Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Må man tro, och jag medgifver det, att jag genom dem sökt vinna Landtmanncns gillande af förslaget.
Mången har före mig 7 «• *7 2.58
Den a3 December. nödgats till större uppoffringar, för att vinna sitt ändamål, och det bör så vara emedan Landtmannen har största interesset, och bör hafva det vigtigaste inflytandet vid frågans afgörande, så länge lian ej ensidigt handlar, utan medger sunda grundsatsers tillämpning.
På det hela är visserligen det höga medelpriset för honom ett skydd, det han i närvarande ögonblick förtjenar, och hvilket måhända han sjelf framdeles skall söka minska till befordrande af lifligare omsättning; men då kommer också initiativet från rätta hållet, en sak som alltid hör sökas vid förändringars promulgerande.
Uti denna stund, då 28 skepp lasta Spannmål i Götheborg, är Rågpriset derstädes redan 1 1 R:dr R:gs.
Man är således icke så långt Från medelpriset, och man skall, innan nj^a skörden kan försäljas, otvifvelagtigt vara derutöfver, äfven i Kustprovinserne.
Utan en tröttande vidlyftighet, skulle jag icke kunna angifva alla de detailleåsigter, jag ägt vid förslagets uppfattande; men de äro i beredskap till Utskottets öfverläggningar.
Jag kan emedlertid försäkra, att äfven medelprisen icke äro tagne på höft, och att de verkeligen utgått från beräkningar, samt stå så nära tillsammans med “Verldshandelns priser för en längre tid af år, som möjligt varit uppgöra dem, utan att frånrycka Köpmannen en billig vinst, hvarförutan han åt detta håll icke rigtar
Den a3 December. sin uppmärksamhet.
Jag vill som stöd härför, blott angifva en beräkning, icke utan interesse för Landtmannen och grundande sig på hundraåriga anteckningar, visande derjemte systemets antaglighet för någon viss period.
Man har nemligen uti England trodt sig finna, att i allmänhet årens bördighet under ett Decennium kan klassificeras på så sätt, att, i rikt, 2 goda, 4 medelmåttiga, 2 dåliga och 1 missväxtår vanligtvis inträffa inom denna period, samt att spannmålsprisen så förhålla sig, att hvarje tiondedel i skördens totala belopp, antingen öfver eller under föregående årets fyllda behof, verkar på så sätt på priserne, att verkar r\ förändring, T% verkar Ts-0-, och verkar 4® oda så vidare.
Om nu 10 R:dr R:gd antages såsom ett passande medelpris på en tunna Råg, hvarest hon produceras, och en TV i grödans belopp utgör skillnaden mellan ofvannämda klassification; uppkomma följande priser, som tämmeligen slå in med våra, nemligen uti goda år 10 R:dr, medelmåttiga 13, dåliga 18, missväxt 26, rika 7.
Då ett af de sämre ej följer härpå, faller spannmålen i vanpris till 2 R:dr; men inom 10 år händer detta enligt uppgift aldrig!
Utförsel och Bränvinsbränning hos oss, jemte misshushållning, förekommer fallandet och införsel af Utländsk spannmål, att den icke under missväxtåret stiger till fulla summan 26 R:dr, dock nära nog då alltid Den 9.3 December. införskrifning, ehuru stor som hälst, ändå blir en obetydlighet mot folkstockens consumtion i ett folkrikt land.
Hvad för öfrigt angår det fullkomligt exempelvis anmälda förslaget till Tullafgifter, äfvensom procenten, hvarpå de hvila; har man med skäl anmärkt, det icke förhållandet blifvit riktigt observeradt emellan de olika spannmålsslagen, då en Riksdaler riksgälds utgör vid alla tillfällen de fallande eller stigande tullafgifternas norm.
Detta kail och bör ändras, och jag skall bemöda mig, såvida ideen gillas, gifva förslaget den conseqvence det bör äga; men intill dess, har jag trodt att Tariffen, som dennu är, tydligare angifver systemet, än om tullafgifterne varit brutna i andra tal än jenina Riksdalrar.
