Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då fråga inom RiksStånden förekommer till beviljande of större summor, Sr det utan tvifvel af största vigt att Sga fullt tillförlitlig kännedom om huru stora tillgångarne äro, och då det icke är möjligt att inom de särskilda Stånden, då hagor der förekomma till afgörande, förskaffa sig några upgifter härom, utan man måste i det fallet förtro sig till de uplysningar som StatsUtsk. meddelat, så ligger naturligtvis största makt derpå, att dessa uplysningar äro fullt tillförlitliga.
Nu har det högst anmärkningsvärda förhållande inträffat att StatsUtsk.
, uti ett Utlåt, öfver det ämne, som nu är föremål för pröfning, uplyst att för en summa af 1.350,000 Rdr full tillgång funnes, men deremot skall förhållandet, enl. motionäiens upgift, i verkligheten vara sådant, att i RiksgisKont. icke finnes större tillgå ng än omkring 300,000 Rdr, hvadan således saknas tillgång för omkring en millin.
Efter de uplysningar, Ilr Bildt här meddelat, lägger jag det icke StatsUtsk. lill last, helst äfven Utsk. sjelft synes hafva blifvit ni issi ed t; men det kan emellertid ej bestridas, att R.
St:r verkligen blifvit missledda då de fattade sitt beslut, och jag skulle åtminstone icke med min röst hafva b i trä d t StatsUtskis förslag, om beviljande af förutnämnde summa, derest icke Utsk. upgifvit att Riksg:sKont. dertill ägde tillgång.
Jag förenar mig med Hr Bildt i den anmärkn., att felet härtill ligger lill en del hos de n. v. medlemmarne af Fullmäktige i RiksgisKont. och hufvudsakligen motionären, som icke, då denna fråga förevar, under discussionen lemnade uplysning om nämnde förhållande, i hvilken händelse beslutet möjligen blifvit annorlunda.
Han dröjde med att meddela denna uplysning, som han förut ägde kännedom om, till dess R. o. Ad. fattat sitt beslut, och väckte omedelbart derefter denna nya motion.
Det är emellertid, efter mitt förmenande, af aldra största vigt, att det blifver uplyst hos hvilken felet ligger, på det man hädanefter icke måtte hafva misstroende till de faktiska upgifter, som lemnäs af StatsUtsk., enär, såsom jag nämnt, det icke är möjligt för Stånden att, under discussionen, kontrollera dem, utan man bör och måste till dem hysa förtroende.
1 fråga om den utväg, som skulle vara lämpligast för att befria RiksgisKont. ur den förlägenhet, hvari det f. n. sig befinner, förenar jag mig med Gr.
Lagerbjelke, så vida icke Utsk. kan föreslå nå gon lämpligare åtgärd.
Jag anhåller att motionen äfven, om den kommer att gå tili BankoUtsk., jemväl mätte remitteras till StatsUtsk.
, på det att detta Utsk. måtte lemna fullt tillfredsställande uplysningar om orsakerna till den felaktiga upgiften om tillgångarne uti RiksgisKont., på det man hädanefter må kunna sätta fullt tillit till dess faktiska upgifter.
F rölich:
I afseende på denna fråga, eller hvilken som varit orsaken till den förlägenhet, hvari RiksgisKont. sig nu befinner, förenar jag mig med den siste talaren, och åberopar såväl hans anmärknir, äfvensom de af Gr.
Lagerbjelke och Hr Bildt sednast afgifna förklaringar såsom bevis derpå, att jag icke hade alldeles så orätt då jag yttrade, att jag hade aning om alt det icke var 3C8 Den 22 April, fullkomligt utredt huru det förhåller sig med Riksg:sKont:S till gångar.
Jag ber för öfrigt om ursäkt att jag uptager Gr.
Lagerbjelkes argumenter till ytterligare granskning.
