Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven tviflar, det Regeringen kan något uträtta i afseende på Växelförhållandet i Landet, och Herr Grefven bestrider alldeles, att Regeringen kan vidtaga någon direct utväg att förekomma det inis sfär delaktiga Va. t 46 Den 4 April, xelpris eller vacklande myntvärde, som uppstår, då bristen i Exportvärdet mot Nationens skuld skall ersättas genom Sedelmynt, som ej på anfordran inlöses med Silfver.
Jag måste, till besvarande häraf, åter upprepa hvad jag förut med öfvertygelse påstått, att öfvervigten i Svenska un« dersåtares samfälta skulder till utländningen mot deras utrikes fordringar, härleder sig egentligen från ölvervigten af nationela Importhandeln mot utförseln af egna p oducter eller Exportvaror i allmänhet; att just denna öfvervigt är naturliga grunden till det olyckliga Växelförhållandet i detta land; att sådant icke kan hjelpas utan vid roten, nemligen genom hämmandet af öfverflödig importering, och ingen Svensk undersåte skall försöka eller förmå neka Kongl. Majrt rätt att påbjuda de anstalter, som linnas nödiga och verksamma till ett så nyttigt och välgörande ändamål.
Den tillfälliga ereda i Sveriges Växelförhållande, sorn Herr Grefven och Landshöfdingen erkänner, och hvars begagnande tili enskildtas riktande, han-finner sä naturligt, är äfven, efter Herr Grefvens tanka, utom kretsen af Kongl.
Maj:ts möjliga åtgärder att afhjelpa.
Jag bestrider detta på det högsta; men jag medger, att den verksamma följd , som åsyftas med sådana åtgärder, blir svår, om icke omöjlig att vinna , så länge en öfverdrifven Importhandel och Transitorörelse, med deras otaliga missbruk, göra Stockholm och Götheborg till platser för en ofantligt större
Växel handel, än Sveriges egentliga behof fordra, och nyss - Den 4 April. 47 nämnde Städers geographiska och commerciela läge göra naturlig.
Den härigenom med konst hitdragna och för Svenska undersåtares egna verkliga transactioner med utländningen alldeles främmande växelhandel, har hufvudsakligen bidragit till den verkligen djupa oredan, som inträffat i Sveriges Växelförhållande, och denna oreda är således tydligen i direct gemenskap med och en direct följd af den öfverdrifna importeringen och transitorörelsen, som Kongl. Maj:t ostridigt och lyckligtvis äger både rätt och förmåga att inskränka.
Den nogaste granskning af de Stadgar, som beträffa Växelrörelsen och Mäklarebefaltningen i Riket, skola otvifvelaktigt sätta gräns för det i Sverige med alldeles oförsynt djerfhet alltför länge och ostraffadt öfvade Växelvingleriet.
Utvägar finnas säkerligen, om de med allvar sökas och användas, att förhindra det för Svenska myntvärdet, egendoms-säkerheten och tarfliga, redligt idoga invånares utkomst så förderfliga missbruk , att Växlar utan reelt växelbart värde, och hvarken utgifne eller emottagne såsom verklig betalning af reel skuld eller fordran, med ett ord, att chimerika Växlar i allmänhet, af hvad beskafi fenhet, benämning eller anledning sorn helst, | på någon Svensk Handelsbörs skola directe el !ler indirecte kunna verka till Växelcoursens bestämmande, de må härleda sig från verkligt nödtvång hos våra ärliga, men för ögonblicket blottställda Köpmän att omsätta deras förfallna utrikes skulder, eller från snikenhe | - 48 Den 4 April. ten af svekfulla vinglare, som, för att riktä sig på Växelhandel, under en vacklande cours, begagna toma valutan af deras penninge credit, och deras oförtjenta medborgerliga anseende : båda grundade på intet annat, än de ras verkliga eller skenbara förmögenhet.