Vid en föregående debatt härstädes, har jemte några åsigter om fixerade tull— afgifter, hvilka alldeles strida mot systemets anda, den framställning äfven blifvit gjord, att en på Constitutionsenlig väg beredd ändring i 60 §.
Regeringsformen fordrades, innan en åsyftad stabilitet kunde vinnas i Spannmålshandeln.
Jag medger att en sådan slutsatts kan göras, och att den icke saknar grund i öfverensstämmelse med framställningen; men då jag hade äran afgifva mitt förslag, hade jag så uppfattat denna ömtåliga sak, att i den hän - Den 2j December. delse Kongl. Maj:t nådigt skulle på Ständernas underdåniga framställning i ämnet, gilla systemet, samt Nådigst antaga det till iakttagande under någon viss tid, i och med detsamma, ett livilande af Kongl.
Majrts höga constitutionella rätt för samma tid var medgifven, utan att Kongl. Maj:t dervid afhändt sig eller sina Efterkommande en rättighet att annorlunda vid denna tids förlopp besluta, i fall systemet ej motsvarade vår tids förhoppningar.
Jag vågade äfven i min välmenta ifver förutse, att detta medgifvande ofta skulle i tidens längd, så vida följderne voro tillfredsställande, förnyas, utan rubbning i Regeringsformens 60 §.: tillkommen under en tid, då man visserligen umgicks med stora förhoppningar; men icke anade möjligheten af att Svenska jorden skulle lemna spannmål till export och alla de händelser detta oväntade förhållande föranledt.
Jag har svårt att ännu tro, det jag i denna slutsatts misstagit mig, då jag betraktar alla de obehag, klander och fordringar, som följt på denna, uti förbindelser förvandlade, rättighet; och anar den händelse, utan att vara spåman, det klander en gång skall göras för det utskeppningar icke förekommits i råttan tid.
Som en länk i kedjan af Styrelsens organer, till hvilken någon del afrättiglieten att ordna dessa angelägenheter får delogeras, har jag djupt känt obehaget af min anpart i rättigheten, utan alt finna 262 Den 23 December. verklig tillfredsställelse af någon åtgärd jag i välmening vidtagit till följd af den; ty vilja ej menniskorne tänka och hushålla för sig sjelfva, fåfängt söka Styrelserne eller några Deras Organer att göra det till allas nöje och fördel.
Uti det bifall Förslaget annars vunnit så inom som utom detta Hus, tror jag mig återfinna Cannings förklarade anda, sora icke första gången efter hans frånfälle, verkade i folkens angelägenheter, då man förstått uppfatta den.
Med all aktning för det sinrika förslag Herr af Wingård allemnat, kan jag dock ej anse det vara af någon egentlig vjgt för det allmänna.
I goda år är visserligen hög tull nödvändig för att upprätthålla sädespriserna; men i svåra år hör man ej pålägga höga tullafgifter.
Styrelsen jämkar nog tullen såsom behöfves.
Vi skulle annars få Spanmålslagar såsom i England, och ett för det allmänna skadligt prerogativ skulle bilda sig här, likasom der, för Landtegendomar.
Landtmannen klagar i goda år öfver för mycket och i onda år öfver för litet spannemål.
Det ena året bör hålla det andra skadeslöst.
I svåra år bör ej Landtmannen få uppskatta sin spannemål efter Herr af Wingårds uppgifna tariff.
Den 23 December. 263 Friherre Åkerhjelm:
Jag hade nyss äran nämna Traktaten med Finland och dess inflytelse på frågan om tulltariffen å Spannemålsinförselrt.
Jag bör närmare utveckla denna.
För finska varor, sora utgöra detta lands producter, erlägges, efter tractaten med Ryssland, blott hälften af den tull, som i Tulltaxan är utförd för enahanda slags varor från andra länder.
