Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men nåeot stadgande bör finnas och enl. min tanka borde man näst efter l:sta mom. införa ett af följande innehåll. »Lag samma Vare om genom inträffade konkurser ibland Bankens gäldenärer 50 (40—30) proc. af Bankens uleståendc fordringar blifva på utredning af dylika konkurser beroende.»
Bolaget borde nemi. under sådant förhållande ställas under utredning och upplösas, så vida icke bolagsmännen på en af sådan anledn. sammankallad bolagsstämma förklarade sig villiga att sammanskjuta den summa som erfordrades för att betäcka den förlust, Banken supponerades skola lida.
På grund af hvad jag haft äran yttra anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Jag fruktar att det af den siste värde talaren föreslagna tillägg skulle kunna hafva ett menligt inflytande.
ex. under en sådan tidpunkt som den närv:de, då, temligen allmänt, fallissementer inträffar till följd af bristande pennningetillgång, ehuru man får hoppas att förluster ej skola upstå åtminstone vid Den (fl December e rn. 313 dem alla, en Bank skulle tvingas att ställas under utredning derföre att den råkat komma in i några konkurser, så tror jag att det allmänna deraf skulle hafva större skada än nytta.
Det är nära nog omöjligt att bestämma, huru mycket som kan komma att förloras i en konkurs, oell hvad särskildt angår de konkurser, som sednast inträffat, så lär flera af dem komma alt lemna full liqvid.
Då voro det väl hardt om en Bank skulle tvingas alt upphöra med fullgörandet af sina förbindelser, blott derföre att den råkat blifva inblandad i några dylika konkurser.
För öfrigt skulle det blifva ytterst svåit för K. M:s Befhde att kontrollera, när Banken verkligen råkat in i så många konkurser, ty dertill skulle erfordras en vidlyftig revision af alla Bankens handlingar, hvilket K. M:s Befhdes ombud svårligen skulle kunna medhinna.
Jag anser likväl en återremiss af § i alla fall vara behöflig; ty då R. o. Ad. återremitterat frågan: huruvida lottegare skola få ingå i Bankerna, så måste man äfven återremittera alla §:r, hvari solidariskt ansvarige bolagsmän omtalas.
Jag vill således icke motsätta mig en återremiss, utan har endast i allmänhet bemött Hr Lagerstråles anmärkn.
Ilr Lagerstråle:
Måhända uttryckte jag mig icke nog tydligt, men min mening var att Bankerna icke borde få fortsätta sin rörelse, när t. ex. 50 proc. af Bankens utestående fordringar voro på utredning af konkurser beroende.
Det lär svårligen kunna bestridas, att om 50 proc. af en Banks utestående fordringar bero på utredning i konkurser, så är detta för det allmänna mera vådligt, än om Banken förlorat 10 proc. af sin grundfond.
Hvad angår svårigheten för K. M:s Befhde att kontrollera detta, så får jag erinra att min mening naturligtvis icke är att denna beräkning skall taga sin början förr än fordringarne i konkursen börjat bevakas, och då måste det alltid i Bankerna finnas offentliga handlingar öfver hvad som är bevakadt för Bankens räkning.
Men åratal kunna förgå innan Bankens förlust blir afgjord, och om då år efter år allt större fordringsbelopp blifva beroende på konkurser, så kan Bankens tillstånd blifva vida betänkligare, än om 10 proc. af grundfonden förlorats.
Jag får äfven fästa upmärksamheten derpå, att flere af de personer, hos hvilka Banken har fordringar, kunna vara bland Bankens stiftare och aktie ägare.
Det är väl möjligt att den af mig föreslagna siffran icke är den lämpligaste, men man måste medgifva myndigheternas rätt alt vidtaga någon åtgärd, om större delen af en Banks fordringar skulle befinnas vara beroende på utredning i konkurser.
Förevrde § blef efter först till bifall derå framställd propos., som besvarades med Nej, till Utsk. återremitterad. § 2/.
