Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får helt och hållet instämma i hvad Frih.
Stjernstedt yrkat, såsom nödvändigt, om de redan varande bankernas sedelutgifning skall erhålla någon laglig egenskap, hvilket den nu icke äger.
Hr Stuart har sagt, alt det skall vara dem genom privilegier tillåtet att utgifva sedlar.
Jag betviflar dock, att någon sådan tillåtelse blifvit lemnad Ystads-banken, fastän den på eget bevåg börjat utgifva depositionsbevis.
Hvad Wermländska banken angår, så står val i bolagsreglorna, att depositionsbevisen skola undertecknas af det eller det antalet directörer, och K.
Mts reglemente säger också, att hos landshöfdingen skall anmälas, hvilka som komma att underskrifva bankens förbindelser och depositionsbevis; men lagen omnämner icke, hvad med depositionsbevis skall förstås.
Dermed förstås i allmänhet bevis, att en summa blifvit nedsatt, hvilket ej är tildo H. 62 40<> Den ai Mars e. m. lämpligt på creditsedlar.
Jag tror derföre, att man har orätt att säga, det Wermländska hanken erhållit K.
M:s privilegium att utgifva creditsedlar, och således anser jag det först vara genom den lag, hvilken nu stiftas, som privatbankernas sedelutgifning kan blifva laglig, och då inser jag ej, hvarföre de banker, som nu finnas, böra erhålla större förmåner än de, som framdeles kunna uppkomma.
Jag hemställer derföre, att 3 rtdr cour. måtte förändras till i r:dr specie.
Jag medger, att jag begick ett misstag, då jag i mitt sista yttrande nämnde sedlar i stället för depositionsbevis.
Förhållandet är visserligen sådant, som Hr Stråle uppgifvit, eller att endast rättigheten att utfärda tryckta och graverade depositionsbevis hitintills blifvit de inrättade privatbankerna medgifven; dock som det föreslagna stadgandet bestämmer enahanda minsta valör för dessa bevis som för bankernas sedlar, så är i detta afseende icke någon skillnad emellan berörde 2:ne slags förbindelser.
Sedan Wermländska banken uti det erhållna privilegium fått tillåtelse utgifva depositionsbevis och således på grund deraf utfärdat en ansenlig mängd dylika bevis å 2 r:dr b:co, hvilken valör för allmänheten varit särdeles begärlig, synes det i sanning både obilligt och äfven orättvist att, utan någon af bankens privilegium eller inträffande omständigheter dertill hemtad anleda.
, nu frånkänna denna bank rättigheten att hädanefter utfärda och sätta i omlopp depositionsbevis å mindre valör iin 4 r;dr i'iksg:s. Hvad Skånska privatbanken beträffar, så återstå endast några få år af dess octrojtid, hvaremot Wermländska banken först för ett par år sedan trädde i verksamhet.
Jag kan icke inse någon våda deruti, att dessa banker linder deras återstående octrojtider få oförkränkt bibehålla samma rättigheter och förmåner, som uti privilegierna blifvit dem tillerkända.
Vill man åter tillåta omförmälda bankihrättningar att jemväl utfärda creditsedlar, så kunna visserligen enahanda skyldigheter och åligganden, som i den nya banklagen blifvit stadgade, med allt skäl äfven för dem bestämmas såsom vilkor för en sådan tillåtelse.
För öfrigt anser jag mig böra erinra derom, att i denna lag icke förekommer något stadgande, på grund hvaraf de enskilda banker, sorn hädanefter varda inrättade, kunna utfärda depositionsbevis.
Dä i lagen således endast creditsedlar och invisningar omnämnas, torde icke någon föreskrift i sammanhang dermed behöfva meddelas ang:de beloppet af sådana depositionsbevis, som allenast af de redan befintliga privatbankerna få utgifvas. Jag får altså hemställa, att, om förevar, punkt i Utsk:ns betänk, godkännes, åtminstone orden ”eller depositionsbevis” måtte ur densamma utgå.
