Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landstinget derstädes kommer att bestå af 72 ledamöter, 53 från landet och 19 från städerna.
Detta antal skulle nu af Landstinget minskas till 50.
Genom en enkel uträkning med regula de tri finnes lätt, att detta nya tal skall utgöras af 37 ledamöter från landet och 13 från städerna.
Af de 72 valda ledamöterna skulle således 16 från landet och 6 från städerna uteslutas, men efter hvilken grund denna uteslutning skulle verkställas, är icke angifvet och torde icke heller kunna angifvas, utan att rubba det inbördes förhållande emellan länets särskilda härader och städer, som i § 3 stadgats såsom billigt och rättvist.
Häri ligger den egentliga svårigheten, som hos Rikets Ständer grundat den öfvertygelse, atl hela maximibegränsningen bör borttagas, hvarigenom äfven stadgandet i §:s sista moment blir obehöfligt.
Deremot finna Rikets Ständer allt skäl vara förhanden, att ej de vigtiga rättigheter, som enligt denna Förordning skulle åt Landstinget anförtros och hvaribland bör särskildt nämnas beskattningsrätten, må komma att utöfvas af ett så ringa antal ledamöter, att det kunde understiga Tjugo.
Enligt de
Kommitlerades uträkningar skulle ett sådant förhållande väl endast inträffa på Gottland och i Jemtland, men det kan äfven förekomma i sådana län, som med begagnande af tillåtelsen i § 63 fördelat sig å två Landsting.
Rikets Ständer anse derföre lämpligt och behöfligt, att det föreslagna stad gandet om ett minimum bibehålies.
Med iakttagande af hvad sålunda blifvit anmärkt, torde denna § böra erhålla följande lydelse: Antalet Landstingsmän från samtliga städer, härader eller tingslag i ett län, må ej understiga Tjugo.
Till det Landsting, som efter denna Förordning först sammanträder, må likväl inväljas så stort antal Landstingsmän som enligt det i nästföregående § bestämda förhållande lill folknummern belöper sig på hvarje stads, härads eller tingslags folkmängd; och bestämme detta Landsting det antal ombud, som med iakttagande af nu gifna föreskrifter, skall för framtiden bilda hela Landstinget och särskildt af hvarje stad, härad eller tingslag utses.
Expeditions-Ulskotlels Förslag till underd.
N:o SOT. 335 § 5.
Då det icke kan vara billigt, att vid Landstingsmannava! en kommun med 6,000 innevånare skall ega lika stort inflytande på valets utgång, som en kommun med vida större folkmängd, hemställa Rikets Ständer att stadgandet, det ingen kommun får utse flera än fyra valmän, må utgå, hvarjemte Rikets Ständer, för den händelsen, att en kommun delvis tillhör olika län, anse behölligt, all vid slutet af denna § göres ett tillägg i närmaste öfverensstämmelse med det af Rikets Ständer vid § 3 angifna.
Paragrafen skulle härigenom komma att erhålla följande lydelse:
De i § 3 omnämnda valmän utses bland dem, som i Kommunalstämma rösträtt ega efter der gällande allmän röstgrund sålunda :
Att en kommun med 1,000 innevånare eller derunder utser 1 valman med öfver 1,000 till och med 3,000 2 valmän med öfver 3,000 lill och med 6,000 3 valmän o. s. v. efter samma beräkning för ölverskjutande folkmängd.
Höra delar af samma kommun till olika län, välje hvardera delen valman lill det län, den tillhörer.
Innehåller någon del mindre än 500 innevånare välje den tillsammans med närmaste inom samma län belägna kommun. § Il Uppdraget att vara Landstingsman medför ej blott besvär utan äfven, åtminstone för dem, som icke hafva sin vanliga bostad å den ort, der Tinget hålles, utgifter, emedan enligt § 24 en Landstingsman icke erhåller något arfvode eller ersättning för annan uppdraget åtföljande kostnad än för resan till samlingsorten och åter till sitt hem.