Det är visserligen tillfredsställande att höra det Gr:n, som nvi, i egenskap af blifven Fullmäktig i Banken, finner nödvändigheten af att bålla sig till de regiementariska föreskrifterna, ty att så göra bidrager alltid mer eller mindre till förtroende för Bankens sedlar: men jag kan icke finna att Gr:n handlar konseqvent med sitt yttrande, enär Gr:n anser det vara en obetydlighet om Banken, genom bifall till det förslag han nu sjelf gjort, ovilkorligen ålägges att gifva ut en summa penningar utan valuta i nya sedlar.
Det är klart att genom ett utbyte af obligationer vinnes icke ändamålet, ty det är Bankens sedlar som göras behof af och icke obligationer.
Banken må visserligen, i vissa fall, när dess silfverkassa är öfverfull, upköpa räntebärande papper; men detta är icke nu händelsen, och någon §, efter hvilken förskott må göras emot säkerhet i obligationer, finnes ej, sedan den för belåning afsatta fonden är medtagen.
Gr:n svarar härpå att det är likgiltig sak, ty vi äro säkra på att snart få in pengar.
Om jag då frågar på hvad sätt vi äro säkra härom, svaras mig: jo derföre att IJypotheks-föreningarne skola göra sina inbetalningar vid den tid, hvartill de öfver upsägningstiden fått anstånd.
Nu ifrar Gr:n för att något anstånd från Bankens sida icke skall lemnäs i afseende på Riksg:sKont:s inbetalning af kreditivet, men såsom Fullmäktig i RiksgisKont. har han icke ansett nödigt att indrifva stride efter reghtet de fordringar, som bordt dit inbetalas.
Detta är dock äfven ett prejudikat, samt af det slaget, som bör undvikas.
Man kan icke komma ifrån att så väl ena som andra reghtet troget borde hafva blifvit följdt.
Men ehuru man nu ställt sig i en sådan belägenhet, som erinrar om den gamla sägen : »incidil in Scyllam qui vult evilarc Charybdim», finnes likväl en möjlighet att styra emellan de båda hvirflarne, nemi. att helt enkelt låta Hypotheks-föreningarne betala.
Jag skulle verkligen önska att en gång få se ett dylikt prejudikat, och det icke kan vara rätt att så ofta deras
Direktioner befinna sig i förlägenhet, då genast först Riksg;sKont. och sedan Banken skall anlitas om hjelp med lån.
Derföre borde ett sådant prejudikat stadgas att de obligationer, som äro upsagde och förfall no, blifva på allvar upsagde och indrifvas.
Då slippa vi erfara att en agentur utom reghtet finnes, och jag får yttra att jag länge misstänkt, att i botten på hela denna sak eller motion låg icke annat än en Hypotheks-förenings förlägenhet.
Jag kan då tillika säga, att jag fått vatten på min qvarn, ty redan 1844 förkunnade jag, i tryckt skrift, att så skulle blifva förhållandet när obligationer sattes i omlopp, utan att utvägar bereddes genom en fri privatbanksrörelse, att få desamma kuranta i allmänna rörelsen.
Detta är följden, när man icke håller strängt vid grundsatser, utan R.
St.-rs verk, hvaraf R.
St:r håller det ena i högra handen och det andra i den venstra, släppa ut med den ena en hop papperslappar och taga emot dem i den andra, of hvilka operationer allmänheten svårligen begriper mer, än att hocus pocus göres.
Om Ren 22 April.
S69 Om nu än Fullmäktige se till, att någon fara derigenom icke kan upstå, så har det dock den effekten på Svenska folket, och beträffande dess tillit lill Banken och till R.
Sl:rs verk, att de icke tilltro sig kunna bedöma huru saken förhåller sig, utan låter allt passera, såsom då man tror att dylika saker icke kunna behandlas utan med tillhjelp af »hocus pocus».
På samma gång man är sinnad så förfara höres, löjligt nog, en Fullmäktig i Banken denna afton strängt vidhålla grundsatsen, att icke sammanblanda Bankens och Statens affärer.
