Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s disposition; men med vilkor att om medelmarkegångspriset skulle understiga årets markegångspris, skulle soldaterne och korporalerne erhålla fyllnad af statsmedel i hvad årsmarkegångspriset vore högre än medelmarkegångspriset.
Vore deremot, årsmarkegångsj riset lägre än medelmarkegångspriset, skulle innehållas så mycket af den inflytande lösen, som öfverskotta utöfver årsmarkegångspriset utgjorde, och detta öfverskott till statsverket inflyta.
Den åsigt uttalades då af det embetsverk, som afgaf utlåt, med afs:de på denna fråga, att efter all sannolikhet statsverket icke skulle få någon fördel af nyssnämnda vilkor, emedan det ej var sannolikt att medelmarkegångspriset någonsin skulle öfverstiga årsmarkegångspriset, så att något öfverskott kunde upstå.
Vi räkna emedlertid nu ej mera, än år 1860, och redan har det förhållandet inträdt, som, på sätt jag nyss nämnt, ansågs ligga utom det sannolikas gräns.
I KammarRätten har jag nemi. haft tillfälle att se räkenskaper, som i detta hänseende utvisat att på sednare tider icke några utgifter behöfts belasta statsverket för bristers fyllande vid liqviderne ronde omförmälda spanmål, utan att fastmera till statsverket öfverskott måst inbetalas.
Detta förhållande har upstått till följd deraf att medelmarkegångspriset öfverstigit årsmarkegången, och att det således blifvit en fördel att erhålla lösen efter medelmarkegångspris i st. f. markegångspriset för året.
Utsk:t har icke betänkt möjligheten deraf att medelmarkegångspriset kan understundom blifva högre än det gällande inköpspriset, och att vid ett sådant förhållande den, som erhåller lösen efter förstnämnda pris, gör en verklig vinst och således icke kan derutöfver vara berättigad till skade-ersättning.
Med förbiseende häraf har Utsk:t funnit för godt att föreslå en ständig utgift för statsverket, hvarigenom
Sala silfververk får sig en bestämd tillökning i inkomst af öfver 185 t:r spanmål under sådana år, då silfververket derförutan får upbära lika stor eller större inkomst än under hittills varande förhållanden.
En sådan hushållning med Statens medel kan, enl. min åsigt, icke vara riktig.
Jag får derföre anhålla att detta Betänk, måtte återremitteras, på det Utsk:t må så ställa sitt förslag att icke silfververket skall göra obehörig vinst på den ifrågasatta förändringen.
Hr Montgomery, Robert Nils Germund: Till
Sala silfververk hörer, på grund af äldre resolutioner, räntor och medel, som hufvudsakligen kunna inbegripas i 2:ne rubriker, nemi. »donerade» eller »konstatsmedel» och arrenderade räntor.
Till följe af ett beslut 1829, har Statsverket öfverenskomma med Sala silfververk om afsättande af en fond på det sätt att årligen en del af silfververkets afkastning afsättes, till dess denna fonds årliga afkastning upgfir till 1,100 tunnor spanmål; och detta skulle utgöra en ersättning för de under bergslaget varande arrenderade räntor.
Komiterade för beskattningsväsendet förklarade 1847 att någon kapitalersättning för de sagde arrenderade räntorna icke borde ifråga - I) en 18 Juli e. m. ifrågakomma; men att staten borde öfvertaga dispositionen deraf mot att fylla hvad den under formering varande ränteersättningsfondens-afkastning understeg värdet af 1,100 tunnor spanmål.
Komiterade hafva i sitt Betänk, vidare ansett ändamålsenligast att, beträffande de räntor, som äro i silfververket donerade, öfverenskommelse träffades om dessa räntors afstående mot ersättning; men då delegarne häröfver blifvit hörde, och förklarat att de icke kunde frånträda den disposition, som genom K.
M:ts beslut blifvit dem tillförsäkrad, fann K.
M:t komiterades förslag då ieke föranleda till någon åtgärd.
Man måste således på annat sätt öfverenskomma med delegarne, och denna öfverenskommelse, som nu är för E.
St. framlagd, visar att de skattskyldige i Salbergs län skulle komma i åtnjutande af ränteförenklingens fördelar, om Statsverket ålägges en årlig ersättning till Sala bergslag, motsvarande 185 t:r spanmål samt 300 rdr bko.
Att denna uträkning är i viss grad till fördel för bergslaget medgifves visserligen; likväl är den af vederb. godkänd, och man kan ej antaga att någon för godt pris afstår från sin rätt, då han dertill icke är pligtig. R.
