Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stormägtigste Allernadigste Konung!
Wid foten af Eders Kongl. Maj:ts Thron hafwa Ridderssapet och Adeln nyss tolkat deras underdäniga och wördnadsfulla tankesätt; de komma nu att lemna den yttersta bekräftelsen derpä, genom förnyade löften af trohet och tillgifwenbet för en Konung, hwars milda dygder och warma Fosterlands-känfla skall njuta rättwisa bade af samtid och efterwerld.
Ridderssapet och Adeln kan ej i dag till Eders Kongs.
Majtt frambära deras underdåniga och cina farwäl, utan att med Swenss redlighet och wärma lyckönska Eders Kongl. Majit till det stöd Eders Maj:t erhållit i Hans Kongl.
Högket Kron-Prinsens älskade Person.
Större än sitt rykte, har denna Furste icke ännu nalkats någon Swenss man, utan att winna hans hjerta.
Hans öma tillgifwenhet för Eders Kongl. Majtt, Hans ljusa och odlade förstånd, Hans sunda Stats-lära, Hans kraftfulla sinnelag, besannadt af Hans bragder, Hans ädla och intagande handlings-sätt, och denna godhet förenad med wärdighet, som uttrycker hjcrtats innerliga wälwilja, allt har intill denna stund wittnat att Nationens hopp, icke allenast är uppfyllt, men öfwerträffadt.
Mätte denna Prins, och de som närmast tillböra Honom, länge fa sprida sällhet och glädje öfwer Eders Kongl. Maj:ts lefnad; och Eders Kongl. Maj:t, ensam öfrig af Sweriges ford - Den iz November. 649 na Konungahus, stall med sin Egen erfarenhet besanna, att bland jordens talrika innewänare utgöra de ädla och de goda blott en enda Att.
Ridderstapet och Adeln önsta upprigtigt, att i egenstap afRiks-Ständ icke behöfwa utöfwa sina medborgeliga rättigheter, förrän de dertill kallas af den t Grundlagen bestämda tid.
Mätte de dä ännu fa möta sin älbriga och goda Konung, hwars dagar blifwit förlängde genom Folkets förböner och den Allmänna sällheten.
Ridderstapet och Adelm utbedja sig att r Eders Kongl. Masi.ts höga Kongl. Nåd och Ynnest fä wara innestutne.
Till Annes Maj.t Drsttningen.
Stormägtigsta Allernädigsta
Det Riksmöte som redan under sitt lopp beredt Ridderstapet och Adeln den ostattbara lyckan, att inför Eders Kongl.
Maj:t tolka deras underdäniga och wordnadsfulla tankesätt, ger dem i dag, wid sin fullbordan, en förnnad anledning att äter frambära ett sädant offer af deras undersätliga pligter.
Ridderstapet och Adeln lyckönstar sig att se Konungens hjerta deladt af en Prinsessa, begäfwad med de egenskaper, genom hwilka hon inser sin höga bestämmelse i den lugna warbighet, i det kloka och adla bandlings-sätt, sorn pä en gang förljufwar
Konungens lefnad och ger en ökad 8Z0 Den iz November. styrka ät de förbindelser, som förena Honom med Sitt Folk.
Fran ögonblicket af
Sin första ankomst i detta Rike älffades Eders Kongl.
Maj-.t för Sin medfödda godhet, och för Sin wördnadswärda böjelse att bereda deras sällhet som omgäfwo Henne.
Uppflyttad pä Thronen, skall Eders Maj:t ännu högre wärdcra utöfnin§en af Lesia egenskaper, och finna tillräckligt för Sin ärelystnad att som Sweriges Drottning bibehälla samma kärlek, hwilken Nationen sä uppriktigt ägnade Hettiginnan af Södermanland. ^ Eders Kongl. Maj-.ts höga Kongl.
Näd och ynnest utbedja sig Ridderffapet och Adeln i djupaste underdånighet att städse fä wara inneflutne.
Till Hennes Mastt Enke-Drottningen.
SLormägtigsta Allernädigsta Drottning!
Det är med känslor af den djupaste wördnad och af den sannaste underdåniga tillgifwenhet, som Ridderffapet och Adeln i dag, efter en läng tids förlopp, äter nalkas Eders Kongl. Maj:ts dyra Person; som Ridderffapet och Adeln wid detta tillfälle känna stg upplifwade af stora och rörande minnen.
