Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men huru fördelaktigt äfven ett sådant frågans behandlingssätt må vara för vissa interessen och för vissa planers framgång, måste jag dock finna det beklagligt med hänsigt till formerne; och med afseende på den ställning, hvaruti en ej obetydlig samhällsklass derigenom finner sig försatt.
Sjelf med - Den 19 Jun i i e, ra. lern af denna klass, eller af de Fabriksoch Slöjdidkande näringarne, hade jag ansett mig, såsåom tillika Ledamot af detta Stånd, uppfordrad att, vid öfverläggningén om denna alla samhällsinteressen rörande fråga, pligtenligt meddela Ståndet alla de upplysningar om industriens interessen, hvilka den egna erfarenheten inom ett industriel yrke, samt begagnandet af andras erfarenhet och någon eftertanka deröfver, satt mig i tillfälle att imhemta.
Jag bade dock hoppats, att Ekonomiutskottets Betänkande redan varit afgifvit och till en stor del gjort dessa meddelanden från min sida öfverflödiga.
Sviken i denna förhoppning, inser jag visserligen ganska väl att, om jag nu skulle upptaga till vederläggning alla de punkter i BevillningsUtskottets Betänkande, som efter min öfvertygelse och erfarenhet framställa sig såsom oriktigheter och misstag, jag då skulle löpa fara, att helt och hållet uttrötta Ståndets tålamod.
Hvar* ken Ståndets, eller min egen, tid medgifver en sådan utförlighet.
Jag nödgas derföre nu inskränka mina anmärkningar för motiverandet af återremissen till några få hufvud punkter, angående dels principerna,; dels en och annan detalj; i hopp att något annat tillfälle torde yppas, då, i fall sådant vore nyttigt, det öfriga kan tilläggas, som nu måste förbigås.
Hufvudändamålet, som Utskottet velat 36* 4°4 Den 19 Ju n i i e. m. uppnå, visar sig ganska synbart ha varit Tullinkomstern.es någonstädes funnit anmärkt, har Utskottet i denna hänsigt troget trampat GeneralTullStyrelsens fotspår* eller följt ledningen af det project till ny Tulltaxa, hvilket utaf GeneralTullStyrelsen blifvit Utskottet meddeladt.
I afseende härpå torde det visserligen af mången anses ursäktligt, måhända äfven af en och annan behörigt, att en Embetsman eller ett Embetsverk visar sig nitiskt för skatternas ökande och icke tror sig nog kunna höja deras belopp, för att skaffa Regeringen tillgångar till dess många utgifter.
Tillvaron af ett slikt nit skulle då ock göra lätt förklarligt, att man, vid uppgörandet af förslagen till skatternes förökning, ej så noga kommit att afse principernes riktighet, billighetens fordringar, enskiltas grundade anspråk och vigtiga Samllälls-interessens rättvisa kraf.
Men om ett så beskaffadt nit och deraf föranledde skatteföröknings-projekter kunna ursäktas, ja, vara behöriga utaf en agent åt den verkställande makten; så måste det dock, lindrigast sagt, väcka förundran och förefalla oväntadt, om man finner att en Corporation af Medborgarej att ett Utskott af Folkets Representanterj med allt för litet återhåll öfverlemuar sig åt samma nit och ingår på enahanda skatteförhöjnings-projekte'r.
Och i synnerhet måste ett sådant handlingssätt, BevillningsUtskottets i före - Den 19 Jun i i e. ra. 4o5 varande fall—väcka förundran, när, såsom nu är händelsen, ett annat Embetsverk, nemligen CommerceCollegiura, i afseende på ifrågavarande omständighet ganska grundligt och öfvertjgande upplyst, att uppgörandet af en Tulltariff ej är blott en beskattnings utan äfven eu Statshushållnings angelägenhet j och att icke endast inbringandet af ett visst skattebelopp, utan äfven andra icke mindre vigtiga Statsförhållanden, dervid måste med lika uppmärksamhet, med lika öm omvårdnad, afses.