Hr Stråle har redan fullständigt utredt förhållandet med de banker, som nu existera, och D c il 21 Mars e. m. visat, att det endast varit genom illudering af gifna föreskrifter om depositionsbevis, som de kunnat drifva sin sedelrörelse.
Jag tror, att en rättighet till sedelutglfning bör genom lag medgifvas dem, men att denna rättighet ej bör blifva större än den, som lemnäs de banker, hvilka hädanefter stiftas; och jag hemställer till Hr Stuart och alla dem, som ifrat för privatbanker, huruvida det ej skulle blifva ett ganska stort hinder för privatbankers inrättande, i fall de skulle vara i sin rörelse så mycket bundna i jemnförelse med redan existerande banker.
De framdeles uppkommande bankerna finge ej utgifva sedlar på mindre belopp än 4 rtdr riksgts, då de redan existerande utgåfve sedlar på i rtdr riksgts eller ännu mindre belopp och således kunde sätta en mycket större sedelmassa i omlopp.
Detta vore, enligt min tanke, ett af de största hinder man kunde lägga för uppkomsten af nya banker.
Orsaken, hvarföre jag yrkat, att minimivalören må blifva i r:dr specie i stället för 3 r:dr cour., är den, alt R. o.
Ad. ändrat den af Utsktn för solidariska banker föreslagna tninimi-sedelvalören, 3 rtdr cour., till i rtdr specie, hvarföre consecjuensen synes fordra, att samma ändring här äger rum.
Hr Stuart!
Jag får upprepa, hvad jag förut yttrat, eller att ifrågavar. redan inrättade banker äro organiserade i en så inskränkt scala, att äfven om de skulle utgifva sedlar på i rtdr riksgts, hvilket åtminstone den Wermländska banken sannolikt ej i något fall kommer att göra, så kunde de dock icke hindra andra bankers uppkomst, der sådana voro af behofvet påkallade.
Det synes åtminstone mig, som det skulle vara för nuvar. banker mycket hårdt, om en lagförklaring utkom, som ålade dem att indraga större delen af deras utfärdade sedlar eller s. k. depositionsbevis, hvilket skulle blifva följden af det ifrågavar. stadgandets antagande, enär största delen af dessa bankers sedlar icke Jära lyda å högre valör än 2 och 3 rtdr btco.
Hr Strål et Jag får i anledn. af Hr Stuarts sista yttrande erinra derom, att här ej är fråga om, att bankerna skola indraga sina sedlar, utan blott derom, att de ej skola få utfärda nya sedlar under den i allmänhet stadgade minimivalören.
Det är således icke något svårt åläggande, sorn är i fråga, utan endast att de skola vara i samma ställning med andra banker, och jagser intet skäl, hvarföre de skola åtnjuta bättre rätt; ty om också K.
Mts privilegium medger dem rättighet att utgifva depositionsbevis, så är dock icke valören bestämd, och vill man säga, att de hafva rättighet att utgifva depositionsbevis på 1 rtdr riksgts, kan man med samma skäl säga, att de få utgifvas på 12 sk.
Verkliga förhållandet är, alt privatbankerna, såsom Frih.
Stjernstedt sagt, genom en illudering af lagen utgifvit creditsedlar, hvartill de ej erhållit någon rättighet, och då nu är fråga om en 1) en 2i Mars c. m. lag för sedclutgifning, Lör samma stadgande blifva gällande för alla privatbanker.
Detta hafva jemväl
Utsktn föreslagit; och då R. o. Ad. ändrat siffran i den lag~§, som angår minimi-sedelvalören, fordrar consequensen, att denna siffra äfven här ändras.
H. Ex. Ur Gr. o. L a n d t m. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsktns nu föredragna hemställan med den förändring, att en r:dr silfver specie insattes i stället för tre rjdr cour.
Jag får anmäla min reservation emot det af R. o. Ad. genom dess bifall till den sednast framställda propostn fattade beslut.
