Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Divisioner, har jag likväl enfam bestridt r.lla tili Embetet hörande göromål, utan att någonsin påfordra eller nyttja biträda af vice AdvocatFiscalen, hvaraf följden blifvit att denne tjensteman, i stället att sysslosättas inom AdvocatFiscalsContoiret, varit allt jämt oförhindrad att tuorvis med HofRättsFiscalerne föredraga brottmål, och författa dertill hörande expeditioner m. rm
R:drs lön, som fleste åren utgick i Riksgäldsmynt 5 berörde år ökades den till 333f R:dr.
Detta oagtadt och fastän AdvocatFiscalen i Svea HofRätt, hvars jurisdiction lärer varit jtdel mindre än Götha HofRätts, uppbar 400 R:drs lön, blef jag ändå förbigången då Kongl. Majit år 1812 gaf öfrige HofRättbetjeningen 50 procents förhöjning i dess vigtigaste inkomster nemligen Expedtionslösen, jemte en förr saknad rättighet till insinuationsafgift och lösen för communicationsResolutioner.
Likaledes förglömdes jag år 1813» då Kongl. Majit behagade i Mader tilldela HofRättens Ledamöter och Betjening 25 procents förhöjning å ordinarie lönerne* Med desse, mig öfvergangne missöden på Embetsmannabanan, har omsider förenat sig det hårdaste af alla, att nemligen större delen af mine sportlar gått förlorade, genom stift— ningen af en ny HofRätt i Skåne.
Jag har tillförene aldrig beklagat mig; mea Den 6 Junii e. m. 69 jag gör det nu med upprörd känsla, eftersom jag finner den belägenhet förkrossande, att i stället för uppmuntran och belöningar, som blifvit andre tilldelade, mista omkring hälften af de inkomster, som åtföljde mitt Embete den tid jag derå erhöll Kongl. Maj;ts Nådiga Full magt; och detta slag har träffat mig då jag redan inträdt på ålderdomens gibiet och sedan jag genom öfverspända ansträngningar i Statens tjenst förlorat hälften (Tit. A.), och försummat allt hvad som tillhört vården af min enskilta hushållning.
Jag har, må hända, icke uppfyllt hela vidden af de pligter, sorn åligga mig; men mitt samvete säger mig, att jag gjort allt hvad jag förmått; Och i öfrigt vågar jag åberopa de vittnesbörd som ej mindre Kongl. HofRätten (Lit. B.), än äfven Hans Excellence f. d.
JustitiaeCaDzleren m. m.
Jag dristar och hoppas, att nu tjenstgörande JustitiasCanzleren, om han tillfrågas, täcktes lemna intygande, sorn icke motsäger, att jag, på uppsåtets sida, äger någon förtjenst.
Lag och serskildta Författningar, njuter AdvocatFiscalen f:de 1 af Treskiftes samt hälften af Tvåskiftes och Ensaksbö ter, som falla i HofRätten.
Hosfogade utdrag af Saköreslistan för de sist framflutna 6 åren visar, att min anpart uti Sakören från Skåne, Bie - 70 Den 6 Junii e. m. kingen och Halland *), bestigit sig öfver hufvud räknadt till 426 R:dr i 6k. 6 r. Banco årligen.
Härförutän har AdvocatFiscalen från urjniBnestider varit berättigad att uppbära en annan redan den 21 December 1675 af Kongl. Majit i Nåder authoriserad inkomst under Damn af Dombokspenningar, dem Lagmän, Häradshöfdingar och Städernes Domstolar erlägga såsom ersättning och vedergällning tor AdvocatFiscalens omsorg att emottaga, transportera, låta inbinda och i ordninghålla handlingar, Protocoller och Domböcker, som från nämnde Embetsmyndigheter insändas.
Det tillhör mitt oblida öde, att nu icke kunna uppgifva beloppet af denna inkomst för flere år, emedan jag, som icke trott mig komma i behof deraf förlagt anteckningarne derom.
Jag har dock händelsevis återfunnit sådane för åren 1815 och 1816.
