Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som fästade på himlen sina stjernor Och bar blott dam och krutrök på sin rock.visa huru mycket den mest välmenande är längt ifrån att säga, hvad man verkligen tror sig hafva yttrat, alldeles som Dumoustier säger om älskaren:
Un pauvre amant dit ce qu ’ il pense,
Sans penser ä ce qu ’ il dit.
Sitt mod blott kunde han ur faran berga,
Han tog den snöda lyckan aldrig fatt:
Men mer än kronor vägde dock hans värja,
Och säkrare än de satt hjeltens hatt.
Hvi, kämpabard, med nordens vålnad gräfves Ej ock dess lif ur högen fram igen?
De gamle hjelmar fejar man förgäfves,
De bäras icke opp af nya män.
Det skall bli kändt, ditt språk ur hjelteverlden Som södern tror ett skri från vildars zon,
Förr bars det kring på karolinska svärden Nu skönt det bryter fram i harpans ton.
Ditt och den store kungens hemland blickar Nu stolt på dig, som förr på honom, ner,
Och när det en gång dig till honom skickar,
Han nöjd sin skald ett kungligt handslag ger.
(Jeraför Vitterhetsförsök af Beskow, 3: dre uppl.
sid. 137).
Ett hittills otryckt poem från Beskow till Tegnér hafva vf~ erhållit tillåtelse att här i utdrag meddela.
Med anledning af jubelfesten utgifver nämligen dr Elof Tegnér ett större arbete med titeln nUr Esaias Tegnérs papper: Bref från samtida till Esaias tegnér ”.
Boken som omfattar inemot 500 sidor i stor oktav, inne * håller följande afdelningar: I ungdomsåren 1801 — 1806 (bref från skaldens broder Elof Tegnéi, från Lars Gustaf Tegnér, M. Choræus, E.
G. Geijer och J. Kragh Höst, ” den svenska literaturens apostel i Danmark ”); Tegnér i Lund 1809 — 1826 (bref från C.
A. Agardh, J.
C. Askelöf, Atterbom, Adlerbeth, N. v. Bosenstein, P.
Ling, C. Molbech, M. Franzén, A. v. Hartmansdorff ', H. Järta, C.
G. af Leopold, J. O. Wallin m.
); Tegnér i Wexiö 1826 — 1844 (bref från Reuterdahl, Wieselgren, C. Fr. af Wingård, J.
H. Thomander, A. Oehlenschläger samt åtskilliga af de förut nämda).
Till korrespondenterna hörde äfven en följd af år Bernhard v. Beskow.
Hans första bref till Tegnér är skrifvet i September 1824, omedelbart efter ett besök i Lund.
” Huru rörd var jag ej ” — heter det i detta brefJag har dock förnummit,, att mina vers likväl blifvit af vissa vederbörande med misshag bemärkta, och det förför mig att tro, det de ej äro åtminstone utan all effekt.
— ” då jag första gången stod ensam inne i ditt skrifrum!
Allt var der heligt för mig, och d&amp; jag stannade vid skrifbordet, sade jag i tysthet för mig sjelf
Det är då här som skalden hvilat,
Sin gudavigda skaparhand!
Det är då härifrån, de ilat, de ljud, som tjust hans fosterland!
Här läggs hans gyllne lyra ofta, då den ej tryckes till hans barm, och Pindens blommor evigt dofta kring denna låga fönsterkarm.
De öfver denna tröskel tågat de gudar, han oss återgett, och himlaelden här har lågat frfin rosenkrönta altaret.
Här hördes Axels djupa klagan,
Marias tårar flöto här,
och Karolinm uti sagan
satt hög och blek på stolen der.
Hit uppsteg Sjelten ur sin kista, besökte skalden mången natt; af målare är han den sista, för hvilken Karl den tolfte satt.
Här ligga Nattvardsbarnens kransar, som de, oskyldiga och små; en ängel hvaije år dem ansar, att de för himlen blomstra må;
Här uppsteg Frt&amp;yof ifrån sätet vid gästabudet hos kung Ring, och salen gungade vid fjätet, som här den väldige gick kring.