St. hafva uttalat att denna, aflösning borde ske; det upgjorda förslaget har blifvit af vederb. auktoriteler godkändt och i K. M:ts Propos. framstäldt.
Således är det svårt att rygga tillbaka, ehuru visserligen Statsverket kommer att derpå göra förlust.
Förhållandet är nu detsamma som vid sista Riksdagen ang:de Kalkugnsveden på Gottland.
Der trädde Staten emellan och åtog sig en årlig förlust af omkring 1,000 rdr bko.
Då nu af den föreslagna ersättningen de 300 rdr bko komma att uphöra, då den förr nämnda fonden tipnår sitt bestämda belopp, gäller frågan hufvudsakligen 185 t:r, eller 1,165,5 kbfot,, dessa sednare beräknade efter 2 rdr kbfot, hvilket för all framtid blifver
Statsverkets förlust för genomförandet af den ifrågastäida åtgärden af rättvisa och billighet.
Jag kan på grund af hvad jag anfort icke annat än anhålla om bifall till Utsk:s förslag.
Det är en väsendtlig skilnad mellan det för slag, Utsk:t. nu afgifvit rörande de till Sala silfververk uplåtna räntor och sättet för deras inlösen, samt hvad som bestämdes i afs:de på ränteveden till Wisby kalkugn på Gottland.
Nämnde kalkugn var tillförsäkrad att erhålla det för kalkbränningen behöfliga qvantum ved årligen ifrån räntegifvare på ön, och det var fråga om att dessa skulle få till kalkugnsdelegarne betala veden’ efter medel markegångspris, i stället för att nödgas leverera den i natura.
Detta har blifvit räntegifvarne medgifvet, men om kalkugns-intressenterne icke kunna för hvad de af räntegifvarne erhålla, köpa den bestämda qvantiteten ved, så träder Statsverket emellan och fyller bristen genom anlitande af ett för detta ändamål beviljadt förslagsanslag.
Det är således den för året upkommande verkliga förlusten, som af staten ersättes.
I afs:de på Sala silfververk är förhållandet helt annat.
Silfververket har beräknat hvad det under H. VIII.
‘ 14 210 O en 18 J ali e. m.
t;n vias period skulle hafva förlorat, om förlindringen då varit gjord, och under förutsättning att detta är en gifven förlust i all framtid, sorn icke kan uphöra eller är förändring underkastad, fordras och tillstyrkes derföre såsom ersättning 185 t:r spanmål årligen, att lösas efter medelmarkegångspris.
På samma gång de tå denna godtgörelse för den kalkylerade förlusten sig tillförsäkrad, berättigas de tillika att fortfarande efter medelmarkegångspris upbära lösen för alla de räntor, de nu innehafva.
Om således markegångspriset för året på dessa räntor beräknas t. ex. för spanmålen till 10 rdr tunnan och medelmarkegångspriset derå är 12 rdr, och de således redan genom lösen efter medelmarkegångspriset hafva en vinst af 2 rdr på hvarje tunna, så skola de dock derutöfver bekomma värdet af de åt dem såsom skadeersättning en gång för alla beviljade 185 tunnorne.
Emellan nu förev:de fråga och den om kalkugnsveden å Gottland ligger, enligt min tanke, så väsendtlig skilnad, att det af Utsk:t förordade förslaget ej kan försvaras med annat än det af den föreg:de talaren anförda skälet, att
Staten är van att vid transaktioner med enskilda göra förluster, ett skäl, sora dock, enligt min åsigt, ingalunda kan såsom giltigt antagas.
Jag får derföre, då jag icke kan se någon fara af att upskjuta frågan, förändra mitt förra yrkande till att begära afslag å Utsk:ts Betänk.
Ehuru jag gerna medgifver att frågan om kalkugnsveden å Gottland icke är alldeles lika med denna, måste man dock i detta fall tillstå, att det är ett dylikt förhållande i det afseendet att Statsverket åtagit sig att fylla förlusten, och leverera den ved, egarne skulle hafva af räntegifvarne, hvilka senare deremot, hugo betala densamma till Staten efter markegångspris.
I afs. på denna i Betänk, förekommande fråga, gjordes, på grund af R.
St:rs skrifvelse 1857, det nya försök till upgörelse, som nu blifvit för Ständerna framlagdt; skulle frågan äfven denna gång icke blifva afgjord, måste den ånyo lemnäs till Ständernas afgörande.
