Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att fastställa en medeltull i omförtnälda afseende anser jag olämpligt.
För öfrigt synes
Utsk. hafva förbigått en ganska vigtig princip, nemi. den, att varor, som i liten volurn äga stort värde, böra beläggas med låg tull.
Detta är nödvändigt, derest de icke helt och hållet skola undandragas all förtullning, helst de lätteligen kunna undaustiekas, så att de icke upptäckas, såsom t. ex. muscus, spetsar Den i8 Octobcr. o. s. v. Sedan jag sålunda yttrat mig i några allmännafe afseenden, kan jag icke underlåta att framställa några detail-anmärkningar.
Jar har visserligen tittat liar och der i liela tulltaxae-förslaget; men jag har i allmänhet haft så svårt att inse den princip, hvarefter hvarje artikels tullbelopp blifvit bestämdt, att jag icke ansett det mödan värdt att fästa mig vid mera, än hvad som kan tillhöra min vetenskap.
Jag tycker då, att t. ex. ambra och musens, som iiro värda io r:dr lodet, hade bort beläggas med ganska låg tull.
Fem procts tull på musens är derföre redan högt; meri ännu svårare är det att förstå, hvarföre ambra skall beläggas med dubbelt så hög lull.
Vidare är muskotblomma upptagen till ett värde af 3 r:dr 4 skålp., nied en tull af 12 sk.; saffran till ett värde af i3 r:dr 16 sk. skålp., nied en tull af i r:dr 8 sk., samt van i lie till 3o rtdr skalp., med en tull af 4 r:dr.
Hvarföre skall muskotblomman, såsom den minst dyra, blott draga 7^ procts tull, men deremot den dyrare saffran en tull af 8| proc. och den ganska dyra vaniilen ända lill i3j proc.?
Hvarföre skola tullafgifterna stiga i samma mån, som varan är dyrare?
Fri utförsel har blifvit medgifven för blodiglar.
Consumlionen deraf har betydligen förökat sig i det sydliga Europa efter det bloduttömningssystem, sorn der nu är rådande eller kanhända rättare härjande.
Således ar det en lönande speculation att på dessa orter afsätta blodiglar.
Detta kunde föranleda dertill, att vi sjelfva blefve, isynnerhet mot vårarna, i saknad af nämnde artikel; och det visade sig redan under choleratiden , att tillgången derpå blef till slut ganska knapp.
Chirurgiska instrumenter äro belagda med 25 procts tull, ehuru vi ej äga någon instrumentmakare för dylika tillverkningar, sedan Ponsbach numera aflidit; och äfven hans kunde icke med säkerhet användas för den högre chirurgien.
Åtskilliga sådana instrumenter äro ganska dyra, såsom t. ex. det i sednare tider uppfunna för stenborrningar.
Deremot har man åsatt mathematiska och p hy siska instrumenter endast 5 procts tull, oaktadt vi äga förträffliga instrumentmakare i denna väg, isynnerhet en, sorn Vetenskapsaeadetnien införskrifvit och hvilken kan täfla med de utländska.
Förhållandet är sålunda alldeles motsatt hvad det borde vara.
Slutligen skulle jag väl gerna vilja anmärka, alt tackjern blifvit belagdt med lika hög både utförsel- och införseltull, nemi. 5o procts, då likväl icke både exporten och importen kunna på en gång vara menliga; eller kanhända har Utsk. ej så noga kunnat göra sig reda för hvilkendera borde hindras eller uppmuntras, utan derföre helst velat hindra båda.
Men jag vill blifva mitt löfte trogen och icke sträcka min granskning vidare, utan taga mitt förnuft till fånga.
Sedan jag anmälde mig, har nästan allt, hvad jag ämnat säga, af andra blifvit frarastäldt, Den 18 Oc t ober. så alt jag nu liar föga att Ii Ilägga.
Jag får dock förklara min tillfredsställelse öfver det sätt, hvarpå en, af sitt embete utmärkt chef för tullväsendet redogjort för sitt förvaltningssystem.
Man må nemi. uppställa hvilka systemer sorn helst, sammanstående med de mest logiskt uppgjorda theolier, så är det dock nödvändigt att rådfråga erfarenheten och tillämpningen för att förvissas om systemets riktighet.
Jag godkänner fullkomligt Gr.
Posses åsigt, att den större eller mindre möjligheten att exequera tullagarna, så att de uppfylla sitt ändamål, beror på opinionen om dessa lagar och deraf följande qualilication utaf sådana handlingar hvarigenom de öfverträdas; och jag hyser deri hestämda öfvertygelse, att ämnet står i ett sådant förhållande till opinionen, att det nu, äfven med den strängaste bevakning, vore omöjligt att utföra ett prohibitivsystem.