I ett annat bref, dateradt Stockholm 24 maj 1825, skrifver Beskow till Tegnér: ” Så har då äfven Sverige sin Iliad!
Den dag skall komma — och den är till en del redan kommen — då främlingen skall lära sig vårt språk, för att läsa Frithjof på modersmålet.
Hell dig, du Brages son, i hvilkens öra gudarne hviskat sina höga tankar, i hvilkens bröst det gamla norden lefver och för
6Ett motstycke till Tegnérs poem är visserligen sorgspelet
“ Blanka * *, som nu vankar öfver bräderna, tiggande om en hederlig begrafning.
Jag vet ej om hufvudpersonerna äro
nog tragiska, att förtjena döden; men om så är, meritera
de ingen annan art deraf, än hänga.
Man ser nu sällan
något svenskt bröst, som är så mycket värdt som ett väl
hvars öga fornverld och natur upprulla sina skönaste taflor!
Du är ditt folks harpa, i hvars toner dess ädlaste ljud uttala sig.
Norden skall icke dö, så länge en romans af Frithjof lefver.
Den, som ej känner sig ibland gudarne, då han läser detta stycke, honom hafva de för evigt stängt sin tempelport.
Jag önskar nu intet mera för svenska lyrans heder; jag är stolt, att äfven kalla mig svensk literatÖr, en titel som varit nära att blifva.
utan betydelse. ” — —
Efter att hafva fortsatt med några lika högstämda rader af egen förtjusning, tillägger korrespondenten: ” Allmänheten är på det högsta tacksam för denna din sångmös sista och yppersta skänk.
Namnen Frithjof och Tegnér sväfva på alla läppar, och jag hoppas, att ropen på en ny upplaga snart skola bevisa, att entusiasmen icke inskränker sig till blott beröm.
Då boken är skrifven för alla tider, och icke blott för våra dagars publik, skall intresset för densamma äfven dagligen mera till-, än aftaga. ” (Våra läsare torde nu återgå till de Beskow-Ridderstolpeska brefven i texten sid. 79).
* ” Blanka ”, tragedi i 5 akter af A. Lindeberg, belönades af Sv.
akademien med andra priset, uppfördes å k. teatern 18 * 22 och utgafs samma år af.
trycket, Det var om detta stycke, Andreas Möller skref i Aftonbladets första årgång:
” För att gifva oss exempel På en genialisk kupp,
Farbror Mårten gaf sig upp Bidande, mot ärans tempel;
Storma ville han dess port —
Hästen hade sjelf han gjort:
Bida, rida ranka
Hästen hette Blanka ” o. s. v.
Poemet finnes i sin helhet anfördt i ” Interiörer ur det literära Stockholmslifvet ”.
— I pamfletten ” Flugsmällan ”, utgifven 1882 återkom Beskow till ämnet och skref:
Utan blygd och försyn du visar publiken din blanka.
— — Lagrar för henne ej gro; skogarna annat oss ge.rökt gåsbröst från Skåne.
— Detta gäller ej blott om författare, men äfven om de, som äro föremål tor deras sånger.
— Förlåt mig mitt dumma snack.
Addison berättar om en man, som haft en gét till amma och deraf alltid, när han var ensam, gjorde bocksprång på golfvet.
Så händer det äfven mig.
Nyheternas tidehvarf är, som du vet längesedan förbi.
Mest är man i förlägenhet, när “ Argus “ — som han behagat göra i år — ej sofvit gårdagsruset af sig förr än följande dagen på aftonen, och då först kan visa sig för folk.
— Ämnen torde äfven tryta sedan kongl.
rådet (jag höll på att säga slottskanslirådet) Malmström fått stora Tuna pastorat.
I går hade jag den hedern att vara på en maskerad hos h. ex. Moreno *, der jag snart sagdt ej såg andra karaktersmasker, än de som voro omaskerade, på dylika nöjen ej egentligen kunna gå ut på att äta, eller att spela kort, så böra de naturligtvis ega föga lif, inom Stockholms-publiken.