I en ny Stat, och äfven hos ett äldre folk, hos hvilket Statsmakten icke genom prohibitioner och artificiella anstalter, icke genom ledning och förmynderskap, uppmuntran eller tvång, bragt enskiltes krafter och capitaler, under löften om bestånd och utsigt om egande-i rätts helgd, in uti sysselsättningar och anläggningar, till hvilka de annars måhända ej skulle vändt sig — i en sådan Stat må Tulltariffen gerna vara en ren beskattningsaffär; men hos oss, i vårt Fädernesland, der just så beskaffade förhållanden, som de nyssnämnde, i ett sekel egt rum och ännu förefinnas med full kraft, der måste, åtminstone förrän öfvergången till en annan sakernas ordning redan är gjorda TullLagstiftningen vara något annat än ett purt arithmetiskt plusmakeri; der måste högre begrepp: begreppen om löftens helgd, om aktning för eganderätt, om Medborgares, familjers och hela näriugsklassers välfärd, 4o6 Den 19 Jun i i e. m. samt om redan tillvarande
Samhällscapitals och konstskicklighets räddande undan förstöring, utgöra ledstjernorna för lagstiftaren.
Jag anhåller, alt BevillningslJlskottet må anmodas att, i öfverensstämmelse med denna synpunkt, helt och hållet omarbeta sitt afgifne Betänkande, och åberopar, till undvikande af onödig vidlyftighet, i afseende på principen för en sådan omarbetning, hvad CommerceCollegiutn i denna del så välgrundadt anfört, och hvarpå jag i det föregående redan tagit mig friheten att fästa Ståndets uppmärksamhet.
Då jag sagt, att hufvudändamålert för, och hela syftningen af, Utskottets arbete, verkligen synes vara Tullinkomsternes eller de indirecta skatternes ökande, så tror jag mig äfven med några specialiteter höra bevisa detta påstående.
En sådan syftning uppenbarar sig nemligen ej blott i förhöjningen af inkommande tullen på flera af de betydligaste och betydligare import-artiklarne , såsom Socker, Tobaksstjelk, Hampa, Silke, Bomullsgarn, Linneväf, The, ja till och med på de för den arbetande klassen oumbärliga förnödenhelsvarorna Torrfisk, Saltfisk och Salt; utom äfven på åtskilliga exportartiklar, såsom Ekbark, Ben, Enbär, Rödfärg, Jernskrot, Messing och deribland Lill och med på vissa Tiädvaror, ! oaktadt conjuncturen för dessa sistnämnde för närvarande är högst missgyn - •Den ig
Ju ni i e. tu. 407 nantie.
Förrän jag ingår i någon detaljgranskning, har jag trott mig, på sätt sorn nu skett, med en speciel bevisning böra i korthet men klart ådagalägga denna uteslutande syftning i Utskottets arbete till uppdrilvande af Tullinkomslerne och de indirecte skatternes ökande, 1:0 af det skäl att denna syftning i allmänhet motiverar och förklarar Utskottets förslag och alla dess antaganden, resonnementer och så kallade grunder, och 2:0 emedan ifrån denna syftning, eller såsom ett medel till hufvudändamåjets uppnående, äfven serskildt deriverar 6ig tillstyrkandet, att upphäfva de hittills gällande förbuden mot införsel af utländska väfnadsartiklar i ylle, silke och bomull, och i dessa förbuds förbytande i höga tullafgifter, eller så kallad skyddstull, ett tillstyrkande till hvilket jag nu öfvergår, för att i det speciela göra mina anmärkningar emot Utskottets Betänkande.
Det är i synnerhet för England och Frankrike, som antagande och verkställig-! het af Utskottets tillstyrkande af tillåtelse till införsel af utländska ylle- siden- och bomullsfabrikater, skulle bli nyttigt.