Domsäten uppgå till 330 a 360
R:dr årligen, eller öfverhufvud till 345 Rldr Banco.
Då j.ag nu redligen uppgifvit min årliga förlust, sorn efter lägsta beräkning stiger till *)
Då detta sk re Is i .Tuln Månad 2820, gick lytte, att äfven Halland skulle skiljas från Götha HolRätt, Deri 6 Junii c. rn. 771 R:dr Banco, skulle jag misskänna Kongl.
Majus ädelmodiga hjerta kan icke medgifva, attén man, som genom uppoffringar af kropps- och själskrafter under loppet af 20 år besparat åt Staren en Tjensteman *), skulle vid gränsen af sin bana se sig frånryckt utan ersättning de fördelar, om hvilkas bibehållande han genom sin Konungs Fullmagt vunnit den mäst hög-; tideliga försäkran.
Klyfningen af HofRättens jurisdiction minskar väl mine göromål; men jsg vågar hoppas, att icke sådant lånas såsom skäl till afslag å min ansökning, enär jag hvarken beklagat mig öfver göromålens mängd eller afsagt rnig bestridandet deraf.
Fördelen af ett minskadt arbete är utan värde för den sorn sällan smakat hvila och sorn måste önska att få arbeta för att skaffa bergning åt sig sjelf och en talrik Famille. jönköping den 31 julii 1820.
O- Hedenstjerna. *) Jag har trodt mig kunna nyttja detta uttryck, emedan, i fall jag likasom mina företrädare, sysslosaM vice AdvocatFiscalen i AdvocatFisCals-Contoiret, en annan tjensteman måste kalva förordnats och aflönats till bi'ottmålens föredragning. 7» Den 6 Juni i e, m.
Afskrift, Lit. A. Lagmannen Välborne Herr
O- Hedenstjerna har genom stillasittande och trägit arbete ådragit sig åtskillige svåra hemorroidalplågor, som länge hotat med fistulösa åkommor i sätet och alla dermed förenade plågsamma följder.
Som förändrad regime, diet, bmnsdrickning och jämn rörelse äro enda vilkoren för desse, för lif och helsa vådeliga åkommors botande eller lindring, anser jag Herr Lagmannen vara i största behof af en längre tids tjenstledighet, för att under ingående sommar få tillfälle iagttaga och begagna de föreskrifter, jag, såsom dess Läkare, i detta afseende lemnat och hvilka omöjeligen kunna verkställas under utöfningen af Herr Lagmannens mödosamma Embetsbefattning.
Så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.
Jönköping den 12 Maji 1820.
Frans Eneroth. M. D. Chir.
(Sigill). lofskrift.
Lit. B. j . ■ •
Kongl, Maj:ts och Rikets Götha HofRätt
Den 6 Junii e. m. gör vetterligtj att AdvocatFiscalen i denna Kongl. HofRätt, Herr Lagmannen Välborne O. Hedenstjerna begärt vittnesbörd om sitt förhållande såsom tjensteman under loppet af den tid han AdvocatFisralsEmbetet innehaft; och får Kongl. HofRätten i anledning häraf meddela, att Herr Lagmannen sedan inträdet på tjenstebanan härstädes den i November 1800, oafbrutet ådagalagt en på säkra kunskaper, ljus urskillning, rättsinnighet, nit och mångårig öfning grundad Embetsmanna skicklighet, och såmedelst ej allenast fullkomligen uppfyllt allt hvad Kongl.
HofRätten i afseende på AdvocatFiscals-Embetets värdiga förvaltning kui»mt önska, utan ock derunder tillvunnit sig den uppmärksamhet, hvilken, oskiljaktig från ali sann förtjenst med dubbel rätt ägnas åt den anspråkslösa öfverlägsenheten; och är det med särdeles nöje Kongl.
HofRättens vägnar, (Ledamöternes underskrifter). L. S. Adrian.
C. Af den anledning att Herr Lagmannen O, Hedenstjerna begärt att af raig erhålla betyg 7$ Deri 6 Junti e. m. öfver dess förhållande i utöfningen af det honom anförtrodde AdvocatFiscals Embete i Kongl.
