Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva genom 1853 års förfatln. visserligen icke erhållit något nytt system, rörande gränsen för Den 24 Novembe.r. 197 jordafsöndring och klyfning, men vi hafva i tillämpningen erhållit en författning, som, i afseende pä kontrollerna, skiljer sig från föregående förhållanden.
Att just nu,'■då man iipgjort nya kontroller, företaga sig att förändra densamma i de väsendtliga delar, hvaruti den med afseende på jordafsöndring är med 1827 års författning öfverensstämmande, anser jag' icke nyttigt eller lämpligt.
Icke heller kan jag föreställa mig det vara så högeligen af behofvet påkalladt att nu be.- gära, det man skall få upbygga dessa s. k. backstugor på mindre tunnlands lappar, än som hittills varit fallet.
Väl har jag hört klagomål anföras i afseende på dessa backstugor, men alt man från någon ort klagat deröfver, alt man icke fått anlägga nog små backstugor, har icke till min kunskap kommit.
Ar man ense derom, att en större klyfning af jorden bör tillåtas, bör det åtminstone icke ske genom anläggandet af backstugor.
Jag anhåller vördsamt om afslag på Utsk:ns hemställan i denna punkt.
Jag anhåller att få, på de af Gr.
Lagerbjelke, så väl vid denna, som föreg:de punkt, anförda skäl, förklara, att jag instämmer med honom och yrkar afslag.
Sparre: Gr.
Lagerbjelke har misstagit sig deruti, att yrkandet af utvidgning utaf jordafsöndringsrättigheten icke förut blifvit framställd.
Sä vidt jag kan erinra mig, har under de senare åren ändring i frågavar:de hänseende af 1827 års författning blifvit påbörjad.
Då jag af kameralistiska skäl hyser tvekan om en obegränsad hemmansklyfning, finnes ingen annan utväg för mig att se den fattige till godo, än genom beviljandet af en utvidgad afsöndringsrätlighet.
Ulan att vilja på detta rum anslå känslan, kan det dock icke nekas, att billigheten kräfver, att den fattigh må ega en möjlighet för sig att kunna förvärfva ett stycke jord.
Sådant befordrar sedlighet, tryggar hans framtid, gifver honom hopp om en tarflig bergning och försäkrar honom för alt icke blifva drifven från sin tomt.
Af sådane skäl, och då jag i allmänhet anser, att tiden tenderar till en mera liberal syftning uti ifrågavar:de hänseende, har jag velat gå Utsk:ns önskan till mötes.
Raab förklarade sig äfven instämma med Gr.
Efter först till bifall å Utsk:ns i denna punkt gjorda förslag framsläld propos., som besvarades med starka JNej, jemte några Ja, blef detsammaaf R. o. Ad. afslaget.
De öfrige punkterne af förevande Betänk, blefvo utan diskussion af R. o. Ad. bifallne.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskm inkomne Mern., Utlåt, och Betänk., nemi. frän Stats-Utskottet: «7V2 357, med förslag till stadganden i Riksg:sKont:s Regie - 198 Den 24 November. mente, ang:de anslagen för folkundervisningens befrämjande och de med ordinarie
Statsregleringen gemenskap egande utgifter m. m., äfvensom de å Riksg:sKont. anvisade Kreditiver; M 372, i anledn. af erhållen ålerreiniss å Betänk.
JVs 355, ang:de pension åt Öfverste-Löjtnanten Gr. A. E. von Rosen; Banko-Utskottet:
JV2 90, i anledn. af t. f. Bokhållaren J. L. Grseséns ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån; Lag-Utskottet:
M 64, i anledn. af väckt motion, ang:de uphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 Oktober 1778, ang:de barnamord.
Anmäldes till justerings men begärdes på bordet, ett från Riddarh.Utsk. inkommet sålydande förslag till R. o. Ad:s underd. skrifvelse till K. 31., ang:de åtskilliga ändringar i Riddarh.- Ordn:n: S. A. K. Sedan R. o. Ad. vid innevande
Riksdag beslulit de ändringar i 19:de, 20:de, 23:dje, 31:sta, 33:dje och 37:de §§:ne Riddarh.Ordn:n af den 22 Maj 1835, jemförd med Koni.