Den följd af är, dem Eders Kongl. Maj:t tillbragt i detta Rike, erinra om tidens brytningar och skiften, om den odödlige Regent, som fäste Eders Kongl. Maj-.ts öden wid detta Land, om den aldrig förswagade wälwtlja Eders Kongl. Maj:t för detsamma burit, och om de egenffa per, Den iZ November. 65L per, genom hwilka Eders Kongl. Maj:t i alla tider stall framställas till mönster för en Drottnings dygder, lika som alla äldrar stola förete Eders Kongl. Maj:t som ett ibland de i dödligheten sällan förekommande bewis, att Himlen nedsände sorgerna pä jorden, endast för att framställa dygden i en stönare dag.
Ridderstapet och Adeln, lika som Swensta Nationen, rättwisa de ädla och wärdiga tänkesätt, genom hwilka Eders Kongl. Maj.t höjer Sig öfwer sina öden; de beundra den själs-storhet, med hwilken Eders Kongl. Maj.t wärderar Sweriges sällhet lrka högt som sin egen.
Wärdes Eders Kongl. Maj:t icke anse detza uttryck som smickrets rökwerk, upptändt inför högheten, eller som ord utan mening, förestrefne af tillfället: nej, de äro wära hjertans friwilliqa offer, gifne ät det största af alla wärdén, Menniskans.
More lyckan och lugnet deras owilkorliga lott, som förtjente dem/sä skulle de förljufwa Eders Kongl. Maj:ts äterstäende lefnad.
Emot. lage Eders Kongl. Maj:t med nädigt wälbehag de önskningar Ridderstapet och Adeln i detta afseende utgjuta!
Deras tankesätt, framburna med den wärma och den sanning, af hwilken de sjelfwc lifwas, stola lemna dem eii^drnbar rätt att i Eders Kongl. Maj:ts höga Näd och Unneft fä wara innesiutne. 5 ill 652 Den 1Z November.
Till Fans Rong!.
Höghet Lron-prinserr.
Durchlauchtigste Kron-Prins, Nädigste Herre!
Ridderstapet och Adeln känner lifligen hela sin sällhet i detta ögnablick, dä det sär inför E. K.
Höghets sötter nedlägga offret af sin djupa wcrdnad, äfwensom den sällhet detsamma förestår i de stunder, dä återkommit till sina hem, det stall äter fä upplifwa den allmänna glädjen, i allas hjertan utslocknad wid frånfälle af den Förste, som war föremälet för ivar ömaste tillgifwenhet.
Defia känflor omgifwa redan E. K.
Höghet i Desi nya Fosterbygd; cch att döma efter den lifliga beundran, de'känslor af tillaifwenhet och wördnad, som hit föregätt E. K. Höghet, och hwilka E. K.
Höghet sä wäl förstär att Sig tillwinna, statt E. K.
Höghet icke förmärka utbytet af Sitt Eget Fädernesland, emot ett annat.
Ridderstapet och Adeln, E. K.
Höghet tillgifwit, smickrar sig ännu att pä stridens dag för E. K.
Höghets ögon äterföra desia tappra Krigsmän, som, beredde a:t utgjuta sista blodsdroppen för sitt Fosterland cch sin Regent, hoptals samlades under Desi Fanor, med desia upphöjda tänkesätt, fom snart skulle ät Swensta Wapnen ätergifwa deras glans. och Spira är E. K. Höghet Amnad: och när menstliga ödenas l wälfningar en dag föra E. K.
Höghet pä den Thron, öfwer hwilken deras stora namn och deras odödliga ära swäfwa, stall E. K.
Höghets ruin i häfdcrna ulmärkas bland Hjcltarncs och de stora Regentcrnes; men en - Den iZ November.
6SZ dast wäraj hjertan stall det tillkomma att ägna E.
Kr Höghet en titel, mindre lysande, mä hända, men mera ljuf, den som gass ät Xll, den af Holkers Höder.
I hyddan, likasom i palatsen, stall det ännu af wära sednaste efterkommande upprepas; det stall blifwa den wärdigaste gärd, som ät E. K.