Sala silfververks egare hafva förklarat att de ingalunda önska en sådan upgörelse och att de gå in derpå blott för att göra Ständerna till viljes.
Mig synes, att det, är ganska inkonse qvent af R.
St. att nu afslå det upgjorda förslaget till öfverenskommelse, sora är billigt.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk.
Jag tager mig friheten att i Ståndets minne återföra, hurusom, då för några riksdagar tillbaka en Propos. till R.
St. afläts ang:de utgifvande af en större summa till Fahlu bergslag, såsom ersättning för det bergslaget skulle afstå åtskilliga detsamma genom privilegier tillförsäkrade förmåner. 8tatsUtsk:t afslyrkte bifall till denna Propos., emedan Utsk:t ansåg bergslagets anspråk vara allt för högt tilltaget och att den fordrade ersättningen derföre icke borde beviljas, samt att detta Utsk:ts afstyrkande Utlåt, blef af R.
Sedermera gjordes vid en påföl - I) er. 18 Juli e. m. 211 jande riksdag förnyad framställning i samma ämne, men då var Regeringens förslag stödt på helt andra grander, och under det man fordrade ett mera fullständigt afstående ifrån privilegierne, än som förra gången var ifrågasatt, erbjöds derföre ingen annan ersättning åt bergslaget än en nedsättning i den koppartionde, som bergslaget skulle till Kronan utgöra.
Man sade då allmänt, att Fahlu bergslag ej skulle gå in på dessa vilkor, men resultatet blef helt annorlunda.
Bergslaget ingick villigt på förslaget och var rätt tacksamt för nedsättningen i tiondebeloppet.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å förev:de Utlåt., framstälde H.
Exe. propos. på bifall till detsamma och, då dervid svarades flere ja, blandade med nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Mörner begärde votering.
Uplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller StatsUtsk:ts Utlåt.
N:o 129, i anleda, af K. M:ts Propos. i fråga om ersättning till Sala silfververk för dess förlust i händelse af skatteförenklingeas tillämpning pä de till silfververket anslagna räntor af det s. k.
Salbergs län, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde Utlåt.»
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda; Ja — 6.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskits den 11 och 17 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 130, i anledn. al väckt motion ang:de återlemnande till staden Halmstad af tvenne till Kronan uplåtna mindre jordstycken.
Besvärs- o. Ekon.Utskits den 11 och 17 dennes bordlagde Betänk.
N:o 121, i anledn. af väckt motion om skärgårdsflottans åtskiljande från örlogsflottan, samt förseende med egen officerskorps.
Föredrogs samma Utsk:s den 11 och 17 dennes bordlagde Betänk.
N:o 122, i anledn. af väckte motioner om uphäfvande af föreskrifter ang:de censur å theaterpjeser.
Denna fråga är visserligen icke af någon särdeles betydenhet; men jag kan likväl icke^ underlåta att yttra några ord i anledning deraf.
För min del anser jag det 212 Den 18 J n I i e. m. varit mera lämpligt att LagUtsk:t behandlat denna fråga om uphäfvandet af censur å theaterpjeser.
Såsom skäl för sitt beslut har Utsk:t upgifvit några omständigheter, som icke öfverensstämma med sanna förhållandet.
Utsk:t har nemi. sagt, att frågan om införandet af censur å theaterpjeser vid 1834 års riksdag behandlats i förening med väckt förslag om inrättande af enskilde t heatrar.
Det i Betänk:t förekommande ordet »jemväl» innefattar, att motion i afs:de på censur å theaterpjeser skulle hafva blifvit inlemnad.
Då Betänk:t om enskilda theatrars inrättande till R.
St. inkom, bifölls detsamma af ett Stånd, afslogs af ett, och R. o. Ad. återremitterade detsamma.
När då Ekon.- Utsk:t fått det tillbaka, trodde Utsk:t, att Betänk:t skulle bifallas, om Utsk:t, med vidhåliande af sitt första förslag, medgaf censurens införande.
Betänkit blef dock icke inom alla St:n helt och hållet antaget, men väl censurens införande.
För att förmildra detta sednare, säger dock nuv:de Utsk. att tryckta pjeser icke kunna blifva föremål för censur.
Ett sådant stadgande tyckes dock icke 1837 års författning ge anledning till.
Censuren har, mig veterligen, aldrig blifvit tillämpad; och jag har hört af personer, som det egentligen åligger att i landsorten utöfva censur-rätten, att de aldrig begagna sig deraf.
