Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Från denna summa bör naturligtvis afdragas allt, som icke här efter våra bruk och anordningar faller under Utr.dep:tet, eller hvad som hörer till marinen, navigationen, ultramarinska ångfartygs-förbindelser, fiskerierna samt slutligen konsulaterna, hvilka icke eller kunna uptagns under Utr.depitets budget, hvartill jag i anledn. af en talares anmärk n. sednare skall återkomma, och då återstår såsom egentligen utgående till hvad i Belgien förstås med Utr.dep:tet 450,000 Rdr bko eller 675,000 Rdr rmt., hvaremot den summa, som af Sverige och Norige gemensamt till Utr.depitet betalas, utgör 479,200 Rdr rmt.
I Holland med en folkmängd, något litet understigande Sveriges, utgår budgeten för Utr.dep:tet med en summa af omkring 610,000 Rdr rmt.
I Bayern, ett land, som öfverstiger Sverige i folkmängd, emedan det har 4,6 15,000 innebyggare, utgör samma budget 690,000 Rdr Sv. rmt.
Jag vet icke hvar jag då skall söka de främmande länder, som kunna vara med Sverige i folkmängd och välmåga jemförliga och likväl vidkännas mindre kostnader för sina diplomatiska angelägenheter.
Jag förmodar att det icke kan vara någon ledamots af detta hus mening, att Sverige skall jern töras med stater af 3:dje eller 4:de ordningen; till dem har det aldrig och, jag hoppas, kommer aldrig att räknas.
Anckarsvärd har sagt att till
Utr dep-.tet skulle från Handelsoch Sjöfartsfonden inflyta en summa af 208,000 Rdr.
Häri måste ligga ett misstag, ty till ministerstaten, om hvilken här ensamt är fråga, hafva konsulaterna aldrig räknats; desse utgöra en helt och hållet afskiljd gren af denna förvaltning.
Visserligen är sannt. att till ministerstaten utgår af Handels- och Sjöfartsfonden eller, rättare sagdt, af den gemensamma konsulsfonden bidrag för aflönandet af de diplomatiska tjenstemän, som tillika innehafva konsulsplatser.
Grin har upgiivit att, sådana skulle vara Lissabon, Athen och Kon stantinopel; dertill kunna läggas den i Italien och den i Washington; men summan af det belopp, som till bidrag i aflöningeu för desse embetsman lemnäs, utgör 14,000 rdr hamb. bko eller 56,000 Rdr Sv. rmt, sål. icke 208,000 Rdr, såsom Grin uppgifvit.
Med afs. på aflöningeu för vår minister i Paris, vill jag först nämna, att den Belgiske är vida mindre aflöuad än vår, och jag kan tillägga att så äfven är förh:det med den Holländske.
Den Belgiske ministern i Paris har i aflöning icke mer än 43 eller 44.000 francs, då deremot den Svenske, enl. sista regleringen, såsom Gr.
Anckarsvärd behagade uplysa, upbär 64,000 Rdr rmt, motsvarande ungf. 85,000 francs.
Under den tiden jag hade äran representera H. M:t Konungen i Paris, var aflöningen icke så hög som nu.
Den upgick efter alpari kurs till omkring 54,000 Rdr rmt, d. v. s. ungef. 67 h 68,000 francs, och min Belgiske kollega hade, som sagdt är, icke mer än 43 ä 44,000 francs samt den Holländske, om jag icke bedrager mig, ännu mindre — jag tror 40.000 francs.
Men, mine Hrr, det är en stor skilnad mellan Sverige och dessa länder.
1 Holland och Belgien finnas en mängd H. III.
. ,29 4*0 Deu 11 Februari e. in. ganska rika personer, som icke begära bättre än att blifva använda i diplomatiska beskickningar.
Hvad jag vet är att min omnämnde kollega i Paris, som ännu har äran att der föreställa Konungen af Holland och aflönades med 40,000 francs, hyrde en våning, som kostade 16.000 francs, förde ett öppet och gästfritt hus och lefde på samma fot som personer, hvilka hade en vida större inkomst af sin aflöning än han.