Kungörelsen af den 7 Maj 1844, hvilka innefattas uti den härhos i underd. bilagda redaktion, så har R. o. Ad., med framställning tillika, i serskild bilaga, af de motiver, som föranledt dessa ändringar, jemlikt 41:sta §:n Riddarh.Ordn:n, bort ifrägavande beslut lill Eders Kongl. Maj:ts Nåd. stadfästelse i underddiet öfverlemna; Och får R. o. Ad. derjemte i underddiet anhålla, att Eders Kongl. Majit täcktes i Nåder utfärda en Riddarh.Ordn., som i dess helhet uptager alla dertill hörande stadganden, på det att dessa ej må behöfva sökas i serskilda derom utkomna författn:r. R. o. Ad. framhärdar etc.
På Riddarh.Utsk:s vägnar:
Tönnes Wrangel. W. F. Dalman. 19 §.
”Elektorerna åligge, att inom den tid Riddarh.Ordn:s 28:de § föreskrifver, välja ledamöter till samtliga der omnämnde Utsk., samt till Exped:s- och Riddarh.Utsk:n.
På samma gång skola Elektor erne utse Suppleanter till en tredjedel af 11. o. Ad:s ordinarie Ledamöter i Kons t: s-, Stats-, Bevilln:s-, Banko-, Allm. Besv.-s- och Ekon.-, Exped.-s- och Riddar h.Utsk:n, samt till LagUtsk. tvenne; Ståndet dock obelagel all, för pågående Riksdag, besluta lillsältandet af eli slörrii antal Suppleanter.
'1' ”lunån detta val skett aflemnas”.
Den 24 November. 199 20 §.
”Ej må någon på en gång vara Bänkman och Elektor.
Bilfver Bänkman till Elektor vald, upphör hans förra befallning och utväljes en ny Bänkman, på sätt här ofvan stadgadt är.
Befattningen af Bänkman eller Elektor och Utsk:sLedamot må likväl hos en person kunna förenas”.
Deremot skulle del öfriga af den nuvar:de §:n uteslutas. 23 §.
”Den som blifvit vald till Ledamot af Utsk., eller till Suppleant derstädes, eger rätt att, i samma plenum vallistan blifvit öpnad eller i det nästföljande, denna-befattning sig afsäga.
Sedermera etc. — — — nphör.” ”Ledighet ända till tre veckor må Landtmm kunna bevilja högst en tredjedel i sender a_£ R. o. Ad:s ledamöter i samma Utsk., i den ordning de sig derom anmäla, och inträde då behörig Suppleant under ledighelsliden.
Suppleant kan äfven erhålla ledighet på lika lång tid, hvarvid likväl val lill annan Suppleant bär ske'’’’'.
3:dje mom. utgår, och införes i dess ställe: ”Den It. o. Ad:s Ledamot, sorn af förfall hindras att Utsk:s-sammankomst bevista, anmäle det hos Ulsk:s~Ordf:dc,is hvilken tili'vederbör:de Suppleant utfärdar kallelse all, i anleda. af yppadt förfall för viss Ledamot, i hans ställe för tillfället i Utsk. inträda'". ”Suppleanterna till de Utsk., för hvilka mer än en sudan utses, intrade i den ordning de blifvit valde och bland dem, som vid samma valtillfälle blifvit utsedde, först den, som vid valet erhållit de flesta röster.
Är rösternas antal lika, skiljs genom lottning”. ” Inträffar för Suppleant tillfälligt förfall, anmäle han sådant hos vederbör:de Utsk:s Ordfsde”.
”Från befattning i Hemliga Utsk. kan, sedan detsamma blifvit i verksamhet satt, Ledamot icke, utan Konungens tillstånd, alldeles eller på bestämd tid entledigas”. 31 §•
”Vid alla val och votenr skall nprop ske efter anleckningslistan, och anraode Landtm., eller den hans ställe företräder, sex Ledamöter gf R. o. Ad., att jemte honom vid bordet sitta, för att anteckna deras antal, hvilka sig vid upropet infinna.
