Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs å nyo Herr Hjärnes, Carl Jacob, den 11 dennes förmiddagen på bordet lagde, Me. uiorial, angående pension för Riksens Ständers f. d.
JustitiaeOmbudsman, Herr Friherre L. A.
Friherre brangel, Henning'.
Om Herr Hjärnes förevarande motion ensamt rörde Friherre Mannerheim personligen, skulle jag otvifvelaktigt hafva lifligt understödt densamma; men i det ögonblick, då bifallet dertill måste blifva ett prsejudicat, sorn vid hvarje ombyte af Justitieombudsman kan åberopas, nödgas jag, ehuru ogerna, tala emot motionen.
Man har gett till skäl derföre, att Rikets Embetsman i allmänhet äro vid bortgåendet ur tjensten berättigade till pension.
Om äfven så vore, tror jag dock, att att förhållandet med dem är något olika.
Justitieombudsmannen skall vid hvarje
Riksdag komma under nytt val, och det skulle kunna leda till betydliga utgifter för Riket, om för hvarje gång en ny person till Embetet ulsåges, den förre skulle få behålla lönen, synnerligen i tider, då Riksdagar oftare infalla.
Med lika mycket skäl kunde också Riksens Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret lörses med pensioner, när de efter att en längre tid hafva njutit Riksens Ständers förtroende, afgå.
Man Den s5 Juguiti a, ml 49
Man kan väl invända, att de möjeligen äro i tillfälle att hafva ett annat Embete å Stat tillika med fullmäktigskapet; och att detta ej är händelsen med JustitiaeOmbudsmannen.
Men denne är icke eller, mig vetterligen, genom någon föreskrift förbunden att afsäga sig den tjenst han innehar, dä han till JustitiseOmbudsman utväljes.
Jag skulle derföre tro, att om Häradshöfdingen Richert blifvit dertill vald, han alldeles icke afsagt sig sin Domsaga, Det är emedlertid med särdeles ledsnad och emot min egen böjelse, som jag talar emot den väckta motionen, men jag talar med den öppenhet, som jag alltid och i alla förhållanden skall söka ådagalägga, och jag hoppas, att man då ej tillräknar mig det.
I denna förhoppning vågar jag ock nu anhålla om afslag å motionen.
Herr Berghman, Amhrofius Magnus:
Ur visserligen icke en af dem som gerna pro-1, ponera anslag af Statens medel, men ehuru jag icke i allo instämmer i den mening Herr Hjärne i dess motion yttrat, finner jag mig dock beredd att understödja förslaget, att en pension må Friherre Mannerheim tilldelas.
Han måste ändå hafva ådagalagt mycken förtjenst, eftersom han nära i5 år oafbrutit fortfarit att vara Riksens Ständers JustitiseOmbudsman.
Om hans utmärkta förtjenst den jo Maji 1809, behöfver jag ej påminna; och jag är förvissad, att Riksens Ständer skola finna honom än vidare be - Ridd, o. Ad.
Pr. VII. B, 2.dra Afd, 4. 5a vett 25 Augusti e. m; rättigad till deras välvilja.
På grund häraf tar jag mig friheten proponera, att Friherre Mannerheim må såsom pension få uppbära ett belopp, svarande mot hälften af JustitiaeOmbudsmannens lön.
Grefve vora Schwerin, Fredric Bogislaus; På det sätt den värde Motionairen framställt sin önskan, kan jag icke åt motionen lemna mitt bifall.
Alla sådana befattningar, som inne., hafvas genom Nationens förtroende, få ej, såsom man hår om dagen hörde sågas inom detta rum, mätas efter penningelönen.
De åro ej gifna på lifstid, utan åro och måste vara ambulatoriska.
Det år ej nog, att en ådel man innehar förtroende-posten; han måste ock vara densamma vuxen, och mäst af alla, densamma vuxen.
Derföre måste dessa befattningars innehafvare ofta ombytas.
Den, som åtnjuter ett förtroende, måste visa sig vårdig att åga det, och veta att värdera det.
