens Befallningshafvande directe, och i andra till Domstolen, som först pröfva! nödvändigheten och sedermera meddelat sitt till— eller afstyrkande, att hos Konungens Befallningshafvande presenteras.
Och som det o tvifvelaktigt varder en rätts-fråga, sorn rörer de Handtverkare, hvilka förut befinnas inom Socknen eller Districtet, hvilken rättsfråga Konungens Befallningshafvande icke är i tillfälle att Utreda, är det ock i sin ordning, att, såsom i alla rättsfrågor, Domaren i orten, sant är omgifven af Allmoge från aila A'ocknar, och kan j)éii gs Augusti e, m, 343 aoga efterhöra sanna förhållandet, upptager frågan oell meddelar sitt utlåtande, att med Sockenst amni o-protokollet insändas lill Konungens Befallningshafvande, som sedermera äger att bedömma, huruvida fullmagt för sökanden bör utfärdas eller icke.
Denna nödiga ändring' i Betänkandet vågar jag således vördsammast föreslå.
Herr lAljefiråle, Guflaf:
Vid i <$. skulle jag villa gora en liten anmärkning, Der säges; Landtman Jkall vara rnedgifvet, att antingen locknevis, eller gemenfamt får flere Socknar, till Handtverkare eller Gerningsman antaga Skräddare, Skomakare, Smeder, Glasmåjtare, Murare, Trädgårds må fl are, Sadelmakare, Gar)vara, Snickare, Hjulmakare, Tunnbindare, Timmermåfltare, jämt Kruk- och Kakelugns* makare.
Nu vill jag blott underställa Ridderskapet och Adeln, om det ieke är nödigt, att sådane
Gerningsmän hafva säkra bevis örn skicklighet af någon Mästare.
Vissa af dessa handtverk fordra vana och skicklighet innan de kunna utöfvas.
Det skulle vara olyckligt för landet, om det öfverhopades af Gerningsmän, som voro oduglige, De böra onekeligen hafva mästare-bevis j ty huru skall annars en Landthushållare veta, hval till de duga.
När man. gören sådan författning, bär man noga observera, att sjelfva början ej blifver felaktig.
Jag anhåller, att någon ville upplysa, om härom är ijti Författningar något stadgadt.
Jag tycker, att ettså. dant förbehåll borde göras, att de som önska 344 Den 30 Augusti e. m. blifva gerningsmän, borde afgifva bevis, att <Ie äro skicklige.
Herr Ehrenborg, Cafper•
Då Herr von Hauswolff citerat innehållet af de Författningar, som i Lagsamlingen finnas införde, oell hvilka innehålla, att vanliga sättet är, att undersökning sker vid HäradsRätten, så har han medgifvit, att författningen blott nämnt hvad sorn varit vanligt, ej hvad som är uttryckligen befallt.
Jag känner ock bestämt, att uti vissa orter är det icke vanligt.
Jag kanej eller finna, att detta är någon rättsfråga, och alla andra frågor, som inkomma från Societeten eller Församlingar, pröfvas i oeconomisk väg.
Jag tror derföre, att det är en oeconomisk fråga, som Landshöfdingarne väl kunna pröfva, och som är så mycket mindre svår att afgöra, som Socknemännen till Protocollet anmäla, att en sådan Handtverkare är död eller saknas, och när de intyga detta, möter ej något hinder för antagandet.
Beträffande hvad Herr Lilljestråle anmärkt, att Gerningsmännen borde bevisa deras skicklighet, så får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att enligt 28 (jj. antagas Han.dtverkarne af Socknemännen.
Det beror således på de sednare, att i förhand göra sig föryissade om deras, skicklighet, och det blir deras eget fel, om de låta påtruga sig någon, som icke är skicklig.
Att gå vidare, vöre att inskränka friheten.
Herr von Hauswolff-, I anledning af den siste värde Talarens anmärkning, får jag korteligen erinra, att denna sak vä! rätteligen bör anses såsom en rättsfråga, ehuru den äfven kan Den 30 Augusti e. m. 345 ingå uti.oecor.omiska ämnen; ty hvad Konungens Befallningshafvande» befattning angår, varder dea visserligen lätt om ingen sadan Gerning», man förut finnes i hela trakten; men då Socknen redan har en eller flere, och antingen säger sig icke med dem belåten, eller att de förfärdiga dåligt arbete, samt vill gvnna en annan, huruledes skall då Konungens Befallningshafvande kunna afgöra denna tvist, utan att förvisa den till undersökning vid laga Domstol i Orten, och hvilken besvärlig omväg, med kostnader förenad, om den sökande skall anmäla sig först hos Konungens Befallningshafvande, och målet derifrån förvisas till Domstol, samt sedan behörig undersökning derstädes skett, åter hos Konungens Befallningshafvande upptagas; och denna onqdiga omväg undvikes, om den af mig, enligt lörut gällande Författningar, och vidtagen äldre praxis, föreslagne rältegångs-ordning i dylika frågor, nu ytterligare bibehålies.