Endast af den orsak, att jag anser samma beslut så beskaffadt, att det omöjligen kan af K.
M. sauetioneras, har jag icke velat upptaga tiden med en votering i denna fråga.
Äfven jag får anmäla min reservation emot R. o. Ad:s nu fattade beslut, emedan jag anser rättsvidrigt, att de banker, som redan fått sina privilegier, skola beröfvas de rättigheter, som legat till grund för deras uppkomst.
Christ., instämde i Frih.
Utsk:ns förslag, rör:de tillämpningen af i 5 cap. liand.b:n och K. förordn. d. 28 Juni 1798 på enskilda banker.
Redan vid början af denna discussion hade jag äran nämna, att då en lag redan finnes ang:de enskilda banker eller disconter, så borde i nya lagen nämnas, huruvida den upphäfves eller fortfar att vara gällande.
Något sådant förekommer icke i Utsk:ns lagförslag; men i den författning, som af K. M. utfärdas, förmodar jag, att sådant blir iakttaget.
Hvad Utsk:ns här gjorda förslag beträffar, anser jag den föreslagna författningens utfärdande onödigt, emedan 1824 års kungör, innehåller, hvad derigenom skulle kungöras.
Jag hemställer således, om icke detta tillstyrkande kunde afslås, emedan någon särskild kungör, derom, att en lag fortfar att vara gällande, ej kan vara behöflig.
Jag förmodar, att det kommer att intagas i rubriken till K.
M:s författning i detta ämne, och yrkar således afslag å Ulsktns förevar, hemställan.
Utsk:ns nu föredragna förslag afslogs, TJ t s k: n s yttrande, rör:de väckt fråga, att de bankprivilegicr, hvilka utfärdas, måtte så ställas, att de ungefärligen på samma tid tillända-* löpa.
Den 21 Mars g. m. 495 U t s k: n s tillstyrkande, r ö r: d e straffet för efterapning och förfalskning af privatbankens sedlar.
Det här föreslagna stadgandet är verkligen betänkligt.
Vår allm. lag stadgar för förfalskning af Rikets mynt ett lindrigare ansvar, nemi., enligt hvad jag vill minnas, ärans förlust och 4° Par SP°- Deremot är författningen om sedelförfalskning mycket strängare.
Den stadgar nemi. lifsstraff, hvilket måtte grunda sig på nödvändigheten att bibehålla statens och statsbankens credit.
Men jag hemställer, om det är lika vigtigt att bibehålla de enskilda bankernas credit, och om de böra ställas i parite' med statsLanken.
Jag tillstyrker, att man mätte borttaga delta stadgande och föreslår, att förfalskare af privatbankssedlar må straffas lika med falska mynlare.
Skulle It. o. Ad. deremot bifalla det strängare stadgandet, så kunde det möta svårigheter att vinna K.
M:s bifall dertill, och då hade man ingen straffbestämmelse för förfalskning af privatbanks-sedlar.
Utskrn hafva föreslagit och R. o.
Ad. har godkänt, att formulären till creditsedlarna skola hos K.
M. företes, innan bolagsreglorna sanctioneras.
Ändamålet dermed var att förekomma, det sådana sedlar skulle blifva utgifna, sorn äro lätta alt förfalska eller efterapa.
Då man således ålagt bankbolagen skyldigheten, att endast utgifva sådana sedlar, som K.
M. pröfvat och godkänt, bör man äfven tillerkänna dessa banker rättigheten att få enahanda straff bestämdt för dem, som förfalska deras sedlar, som det, hvilket är stadgadt för förfalskning af statsbankens sedlar, och då dertill dessutom kommer, att förfalskningen i hvilketdera fallet föranleder enahanda förlust för den enskilde sedelinnehafvaren, så inser jag ej, hvarföre någon olikhet i bestraffningen af enahanda förfalskningsbrott skall äga rum.
Jag tillstyrker således bifall till hvad Ulskm i detta fall föreslagit.