De som lill en och samma bänk höta etc., — — — vid bordet”. ^ 33 §. 2:dra mom.
”Vid de tillfällen, då ett visst antal Suppleanter tillika skola väljas, för att inträda i män af inträffad ledighet, skall valet, med undanlag af de fall, hvarom 33:le och 37:de §§:ne stadga, ske på det sammanlagda antalet af ordinarie leda - 200 Den 24 November möter och Suppleanter, hvarvid de flesta rösterna bestämma hvilka personer blifva Ordinarier, äfvensom den ordning, hvari Suppleanterna böra tillkallas.
Mellan tvenne etc. — — — behöfves. ” 37 §• l:sta morn.: ”Vid hvarje Riksdag utser R. o. Ad. in pleno en af sju Ledamöter bestående Riddarh.Direktion, genom val serskildt till Ordf:de och hans Suppleant, och serskildt till öfriga Ledamöter. jemte trenne Suppleanter; hvarvid å vallistorna jemväl serskildt utmärkes hvilka väljas till Ordinarie Ordf:de eller Ledamöter, eller till Suppleanter.
Motiver. 19 och 23 §§.
Sedan, lill afhjelpande af den öfverklagade olägenhet, som inträffat genom ofta skedda afsägelser utaf de R. o. Ad:s Ledamöter, hvilka blifvit i Utsk. invalda, samt det deraf npkomna förhållande, att Utskin ej sällan saknat fulltaligt antal Ledamöter från nämnde Stånd, R. o. Ad., under den 12 Okt. 1844 fattat beslut om val af Suppleanter för inträde i Utskin, i händelse af Ordinarie Ledamots förfall eller ledighet, så har, vid alla derefter följande Riksdagar, enahanda beslut blifvit af R. o. Ad. fömyadt; och då denna ordning visat sig både nyttig och behöflig, samt synes hafva i väsendtlig män upfyllt sitt ändamål, att nemi. R. o. Ad:s Ledamöter vid Ulskis-sammanträden' oftare varit fulltaliga, än utan tvifvel eljest skulle hafva egt rum, har R. o. Ad. ansett ett stadgande i denna syftning böra i Riddarh.Ordmns 19:de och 23:dje §§:r inflyta, så vidt det omfattar alla andra Utsk. än Hemliga Utsk., derifrån ledighet icke kan, utan Eders Kongl. Majlis
Nåd. tillstånd, medgifvas.
I sammanhang härmed har R. o. Ad. trott det vara nödigt att 23:dje §:n innehölle några reglementariska föreskrifter, dels angide de tillfällen då Suppleant bör i Utsk. tillkallas, samt ordningen derför, dels rättighet för honom att erhålla ledighet, samt alt, i sådant fall, annan Suppleant bör i hans ställe utses m. m., pä sätt de föreslagna redaktionerna af 2:dra, 3:dje, 4:de och 5:te niomina af 23;dje §:n utvisa. 20 §.
Innehåller f, n. ett förbud för R. o. Adis Elektorer att tillika kunna väljas lill Ledamöter i Utsk.g men då sådana inskränkningar icke gälla inom de andra RiksStin; då, genom det nuvaride stadgandet, 25 uf R. o. Adis Ledamöter alltid hindras frän inträde i Utsk., hvilket, under vissa tider af såväl innevaride som flera föregide Riksdagar, föranledt svårighet att finna tillräckligt antal för Ledamotsplatserna och deras Suppleanter lämpliga personer, samt då slutligen föreningen af Elektors- och Utskis-ledamots-befattningen, långt ifrån att göra Utskis-tillsättningen mindre vårdad och tillfredsställande, tvertom torde kunna blifva t. o. m.
Den 24 November. 201 en vinst, serdeles vid återbesättandet af under Riksdagen upkommande ledigheter i Utsk:n, emedan Elektorerna då blefve i tillfälle att, med kännedom af göromålens fördelning inom Utsk:n och egenskaperna jemväl hos de ledamöter, sorn tillhöra de andra Stånden, närmare urskilja arlen af de iusigter och den förmåga, som inom det ena eller andra Utsk. erfordrades för att fylla möjliga brister, har R. o. Ad. deraf hemtat skäl att för sin del besluta borttagandet af ifrågavande förbud. 31 §.