Jag har icke kunnat förstå hvarföre icke Hypotheks-föreningarne, redan för en 3 ä 4 månader sedan, tagit några messyrer för att hjelpa sig ur förlägenheten, eller sökt rädda sin kredit genom en förening sins emellan, men så länge de kunna lita på att Riksg:sKont:s och Bankens Fullmäktige, såsom deras agenter, bistå dem, så länge lära de minsann akta sig för några åtgärder.
Derföre är den erkända Svenska lojheten oss en borgen.
Derföre uprepar jag, att det är af största vigt att få ett nyttigare prejudikat stadgadt, dot nemi., att förfallen skuld till Riksg:sKont. inbetalas på dagen, och detta utan krus och komplimenter Hr Akerman:
Jag hade sannerligen icke trott, att man skulle vilja vältra skulden för den missräkning, som ägt rum, på Riksg:sKont:s Fullmäktige.
Så vidt jag vet, hafva icke mer än 2:ne kalkyler blifvit upgjorda detta år, med afseende å RiksgisKont:s ställning, den ena d. 29 Jan., och här åberopad af 2:ne föregående talare, den andra d. 15 i denna månad, som af mig blifvit åberopad.
Om nu StatsUtsk. hade, med aktgifvande på den kalkyl, som upgjordes d. 29 Jan., behagat anteckna de utgifter, som. till följe af StatsUtsIcs förslag till R.
St:r, blifvit ålagde RiksgrsKont. att besörja, så hade StatsUtsk. utan tvifvel, vid afgifvande af detta Betänk., bordt erinra sig, att ställningen med Kont:s tillgångar var betydligt förändrad.
Hr Bildt säger visserligen, alt en upgift om kassabehållningen afgafs d. 1 April, men denna kassabehållning har ingenting att göra med ställningen i sin helhat, utan visado blott den för dagen varande kontanta be hållning.
Fin talare har redan anmärkt, att den icke kunde förskottsvis kalkyleras, enär, i följd af oförutsedda inkomster och uteblifvande utgifter, eller tvertom, uteblifvande inkomster och oförutsedda utgifter, kassans tillstånd kan visa sig på en gifven dag helt annorlunda, än man förut haft anledn. tro.
En annan talare har velat lägga Riksg:sKont:s Fullmäktige till last, att de under discussionen förleden Lördag underläto att uplysa, det ställningen icke var sådan, som i StatsUtsk:s Betänk, upgafs, innan beslut om deri föreslagne utgifter fattades.
Så vidt jag vet, är det icke Fullmäktiges åliggande, står icke i något reghte, och bör icke heller stå der, att de skola söka influera på Ständernas beslut.
Deras skyldighet är endast att ställa sig Ständernas befallningar till efterrättelse.
Säga Ständerna, att det eller det skall betalas, måste Fullmäktige söka, på en eller annan väg, skaffa medel der till.
Hvad StatsUtsIcs berörde Betänk, angår, förutsågo Fullmäktige möjligheten af ett bifall, och detta var anledn:n till att FullV H. 24 3T0 Den 22 April. mäktige förskottsvis gjorde sig underrättade om Kont:s förmåga att fullgöra de föreslagna utbetalningarne, och på grund af derutinnan erhållen uplysning beslöto den framställning till Ständerna, som innefattas i Hr Geijerstams motion, och detta Fullmäktiges sätt att gå till väga tror jag, för min del, hafva varit det riktiga.
Då R. o. Ad. hedrade mig med förtroendet att vara Fullmäktig i Riksg:sKont., föreställde jag mig väl, att detta updrag skulle blifva förenadt med ett och annat obehag, men sannerligen jag trodde att det skulle hafva till följd, hvad jag här i afton fått erfara, eller att en talare skulle likna mig vid en bankruttör och en annan vid en mäklare.
Han har nemi. sagt, att begära anstånd med en skuld, är att gå tillväga som en bankruttör.