Jag skulle tro, att det hårda straff, som är utsatt för dem, som efterapa Rikets sedelmynt, har mera afseende pä att skydda allmänheten, än på betryggandet af statsbankens credit; och det är enligt min öfvertygelse högst angeläget, att, då man stiftaren lag, som tillåter äfven enskilda associationer att utgifva creditsedlar, lagstiftaren tillser, det samma straff bestämmes för förfalskaren af dessa sedlar, som för förfalskaren af Rikets myntsedlar.
Jag vill derföre icke säga, att dödsstraffet eller ett mycket strängt straff är dertill det lämpligaste, men anser straffet i hvardera fallet bör vara detsamma, och yrkar således, att straffet för dem, som förfalska privatbanks-sedlar, mit blifva lika med straffet för förfalskning af Riksbankens sedlar. XJtsklns förslag blef af R. o. Ad. bifallet. zjijl Den 21 Mars e. in.
U t s k: n s yttrande, rör:de de i lagförslaget införda penningebelopps bestämmande i annan myntsort, derest K.
M. skulle vägra sitt bifall till antagande af r:dr cour. såsom myntenhet.
Hr Stuart: R. o. Ad. har i allmänhet bestämt de i denna lag förekommande penningebelopp i silfver specie.
Skulle äfven vid något tillfälle ett annat förhållande hafva ägt rum, torde, vid uppsättningen af prot., rättelse härutinnan iakttagas och således beräkningen af r:dr courant ur lagen utgå, i följd hvaraf Utsk:ns nu föredragna framställning kommer att förfalla.
Med bifall till hvad Hr Stuart föreslagit beslöt R. o. Ad., att Utskrns nu föredragna framställning skulle förfalla.
Upplästes och lades på bordet ett prot.utdr. från PresteSt. af d. 16 dennes, innehållande inbjuda, till Medstånden att instämma i PresteSUs vid föredragning af Bancooch LagUtsk:ns utlåt.
JV:o 4 ' anleda, af gjorda anmärkn:r vid Utskrns betänk.
N:o 2, med förslag till lag för offentliga bolagsbanker, fattade särskilda beslut: att R.St., vid öfverlemnandet af sitt förslag till lag för enskilda banker till K.
M:s höga pröfning, under erkännande deraf, att en sådan lag är af högsta vigt, likväl, i betraktande af den redan långt framskridna riksdagen och af den tid, som erfordras för en grundlagsenlig pröfning och sanction af ett lagförslag, i und. må uttrycka den önskan, att riksdagen icke måtte för denna frågas definitiva afgörande förlängas, utan, derest densamma icke utan längre tidsutdrägt hinner afgöras, R.
St. öfverlemna åt K. M. att, vid pröfning och stadfästelse af reglementen för de enskilda banker, som under tiden lill nästa riksdag kunna uppkomma, fästa det nåd. afseende på de af R.
St. föreslagna grunder, stadganden och föreskrifter, som K.
M. finner desamma förtjena; hvarjemte R.
St. böra i und. anhålla, att K.
M. vid nästk. riksdag behagade antingen till slutligt antagande framställa det nu af R.
St. afgifna förslag, i händelse det af K. M. i nåder gillas, eller ock meddela ett annat fullständigt lagförslag.
Hr Stråle: Jag anhåller, att PresteSt:s nu upplästa prot.utdr. må företagas i sammanhang med justeringen af R. o, Ad:s beslut, rörtde det nu genomgångna lagförslaget. R. o. Ad. beslöt, att PresteSt:s prot.utdr. skulle föredragas i sammanhang med justeringen af R. o. Ad:s beslut i anledn. af Banco- och LagUtsk:ns utlåt.
N:o 4* B. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 10 på aftonen.
Den a3 Mar 4g5 Måndagen den a3 Mars 1835.
Upplästes till justering Exped.Utsk:s förslag N:o 3i4 till R.
St:s und. skrifvelse till K. M., angrde grunderna för bankens rörelse och förvaltning.