Allt detta skulle gå förloradt och blifva förstördt, om Riksens Stånder skulle bestämma pensioner och pensionernas belopp åt dem, hvilka i följd af allmänt förtroende kallas till utöfning af medborgerliga pligter.
Den, som i egenskap af medborgare, tjenar sitt Fädernesland, må veta, når han upphör att tjena, alt han icke har mera ån ett steg till grafven.
Men oändeligen gerna såge, och önskade jag, att Riksens Ständer visade välvilja och gjorde något för förre JustitiaeOmbudsmannen Friherre Mannerheim.
Hans vilkor låra ej vara de Den 2-) Augusti e, m. 5* fördelaktigaste: han år 70 år gammal ; och har han icke nu blifvit vid sitt Embete bibehållen, så har han dock tillförene visat sig förtjent till det förtroende, sorn dervid hittills bibehållit ho* nom.
Jag hemställer således, att Herr Hjärnes motion må, jemte de dervid gjorde anmärkningar, remitteras till StatsUtskottet, då Utskottet torde benäget inhämta, huru det förhåller sig med Friherre Mannerheims enskilda ställning, och på grund deraf föreslå någon lårnpelig pen§ sion, som jag år öfvertygad, att Riksens Ständer för deras del skola gerna bifalla.
Herr von Hartmansdorff, Augufti Fö t min del kan jag ej annat ån anse det vara båda obilligt och oklokt, om Riksens Ständer vägra, att anslå pension åt den, som varit deras Justi tiaeOmbudsman.
Det vore obilligt att vägra den åt en man, som år 75 år gammal, då Regeringen gifver hela lönens belopp åt sine Em— betsmån, når de uppnått 70 år.
Vedergälla* Embetsmåns tjenstår så, når de skett för Kronans räkning, hvarföre skola icke Riksens Stärn* der belöna på samma sått, då tjensten närmare rörer dem.
Oklokt vore det, om icke Riksens Ständer så gjorde; ty förtjensten år ej alltid iörenad med enskild förmögenhet; och om Ständernas val fölle på en obemedlad Embetsman, så kunde han ju icke, utan uppoffring af säker utsigt till bergning i Kronans tjenst, taga afsked derifrån, för att emottaga JustitiaeOmbudsmansbefattningen, den han vid en kommande Riksdag lätteligen kunde förlora, om förtroendet upphör; och med detsamma vara blottad på utkomst 5* Ben 25 Augusti e, m. Vore Regeringen missnöjd med honom, och han blefve afsatt genom^Dess inflytelse, så hade hsn intet att förvänta.
Vöre det åter oppositionen sorn hade öfvervigt, och inkallade en annan i hans ställe, så hade den afgångne lika litet att påräkna, Det synes således tåmmeligen gifvet, att ingen på sådane vilkor skulle vilja ingå i Riksens Ständers tjenst, då man för en tillfällig lön och befattning skulle blottställa sig för framtida behof, som ej i Kronans tjenst varit att befara.
Att vid . detta tillfälle ej vilja göra något, om ej för den afgångne JustitiaeOmbudsmannens personliga förhållanden, skulle jag anse Riksens Ständer ovärdigt.
Regeringen ingår ej i sådana undersökningar otn sina tjenares enskildta förmögenhet, enär deras år och tjenstetid berättiga dem till lönens bibehållande.
En värd Ledamot har ock trott, att om pension ansloges för JustitiasOmbudsmannen, så skulle han, (förmodeligen af mindre fruktan för sina principalers misshag) möjligen i sina handlingar blifva alltför oberoende af allmänhetens tänkesätt.
För min del kan jag icke tro meningen med det förtroende, Riksens Ständer gifva deras JustitiaeOmbudsman, vara, att han skall förfara efter de tillfälliga åsigter, mängden under tiden hyser.
Det tillhörer Riksens Ständer att pröfva mannen, innan de kalla honom; men sedan det skett, bör åt honom utan tvifvel öfverlemnas, att handla oberoende efter sin båsta öfvertygelse.