Flera bevis kunna företes, om så påfordras, att både på Stockholms och Götheborgs Börs, på en och samma dag lika summor blifvit inköpte med lägre och försålde med högre Växel Cours, af ett och samma handelshus, på anmärkning deröfver har blifvit svaradt, att det varit samma Växelsummor, men icke samma Växelbref, och dermed har uppfyllandet af Växel-Stadgans afsigt i afseende på ocker i Växelhandel blifvit afledt, samt Växel-Coursen på tvetydig grund försämrad.
— Sådana och mångfaldiga andra tillfällen till obehörig verkan på Växel Coursen behöfva och kunna visserligen förekommas genom en efter verkligt oveldig utarbetning i underdånighet föreslagen och af Kongl- Maj:t öfversedd och påbuden ny Växel-Stadga.
Det finnes således otvifvelaktigt någon möjlighet, af en eller annan direct utväg för Regeringen , att vidtaga till hjelp mot det olyckliga Växelförhållandet i detta Land, utom den, som Herr Landshöfdingen Grefve Ro. sen anser för den enda, nemligen användandet af tillgångar i Växelrör elsen, som Öfverstiga de en. shldtas eller hinna uppväga dem.
Efter den er farenhet sorn redan mer än tillräckligt blifvit samlad, fruktar jag att det torde blifva mer ärt svårt II.
Den 4 April. 49 svårt för Regeringen, vid så beskaffad handeisställning , så obestämd och bristfällig VäxelStadga, så öfvermåttan vigtig och ofullkomligt controllerad Mäklare-befattning, att genom större eller mindre operationer till Växel Cour* sens förbättrande segra på den mer och mer sannolika obenägenhet hos alltför många personer, att med undersåtligt och patriotiskt nit biträda desamma.
Emedlertid hafva redan Statens dertill använde tillgångar ofta varit så betydlige, att man kunnat vänta verksammare följder deraf, än dem som försports; men ofvannämnda' omständigheter förklara denna gåta, och förklara äfven till någon del den obehöriga styrka , som visat sig i Växel-vingleriet.
— Det olycksaliga lättsinniga begreppet, som blifvit föriäktadt, om tillämpligheten i Sverige af oinskränkt frihet i Växelhandel och Växelrörelse, har, till mycken beqvämlighet, -spart mödan af en nödig och tillbörlig uppmärksamhet derå, innan missbruken hunnit till den grad, att de hota Rikets välstånd.
- Jag finner, lika med Herr Grefve Rosen, ganska naturligt, att enskildte begagna en sådan oreda för att rikta sig • men jag kan icke medgifva lämpligheten af Hur Grefvens dervid gjorda jemförelse med Engelska speculationer i allmänna fonderna.
Det behöfves icke djupare kännedom, än den jag äger, i Engelska Statskunskapen, för att kunna upplysa, det naturen af Engelska Regeringens lånsystem merändels fordrar och uppmuntrar sådana speculations-spelj men, Gudi låf, ännu finnes icke Ridd, 0. Ad.
Prot. N:o 7. $, 5° Den 4 April. ringaste anledning till jemförelse med något dylikt uti Sveriges finance.
Herr Grefven och Landshöfdingen förmenar, att då en hög
Växelcuurs försämrat vårt in. hemska myntvärde relatift till det utländska, skulle Ullfallet för Exportetiren att uti Svenskt Banco-numer aire betala våra Expartvaror högre, snarare tilia deras varde , till fördel för dem sorn hafva sådana att föryttra, än förorsaka deras vanpris, Jag jnåste erkänna min förundran att höra en sats, sorn är så tydligt falsk, både i sin grund och i sin tillämpning , offentligen förklaras inför Höglofl.
Jag hade snarare , vid helt annat tillfälle och på helt annat rum, väntat att någon utländsk förläggare skulle åt en mycket enfaldig
Svensk tillverkare söka bibringa ofvanberörde högst besynnerliga sats i financeläran, hvilken också alltför orätt och alltför benäget börjat tillämpas till våra jernpris.
Af det i Herr Grefve Rosens yttrande införde Utdrag af Berättelsen, som på Kongl.