Pjeserna upsändas aldrig till dem till genomseende.
Om en pjes upföres, som på ett eller annat sätt är opassande, är, enl. deras förmenande, tidsjnog att begagna censur-rätten.
Ehuru jag icke i Betänk:t finnes såsom reservant antecknad, var jag likväl den, som yrkade bifall till motionen, men ansåg det icke löna mödan att i Utsk:t vidlyftigt utreda den åsigt, jag hyser, emedan detina fråga ur praktisk synpunkt är af ganska ringa vigt, men deremot såsom principfråga rätt betydande.
Då jag för öfrigt icke ämnar strida vidare för denna fråga, får jag blott på detta sätt nedlägga min reservation mot beslutet, så vida R. o.
Ad. skulle antaga Utsk:ts förslag.
För min del anhåller jag om arslag å Utsktts Betänk.
Den siste värde talaren har till vitat Utsk:t en uraktlåtenhet att icke hafva gjort sig underrättadt om de motioner i samma syfte, som kommit LagUtskit till handa.
Jag får bekänna att, så länge jag varit med om riksdagarna, tiar jag aldrig hört en sådan skyldighet framställas.
Utsk:t är skyldigt att efter bästa förmåga behandla de motioner, som till Ulsk:t remitteras, men icke att inhemta, huruvida någon motion i enahanda syfte remitterats till ett annat Utsk.
Frågan är nu om ett önskningsmål, nemi. en författning, som till viss grad är af polisförfattnings natur, och som har till ändamål att censurera theaterpjeser.
Flere motionärer hafva önskat att denna författning skulle uphäfvas.
Denna motipn har Utsk:t varit fullt befogadt att behandla.
Utsk:t tiar vidare tagit reda på huru denna författning tillkommit, men den siste värde talaren påstår att ordet »jemväl» i alside på författningen vid 1834—1835 års riksdag genom misstag tillkommit.
För min del tror jag icke att derpå ligger någon vigt.
Det är ett faktum att K.
M. utfärdade skrifvelse till Ofver - Den 18 J ull e. m. 213 Stath.Emb:t i Stockholm och Landslune i länen att censurera pjeser, som skola upföras.
Huru den för öfrigt tillkommit, anser jag vara alldeles likgiltigt.
Hvad sjelfva saken beträffar, så vill jag icke neka, att theatrarne kunna vara ett bildningsmedel; men det beror dock på huru det användes, ty det kan lätt öfvergå till missbildningsmedel.
Man kan väl icke föreställa sig att en theaterföreståndare med sin trupp reser landet omkring för att bilda befolkningen.
Hans afsigt måste naturligtvis vara att förskaffa sig så stor inkomst som möjligt, hvarföre han också måste lämpa valet af pjeser efter den publik, för hvilken han gifvet' föreställningar.
Denna författning har alltsedan den utgafs, d. v. s. 1835, såvidt jag vet, aldrig tillämpats.
Jag kan således icke finna, att vare sig theaterföreståndare eller theatervänner hafva skäl att beklaga sig öfver att denna författning finnes.
Mången torde möjligen invända, att, då den aldrig tillämpas, det vore lika godt att helt och håjlet borttaga densamma; men derpå svarar jag. att den gerna kan qvarstå, då den aldrig tillämpas; och måhända har just denna författning vid flere tillfällen bidragit dertill att icke alltför opassande pjeser upförts.
Vore det fråga om att införa en ny sådan författning, som den ifrågav:de, skulle jag, på grund deraf att behof af en sådan icke visat sig, icke yrka på att den utgåfves; men nu då den redan förefinnes, kan den, enl. mitt förmenande, gerna qvarstå, hvarföre jag anhåller att motionerna i det syftet att borttaga censur å theaterpjeser må lemnäs utan afs:de. Frih.
Hr Hjärne har tillvitat Utsk:t att motiverna till Utsk:ts Utlåt, skulle vara oriktiga; men så är icke förhållandet; ty några motiver hafva icke blifvit framställda, utan endast ett referat af förhållandet.