Df.n 25 Augusti t. rn. £3 Friherre Wrangel har sjelf vederlagt den jemnförelse han gjordt med Riksens Stånders Fullmågtige i Banken och RiksgåldsContoiret, hvarföre detta anförande ej vidare behöfver besvaras. Just det Friherren anfört såsom skål emot pensioner ef ifrågavarande art, nemligen de tåta ombyten, som med Riksens Stånders Embetsmål] möjligen åga rum, synes mig vara ett skål att dem bevilja, emedan så mycken osåkerhet om bergning i framtiden, dermed år förknippad för innehafvaren.
Å Riksens
Stån-- ders sida åter, så enår de en gång valt en per» son, till hvilken de hafva och böra hafva förtroende, år det troligt, att han varder bibehållen, och det beror alltid på dem sjelfva att göra det.
Exemplet, att den man, som nu senast lemnat JustitiaeOinbudsmansEmbetet, utöfvat det allt ifrån den tidepunkt, då Sverige erhöll nu varande StatsFörfattning, och intill dess han fyllt 70 år, tyckes bevisa, att tåta ombyten vid detta Embete icke torde vara att befara, samt att såmedelst ali fruktan för en mångd pensionärer i denna våg år mindre grundad.
I stöd af hvad jag nu haft åran yttra, vågar jag tillstyrka bifall å förevarande motion, och anhåller att mitt anförande tnå få densamma till vederbörande Utskott åtfölja.
Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm'.
Jag delar ej med Herr von Hartmansdorff den öfvertygelse, att Riksens Ständer borde etablera den grundsats, att hvarje afgående JustitieeOmbudsinan vore berättigad till pension. 54 Den 25 Augusti e, m.
Då jag emellertid ämnat tillstyrka remiss af förevarande motion, anhåller jag att få instämma i den af Grefve von Schwerin yttrade åsigt Om Friherre Mannerheims förtjenster behöfvrer ej vidlyftigt ordas å detta rum.
År 180g blef hans bana inom detta Hus så tecknad, att den ej lärer kunnat blott efter i3 års förlopp glömmas.
Jag tillstyrker derföre, att Ridderskapet och Adeln må remittera motionen till StatsUtskottet, och hoppas, att flere af Husets medlemmar instämma i denna mening.
Jag medgifver, att jag visserligen finner det ganska brydsamt och betänkligt, att yttra mig i detta ämne, då jag möjeligen skulle kunna ådraga mig klander af mången ädelsinnad man, men då den förevarande motionen är stridande emot min öfvertygelse, går jag hellre detta klander till mötes, än jag skulle vilja genom min tystnad medgifva en sak, hvars princip jag ogillar.
Mannerheims deltagande i 180g års revolution, då den redan kommit till sin mognad, erkännes af hvarje Svensk, äfven af mig; och en hvar afundas honom, att dervid hafva spelat den röle han gjorde.
Men allt detta hindrar icke, att när remiss begäres å den motion som nu blifvit oss förelagd, densamma undergår någon modifieation.
Man kan anse motionen innefatta tvänne förslag; det ena att personligen belöna Friherre Mannerheim; det andra, att fastställa den grundsats, att hvarje af^ gående JustitieeOmbudsman bör tillgodonjuta pen - Den 25 Augusti e, mi SS »ion.
I förra fallet skulle jc% önska, att den tillernade pensionen åtmindstone blefve till beloppet mindre än JustitiseOmbudsmans-lönen, tyman måste framför allt åsyfta, att denne Embetsman må äga mera håg att bibehålla sig vid förtroendet, och sätta mera värde på detta, än på penningen, som dervid måste vara utan allt slags inflytelse.
I senare fallet åter skulle jag tro, att en prsescriptionstid af minst 20 tjensteår, borde utsättas, som kunde bevittna, att personen ägt Riksens Ständers förtroende, och jag förmodar, att en pensionerings-anstalt med detta vilkor vore nyttig, emedan hvarje
Justitieombudsman då skulle hafva en ytterligare driffjäder, att söka göra sig förtjent af Riksens Ständers förtroende, för att ej ombytas.