Vid sådant förhållande torde det vara billigt, att ett stadgande finnes, som tillförsäkrar en person alt ej utöfver en viss tid t. ex. 4 år behöfva åtaga sig detta kostsamma förtroende, hvadan ock Rikets Ständer hemställa, att denna § erhåller följande lydelse:
Landstingsman eller Suppleant må ej kunna uppdraget sig afsäga, såvida han ej under 4 år tjenstgjort som Landstingsman, uppnått 60 års ålder eller förmår uppgifva annat hinder, som af Landstinget godkännes. § 13.
Inom Kommittén har det förslag blifvit väckt, att Konungens Befallningshafvandes utslag i frågor, angående Landstingsmannaval icke skulle fä öfverklagas.
Genom antagande af ett sådant stadgande skulle man icke allenast undgå alt med pröfningen af ett nytt slags ärenden belasta den redan förut af andra göromål öfverhopade högsta myndigheten, utan äfven vinna den icke oväsendtliga fördelen, att det då kunde med säkerhet påräknas, att samtliga Landstingsmannavalen inom länet verkligen skulle vara definitivt afslutade till den tid, då E. K.
Majit enligt § 25 bör bland de valda Landstingsmannen utse Tingets Ordförande, hvilket deremot torde vara tvifvelaktigt, i läll besvären, såsom de Kommillerade föreslagit, skulle få dragas under E. K.
Maj:ts pröfning.
Dä dessutom någon våda icke synes vara att helara af förslaget alt åt Konungens Befallningshafvande öfverlemna att i sista hand afgöra frågor om val, hvilka sä - 336 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 201. som dessa äro al' nästan ensamt ekonomisk betydelse, anse Rikets Ständer att paragrafen med någon förenkling af dess redaktion för öfrigt, må erhålla följande lydelse:
Klagan öfver valet anföres hos Konungens Befallningshafvande sist före klockan Tolf å fjortonde dagen efter valförrättningen, den dagen likväl oräknad, och må öfver Konungens Befallningshalvandes Utslag i thy mål klagan ej föras. § 17.
Att tiden för Landstingets lagtima sammanträde blifvit utsatt till September månad anse Rikets Ständer lämpligt, emedan vid denna tid af året dels de hufvudsakliga landtbruksgöromålen och de sedvanliga sommarutflygterna äro afslutade och dels den egentligen kulna och mörka årstiden, som skulle kunna göra färden till samlingsorten besvärlig lör aflägse boende landstingsman, ännu icke inträdt.
Att sammanträdet öppnas å en Måndag och således, enligt regeln, kan afslutas sist påföljande Lördag medför ock den fördelen, att landslingsmännen ej behöfva onödigtvis uppehålla sig i residensstaden någon dag, då session ej eger rum.
Men deremot torde stadgandet, att landstinget ovilkorligen skall hållas under tredje veckan af September kunna göra svårigheter.
Under denna vecka inträffar t. ex. marknad i flera residensstäder.
Och då någon olägenhet ej kan vara att befara af alt åt landstinget sjelft öfverlåta sammanträdestidens närmare bestämmande, anse Rikets Ständer § böra förändras i denna syftning.
För det fäll, att ett län enligt § 63 fördelar sig på två landsting, lärer ock något tillägg i denna § böra inflyta till bestämmande af samlingsorten för det af de båda landstingen, som ej kan sammanträda i residensstaden, och hafva Rikets Ständer ansett bestämningsrätten äfven i detta afseende böra åt landstinget sjelft öfverlemnas.