Stadgar f. n., bland annat, att vid alla val och voteringar sex Ledamöter skola jemte Landtm, vid bordet sitta och, af dessa, frenne föra prot. öfver dem hvilka rösta, och Irenne öfver dem, sorn vid upropet sig ej infinna.
Men då, enl. R. o. Ad:s redan vid 1840 års Riksdag fattade och af Eders Kongl.
Majit genom Nåd.
Kungörelse den '7
Maj 1844 sanktionerade beslut, andra upropet vid val och voterir blifvit afskaffadt, är det i följd deraf utan ändamål att något serskildt prot. föres öfver dem, som icke deltaga i valet eller voterin, hvarföre R. o. Ad. ansett anteckning icke vara nödig i vidsträcktare mån, ån så vidt den angår deras antal, hvilka vid upropet sig infinna. 33 och 37 §§.
Då vid val af Ordfide och Ledamöter i Riddarh.Direklin, samt- deras Suppleanter, det f. n. tillgår på det sätt, dels att särskild vallista uprältas, innehållande 2:ne namn till Direktins Ordfide och hans Suppleant, dels en annan, uplagande sex Ledamöter i Direktin jemte 3:ne Suppleanter, hvarvid de flesta rösterna bestämma hvilka blifva ordinarie, äfvensom mellan 2:ne eller flera personer, som fått lika antal röster, skiljes genom lottning; men genom ett sådant valsätt det kan inträffa, att personer, som den väljande önskar till ordinarie Ordfide elier Ledamöter, i följd af ett lägre röstantal eller möjligen endast efter lottning, blifva Suppleanter, hvaremot de, som den väljande utsett till Suppleanter, inträda såsom ordinarie; har R. o. Ad., som i allmänhet anser det valsätt mest lämpligt, hvilket lemnar tillfälle för majoriteten att bestämt uttrycka sin mening vid valet, och som tillika tagit i betraktande att vid de i Riksd.Ordmn fö reskrifna val till R.
St:rs Fullmige i Banken och Riksg.-sKont., valen ske serskildt till ordinarie Ledamöter och serskildt till Suppleanter, hvarigenom minoriteten alltid utestänges från möjligheten att bestämma huruvida den ene eller andre af dem, som uptagas på majoritetens lista, skall inträda såsom Ordinarie eller Suppleant, för sin del beslutit att lista mom. i 37ide §in Riddarh.- Ordnin skulle erhålla en i enlighet härmed förändrad lydelse, i följd hvaraf jemväl ett tillägg skett i 33idje §in. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 10 på aftonen.
202 Den 25 November.
Lördagen den 25 November 1854.
Justerades ett prot.-utdr. för d. 24 dennes samt pleni-prot. för d. 29 sistl.
I Föredrogs StatsUtsk:s den 24 dennes på bordet lagda Mern.
J\s 357, med förslag till stadganden i Riksg:s-Kont:s Reglemente, ang:de anslagen till folkundervisningens befrämjande och de med ordinarie Statsreglering gemenskap egande utgifter m. m., äfvensom de å Riksg:sKont. anvisade kreditiver.
Detta Mern. företogs punktvis till afgörande, och upslod dervid diskussion endast i fråga om den af Utsk. föreslagna 168:de §:n hvarom Gr.
Slutorden i denna § äro lika lydande med hvad i Riksg:sKont:s nu gällande Reglemente finnes föreskrifvet.
Dessa slutord lyda sålunda: ”samt att Fullm:ge, så vidt af deras tillgöranden beror, böra söka att emot den möjligen lägsta ränta erhålla de medel, som måste uplånas”.
Men i afseende å den föreg:de delen af §:n, förefinnes den skillnad emellan det nu föreslagna och hittills gällande stadgandet, att, beträffande de medel, som mäste uplånas för utbetalningar af det s. k. mindre kreditivet, hittills varit stadgadt förbud emot kapital-rabatts medgifvande, hvilket förhud nu deremot blifvit borttaget, hvarjemte föreskrifvits, att obligationerne ej finge utfärdas på längre tid än 5 år.