Majrts och Rikets Götha HofRätt, varder härigenom bemälte Herr Lagman det välförtjente vittnesbörd lernnadt, att under dea tid jag JustitiasCanzlersEmbetet innehaft, jag alltid funnit Herr Lagman Hedenstjerna uti uppfyllandet af sina pligter hafva ådagalagt det oförställda nit och den utmärkta skicklighet, som tillhöra en värdig Embetsman och hvarigenom rättighet vinnes till förmåns agtning och förtroende.
Hvilket jag nied särdeles tillfredsställelse nu finner ett tillfälle att härmedelst intyga.
Originalerne till ofvanstående afskriften jemte Bilagorne Lit.
D. och E., lära finnas ibland handlingarne till det ConseilleProtocoll, som fördes, dä Kongl.
Maj:t i Nåder heviljade den sökta sporteiersättningen med 500 R:dr Banco.
Otto Hedenstjerna.
Herr Cederfchjöld, Per Gitflaf' Sedan BanccIItskottet upplyst, alt föregående Riksdagars BancoUtskott på eget be - Den 6 Juivii e. m. 75 våg och utan Riksens Ständers vettskap, vidtagit serskilta dispositioner af Bankens silfverfond får jag vördsammast föreslå, att ingen sådan disposition må af nuvarande BancoUtskott äga rum, utan Riksens Ständers vettskap och samtycke.
N;o 3.'
Grefve Gyllenborg, Johan Hemling:
Då under en flygtig läsning af Oeconomie- och Besvärs Utskottets Betänkande, i anledning af flere Bonde-Ståndets Ledamöters motioner om inrättande af BeklädnadsDirectioner vid Indeldte Cavallerierne, jag trodt mig finna att med ledning af förhållandet af BeklädnadsDirections inrättningar vid indeldte Infanterierna, Utskottet tillstyrkt enahanda inrättning, vid indeldte Cavallerierne, får jag i egenskap af både Rust- och Rotehållare anmärka , att förhållanderne i desse afseenden äro af ganska skiljagtig beskaffenhet.
Vid indeldte Infanterierne, äro årliga bidrag af Rotarne, till Soldats beklädnad, i grund af Författningar bestämde, både till belopp och tid för deras utgörande, och dä förbindelserna i desse afseenden, äro för alla Rotar lika, äfvensom behofven, och Kronan, genom BeklädnadsDirectioden, besörjer beklädnaden, saknas icke för desse BeklädnadsDirectioner hvarken penningar att använda eller anledningar till disposition deraf.
Deremot vid indeldte Cavalleriet, åt - 76 Den 6 Jann e. minstone vid Lifregementets HussarCorps, där jag är Rusthållare, är åter förhållandet helt annorlunda: där är ingen förbindelse, genom Contract tilt årliga bidrag, eller beklädnads anskaffande, å bestämda tider, utan beror sådant, på behofvet deraf, hvari sig mycken olikhet företer, dels i följd af Cavalleriets mera eller mindre begagnande, dels af Hussarers eller Dragoners mer eller mindre agtsamhet , att Munderingarne vårda; och då behofvet af en större beklädnad, möjeligen icke visar sig förr inträffa, än efter flere års förlopp, tror jag, att förtroendet till inrättningar af Cassör, icke i allmänhet är så gynnande, att man skulle i förväg, för flere aflägsne års behof, dertill vilja göra sammanskott.
Det kunde således hänJ da att BeklädnadsDirectionen blef overksam, i saknad af medel, hvilken overksamhet i alla fall förekommer mig skola inträffa, dådesmär-, re detaillerne af Rusthållare® utgifter, som förekomma flere gånger om året, i afseende på de så kallade mindre defecter, såsom lagning af mundering, linne, skor, stöflor m. m. äro 6ådane till deras beskaffenhet, att jag icke anser lämpeligt, icke en gång verkställbar^ att en aflägse varande BeklädnadsDirection, skulle vara i tillfälle, att hvarje förekommande serskildt behof kunna ombesörja, utan att desse små detailler, nödvändigt måste, som hittills, komma att Rusthållarne besvära.