Jag lemnar åt hvar och en att bedöma oni sådana utgifter kunde bestridas af hans aflöning.
Sverige är ettland, der stor förmögenhet är sällsynt, och jag tror icke vi skulle vara att lyckönska, om H. M. Konungens val skulle inskränkas inom kretsen af de ganska fä personer, sorn möjligen genom sin enskilda förmögenhet kunde fylla hvad Staten förnekade dem, för att på ett anständigt sätt upbära sin plats.
Anckarsvärd har sagt att den Franske ministern i Stockholm skulle hafva 45,000 francs’ aflöning, d. v. s. ungef. 34,000 lidr Sv. rmt.
Jag är icke fullt öfvertygad om att detta är alldeles enligt med rätta lörhidet; ty jag har derom icke ansett mig böra söka underrättelse; men äfven om summan icke är större, så kan man verkligen, enl. min tanka, lefva lika väl i Stockholm på 34,000 Kdr, sorn på 64,000 i Paris.
Man skulle kunna leda sig till denna slutföljd deraf, att då den Svenska Statsministern tor Utr.ärenden har en aflöning af 24,000 Ildr, upgår den Franska Utr.ministerns eller, som han kallas, Minist re des affaires étrangéres till mer än 3 gånger denna summa.
Beräkningen mellan de olika beloppen är lätt gjord.
Anckarsvärds anmärka, deremot, att den Svenska railitär-attachén i Paris icke, likasom den Fmgelske, åtföljt Franska arméen i Italien, så ber jag få anföra, att det ieke alltid beror af hvar och en individ, äfven om han af regeringen är befullmäktigad, att följa sitt eget tycke och hvad lian anser lämpligi eller icke.
Det är kändt att den Engelska militärattachén åtföljde Franska arméen, men det är lika kändt och har äfven, om jag ej allt lör mycket bedrar mig, varit vitsordadt., att militärattachéer från andra stater, på sin derom framställda begäran, erhållit ett nekande svar eller den förklaring att man icke med nöje såg att de följde Franska arméens rörelser.
En sådan begäran har icke, savidt jag vet, blifvit från Svenska attachén framstäld; han var i stället här i Stockholm; men under sådana förleden tror jag att det allika godt att icke få ett afslag, som att blottställa sig för ett sådant.
Här ha äfven talats om de Norrmän, som bekläda diplomatiska poster.
För min del får jag här inför K. o.
Ad. helt öppet och frimodigt bekänna, att sedan en tjensteman inom den diplomatiska corpsen blifvit i K.
Mits tjenst antagen, har jag aldrig betänkt eller märkt om han varit Norrman eller Svensk.
Alla de tjenstemän, som K.
Mit i Utr.depits tjenst antagit, hafva, såvidt mig veterligt är, samvetsgrannt och redligt upfyllt alla dem åliggande pligter; deras nationalitet har derå ej inverkat eller gifvit anledning till anmärkning från min sida.
Sedan de en gång blifvit till ministrar eller diplomatiska ombud vid främmande hof anställde, har jag alltid fordrat hvad jag af dem haft rätt att fordra, nemi.
Don II Februari e tn. att de skulle samvetsgrannt och utan afs. på om de voro Svenskar eller Norrman upfyila sina åligganden.
Någon anmärkn. i detta afs. från min sida har aldrig behöft göras; någon sådan har ej heller från annat håll kommit till min kunskap
Här har uprepats, hvad som äfven i tidningarne förekommit om den Norska flaggan, som ett K.
M:ts utrikes sändebud skulle hafva utsatt på sitt hus i Wien.
Detta är fullkomligt ogrundadt och jag kan så mycket mer bestyrka det, som jag sjelf haft äran föreställa H. M:t i Wien, och jag har aldrig sett någon flagga på något af de främmande sändebudens lius, icke ens på de stora ambassadernas, som der ensamt bebo stora hotell, ännu mindre på representanternas för de mera anspråkslösa makterna, hvilka hyra sin våning i enskilda hus.