Sedan den föreg:de delen af §:n undergått nu omnämnde förändring, men slutorden oförändrade qvarstå, kunna dessa slutord möjligen tydas pä ett emot meningen med stadgandet stridande sätt, ity att man utaf deras bokstafliga lydelse kunde taga sig anledn. till det påstående, att Riksg:sKont:s Fullm:ge ovilkorligen vore förbundne att söka erhålla medlen för den möjligen lägsta ränta, äfven om för sådant ändamål de måste medgifva kapital-rabatt.
Det är likväl naturligt, att, då lånet uptages på så kort tid som högst fem år, kapital-rabatt ej bör annat än i högsta nödfall beviljas och att en sådan rabatt således ej får anses såsom ett ät Pullunge anvisadt medel att erhålla den möjligen lägsta ränta.
Jag skulle derföre tro, att dessa 3:ne ord borde utbytas emot orden: ”möjligen billigaste vilkor”, eller ock hela slutmeningen ur §:n utgå.
Denna mening, om den icke, på sätt jag ofvan omförmält, missförstås, innehåller ingenting annat än en förmaning till Fullnnge att väl hushålla, och denna förmaning finnes redan i en föreg:de § nedlagd.
Som någon förändring af §:n emedlertid icke genast Den 25 November. 203 kan af Ståndet beslutas, nödgas jag vördsamt anhålla, att den malte blifva till StatsUtsk. återremitterad.
Efter först till bifall å 16S:de §:n framställd propos., som besvarades med Nej, blef densamma, på grund af de deremot gjorde anmärkn:r, af R. o.
Ad. återremitterad.
I alla öfriga delar blef Utsk:s förevande Mern. af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs StasUtsk:s den 24 dennes på bordet lagda Utlåt.
JVZ 372, i anleda, af erhållen återremiss å Betänk.
JYi 355, ang:de pension åt Ofverste-Löjtnanten Gr. A. E. von Rosen.
Om den ifrågavande pensionen hade till ändamål, såsom jag vid det första Betänk:s genomläsning trodde, ett fri köpan de från R.
St:rs sida från något, som de i första jernvägsförtjusningen af oförsigtighet medgifvit: så skulle jag ansett detta sätt att komma ifrån saken vara riktigt.
Men när det icke är förhållandet, blifver förslaget icke annat, än en upmaning lill R.
St:r att belöna den förtjenst om det allmänna, som Gr. von Rosén ådagalagt.
Emellertid veta vi ännu icke om det beslut, R.
St:»', föranledda af bemälde Grefves jernvägsförslag, fattat, blifver för riket nyttigt eller förderfligt.
Vi hade derföre bordt afvakta tiden för att se, om erfarenheten utvisade antingen det förra, eller det sednare.
När en summa af 2000
R:dr år 1830 beviljades åt Hr Owen, för ångbåtars införande: så bade dessa redan under 10 års tid varit med fördel begagnade.
Man kände således, hvartill de dugde, och man bade derföre skäl lill sin frikostighet.
Men i afseende å jernvägar hafva vi ingen sådan erfarenhet.
Om deras anläggande kommer, såsom jag befarar, att bidraga till Statsverkets utarmande: så tror jag ej, att R.
St:r hafva skäl att belöna den, som lockat oss till ruinerande företag.
Jag afliser följaktligen denna fråga vara för tidigt väckt.
Jag vill äfven i sjelfva förslaget påpeka ett fel, hvilket, dess värre, insmugit sig i ett redan afgjordt Betänk. ang:de pension åt Kamereraren Björck.
Ulsk. har nemi. föreslagit, att pensionen skall vara eli Gr. von Rosen personligen tillerkändt understöd, hvarå fordringsegare ej hafva något anspråk.
Huru kunna R.
St:r göra ett förbehåll, hvilket, såvidt jag inser, ej kan bestå inför rätta.
Man kan visserligen kalla förslaget oskyldigt.-
Men det måste alltid vara olämpligt, att den lagstiftande makten fattar beslut, som icke bestå inför den lagskipande.