Det måtte väl icke vara någon oriktighet att Utsk:t säger sig hafva inhemtat, att då frågan om införande af censur å theaterpjeser vid 1834—1835 årens riksdag, i sammanhang med jemväl då väckt förslag i fråga om rättighet att i hufvudstaden och öfriga städer inrätta enskilda theatrar, var föremål för detta Utsk:s behandling, Utsk:t, med fästadt ats:de derå, att theatrarnas ändamål borde vara att såväl i esthetiskt som moraliskt afs:de förädlande inverka på folklynnet, ansett något korrektiv i afs:de på representationer
Ii enskilda theatrar såväl i hufvudstaden som i landsorterne vara både nyttigt och af behofvet påkalladt, för att förekomma sådana missbruk, hvarigenom theatrarnas ändamål såsom moraliskt bildningsmedel kunde motverkas.
Man har sagt att censur-rätten aldrig tillämpas i landsortsstäderna.
Det har likvisst handt, ehuru sällan; men detta kommer sig deraf att der vanligen aldrig upföras andra pjeser än sådane, som i Stockholm genomgått censur eller gått oantastade öfver tiljan.
Man har här hyst betänkligheter mot att utfärda en författning sådan som den ifrågavide.
För min del tror jag att då den finnes och utöfvar ett godt inflytande, åtminstone så till vida alt icke allt för ostdliga och lättsinniga pjeser upföras, den ej saknar 214 Den 18 Jnll e. m. sitt värde, utan är att betrakta såsom ett slags polisförfattning.
Jag vet sannerligen icke, hvarföre icke det skall finnas en polis författning mot utspridande af moraliskt gift, då det finnes en sådan i afs:de på försäljning och begagnande af starka drycker och gifter.
Jag kan icke neka att sjelfva ordet »censur» är mig temligen obehagligt att finna i ett fritt land.
Jag anser det vara ett ingrepp i ett fritt folks rättigheter att sjelfva censurera de pjeser, som gifvas i staden eller på landet.
Jag är af den öfvertygelse att publiken är den enda och rätta censuren och anhåller derföre på samma grunder, som Hr Hjärne anfört, att Betänk:t måtte afslås och en underd. skrifvelse aflåtas till K.
M. om förordningens borttagande.
Hr Olivecrona, Knut; Jag anhåller att till alla delar få förena mig med Hr Nordenfelt och Frih.
För min del anhåller jag att få förena mig i hvad Hr Hjärne och Frih. Creutz anfört.
Sedan Öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts Betänk., och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte för sin del besluta, att en underd. skrifvelse skulle till K. M. aflåtas, med anhållan om uphäfvande af den genom K. Cirkuläret d. 7
Mars 1835 stadgade censur å theaterpjeser.
Härefter framställdes propos. å bifall till Utsk:ts Betänk, och då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Efter föredragning af Koust.Utsk:ts d. 14:de och 17:de dennes bordlagde Mern.
N:o 46, i ani. af RiksStåndens beslut rör:de det uti Konst.Utsk:ts Mern.
N:o 33 framställda förslag till ändring i 14:de g:n l:sta morn. t R.O., beslöt R. o. Ad. att, med afslag å Utsk.-ts inbjudning, godkänna den föreslagna voter.-proposm.
Vid föredragning af Konst.Utsk:ts d. 14:de och 17:de dennes bordlagde Mern.
N:o 47, i ani. af RiksStåndens beslut ronde det af Konst.Utsk:t uti Mem:t N:o 34 framställda förslag till tillägg uti 73:dje §:n R.O., vidblef R. o. Ad. sitt förra beslut och godkände Utsk;ts förslag till voter—propos.
Föredrogs ånyo Konst.Utsk:ts d. 14:de och 17:de dennes bordlagde Mern.
N:o 48, i ani. af RiksStåndens beslut ronde det uti Konst.Utsk:ts Mern.
N:o 35 framställda förslag till åtskilige ändringar i R.O., ang:de R, o. Ad:ns representationsrätt.
Den 18 Juli e. m 215 Ståndet afslog den af Utsk:t gjorda inbjudningen oell godkände den föreslagna voter.-propos:n. Föredrogs Konst.Utsk;ts den 14:de och I7:de dennes bordlagde Mern.
N:o 49, i ani. af RiksStåndens beslut rörde det uti Konst.Utsk:ts Mern.
N:o 38 framställda förslag till ändring i K.Oms föreskrifter om PresteStåndets representationsrätt.
Hr Munck af Ros en sc h jö 1 d, Thomas: I Betänk:t N:o 38 afgaf Konst.Utsk:t förslag till åtskilliga förändringar i R.O. i fråga om PresteSt:ts representationsrätt.