Då det slutligen synes vara af vigt, att ej ett möjligt förfall för Landshöfdingen personligen beröfvar ej mindre länsstyrelsen tillfälle att på stället vinna närmare kännedom om landstingets förhandlingar och de skäl, som i förefallande frågor å ömse sidor andragas, än äfven landstinget förmånen att kunna af någon närvarande representant för Länsstyrelsen erhålla erforderliga upplysningar, hafva Rikets Ständer med afseende härå gjort ett tillägg till §, hvilken således torde böra erhålla följande lydelse:
Till lagtima möte sammanträder utan särskild kallelse Landstinget i länets residensstad första gången den tredje Måndagen i September månad och sedermera hvarje år den Måndag i samma månad som landstinget en gång för alla dertill bestämmer; dock kan pä derom af föregående
Landsting gjord framställning eller i anseende till inträffade utomordentliga händelser, Konungens Befallningshafvande annan samlingsort utsätta.
Blifva inom samma län tvänne Landsting bildade, utses i sammanhang med beslutet derom den ort, der det Landsting skall samlas, inom hvars område residensstaden icke är belägen.
Landshöfding vare obetaget all i kraft af sitt embete
Landstingets sammanträden öfvervara och i dess öfverläggningar, men ej i besluten, deltaga; är ej Landshöfding i länet tillsatt eller förordnad eller har han förhinder, ege den i tjensten äldste ledamoten i Landshöfdinge-Embetet den rätt nu sagd är. § 19.
Expeditions-UtskoHets Förs/uy lill underd.
Skrifvelse N:o 207. 337 § 19.
Då urtima Landstingsmöten för Landstingsmannen sjelfva medföra ökad möda oell kostnad, synes något missbruk af Landstingets rätt att besluta sådana möten icke vara alt befara, äfven om till ett sådant beslut icke erfordras enhällighet, såsom de Kommilterade föreslagit; och då det torde vara nog båldt, att hvarje beslut om ett urtima möte, om än aldrig så angeläget, skulle kunna inom ett Landsting omöjliggöras genom en enda ledamots gensträfvighet, anse Rikets Ständer den föreslagna enhälligbeten lämpligen kunna utbytas emot en pluralitet af tre fjerdedelar, med tillägg af den bestämmelsen, att beslutet bör afse handläggning af vissa bestämda ärenden; och torde en sådan förändring finnas hafva sä mycket mera skäl för sig som i allt fall beslutet för alt vinna någon tillämplighet mäste enligt § 59 godkännas af Konungens Befallningshafvande.
Paragrafens mom.
I torde således böra förändras till följande lydelse:
Till urtima möte kan Landstinget sammanträda endast i de fall att antingen tre Ijerdedelar af Tingets pä lagtima möte såsom närvarande antecknade medlemmar derom, för handläggning af vissa bestämda ärenden, öfverenskomma eller ock Kongl.
Majit omedelbart, eller på framställning af Dess Befallningshafvande, urtima möte påbjuder. § 32.
Utom Sekreteraren synes äfven Ordföranden böra lemnäs tillfälle alt på förband göra sig bekant med de frågor, som på Tinget skola förekomma till öfverläggning, hvadan Rikets Ständer anse denna §:s mom. 2 böra erhålla följande lydelse:
Besv. och Ekon).
Betäitkanäen.
301 mellan Presterskapet och deras Åhörare, sådant likväl, Herr Baron veterligt, ej skett i dess ort, med undantag af en Församling i Halland, hvarest så väl Pastor som Åhörare varit nöjde med villkoren, men att sedermera, under föregifvande, attalia Former ej voro iakttagne, ny Sockenstämma blifvit utlyst, hvarvid alla Parterne förklarat sig nöjde utom Consistorii Fullmägtig, som påstått, att Pastors rättigheter ej blifvit iakttagne, e* huru Pastor i Församlingen förklarat, att honom tillkommit större inkomster än vanligt varit.
Till förekommande af ett sådant hinder för nämnde contracters ingående, hemställer Herr Baron, det B. H.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, så snart Församlingen erbjuder fullt ut, hvad Pastor efter vanligheten erhållit, eller då både Pastor och Åhörare äro erise om villbo-1 ren, ej hinder må läggas i vägen för antagandet af ett sådant contract, utan Konungens Nådiga sanction derå kunna i underdånighet begäras.