Maj:ts nådiga befallning upplästes på RiksSalen den 6 sisth Mars, tyckes Herr Grefven draga den slutsats, att de af mig föreslagna underdåniga framställningar af Riksens Höglofl.
Ständer, varit onödiga, i afseende på ytterligare inskränkning af främmande varors införsel, samt skärpning af nu gällande Författningar rörande Lurendrägeri och Tullförsnillning.
Äfven för mig är det bekant, att Comitéer blifvit af Kongl.
Maj t förordnade till / I Den 4 April. 51 TfullFövfattningarnes öfverseende, utarbetande af en ny SjötullsTaxa, samt fullkomligare bestämmande af Näringsfriheten- men jag inser icke på hvad grund dessa Comitéers tillsättning skulle göra olämpligt för Riksens Höglofl.
Ständer, att till Thronen frambära så beskaffade önskningar, som de ofvanförmälte.
Det är, tvärtemot, så mycket säkrare anledning att de skola blifva med nådig benägenhet emottagna, sorn Kongl.
Maj:ts tänkesätt i detta ämne redan äro allmänt tillkännagifna genom Dess nådiga Kungörelse af den 21 Januari innevarande år, nemligen: ”n/f Kongl.
Majit ansett nödvändigt att återställa den jemnvigt uti constimt-ion af utländska öfverfödrvaror, hvilken för allmänna välmågan är af hufvudsäkligi mfiijtdn. de A ett förordnande, som Otvifvelaktigt åsyftar jemnvigt emellan Rikets Import- Och Exporthandel samt minskning i consumtionen af utländska öfverflödsvaror.
Jag förnyar således min förut den 20 sistlidne Mars gjorda ödmjuka hemställan, rörande inskränkning i Nederlagsfriheten och i tillåtelsen af främmande varors införande eller bruk och nyttjande i Riket, skärpning af nu gällande Författningar emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, afhjelpandet af missbruk vid den så kallade Vestgötha Gårdfarihandel samt granskning af Författningarna angående Växelrörelsen, — Jag fortfar i min rena och okonstlade Öfvertygelse, att dessa föremål äro värdiga ämnen för Riksens Ständers Underdå» niga önskningar, värdiga ämnen för Kongl, Maj ts nådiga behjertande. 52 Den 4 April.
Uhr tilläde sig önska att få cornmunicera sitt Dictainen med de öfriga RiksStånden, samt att detsamma, tillika med Grefve Roséns Dictamen, måtte blifva till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet remitteradt.
Jag instämmer i mycket af hvad Herr Directeuren af JJhr nu anfört i afsigt att ådagalägga skadligheten för Riket af den hittills utländska Köpmän förunnade Nederlags- och Tränsitofrihet j men jag är alldeles icke med denna värda Ledamot af lika tankar, då han anser denna frihet vara i allmänhet skadlig.
Om den beviljas åt
Utländningen mot en för låg procent, om varorna för lågt värderas, om bevakningen för att hindra varornas tullfria insmygande icke behörigen verkställes eller kan verkställas, så blir en sådan utländningen förunnad frihet skadlig.
Men om man använder samma method, som i England , så kan denna Nederlagsfrihet, enligt min öfvertygelse, blifva ganska nyttig, emedan Statsverket då ej blott skulle vinna genom afgiften för Nederlaget, utan äfven genom en betydligen ökad Sjötulls-inkomst.
Enligt denna method betalas för utifrån kommande varors uppläggande full tullafgift, och då de åter utföras, bekommer ägaren en del af den erlagda tullafgiften tillbaka: resten blir den behållna inkomsten för Staten.
På detta sätt kan svårligen något underslef hända.
Uppgiften vid införseln controlleras då af ägarens fordran på samma varor och på en del af tullafgif - Den 4 April.
53 tens återbekomvnande vid utförseln.
Införas varorna till förbrukande in i landet, så förlorar StatsCassan dervid intet, ty tullafgiften är redan för dem betalt.