Jag påminner mig den tid, då detta system följdes.
Jag var derunder på utländsk ort och fann der handlande tillbjuda att pä hvilken plats som helst i Sverige leverera hvad myckenhet förbjudna varor man behagade, endast mot erläggande af en viss assuranceafgift.
Sålunda undandragas staten betydliga inkomster, sorn, om tull varit bestämd, säkerligen skolat ingå.
Jag önskar altså, att Utsk. consequent mätte följa principen af öfvergång till ett fritt system, och jag är öfvertygad, att Utsk. då kommer till andra resultater, än dem vi nu sett oss föreläggas.
Man har talat om, huruvida Utsk. gjort rätt uti att tillåta utförsel af tackjern.
Utaf mina grundsatser i detta ämne skulle man måhända vilja sluta till, att jag gillar Utskts förslag i denna del.
Men utom de skäl, Hr Lagerhjelm emot rättighet till utförsel af nämnde vara anfört, vill jag tillägga, att jag skulle anse såsom en farlig stöt för vår brukshandtering, om, äfven med förutsättning, att tillåtelsen icke begagnades, tillvaron af densamma finge sprida sig.
Jag fruktar, att England och Amerika komine att begagna sig af förebärandet om rättigheten till utförsel af tackjern för att öfversvämma verldsmarknaden med jern, hvilket utgåfves vara af Svensk tillverkning.
Man känner, att Svenska stämplar å jern, som icke kommit härifrån, redan blifvit begagnade för att såmedelst nedtrycka priset på det verkligen Svenska jernet; och det är på ganska få af de utländska handelsplatserna, som man kan genom annat än de yttre uppgifterna åtskilja Svenska jernet från annat.
På grund af hvad jag sålunda anfört, samt med instämmande i Gr.
Posses anmärkningar, yrkar jag altså återremiss.
Horn tror jag, att det är nödvändigt, att
Utsk. tager till ledning för sina tillstyrkanden, hvad Hrr Tullchefer här yttrat vara deras åsigt.
Äfven jag har varit i tillfälle att på närmare håll komma under fund med förhållandet i afseende - Den >8 October. »77 de å bevakningar vid kusterna.
Jag har nemi. haft en cora mendering i Bohuslänska skärgården i ändamål att hindra cholera ris inpractiserunde i landet, och jag fann då, att det ar alldeles omöjligt att bevaka systemet af ett införselförbud.
Exempel gifvas äfven i mängd, som factiskt ådagalägga förhållandet.
Man har sett, huru utländska kläden, under absolut förbud mot deras införande, likväl funnits i fabriksstäderna oell varit försedda med ordentliga Svenska stämplar.
Uti sterbhuset efter en afliden fabrikör bevakades 100,000 rtdrs fordran för utländskt kläde.
Jag kan således icke finna annan följd af förbudssystemet, än att till lurendrejares fromma fråntaga staten betydliga inkomster.
Det visar sig således för mig nödvändigt, att allting må vara till införsel tillåtet emot en tull, sä lämpad, att undansnillandet deraf icke må alltför mycket reta speculationen.
Hvad beträffar bevakning utur flottan, tror jag, att detta sätt förfelar sitt ändamål.
Få beslag lära göras utan föregångna angifvelse!-; och jag har sjelf kommit i erfarenhet utaf, huru under de mörka nätterna lurendrejerier skett blott några famnar från posterna, utan att dessa kunnat märka något.
För alt i tullbevakningsväg kunna uträtta något, mäste man nödvändigt stå i communication med kustboerna, samt påräkna deras biträde i och för upptäckandet af för handen varande smugleriföretag.
För öfrigt delar jag fullkomligt Hrr Tullchefers här uttryckta åsigt, att man må uppställa hvilka systemer som helst i theorien, så måste dock erfarenheten afgöra, huruvida de äro tjenliga i tillämpningen eller icke.
Alt här längre fullfölja en viss ide, den jag förfäktat i motsats med hvad Gr.
Posse förklarat vara sin äsigt, skulle tilläfventyrs binda mig för den pröfning af ämnet, som jag är skyldig att inom Utsk. deråt lemna.
Denna grannlagenhet torde likväl icke öfverträdas dermedelst, att jag framställer några erinringar emot Gr.
Posses sednaste anförande.
Om jag antager, att tullförsnillning skulle vara omöjlig derföre, att stämpeJplacaterna icke kunde på annan än laglig väg åstadkommas, qvarstår dock min anmärkning såsom tillämplig å alla sådana varor, hvilka icke behöfva förses med stämpelplacater.