Jag har lyckligtvis, ännu åtminstone, icke någon erfarenhet i den vägen, men jag kan i allt fall icke finna, att något annat i motionen föreslås, än en jemkning, en formalitet, på sätt jag förut nämnt.
Ty om Ständerna, som beviljat k red i t i vet, föreställa sig, att det skulle medföra en inblandning från Bankens sida i Statens eller lii k sg:sKont:s affärer, så skulle de visserligen icke hafva föreskrifvit, att denna million, som skulle inbetalas d. 1 Juli, åter får tagas ut d. 1 Sept.
På så sätt brukar man icke gå tillväga med personer, som man anser handla tvetydigt, och om hvars ekonomiska ställning man icke är säker.
Emellertid har jag, för min del, icke något emot om Ständerna och BankoUtsk. till att börja med icke, med hänseende till bypotheks-obligationerna, bry sig om det besvär, som kan förorsaka deras utgifvare i följd af nödvändigheten att vända sig på flera håll för liqviden, ty Riksg:sKont. har, såsom kändt är, valutor, och om Banken vill hafva dessa valutor för att bevilja ett anstånd, så allt för gerna för mig.
Men jag tror att icke någondera operationen behöfves, om Bankens värde Ordf. vill hålla ord med sitt vackra löfte, att Riksg:sKont., i början af Juni, får emottaga 700,000 Rdr
Bko af bankovinsten.
Då kommer både det ena och andra förslaget att förfalla.
Lagerbjelke anser jag visserligen icke någon fara f. n. ligga i ett bifall till denna motion; men jag är också, i likhet med Hrr:ne, af den tanke, att man för principens skull bör afslå densamma, emedan man annars lätt föres ännu längre, ja så långt att den säkerhet, man hittills ansett ligga deri, att alltid hålla Banken åtskiljd från Riksg:sKont. , skulle helt och hållet uphöra.
F’rölichs svar på Gr, Lagerbjelkes framställning, om sättet att afhjelpa den förlägenhet, hvari RiksgtsKont. tilläfventyrs kommer att sig befinna, är i sanning så märkvärdigt, att det till och med öfvergår min fattningsförmåga.
Han har först och främst för klarat att Riksg:sKont. icke borde, genom uphandling af Hypotheks-föreningarnes obligationer, blifva deras förläggare.
Hvad detta vill säga kan jag icke förstå, emedan när jag köper en penninge-inrättnings eller enskild persons obligationer, så blir jag ägare af dessa, men att jag derföre blir obligations-utgifvarnes förläggare, är något jag icke kan fatta.
Lagerbjelke ansett det både bankmessigt och öfverens - Den 22 April. 371 stämmande med sättet alt sköta affärer, om Riksg:sKont, öfverlåter eller säljer till Banken ett visst belopp af sina innehafvande obligationer, hvilka äro Riksg:sKont:s egendom, mot det att Banken till detta köp använder en del af sin vinst för år 1856, och således gör den fruktbärande, i st. f. att den nu ligger i Banken, utan att bära någon ränta; och detta måste väl icke rimligen kunna betraktas annorlunda än såsom en vanlig affär, sorn apgöres emellan så väl enskilde personer, som penningeförvaltande verk, enär hela saken består deri, att den ena säljer till den andra de valutor han har att disponera.
Derigenom har Banken ingalunda, som Gr.
Frölich synes antyda, gifvit Riksg:sKont. något förlag.
Detta sednare har icke heller med obligationer återgäldat sin kreditivskuld till Banken, utan Banken har endast förvandlat en del af sin behållna vinst i räntebärande obligationer, under det att Riksg:sKont., med de kontanta penningar, som det erhållit utaf Banken, för dessa obligationer i sin ordning betalar den kreditiva skuld, hvari Kont. häftar till Banken.
Detta är väl den mest enkla affär, som man kan tänka sig, och jag tror att den af Kont. ganska lätt kan verkställas.