Mot denna § har jag åtskilligt att anmärka och anser att då man ändrar denna del af lagstiltningen, så bör man icke såsom Utsk. föreslagit bibehålla flera i den gamla lagen förekommande obilliga stadganden.
Det synes mig vara hardt att
Den 16 December e. m. personer som haft penningar insatta i en Bank skola, i händelse Banken gör konkurs, behöfva vänta 2 år på betalning, äfven om Bankens affärer äro aldrig så goda.
Dessutom skulle de icke erhålla mer än ,5 pr >c. på sina penningar, om dessa varit insatta på upp- och afskrifriings-räkning, ehuru de sjelfva under tiden kunna få betala 8 å 10 proc.
Jag medger fullkomligt att man bör betrygga deras rätt, som innehafva PrivatB nks sedlar, men jag tror att man skulle kunna göra det, ulan att på samma gång begå en Orättvisa mot de öfriga borgenärerna.
Man kunde t. ex. stadga att om Banken i allmänt förvar deponerade en Riksmvnt Kassa. motsvarande alla Bankens utelöpande kredit sedlar, så skulle utdelning få ske till de andra kreditorerna.
Jag föreslår, att om en Bank gör konkurs, så skall fordringsegare vara berättigad att erhålla fulla 6 proc:s ränta på sin fordran från den dag, då Banken inställt sina betalningar, ehvad ränta han än förut sig betingat.
Om en Barik sköter sig så illa att han gör cession, så är det icke för mycket att han, som under den goda tiden gjort goda affärer och tagit hög proc., nu får betala sina kreditorer den högsta lagliga ränta eller 6 proc.
Dessa äro de anmärkntr jag har att göra mot de gamla i denna § införda stadgandena. men denna § innehåller äfven ett tillång af följande lydelse: »Bank-sedel skall jemväl uti bolagets konkurs till fulla beloppet inlösas och njute innehafvaren ränta efter sex för hundra om året från den dag. offentlig stämning beslutes till dess inlösen vidtager.»
Jag får bekänna att jag icke riktigt begriper detta stadgande, och Utsk:s Ordf:de och ett par andra Utslcs-ledamöter tyckas hafva begripit det lika litet som jag, de hafva ock reserverat sig mot. detsamma.
Afsigten är förmodligen att tilldela innehafvare af PrivatBankssedlar någon slags förmånsrätt, men i sådan händelse bör man säga hvad det skall vara för förmånsrätt; ty det finns många sådana.
Jag vill icke yrka på införandet af denna förmånsrätt, men om den skall införas här, och icke i allm. lagen, der den handlar om förmånsrätter, så måste den sättas sist i raden bland förmånsrätter.
I öfverensstämmelse nied hvad jag yttrat anhåller jag, att få framställa följande redal.tions-förslag, hvilket jag ingalunda anser vara det båsta, men kanske kan det vara Ut.-k. till någon ledning vid den återremiss, hvarom jag äfven anhåller.
Jag får nemi. föreslå att efter orden nied utdelning gifva
Dtskis förslag följande förändrade redaktion: »med utdelning till borgenär, som icke eger förmånsrätt att anstå intill dess sagde två år fölflutit, derest icke hela beloppet af alla utaf Banken utgifna sedlar förut uti riksmynt i allmänt förvar insättas.
För Bank-sedel och annan bolagets skuld ehvad ränta eljest derpå blifvit ut fäst, njute när konkurs inträffar fordrtngsegaren ränta efter sex för hundra om året från den dag offentfig stämning beslutas till dess betalning lemnäs.
Uti bolagets konkurs skall innehafvare af Bank-sedel erhålla betalning framför annan icke förmånsrätt egande fordringsegare.»
Det är med afs:de på första afdelningen af den nu föredragne § som jag anhållit om ordet.
Den 16 December e. m. 315 Allmänna lagen bestämmer, att om en fordringsegare icke inom 10 år bevakat sin rätt, så förlorar Iian densamma.