Hvarken i Wien eller närheten af Wien har något sådant händ!.; jag får härmed förklara upgiften vara fullkomligt falsk och grundlös, och i detta hänseende hoppas jag att mitt yttrande skall hafva mera vitsord än den berättelse, som af en resande blifvit inom landsortspressen utspridd.
Det auslag, som nu blifvit af K.
M:t begärdt tor Utr.dep.-tet, är detsamma, som K. M:t vid sednaste Riksdag begärde och sorn då af R.
Enl. de upplysningar, som af min företrädare vid samma tillfälle meddelades, understiger detta anslag icke så obetydligt det, som för Utr.dep:tet före 1840 var beviljadt.
Jag hemställer till en hvar af eder, mine
Hrr, om icke prisen sedan 184 0 snarare varit i stigande än fallande; och om äfven man kan anföra att prisen i Stockholm möjligen äro lägre än de voro för 3 å 4 år sedan, så tror jag icke att någon, som eger kännedom om de pris, som äro rådande i utlandet, kan med något anspråk pä tillförlitlighet påstå att prisen der fallit.
Jag tror snarare att prisen öfverallt i Europa äro underkastade stegring.
För min del har jag under de sednaste åren endast besökt Wien och Paris; men hvad jag med full tillförsigt kan försäkra är att der åtminstone hafva prisen, långt från att minskas, snarare ökats betydligt.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt hemställa, att det af StatsUtsk:t framställda förslag måtte bifallas, d. v. s. att det anslag för ministerstaten, som vid 1857 års Riksdag af R. o. Ad. beviljades, äfven för nästa statsregl.period måtte olörändradt bibehållas.
Ehuru jag eger den bestämda öfvertygelse, att det af Hr Grefve Anckarsvärd gjorda yrkande kommer att i i dag härstädes blifva utan påföljd, vill jag dock i våra protokoller få förvaradt att jag i allo instämmer med de af förbemälde
Hr Gr. yttrade åsigter samt dess i sammanhang härmed gjorda anhållan.
Till denna min förklaring ber jag derjemte med några ord få genmäla ett påstående, hvarmed II.
Exc. Hr Utrikes Statsministern började sitt nyss hafda anförande.
Manderström ansåg sig nemligen böra börja sin replik på Hr Gr.
Anckarsvärd* anförande med reciten om »Thors bockar» och hvarvid Hr Frih:n tilläde, »att det lyckligtvis icke erfordras mer än taga dem i hornen 452 Den 11 Feb rnar 1 e. m. tor att göra dem passiva».
Det är med anledning härutaf, som jag ber att få lägga så väl Hr Frilän sorn Eder alla, mina Hrr, på minnet, att den tid kan komma, dä en dylik åtgärd icke hjelper; att denna tid redan inträffat, om det af Konung Osear den l:ste vid 1848 års Riksdag till Stima afgifna representationsförslag blifvit antaget; att denna tid kommer, då den af framlidne Just.StatsMinist.
Nordenfalk
A detta rum gifna försäkring Olifver förverkligad; att denna tid kommer, da Hamburgs och Frankfurts penuingeraäklare tilläsa sina kassakistor för våra statslåns negociatörer oell intet, annat medel för oss återstår, för att kunna återgälda det ännu oberäkneliga antal millioner, man söker förmå oss att låna, än en till obäibart belopp varande skatte-förökning.
Jag måste bekänna, att jag icke fimner mig synnerligen vederlagd, i afs:de på mina sifferupgifter, af H. Exc.
UtrikesMinistern.
Beträffande de källor, ur hvilka jag hemtat mina jemförelser med hänseende till UtrikesDepmes utgifter för olika länder, så har jag redan angilviL, att jag reproducerade Gr.
Ehrensvärds upgifter vid sednaste Riksdagen; således behöfdes ingen Thor för att taga reda pu dessa bockar; men utan att vilja konstituera mig till en Thor, anhåller jag likväl fä taga vara på ett yttrande af Frih. Manderström.