Jag tillstyrker således denna utväg, men ingalunda den, som motionären framställt, hvarigenom man beträder en väg, som man med yttersta sorgfällighet måste undvika, så framt man vill bibehålla ordning och reda i penningeväsendet, samt icke äfventyra en myntförsämring.
Frölich har vidare förklarat, såsom en högst besynnerlig och oväntad sak, att Riksg:sKont. lemnat anstånd åt åtskilliga Hypotheks-föreningar med betalning af sina skulder.
Ilar då Grin aldrig hört omtalas att en gäldenär, om än aldrig så solid, kan begära anstånd med liqviden af en skuld, äfvensom att fordringsägaren kan lemna detta anstånd, då hans egen ställning det medgifver?
Lagerbjelke, »till komplett evidens», ådagalagt att de af RiksgisKont. upsagde och i Maj till inbetalning förfallne obligationer alldeles icke beböfde inlösas för RiksgisKontis räkning förrän i Juni månad.
Hvad var då naturligare, än att detta anstånd beviljades till den tidpunkt, då valutorna beböfdes.
När man klandrar åtgärder, vare sig af enskilde personer eller af offentliga penningeförvaltande myndigheter, så bör man göra det på sådant sätt, att det finnes någon rimlighet i klandret, men icke framkasta klagomål och anmärkn:r, hvilka ej kunna annat än väcka löje för den enfald och okunnighet, som man genom dem förråder.
Jag har icke, på sätt Hr Akerman upgifvit, framställt någon anmärkn. mot Fullmäktige i Riksg:sKont., derföre att de icke velat söka influera på R.
St:rs beslut, utan min anmärkn. gällde den omständigheten, att de underlåtit att meddela en uplysning, hvarigenom de kunnat rätta ett af StatsUtsk. begånget misstag.
Jag tror att Riksg:sKont:s Fullmäktige, likasom hvarje annan representant, måste hafva till pligt att meddela de uplysningar, som äro dem tillgängliga, för att förekomma misstag, och det var just detta min anmärkn, gällde. 372 Den 22 April.
Jag hade icke trott att det sätt, hvarpå låne-operationerna, i och för jern vägs-arbetena, blifvit bedrifna, skulle komma så hastigt i dagen, som bär visat sig.
Denna fråga är tillförene redan tillräckligt behandlad.
Då nu Riksg:sKont. befinner sig i det predikament, att medel måste på ett eller annat sätt anskaffas, så anhåller jag att, med afseende på denna låne-operation, få förena mig med Gr. Lagerbjelke.
Jag tror det vara vida lämpligare att Riksg:sKont. till Banken försäljer sina obligationer och derföre erhåller penningar i valutor, än att Kont., i strid mot nu gällande regbte, nödgas upskjuta inbetalningen af sitt kreditiv till R.
På ena eller andra sättet lärer det vara nödvändigt att komina Riksg:sKont. till hjelp, och då Banken i alla fall måste inblandas, tror jag att den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna utvägen är den mest bankmessiga och riktiga, hvarföre jag i detta hänseende förenar mig med honom.
Den som följt denna fråga lärer väl redan, utan att jag beböfver påpeka detsamma, veta att penningar nu behöfvas, icke för de jernvägar, som vid förra Riksdagen beslutades, utan i och för de jernvägar, hvilka blifvit eller blifva vid innev:de Riksdag beslutade.
Att Fullmäktige skulle, på grund af det förra Riksdagen utfärdade regbte, uplåna penningar äfven för anläggningen af dessa sednare jernvägar, det vöre att g& väl långt.
Hr Frih. o. Ordf., som, sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde, att under densamma blifvit ifrågasatt, huruvida ifrågav:de motion borde remitteras till BankoOtsk. eller till •Stats- och BankoUtsk:n, hemställde derjemte, om R. o.