Des<sa länder iakttaga ett strängt prohibitivsystem emot oss, det förra i afseende på införseln af Svenska träd varor, det andra i afseende på Svenska jernet.
Ingen utsigt är ock att i dessa länder, hvarken för närvarande, eller i den beräkneliga framliden, 4o8 Den 19 Jim ii e. m. någon lindring skall äga rum i delta på två af Sveriges vigtigaste näringar så ofördelaktiga prohibitivsystem; derom vittna Grefve Wedel Jarlsbergs fruktlösa mission lill London, och resultaterna af Franska Handels- och TullCommittéens förhandlingar innevarande år.
Märkvärdigt, ja högst märkvärdigt är det väl då, att Utskottet, oaktadt dessa förhållanden, och utan all hänsigt till reciprocitets-grundsatsen, afsitt olyckliga nit för tullinkomsternes ökande, kunnat låta hänföra sig till föreslående af en införselsfrihet, som hufvudsakligen skulle k omma dessa länder till godo.
Deuppliäfna förbud, de tullnedsättningar, som sedan sista Riksdagen ägt rum, och som beredt icke obetydliga handelsfördelar i Sverige åt nyssnämnde Nationer, lia icke medfört några motsvarande fördelar i reciprocitetsvägförSvenskaproducenter och skeppsredare.
Dessa länders handelspolitik emot Sverige synes vara att taga emot alla fördelar, men att ge inga tillbaka.
Är det då Utskottets mening, att ock den sista handelsfördelen, som Sverige kan erbjuda ifrågavarande Stater, skulle bortskänkas> utan återerhållandet af någon reciprok förmån; hvarigenom skulle hända, att de å sin sida för hela framtiden saknade allt intresse att ingå på reciprocitels grundsatser i sina commerciella förhållanden med Sverige, likasom vi ock å vår alla medel att förmå dem dertill.
Jag kan ej neka, att Utskottet sy - Den rg Junii e. m. 4og nes mig hafva blifvit ledt ända till en sådan ytterlighet utaf hoppet, att genom den förmodade tullinkomsten å Engelska och Fransvska fahrikater bereda administratio v nen någon ökad medelstiilgång.
Man har hört omtalas Ministrar, som önska täta handelstraktater, blott för de dosor och andra emolumenter, som åtfölja undertecknandet, utan att de i öfrigt just bry sig serdeles om hvad traktaterna innehålla, och om de äro fördelaktiga eller ej; och Utskottets handlingssätt tyckes innebära någon likhet med en sådan Statskonst.
Svenska näringarnes hopp är dock, att en slik politik aldrig måtte bli Svenska Regeringens_, och att den nationella sjelfständighet, som äfven uttrycker sig i bevarandet af handelsreciprociteten med främmande magter, aldrig skall bli uppoffrad för snikenheten efter en temporär, på fosterländska intressens ruin grundad, tillökning i tullmedlen.
Emot det system af höga tullafgifter eller så kallad skyddstull, hvilket Utskottet tillstyrker måtte införas i afseende på väfnadsartiklar af ylle, bomull och silke, med upphäfvande af de ännu återstående, för de betydligaste af dessa artiklar, gällande införselsförbuden, måste jag först anmärka, att detta förslag röjer mycken orättvisa och obillighet, när man opartiskt jemförer det med den långt mera gynnande behandling, som Utskottet tilltänkt produ - Den i g
J n n ii e. m. centerna af åtskilliga andra inhemska producter.
Utskottet har föreslagit 5o procents tull å utländsk spannemål, och ändå antagit ett öfverdrifvet högt tullvärde å spannemålen.
Utskottet har föreslagit 16 sk:rs tull å utrikes ifrån infördt bränvin» en afgift således vida öfverstigande 5o procent af värdet; och Utskottet har änteligen å stångjern och metaller, öfverhufvud taget, föreslagit en införselstull af ifrån 33f- till 4o å 5o procents lull.