Ehuru jag lifligt önskar, att den nu upplästa und. skrifvelsen så snart som möjligt må kunna expedieras, är jag dock nödsakad anhålla, att densamma måtte till nästa plenum få hvila på bordet, emedan det för mig varit omöjligt att vid uppläsningen controllera, huruvida deu till alla delar cifverensstämmer med de af R.
St. rör:de ifrågavar. vigtiga ämne fattade beslut.
Då nu till justering skulle uppläsas ett prot.utdr. förd. 21 dennes, innehållande R. o. Ad:s beslut öfver Banco-och LagUtskrns utlåt.
]M:o 4? rörtde lag för offentliga bolagsbanker, yttrade sig Underteckn.
Innan jag uppläser det prot.utdr., som innehåller den ifrågavar. lagen, sådan den af R. o. Ad. blifvit antagen, anser jag mig böra namna, att ehuru R. o. Ad. icke för de antagna paragrapherna bestämt någon viss nummerföljd, utom hvad de fem första angår, har jag likväl, i enlighet med R. o. Ad:s beslut, att numereringeu skulle ske efteråt, utsatt viss nummer å hvarje §, dervid jag hufvudsakligen följt ordningen i Gr.
Frölichs förslag, såsom mest öfverensstämmande med hvad R. o. Ad. antagit.
Derjemte förekommer, att Hr Lefren under dis— cussionen föreslog ett tillägg, som af R. o. Ad. antogs, så lydande: ”Bankens grundfond må ej utan K.
M:s tillstånd ökas utöfver den i privilegium utsatta teckningssummamen härvid bestämdes icke i hvilken § delta skulle införas.
Jag har dock ansett det lämpligast kunna ske i slutet af 6 §, hvars 2 mom. handlar om förbud för grundfondens minskning genom utdelning, så länge Bankens rörelse fortfar, och jag har således der infört ifrågavar. tillägg.
Vidare har, i anledn. af R. o.
Ad:s beslut, att öfverallt, der något belopp funnes utfördt i r:dr cour., detsamma horde utbytas till motsvarande belopp i silfver specie, den förändring skett i redaetionen af 18 §, att beloppet, som erfordras för actiebanks stiftande, blifvit utfördt till 750,000 r:dr silfver specie, i stället för 3 millioner r:dr cour., såsom R. o. Ad:s beslut först lydde.
Slutligen bör jag äfven nämna, att vid antagandet af den §, som motsvarar 25 § i Utsk:ns förslag, liar R. o. Ad. lemnat en der förekommande citation af 23 § oförändrad; men som åtskilliga §§ numera blifvit helt och hållet uteslutna och en olika nummerordning derigenom uppkommit, svarar denna åberopade 23 § nu emot den 2o:de 4g6
Den a3 Mars. af dera R. o. Ad. antagit, och jag har således ansett, att ifrågavar. citation derefter hort rättas; hvilket förhållande äfven inträffar i den §, som motsvaras af 27 § i Utsktns förslag, eller den a3:dje af dem R. o. Ad. antagit.
Här förekommer nemi. äfven en citation af 4 §, sorn rätteligen bör varaden 5:le, hvadan jag äfven iakttagit denna rättelse.
Jag hemställer, om icke R. o. Ad. behagade godkänna de åtgärder, hvarom jag nu haft äran göra framställning; och torde jag, sedan prot.utdr. blifvit uppläst, få anhålla om Hr Gr. o. Landtnäs propos. derå.
Prot.utdr. upplästes härefter till justering.
Med godkännande af hvad underteckn.
Ridd.secret. framställt, gillade R. o. Ad. det upplästa prot.utdr.
Då vid behandlingen af mera omfattande frågor det lätt kan hända, att alla Stånden fatta skiljaktiga beslut, hvilka hvar för sig kunna vara lämpliga, men genom sammanställningen med hvarandra bilda ett odugligt helt, anser jag det vara angeläget att söka ett gemensamt beslut.