Den aktnings- och älskvärde tillställaren har ej dessmindre den förtjenst att vara ungefär den ende, som bemödar sig att skänka Stockholm prerogativerna af en hufvudstad.
Om — som jag ej sjelf såg, då jag tidigt aflägsnade mig — vår vän Raab slutligen sjöng och agerade den så kallade Svinvisan i Telge för sällskapet, så var det visserligen värden ovetande och mindre lämpligt, men nog har det blifvit mig försäkradt af flere som hört det — — I morgon bittida reser jag med Byström till Upsala, der han skall rådgöra med rektoratet om ett monument öfver Linné * *.
' Bernh.
Beskow.
* Spanske ministern.
* * Vi nämna i förbigående, att frih.
Ridderstolpe stod i vänskapligt förhållande äfven till Byström, hvarom vitnas af en mängd i Ridderstolpeska arkivet ännu befintliga bref.t
Carissimo amico!
Mycken tack för senaste nöjet på Tidön.
— Det är
karl, att hålla ord.
— Men var det icke “ endiableradt "
(det låter så illa att svärja på svenska) att jag måste göra en
krok, just som jag hade hästarna förspända till Westerås?
Men mången ej till höger vill för det, att krogen är till venster.
Den krog, som nu drog mig till venster, var det Beskowska kontoret.
Du kan nämligen ej föreställa dig, att jag efter min sal.
fader, som afled i febr.
1820, ännu, efter nära 5 års förlopp, ej fått utdelning, men att vi nu skola drabba tillsammans derom, för att till den 1 okt.
hafva allt uppgjordt.
Till en sådan féte låter man ej bjuda sig två gånger, emedan den som försummar första bjudningen, torde bli af med sin andel i hela kalaset.
Boet är likväl ej i bankrutt-tillstånd, men den långa tidsutdrägten borde ha till orsak dels svårigheten att föryttra ett större lager effekter, dels något annat, som jag heldre muntligen än skriftligen förmäler.
Får se, hur fet jag blir, när steken gått rundtomkring.
Emellertid gingo min hustru och jag miste om ett par glada dagar på Tidön, som i vår tråkiga tid ej ofta stå till buds.
Var god och förnya vår ursäkt för friherrinnan; för dig, såsom sjelf affärskarl, torde den vara Mysande.
Jag är jemmerligen smidd i renskrifvare-oket, och Skogman står öfver mig med luntorna, som engelen stod öfver Bileams åsna.
Den talade och jag skrifver — voilä la difference *.
* Beskow var vid denna tid protokollsekreterare i handels-och finansexpeditionen; statssekreteraren Skogman var hans forman.
— Samma uttryck om Bileam och åsnan förekommer, eget nog, i det förut citerade och ungefar samtidigt skrifna brefvet till Tegnér, en epistel som, förutom de af oss anförda högstämda stroferna, äfven innehåller skämtsamma uttalanden, sådana som tillkänna-gifvandet, att Beskows lyra gistnat så gement efter det starka regn,Stockholm l3 / i 1825.
Ehuru Argus sökt förlöjliga (bland annat) våra hederliga förfaders vackra sed, att vid ingången af hvarje nytt år tillönska sina vänner allt godt och nedkalla öfver dem den högstes välsignelser, kan jag, som ej ännu är så ny-modig som Argus, och som gema önskar lefva more parentum, ej uraktlåta, att äfven för dig skriftligen förnya välönskningarna för din välgång, dem jag redan i tysthet gjort i mitt hjerta.
Tack derjemte för lyckönskningen till den akademiska lagern, som, lika med den kring skinkorna, först grönskar i december *.
Det nöje jag dermed gjort mör och slägtingar kan af ingen timlig utmärkelse uppvägas, och är jag derför Akademien verkligt förbunden.