Med större delen af de medelpris och Tullafgifter Herr af Wingård i sin Motion föreslagit, skulle finsk
Spaunemål således med betydlig vinst i Sverige oftare, och just då här vore större tillgång af egen Säd, kunna införas, ett förhållande, som i högsta grad skulle motverka Motionärens välmenande afsigt, och i min tanka till och med göra den overkställbar, enär någon hufvudsaklig ändring i den nyss afslutafle Tractaten, till afhjelpande häraf, svårligen låter tänka sig.
Med det förslag GeneralTullStyrelsen deremot uppgjort i detta hänseende, kan en slik import ej med vinst ske oftare, än Spanmålshrist är förhanden i vårt land.
I detta förslag är, som jag förut haft äran nämna, ett värde och ett förtullningshelopp för alltid bestämdt; i Herr af Wingårds åter äro flere, som skola lämpas efter ett varierande medelpris.
Huru detta sednare skall verkställas i ett land, der hvarje betydligare handelslocal har omväxlande priser på samma varor, kan jag ej inse.
Under förledit år, inkom finsk Spannemål till Sve-, Den 23 December. rige för ett tullvärde af 668,000 R:drB:co; hvarigenom vår undervigt vid finska handeln var ganska betydlig; men utan ett sådant extraordinärt fall, och efter de regleringar, som genom den åberopade sista Tractaten blifvit uppgjorde, är en slik undervigt icke mera att befara.
Herr Lefrén, Johnn Pehr:
Icke länge sedan bade jag äran yttra mina åsigter i fråga om näringarne.
Man bör söka genom , dels förbud dels lämpliga tullafgifter skydda inrikes näringarne, tills de hunnit uppväxa så, att de kunna täfla i verldsbandeln.
Jag vill visst ej afgöra, huruvida spanmålsproductionen här i landet bar tillräcklig stadga för en sådan täflan.
Conjuncturernä äro väl nu gynnande, men man bör icke förhasta sig, dertill förledd af en möjlig förkärlek för ett förslag.
Förslaget är lockande och till sin idee troligen rigtigt; men det hvilar på 2:ne grunder, eller medelpriser för spannemålen.
Dessa medelpriser äro ganska lätta att bestämma i England med dess lätta communicationcr; men så är ej förhållandet i Sverige.
Här fordras lång tid för alt bestämma detta pris, synnerligen som det ofta är 3 å 4 Ibdrs skillnad per tunna i den ena Provincen mot den andra.
Detta kommer af våra försvårade communicationer, och utgör i min lunka ett stort hinder för antagandet af systemet.
För öfrigt uppskju - Den a3 December.
a65 ter jag mitt omdöme i saken, tills den återkommer från Utskottet.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, att så väl Herr af Wingårds ifrågavarande Memorial, som de af Friherre Åkerhjelm, samt Herrarne Uggla och Lefren, jemte Herr af Wingårds i anledning deraf nu afgifne yttranden, måtte till Bevillnings-Utskottet remitteras.
Ånyo föredrogs Grefve Hornsj Claes Fredrik den 12 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående förändring af nuvarande Gästgifvare-, Krono- och Kungsskjutser.
Friherre Löfvenskjöld j Salomon j uppläste följande:
I anledning af den af Herr Grefve
Horn väckta fråga om förändring uti skjutsinrättningarne, uther jag mig att få yttra några ord.
Beträffande först Gästgifvare-skjutsen , så kan det icke vara någon obekant, att på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning flere försök, att utgöra den genom entreprenad, blifvit anställde, och det bör så mycket mindre vara det för Motionairen, som sådane ägt rum inom det
Län, han bebor. 266 Den 23 December.