Ad. bifölle att denna motion, jemte de i anledn. deraf afgifna yttranden, remitterades till BankoUtsk., samt förklarade, efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte några Nej, att den ansåg Ja hafva varit öfvervägande.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomna Utlåt:n, Betänk:n och Mern:!; nemi. från StalsLitskottel:
N:o 56, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de försäljning af tomtplatsen efter Kronans nedbrunna spanmåls-magasinshus i staden Carlshamn.
N:o 57, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de afsöndring af jord från kronolägenheterna Hushagen, Köpingsön och Bvslätten i Köpings socken af Westmanlands län, för utvidgning och rötning af Köpings å.
N:o 58, i ani. af erhållna återremisser å Betänk.
Sammansatta Lag-, samt Allm.
Besvärs- och Ekonomiutskotten: N:o 5, i ani. af väckta motioner, ang:de ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar.
Den 25 April. 373 Nio 6, i ani. af väckt motion att fader, som icke kan bidraga tili sitt oäkta barns upfostran, bör till allmänt arbete hållas.
N:o 7, i ani. af väckt fråga om ändring i i g 2 kap. B.B:n.
N:o 8, i ani. af väckt motion om förbud för kringstrykande komedianter att vid marknader samt å sön- och helgedagar anställa förevisningar.
Besvärs- och EkonomiUssholtet:
N:o 76, i ani. af återremiss utaf Betänk.
N:o 77, i ani. af återremiss utaf Betänk.
N:o 78, i ani. af återremiss utaf Betänk.
N:0 66.
N:o 79, i ani. af väckta motioner om dels Smålands Hussar Reg:tes, dels ock 4 sqvadroners af Skånska indeldta KavalleriIieg:tenas afsittande; samt N:o 80, i ani. af väckt förslag om förändrad reglering af äflockarnes aflöning. B. o.
In fidem protocoili Albert Munck.
Lördagen den 25 April 1857.
I anseende till Hr Grins o. Landtmis fortfarande sjukdom intogs ordfide-platsen af främste n. v. ledamoten, Fullmäktigen för grefliga ätten Oxenstjerna af Korsholm, Frih.
Just. 6 prot:s-utdrag för d. 22 dennes samt pleni-prot:t för d. 26 sistl.
Paijkull, Joh. Gustaf:
Med bibehållande af min befattning såsom ledamot i Const.Utsk. anhåller jag att få afsäga mig ledamotskapet i Riddarh.Utsk. E. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Fock, Frans Wilh. Reinh., hade inlemnat ett så lydande Mern.:
Under vördsam anhållan att få behålla min riksdagsmannarätt, får jag härmed afsäga mig R. o. Adis förtroende att vara Bänkman. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt bifall.
Den 25 A pri!.
Med tacksamhet för Hrr Elektorers förtroende, att utse mig till ledamot i Const.Utsk., anhåller jag att få afsäga mig denna befattning, emedan detta Utsk:s göromål påkalla min dagliga närvaro, hvilket jag icke kan efterkomma.
Efter äfven härtill af R. o. Åd. lemnadt bifall anmodade Hr Frih. o. Ordfiden Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i Const.Utsk. efter Frih.
Adlercreutz och en ledamot i Riddar h.
Utsk. efter Frih. Paijkull.
Föredrogs ånyo Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 15 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 12, i ani. af väckta motioner derom, att Krono-brefbäringen dels måtte öfvertagas af Postverket och bestridas på Statens bekostnad, dels verkställas af enskilde, men kostnaden derför ersättas af Staten, efter bestämmande af HäradsRätt och K.
Bef:h:de, dels att all i mantal satt jord måtte efter hemmantalet lika deltaga i Krono-brefbäringsskyldighetens utgörande, dels ock slutligen, alt ett förslags-anslag måtte anvisas och ställas till K.
M:s disposition, för att användas till bestridande af Krono-brefbäringen.
Frågan om kronobref bärings-skyldigheten har varit föremål för många motioner vid hvarje Riksdag.