Jag ämnade med denna post sända dig sjelfva poemet;, men som jag af min hustru inhämtat, det herrskapet torde vara att hitförvänta innan utgången af nästa vecka, och då dina sista timmar i ditt residens * * äro för dyrbara, att med dylikt lappri upptagas, håller jag för bäst, att uppskjuta • med meddelandet af rim verket till din hitkomst.
Jag har varit och är ännu strängt sysselsatt med några poetiska arbeten, såsom tulltaxan, lurendräjeri-förordningen, gårdfari-handeln, etc. Spar således mina meddelanden i ett och annat till de kunna ske muntligen.
for hvilket hon var utsatt under vägen från Lund till Stockholm, att hon nu icke ens var användbar att hugga till torrved, hvaijemte hans röst, såsom han uttrycker sig, ” af det gemena bränvinet på gästgifvaregårdarne blifvit ännu.
mera skrällande än forut ”.
Han ber derför om ursäkt, att han ej kan tala skaldernas språk, utan håller sig till den jerngrå prosan, såsom bättre passande en bruks-egare.
* Beskows skaldestycke ” Sveriges anor ” belönades på Svenska akademiens högtidsdag i december 1824 med stora priset »
* * Landshöfdingeresidenset i Westerås.
Ridderstolpe förordnades 1822 till vice landshöfding i Westmanland och utnämdes följande året till ordinarie landshöfding öfver detta län, hvartill 1824 kom fullmakten att vara ståthållare på Westerås slott.Stockholm den 12 april 1847.
Samtidigt med detsamma mottog jag från Upsala tidningen om Hans Järtas död — en förlust för det allmänna och särskildt för Svenska akademien och för den hädangångnes många enskilda vänner.
För mer ån tretio år sedan hade jag den lyckan att göra hans närmare bekantskap.
Han uppmuntrade mina första steg på författare- och embetsmanna-banan, och omfattade mig alltsedan med en aldrig skiftande vänskap.
Svenska akademien är bäst i tillfälle, att uppskatta den nya och den gamla tidens celebriteter.
Hon har nu två lediga rum (efter Tegnér och Järta), hon hotas snart med förlusterna af Franzén och Geijer.
Den store Berzelius är fortfarande sjuklig.
Och då man söker för de redan inträffade och för de hotande förlusterna motsvarande ersättningar -- — ack, då vet man ej hvad man skall tänka om den nya tidens hån öfver den gamla, om det unga Sveriges sjelfbeprisning och rop på högre ljus och framskridande eller om man ej nödgas instämma i skaldens ord:
” — — den nya tiden är fattigdomens tid, den rika är forliden ” Orden äro Tegnérs, i dedikationen till Norberg (af Nattvardsbarnen).
Med detta citat anse vi oss kunna lämpligen afsluta dessa med anledning af Tegnérsjubiléet offentliggjorda utdrag ur den Beskow-Ridderstolpeska brefvexlingen.
Io tuo Bernardo.
Kungliga barnsöl och en kunglig risbastu.
En återblick på flydda tider.
I Köpenhamn har i dessa dagar utkommit en intressant liten bok med titeln “ Billeder af livet ved Christiap den femtes hof af R. Mejborg “, hvarur vi till inledning återgifva några roande episoder, jemte det vi tänka anföra ett och annat rörande hofceremonielet i vårt eget land vid dylika tillfallen.
Då danska prinsessan Fredrika Amalia, Fredrik den-tredjes dotter, skulle föras till dopet den 12 augusti 1649, infann sig riksrådet friherre Bengt Skytte såsom representant för Sveriges " konungahus, med en ansenlig svit af adelsmän; den 11 augusti blef sändebudet afhemtad med stor ståt af 100 adelsmän meji 50 karosser, hvilka foro honom en mil till mötes.
Från Österport, genom hvilken han kom in, och upp till slottet, der han inlogerades, stod hela borger-skapet i gevär med sina brokiga skrå-fanor och affyrade tvänne salvor då gesandten tågade förbi, under det 27 kanonskott helsade honom från vallen.