Herr von Hartmansdorff har åberopat, att öfrige i Regeringens tjenst varande Embetsmän, få vid 70 års ålder behålla lönen som pension.
Men Herr von Hartmansdorffhar glömt att nämna, det desse Embetsmän äro tvungne att i Rikets tjenst använda hela deras lifstid, eller åt-i mindstone deras bästa år, innan de blifva pensionsmässige.
Det är således en betydlig skillnad emellan dem och en person som för 5 år väljes till ett Embete.
Mig synes det ock vara tydligt, att om en man, med eller utan enskild förmögenhet, med eller utan verkelig förtjenst, väljes till Justitieombudsman, Riksens Ständer icke skola utan skäl eller af godtycke vid ett kommande Riksmöte invälja en annan.
Ständer hafva åtminstone icke hittills visat en sådan inconsequens.
Det är ju då tillrackeligt
Den 25 Augusti e. m. att Mannen 3r tragöd att bibehålla sitt Embete; och vi må för Öfrigt komma i håg, att JustitiaeOmbudsmannen år Nationens, och skulle hon blifva tvungen att bibehålla en person, som ej åger hennes förtroende, vore visserligen icke några lyckliga följder att förvänta.
Ökade Statsanslag åro dessutom med så mycket skål fruktade, att man må akta sig för hvarje lättsinnigt bifall, som kan till sådane föranleda.
Jag får således anhålla, att, om remiss af Herr Hjärnes motion beviljas, det må ske med de vilkor jag tagit mig friheten föreslå.
Herr Cederfelt] öld, Pehr Gufiaf:
Jag för enar mig med de vårde Ledamöter, som tillstyrkt remiss och bifall af den ifrågavarande motionen; men jag har begårt ordet, egentligen för att möta några af Herr von Hartmansdorff framställda skål.
Han har ibland annat förment, att den som våljes till JustitiaeOmbudsman, bör ovilkorligen lemna den syssla han förut i Statens tjenst innehaft.
Men detta påstående strider helt och hållet mot 65 i Riksdagsordningen, enligt hvilken han synes kunna bibehålla hvad syssla i Staten som helst.
Orden åro följande: ”Juftitice-Ombudsmannen njute till godo få val under forn emellan Riksdagar ne, famina fåkerhet förfin perfon och tjenfte-befattning, forn genom 111 §. af Regerings-Formen, för Riksdagsman i allmänhet ftadgad år, och anfes under fin tjenfietid och intill defs han ifrån Embetet Jkiljes, eller till utöfningen af fin förut innehaf
Dtn 25 Augusti e, m. 67 de beffållning dtertråder, i alla affeenden lika med Konungens Jujtitice - Canzler.
Häraf synes således klart, att JustitiaeOrobudsinannen kan bibehålla den tjenst han förut innehaft, och tillträda den åter i samma stund han Justitias-Ombudsmans-befattningen fråntråder.
Derjemte har samma värde Talare ansett det vara oklokt och obetänksamt af Riksens Ständer, att icke meddela pension åt en afgående JustitiaeOmbudsman, då Regeringen gifver fulla lönen åt sine Embetsmån, enär de fyllt *70 år.
Jag får dock i anledning häraf erinra, att der år ännu ett annat vilkor utom lefnadsåren, sorn fordras för åtnjutandet af en sådan pension, det nemligen, att ha] a a tjenat
Riket i 4o år; och just för detta vilkor skull har äfven icke längesedan håndt, att en person, som lemnade tjensten vid 90 års ålder, icke var pensionsmåssig.
Hvad först beträffar frågan, huruvida remiss af motionen må ske eller icke, så kan densamma icke förvägras, då motionen år laglig, och motionen kan således, enligt 44 §. i Riksdagsordningen, nu hvarken blifva föremål för afslag eller bifall.