Hvad dernäst angår Krono- och Kungsskjutser, af hvilka den värde Motionairen anser den sednare icke vara grundad på någon Lag eller Förordning, tager jag mig friheten upplysa honom, att utgörandet af begge desse slags skjutsningar livilar på den mest lagliga grund, nemligen på Ständers frivilliga åtagande genom högtidligt Riksdagsbeslut, Samma Stånd, inom hvilket Konungens begagnande af skjuts yid Sine resor, framställes såsom olaglig och barbarisk, samma Stånd, säger jag, beslöt, med afsägelse af förvärfvade rättigheter, att då Konungen med hela Sitt Hof, eller en del deraf företager resor i Landet, eller då Krigsfolket framtågar, deltaga i fri skjutsning och gästning för de hemman, som i grund af Privilegier annars derifrån voro befriade.
På sådant sätt uttryckte sig sinnesstämningen af inhemske
Lagstiftare inom detta Stånd vid dess fredliga öfverläggningar, just det året, då Fäderneslandets på utländsk botten väpnade
Ädlingar på en blodig väg, genom lysande segrar, stiftade Lagar och beredde den fred, som, ehuru frukterne deraf sedermera gått förlorade, ännu kastar glans på de sköldemärken, som omgifva Motionairen.
Jag uppmanar Herr Grefve Horn att kasta en blick på Den 23 December.
267 dem, oell att sjelf göra de betraktelser, hvartill desse minnen och hans Motion gifva anledning.
Må detta vara nog till svar på den värde Motionairens framställning.
Jag anhåller att detta anförande må få åtfölja Herr Grefve Horns motion.
Med öfvertygelsen att allmänna skjutsningsskyldigheten är, bland skattebördor, som nedtynga Svenska jordbruket, en af de mest skadligt inverkande på samhällets både moraliska och oeconomiska ställning, förenar Herr Grefve
Horn en hög grad af förundran deröfver, att något förslag från Regeringens sida, rörande denna angelägenhet icke blifvit till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemnadt, samt anser det derföre (ehuru Herr Grefven finnér det vara oformligt) blifva ett åliggande för Representationen att häruti gå Regeringen i förväg; och för egen del tror Herr Grefven sig hafva uppfyllt detta sitt åliggande-genom framställning af den önskan att Rikets Ständer måtte inför Kongl. Maj:t i underdånighet andraga de skäl, sorn nödvändigt böra föranleda till ett utarbetadt
Förslag till en förändrad skjutsinrättning i liela sin vidd.
En sådan önskans framförande inför Timonen innefattar efter mitt omdöme icke den ringaste oformlighet, och jag vet icke, hvarföre 268 Den 23 December.
Herr Grefven skulle åt sitt förslag gifva denna benämning, då det i detta fall icke förtjenar den.
— Jag skulle till och med icke ansett det vara oformligt, om Herr Grefven framkommit med ett fullständigt Förslag i ämnet, ty ingen kan bättre känna rätta sättet att lindra skjulsningsbesväret, än den som drar tungan deraf; men ett sådant Förslag är ganska svårt att uppgöra så, att det å ena sidan erbjuder de förmåner man har rätt att fordra af en ny skjutsreglering, och å den andra är, under närvarande förhållanden, verkställbar^ Må Herr Grefven förlåta, om jag från dessa svårigheter hämtar orsaken, hvarföre lian inskränkt sig till ofvannämnde önskan.
I frågan om förbättring i sättet att utgöra Håll- och Reserv-skjuts, synes det mig vara orätt att förebrå Styrelsen någon overksamhet, ty redan d. i3 Augusti 1810 äro Kongl. Majrts
Befallningshafvande i Nåder anbefallde att, efter skjutslagens hörande, söka tillvägabringa, alt dessa sk jutsningar blifva af Entrepreneurer bestridde, och sednast 1824 är denna befallning i Nåder förnyad, samt bestämda föreskrifter, i afseende å verkställigheten, meddelade.
Försök hafva ock blifvit gjorda, att på detta sätt få skjutsnings-skyldigheten skiljd från jordbruket, samt bestridd genom enskildt frivilligt åtagande, och inom Skaraborgs
Län lyckades det min Företrädare Den a3 December.