Höghets minne kan hembäras af ett tacksamt Fest, sorn i denna stund med enig röst uppsänder till Himmelen sina brinnande önskningar för E. K. Höghets wäl: önstningar, hwilka Ridderstam och Adeln nu, i afstedets stund, för E. K.
Höghet ä nyo i underdänighet uttrycker. Wärdiqas, Nädigste Herre, med godbet mottaga offret as dest kärlek och wördnad ; wardigas med nöje erfara den förhoppning hwaraf det lifwas,att en dag kunna förtjena Cn K.
Höghets hoga bifall: ett bifall , som oupphörligen stall utgöra drifkraften för dest bemodankcn, och ett föremäl för dest ärelystnad.
Ja, Nädigste Herre, wärdigast tro att Ridderstam och Adeln aldrig stall glömma, att Swerige hac en ford tillräcklig för dest behof, och jern att sig förfwara!
Till Hennes Rong!.
Höghet prinfesfan, 80?IIIX XlttllUllldH Högborna Furstinna, Eders Kongl.
Höghet!
Det är alltid med wördnadens och tillgifwenbetcns känslor, som Ridderstam och A^eln nalkas rauol !> n l LclrlLL och tto viss 0Ir,c!i8
Dotter; den förra bewarad i Folkets minne ge. nom 554 Den iZ November. norn sin öppenhjertighet och sin mildhet, den sednare oförgätlig sä länge man ännu i detta Rike ffattar upplysning, lärdom och witterhet, och wärdig att wara Luse ak den Z:djes Mor, ocy t>ieäriL den 2:dras Syster.
Med egna dygder har Eders Kongl. Höghet t kat Sin rätt till Nationens wördnak Eders Kongl. Höghet har med ömhet deltagit i Sweriges olyckor, har med dygdens undergifwenhet mött tidens brytningar, händelsernas justen och de enffilta sorgernas mörka timmar.
Eders Kongl. Höghet har ädagalagdt denna sinncshöjd, under hwilken hjertats suckar qwäfwas wrd ätankan pä Fosterlandets wäl.
Under en sä wacker dag är Eders Kongl.
Höghet känd af Nationen, och i umgängets förtroligare kretsar; hwem erkänner icke der Eders Kongl. Höghets intagande wärdighet, förenad med trohet i wänffap, och, ett aldrig förswagadt min-^ne af pröfwad tillgifwenhet och wälwilja.
Mä himlen förunna en läng werksamhet ät sädane egenffaper, och blifwe Eders Kongl. Höghets äterstäende lefnad förljufwad af allt som ger menniffo-lifwet ett wärde: wänffapen, wälgörandet och glädjen.
I Eders Kongl.
Näd utbedja sig Ridderjkapet och Adeln i underdånighet fä wara innestutne.
Härefter ankommo och emottoges i följande ordning efter hwarandra de öfrige Respective Ständens Afffedö-Deputationer Depu - Den iz November. 6Z5 Deputationen frän det Högwördige Preste, Ständer war anförd af Orderrs-Bistoppen Herr Doctor ^lurra^, hwilken höll följande Tal: Högwälborne Herr Baron och Landt-Marskalk, Högloflige Ridderskap och Adel!
Sä bar nu för andra gängen inom ett är äter ett Riksmöte blifwit stutadt; och hwilket Riksmöte hade kunnat wara sorgeligare till sm anledning, wädefullare i stn början, och för sjelfwa de sednaste efterkommande till sina följder wigtigare.
Ett nyligen frälsadt Fädernesland stod äter wid branten, att nedstörtas i otaliga faror och eländen.
— Wid förlusten af den ädla Prinsen, pä hwilken Nationen fästade sitt hopp, säg den sin Konungs stöd falla, nya olycksmoln sammandraga sig, och nya stormar wäckas, som hotade med förbistring och undergäng.
Men den Gudomliga Försynen wakade öfwer detta urgamla och ofta skakade Rike. — Himmelen ljusnade.
Lugnet äterstaldtes.
— Häfderna omtala ej nägot Riksmöte som detta, sä utmärkt af enighet och öfverensstämmelse i tankesätt bland Rikets samlade Ständer.