Äfven jag skulle visserligen önska, att Preussens fria handelssystem här kunde införas; men dertill fordras, att Sverige uppnår den höjd i oeconomiskt och financielt hänseende, som Preussen innehar.
Derförinnan ber jag
Gud bevara oss från ett sådant system; ty i och med antagandet deraf skulle våra näringar fullkomligt förfalla. lett land, der fabriksrörelserna icke kunna drifvas i någon egentligen större scola, der förlagscopitalerna draga 6 proc., der är det naturligt, att fabricalerna skola falla sig dyrare än i länder, der capitaler stå till i5 H.
Den 18 Oc t ober. bilds mot 3 proc., och hvarest altså tillverkningarna nödvändigt måste kunna åstadkommas för lägre pris än har.
Jag deltog icke såsom ledamot i Ulsk,, då det förevar, betänk, uppgjordes.
Hade jag öfvervarit detta arbete, skulle jag instämt i Prosten Hallbäcks reservation emot de beslut, hvari Utsk. stadnat.
Jag anhåller nu att få uppläsa bemälde reservation.
Sedan talaren uppläst denna reservation och förklarat, det han nu uti densamma instämde, tilläde han:
Afsigten, då jag anmälde mig, Varför öfrigt att göra några speciella anmärkningar emot betänk.; men jag har häruti blifvit förekommen och vill icke nu uppehålla med något upprepande i omförmälda afseenden, helst jag i Utsk. blir i tillfälle att söka göra mina åsigter gällande, så vidt jag förmår.
En anmärkning får jag dock i korthet här underställa K. o. Ad.
Utsk. har nemi. för smidt jernskrot tillstyrkt lägre utförseltull, än för tackjern, och den bättre varan har således blifvit åsatt lägre tull, än den sämre.
Vid detta tillfälle, likasom vid föregående riksdagar, hafva framställningar blifvit gjorda, huruledes grundsatsen att skydda näringarna genom tullagar bör tillämpas, antingen höga tullafgifter allena eller jemväl införselförbud böra utsättas.
Egentligen är det blott en ledamot, som bestämdt gifvit företräde åt det förra medlet allena, utan att vilja tillåta det sednares begagnande.
Han har dervid åberopat
Preussens exempel och omtalat, huru man der på en gång öfvergick till det fria systemet.
Jag vistades flera år der i landet, under den tid förbudsförfattningarna mot utländska tillverkningar voro gällande, och just under detta system var det, som riket steg till den styrka, hvarigenom det blef möjligt att sedan lossa banden.
Sådant bör begagnandet af allt skyddsystem vara.
Man bibehåller det, till dess det icke vidare behöfves, likasom ynglingen förblifver under förmyndares värjo, intill dess han vunnit nog styrka att sköta sig sjelf.
Sådant går visserligen småningom; men myndig blifver man ej heller efter hand, utan på en gång.
Jag betviflar dessutom, att det liberala systemet i Preussen för närvar, tillämpas så radicalt, att ju icke skyddsåtgärder finnas i flera hänseenden bibehållna.
Hvad jag tror mig bestämdt veta är, att i afseende pä händtverkeriernä eller de hos oss s. k. skråförfattningar betydliga undantag från näringsfriheten qvarstå.
Påståendet, att man i allmänhet anser mera brottsligt att tullförsnilla, än att införa förbjudet gods, och att denna mening gör höga tullafgifter till ett kraftigare skydd än förbuden, synes icke af erfarenheten bekräftas; ty mycket oftare göras beslag på oförtulladt, än på förbjudet gods.
Hela denna argumentation torde dessutom förfalla, då man ihågkommer, att fabriksidkarne sjelfva, eller de, som skola Den 18 Octoher. *79 skyddas, alltid sagt sig blifva det säkrast genom förbuden.
Troligen veta de sjelfva bäst, livad som är dera nyttigt; hvarföre skulle raan då icke tillåta dera att välja, om man vill dem väl? K. M. har ock oaktadt den förbudsfrihet, Utsk. vid förra riksdagar yrkat, likväl låtit näringarna bibehålla detta slags skydd.
Att Utsk. nu sansat sig och icke gått tillväga såsom förut anser jag icke vara illa, utan berömligt gjordt.
Man har väl sagt, att det vore lättare att hindra tullförsnillning än lurendrejeri; men bevisen derför hafva uteblifvit.