Det är också icke förvånande, då denna tunga varit pålagd en viss del af Svenska folket, utan att de öfriga klasserna deri deltaga.
Vid förra Riksdagen beslöto R.
St:r, att ersättning skulle lemnäs de hemmansägare, som ålades denna tunga.
Härigenom har frågan blifvit rättvist behandlad, det medgifves; men härvid förekommer dock den omständigheten, att denna ersättning skulle lemnäs endast af krono- och kronoskatte-hemmans ägare.
Det torde för enhvar vara klart, att någon rättvisa häri icke förefinnes.
Om det så vore, skulle man af samma skäl kunna påstå, att en viss del af Svenska folket är berättigad att begagna Postverket, utan att betala postporto.
Det kan icke af någon godkännas.
Det är gifvet att innehafvare af säterier och boställen m. fl. hafva lika behof af att erhålla del af kronopostens innehåll, som innehafvare af skattehemman.
Mig synes tiden vara inne att åstadkomma en rättvisare fördelning af denna tunga, så att alla hemman deltaga lika i densamma.
St:r hafva, som jag tror, vid denna Riksdag beslutat, att ersättningen för fjerdingsmansbefattningens utgörande skall fördelas lika på alla hemman.
Billigheten synes väl då kräfva att så sker i fråga om brefbäringsskyldigheten.
Jag kan således icke annat än instämma i hvad några ledamöter af BondeSt. yrkat i den Betänk, åtföljande reservation, hvilken lyder sålunda: »Då R.
St:r förut icke funnit det stridande mot säteriägares rättigheter alt ålägga dem deltagande uti utgörande af fjerdingsmansbefattningen, lärer man icke kunna säga att åliggandet för samma ägare, äfvensom för boställs-innehafvare, att deltaga uti utgörande af kronobrefbäringsbesväret, vore ett ingrepp
Den 25 April. 375 i deras fri- och rättigheter.»
Jag tror att det icke gerna kan nekas, att det vore en gärd af rättvisa, lemnad åt innehafvare af den oprivilegierade jorden, om säterier och boställs-innehafvare komma att deltaga uti den tunga, som nu trycker den öfriga jorden.
Mig synes att de sammansatta Utsk:n allt för litet tagit frågans vigt i betraktande, och jag anhåller alltså att Betänk, måtte återremitteras.
I den begärda återremissen instämmer äfven jag, men deremot delar jag icke den siste talarens åsigter i öfrigt, eller att säterier och öfrige nu befriade hemman skola i brefbäringsbesväret deltaga.
Denna skyldighet kan icke jemföras med annat än kronoskjutsen, hvilket bevisas deraf, att på de ställen, der brefbäringsskyldigheten utgöres sorn fordom, är det hemman, som blifvit ålagd denna skyldighet, befriadt från kronoskjuts.
När nu kronoskjutsen skall utgöras af hemman, som icke ålagts kronobrefbäring, och de för denna skjutsskyldighet undfå ersättning, hvilken icke utgår af hemman, utan erlägges af Staten, synes också billigt att kostnaden för kronobrefbäringen bestrides af statsmedel, så att ett hemman icke på samma gång betungas med kronoskjuts och brefbäring.
Detta hafva motionärerna äfven yrkat, så alt, sedan K.
Bef:h:de bestämt hvilka hemman skola utgöra kronobrefbäring, kostnaden må bestridas af allmänna medel.
Detta synes mig så billigt, att jag icke kan fatta huru Utsk:n kunnat afslå de väckta motionerna, och detta på den gruud, att brefbäringen af ålder ålegat hemman, och att R.
St:r nyligen fattat ett beslut, som beredt lindring i detta onus.
Detta beslut var likväl endast en reglering, hvilken icke haft annan följd, än att då brefbäringen förut varit en tunga, med hvilken endast några få varit missnöjda, har den i stället blifvit en tunga för alla icke privilegierade hemman.