Såviilt jag kunde upfatta, yttrade H. Exc., att. så snart någon person inkommit i Utrikes Dep:t, så hade H.
Exc. aldrig fästat afseende vid om det varit Svensk eller Norrman, då fråga varit om besättande af ministerposter.
Om jag fattat detta riktigt, så skulle man på grund deråt snart komma derhän, att vi i utlandet ensamt representerades af Norrmän, ett förhållande, hvaremot jag alltid kommer att protestera.
För öfrigt vill jag icke här på något vis inlåta mig i någon längre diskussion, tor att vederlägga H. Exc.s sifferupgifter. R. o. Ad. har hört mina och R. o. Ad. har afhört H. Exc:s; det beror då på R. o Ad. att afgöra på hvilkens sida det slälier sig.
Men jag vill återkomma till föremålet för min granskning och det är huruvida icke Sveriges representations- kostnad i utlandet kunde och borde minskas genom tillsättande af lägre diplomatiska agenter.
Jag tager mig friheten vördsammast hos H.
Exc. anhålla om några uplysningar i detta af's:de.
Jag vill minnas, att vid Kongressen i Aachen ISIS några ministerprotokoller der afgåtvos, hvilka afsågo att »estella miuister-residenter, som skulle företräda envoyéer i allmänhet, men med chargésd’affaires’ aflöning.
Jag har kanske ett duukelt begrepp om hvad som i dessa protokoller innefattades, men tror icke att jag kunde vända mig till någon bättre än H. Exc., för att få uplysniug om hvad man egentligen kunde draga lör slutsats från ett sådant protokoll.
Manderström:
Då den siste värde tal. välvilligt förklarat, att han icke vill ingå uti någon strid med mig i als. å siffror, ber jag att derföre få betyga honom min tacksamhet.
Likväl och för att sätta Huset i tillfälle att bedöma halten af de siffror, jag med afs.
& Belgien upgifvit, anhåller jag att få omnämna att de Den 11 Februari a. ra. äro hemlade ur officiella upgifter, oell då (le tillika varit framlagda för kamrarne i Belgien, så tror jag icke att man skäligen bör kunna betvifla deras tillförlitlighet.
.lag anser sål. fortfarande att mina upgifter uti ifrågav:de hänseende måste vara de rätta.
Vidkommande derefter ett af samme talare anmärkt förhållande rörande ett uti Aachen år 1818 tordt, protokoll, så eger detta sin rigtighet.
Anckarsvärd har härvid, som vanligt, ådagalagt sin kännedom om allt hvad som tilldragit sig i Europa under de seduaste 40 — 50 åren.
Jag har icke sä lång erfarenhet att åberopa; men känner äfven till detta protokoll.
Det indelar de diplomatiska sändebuden uti 4 serskilda klasser.
Den l:sta klassen — jag befarar, att vi snart se den försvinna ur sändebudens antal — utgöres af de Legati a latere, eller Nuncier, som den Hel.
Fadren afsänder till de katholska hofven och hvilka alltid taga rangen af hvarje annan diplomatisk tjensteman, af hvilken rang han vara må.
Den andra klassen är ambassadörerna.
Sådana finnas ännu anstälde, men deras antal har på senare tider mycket förminskats
Att de likväl icke utgöra en del af den s. k. hoflyxen bevisas t. ex. deraf, att Fransyska republiken efter 1848 års revolution fortfarande underhöf Ambassadörer vid flere främmande hof med en aflöning, som jag icke anser alltför hög, emedan den var rättad efter Frankrikes omständigheter.
Den 3:dje klassen ar Envoyéer, hvilka äro, lika med Ambassadörerna, ackrediterade hos Regenten personligen, men icke ega till honom samma tillträde som de förre.
Likväl kunna de vid vigtiga tillfällen anhålla om ett personligt samtal med Konungen eller regerande personen i det land, der de äro anstälde.
Den 4:do klassen är MinisterResidenterne.