Detta mitt ykrande motsäger icke Herr Directeuren af Uhrs skäl, anförda mot den hittills bevilljade Nederlagsfriheten, utan endast dess påstående, att denna alltid skall blifva skadlig, då, enligt min tanka, den kan, rigtigt inrättad, vara ganska nyttig.
För öfrigt conformerar jag mig med Herr Directeuren af Uhr deri, att förtullningen på våra exporter varit i sednare åren drygare samt strängare handhafd, än i allmänhet på importerna.
Det förhåller sig tvärtom i England, der ingen tull erlägges, utan tvärtom premier erhålias för exporterna.
Ha:ls Excellence Herr Grefuen och LandtMarskalken föreslog Remiss tili Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet af Grefve Roséns och Herr af Uhrs Dictamina, jemte Herr Munck af Rosenschölds anförande, samt att Herr af
Uhr måtte få tillstånd communicera sitt
Dictamen med de öfriga RiksStånden.
Remissen af Grefve Rosens och communi. cation af Herr af Uhrs Dictamina biföllosj men Herr af Uhrs Dictamen blef af Grefve Rosen begärdt på bordet; i anledning hvaraf Herr LandtMarskaiken förklarade detsamma hvilande.
Herr Palman, Otto Predrik, yttrade sig anse oidningen och sammanhanget fordra, att 54 Den 4 Aptit, i händelse Herr af Uhrs anmärkningar lade» på bordet, Gre*ve Roséns, Dictamen äfven borde förblifva hvilande, hvilket sednare Herr jPålman alltså till Ridderskapets och Adelns samtycke hemställde, Grefve Mörner, Adolph.
Geran, anmärkte, att bordläggning och Remiss af nagotdera bland berörde
Dictamina icke stöde i ett nödvändigt sammanhang med hvarandra; att såle« des Grefve Roseus anförande kunde remitteras, och, likafullt bordläggningsrätten blifva i afseende på Herr af Uhre Dictamen iakttagen, så mycket hellre, <om Grefve Rosen i annan händelse skulle, efter Herr Grefvens tanka, genom det sednare? remitterande, förlora tillfället att dervid göra de erinringar, honom till äfvenryrs kunde nödige synas.
Herr Danchwordt, Carli Då det åligger Utskotten att med skyndsamhet afgöra mål, som dit remitteras, skulle möjligen OeconomieUtskottet blifva hindradt att pröfva och begagna de ytterligare upplysningar i ämnet, söm Herr af Uhrs i dag afgfna Dictamen kant innehålla, i fall Remiss endast af det första nu sker.
Jag anser mig derföre böra hemställa att, i fall Ridderskapet och Adeln anser det sednare
Dictamen böra ligga på bordet, Grefve Roséns der äfven linge hvila, så att begge på en gång kunna remitteras och underkastas Utskottets pröfning.
Herr Nauckhoff, Carl Ulrici Det måste vaxa skillnad emellan en väckt allmän fråga oeh Den 4 April. 50 den anmärkning, som i anledning af samma fråga uppkommer.
När Herr af Uhrs nu uppläste Memorial efter min tanka icke innefattar något för sig sjelft varande helt, utan blott anmärkningar hörande till det af Herr Landshöfdingen Grefve Rosen förut uppläste, hvarä Remiss till OeconomieUtskottet begäres och Iros böra bifallas; så vågar jag, utan att förneka den i Grundlagen hvarje Ledamot bevarade rättighet att begära ett uppläst Memorial på bordet, vördsamt hemställa, om icke det likväl bör anses vara med Riksdagsordningens esprit enligt, att, då anmärkningar, i grund af ett förut uppläst och pä bordet hvi* lande Memorial, af någon Ståndets Ledamot begäras på bardet, sjelfva hufvud-memorialet ännu ytterligare i sammanhang med anmärkningarna måtte få hvila, eller ock Remiss a£ hela ämnet på en gång få ske, helst i annat fall särskildte
Remisser å blotta anmärkningsmemorial i evighet skulle följa, hvaraf åter kunde hända, att hufvudfrågan antingen blefve af Utskottet hufvudsakligen afgjord, innan upplysande nyttiga anmärkningar hunnit inkomma, eller ock, i förväntan af sådana i Ple110 uppläste och på bordet hvilande, en längre tid onödigt uppehållen.