Utskottet har vid pröfningen af detta mål funnit, att den gjorda föreskriften, det Krono- och Consistorii-Fullmägtige böra vid i fråga varande Contraeters upprättande tillstädes vara, tydligen åsyftar, dels att för framtiden bevara Kongl. Maj:ts och Kronans rätt i afseende pa sådana Prestbohl, jarn af Kronans hemman blifvit till Pastors aflöning anslague, dels att förekomma, det ej vid sådana öfverenskommelsers ingående efterträdares rättigheter måtte förnärmasj och enär Pastor go2 Eesv. och Ekon.
Betunkandcn. val ostridigt äger full rätt att, för den tid han i denna egenskap uti Församlingen qvarblifver, med samma Församling öfverenskomma om de inkomster och rättigheter, som honom kunna tillfalla, men en sådan frihet deremot ej kan honom tilläggas, då fråga är om annor mans rätt, eller för en tid då han ej mer disponerar dessa inkomster, heldst dervid möjligen skulle kunna inträffa, att en Pastor, emot honom enskildt tillerkända.hemliga fördelar, kunde låta uppgöra Contraetet till största skada och förlust för sina efterträdarej så anser Utskottet, att Pastor och Församling valma äga rätt att, utan Krono- eller Consistorii-Fullmägtiges närvaro, uppgöra Contract för den tid, den förre pastoratet innehafver, men att, så snart Contraetet utsträckes längre än till denna tid, eller då efterträdares rätt möjligen kan komma i fråga, bör Contraetet upprättas med iakttagande af de formaliteter, sorn Författningarne i sådant afseende föreskrifva.
Hvilket dock till Riksehs Höglofl.
Stockholm den 20 Februari a8i8.
Ständers Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskotts Betänkande, rörande väckt fråga, att Spannemåls- och Victu* alie-handel å landet må taxeras och be* Be ju. och Eko/u Utsh.
303 längas med enahanda Utskylder, som dessa handels-näringar uti Städerna åtfölja.
D en till Utskottets handläggning remitterade Motionen härom har blifvit väckt af Herr Ekstrand l. H. uti ett Memorial, hvari han anförer: det den genom äldre och nyare författningar landtmannen tillagda frihet att handla med Spannemål och Victualier skall för Strängnäs
Stad medföra så menlig verkan, att Stadens Invånare ofta sakna tillförsel af dessa Landtmanna Producter, heldst flere bland Allmogens Söner å Landet deromkring skola företagit sig att idka serskild handel med Victualier, för hvilka de tillbyta sig, eller ofta för Contant uppköpa Spannemål, den de sedermera så använda, att densamma kan af dem med god vinst föryttras, och hvaraf särdeles intrång för Stadens näringar skall uppstå 5 i anseende hvartill Herr Ekstrand yrkar, att, i händelse en sådan handel icke skulle kunna förbjudas, Landthandlarne åtminstone må äläggas, att till näringens begagnande anmäla sig hos Magistraten i närmaste Stad, der taga bevis öfver anmälandet, och sedan årligen taxeras, i förhållande till sin handel, till samma utskylder, som för lika beskaffad handels-näring i Staden utgå.
Och i händelse deraf skulle anses blifva en följd, att Landthandlarna i öfrigt skulle i Borgerliga Privilegierna, såsom i rösträttighet m. m. deltaga, så förmodar Herr Ekstrand sådant böra medgifvas, då deraf äfven fpljde betalnings - 504 Hest. och Ekon.
Bctänkanden. skyldighet i afseende på Riksdagsmanna-arfvoden och dylika utgifter» hvaruti han anser Städernas Borgerskap, såsom aftagande både till antal oih förmögenhet, behöfva något deltagande.