Desse äro de egentligen s. k. ackrediterade personer.
Derefter kommer en särskild klass, Chargés-d’afifaires.
Desse äro icke hos regerande personen ackrediterade och erhålla introduktionsbref från Ministern i den Stat, derifrån de äro afsände, till UtrikesMinistern i den Stat, der de fungera.
Merändels sändas de till Stater, med hvilka man har mindre vigtiga och mindre täta förbindelser.
Vanltgast företräda de under Ambassadörens eller Ministerns frånvaro dennes plats.
Hvad MinisterResidenterne beträffar, så liro desse att anse ungefärligen i jemnlikhet med Envoyéerna.
Den enda egentliga skilnaden dem emellan är att MinisterResidenterna hafva lägre rang och aflöning.
Sverige har äfven sådana anstälde uti Briissel och Frankfurt, samt i Madrid.
Frågan, huruvida diplomater af lägre rang med mindre aflöning kunna likaväl som diplomater af högre rang upfyila de dem anförtrodda åligganden, har varit debatterad icke allenast inom denna församling i Sverige, utan älven utgjort föremål för öfverläggning i andra länder.
Sorn detta hus har sig väl bekant, förevar denna fråga för 5 eller 6 år sedan uti Engelska parlamentet.
Då utkom i ämnet en tjock bok, en s. k. »Blue book».
Emedlertid har följden varit att hvarken England eller någon annan
Stat funnit skäl eller med sitt intresse öfverensstämmande att anställa diplomater af den lägre rangen.
Orsakerna dertill hafva varit mångahanda; men det är kanske onödigt att här antyda dem.
För hvar och en, som tagit kännedom om de förhandlingar, som Den 11 Februari e. m. rörande denna fråga egde rinn uti Engelska parlamentet, torde till någon del uplysning derom erhållas; och hvad jag kan försäkra, är att England icke efter denna undersökning funnit skäl att på något sätt förändra sin utrikes representation.
Det finnes en stat, hvilken man ofta åberopar såsom mönster för enkelhet i seder och sparsamhet.
Det är Förenta Staterna i Norra Amerika.
Dessa stater föresatte sig, — d. v. s. kongressen beslöt, — för omkring 12 eller 14 år sedan, att till Ministrar i Europa endast utnämna MinisterResidenter.
Så fortfor i några år.
Följden blef dock att, sedan detta någon tid fortgått, så ackrediterade repuliken åter Envoyéer vid de flesta Europeiska hof.
Konclusionen lemnar jag åt hvar och en att göra.
Medan jag nu bar ordet, vill jag uplysa att med nfs. pä hvad jag nämnde rörande de främmande Staterna Belgien oell
Danmark, hvilka jag anser vara de mest adaequata med Sverige, ttpgår budgeten för MinisterStaten i Belgien till 655,000 rdr, och för Danmark till ungefärligen 475,000 rdr rmt; men jag glömde dervid en omständighet, som har en icke obetydlig inverkan på denna jemförelse, den nemligen, att pensioneringen för rappellerade och afskedade ministrar i Belgien utgår icke af Utr.depitets budget, utan af Finans-depitets, och att, enligt de uplysningar, jag derom förskaffat mig, belöpa sig utgifterna för rappellerade och afskedade diplomaters pensioner i Belgien årligen till 75 å 80,000 francs, hvarmed efter den upställning, som vår budget har, den Belgiska sål. skulle ökas.
Danmark angar, så tinnes på Utr.Ministerns budget upförd en summa, icke serdeles betydlig, för oförutsedda utgifter.
Den upgår icke till mer än omkring 10,000 riksbanksdaler; men dervid är fogadt det tillägg, att, för så vidt oven anförte summe ikke är tillstrsekkelig, saa utanordnes det förnödne belöb, som ikke dermed kan dsekkes, af FinauceDepartementet.
Detta är en förmån, som icke Utr.Departementet i Sverige eger och som gör sitt till att öka den Danska budgeten.