269 i Landshöfdinge-tjensten, 1111 mera aflidne Justitiae-Ombudsmannen Ehrenborg, att, genom otroligt bemödande och det nit, hvarmed han vid alla tillfällen utmärkte sig, tillvägabringa att skjutsningen vid 27 stycken Gästgifvaregårdar bestrides af Entrepreneurer, enligt emellan dem och skjutslagen upprättande Contracter; men fördelarne deraf blefvo icke sådane som man väntade sig.
Det visade sig snart, att
Entrepreneurerne icke kunde underhålla tillräckligt antal hästar, utan måste träffa accord med den närmast
Gästgifvaregården boende allmogen att fullgöra skjutsen.
Det blef således, om jag får nyttja detta uttryck, Pål istället för
Per, som tillbragte sin tid i Hållstugan, och försummade sitt jordbruk, och dermed var för det allmänna föga vunnet.
De skjutsskyldige voro ock sjelfva missnöjde med att betala från 6 till 24 R:dr Rg:s om året för helt hemman, samt att derjemte förlora tillfället att medelst skjutsning bereda sig en contant inkomst, och hvilket tillfälle de ansågo sig kunna, åtminstone vintertiden, begagna utan olägenhet, eller skada för jordbruket.
De resande klagade äfven högljudt öfver dåliga utmagrade hästar, och vid Gästgifvaregårdarne inträflfade förut okända oordningar, ty det hände lill och med, att Gästgifvaren förfalskade dagböckerne för att dölja bristen i det antal 270 Den 23 December. hästar, hvarmed han åtagit sig att skjutsa.
Sådant har förhållandet varit i Skaraborgs
Län, och jag har ansett mig böra uppgifva det, såsom ett erfarenlietsbevis, hvilket förtjenar afseende, men jag hoppas och anhåller, att icke någon må af detta mitt yttrande draga den slutsats, att jag finner ifrågasatte skjutsentreprenader olämpliga och således afstyrker dem; min mening har endast varit att ådagalägga att genom Styrelsens föranstaltande blifvit försökt, hvad som under närvarande förhållanden kan vara'att i detta fall göra, och att den vidare utvecklingen af skjutsentreprenad-Systemet torde vara beroende dels af ett förbättradt jordbruk, hvaraf följer, att bonden inser nyttan af befrielse från skjutsningsskyldighet, samt dels af en lifligäre communication, som sätter Entrepreneurerne i tillfälle att utan förlust fullgöra sina åtaganden.
I frågan åter om Kronoskjuts-skyldigheten fruktar jag, att det skulle vara mindre betänkt, att genast låta den upphöra, ty sedermera skulle transporter af Kronans effecter naturligtvis verkställas genom accorder, hvilket blefve ganska dyrt och känbart för StatsVerket, och då Kronoskjutslegorne på detta sätt ostridigt stegrades till det högsta, skulle
Kronoskjutsningen förvandlas till en af allmogen eftersökt binäring, hvilket visserligen icke vore för Den 23 December. jordbruket fördelaktigt.
Det enda, som i detta hänseende kan, efter min öfvertygelse, göras, till lindring för allmogen, är att transporter för Kronans räkning verkställas så vidt möjligt är sjöledes, hvilket ock är föreskrifvet i 3o §. af 6 Art. i 1791 års Tågordning, där det står: ”Sjöledes transporteras uppfordradt krigsfolk, när det antingen för belägenhetens skull ej annorlunda ske kan, eller då det kan ske med mindre, eller ej synnerligen större kostnad, än Tåg till lands.”
Delta stadgande har ej eller kommit i glömska, ty hela Batailloner hafva i sednare tider blifvit transporterade sjövägen från Westergöthland till Östergöthland.
Beträffande sist Kungsskjuts skyldigheten, så har Herr Grefven, om jag rätt fattat hans motion, mindre yrkat dess uppliäfvande eller förändrande, än klagat öfver brist på lagstadganden i detta afseende.