Hvad placatstämplarna beträffar, så, ti fall det lyckas att få ärliga tjenstemän vid tullen, hvilka ej se genom linger med afgifternas försnillning, bör man äfven kunna hoppas att få lika ärliga tjenstemän vid hallrätterna, hvilka ej stämpla för Svensk, hvad som är utländsk tillverkning.
När man då besinnar, att en förbjuden vara är sin egen angifvare, hvilket ej är förhållandet med en tillåten, men tullförsnillad, bör man inse, att det måste vara förenadt med större äfventyr att lurendreja, än att tillIför— snilla.
Man har sagt, att embetsmäns yttranden i ämnet förtjena mera afseende, än näringsidkarnes egna.
Jag frågar då, hvarifrån de förra få sina underrättelser, om icke af de sednare.
Hr af Billbergh har ju sjelf erkänt, huru han på det sättet blifvit narrad i afseende på förtullning, jag tror det var, af tobaksstjelkar.
Slutligen får jag förklara, det jag instämmer i Hr Lagerhjelms anmärkningar om tullen på landtmannaproducter.
Redan vid 1823 års riksdag började jag att göra framställningar i samma syftning; men derå gjorde man då intet afseende.
Man gjorde, såsom det sades i tvedrägtstiderna; man complimenterade och afslog.
Nu, då frågan blifvit upptagen afen riksdagsman, som ej blott varit embetsman, utan tillika är både jordbrukare, bruks- och fabriksidkare, trodde jag, att Utsk. skulle fästa mera afseende på saken.
Jag beklagar, att mani detta som i många andra fall tror sig göra Riket gagn dermed, att man håller sig vid ett visst system, utan att efterse i hvad mån detsamma i tillämpningen är för landet tjenligt.
Så förfar man icke, der näringarna stå högst, i England, utan vid den minsta ändring, man ämnar vidtaga, håller man sig till män af yrket för att säkert utröna, hvad som kan vara rädligt eller ej.
Ingalunda är det till följd af de fria grundsatser, hvarmed man hotades 1823 och 1828, som näringarna höjt sig.
Deras idkare skulle då hafva kommit sig före af bara förskräckelse.
Orsaken finnes i vår förbättrade tullbevakning och i den omvårdnad, som Styrelsen, utan bifall till Ständernas önskningar, visat näringarna.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja återremissen.
Man vill } allmänhet dela åsigfterna i denna fråga uti a:ne skarpa skiljaktigheter: prohi - Don iS Oetober.
Litiv- och skyddsafgiftssystemet, Jen ena; det fullkomligt liberala, den andra.
Uti Ut sk. bär jag funnit en annan, dit jag lior; oell jag är då skyldig redogöra, hvarföre hvar och en, som sträfvar till frihet, måste dock finna, att han icke kan komma dit på en gång.
Att näringarna hörja med att vara i behof af skydd visar oss alla länders exempel.
Visserligen vore det önskvärdt, att man så snart som möjligt må komma till ett system, som leder våra fabriksprodueter ut på verldsmarknaden; men jag tror icke, att sådant later göra sig på ett ögonblick.
Det måste ske småningom, och det var derföre, som jag ville gå försigtigt till väga.
Men afdelningen i Utsk. förkastade min åsigt och föreslog upphörande af alla förhud, dä vi, å min sida, deremot ville behålla förbuden för alt genom dem småningom komma lill fullkomlig frihet.
Detta är orsaken till de få förhuden, och hyarvid man i allmänhet hållit sig vid Tuljcommitteens Utlåtande.
Hvad beträffar den inconsequens, som Hr Cederschjöld nämnt, så finnas visserligen otaliga sådana i Utsi.
:s förslag, och ännu flera komma troligen att visa sig, sedan IL St. voterat i frågan.
Det är alldeles omöjligt att åstadkomma någon consequens uti det hela, då i hvarje oanständighet meningarna äro lika mångå som de beslutande individerna.
Här bär åter blifvit repeterad den sats, att tullförsnillningar skulle vara lättare att förekomma, än lurendrejerier.
Hr v. Hartmansdorff har så fullständigt utvecklat motskälen, att jag dervid icke har något att tillägga.
Likväl torde jag få erinra, att vid den märkvärdiga accouchementshändelsen vid Horns tull upptäcktes åtskilliga förtullbara varor; och då man kan så sorgfälligt gå till väga för att undandraga varan förtullning, att inan kläder sig deri, mätte det väl äfven få antagas, att man på andra sätt söker en sådan vinst, och alt således icke någon särdeles skillnad lärer göras emellan de a;ne olika slags tjufnaderna.