Anckarsvärd nämnde äfven, med afs. på den beskickning, som i ani. af H. M. Konung Oscars frånfälle egde rum till främmande hof, att någon beskickning från England icke blifvit afsänd till svar på den, som åt en Svensk generalsperson updragits för att dit öfverföra underrättelsen om detta frånfälle.
Detta är sannt; men jag vill uplysa derom, att det var K.
M:ts regering på förhand fullkomligt bekant, att så skulle blifva förlndet.
Engelska hofvet har nemi. för sed, att aldrig sända dylika beskickningar.
Afven då H. M. Konung Carl XIV med döden afgick, afsamies, i enlighet med det bruk, som då vid de Europeiska hofven var vidtaget och derifrån Svenska hofvet sål. hade svårt att skilja sig, beskickningar till de serskilda Europeiska hofven för att derom frambära notifikation.
Då sändes numera afl.
Generalen Sljernkrona till London.
Hans beskickning besvarades icke.
Lord Aberdeen, som då varUtr.Mi11 ister i England, aflat en skrifvelse till härvarande.
Engelska Minister, uti hvilken han förklarade orsaken, hvarföre den Engelska Regeringen icke kunde besvara beskickningen.
Jag hade den äran att den tiden vara Kabinettssekreterare.
Den 11 Februari e. m.
M:ts Regering meddelad oell jag kunde säl. derom icke sakna kännedom.
Det var mig alltså äfven nu ganska vid på förhaud bekant att Engelska Regeringen icke för närv:de iner än då skulle sända en beskickning till svar på den, som blifvit härifrån afifårdad.
Detta oaktadt, borde det vara min pligt att i und. föreslå II. M., att icke utesluta Engelska hofvet från samma betygelse om vänskap och aktning, sorn blifvit andra Europeiska hof bevisad.
Derföre erhöll General Lovén K.
M:s befallning att, sedan han först hos konungen i Haag, ett med K.
M. nära besliigtadt hof, utfört sitt updrag att notilicera om Konung Oscars död, till London afresa för samma ändamål.
Vid detta tillfälle liksom 1844 besvarades denna sändning af Engelska hofvet på ett sätt, hvaremot jag icke har den ringaste anmärkning att göra; hvarjemte förklarades att någon beskickning tillbaka aldrig plägade afsändas.
Detta var sål. icke någon felslagen förhoppning, då resultatet på förhand var kändt; men jag hemställer till Eder, Mine Hrr! om det förhållande, sorn lyckligtvis f. n. är rådande mellan Sverige och England, gjorde möjligt att utesluta detta land från en hedersbevisning, som blifvit andra Europeiska makter egnad.
Månne det varit möjligt, varit rätt, varit tillbörligt att en konungens rådgifvare tillstyrkt K.
M:t att afhålla sig från afsändandet af en sådan beskickning, ehuru på förhand var kändt att något svar icke skulle komma?
För min del hade jag ansett det stridande mot min pligt, om jag tillstyrkte något sådant, och jag vågar säga, att ingen biliigtvis kati förebrå mig hvad i detta afs. blifvit gjordt.
Jag har redan långt för detta Ullkam nagifvit att jag icke ämnat ingå i någon tvist med H.
Exc. i fråga om siffror; men jag kan icke underlåta att anmärka, det jag icke förstår, hvaruti våra siffror äro så skiljaktige.
Exc. har uppgifvit att budgeten för ministerstaten i Belgien upgår till 6r>5,000 rdr, men att dä inräknas budgeten till deras marin, fiskerier m. m.; afdrager man nu utgiften för dessa sednare, så måtte skilnaden mel lan de af oss upgifne summor icke blifva synnerligen stor.
Danmark, kom jag till 572,000 rdr, och det slår ungef. in med hvad H.
Exc. upgifvit. H.
Exc. yttrade bland annat någonting, som väckte min synnerliga tillfredsställelse, nemi. att England icke hade för sed alt skicka exlra sändebud vid alla möjliga tilldragelser, såsom dödsfall, thronbestigning m. m.