Samtidigt ankom den holländske residenten från Helsingör, der han bevakade sitt hemlands handelsintressen, samt den utsedde tronföljaren prins Christians enka, Magdalene Sibylle, hvilken mottogs af en stor och utvald skara adliga herrar och damer till häst och till vagn samt af borgerskapet i vapen.
Nästa dags afton, som var en söndagsafton, försiggick dopet i riddarsalen, hvilken i anledning deraf var öfver- klädd med dyrbara tapeter och präktigt upplyst.
Här infann sig hela riksrådet, jemte confessionarius, som skulle förrätta dopet.
Då alla dessa intagit sina platser, fördes de främmande sändebuden med stor prakt från flygeln, tvärs öfver den med rödt kläde belagda gården till riddarsalenr medan stadens alla kyrkklockor ringde, och trumpeterna blåste i slottsgården, så att murarne gåfvo genljud rundt omkring.
Derpå infann sig Magdalene Sibylle i en stor-artad procession, som anfördes af mer än 100 adelsmän, af hvilka 24 buro facklor; 12 af de förnämsta i riksrådet ledsagade prinsessan; öfver två hundra adliga och furstliga damer afslöto tåget.
Då dopakten var till ända, bars den unga prinsessan tillbaka till drottningen i samma ståtliga procession, och nu dundrade två hundra kanonskott från vallarne.
Dernäst fördes sändebuden till kungliga taffeln, der en herrliga måltid var anrättad, som varade fyra timmar, och hvarje gång en skål blef drucken aflossades nio kanonskott.
Då * man reste sig från bordet, hade det redan lidit ut på natten * och nu afbrändes fyrverkeri.
Dermed voro den dagens festligheter afslutade, men måndagsnatten uppfördes en ballett, och på tisdagen hölls tornerspel.
Längre fram blef det plägsed att döpa barnen, innan de voro en dag gamla, och följaktligen kunde det då icke gerna vara tal om att hemta faddrar från utlandet.
Dopförrättningen försiggick i drottningens sängkammare, och det är nästan otroligt, för huru mycket buller och oro man vågade utsätta den höga barnaföderskan, ty alla kyrkklockor ringde, och kanonskott, blåsinstrumenter och trummor, hvarmed man trakterade under drottningens fönster, omvexlade med stråkinstrumenternas väsen.i de angränsande salarne, der skålarne utbragtes, jemte det att den ena visiten af-löste den andra.
Som prof på de ordalag, i hvilka en dylik verlds-borgares ankomst omförmäldes, kan anföras ur den danska hofjoumalen rörande prins Christians födelse en junidag1697, att “ då solen började visa sig på denna verldens himmel, märkte hennes kungliga höghet kronprinsessan, att det rikets ljus som Gud hade anförtrott henne, också var sin uppgång nära, och då var klockan omkring 4.
Det gjordes då skyndsamt anstalter för att mottaga detsamma * och i anledning häraf sändes bud till några af de förnämsta hofdamerna; men innan dessa hunno att infinna sig hade Gud redan låtit en liten sol uppgå öfver riket och gladt konungahuset med en frisk och välskapad ung prins, och var klockan då mellan half 5 och tre qvart. “
Så snart konungen blef underrättad om “ den af Gud förlänade lyckliga nedkomsten ", gick han strax upp och gratulerade kronprinsen och kronprinsessan.
På hans majestäts befallning notificierades den glädjande tilldragelsen för franske ambassadören och envoyéerna.
Hennes kungl.
höghets lakejer skickades ut till alla rangspersoner
o. s. v., såsom måhända tillgår än i dag.
Hvad man troligen numera icke har, det är ett sängomhänge så ståtligt (upptagande 150 alnar tyg), att det kostade i vårt mynt inemot 40,000 kronor, hvilket enligt danska hofräkenskaperna förr i verlden stundom kunde vara fallet.
Vi lemna härmed de danska förhållandena vid dessa intressanta omständigheter, men innan vi öfvergå till vårt eget land, skola vi nämna att de öfverdådiga fadderkalasen, som i sin onaturliga ståt lära härstammat från det prunkande hoflifvet i Versailles, gingo slutligen i sin urartning till ett för faddrarne högst besvärligt pungslående.