Då jag således ej allenast förmodar att ingen Rusthållare, emot sitt bifall kan förpligta?? till beredande af en Cassa för framtida Beklädnadsbehof; utan äfven, som anmärkt är, hyser den Den 6 Junii e, m. 77 öfvertygelse, att de besvärligaste defaillerne, för beklädnadens åriiga underhållande, icke kunna annorlunda, än af Rusthållare, ombesörjas 5 anser jag inig äga anledning till det omdöme, att föreslagne BeklädnadsDirectioner vid indeldte Cavalleriet, åtminstone LifRegementets HussarCorps, skulle blifva utan allt ändamål och utan all befattning; börande frågan derom förfalla, så vida icke, hvarom likväl icke nu fråga är framställd, passevolance för rustningsskyidigheten för häst och karl blef, i ett för.allt, träffad; anhållande jag vördsammeligen att genom återremiss af Betänkandet få anmoda Utskottet, att meddela närmare upplysande omdöme i detta afseende, äfvensom utveckling af hvad efter Förslag borde blifva BeklädnadsDirectionernes åligganden, och huruvida i mindre detailler, någon omsorg icke dessmindre borde Rusthållare tillkomma, hvarom Utskottets tanke icke kan af Betänkandet inhemtas; så vida, vid nu varande förhållanden Utskottet icke inser att BeJ klädnadsDirectionerg inrättning vid Indeldte Cavalierier, åtminstone LifRegements Husarcorps, vore olämpelig, och således utan ändamål att föreslå.
Det är ej i afseende på systemet af den allmänna undervisningen vid Rikets Läroverk, i 78 Den 6 Juniie. nu eller på bestämmande af dithörande ämnen 5 dessas indelning samt methoderne för deras bibringande, som jag för ett yttrande af mig utbeder ett rum uti HöglofL Ridderskapets och Adelns Protocoll.
Jag skall blott fästa mig vid en detaille af ämnet, hvaruti jag tror den medfödda rätts; känslan och tankan på medborgares ömtåliga-i ste rättighet vara tillräckliga att skapa ett omdöme och att ålägga ett yttrande. usta Sectionens 5 Cap. 4 §.
SkolOrdningen innehåller: ”Ej må den (till Lärjunge) antagas som icke kan för Läroverkets Rector styrka, att han genom egna tillgångar, eller andras understöd kan sig vid Läroverket uppehålla. ” Jag vill ej misskänna motivet för detta stadgande, så vidt som det innefattar en Styrelsen värdig omtanka att förebygga vådorna af en obetänksam utöfning utaf menniskans ädlaste begär till moralisk förkofran och derpå grundade relativa anspråk i samhället.
Den åberopade §. gör en skillnad emellan den bemedlade och den medellöse till dea grad, att den ena eller andra af dessa egen. skaper berättigar till eller utesluter ifrån begagnandet af samhällets allmänna anstalter till Den 6 Junii e. m; 79 kunskapers meddelande, Den sätter den ärfda eller tillfälliga lyckan till domare emellan medborgares anspråk redan inom de första beredelseåren för användbarhet och förtjenst.
Den sträcker prohibitivsystemet, såsom tillämpadt emot moraliska anspråk, in på ett gebiet, dsr det står främmande för billiga förnuftsgrunder , och; har genom ett för den obemedltde redan i förväg lagdt hinder att tillgodonjuta de förmoner, hvartill utmärktare natursgåfvor och dessas värdiga användande synas berättiga, trädt för nära medborgarens ädlaste rätt.
De'missbruk, som af en bibehållen jemnlikhet i allas rättigheter, att begagna allmänna Läro-anstalterne kunna uppkomma, böra lika litet afskräcka derifrån, som möjliga undantag från en gifven regel bevisa regelns origtighet.
Den möjliga beräkningen, att genom försvåradt inträde vid Rikets Läroverk vända en mängd meddellöse ynglingars verksamhet till handtverk och näringar, tillåter jag mig emotse ouppfylld.