— Och med hwad känflor och hopp hafwe wi icke sedt och emottagit den Hjelte, som stall ersätta den förlust, wi i t^srl /Vuzust gjordt och en gäng fullborda hwad Xlll.cls begynt! — Hwad kunne, hwad böre wi icke wänta af en Furste, hwars Lagrar icke blott blifwit skördade pä Stridsbanan?
Nej, wälsignelser följa honom öfwer frän de Nationer, dem han besegrat och som i honom funnit en männistowän, en Beskyddare, en Fader.
Hwem 656 Den iz November. Hwem lifwas af Fosterlands-känflan och frambar nu icke tacksamhetens heliga offer inför den Guda-magt, som ät kommande tider ännu en gäng öppnat glada utsigter för wart suckande Fädernesland?
Hwem är Swensk, och wälsignar icke en Konung, som warit ett medel i Förspnens hand till sitt folks räddning?
Hwem af ost känner sig icke nu dubbelt förpligtad och dubbelt uppmuntrad till utöfningen af de förbindelser, wi hafwa mot ett gemensamt Fädernesland?
Hwad Swerige har att tacka den Riddersmannen, som med wältalighetens bebag och en klok ledning förberedt och styrt alla öfwerläggningar och cheflut, — hwad det är skyldigt ett Ständ, hwilket, såsom det första, har en fördubblad pligt att upprätthälla och förswara Rikets sjelfständighet och ara, och med wardiga cfterdömen förelysa Med-Stander, kan alldraminst förgätas af Preste-Ständct.
Dä Preste-Ständet genom ost sine Deputerade, Md nu flutadt Riksmöte för Högwälbcrne Herr Baron och Landt-Marskalken och Höglestige Ridderffapet och Adeln betygar sin wördnad och tacksamhet, innefluter det sig tillika med upprigtigasie tillgifwcnhet i Högwälborne Herr Barons och Landt-Marffalkens samt Högloflig/ Ridderffapets och Adelns fortfarande ynnest och bcwägenhet.
Ordföranden för det Hedcrwarda BondcStändcts Deputerade, Riksdags -Fullmägtigen Danielson frän Elfsborgs
Län, yttrade sigffom följer: Dä Den iz November.
Dä under ljusnade förhoppningar delta Riksmöte nu slutas, gär Bonde-Ständet,lifwadt af en sann tillfredsställelse, alt bjuda Högwälborne Herr Baron och Landt-Marssalken samt Högloft!,qe Ridderssapet och Adeln sin sista hälsnnig.
Foremälet för wär sammankomst har blifwit fullbordadt och Thronföljden befästad genom ett wal märkwärdigt för desi enighet, men ännu mera genom det lysande namn Swerige derigenom fästadt bland antalet af sine Store Män.
Under medwetandet att, sä midt händelserna af mennissor kunna förutses eller bestämmas , hafwa sörgt för Fäderneslandets framtida sjelfständighet, anropar Bonde - Stänget Försynen, att ffyddande kröna wära förhoppningar med fullbordan.
Genom enigbct och inbördes förtroende hafwa Riksens Ständer utmärkt deras sammankomst.
Bonde-Stänget, tacksamt erkännande Högloflige Ridderssapets och Adelns nitfulla bidragande härtill, har uppdragit osi att yttra desia tänkesätt, och förklara desi fasta föresats, att genom medborgeliga tänkesätt, tro och redlighet göra sig wärdigt, att wara medlemmar af det förbund som skall stödja och upprätthälla Fäderneslandet.
Idesia bemödandengörBonde-Ständetsig försäkradt om Ridderssapets och Adelns deltagande, vch säsom en belöning för dem, smickrar sig Bond e-Ständet, att i Högwälborne Herr Barons och Landt-Marskalkens samt Högloftiqe Ridderssapets och Adelns ynnest fä wara inneslutit.
- Ordfö - 638 Den 1Z November.
Ordföranden för det Wällofliqe BsrgareStändets Deputation, Riksdags-Fullmägtigen för Stockholm, Herr Statö-Majoren bestin uttryckte sig som följer: Högwälborne Herr Baron och Landt-Marffalk samt Höglofiige Ridderffap och Adel! Borgare-Ståndet läter igenom osi desi Deputerade frambära till Herr Baron och LandtMarffalken samt Höglofiige Ridderffapet och Adeln, sin wördsamma wänliga hälsning.