Men betraktar man saken närmare och utan att låta dåra sig hvarken af ziffror eller ord, så utgöra dessa, för de sistnämnda produeterna föreslagna, tullafgifter i sjelfva verket nästan detsamma som inf örsehförbud, när man, som sig bör, tager i beräkning ej mindre den höga frakten och de dryga omkostnaderna å dessa varor, än den nära till omöjlighet gränsande svårigheten att i tullförsnillningsväg införa den; Utskottet har med få ord befriat den inhemska producenten af spannemål, bränvin och jern in. m. från all farhåga för utländsk medtäflan.
Helt annat åter är förhållandet med och verkan af de a5 till 3o och 33| procents höga avgifter, som Utskottet föreslagit å väfnadsmanufacturartiklarne.
Den stora retelsen, att tulIförsnilla dessa artiklar, som de höga tullafgifterna innebära, och den, om möjligt ännu större, lättheten, att i tul 1- försnillningsväg verkligen inpraktisera dem, hvilken såväl varans stora v«irde inom en Den 19 Junii e. m. ringa voluni, som värt Tullverks, vår lokals samt bevakningsanstalternas och conti ollernas egenheter innehålla; dessa omständigheter i förening måste ovilkorligt föranleda en så i stort drifven tullförsnillning, att de höga tullafgiflerna blott bli nominella, och ett gäckeri, utaf absolut samma verkan, sorn en införsels tillåtelse, nästan utan all afgift.
Det är min innerliga öfvertygelse, grundad på den,kännedom och erfarenhet jag och hvar och en annan fabriksidkare kunnat inhemta, att resultatet så skulle utfalla med deraf följande oundviklig undergång för de inhemska förädlingsyrkena, i fall Ständer och Regering skulle bifalla BevillningsUtskottets förslag.
Men huru har då Utskottet iakttagit rättvisa och billighet, att icke tala om statsklokhet, när, under en skenbar och förrädisk likhet, Utskottet så olika behandlat serskilda näringar, att åt den ena förunnas ett införselsförbud de facto, men den andra blottställes för en införselsfrihet nästan utan all afgift, att den ena skyddas emot utländsk medtäflan, men den'andra lemnäs utan allt skydd deremot?
Dock ej nog dermed; likasom för att kröna orättvisan i detta förfarande, är det just de näringar och intressen, som jemförelsevis mindre behöfva ett skydd emot främmande medtäflan, hvilka Utskottet gynnar dermed, då åter de, som mäst af ett sådant skydd äro i behof, finna sig hotade med Den 19 J11 nii e. m. mistningen deraf!
I sanning, långt bättre hade då varit, att Utskottet å alla slags främmande producter, med hvilka de inhemska landtmanna- bergsmanna-och statsmanna-näringarne concurrera, hade föreslagit en uniform införselsafgift af i5 eller 10 procent på sätt Riksdagsfullmägtigen Donner ifrån Wisby i sin reservation yrkat, förutsatt nemligen att Utskottet kunnat förvissa om, att äfven en så måttlig afgift verkligen skulle utgått och blifvit erlagd, för hvilken förutsättning dock, åtminstone under närvarande förhållanden, ingen sannolikhet visar sig.
Retelsen till tullförsnillning hade då varit i någon mån ringare, och i något hänseende hade åtminstone alla näringar blifvit mera lika och i så måtto mera rättvist behandlade.
Den sophism, som Utskottet, för att gynna vissa icke namngifna näringar, uppställer i den a:dra af sina så kallade grunder: ”eller att "”de producter, hvilka icke behöfva utifrån "införas, utan kunna i tillräcklig mängd och "godhet här i landet alstras och frambringas &c.denna sophism har den olyckan alt ej kunna dölja den orättvisa, som den är ämnad alt bemantla, likasom den ock ej lyckas att tillintetgöra sanningens och rättvisans kraf.