Hvad sedermera angår sjelfva ämnet, så bekänner jag, att jag icke kunnat uppfatta motionairens mening så, att pension borde vid hvarje ombyte af JustitiaeOmbudsman, för den afgående anslås.
Han har deremot, efter hvad jag tyckt mig finna, föreställt sig, att då den nyss Ven 25 Augusti e, m. afgångne Justitieombudsmannen upphunnit 75 år, och gjort sig vål förtjent af Fäderneslandet vid den revolution som återskänkte oss friheten, han på denna grund kunde anses berättigad till en pension.
I denna öfvertygelse får jag med motionairen mig förena, och tillstyrker, att pensionen må beviljas.
Jemte detta tror jag mig böra, i anledning af de värde Ledamöters yttrande, som anse en viss tjenstetid för en sådan förmons erhållande vara erforderlig, vörd« samt fästa uppmärksamheten derå, att om den Embetsman, som kan emottaga JustitiaeOmbudsmans-tjensten, nödvändigt måste förutsättas, att han längre tid förut varit i det allmännas tjenst, för att kunna med skicklighet utöfva sitt ansvarige kall.
Det lärer således icke blifva fråga om annat, ån att vid hvarje särskildt tillfälle bestämma, huru Riksens Ständer i afseende på den afgående JustitiaeOrnbudsmannen vilja handla, och icke att nu för detta förtroende Embete uppgöra ett pensions-reglemente.
Grefve von Schwerin: Herr Cederschjöld har redan vederlagt Herr von Hartmansdorffs sats, att JustitiaeOrnbudsmannen icke skulle få bibehålla det Embete han före valet innehaft, ehuru han, enligt Instructionens a4 under sin tjenstetid ej må utöfva någon annan publik befattning.
Jag vill således icke yttra mig derom; men jag tror mig kunna ådagalägga, att det icke allenast vore stridande mot Embetets idée, utan äfven vådligt, om med uinåmnandet till detta Den 95 Augusti e. mi 59 Embete, förenades rättigheten till pension.
Hvilka hinder skulle icke derigenom möta Riksens Ständer vid valet af den person, åt hvilken de, för hans utmärkta redlighets skull, anförtro vården af deras dyrbaraste rättigheter.
Mången skulle frestas att neka honom sitt förtroende, når han ser honom nalkas 6oåra-taiet, för att förebygga pensions-statens tillväxt; andra skulle tveka att rösta för ombyte, om ån det af omständigheterna kunde påkallas, för att ej beröfva en åldrig man fördelarne af en pension.
En sådan pensionsrått år efter min öfvertygelse oförenlig med en ambulatorisk befattning, med ett Ombudsmannaskap.
Detta Embete kan icke anförtros åt personer, hvilkas mål år att en gång blifva pensionsmåssige.
Men jag förstår, att når man föreställer sig JustitiaeOmbudsmannaEmbetet vara af samma natur som en vanlig Juridisk syssla, så skall man stanna i denna åsigt.
Mången tror hans åliggande vara, att bevaka Härads- och KämnersRåtter.
Man glömmer, att JustitiaeOmbudsmannen år Nationens Ombud för alla dess åligganden; enligt Instructionens ig:de §. utöfvar han den petitions-rått, som i andra constitutionella Stater Folket får sjelft utöfva.
Instructionens i4 §. ålägger honom, att jemte sin allmänna redogörelse inför Rikets Ständer, i hvilken han yttrar sig öfver Lagskipningens tillstånd, öfver bristerne i Lagarne och allmänna hushållningen, öfver medlen att dem afhjelpa, också årligen öfver dessa ämnen inför Allmänheten utlåta sig, 6a Den 25 Augusti e, nr.
Af hel annan beskaffenhet är denna befattning, ån ett vanligt FiakalsEmbete.
Vål må han vara dem ett skydd och ett biträde, som klaga Öfver nekad rättvisa, men hans hufvudsakliga kall år, att vara Constitutionens och Lagarnes Ombud.