Jag tror, att endast förmonligheten af dessa sednare och beredde bjelpemedel till inhämtandet af nödige kunskaper för deras bedrifvande, medföra ett sådant resultat.
Jag föreställer mig ej, att ett snille (yngling eller man) i harmen öfver att ej få utbilda sig till Lärdomsidkare eller Statsman, blir en duglig Handtverkare, och ej att denna sednare, genom bristande skydd eller allmänna hjelpemedel för sitt handtverk skapas till en god författa - 8o Den 6 Junii e. mi re eller en duglig embetsman.
Det tillhör Stater. at. bereda och vidmagtbålla medei till utbildande af olika anlag till olika slags gagn i Samhället; ej att genom tvångsmedel, truga den ena medborgaren till ett mål, den andra till ett annat.
Allmänna Begvärsoch EconomiUtskottet, uti dess nu upplästa Betänkande, föreslagne redaction af stadgandet uti ifrågavarande §■, långt ifrån att åsyfta något förändradt resultat vid stadgandets tillämpa ning, endast bestämmer en vilkorlig föreskrift för vederbörande SkolLärare att för meddellösa ynglingar, som önska inträde vid Läroverken, söka bereda tillgångar för underhåll under läroåren, så vågar jag, uppå de skäl, jag åfvan haft den äran anföra, vördsamt anhålla om Betänkandets återremitterande.
Bilagor till PleniProtocollet för den 11 Junii, förmiddagen.
N:o i» Grefve Spens, Carl Guftaf:
Att den hvars ägande befattning icke tillåtit - Den ii JunU f. rn‘. 8< låtit honom sarala någon ege&telig juridisk kunskap, uppträder för att taia ienLagfråga , torde i ock för sig sjelf behöfva ursägtas; jag vågar i detta afseende anhålla om Ridderkapets och Adelns öfverseende, stöder serskilt hoppet derom på nödvändigheten, serdeles i denna tid, grunda alla beslut i creditfrågor, der Staten på ett eller annat vis deltager, på oomkullstötliga principen Vore det i närvarande ställning antingen verkligen mindre, eller mindre erkändt, vigtigt, hvad utgång de ta frågorna om Realcredit, hvilka vid denna Riksdag äro anhängige, kunna taga, skulle jag ej med mina anmärkningar upptaga Ridderskapet och Adelns dyrbara tid; nu har jag trott, att då vidden af ämnet är stor och icke allt lått ihogkommes af en ock samma, det vore hvars och ens skyldighet, att i detta mål anmäla ds brister, han trodde sig ae i den deraf gjorda framställningen.
Lagutskottet har utveckladt sin åsigt af inteckning t fast egendom i sex serskildta Betänkandea; det kan hända, i fall jag i anledning af flera deribland än detta, kommer att yttra några ord, att jag då nödgas åberopa hvad som förut blifvit anfördt; äfven för den händelsen uther jag mig Ridderskapets och Adelns benäg4 na öfverseende.
Jag är äfven ganska öfvertygad, att Lagutskottet* Herrar Ledamöter, innan de yttrat sig öfve* Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. V Band,» <5 beri ii Hinn Ji ni. de särskilta Irägorne, stadgat sin öfvertygelse derom, hvad inalles inteckning är, efter närvarande förmer, och likaledes om hvad den borde och kunde vara; och betragtandet af dessa sex Betänkanden såsom ett helt, bör således åtminstone ej a» Utskottets Ledamöter misstyckas, Det är ostridigt alt hvar medborgare, enligt theorien, bör vara lika öförhindtad att grunda ett förtroende för sig hos andra, på hvarje egendom, söm han i samhället är erkänd att äga, och med hvars tillhjelp harl kan realisera löften.