Herr LandtMarskalken erinrade, i anledning af Riksdagsordningens 49. §., att ett Dictamen kunde blott en gång få hvila, men borde vid nästföljande Plenum ovägerligen remitteras. 5 6
Herr Danckvardt:
Det förefaller mig e medlertid besynnerligt, att, om ett Memorial Temitterades, af Utskottet upptoges och af. gjordes, och anmärkningarne kommo efter, Utskottet kunde blifva satt i nödvändighet att afgilva tvenne särskildta Betänkanden rörande öfverläggningen i samma ämne:
Och, för att förekomma detta, har jag trott, att
Memorialen borde antingen på en gång remitteras, eller ock begge hvila på bordet.
Grefve Mörner förklarade: att det af Herr Landt Marskalken åberopade Lagens stadgande, rörande så vä! bordläggning som Remiss, vore tydligt; att för öfrigt anmärkningsrätten vid gjorda motioner oupphörligen stöde hvar och en öppen ; att om begge Memorialen skulle blifva hvilande, skulle sådant innebära, att Utskott borde afvakta alla anmärkningar, som vid Riksdagens lopp vid hufvudmotionen kunde göras, hvilket skulle åstadkomma en alldeles oberäknelig tidsutdrägt ; och att dessutom all Riksdagspractik instämde med det ofvan anförde stadgande i Riksdagsordningen.
Herr LandtMarskalken förklarade härefter, att Grefve Roséns Memorial vore lagligen remitteradt, och att Herr af Uhrs anmärkningar lika lagligen förblefve hvilande på bordet.
Föredrogs det Högvördiga PrestStåndets ProtqcollsUtdrag, af den 29 Mars, åtföljdt af Den 4 April. 57 Prosten Doctor Stenhammars, den 2~ i samma månad uppläste, Memorial, rörande iakttagande af nödig noggrannhet vid utfärdande af Riksens Ständers hemställningar och beslut; uti hvilket FrotocollsUtdrag
Ståndet förmäler sig hafva beslutit, såsom för närvarande tjenligt till ändamålets vinnande, det öknlje Ståndets medlemmar i Riksens Ständers åtskilliga Utskott, synnerligast i ExpeditionsUtskottet, anmodas bemöda sig, att icke allenast så tidigt med sina Betänkanden och ExpeditionsFörslag till Riksens Ständer inkomma, att justering beqvämligen kan äga ruin, utan ock med sorgfällighet söka gifva dem all den utförlighet och bestämdhet i uttrycken, som är nödig till förekommande af alla sådana uttydningar och förändringar, som i annat fall kunna tillintetgöra Riksens Ständers åsyftade goda ändamål, och blifva hinderliga för deras underdåniga önskningars behöriga skick, då de till Thronell skola frambäras:
Uti hvil ket beslut PrestStåndet vänligen inbjuder de öfriga MedStånden att sig med detsamma förena Lades på bordet.
Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets den 31 Mars på bordet lagde Memorial af den 30 i samma månad, med förslag rörande Riksdagskostnadernes bestridande. 5S Den 4 April.
Herr Palmans den 31 Mars uppläste
Diktamen föredrogs till remiss; hvarvid Herr Herizenhjelm, Carl Johan , uppläste tvenne så lydande Dictamina:
Då f!-re värde Ledamöter af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln yrkat, såsom ett medel till Jordbruketsupphjelpande, att Utländsk Spannmål, utom i de år då missväxt inträffade, borde till införsel förbjudas, toide det. äfven tillåtas mig att deröfver få yttra mina tankar, och i anledning deraf väcka uppmärksamheten på ett ämne, som dermed äger ett nära sammanhang.