Detta förslag innefattade hufvudsakligen att alla ordinarie Prester, Lärare vid Elementarläroverken och Läkare, hvilka äro inom stiftet boende och mantalsskrifne, skulle få välja representanter, hvarjemte Utsk:t i sammanhang dermed föreslog antalet af dem, som skulle väljas inom hvarje stift.
Detta förslag antogs af Borgare- och BondeStm, men återremitterades af R. o. Ad. samt PresteSt:t.
Härvid förklarade R. o.
Ad. såsom sin gemensamma tanke att 13:de §:n R.O. borde undergå en sådan förändring, att de ordinarie lärare vid Elementarläroverken, som ega presterlig befordringsrätt, komme att gemensamt med Kyrkoherdarne välja riksdagsmän inom PresteSt:t.
PresteSt:t förklarade i sin återremiss att såväl Elementarlärare sora Läkare skulle, ehuru klassvis, kunna välja representanter i PresteSt:t.
Utsk:t har nu inbjudit R. o. Ad. samt PresteStit att ingå på det af Borgare- och BondeStm fattade beslutet; men jag hemställer huruvida icke R. o. Ad. borde vidblifva sitt förut fattade beslut.
(Jtsk:t, som anser sig icke tillkomma att afgifva förslag till de redaktionsförändringar i R.O., som må kunna blifva en följd af PresteSt:ts gemensamma tanka, lår derjemte, för den händelse att denna inbjudning icke antages samt frågan således komme i det skick, att dess afgörande blifver beroende på omröstning i förstärkt Konst.Utsk., vördsamligen till R. o. Ad. samt PresteSt:t hemställa, om icke de, hvar för sig, täcktes verkställa en sådan redaktion af sina särskilda meningar, att dessa måtte kunna oförändrade intagas uti de blifvande voter.-propos:na.
Jag har då ansett mig böra framställa de i 13:de §:n R.O. erforderlige förändringar.
Valberättigade
Kyrkoherdar inom PresteSt:t utgöra 1,370 och de nu till inträde i PresteSt:t föreslagne Elementarlärare 511.
Således torde det vara nödvändigt att i synnerhet i de stift, der Elementarlärare finnas, antalet representanter ökas.
Enl. mitt förmenande borde en sådan tillökning ske inom Lunds stift, som f. n. har ett mindre antal representanter, med 2:ne, inom Stockholms stad med 2:ne, inom Upsala, Linköpings, Skara, Strengnäs, Wexiö, Götheborgs och Hernösands med 1 inom hvardera stiftet.
De öfriga stiften, nemi. Westerås, Calmar, Carlstads ecb Wisby, hafva redan så många representanter, som rättvisligen kunna sig på dem belöpa.
Det förslag, jag nu upgjort till förändring af 13:de §:n R.O., lyder sålunda: l:o Jemte ErkeBiskopen, Biskoparne och Pastor Uen 18 J ali e. m.
Primarius i Stockholm, hvilka af Konungen till riksdagen kallas, välje hvarje stifts Kyrkoherdar samt de ordinarie lärare vid stif-^ tets Elementarläroverk, hvilka för sina befattningar ega presterlig befordringsrätt, gemensamt och inom sig, på sätt de öfverenskomma, följande antal ledamöter i PresteSt:t, nemi.: för Upsala stift 6', Stockholms stad 4, Linköpings stift ti, Skara 5, Strengnäs 5, Westerås 5, Wexiö 4, Lunds G, Götheborgs 4, Calmar 2, Carlstads 2, Hernösands 4, och Gottlands 2.
Comministrarne Fullmäktig. 2:o Universiteten — — — Riksdagsmannaunderhåll.
Derjemte torde det blifva, i följd af denna förändrade lydelse af 13:de §:n, nödvändigt att i 16;de §:n ordet »prosteri» borttages, der det i §:n förefinnes, och att ordet »stift» i stället insattes, hvarigenom 16:de §:n skulle lyda sålunda:
Underlåter något stift, universitet, stad — — — den omkostnad, som ett annat och jemlikt stift, universitet, stad — — — Ståndets kassa.
Jag hemställer nu om icke R. o. Ad. skulle vilja antaga detta förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att uti förev:de Mern. förekomme till en början en inbjudning till R. o. Ad. samt PresteSt:t att antaga Utsk:ts af de öfriga RiksStånden godkända förslag, å hvilken inbjudning, för så vidt den rörde R. o. Ad., Hr Munpk af Rosenschjöld yrkat afslag; och hemställde H. Exe., huruvida R. o. Ad. afsloge ifrågav:de inbjudning.