Jag anhåller derföre om propos. på inbjudn. lill de öfriga Stånden, hvart för sig till instämmande i det af R. o. Ad. nu justerade beslutet.
Då jag ej deltog i R. o. Ad:s beslut i sista plenum, har jag i prot. velat nedlägga det yttrande, att anledn. dertill var den, att R. o. Ad. gillade Hr Landtnäs vägran af propos. derpå, att privatbanker skulle kännas skyldiga att inlösa sina utelöpande ereditsedlar med silfver.
Då ej detta behöfver ske, anser jag för en verklig olycka alt få sådana privatbanker, och har ej genom deltagande i discussionen velat bidraga till sådana bankers uppkomst.
Boye, Ludv.: Innan R. o. Ad. går att pröfva den inbjudn., som Hr v. Troil föreslagit, tror jag, att vi först böra pröfva den inbjudn., vi fått emottaga från PresteSt.
; och för att få denna ordning, begär jag den af Hr v. Troil väckta frågan hvilande på bordet.
Om jag ej orätt uppfattade R. o. Ad:s beslut i förra plenum, skulle PresteSt:s inbjudn. pröfvas vid justeringen af prot.utdr. i detta ämne.
Således torde vi nu få propos. på inbjudn. från PresteSt., då äfven Hr v. Troils kunde komma under pröfning.
Till ordningen hörer, att det förslag, jag gjorde i början af discussionen öfver detta ämne, och som lades på bordet, för att afgöras efter hufvudsaken, skall, såsom äldre än det af Hr v. Troil vackta, först förekomma till afgörande.
Hr D « n 23 Mar 497 Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
I anledn. af Hr v. Troils begäran om propos. till inbjudn. får jag erinra, att en dylik inbjudn. är olämplig, om ej rent af stridande mot grundlagen; ty det är olämpligt att inbjuda ett annat
Stånd att frånträda ett fattadt beslut.
Jag finner ej i grundlagen anledn. till jemnkning i olika beslut, förrän förslag dertill från Utsktn inkommit.
Innan ett Stånd fattat sitt beslut, kunde en inbjudn. från något af de öfriga Stånden vara mindre oformlig; men genom inbjudntr att frånträda redan fattade beslut skulle ali säkerhet tillintetgöras.
Genom inbjudnrr från Medstånden skulle nemi. hvarje beslut kunna 3 gånger underkastas äfventyret af en tillfällig majoritetsför* ändring, innan ännu det enda lagliga jemnkningsförslaget hunnit från Utsk. inkomma.
Det skulle sålunda komma att gifvas fyra särskilda tillfällen till upprifvande af fattade beslut.
Jag hemställer, hvad säkerhet detta medförde åt sjelfva besluten, dem man haft så mycken möda att tillvägabringa.
Jag bestrider således inbjudn. till de Stånd, som redan fattat sina beslut i ämnet.
Den siste talaren skulle hafva rätt, om man förutsatte, att beslut, sorn fattas på fyra särskilda rum, kunna vara nyttiga.
Jag instämmer deremot med Hr v. Troil, att det är omöjligt uppställa beslut paragrapli vis, sorn kunna blifva riktiga.
Då det är fråga om att stifta en lag af större omfattning, är det nödvändigt alt Jemna tillfälle till sammanjemnkning genom inbjudntr, och jag tviflan ändå, att det ändamålsenligt later sig göra.
Jag inser ej, att inbjudntr äro i grundlagen förbjudna, hvadan de således måste anses tillåtna.
Då jag derjemte nu finnér en sådan vara af nöden, instämmer jag desto hellre med Hr v.
Troil, som R. o. Ad. ensamt är det Stånd, som ingått i fullständig granskning af lagförslaget och ej lemnat allt, såsom önskningsrnål, till Konungens afgörande.
I anledn. af Frih. Boyes yttrande, att han väckt en motion, får jag vitsorda, att han gjort motion om urskrijande emellan de civila och osconomiska delarna af frågan, hvilken dock ej blifvit uppförd å fö'redragn:slistan, dä samma motion ej blifvit skriftligen aflenuiad.