Jag är fulleligen öfvertygad, att genom ett till en högre fullkomlighet bragt Åkerbruk, och i synnerhet en bättre hushållning med dess dyrbara alster, skulle, nästan utan allt undantag, utländsk Spannmål kunna umbäras.
Såsom ett bevis på möjligheten, åberopar jag mig hvad som ännu kan vara i friskt minne: då nemligen under de olyckliga krigsåren i f. d. Konung Gustaf Adolphs tid, ali införsel af utländsk Spannmål var hindrad, men ingen särdeles brist deraf förspordes, och priset icke öl versteg de sednare årens, oaktadt då en Armée af mer än 100,000 man måste af egna tillgångar underhållas.
Hvad stora förmåner deraf skulle tillflyta vårt kära Fädernesland, om vi, när som helst, ej behöfde se våra utländska Grannar Den 4 April.
59 i händerna efter de första medlen till lifvets uppehälle, och hvad anseende vår sjelfständighet äfven i denna del skulle vinna, nämner jag blott i förbigående, äfvensom den lyckliga verkan, som deraf skulle rönas till Jordbrukets förkofran, dess idkares uppmuntran, samt den vigt det skulle gifva på vår handelsvåg, om utländska Spannmålen kunde, lik en annan öfverflödsvara, anses onödig att införskrifvas.
Men innan vi våge i hoppet förutse en 6å lycklig tidpunkt i vår allmänna hushållning, får jag endast anmärka de vådliga följ. der, som skulle kunna uppkomma, om, genom ett sådant förbud, äfven i goda år, någonsin en bristande tillgång skulle utbreda hungersnöd i landet, eller priset blifva så öfverdrifvet, att den blefve otillgänglig förden mindre bemedlade delen af Medborgare, ja för Åkerbrukaren sjelf till eget utsäde.
Om, Bager jag, ett sådant förbud skulle föreslås eller utverkas, innan en viss anstalt blifver vidtagen och vinner en så säker stadga , att ali befarad brist, äfven efter flera påföljande missväxtår, fullkomligen kan undvikas.
Det är ej alltid säkert, att utländsk Spannmål kan erhållas.
Politiska förhållanden, bristande tillgång på sjelfva afsättningsstället, hin. drad sjötransport m. m., kan ofta göra det omöjligt; dessutom betjenar sig alltid den omhugsna egennyttan af tillfället och den allmänna nöden, att till högsta möjliga pris uppstegra en vara, som af alla är denoundgäng - Tjfii 4 April. ligaste.
Till förekommande häraf, vore väl en rätt orgar.is< råd och tillräckligen utsträckt Magasins inrättning den enda möjliga utvägen.
Utom den må väl intet förbud emot utländsk Spannmålsinförsel böra påtänkas: med den skuiie vara inhemska tillgångar nästan för alltid vara tillräckliga.
Men här kan Invändas:
Vi håfve ju en sådan inrättning; den så kallade SpannmålsDirection nära 30 år har den existerat; 50 Tunnor guld blefvo af 1786 års Ständer dertill anordnade, och af Banken lotsi utna, löner betalas ju årli gen till Diivcteurer och MagazinsFörvaltare.
Ja, den existerar; men har den någonsin till fullo uppfyllt sin bestämmelse?
Under de sista 30 åren har lyckligtvis ingen allmän och svår missväxt kunnat öfverklagas.
År i8®8 b 1 ef likväl rågen under bergningstiden på många Ställen skadad af väta, och till utsäde oduglig gjord; älvenså 1812 blef vårsäden , af den infallande tidiga frosten, så förderfvad, att en total brist på utsäde uppkom, innan utländsk säd hann inkomma; derföre kostade, vid såningstiden år 1813» Ärterna öfver 50 R.dl. tunnan.
Kornet 24, och Hafran 13 å 2c R:dl.