Wi fä derjemte ä Borgare-Ständets wägnar lyckönska till flutet af en Riksdag.-sorn, sorglig till sin anledning och wigtig i afseende pä desi ändamål, siadfästat genom sitt beslut Sweriges lycka, och detta beslut öfwerfört wart hopp till en werkelig njutning wid Lfwersigten af wära framtida öden.
Borgare-Ständet känner med en glädjefull förtröstan att Höglofiige Ridderffapet och Adeln alltid ffall gifwa en ny glans ät förfäders ärofulla bedrifter genom framställande af egna dygder i förenande af mildhet med tapperhet, och mognad i räd med nitfull werksamhct, och Borgare-Ständet frambär i bada desia afseende» till detta första Riks-Ständ en oskrymtad gärd af sin beständiga tacksamhet.
Borgare-Ständet sinner säledes en förnyad uppmuntran att genom ett sorgfälligt bemödande gifwa lif ät näringarne till befrämjande af allmän wälmåga i dem trygghet der päräknar frän detta första Ständ, att anfördt genom Konun - Den iz November.
559 Konungens wishet inom ost hindra all öfwergäng frän kraft till wald, men alt nyttja den allmänna kraften med manlig stälthct, om nägonsin emot allmän önskan utwertes fiender till märt sjelfbeständ, ffulle yppa nya företag till störande asfrid och säkerhet för wära fredliga arken.
Borqare-Ständet sommed desta tänkesätt gläder fig öfwer ljusare dagar för kommande Slägter, utbeder fig att alltid fä wara inneslutit i Högwälborne Herr Barons och Landt Marskalkens samt Höglofiige Ridderskapets och Adelns fortfarande ynnest och benägenhet.
Hwilka Tal af Herr Baron och LandtMarskalken pä ösiigt sätt beswarades, och Deputationerne afträdde i samma ordning som de ankommit.
Grefwe körner äterkom med Ridderskapets och Adelns Afskeds-Deputation frän de andra Ständen.
Herr Baron och Landt-Marskalken yttrade fig att med erfarenhet och öfwertygelse om Grefwe IVlörnerL lyckliga talegäfwa, wille han hemställa om ej Ridderskapet och Adeln bebagade afhöraGrefwe kiörnersTal till de andraStändcn.
Bifölls; hwarefter Grefwe körner uppläste desta Tal, hwilka ffulle, efter Ridderskapets och Adelns yttrade önskan, i> Protokollet intagas, sä lydande: Högwördigste Herr Doctor och Ärke-Biffop sä ock SamteligcLedamöter af det Högw.Preste-Stände!!
Dä, wid början af detta Riksmöte.
Ridderffapet och Adeln till det Höawördiae Preste» Grän - g6o Den iZ November.
Ståndet frambar sin första hälsning, war det, oaktadt erfarenheten af menffUga uträkningars förgänglighet, som Nidderffapet och Adeln wid ätankan af Fäderneslandets wada trodde sig finna de säkraste tröstegrunder i förlitande till den Försyn som hitintills wakat öfwer Sweriges öden.
Med liflig tacksamhet för denna Försyns, lika outransakliga som milda omwärdnad, gär Nidderffapet och Adeln att i dag, wid sitt afskedstagande, med sina Med-Ständer dela fägnaden öfwer samma Försyns utmärkta beskydd, öfwer den enighet hwarmed den tillåtit, att under wrdt utseende omständigheter, öfwerläggningarne fortffridit, öfwer de ljusnande utsigter, somför framtiden,igenom ett lika lyckligt som enhälligt wal wisa sig för Fäderneslandet.
Till det Stand som med Nidderffapet och Adeln är närmast i tillfälle att dela desin känstsr, tror Nidderffapet och Adeln sig icke kunna lemna ett mera tillfredsställande afsked, än desia tacksamhetens uttryck för Allmaktens beskydd > än de alfwarligastc önffningar att den alltid mätte waka öfwer wart Fädernesland.
Det är med dcsie tänkesätt som Ridderffapet och Adeln innesluter sig i det HLgwördige Ståndets hugkomst och wänffap.