Englands exempel synes mig så värderikt, att det vore ofantligt fördelaktigt för Sverige att följa detsamma.
För öfrigt får jag aflägga min tacksägelse för de uplvsningar i afs. på det åberopade minister-prot. vid konferensen i Aachen.
Jag har ingenting vidare att tillägga, utan vidblifver mitt yrkaude om nedsättning af 50,000 rdr på minister-budgeten.
Sedan öfverlägguingeu förklarats afslutad samt H.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall til!
Utsk:ts förslag oell dels att anslaget till MinisterStateu sKulle bestammas 4f>6
Dea 11 Februari e. m. till 309.700 rdr rmt., biet' propos. å bifall till Utsk:ts förslag framstäld och med ja besvarad.
Utsk:ts förslag bifölls.
Utsk:t,s yttrande angående hufvudtitelns å en Utlåt, vidfogad tabell uptagne anslagssummor.
Bifölls med erinran om iakttagande af R. o. Ad:s beslut rörande Utr.StatsMinisterns aflöning. 5:te punkten.
M underst rom:
Till hvad StatsUtsk:t i denna del anfört har jag för min del ingenting att tillägga.
Härefter blef propos. å bifall till Utsk:ts förslag framstäld och med ja besvarad.
Föredrogs och bifölls StatsUtskits den 4 och 8 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 52, ang:de anvisande af medel för fortsatta arbeten å Statens vestra stamjernbana emellan Stockholm och Katrineholm.
Efter puuktvis skedd föredragning af Bevilln.Utsk:ts den 4 och 8 dennes bordlagda Betänk.
N:o 13, i ani. af väckta motioner ang:de dels den s. k.
Tolagens utgående på sätt före sednaste Riksdag varit stadgadt, och dels uphörande af våg- och stämpel-penningars erläggande m. m., blefvo Utsk:ts samtliga deri gjorda hemställanden af R. o. Ad. bifallna.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Bevilln.- Utskrts den 4 och 8 dennes bordlagda Betänk.
N:o 14, i ani. af väckta motioner ang:de uphörande af nederlagsrätt för bränvin och sprit m. m.
Utsk:ts förslag i l:sta punkten bifölls; yttrandet i 2:dra punkten lades till handlingarne; den i 3:dje punkten gjorda hemställan bifölls.
Efter punktvis skedd föredragning af Bevilln.Utskrts den 4 och 8 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 15,ang:de den s. k. kurhusafgiften, blefvo Utsk:s hemställanden ronde ifrågasatt ny grund för berörde afgifts uttaxering och ny benämning derå godkände; och bifölls Utsk:ts förslag ang:de afgiftens utgående ra. m.
Den 11 Februari e. ra.
Föredrogs och bifölls Bevilln.Ut.sk:ts den 4 och 8 dennes bordlagda Betänk.
N:o 16, i anledn. af väckt förslag om förändring" i Kongl.
Kungörelsen den 15 December 1854 angående kortstämplingens verkställande.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet StatsUtskds nedannämnde den 8 dennes bordlagda Utlåt:n.
N:0 53, i anledn. af väckt fråga om understöd af allmänna medel åt Professoren m m.
Hedenborg; N:o 54. i anledn. af väckt fråga om ersättning fran Stats verket till afl.
Skeppstimmermannen J. L. Hedströms arfvingar för kontante medel, dem Hedström i lifstiden öfverlernnat till Chefen å den sedermera förolyckade korvetteen Carlskrona, N:o 55, i anledn. af väckt motion, ang:de förvandling till penningar af persedelskatterna; N:o 56. i anledn. af väckt motion om återbäring af oriktig debitering af rotefrihets-afgift å hemmanet Fahlskog N:o 2; N:o 57, i anledn. af motion om eftergift af f. d. LandsKamereraren S.
Föredrogs och godkändes Stat.sUtsk:ts den 8 dennes bordlagda Mern.
N:o 58, i anledn. af återremiss å 6 § af det i StatsUtskits TJtlåt.