Då hade varit tillfälle för Magazins inrättningen att visa sin välgörande verkan, i Förråd af fullgodt utsäde till Landtmannens bispringande, och de fattigas understöd af Spannmål för drägligt pris; men den uteblef, och hvad var orsaken?
En högst felaktig organisation, och elt förvändt sätt att använda de dertill anslagna medlen.
Tillkom men i en tid, då Riksens .Ständer ej lingö befatta sig med andra öfverläggnings ämnen, än Den 4 April. det dem directe från Thronen proponerad s, har den Allmänna Magazins-inrättningen alltid varit betäckt med en ogenomtränglig slöja, som ännu i dag ur.dandrager den Allmänhetens blickar; och i sjelfva dess Reglemente och instruetioner lär just den konstiga väfnad vara förvarad, hvaraf detta täckelse är förfärdigadt.
Om nu en sådan Magazins aritalt vidare skall fortfara, om dess fond, till befrämjande af ett stort och allmänt nyttigt ändamål, kan ske, måste lörökas och af allmänna medel tillskjutas, så är väl högst nödigt, att dan sättes i fullkomligt oberoende och blifver lika inviolable, som alla andra Statens medel: samt att administrationen ej får, som hittills skett, med säkerhets-bref och under tysthets-förbindelse längre undandraga sig Allmänhetens granskning.
En värd Ledamot har i sitt upplästa Dictamen uppgifvit några grunder till en förbättrad Magazins-inrättning. jag instämmer så mycket hellre deruti, som jag tror, att om Riksens Ständer skulle linna tor godt att besluta en sådan, och hvilket är egentliga ändamålet med denna af mig väckta motion , skulle nämnde utkast dertill gifva de bästa anledningar.
Emedlertid får jag till Högloft.
Ridderskapets och Adelns otnpröfvande hemställa, om icke en närmare kännedoms tagande af Allmän - na Magazins-inrättningen, fådan den nu belinnes, blifver af högsta nödvändighet, och tili den ändan i ödmjukhet föreslå, att genom det Utskott, dit dstta anförande torde förvisas, låta, i likhet med hvad Riksdags-Ordningens 42. §. föieskrifver, ifrån Kongl. KammarRät* 62 Deri 4 April. ten infordra alla de Handlingar, sorn röra etf der nyligen förehafdt generelt Anmärkningsmål öfver SpannmålsDirectionens Räkenskaper , och hvarvid, för vissa orsaker skull, ingen slutlig handläggning kunnat ske.
Jag tror, att deraf tiliräckliga upplysningar skola kunna vinnas, för att finna nödvändigheten af en förbättrad upplaga af Reglemente för Spann* målsDirection; och hvilka torde blifva äfven så märkvärdiga, som oförmodade. 1'anledning af hvad en vard Ledamot} förlidne Plenum, anfört om den mindre nytta, Allmänna Magazins-inrättningar skulle medför^, och omöjligheten att i Sverige bringa dem till en ändamåls enlig fullkomlighet, och hvarigenom mitt nu uppläste Anförande skulle tyckas vara vederlagdt, utbeder jag mig att få göra några tilläggningar, för att ådagalägga de skäl jag tror mig äga, att ej ändra min öfvertygelse i förevarande ämne; men skall, för att ej förspilla Höglofl.
Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, eller trötta dess tålamod med någon lång afhandling , inskränka mig till endast några få och generella anmärkningar.
Utan att kunna åberopa mig någon annan erfarenhet, än den man sjelf i en inskränkt krets, under utöfvande af enskildta hushållsgöromål kunnat förvärfva, tror jag,att den enkla regel blifver beståndande: att hvad man under till•
Den 4 April. 63 gangarnas tid kan bespara, kommer i behof veis stand till godo.
Om detta gäller i det mindre, torde det ännu mera gälla i det större, och blifva så mycket vigtigare, då millioners väl deraf kan bero.
Så trodde man redan för mer än 30 jo år sedan , och dess tillämpning blef ett medel för en ringa ansedd man att upphöja sig till de högsta Embeten i Staten.