Ty hvad har Utskottet med denna sophism annat gjort än i sjelfva verket erkännt, att för de ifrågavarande, gynnade produkterna, någon sådan gunst icke behöfves.
Har Utskottet allt igenom Den 19 Junii e. m. 4t3 röjt bemödandet, att rikta StatsCassan, på näringarnas och industriens bekostnad, så måste det dock erkännas, att
Utskottet härifrån gjort ett ampelt undantag till spannemåls- och bränvinsproducenternas samt jernoch rnetalltillverkarnes förmån.
Jag forskar ej efter orsaken till detta undantag, öfver hvilket de nyssnämnda producenterna och tillverkarne kunna lyckönska sig;, och jag lemnar derhän, om skälet verkligen varit,- att Utskottet fruktat, att hela dess system skulle blifvit kastadt öfverända, i fall Utskottet icke gjort detta undantag, utan också behandlat de ifrågavarande mäktigare intressena på samma sätt, som de industrie och slöjdeidkande klasserna.
Jag förbigår vid detta tillfälle den statistiska teckning, som Utskottet lemnat af Fabrikernas tillstånd, af beskaffenheten och beloppet af deras tillverkningar, äfvensom af de stora fördelar, af hvilka de förmenas vara i åtnjutande.
Denna teckning är uppdragen i afsigt att rättfärdiga Utskottets förslag, att beröfva fabrikerna det skydd de hitintils haft i införselsförhuden; jag undrar således ej på, att teckningen utfallit sådan, den nu visar sig.
Att vederlägga alla ensidigheler deruti, skulle nu föra mig för långt; dertill skulle fordras en serskilt afhandling.
På samma sätt förhåller sig ock med den målning utaf verkningarne af 1823 års system, hvilket Utskottet lemnat för ett analogt ändamål, eller för att rättfärdiga delta 4.4
Den 19 J un i i e. ra. såkallade system.
Men ett beriktigande nu af allt det ensidiga i denna målning, skulle likaså leda mig i allt för många och vidlyftiga detaljer.
Blott ett par erinringar dervid vill jag för närvarande ej lemna oanmäldta, nemligen 1:0, att uti den summa af Ettbundradeåttioniotusende Riksdaler, som skall i medeltal lia utgjort beloppet under åren 1825, 1826 och ne tullmedel å de varor, som förut förbjudne, efter systemförändringen, varit tillå t n e till införsel; att uti denna summa tullinkomsten å införde manufacturartiklar af ylle, siden och bomull icke något år uppgått till 100000 Riksdaler, utan tvertom i 2:ne år högst betydiigt understigit detta belopp, hvilket förhållande väl måste ådagalägga, att fördelen för StatsCassan af en tillåten införsel, utsträckt till alla ylle- bomulls- och silkesfabrikater, ej lofvar att bli så stor som Utskottet i perspectiv målat sig den; och 2:0 att under de 3 nyssnämnde åren, tullinkomsten af de efter 1834 tillåtne bomulls- silkes- och yllefabrikaterne var störst år 1825, men under de följande åren successift minskades, och det så betydligt, att den 1827 nedsjönk med i;del under dess belopp år 1825; hvilket förhållande, enär priserne å dessa alla artiklar under tiden fallit, samt consumtionen och tillgången deraf notoriskt tilltagit, solklart lärer utmärka, att deras olofliga införsel i tullförsnillningsväg uti en Den 19 Junii e. m. 4i5 förvånande progression ökats, samt att det hufvudsakliga resultat, som en till alla fabrikater utsträckt införselsfrihet mot hög tull, efter all sannolikhet, skulle medföra, endast vore en i ännu större skala drifven tullförsnillning.
Men det är sannolikheten af detta resultat, som Utskottet med all magt söker bestrida.
Det gäller ock för Utskottet, att kunna vederlägga denna sannolikhet; ty annars faller sjelfva principen, som Utskottet antagit och lagt till grund för hela Tariffen, nemligen de höga tullafgifterna.