Men en PrivatBank är skyldig att inlösa sina kredit-sedlar, äfven efler 10 års förlopp och framgent, så länge den fortgår, ehuru under annan benämning och andra förhållanden samt möjligen helt andra lottegare.
Det är endast då en PrivatBank uphör med sin rörelse, eller ställer sig under utredning, som en preskriptionstid af 2:ne år är bestämd för dess kredit-sedlars inlösen.
Nu är händelsen den, att de flesta af våra PrivatBanker fortgått öfver 20 nr, och all anledn. dr att förmoda, att de framgent komma att fortgå; om då ouphörligen medel skola reserveras för inlösen af de kredit-sedlar, som från Bankens inrättande varit i rörelsen utlemnade, men på många år i densarnma ej synlige, af orsak, att de på ett eller annat sätt förkommit; så blifver slutliga resultatet, i tidens längd, att dessa reserverade medel uptaga hela PrivatBankens tillgångar, hvarigenom dess rörelse måste uphöra samt PrivatBankerne ställas under utredning.
Ar det icke bättre då, alt förut bestämma en viss tid t. ex. högst 5 år, efter det en PrivatBanks 10-åriga oktroj uphört, för inlösen af den gamla PrivatBankens kredit-sedlar, oaktadt ny oktroj eller fortsättning af PrivatBanks-rörelsen blifvit beviljad.
Sista delen i denna § handlar om en förmånsrätt för Bankens utelöpande kredit-sedlar att vinna inlösen.
Redan i den nu gällande lagen hafva de i sjelfva verket ett företräde framför öfriga fordringar; ty de behöfva aldrig bevakas, och deraf följer att de kunna användas i liqvid med Banken af hvilken dess gäldenär som helst.
Alla öfriga fordrings-bevis måste deremot alltid bevakas och kunna ej användas i liqvid med Banken, annnat än af de personer, som deraf voro innehafvare i det ögonblick konkursen inträffade och möjligen häfta i skuld till samma Bank.
Med kredit-sedlar är förhållandet, som jag nämnt, olika, och då synes mig att man äfven bör i lagen införa ett bestämdt stadgande, att Bankerne ovilkorligen skola vid liqvid mottaga dem till dess fulla värdet
Med en slik bestämmelse vöre i sjelfva verket all den förmånsrätt dem beredd, som för dem är af nöden.
Om man dertill införde ett sådant stadgande som det af mig vid den 16 § föreslagna, så skulle man skydda icke blott deras rött, som voro innehafvare af kredit-sedlar, utan äfven deras, som hade andra fordringar hos Banken.
Då troligen ingen med vett och vilja underlåter att i Banken upvisa en kredit-sedel inom de 2 år som här blifvit föreskrifne, så kan man antaga att inom denna tid alla Bankens kredit-sedlar i det närmaste ånyo ingått i Banken.
Om vidare
Bankens solidariske bolagsmän tvungits att tillskjuta den summa hvarmed de innan inställelsedagen förfallna fordringarne understiga beloppet af utelöpande kredit-sedlar och Bankens andra skulder, så böra väl fordringsegarne af så väl ena som andra slaget vara berättigade att efter inställelsedagen erhålla den utdelning, som kan vinnas.
På grund af mina här gjorda anmärkntr anhåller jag om återremiss. 316
Den 16 December e. m. Gr. Sparre:
På sätt min Betänk, bifogade reservation uplyser har jag ansett den nu föredragna g icke vära lämplig, så väl i anseende till dess form som innehåll.
Jag delar den här uttalade åsigten att borgenärerna borde vara berättigade till utdelning äfven inom loppet af de 2 år, sorn blifvit bestämda såsom preskriptionstid för innehafvare af sedlar, och ehuru jag icke i allo kan dela de åsigter, som här blifvit uttalade, så vill jag likväl icke nu söka vederlägga dem, då jag i alla fall anser att punkten bör återremitteras.