Häremot hafva åtskilliga utaf Vällofl. BorgareStåndets Herrar Ledamöter uti muntliga anföranden andragit, Herr Noreus: att han för sin del ansåg sig böra göra rättvisa åt de principer, hvilka grundlagt författningarna om en fri och obehindrad Spannemålsech Victualie-handel för Landtmannen, i synnerhet sorn han med största tillfredsställelse erinrade sig det välgörande inflytande, som den afHögstsalig Konung Gustaf lil:jes härom utfärdade författning haft på Sveriges jordbruk, och med afseende hvarå Riksens Ständer äfven vid 1815 års
Riksdag föreslagit det stadgande om en fri Victualie-handel, som
Sedermera blifvit utfärdade anseendes han icke lämpeligt, att Riksens Hogloil.
Ständer, i anseende till den förlust, som derigenom kan Strängnäs enskildt, eller någon annan Stad, tillfogas, föreslå någon rubbning i de visa principer, som ligga till grund för dessa Riksgagneliga författningar; hvarförutan han, jemte den anmärkning, att Bevillning till Staten, i förhållande till den behållna inkomsten, utaf en sådan handel äfven erlägges af hvar och en som idkar densamma å Landet, framställer olämpeligheten deraf, att, genom en Landtbrukaren åläggande beskattning; och genom intrång i deras naturliga frihet uti sina producters användande, Bcsv. och Ekon. XJtsk. Betänkande.n. 305 hvilken frihet han anser lancia till; det allmänna bästa, söka upphjelpa Städernas, genom en vexlande conjunctur till afventyrs under någon tid uppkommande mindre fördelaktiga belägenhet, eller att i detta afseende uppgöra något beskattnings-system, då indirecte Städerna väl i många afseenden skatta till landet, man landet ocilla å sin sida till Städerna; Herr Schvan, II. N.: att, ehuru det icke kan nekas, att Städerna i allmänhet äro drygt beskattade och måsts vidkännas åtskilliga olägenheter genom intrång i deras rörelse, han likväl icke kunde tillstyrka inskränkning i fria Spanmåls- och Victualie handeln, enär frågan derom skalle gifva anledning till obehagliga omdömen utan redbar nytta för Ståndet, samt då detta till afventyrs kunde föranleda Landtmannen, att för åtskilligt annat fordra skatt af Städerna ; Herr Malinberg: att han, med kännedom deraf, att åtskilliga Memorialcr, åsyftande en alldeles oinskränkt näringsfrihet blifvit från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Ekonomiutskottet remitterade, ansåge önskligt, att Herr Ekstrands motion, såsom till äfventyrs föranledande obehagliga uppträden och söndring bland RifesStåndens Herrar Ledamöter, icke till Utskott remitterades, deruti Herr Eneroth instämt, och i anledning hvaraf Herr Vinberg hemställt, om icke Herr Ekstrand skulle finna för godt att Memorialet återtaga.
Till denna frågas behöriga upplysande Bihang till R<h»$h fröt, 18170313, %:d* Sami. N:r 59. 40, go6 Besv. och Ekon- Utsk, Betänkanden. får Utskottet meddela, att Kongl. Maj:t hade under sista Riksmöte,genom Nådig skrifvelse till Riksens Ständers utlåtande öfverlemnat ett förslag, som ej mindre Rikets Collegier, än Rikets allmänna Ärenders Beredning med vissa jemkningar i underdånighet tillstyrkt, angående den vid 1809 och 18:10 årens Riksdag af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln gjorda underdåniga ansökning om en med Spanmålshandeln lika fri Victualie-handel; och sedan Riksens Ständer, med afseende å den betydliga nytta för allmänna Rikshushållningen och en för Landtbrukarne härigenom lättad afsättning af sina productioner, sorn err fri Yictualiehandel ostridigt medför, yttrat den underdåniga tanka, att Riksens Höglofl.