En Ledamot har före mig vederlagt motionären häruti, och, jemte det jag förenar mig fullkomligt med denne Ledamot, vill jag blott tillägga, att sedan allmogen från äldsta tider lemnat fri skjuts och gästning åt alla resande, så har denna skyldighet blifvit inskränkt och närmare bestämd genom Kongl. Placatet af den 4:de
Maj 1541 om skjuts och gästning, Adliga Privilegierne af den 2 Maj 1590, Kongl.
Förordningen om skjuts och gäst - Den 23 December. ning af elen i\
Februari i G14 och Skjutsfärds-Ordningen af den 3 Februari i6i5.
Riksdagsbeslutet af den 21 Februari 1642 är dock den Lag, som bestämdast afhandlar detta ämne, ty uti 6:te puncten heter det efter orden: — — — — — — ”Efter noga öfverläggande är detta me”del af oss samtligen godt funnit att alla ”frie skjutsfärder och gästningar måtte af”skaffas och upphäfvas Öfver hela Riket un”dantagandes desse tvänné, när Hennes ”Kongl.
Majit vår AllerNådigsta
Drottning ”i egen person med hela sitt
Hof eller en ”del deraf reser någorstädes i Landet, heller ”att Krigsfolket
Regements eller Fäniketals ”fordras upp till tågs emot Riksens fien”der, eller kommer Regements eller Fäni”ketals tillbakars och raarcherar hem igen, ”att då aller allmoge, det vare sig frälst ”eller ofrälst på fredsmilen eller fjerran belägne (ingen utan dem, som innan ”frälses rå och rör begripne äro, undan”tagne) då skjutsa och befordra Hennes ”Kongl.
Maj:ts resa och Krigsfolkets upp”och återtåg, med Häst och nödtorftigt fo"der och mål,” — — — — — —> Hvarjemte i samma Riksdags-beslut stadgas, att för ofvannämnde befrielse från frie skjutsfärder och gästningar skulle af Krono- skatte- och frälse-hemman erläggas de Den ?.3 December.
273 de sä kallade skjutsfärds-penningar på försök i tvenne år.
Uti Riksdagsbeslutet af 1649 är denna skatt för framtiden faststäld, och genom Kongl, försäkran af samma år är i Nåder förklaradt, att Kongl. Maj:t ville för den skjuts, som för dess räkning begagnades, äfven erlägga betalning.
Dessa Lagar synas mig vara fullkomligen bestämda och äro äfven så tydlige, sorn de La* gar hvilka handla om öfrige Jordbruket åliggande onera.
De bafva också blifvit erkände, och för gällande ansedde under de särskilde Statsförfattningar, som Sverige i sednare tider ägt, hvarom vittna Kongl.
Förordningarne den i:ste Mars 1789 och a8:de Juni 1809.
I sjelfva saken har jag icke något vidare att tillägga, och skulle hälst önskat, att dermed kunna sluta, men jag har Herr Grefve Horns motion här i min hand, och deri finner jag yttranden, hvilka jag ej med tysthet kan förbigå.
Jag ber Ridderskapet och ådeln ursäkta, att jag, för att undvika beskyllningen att misstyda, tar mig friheten besvära med åhörandet af en hel period i Herr Grefve Horns motion.
Den lyder sålunda: ”Detta förhållande (nemligen med Kungsskjutsen) är så barbariskt, så våldsamt, att det omöjligen kunnat i någon ”lag föreskrifvas, också saknas alltifrån våldgästningens tider, intill våra dagar något ”stadgande i denna del.
Denna så kallade 7 H. 18 374 Den a3 December.
”Kungsskjuts utgår alltså endast i följd af ”gammal häfd, såsom en gärd af undersåtlig ”sjelfförsakelse, då den aldrig kunde affor”dras såsom en medborgerlig pligt.
Jag har ”med bekymmer åsett, huru ett så laglöst tillstånd kunnat upplefva samma ål”der, som vårt lagbundna Samhälle, och ”erkänner, det jag, med känsla af de plig— ”ter, dem medborgerliga rättigheter förutsätta, trott mig böra möta godtyckets förfarande häruti med det ogillande, som ”Samhällsordningen kräfver.