I en tysk tidskrift hafva vi sett en skildring öfver ett furstligt barndop (1670) på slottet Bevern nära Braunschweig, deri det heter: “ Efter en uppräkning af de närvarande högt uppsatta faddrarne — bland de frånvarande var äfven
* 1 sammanhang härmed skola vi anmärka en språklig egenhet.
De för den q vinliga uppvaktningen bestämda rummen kallades vid ifråga varande tid Fruentimmer, Fruenzimmer, och i början då benämningen gick öfver från rummen till de beboende, gjordes skilnad mellan Fruentimmer och Jomfrutimmer.konungen af Sverige, efter hvilken barnet också uppkallades — berättas i den gamla handskrift vi följa, huruledes man i god ordning samt under pukors oeh trumpeters ljud tågade till fru barnaföderskan, som stod framför sin bädd, klädd i stor högtidsdrägt och beredd att emottaga faddergåfvorna.
Sedan dessa efter tur och anciennitet blifvit aflemnade och
lågda på ett dertill afsedt bord af sidan af furstinnan, gick man till den dukade taffeln och började dricka skålar i sådan mängd, att det föreföll de mera ovana som ett strängt arbete under starkt stöpregn.
" Högtidligheterna vid detta jemförelsevis anspråkslösa fadderskap räckte i fyra dagar, och drickspengar gåfvos såväl åt den officierande hofpredikanten, som åt kökspersonalen och betjenterna.
Öfvergå vi nu till våra egna landamärerl, så bör det kanske vara med en viss känsla af undersåtlig devotion, som vi öppna de vederbörliga hofceremonielen.
Det starkaste intrycket är dock det af den öfverväldigande massan, som denna literatur företer.
Här måste ett raskt beslut fattas och ett urval göras.
Då nu en lycklig slump så fogat, att nyligen ett jubileum firats till ära för Gustaf III, så kunna vi ju, för att draga äfven vårt lilla strå till stacken, helt osökt berätta huru det tillgick vid hans ankomst till denna syndiga verld.
Som bekant är, inträffade denna tilldragelse den 24 januari 1746, men äfven rörande afkomlingarne af Herrans smorda vet man på förhand dag och timme med lika liten säkerhet som angående ättlingarne af den fattigaste torpare.
Derför måste man härvidlag i god tid vidtaga sina mått och steg, och ifrågavarande ceremoniel är utfärdadt redan 1745.
Af de 24 paragraferna afskrifva vi ett par:
“ I händelse Gud behagar välsigna riket med en prins och arffurste, då skjutes 256 skott, men i fall af en prinsessa 128 skott, utaf de 12-pundiga stycken, hvilka dels uppå amiralitetsholmen, dels ock uppå en pråm uti segelleden förlagda varda /
* “ Och på det ej någon — så framt ett dylikt skjutande om nattetid timar — måtte råka uti ovisshet om dess betydning, ty skall ofördröjligen den derom gjorda anstalt allmänt uppå predikstolarne här i staden afkunnas. “
Som vi finna af de anförda raderna, egde vid denna tid intet slags undseende rum för att, om så föll sig, midt i natten låta alla goda trogna undersåter med kanonernas tillhjelp öfva sig i räknekonsten.
Då den stora händelsen försiggått, egde en musiktillställning rum i Klara kyrka, hvarvid följande intressanta personligheter uppträdde sjungande: Guds försyn, Sverige och Religionen.
Först utlät sig Religionen, som följer, särskildt apostroferande Gud eller, såsom han högtiden till prydnad, härvid benämdes, Jehova.
Vi sammanträda;
Din andas kraft oss röra lät,
Att värdigt om din ’ under qvåda!
Din ära vi höje upp och tack hembära,
Du har din nåd befäst, en ny och herrlig gåfva Oss skänkt.
Ty vilje vi dig lofva.