Invändningen: att höga tullafgifter endast föranleda tullförsnillning, var också förut gjord, både af enskildte representanter i Riksstånden, af de inför CommerceCollegium hörde Fabrikanterne, och sluteligeri bemälte Collegium; Utskottet kunde följakteligen ej undgå, att upptaga den till någon slags vederläggning, och att åtminstone försöka, att försvara sin princip.
Men bura totalt misslyckadt är ej detta försvar?
Den 9 September. 301 myndigheten i Riket, Ständerna, hvilka ofta nog befinnas villiga att gifva sitt förord, utan sakens närmare kännedom.
Om våg- och mätare-penningar skulle erläggas endast för de varor, som vägas och mätas, så vore det möjligt, att ett våghus med dithörande betjening icke kunde underhållas för de afgifier, som inflöte.
Månne näringsidkarne häldre förlora utvägen att få sina varor vägda och mätta, än de vilja betala ifrågavai :de afgiftei ?
Detta är en betänklighet, hvarföre näringsidkarne äfven böra höras, innan man besluter sig till någon åtgärd i delta fall.
Den riktiga ordningen är väl den, att man först undersöker förhållandet och derefter fattar sitt beslut; men icke omvändt, såsom här föreslås.
Donna motion var redan i vintras under behandling på Utsk:s afdelning, då jag der tjenstgjorde, och bland andra skäl, af hvilka denna motion hade blifvit föranledd, upgafs ett, som var alt allmogen ganska mycket trakasserades genom de här afgifterna.
Sålunda hade t. ex. handt all landtmän, sora skolat förmala sin säd på andra sidan om staden, när de passerat den, blifvit antastade af polisen, som lagt lieslag på lasset, och de hafva fått betala våg- och mälarepengar, samt dessutom plikta för det, alt de velat undandraga sig dessa afgifier, oaktadt de aldrig ämnat sälja sin vara i staden.
Dessa trakasserier hafva framkallat allmänhetens missnöje med denna sak.
Jag har blott velat nämna detta uplysningsvis och förenar mig med dem, sorn begärt bifall till Betänk.
Det förvånar mig verkligen ali Hr von Hartmansdorff kan ifrågasätta att våg- och mälare-pengarne för Westerås stad skulle blifva borttagna, utan att stadens invånare blefve derom hörde.
Här är ju icke fråga om annat, än att hos K.
M. anhålla om vidtagande af åtgärder lill befordrande deraf att icke våg- och mätare-pengar framdeles må erläggas i annat fall, än då varor mätas och vägas.
Det faller sig ju alldeles klart, att, när en sådan fråga kommer till K.
M:l, så blir den remitterad till vederbör:de Embetsverks utredning, och att della Embetsverk icke lärer underlåta att deröfver höra stadens innevånare samt förskaffa sig alla nödiga uplysningar, torde vara så gifvet, att Hr von Harlmansdorffs anmärkn. i detta hänseende icke bör kunna vinna något afseende.
Hvad saken i öfrigt beträffar, så är förut anfördt så mycket som talar till förmån för förslaget, att jag icke behöfver derför taga R. o. Ad:s tid mera i anspråk.
Jag vill blott tillägga, alt då den ifrågavar:de afgiften i Westerås är utarrenderad till enskilde personer, sä följer deraf att allmogen blir, på sätt Hr Arnell anfört, trakasserad.
De yttranden i saken, som Frih. Rehbinder och Gr.
Lagerbjelke afgifvit, anser jag verkligen icke vara rubbade af hvad Hr von Hartmansdorff sedermera anfört.
Om fråga verkligen vore alt beröfva Westerås stad någon inkomst af våg- och mätare-penningar i detta hänseende, då skulle jag visserligen hafva haft betänkligheter vid att dertill gifva min röst, men fråga är i 302 Den 9 September. första rummet derom, all befria de trafikerande, som icke anlita vågen, från skyldigheten att icke deslomindre erlägga våg- och mätarepenningar.