Afven denna g återremitterades, sedan propos. till bifall derå först blifvit frumstäld, men besvarades med Nej.
Sedan sålunda förslaget till förordning blifvit genomgånget, föredrogs och bifölls den i Utsk:s Betänk, å sidan 12 föreslagna ingressen till samma förordning.
I öfverensstämmelse med mitt i början af discussionen gjorda förbehåll, och i öfverensstämmelse med hvad sorn förut brukats vid lagfiågors behandling, får jag hemställa, om ej R. o.
Ad. ville medgifva Utsk. rättighet att med afs:de på redaktionen af de bifallna §§ vidtaga de förändringar, hvartill de af R. o. Åd. beslutade åter remisser kunna gifva anledn.
Då nu fir Frih. o. OrdfiJen hemstälde om R. o. Ad. såsom Gr.
Sparre föreslagit behagade medgifva rättighet för Utsk. att i afs:de på redaktionen af de §§. R. o. Ad. nu bifallit föreslå de jemkningar, hvilka Utsk. efter erhållen del af de anmärkmr, som föranledt återremiss, kunde finna behöfliga, blef denna propos. besvarad med Ja.
Föredrogs ånyo LagUtslcs den 5 och 12 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 54, i anledn. af vackt motion om förklaring af lil § i 30 Kap.
Jag har väckt denna motion icke allenast för att framhålla en stor och vacker idé, utan derföre att det enl. milt förmenande ännu är gällande lag, ehuru man redan länge upbört att tillämpa detsamma.
Denna fråga har likväl förekommit på en tid då så många större och vigtiga re frågor ärO å bane, och delta torde vara anledn. hvarföre ett par af de öfriga Stånden icke vid denna fråga fäst det afs:de, som den förtjenar. ålin motion afser en förklaring af lil § i 30 Kap. RättegångsBalken, hvilken paragraf innehåller att om någon i brottmål blifvit frikänd i HofR:n, så får icke åklagaren längre fullfölja sin klagan, ulan stannar det vid HolR ns beslut, men om någon blifvit fälld genom llofRättens beslut, så eger han rätt att hos K. M. söka ändring.
Jag, som under loppet af flera år erfarit, till hvilken grad de allmänna åklagarne förbisett detta stadgande, och huru ofta Konungens Högsta Domstol till pröfning uptagit sådana Den 16 December e. m. 317 mål, trodde det vara af vigt att underställa Ständernas pröfning, huruvida icke denna lag borde tillämpas, ilan har ofta hos Högsta Domstolen gjort anmärkn. mot dess rättighet att till pröfning uptaga sådana besvär, deri skärpning i det ådömda ansvaret eller de.i friades fällande yrkas, men Domstolen har alltid utan anförande af något skäl förklarat dessa anmärknrr icke förtjena något sfs:de.
Jag kan icke bestämma när denna praxis upkom, men det är redan länge sedan.
Den upkom troligen till följd deraf att Högsta Domstolen i början hade så litet att göra, helst det är ett vanligt begär hos auktoriteter alt de söka utvidga sin makt.
Ehuru praxis, som nämndt är, är gammal i della afs:de, skulle likväl den af mig åsyftade ändring lätteligen kunna göras, endast man förständigade HolRirna att, vid tillämpning af I 8 I ä års Förordning, meri afstde på besvärs hänvisning, ställa sig 19 <§ i 30 Kap.
RättegångsBalken lill noggrann efterrättelse.
Dessutom skulle, om detta och några andra stadganden i RättegångsBalken till kraft och verkan uplifvades, Högsta
Domstolen befrias från en så stor mängd med göromål, att den lätteligen skulle kunna befria sig från sin balans, utan att behöfva någon omorganisation.
Då denna fråga redan har fallit i 3:ne Stånd, vill jag icke yrka afslag å LagUtsIcs Betänk., emedan det i alla fall icke skulle medföra något praktiskt resultat, utan inskränker jag mig till att anhålla, det R. o. Ad. ville lägga LagUtsk:s Betänk, till handlingarne.