CommerceColiegium i underdånighet föreslagit, skola, jemte några dervid gjorda tillägg, leda till det ändamål, som genom berörde handelsfrihet och med upphäfvande af de derå nu laggda band sökesj så hade Kongl. Majit, under den 51 Augusti 1815, behagat utfärda, rörande detta ämne, en Förordning, i enlighet med det af Riksens Höglofl.
— Vid detta förhållande finner Utskottet sig icke kunna fästa afseende på en enskild persons gjorda motion om upphäfvande eller inskränkning af hvad sålunda, enligtKonungens och Riksens Ständers förklarade vilja blifvit genom utfärdade Författningar gällande, och saknar således anledning att tillstyrk abifall tili ljyad Memorialets författarei Beni. och Ekon.
307 begärt.
Stockholm den 4de Mars 1S18.
N:r 65.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonorniUtskotts
Utlåtande,\ rörande •väckt motion om förbud mot krämare, kringstrykande.
•Riksdagsmannen Sven Påhlsson ifrån Christianstads Län haj, uti ett till Hedervärda BondeStåndet ingifvet och derifrån tili detta Utskotts handläggning remitteradt Memorial, anfört: att uti Skåne och nästgränsande provincer kringstryka flere personer, sorn till den enfaldigare Classen af Allmogen utprångla en mängd krarnvaror, samt derjemte, under deras så kallade färder, begå stölder, merändels på ett så listigt sätt, att de ej utan svårighet och kostnader kunna upptäckas, hel dst dessa krämare, hvilka äfven kalla sig ContingentBorgare, och äro med pass af Sölfvitsborgs, Cimbritshamns, Falkenbergs eller andra småstäders Borgmästare försedde, hastigt efter brottets begående begifva sig från en ort till en annan, der de äro okände och äga tillfälle att, under benämning af välfången egendom försäljas hvad de på förra stället tiiigiipit.
Af hvilken anledning S/en Påhlsson hemställer, om icke allt .kringvandrande af krämare måtte förbjudas, och des - 30Ö Besv. och Ekon.
Ectänk anden se, hvar åe anträffas, gripas, och såsom lös* drifvare utan skonsmål behandlas, samt Stä* demas Borgmästare vid strängt ansvar åläggas, att hädanefter icke utfärda Pass till deras Contingent-Borgare, utan i stället tillhålla dem att drifva ett ädelt handtverk i den Stad, der de äro Skattskrifne och onera utgöra; och har denna motion blifvit understödd af Måns Pehrsson från Blekinge och Jon Jonsson från Skåne.
Utskottet får härvid upplysa, att Riksens Höglofl.
Ständer vid 1815 års Riksdag, i anledning af vackt fråga om vidtagande af mått och steg till bestämmande af Glas- och Porcellainsförares samt Smideshandlares handelsrättighet, och förekommande af de olägenheter som åtfölja deras obehindrade kringstrykande, förenade sig, att hos Kongl. Moj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af ett ovillkorligt förbud för GlaB-, Porcellainsoch Smideshandlare, att i ändamål af sådana manufacturvarors försäljning uti Landsorterna kringstryka, samt att Kongl.
CommerceCollegium, hvars underdåniga Utlåtande, jemte andra Vederbörandés, Kongl. Maj:t behagat infordra, detsamma afgifvit, i följd hvaraf detta ärende, såsom fullständigt beredt, nu endast beror på Kongl. Maj:ts slutliga ompröfvande; Och finner Utskottet, vid ett sådant förhållande, rörande den åter väckta motionen, så mycket mindre anledning, att å nyo något föreslå, som genom Riksens Höglofl.
Ständers berörda underdåniga hemställan vid sista Riksdag tillräckliga åt - Uesv. och Ekon.
Betänkanden 30 j gärder synas vara fattade till vinnande af det ändamål, Memorialets Författare åsyftat.
Hvilket dock, jemte en Ledamots serskildt yttrade tanka, Utskottet Riksens Höglofl.
Ständers eget upplysta ompröfvande underställer.
Transumb af Riksens Höglo/i.