Högädle Herr Taleman och Commerce-Råd, sä ock Samtel.
Ledam. af de t Walloch Borgare-Ståndet!
Med en ljuf kansta af öswerwundna swarigheter, af ater upplifwade förhoppningar, frambär i dag Nidderffapet och Adeln till det Wälle stiga Borgare-Ständer sin sista hälsning wid
Den iZ November. wid detta Riksmöte.
Dä nu mera minnet af det framfarna hos ost endast bör förwaras för att stödja och uppmuntra wara bemödanden för det tillkommande, ffattar sig Ridderffapet och Adeln lycklig , att med sina Med-Ständer kunna dela glädjen öfwer framtida utsigter, att gemensamt med dem hafwa med lika enhällighet bidragit till det wal som nu utgör grunden för wärt och Fäderneslandets framtida hopp.
Wid ätankan af Staters undergäng, af enffiltes lidanden, hwaraf detta tidehwarfuppwisat sä märkwärdiga och sä talrika efterdöme», är med en tröstande hugkomst af Fäderneslandets särskilta läge och kanske med någon pä dest Lagstiftares bemödanden, som Ridderffapet och Adeln kastar ögat tillbaka, pä de faror detsam, ma hotat, pä den lott som nu synes blifwa Swerige tilldelad.
o Länqt ifrän att dölja för sig, att ännu swärigheter äterstä, att ännu möjligtwis bemödanden och uppoffringar af alla stag skola erfordras, är Ridderffapet och Adeln beredd att häruti med oegennyttigt mod gä den Furste till mötes, under hwars ledning deste uppoffringar ej skola wara förgäfwes, under hwars anförande Sweriges urgamla ära och anseende skall winna ny stadga och förökad styrka.
Dä säledes Ridderffapet och Adeln, jemte sina MedStänder delar öfwertygelsen om Fäderneslandets behof och om dest framtida hopp, är dct med icke mindre förtjusning som Ridderffapet och Adeln päminner sig desta märkeliga ord, att hos ett fritt Folk och under en rätträdig Ne, gent är det snille och förtjenst somföra till allt, Ridö. och Ad. prat. 71. att x62 - Den iZ Ncvemker. att de utgöra den enda grunden för rättwisa belöningar.
Aldrig äsyftande nägon annan företrädes-rätt, fägnar sig Ridderffapet och Adeln att således med sine Med-Ständer dela enahanda anspråk, och under instämmande i desia tänkesätt, ber Ridderffapet och Adeln det Wällofliga Borgare-Ständet emottaga försäkran af sin wänffap och högaktning.
Hederwärde Taleman, sä ock Samtelige Ledamöter af det Hederwärda Bonde-Ständet!
Alltid war det ljuft att wid flutet af ett arbete kunna säga sig hafwa fulländat det; sällan har detta med mera skäl kunnat Riksens Ständers Åtgärder tilläggas, än dä, med afseende pä ändamälet af detta Riksmöte, Ridderffapct och Adeln i dag till sina Med-Ständer frambär sin afffeds-hälsning.
Lifligt päminner sig Ridderffapet och Adeln, att det war under en följd af utmärkte Regenter som Swerige fordom steg till böjd af ära och anseende; lifligt delar Ridderffapet och Adeln med sine MedStänder och hela Allmänheten öfwertpgelsen, att den Furste, hwilken nu blifwit kallad att bereda Sweriges framtida öden, skall wisa sig wärdig desie sine odödlige företrädare; och med samma warma och lifling deltagande höjer Ridderffapct och Adeln sina tankar till den Försyn, hwars omwärdnad beredt detta hopp, hwars beskydd endast kan försäkra desi werktighet.
Ridderffapet och Adeln som redan länge warit öfwertpgad, att det är det intryck wära Store Korwa - Den iZ November. 563 Konungars minnen hos Nationen qwarlemnat, som förenat med en sann känsla af Samhällets behof och enffiltas säkerhet, grundlagt den kärlek för sin lagliga Ofwerhet hwaraf Swensta Allmogen alltid warit utmärkt, ser med fägnad desin känslor hämta ny styrka genom upplifwade förhoppningar och finner uti dem en borgen för beredwilligheten till de uppoffringar, hwilka lika oegennyttiga som gemensamma, i en framtid kan hända blifwa oundwikliga.