Den form hvarunder Staten underlättar för enskillt man ett sådant grundande af förtroende, eller* söm är detsamma, genom sin åtgärd gör realiserandet af deri enskildes löfte oberoende af hans enskilt» och just derföre möjligen föränderliga, vilja och förmåga, kan vara tvåfalldig och antingen bestå i fästandet af ansvar vid öuppfyllda förbindelser* i en bestämd påföljd för den per: json sorn brister, eller ock i ett serskillt åtas gande att besörja uppfyllandet örn så behöfs, i serskillt försäkran om tvunget eller frivilligt användande af de medel* hvarmed personen förmält sig ärna, i fall han ej annorlunda kan, verkställa det som han utläst sig till.
Det förra löftet 3f Staten anses i icke o'- betydlig mohn grunda perfonalcrediten,det sednare är den enda grunden för ligheteh äf Statens åtgärd i det sednare afseendet mates likväl hufvudsakligen efter fol— janne omständigheter: först 3 huruvida deri éi Deti 11 Junii J. mi 85 gendöm eller det medel att realisera löften , för hvars användande
Staten uti det uppgifna fallet ansvarar, är noga bestämdt och beskrifva, och för det andra huruvida Staten sjelf ar mer eller mindfe^säker att kunna verkställa sitt åtagande och derföre iean lemna cin försäkran iner eller mindre ovillkoillg.
Ty allt hvad Staten gör obestämdt, elier med villkor, är olämpligt, åtminstone så framt vilkoret sjelf icke är ytterst tydligt angifvit; dubbelhet pa-ssar Staten mindre än något annat.
Om således, som sades, det
Visserligen är én ostridig rätt lör hvarje samhälls medlem, att på all den egendom han erkännes äga, få grunda förtroende under tillhjelp af en sådan Statens garanti, följer dock, att denna offentliga afsättning i praktiken måste inskränkas tili endast de égendomsarter, som kunna bestämdt beäkrifvas och ovilkorfgt anvisas till pant.
Begge dessa egenskaper har , iner än något annat den löfa panten ty dess iiatur kan beses, och behöfver således ej beskrifvas. äfvensom eté betydligt vilkor för Verkställandet af pantgifvarens löfte, genast bli t ver genom deså omedelbara öfverlémnade eller disposition verkställda
Men näst efter, och utom den lösa panten, har åter endast jnllkonilig fo/tiahet dessa egenskaper, sorn göra pantsäUrnng under Statens skydd lämplig jag menar med full-; komlig fastighet bär den fasta egendom, tili hvilken äganderätten är sä fullkomlig, sorn deb han vara; en sådan kan med fä ord beskrifiäs, ty hvar medborgare är skyldig att kän®^ *4 Bin il Junii f. »i, och vet också ganska säkert, hvad full äganderätt betyder.
Ansvaret, som af Staten åtages, att panten skall blifva använd i det utsatta fallet, behöfver likaledes icke vara det ringaste vilkorligt, ty blotta transporterandet af äganderätt till egendom, sorn ej kan bortföras, är alltid i Statens magt, och det egenteligen enda fall, då oftanämnde ansvar mäste blifva vilkorligt, är när Staten förut åtagit sig något annat ansvar för transporterandet af äganderätten till samma egendom i vissa uppi gifna fall till större eller mindre del.
Uppstår åter frågan om pantsättning af fast egendom, till hvilken pantgifvarens rätt sjelf är vilkorlig eller ofullkomlig blir beskrifningen i pantsättningsdocumentet, af alla dessa äldre vilkor, vanligtvis svårare.
Men, utan att den blifver noggrann, är sjelfva åtgärden icke sådan den borde, och pantägaren blir på visst sätt bedragen.
Om förhållandet är, såsom jag i »anning vill tro, att hus på ofri grund, utgöra en hel betydlig dass af i samhället tillåten egendom, och för hvilken alla de vilkor, hvarigenom pantgifvarens äganderätt är inskränkt, kunna begripligt för hvar och en utsättas med de korrta och bestämda orden, att egendomen är på ofri grund, hälst så vida årliga tomtörens belopp äfven i documentet upptagas; då medgifves visserligen, att inteckningen af sådan egendom icke egentligen är olämpligt men just dessa utsättande»
Den 11 Junit /. m. i »nteckningsdocumentet borde då äfven vara bestämdt föreskrifna i sjelfva inteckningsr Lagen.