Hr Bildt: Didrik Gillis:
Om det är en allmänt erkänd sanning, att det endast är genom Gr. von Rosens nitiska verksamhet, som den öfvertygelse här i landet gjort sig gällande, att jernvägar kunna härstädes anbringas, samt det tillika måste erkännas, att lättade kommunikationer utgöra en den mäktigaste häfstång för så väl industriens, som i allmänhet civilisationens fullständiga utveckling i ett land: så är det äfven en sanning, 204 Den 25 November. att den Svenska nationen står i stor förbindelse till bemälde Grefve.
Derest jernvägar icke funnes i andra länder eller icke der visat det resultat, sorn jag nyss nämnde, så kunde man hysa tvekan om dessa kommunikationsmedels införande i vårt land; men då andra länders erfarenhet vitsordar de fördelar, som dymedelst stå alt vinna, bör hvarje tvifvelsmål i berörde hänseende vara häfvet.
Man kan väl betvifla, huruvida jernvägar här i landet uti financielt hänseende skola komma att bära sig inom en bestämd tiderymd; men jag har knappast hört någon, naturligtvis med undantag af Hr von Hartmansdorff, som påstått, att icke jernvägarne i en framtid skola komma att bära frukt i den allmänna industriella förkofran, hvartill de gifva anleda., och efter ali sannolikhet just genom verkningarne af denna förkofran äfven sjelfve bära sig och måhända längre fram äfven gifva Statsverket någon behållning.
Härmed må likväl vara huru som helst, det är dock ostridigt, att R.
St:r hafva beslutat förse landet med dessa kommuuikationsanstalter, hvilket beslut utan allt tvifvel ännu på lång tid uleblifvit, såvida icke Gr. von Rosen, genom sitt nit för bibringande af kännedom i detta ämne och interesse för detsamma bland allmänheten, verksamt arbetat för jernvägars anbringande i vårt fädernesland.
Förut trodde nästan ingen, att sådant här läte sig göra.
Man betraktade Sverige såsom ett alpland, i hvilket icke jernvägar, utan endast vanliga landsvägar kunde begagnas, och man ansåg sig hafva uträttat ganska mycket, om man på ett eller annat ställe låtit borttaga en backe och på delta sätt lättat transporten.
Till det förändrade tänkesättet uti ifrågavar:de hänseende har Gr. von Rosen obestridligen gifvit impulsen.
Detta har icke kunnat ske utan att han vidkänts betydliga upoffringar.
Jag vill icke tala om den slags uppoffring att, för att så säga, gifva sin person till spillo åt förfäktarne af den gamla åsigten, ty den hvilken, såsom man_säger, bryter isen i en fråga, är alltid utsatt föranfall, ej blott befogade, i anseende till de vid alla menskliga företag vidlådande ofullkomligheter och misstag, men äfven många fullkomligt obefogade; — Gr. von Rosen har jemväl, för upnående af det utstakade målet, offrat såväl helsa och krafter, som timliga egodelar och många tillfällen att å utrikes orter, genom användande af sina kunskaper, förvärfva sin utkomst.
— När nu målet ändtligen så till vida hunnits, att R.
St:r beviljat medel för jernvägars anläggande i större skala, är det då icke värdigt représentationen, att visa sin erkänsla för den man, som i främsta rummet bidragit att bilda den öfvertygelse, som i detta beslut uttalat sig?
Så har åtminstone StatsUlsk. tänkt sig saken; så har äfven R. o. Ad. upfattat densamma, då frågan frörra gången här förevar och Ståndet afslog ett förbehåll, som nedsatte tacksamhetsgärden till ett köpslående och dessutom var alldeles oriktigt, ty Gr. von Rosen har aldrig haft eller kunnat få något privilegium exclusivum på jernvägars anläggande här i landet.
Hr von Harlmansdorffs anmärkn. emot den delen af förslaget, som afser att pensionen icke skulle kunna af Den 25 November.
205 fordiingsegare tillgripas, hvilket skulle vara af noll och intet värde inför lagen, ber jag att få erinra derom, att just den af Hr von Hartmansdorff omnämnde Owen lärer fått pension af R.