En Embetsman med detta kall, vill icke vara ställd i enahanda cathegorie med dem, hvilka efter vissa tjenste-år finna sig berättigade till pension.
I samma ögonblick, som Embetet ur denna synpunkt betraktas, upphör det att vara nyttigt för Nationen, och båttre vore då, att låta det genast upphöra.
Jag har förut yttrat, huru gerna jag skulle önska, att en pension tilldelades Friherre Mannerheim; och jag får underställa StatsUtskottet, huruvida det anser sig böra föreslå densamma till ett belopp af 1200, i5oo eller 2000 Riksdaler, allt efter den opinion, som Utskottet åger om Friherre Mannerheims förmögenhets-tillstånd.
Vi åro ännu ej hår tillräckligt Öppenhjertige, för att hår kunna ventilera en fråga af denna beskaffenhet, och grannlagenheten har sina fordringar efter bruket.
Jag hoppas likväl att Riddersknpet och Adeln beviljar remiss af den i åmnet väckta motionen.
Jag vill visserligen icke söka att neka den begärda remissen, och det derföre, att jag lika med Herr von Hohenhausen tror, att, oaktadt det någon gång håndt, att en dylik begäran blifvit inom RiksSländen afslagen, ett sådant afslag likväl år alldeles stri. dande mot andan af Grundligen.
Men jag ber Den 25 Augusti e, m. att Högloflige Ridderskapet och Adeln täcktea fästa sin uppmärksamhet å den stora och vigtiga skilnad, som företer sig emellan JustitiaeOmbudsmansEmbete och hvarje annat Embete, sorn kaij las Kongl.
Majus och Kronans.
Denna skilnad år uppdragen af Grefve von Schwerin, och jag anser så mycket våsendteligare, att noga hågkomma den na, som förevarande motion år första försöket, att ställa Riksens Stånders Embeten på en annan fot, ån den Grundlagen åsyftat, och såmedelst bereda öfvergången till en annan ordning i framtiden.
Jag önskar, att man må med varsamhet härvid gå tillväga, och tror, på grund häraf, att en Justitieombudsman icke må i något fall förr beviljas pension, ån då han sjelf ger tillkänna, att han i anseende till ålder eller andra omständigheter icke längre kan bibehålla Embetet.
I det fallet tror jag, att om han under sin tjenstetid visat, att han med nit under en längre tid förvaltat Embetet, han då bör af Stånderne belönas, och jag år öfvertygad, att Sveriges Ständer också aldrig låra underlåta, att då göra det.
Man har hår sökt göra den största effecten med att yttra och upprepa den fara JustitiseOmbudsmannen vore underkastad, att blifva afsatt.
Jag kan icke instämma i ett sådant yttrande, ty jag år öfvertygad, att den man, som rått fyller sitt kall, och vet, att han skall stå emellan de båda StatsMakterne, ensam, _ således icke kan äga annat stöd: ån sitt mod, sitt nit och sin dygd: denne man får ock stå qvar i samma ställning; och först en sådan man blir Den 25 Augusti e. m, för Nationen verkeligen nyttig.
Om man emed. lertid vill förebygga den åberopade händelsen, att en Justitieombudsman kunde ombytas utan, att hugnas med pension, synes det ock vara nödvändigt, att göra ett stadgande derom till en Grundlagssak; ty eljest skulle möjeligen de rådande vid hvarje Riksdag antingen kunna fråntaga JustitiaeOmbudsmannen både Embetet och pensionen, eller ock bestämma den senare till så litet belopp som helst.
Jag kan emedlertid icke med Herr von Hartmansdorff tro, att en sådan händelse någonsin skall inträffa, och anhåller i öfrigt, att mitt yttrande må få åtfölja remissen till StatsUtskottet.
Hår har af och en annan vård Ledamot blifvit yttradt, att JustitiaeOmbudsmannen icke kan förlora det
Embete han före utnämnandet till denna befattning innehaft.
Men om bemålte
Embete hörer till hvad man kallar förtroende poster, skulle jag dock tro, att Konungen äfven kan derifrån aflägsna denne Embetsman.