För min del tror jag icke att det var mängden af förhandenvarande göromål, som förmådde de öfriga Stånden att godkänna LagUtsk:s Betänk., utan snarare var det väl sakens inneboende natur, som dervid gjorde sig gällande.
Sjelf öfvervar jag icke denna frågas föredragning inom Utsk., men. efter hvad jag hört berättas, var det ingen enda ledamot af Utsk. som understödde densamma.
Jag hoppas derföre att R. o. Ad., dels med afs:de härå, dels med afs:de å sakens egen beskaffenhet, icke bifaller det här gjorda yrkandet att lägga Betänk, till handlingarne.
Den Lag-§ i 1734 års lag, som motionären omförmält, har blifvit aldeles åsidosatt och det till följd deraf att Högsta Domstolen som i början var af,sedd att blifva en slags revision, eller kassations-domstol, nu frångått sitt ursprungliga ändamål och i stället blifvit en höare instans.
Att vid sådant förhållande beröfva rättsökande rättigheten att fullfölja sina mål äfven i denna instans är, så vidt jag kan begripa, icke rättvist.
Det vore så mycket orättvisare som man derigenom icke allenast skulle inskränka de allmänna åklagarnes rätt att gå till Högsta Domstolen, utan äfven undandraga Högsta Domstolens pröfning en mängd med mål, der allmänna åklagaren icke uplräder.
Om motionen bifölls skulle äfven den enskilde målseganden i civila rättegångar vara förment alt i högsta instansen söka rättvisa.
Jag tror således att man icke under något förhållande kan bifalla motionen, och vågar derföre tillstyrka bifall till Utsk:s Betänk, som afstyrker densamma.
Den härefter till bifall å förev:de Betänk, framstälda Propostn 318 Den 16 December e. m. besvarades med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den förklarade sig hafva funnit
Föredrogs ånyo och b i föl los LagUtsk:s nedannämnde den 5 och 12 dennes på hordet lagde Betänk:n: N:0 55, i anledn. af väckt motion, ang:de utfärdandet af en författning i afs:de på tjenstförrättande Pastors i praebende-pastorat bon ingsort ; N:o 56, i anledn. af väckte motioner om bestämmande af visst afstånd från kyrka, hvarpå hus upföras må; samt N:o 57, i anledn. af väckt motion om förbud för FolkskoleLärare och Klockare att föra andras talan inför rätta.
Föredrogos ånyo och biföl lös LagUtsk:s den 9 och 12 dennes på bordet lagde Betanien: N:o 58, i anledn. af väckt motion om utfärdande af en förklaring huruvida 3 § 2 Kap. GiftermålsBalken fortfarande gäller då fråga är örn jäf emot vittnen; och N:o 59, i anledn. af väckte motioner om ändring af 32 § i Kyrkolagens 24 Kap. Föredrogs Gr.
Sparres, Erik, den 12 dennes på bordet lagda förslag att Borgare- och BondeSt:n måtte inbjudas att instämma i R. o. Ad:ns beslut att bifalla LagUtskts Utlåt.
N:o 53, i anledn. af återremiss utaf Utslcs Belänk.
N:o 42 öfver K. M:s Nåd.
Jag har ofta inom detta Stånd hört klagas öfver, huru olämpligt det i allmänhet vore att göra inbjudningar, och att sådana aldrig borde ega rum, utan när något nytt förhållande, hvarom de öfriga Stånden icke egde kännedom, tillkommit.
Detta är nu icke fallet; ty inga för de öfriga Stånden okända omständigheter hafva med afs:de på denna fråga blifvit updagade.
Hvad beträffar de Stånd som skulle inbjudas, så hafva de redan 2:ne gånger fattat samma beslut ang:de denna fråga och då anser jag det vara en förolämpning att lill dem aflåta en inbjudning.