Dä, när ännu krigets fackla, eller följderne af desi nysi lidna misiöden, trycka ^större delen af Europa; när ännu Swerige mäst bibehållit känslan af stora förluster; da »vöre för tidigt att tro sig blott behöfwa njuta det närwarande, att kunna hoppas, utan att widtaga medel för att bereda uppfyllandet af sina önskningar.
Mätte wi komma ihog, att desia ej kunna, ej böra hafwa annat föremål, än deracslandets högsta fördel, att denna aldrig winnes pä nägrrffenstiltas bekostnad, men genom rättwist beräknade och wäl anwände gemensamma bemödanden!
Wi kunna hoppas att desia hädanefter ej stola wara förgäfves.
Lätom osi upprigtigt och kraftigt räcka hwarandra handen, att hwar, i sin mon, dä behofwet det fordrar, hälla dem osparde!
Det är i desia tänkesätt som Ridderstapet och Adeln sinner den säkraste borgen för inbördes »vänskap och högaktning, det är derom som Ridderstapet och Adeln ber det Hedenvärda Bon, de-Ständet wara ä desi »vägnar försäkradt.
Uppå gjord förfrägan af Herr Baron och Landt-M ar kalken churuwida Ridderstapet och Adeln 564 Den iZ November.
Adeln önffade genast efter denna sista Sessions stut, afhöra justeringen af denna dagens Protocoll, i hwilket fall Riddarhus-Secreterare» dertill wore beredd, eller om justeringen ffulle sedermera inför Riddarhus-D.rectionen för sig gä; och uppä gjord anmärkning af Friherre KosenkiLns, att det sednare alternativet wore enligast med praxis, hwilken han ansäg ej något ffäl wara att frångå, beflöt Ridderfkapet och Adeln att detta Prötocoll ffulle inför Riddarhus-Drectionen pä ofligt sätt justeras r närwaro af de Ståndets Riksdagsmän som behagade justeringen öfwerwara.
Enär nu mera nägra ämnen för Ridderffapcts och Adelns Lfwcrwägande ej äterstodo, uppstod Herr Baron, Landt- Marskalken , Ofwerste-Kammarjunkaren, Riddaren och Commendeuren af Kongl Maj-.ts Orden Friherre ciseg kleming, och höll till Ridderffapet och Adeln följande Afffeds-Tal, som med allmänt bifall och upprörelse afhördes: Högwälöorne, Walborne Herrar, Grefwar, Friherrar, Ridders- och Adelsmän!
Wid den yttersta gränsen af ett Riksmöte, mindre märkwärdigt genom sin längwarighet och mängden af de beslut, som derunder blifwit fattade, än genom den föresyn det lemnar af Samfunds-anda, enighet och klokhet, älerstär det mig endast att nedlägga det Ordförande jag af Konungens Nädemottog, i en tid dä Fosterlandets olyckor hade nädt sin höjd, dä Himlen ätertog sitt län af den älffwarde Prins, som utgjorde märt hopp, dä en allmän ggsning rädde Den 15 November. 565 rädde bland Folket, bewittnad af de uppträden, dem menniffo-wännen sorgfälligt utplanar ur sitt minne.
Rysligt och mörkt war det ögonblick, dä jag tillträdde den befattning, jag nu fulländat, warnad af det förflutna och det närvarande, fordrades det en stark känsla af den owilkorliga pligt att uppoffra sig för Fäderneslandet, för att ätaga sig ett sa wigtigt wärf, utan erfarenhetens biträde, och utan annat stöd, än redlig wälwilja mot hwar man.
Med undergifwenhet för min pligt, med förtröstan till Allmakten, och med sant misitroendc till mig sjelf, beträdde jag den bana, wid hwars mäl jag in säg möjligheten af min lefnads förspilda lycka och ro.
Men sä obekant är menniffan med sina öden, att de händelser hon fruktar, ofta äro de som bereda henne owärdeliga njutningar.
Jag jnsäg snart att den Maten aldrig är tung, att till stora och wärdiga ändamäl anföra de Rättsinniga och de Goda.