Man har sagt, att inbjudn, nu vore nödvändig, för att vinna sammanhang i beslutet; men jag lier att få erinra, att härigenom skulle tvärtom större oordning kunna åstadkommas.
Horn torde minnas, att R. o. Ad. vid elt tillfälle inbjöd ett Stånd att instämma i sitt beslut; men under tiden, på inbjudn. af ett annat Stånd) frångick R. o. Ad., hvad de inbjudit det förra Ståndet alt antaga.
Jag kan ej finna annat, än att sådant är olämpligt ao H. 63 498 Den a3 Mars. och^Sedande till stora oordningar.
En talare liar sagt, att inbjudntr ej strida mot grundlagen; men denna lag har stadgat, huru RiksSt:ns olika beslut skola sammanjemnkas, och då måste alla andra utvägar vara olagliga.
De betänkligheter, den siste värde talaren hyser mot inbjudnlr i allmänhet, förtjena visserligen afseende; dock har jag ej hört dem anses såsom bestämdt grundlagsvidriga, och ingen talman har vägrat propos. derpå.
Jag tror derföre, att deras beslutande bör bero på hvars och ens omdöme i hvarje särskildt fall.
Hvad den af Hr v. Troil väckta inbjudnrsfråga beträffar, så uppstår, i händelse den bifalles och PresteSt:s inbjuda, derefter antages, ett besynnerligt förhållande; och derföre anhåller jag, att den sistnämnda må först föredragas, hvarefter jag torde få ordet för att fullfölja mitt och Frih.
Boyes förut gjorda förbehåll, som ej var en motion till Utsk., utan endast innehöll att få vår åsigt under pröfning efter hufvudsaken.
Jag beklagar, att inbjuda:!' genom vana vunnit häfd.
Innan beslut i ett ämne fattas, bör mogen öfverläggning hafva föregått, och beslutet sedan förblifva orubbligt.
Jag vill nu ej ingå i undersökning om beskaffenheten af våra representativa former; men så länge de qvarstå, böra vi visa dem aktning och ej ens för vinnande af ett godt ändamål frångå dem.
Jag afstyrker inbjuda.
Frih, Gederström, Jac.:
Lika med Hr Cederschjöld afstyrker jag inbjuda, nu.
Det är möjligt, att jag kommer att tillstyrka den, sedan Utsk. uppgjort sammanjemnkn:sföfslag och man fått se resultatet af de olika besluten.
Först då torde inbjuda, vara nyttig; nu leder den till oordning.
Skillnaden emellan motion och reservation består deri, att på motion begäres Ståndets beslut, ej så på reservation; men på det sätt Hr Stråle framställt saken, skall det vara mig likgiltigt, om min framställning anses som motion eller reservation.
Frågan angår urskiljande af det civila och rent oeconomiska af saken.
Om detta vinner fullbordan, är jag obekymrad, under hvad namn det sker, och jag hoppas, att, sedan PresteSt:s inbjudn. är afgjord, min fråga blir föredragen.
Hr Stuart, Garl Gust., Sedan Frih. Boye nu begärt den af Hr v.
Troil väekta fråga om inbjudn. på bordet, torde all vidare discussion derom i detta plenum vara öfverflödig.
Boyes egen motion, lärer den komma att förfalla, då Frih. ej ställt sig 49 § Biksd.Ordn. till efterrättelse, som bjuder, att om en muntlig framställning blifvit lagd på bordet, skall en afskrift deraf sednast i nästa plenum aflemnas, hvilket Hr Frih., enligt hvad Ridd.secret. redan upplyst, likväl uraktlåtit.
Den a3 Mars.
Om det är en sanning, att jag förlorat min rättighet att göra motion, så måste R. o. Ad:s heslut ändock stå fast.
Ståndet beslöt att lägga min motion på bordet och alt den skulle förekomma lill pröfning, sedan betänk, blifvit afgjordt.
Detta måste stå fast.