I afseende på Herr Lilljestråles anmärkning, så är det en gifven följd, att hvarken Domstolen tillstyrker, eller Konungens Befallningshafvande medgifver, antagandet sf Gerningsmän, utan att förut den sökandes skicklighet och fregd blifvit behörigen styrkt; men att dertill skulle erfordras mästarebetyg, är icke lämpeligt; äfvensom svårighet möter dervid, emedan de sökande alltid komma i collision med mästare i närmaste Städer, ehuru erfarenheten visat, att icke sällan Gerningsmän å landet i skicklighet öfverträffa åtskilligt» mästare i städerne.
Således då Socknemännen komma in och vitsorda, att Gerning»- Ben 30 Augusti e, nu »narinen gör godt arbete, hvarmed de finna sig belåtne, vet jag ej, när det är deras rätt, hvarom frågan uppstår, att något vidare bevis derom behöfves; och anser jag således Utskottets förslag i denna del vara ändamålsenligt.
Herr Lilljefiråle: Visserligen har jag fått; någon upplysning af Herrar Ehrenborg och von Id auswolfij men ser ej några svårigheter som. möta min framställning, och underställer Ridderskapet och Adeln, om det icke någon gång vöre vådligt, att lemna ett sådant förtroende, sorn t. ex.
Kakelungsmakare-han dt verket åt en person, som ej vore kunnig och säker.
En kakelugn kan stå en. tid, men vara så illa byggd, att den sluteligen exponerar huset för eldsvåda* Det tyckes således, som någon noggranhet bor,, de iakttagas* när man antager Gerningsmän uti vissa grannlaga handtverk, Vid §§. 3. 4. 5, 6, 7. och 8, var ej något; att anmärka.
Forjlag till förnyad HandelsOrdning.
. i Artikeln.
Om fått et att jorvårfvci Burjkap på fländel.
Vid §, 1 anfördes icke någon anmärkning, §. 2.
Herr Ciderfchjold; Vid denna §. får jag 'Den 35 Augusti e. m. W upprepa de anmärkningar jag på förmiddagen gjorde, dels i afseende på åldern, dels i afseende på föreskriften om borgen för 6 års utskylder.
Jag tror nemligen, att man ej bör föreskrifva, att man först vid 20 års ålder kan erhålla burskap, då Grundlagen medgifver, att man kan vid samma ålder blifva Riksdagsman, oaktadt man dessförinnan skall hafva varit i 3 år borgare.
Således synes man böra åtminsto-: ne vid 22 års ålder kunna vinna burskap.
Borgen för utskylderna anser jag likaledes ej böra erfordras för mer an 1 eller 2 år.
Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilfyelm:
Jag delar med Herr Cederschjöld den mening lian nu yttrad, men har äfven en annan anmärkning att göra angående examina.
När till exempel en rik handlande dog, och sonen icke ägde de för handelns drifvande nödige kunskaper, men väl andre, som han önskade att oafbrutit få odla, och hvartill hans oberoende ställning kunde lemna honom tillfälle, under det husets affairer sköttes af någon person, till hvilken han hade förtroende, så skulle efter denna §. han nödgas upphöra med handelns drifvande, efter som han icke kunde undergå den examen, hvarom här är fråga.
Man har ej utan skäl klagat deröfver, att i Sverige handelshus så hastigt upphöra, derigenom, att sönerne sällan fortsätta handeln, då Utrikes det icke är sällsynt, att se en firma fort. sat i 100 å i5o år, under hvilken tids förlopp den vunnit den credit, som gör det möjligt för pen ga Augusti e, m, ett sådant hus. att i större scala drifva en'äfvet$ för Staten i det hela nyttig rörelse.
Det synes då icke lämpligt, att genom det nu föreslagna hindret göra det än svårare att sammanhålla de större handelshusen.
Herr Harnmarjkjold, Lorenzo'.
Då så, mångfalldiga anmärkningar blifvit gjorde i afseende å det otillräckliga försäkrandet oin kunskaper, som en examen gifver uti de theoretiska vettenskaperne, så förefaller det besynnerligt, att man föreslår examena uti de practiska yrkena, der de ännu mindre bevisas.
Och hvad ännu mera talar mot billigheten och tjenligheten af detta examens-förslag, är, atti fall det antoges, så skulle en PhilosophiaeMagister blifva stängd ifrån handels-yrket, efter som han med ed förbundit sig, att aldrig mera låta examinera sig^ Friherre Cederftrörn:
Uti den anmärkning^ sorn af Herr Cederschjöld blifvit gjord, angående åldern, instämmer jag dock ej af samma skäl, som han, att nemligen Riksdagsordningen säger, att man får blifva Riksdagsman, när man fyllt s5 år, och att sådant genom detta stadgande skulle hindras, ty enahanda förhållande ager ock rum uti ett annat Stånd, nemligen PresteStåndet Detta ar likgiltigt, men jag är öfvertygad, att en person, sorn ar kommen till myndiga år, samt kan ådagalägga god frejd och erforderliga kunskaper, bör äfven erhålla burskap.