Frågan har nu kommit på den ståndpunkt, att den efter mitt omdöme bör afgöras genom votering i förstärkt LagUt.sk. gemensamt beslutat, att qvinnan skall vid 25 års ålder vara myndig, ehuru 2 Stånd beslutat, att hon skall hos
Domaren anmäla, om hon vill begagna sig af denna rättighet, och de 2:ne andra Stånden beslutat, att hon skall göra en dylik anmälan, så vida hon icke vill blifva myndig.
Frågan står således i detta ögonblick på den punkt att den icke kan förfalla, utan måste afgöras genom förstärkt Utsk.; och då i öfrigt icke stor anledn. förefinnes att inbjudningen skall antagas, samt dessutom icke lämpligen låter göra sig, afstyrker jag densamma.
Den 16 December e. m. 319 Gr. Sparre, Erik:
Såsom skal för inbjudningen, då enl. sisla talarens yttrande något nytt skäl måste hafva förekommit för att en sådan skall kunna ega rum, får jag anföra, att då Borgareoch BondeSt:n fattade sina beslut, så var dem med afs:de på R. o. Ad:ns beslut icke kändt mera än att R. o. Ad. återremitterat Utsk:s Betänk., och vid sådant förhållande k'unde de hafva skäl att vidblifva sitt förra beslut, emedan R. o.
Ad. möjligen kunde komma att bifalla K. M.
Då likväl R o. Ad. nu afslagit K.
M:s Piopos. och fattat samma beslut som PresteSt., så synes mig delta vara ett giltigt skäl för alt affärda en inbjudning.
Jag förstår icke, hvarföre de som i allmänhet ifra för qvinnans myndighet sätta sig emot denna inbjudning, då detta är det säkraste sättet att erhålla ett beslut af R.
Sl:r med afs:de på denna fråga.
Det är lör tidigt att nu yttra sig om hvad utgång fiågan kan få i händelse Ståndens åsigter ang:de denna fråga icke låta förena sig.
F. n. hafva vi endast att söka åstadkomma en förening af Ståndens olika åsigter, för att derigenom med af’s:de på denna fråga komma till ett för alla samhällsklasser nyttigt och välgörande resultat, eller för att åtminstone icke komma till ett för någon klass olycksbrrngande.
På samma skäl, som förmått R. o. Ad att med afslag å K. M:s Propos. bifalla Ulsk:s förslag, vågar jag anhålla, att R. o. Ad. ville bifalla den af mig föreslagna inbjudningen.
Cederström, R u d.: R. o. Ad. har i mångå andra frågor af mindre vigt a flå t it vänliga inbjudningar till MedStin, och då kan det väl ej vara olämpligt att aflåta en sådan uti en fråga som, enl. hvad våra protokoller hära vittne, under en hel dag sysselsatt R. o. Ad.
Vi mäste ihågkomma, att det här är fråga om att söka bringa R.
Stirs beslut i öfverensstämmelse med R. o.
Ad:ns beslut, och för ett sådant ändamål bör väl hvar och en underordna sin egen enskilda åsigt, vare sig han skulle önska en vidsträcktare lösning af frågan, eller han, på det frågan för denna Riksdagen måtte förfalla, skulle önska dess qvarhållande på dess nuv:de ståndpunkt.
Just derföre att jag, i likhet med Gr.
Sparre, önskar en lösning af denna vigtiga fråga, som under denna Riksdag så mycket sysselsatt R. o. Ad., får jag yrka afslag å den af Gr.
Sparre föreslagna inbjudningen.
Det skulle onekligen fordra lång tid innan svar på en sådan inbjudning kunde komma tillbaka till Ståndet, och för öfrigt får jag säga, att jag tviflar på att de öfriga Stånden skola frångå sin me ning i denna fiåga och antaga R. o. Ad:ns.