Det blilver naturligtvis, när K.
M. later anställa undersökning i frågan, ett ganska vigtigt moment, huruvida Westerås stad utan ersättning bör beröfvas den ifrågavande inkomsten eller icke.
Deröfver komma naturligtvis vederböride ali böras och K.
M. deröfver alt sedan besluta.
Ht von Hartmansdorff bar sagt, all om den trafikerande allmogen befriades ifrån ifrågavande utgifter, så skulle deraf kunna antagas såsom en gifven följd, all våghuset icke kunde underhållas.
Jag tror likväl icke, att deraf skulle föranledas annan följd, än möjligtvis den, att de, som begagna väg- och mälarehus, för vägning af de varor, som utskeppas, finge betala några skillingar mera, för att dermed betala det supponerade deficit, som kunde upsla, derigenom att den, som aldrig begagnar dessa inrättningar, icke behöfde betungas med en betydlig kostnad, utan motsvarande gagn för honom.
Det är derföre jag har biträdl Utsk:s förslag och nu yrkar bifall dertill.
Då, i händelse af RiksSims bifall till detta Betänk., det kommer att åligga Exped.Ulsk. att upsätta förslag lill skrifvelse, så bar jag trott mig böra på förhand göra mig förtrogen med den framställning, Ekon.Utsk. till R.
St:s bepröfvande framställt.
Det har dervid icke undfallit mig, att Ulsk. helt och hållet berört frågan ur synpunkten af den ifrågavande afgiftens billighet eller obillighet, betraktade med afseende på dem, som hittills skolat samma afgift utgöra.
Ilar icke med ett emia ord fästat sig vid den omständighet, huruvida Westerås stad må hafva några billiga anspråk på ersättning för uphörandet af denna inkomst, i händelse den sålunda skulle staden frångå.
En af reservanterne, Hr Boman, har likväl velat fästa R.
St:s upmärksamliet på denna sida af frågan.
Jag finnér således Hr von Hartmansdorffs anmärkn. i del formella af ämnet ingalunda sakna grund, på sätt flera ledamöter trott sig finna; deremot bar jag i hufvudsaken en annan åsigt än Hr von Hartmansdorff, oell delar de ledamöters tanka, hvilka anse ifrågavande afgift böra, tiil lättnad för trafiken i allmänhet, uphöra, äfven som jag tror ali den redan 1111 rätt väl kunde uphnra för Westerås, utan afbidan af dylika frågors väckande angille öfrige städer.
Pä dessa skäl skulle jag för min del icke anse otjenlig!, om Betänk, återremitterades, på del att, med bibehållen slutlig hemställan, likväl deruti mätte inflyta några ord af den syftning, Hr Boman önskat.
Skulle likväl R. o. Ad. anse hufvudtankan vara ej blott så riklig, men ock så vigtig, att Ståndet, i afsigt alt främja denna hufvudtanka, icke vill fästa sig vid någonting, som kan anses vara en i annan rigtning afvikande biomständighet, sä återstår för mig blott alt trygga mig vid den förhoppning, Frill.
Alströmer nyss uttalat, att nemi., vid frågans behandling bos Regeringen, Westerås stad, oaktadt R.
Stis förbigående af denna omständighet, icke kommer att blifva ohörd.
Cederströms sednaste yttrande bar jag begärt ordet.
Jag vill dervid blott hafva äran an - Den 9 September. 303 märka, alt det är en cura poslerior huruvida någon ersättning skall beredas Westerås stad eller icke, hvilken K.
M. icke lärer underlåta alt draga försorg om.
Dock raedgifver jag, att jag icke anser någon sådan ersättning höra komma i fråga.
Om denna afgift tages hort, sa blir det icke något undantag för Westerås, ulan undantagen blir de städer, der afgiften kommer att finnas qvar, ty den finnes icke i allmänhet.