För att i öfrigt bestämma sitt beslut i frågan om pension till en afgången Justitiae-Ombudsman, tror jag det vara tillråckeligt, att taga i betraktande hvad förtroende, som den afgångne JustitiaeOmbudsmannen af Riksens Ständer njutit, och i hvad mon han gjort sig förtjent af detsamma.
Mannerheim har rönt detta förtroende vid fem Riksdagar, Sedan han vid den första valdes att bekläda Embetet, har han Den 15 Augusti e. m. 6? vid fyra efterföljande Riksmöten blifvit ansedd vårdig att fortsätta utöfningen af sitt vigtiga kall.
Man måste vål göra någon skillnad emellan en man som i fjorton år beklådt Embetet, och den som endast en kort tid gjort det; och har den afgångne under tiden icke gjort sig ovårdig Riksens Stånders förtroende, så icke eller af pensionen.
Om Riksens Ständer derför re bevilja en sådan förmon åt den JustitiaeOmbudsman, som visat sig vårdig ett flera gånger förnyadt förtroende, skall det utgöra en uppmuntran för en blifvande Justitiae-Ombudsman, att äfven söka till att förtjena detta förtroende, och att i utöfningen af sitt Embete mindre frukta Styrelsens ån Riksens Ständers missnöjet Herr von Hartmansdorff:
Jag skall söka i korrthet besvara de anmärkningar, som blifvit framställde emot mitt senaste yttrande.
Herr von Hohenhusen har redan vederlagt den an-i märkning Friherre Wrangel gjort, att man neni. ligen behöfde egna hela sin lifstid åt Embetsmanna-yrket, för att blifva pension berättigad, men att händelsen icke vore sådan med Justi— timOmbudsmannen.
Men min synes det obilligt, om denna Embetsman, som ej kan taga8 directe ur skolan, icke skulle efter emottagandet af JustitiaeOmbudsmans-skapet, få råkna sig till go. do de år, han egnat åt Kongl. Maj;t och Kronans tjenst; ty orri han förvaltat den så illa, att han icke äfven der skolat kunna komina i fråga till pension, så hade han förmodeligen icke blif. vit vald till JustitiaeOmbudsman.
I bägge egenskaperna tjenar han samhället; skilnaden år blott Dtn 55 Augusti *, »ti den, att han i ena fallet har fullmagt af Kongl. Maj:t, och i det andra af Riksens Ständer.
Man har vidare sagt, att JustitiaeOmbiidsmannen, i anledning af en åberopad §. i Grundlagen, skulle kunna bibehålla sitt förut innehafvande Embete i Kronans tjenst, och med detta förena JustitiaeOmbudsmanskapet.
Det synes mig icke vål möjeiigt att göra det, hvad betråfifar förtroende Embeten, eller dem, som höra till Styrelse Verken, emedan Justitiae Ombudsmannen i afseende på dessa Verk har en controllerande nppsyningsmakt.
Det år en gammal sanning, att ingen kan tjena två Herrar, och det torde ej vara rådligt, att med JustitiaeOmbudsmannen försöka motsatsen.
Annu oriktigare skulle förhållandet blifva, i fall JustitiaeOmbudsrnannen tillika vore Domare, öfver hvil-.' ka han bör hafva ett ännu närmare inseende ån å andra Embetsmån, Då 24 j$.
i JustitiaeOmbudsmannens instruction ej medgifver att han tillika må utöfva något annat Embete, så vore det ju nödigt låta det ske genom en vicarie.
Man skulle då öka det stora antal tillförordnade Embetsmån , hvaröfver de Herrar, som nu bestrida min mening, tillförene med mig klagat.
_ Grefve von Schwerin har befarat, att Riksens Ständer skulle tveka, att välja en ny JustitiaeOmbudsman, för att undvika pensionsanslag åt den afgående.
Om Riksens Ständer anse JustitiaeOmbudsmannens
Embete så föga vigtigt, att de för besparing af ett eller par tusende