Om deremot frågan lemnäs i sitt nuv:de skick, kommer Utsk. antingen att inbjuda de öfriga Stånden att antaga dess mening och förena sig med R. o. Ad., eller också kommer Utsk. att votera om saken, och detta är enl. min lanke det lättaste sältet att lösa frågan.
Det skulle ovilkorligen medföra tidsutdrägt att nu aflåta en inbjudning till MedStånden, och för öfrigt anser jag det vara mindre lämpligt, då vi just nyss afslagit en sådan, som i motsatt syftning blifvit aflåten 320
Den 16 December e. m. frän MedStms sida.
På dessa skäl anhåller jag om afslag å den af Gr.
Sparres förslag, emedan jag icke l.an föreställa mig att Borgareoch BonileSt:n, som 2:ne gånger fattat beslut i denna fråga, kunna vara så vacklande i sina åsigter, att de nu skulle frångå dessa sina förra beslut.
Om också den nu föreslagna inbjudningen skulle antagas af något Stånd, så vet likväl Gr.
Sparre allt för väl att det fordras K.
M:s sanktion, för att beslutet skall kunna blifva lag, och en sådan sanktion anser jag att K.
M. ej kan gifva, då K. M. sjelf i ämnet aflålit Nåd.
Propos. af olika innehåll.
Frågan om qvinnans myndighet skulle således komma att förfalla, ehuru jag är öfvertygad att hela landet är för denna sak.
Jag anhåller om bifall till den af Gr.
Sparre föreslagna inbjudningen, emedan jag har grundade skäl att tro det en sådan skulle blifva antagen.
Borgare- och BondeStrn hade naturligtvis intet skäl att frångå sitt första beslut, innan de visste, huru frågan skulle blifva afgjord hos R. o. Ad., men nu sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut och 2 Stånd stannat emot 2, antaga de säkert hellre en inbjudning än de se frågan förfalla.
Det är ett misstag att alla fyra Stånden skulle hafva beslutat att qvinnan skall blifva myndig vid 25 års ålder: ty 2 Stånd hafva beslutat att hon vid 25 års ålder skall anses myndig, och de öfriga 2 Stånden hafva beslutat alt hon ännu vid 25 års ålder skall anses omyndig.
Således måste frågan förfalla om 2 Stånd stanna mot 2, och får jag derföre yrka bifall till Gr.
Det är icke till följd af något individuell tycke eller till följd af bristande aktning för Ståndets beslut som jag yrkat afslag å inbjudningen, utan derföre alt jag tror, att vi äfven böra hysa aktning för de andra Ståndens beslut.
Slutligen får jag fästa upmärksamheten på den siste värde talarens yttrande att frågan vöre förfallen; om så är förhållandet, är det väl olämpligt att aflåta en inbjudning.
Jag fortfar med mitt yrkande af afslag å motionen.
Efter först till bifall och sedan till afslag å Gr.
Sparres i fråga v:de förslag framslälde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förstnämnde propos. förnyad och ropades nu starka
Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den förklarade det han ansåg
Den som vill att, på sätt Gr. Erik Sparre föreslagit, Borgareoch BondeSCn skola inbjudas att instämma i R. o. Ad:ns beslut att bifalla LagUtsk:s Utlåt.
N:o 53, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s Den 16 December e. m. 321 Utsk:s Betänk.
Propos., ang:de ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig, röstar Ja; den det ej vill, röstar
Nej ; vinner Nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnde förslag till inbjudning.
Föredrogos men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter:
PresteSt:s den 12 dennes på bordet lagda prot.-utdrag N:o 435, innehållande inbjudning lill instämmande i PresteSt:s vid pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 167 fattade beslut om förhöjd pension för LandsSekret.
O. H. Förberg; samt BorgareSt:s samma dag bordlagda prot.-utdrag N:o 468 innehållande inbjudning till instämmande i BorgareSt:s, äfven vid pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 167, fattade beslut om pensions beviljande åt förre GarnizonsLäkaren å Dalarö Skans Doktor Broman.