St:r med samma förmån.
Thulstrup, en utmärkt skollärare, fick äfven pension med enahanda vilkor; likasom vid förra Riksdagen en Notarie Förberg.
Jag är icke så bevandrad i vår lagfarenhet, att jag kan bedöma, huruvida ett sådant vilkor, utgörande ett uttryck af R.
Stms personliga erkänsla för dem, som tillerkännas pension af R.
St:r, eger bestånd inför domstol, ifall fordiingsegare väcka anspråk på sådana pensioner; men det förefaller mig, att då R.
St:r förut utan anmärkn. så förfarit, samma förfaringssätt jemväl nu vore lämpligt.
Hr von Hartmansdorff, Hr Bildt tyckes antaga, att det år Gr. von Rosen, som uplyst oss derom, att vårt land är ett slättland och icke eger så stora höjder, som finnas i andra länder, der jernvägar äro anlagda.
Jag dermot tror, att en hvar, som satt foten pä främmande mark, funnit den skillnaden emellan andra länder och vårt land, alt här äro mindre svårigheter att öfvervinna än på andra ställen, hvarest markens vågor, om jag så må säga, äro betydligare än bär.
Beträffande den undervisning i jernvägs-anläggningar, hvilken Gr. von Rosen skall hafva lemnat oss, vet jag icke att den består i något annat än Köping-Hults-banan.
Hurudan denna är, 'liar Hr Bildt en gång förut bär omtalat, ehuru han nu tyckes hafva glömt det.
Hr Bildt påstår, att Hr Owen fått pension med samma vilkor, som nu är föreslaget åt Gr. von Rosen.
Jag har i dag genomläst det StatsUtsk.-s Betänk., hvari pension åt Hr Owen tillstyrktes, men icke funnit något ord, som häntyder på ett sådant vilkor.
För mig är det alldeles likgiltigt, om vilkoret finnes eller icke, ty det har ej någon laglig verkan, ålen jag anser det vara mindre passande för R.
Sl:r att stadga ett vilkor, som är ogiltigt.
Jag skulle önska, ali LagUtskis här närvarande Ordf:de eller någon annan, som R. o. Ad. i frågan tillerkänner vitsord, tillkännagåfve, om ett sådant vilkor kail inför lagen ega bestånd.
Det är visserligen möjligt, alt Hr Owen fått sin pension utan oftaberörde villkor, och jag vill ej sådant ifrågasätta, dä Hr von Hartmansdorff säger sig hafva läst det Utlåt., genom hvars bifallande pensionen erhölls.
Men för alt freda mig från beskyllningen om oriktig upgift, ber jag att få nämna, det upgiften lemnades i StatsOtsk., då frågan der förevar, och motsades icke, hvarföre jag saknade skäl att densamma betvifla.
Hvad som emellertid är säkert är, att de andra af mig förut nämnda personerna fått pension med ifrågakomne vilkor, och jag har genom läsning af SlatsUtsk:s derom afgifna Betänk, sjelf med egna ögon öfvertygat mig derom.
Då Hr von Hartmansdorff ansett sig höra åberopa andra personers vittnesbörd till stöd för sin utsago, torde det äfven tillåtas mig att vädja till mina härvarande kam - 206 Den 25 November. rater i StatsUtsk., hvilka säkerligen minnas, att såväl Hr Thulstrup som Hr Förberg fått pensioner med samma vilkor sig tillagde.
Den härefter till bifall å Utsk:s förevande Utlåt, framställda propos. besvarades med starka Ja. jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Land tm. förklaralle sig hafva funnit
Föredrogs och bifölls BankoUtskis den 24 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 90, i anledn. af t. f.
Bokhållaren J. L. Grseséns ansökning om eftergift af öfverränta å Diskont-lån.
LagUtskis den 24 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 64, i ,anledn. af väckt motion, ang:de uphäfvande af K.
Brefvet den 17 Oktober 1788, angide barnamord.
Lika med Prostarne Eurén och Melander anser jag motionären hafva rätt i sin framställning.