Man har vid denna Riksdag mycket talat om ait en värdering på fast egendom alltid borde åtfölja inteckningen, på det att pantägaren, och den hvarpå han sin rätt öfverlåta kan, må hafva utväg för sig öppnad, att lära känna värdet af pantén.
Men ehuru angeläget detta är, förekommer likväl, att nämnde värdering, äfven med hvad värderingsgrunder man följa vill, icke kati blifva mer än approximativ rigtig, och alldeles ej kan af Statsmagter garanteras, utan att Staten frångår med detsamma sitt egenteliga ändamål.
Äganderätten är deremot just i detta ändamål angifven att böra skyddas, sådan den tillhör hvar och en; och hurudan den är, (näste kunna af offentliga handlingar inhemtas, så vida denna rätt nu mera endast uppstår genom fång, som i sådana handlingar blifvit förvarade.
Naturen af hvarje äganderättens villkor måste således kunna beskt ifvås, och åliggandet för Domaren, att låta ett sådant beskrifvande inflyta i pantsättningsdoeumentet är så mycket lämpligare att stadga, som det är i ali sin vidd möjligt, och tili och med lätt, att verkställa.
Under vilkor deraf, skulle jag således för min del tillstyrka inteckningsräit af hus på ofri grund, men jag hemställer, om icke, när detta antages, äfven flera andra classer af vilkorlig egendom borde få på lika sätt pantsättas.
Jag ser intet hin - 86 flen 11 Junii f< ml der» att man enligt samma raisonement skulli» kunna räda till inteckningsanstaltens utsträcka ning, på lika skäl ock under samma förmer.» tili flera andra egendomsclasser, till och med arrenderäftigheter, lifstidscomracter, och så vidare med ständigt iakttagande deraf, att pant’- tagaren finge hvarken mer eller mindre rätt hos sig pär tsatt, än den pantgityaren verkligen ägde och kunde öfverlåta, samt att dessa rättigheters b. skaff: nhet bletve i pantsättningsdocumentet noga beskrifven.
Jaar tror således att första Momentet af InteckningsFörordmngens ic §.» antingen bör efter törj godkänd princip ännu ytterligare ber stämmas b; -tom en korcäre, och så lydande srcdaction:
Ej trid inteckning beviljas, i annan egendom än hvartill gäldenärtn äger juli ägande rätt.
Eiler ock, att den bör lyda ; Säker inteck*- ning i egendom, hvartill gälde.närens ägande rätt ej iir fullkomlig, dugge Domaren, att Jöre. inteckningens beviljande infordra uppgift på, och vid beviljandet anjov a, de vilkor, hvaraf denna äganderätt är, elter efter redan gjorde fladgcmdpi kan blifva in/kränkt.
Med den sednare redactionco klefve inteckningsrätt medgilven för hus å
Qiri grund, inclusive med all annan vilkoilig egendom.
Dock skulle jag för min del tycka, att (ormen för pantsät ningsrätt af all ofullkomlig egendom bör, till undvikande af alla misstag vara bestämdt skild från samma form fp.f den fullkomliga.
Då det således i.cke mig Den 11 Junii, f mi I;; Veterligen är något hinder, att icke t, ex. äfven rättigheten, att mot ett vistt arrende, under vissa är, innehafva en annans egendom, med andra förmer, än inteckning, skulle kunna pantsättas lagligen i alla de f»ll, då den lian säljas och öfverlåta^, ser jag ej, hvar-* lör icke hus på ofri tomt, sam qckså Er en vilkorlig egendom, kunde med begagnar^ de af dessa från inteckning bestämdt skiljda utvägar pantsättas; sä mycket mer som lagen för öfrigt fästar, och alltid fästat, .den serskilda formen för öfverlåtelse af, lagfart och fasta, endast vid de egendomar, hvaraf äganderätten är fullständig.
Jag tillstyrker således af de tyå nyssnämnde redactionerne företrädesvis den första.