Ständers Allmänna Besvärs- och EkonorniUtskotts Protocoll, hållet vid XJrtima Riksdagen 1 Stockholm den"4 Mars 1818. §.4. — — — — — Herr Zetterberg anförde: ”Hvad smides-handeln i Riket vid kommer, önskar jag den måtte vara så fri» som möjeligen kan medgifvas.
Jag känner lifligt, hvad Eskilstuna Manufactur skulla komma i lidande genom inskränkning i dess rättigheter, att begagna alla möjliga utvägar till kringspridande af sina tillverkningar. —* Denna för Riket så nyttiga manufactur skulle i annat fall afstadna 5 Jag anhåller derföre vördsammast, att denna Manufacturliliverkning måtte obehindrad få föryttras, på sätt Kongl.
Maj:ts Nådiga Kungörelse och Reglemente för Fristads-inrättningen i Eskilstuna na 1771 och 1787 föreskrifva.
Ständers Allmänna Besvärs, och EkonorniUtskotts Utlåtande, i anled - c 510 Besv. och Ekon. ZJtsk.
Betänkanden. liing af Grefve Schverins väckta motion, om möjlighets beredande för Innehafva, vare af Boställsjord, att låta försäkraden ä sådan jord. befintliga Åbyggnad i allmänna Brandf örsäkrings- anstalter.
A llmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet har emottagit ett till dess åtgärd från Högloft.
Ridderskapet och Adeln, genom ProfocollsUtdrag af den 10 Januari, remitterade, och af Herr Grefve Schverin, Fredric Bogislaus, ingifvet Memorial, så lydande: — — ”Jag föreslår, att Högloft.
Besvärs- o h Ekonomiutskottet måtts anmodas föreslå de grunder, som kunna bereda möjlighet för Innehafvare af Boställsjord, att låta den å Bostäilsjorden befintliga åbyggnaden försäkras ä allmänna Brandförsäkrings-anstalter.
Enligt det för husägare i allmänhet gällande Reglemente är inbetalningen de första åren betydlig och mindskas sedan smånigom.
För Boställs-Innehafvare synes förhållandet böra •vara tvärtom.
Ingen Boställs Innehafvare torde tveka, att, med uppoffring af en obetydlig årlig utgift, bereda en säkerhet, som lian sjelf möjeligen kan äga gagn utaf.
Ett Stadgande, att efterträdaren må ersätta den af företrädaren förskjutna assurance-premien , torde ej med lika säkerhet kunna befordra fiet sökta ändamålet”.
Efter behörigt öfvervägande af hvad sålunda blifvit andr8get, får Utskottet anföra, att Utskottet väl delar med Memorialets för - Béiv. och Ekon.
Utsk. ‘Eetankanäen.
311 fattare öfvertygelsen om nyttan af Boställen» Brandförsäkring uti den för hela
Riket inrättade allmänna fond 5 —men då hvarken Herr Grefven dertill uppgifvit något sätt, ej heller Utskottet är i tillfälle att i sådant afseende föreslå några lämpliga grunder, som kulle kunna vara förenliga med planen till nu varande allmänna Brandförsäkringsverket och de der stadgade villkor och afgifter, emedan osäkerheten af besittningstiden för en Boställs-imiehafvare, ej mindre än ovissheten om ersättning af efterträdarne för de förskott, han för Brandförsäkringen nödgades göra, skulle sällan tillåta någon, att uti de föreskrifva villkoren ingå ; finner Utskottet sig icke kunna uti detta ämne taga någon åtgärd, svarande mot det nyttiga ändamål, Memorialets författare åsyftat.
Dock varder d.tta R.
Uti Nådig Proposition af den rjde sistliane December, har Kongl. Maj:t behagat gifva Riksens Ständer tillkänna, att då Kongl.
Majtt utaf berättelsen rörande de förlidet år verkställda General Mönstringar med Flot - 512 Besv. och Ekon.