Derpå sjöng Sverige en aria, så lydande:
Lof och pris till höjden sändes,
min olycksstjerna vändes I en härlig glädjesol.
Himlen sjelf allt moln fördrifvit,
Af sin nåd en pant mig gifvit,
Som upplyser nordens pol.
Och så uppstämde Guds försyn:
Du statka allmakts hand,
Som med en vink kon leda folk och land,
• Som riken har i dina händer,
Och deras öden vänder;
Din nåd för Sverige vakat har,
Nu har du gjort din allmakt uppenbar Ett nådeteck ' n skänkt till dess försvar.
Då Gustaf III omsider sjelf kom i tillfälle att hålla fadderskap för en son (i november 1778) tillgick detta, såsom våra läsare lätt kunna ana, med synnerlig pompoch med iakttagande af en oändlig massa etikettföreskrifter; naturligtvis firades ock tilldragelsen bland annat på Kongl.
Maj: ts teater — då ännu ej “ Patriis musis “ — nämligen medelst upipförandet af operan “ Cephal och Procris " (med särskild prolog).
Från de barnsöl, hvilka egde rum i svenska konunga-borgen under Gustaf IV Adolfs regering, äro vi i tillfälle att ur en hittills okänd källa * meddela en rätt egendomlig episod.
Skalden och riksmarskalken grefve Oxenstjema, hvilken var såsom hoffunktionär mer än lofligt tankspridd, bortglömde år 1801 att för corps diplomatique notificera den då inträffade födelsen af en svensk prinsessa, hvilket i synnerhet togs illa upp af den stolte rysk^e ambassadören Budberg.
Också kom han icke till hofs att aflägga lyckönskan, sägande: “ för min egen del kunde jag väl göra det, men icke alls för den person jag föreställer, emedan skyldig aktning mot min kejsare har blifvit uraktlåten ".
För att tillfredsställa ryska hofvet, måste derpå riksmarskalken afgå från sitt embete.
Göra vi nu ett språng till 1820-talet, nämligen till sedermera Karl XV: s och till vår nuvarande konungs födelse, så inlåta vi oss icke alls på det ganska vidlyftiga ceremonielet till den förstnämnda akten, hvars titel lyder sålunda: “ Ordning som kommer att iakttagas vid hennes kongl.
höghet kronprinsessans gifve Gud!
lyckliga f örlossning och det kongliga barnets derpå följande heliga dopelseakt * (1826).
I den nyligen utkomna andra upplagan af “ Karl Johan och svenskarne " fins nämligen en med oöfverträfflig talang utförd skildring af då inom och utom slottet förefallande scener, om hvilka kännedomen alltså är i hvars mans liand.
Vi kunna blott icke underlåta att påpeka det
♦Memoarer af J.
C. Barfod, den bekante författaren till ” Märkvärdigheter rörande skånska adeln ”.
Dessa nya prof på den qvicke anekdotberättarens lätt löpande penna, i handskrift befintliga i universitetsbiblioteket i Helsingfors, äro intagna i det i dessa dagar utkommande nya bandet af Svenska hofvets och aristokratiens lif.j
egendomliga.
forhållandet att en dynasti, som sjelf då så nyligen utgått ur skötet af den obemärktaste samhällsklass, lät sig angeläget vara att begagna den nya telningen till medel att, om möjligt, hos undersåtarne injaga en slafvisk vördnad för royautén och dess emblemer.
Tydligen var ceremonielet uppgjordt af Karl Johan sjelf, som på detta falt visade sig nära nog såsom Gustaf lll: s öfverman.
Ur bestämmelserna vid h. k. h. hertigens af Östergötland, n. v. konung Oskar II: s dop utplocka vi några punkter som torde intressera våra läsare.
Till faddrar bjöd hans maj: t märkvärdigt nog, rikets då församlade ständer en gros, om hvilken utmärkelse dessa blefvo underrättade genom tvänne öfverste kammarjunkare, som begåfvo sig till ståndens plena i en med sex hästar bespänd kongl.