Jag har sålun”da vägrat hörsamma den kallelse till Kungsskjuts, hvilken utkräfves, icke såsom en ”frivillig gärd af medborgerlighet, utan så”som den mäst slafviska tjenstepligt vid ”högt vites ansvar.”
Desse yttranden äro dels, efter mitt sätt att se, olämpliga, dels, efter hvad jag förut haft äran ådagalägga, rakt stridande mot sanna förhållandet, och jag skulle således glömma hvad jag är mig sjelf såsom Ledamot af detta Stånd skyldig, om jag icke begagnade tillfället att högtidligen förklara, att desamma af mig ogillas, och att jag innerligen önskar, att Grefve Horns nu ifrågasatte framställningssätt aldrig mer på detta rum må blifva begagnadt.
Ganska många yttrade härtill deras bifall; hvarjemte med Grefve Posse förenade sig:
Den 23 December. H. E. Herr Grefve af Wetterstedt, Gastaf. Grefve Piper, Carl Claes. Grefve Lewenhaupt, Gustaf. Grefve Lewenhaupt, Mauritz.
Grefve Frölich, Eric. H.E. Hr Grefve von Platen, Balzar Bogislaus.
Grefve Tawast, Johan Hinrik.
Herr Gyllenhaal, Carl.
Friherre Palmstjerna, Carl Otto.
Herr af Wingård, Johan.
Friherre Cederström, Jacob. Herr Danckwardt, Magnus Georg.
Herr Uggla, Carl Wilhelm.
Friherre Löfvenskjöld, Salomon.
Grefve Cronhjelm, Carl Detllof. Grefve Sparre, Erik.
Herr Kuylenstjerna, Erik Magnus.
Friherre von Stedingk, Carl Adam Bogislaus Styrbjörn.
Grefve von Rosen, Magnus.
Friherre Fleming, Johan Claes.
Friherre Koskull, Anders.
Friherre Koskull, Ulric.
Herr Flack, Carl.
Herr af Lundblad, Johan Fredrika anförde skriftligen:
I afseende på Herr Grefve Horns förslag om en total förändring af skjuts-inrättningen i Sverige torde det tillåtas mig att göra följande anmärkningar.
276 Den 23 December.
.Tåg tror ej för min del, att massan af Svenska Bönderne skulle önska en fullkomlig omstöpning af det närvarande skjutsningssättet, eller vilja för dess olägenheter afträda de fördelar, som de derjemte äga deraf.
Sant är det, att Bonden i vissa Provinser under vår- och bergningstid är af den närvarande skjutsnings-skyldigheten någon gång mer eller mindre besvärad; men åter under mellanliden och den långa vintern, då lian på de flesta ställen är mindre sysselsatt, inbringar åter skjutsningen åt honom en inkomst, hvilken är honom välkommen och fyller för honom dagens behof.
Hvad som är för Bönder på en gång tryckande och leder till ett moraliskt förderf, är den så kallade hållskjutsen derigenom att Bonden, hans barn eller tjenare måste i sysslolöshet ofta tillbringa hela dagarne på Gästgifvaregårdarne, och det understundom utan att erhålla någon skjuts, då han förlorar håde sin tid och går miste om den lilla förtjenst, som utgör hans vedergällning derför.
Det vore således att önska, att denna hörda afskaffades eller annorlunda ordnades.
— Men äfven med förbigående häraf anser jag dessutom ett sådant befoi’dringssätt för resande, hvilket Herr Grefven tyckes åsyfta, vara åtminstone ännu nästan overkställbar inom Fäderneslandet.
Herr Grefven har föreslagit, att brefposten borde förenas med en ny skjuts-inrättning, d. v. s. med Den 23 December.
277 andra ord, att en extra postinrättning borde på ett likdant vis, som i andra Länder, föranstaltas.