Hvad särskildt vidkommer klädesfabricationen, fårjag erinra om hvilken betydlig favör densamma tagit just under förbudstiden, så att denna näringsgren i Norrköping upphunnit en otrolig fullkomlighet.
Om man nu ändrar detta system, skulle deras bemödanden och uppoffringar, som bidragit till den utvecklade industrien, helt och hullet afklippas.
Min tro har derföre varit, att förbudssystemet ännu någon tid borde fortsättas.
Jag vill icke längre uppehålla, utan anhåller blott, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja till Utsk, Hr Hjärne, Harald:
Jag ämnar icke yttra mig öfver de egentliga tullfrågorna.
Mina åsigter äro i detta afseende för litet stödda på erfarenhet och insigt i ämnet, för att kunna väcka anspråk på Utskts uppmärksamhet; roen jag ber att få fästa mig vid en omständighet, närmande sig lill hvad sorn tillhör mitt yrke, Utsk, har nemi. tillstyrkt, Den 18 Ocfober. ”latt officerare och manskap af K.
M:s flotta hädanefter, å de tider af året, då sådant kan låta sig göra, mätte användas till seglande kustbevakning å för ändamålet Jänipliga snäilseglande fartyg.”
Detta tillstyrkande har af åtskilliga talare blifvit motsagdt; men då jag deremot ville biträda detsamma, har jag trott mig böra upptaga till besvarande några af de framställda anmärkningarna.
Någon har hållit sig vid kostnaden och sagt, att denna, uppgående till 60,000 r:dr, är dryg; andra hafva ansett det ifrågavar. bevakningssättet icke uppfylla sitt ändamål.
Om jag kan undanrödja anmärkningen i det sednare afseendet, torde i och dermed den i det förra förfalla.
Mina argumenter hvila då hufvudsakligen på förhoppningen, att omförmälda bevakningsanstalter ändamålsenligt organiseras.
Jag skulle vilja förmoda, alt de Hrr, som ända sedan 1817 haft tid att samla erfarenhet i detta afseende, kunnat komma till en tillfredsställande öfvertygelse 0111 det lämpligaste sättet för verkställigheten.
Man har hittills användt större fartyg, såsom däckade kanonslupar, loggertar och skonertar; men jag tror icke, att sådant varit ändamålsenligt, enär man känner, att ett sådant fartygs förflyttande från ett ställe till ett annat inom skärgården hufvudsakligen beror af vinden.
Är vinden emot, har man då intet annat att göra än sätta sig i verksamhet med de små båtarna och ligga stilla med fartygen.
Endast detta torde vara nog för att visa, att en af sådana fartyg ensamt bestående sjöbevakning icke kan uppfylla ändamålet; men om denna bevakning utfördes endast med små båtar, tror jag, alt den skulle göra mycken nytta och kosta mindre än all annan.
Jag stödjer detta icke blott på gissningar.
Posse har sjelf ernant, att år 1831, då cholerabevakning ägde rum, visade detta ett fördelaktigt inflytande på tullinkomsterna.
Inkastet, att denna bevakning hade afseende både på menniskor och varor, möter jag dermed, att bevakningen emot lurendrejeri har just ett sådant ändamål.
Genom en nära bekantskap med personer, som deltogo i organisationen af nyssnämnda bevakning på vestra kusten, har jag varit i tillfälle att erhålla detaiilerade underrättelser örn densamma.
Uppå hela kusten emellan Strömstad oöh Skåne funnos icke några större bevakningsfartyg.
Hela bevakningsstyrkan bestod i 7 eller 8 (antalet minnes jag nu ej bestämdt) däckade eller halfdäckade båtar, som hvardera förde en officer eller underofficer med några nians besättning.
Gr, Posse har redan vitsordat ändamålsenligheten af denna bevakning, Den stod i gemenskap med bevakningen till lands, som utgjordes af circa arne companier på hela denna kuststräcka.
Hr Silfverhjelm har yttrat, att denna icke uppfyllde ändamålet, och uppgifvit, att smugJjngar om nätterna ägde ruin några famnar frän posterna af den commendering, för hvilken han var befälhafvare.
Jag tror, att sådana argumentet’ endast återfalla på sättet att
Den 18 O c t o b e r. fullgöra posteringarna.
Hr Silf v erli jelm är nu icke närvar.; jag skulle eljest till honom som militär ställt den fråga, hvilkens man gemenligen anser skulden vara, om en fiendtlig patrull smyger sig igenom en vedettkedja?
Man har velat betvifla, att någon öfning genom commenderingar af ifrågavar. beskaffenhet skulle åstadkommas för flottan, enär fartygen för det mesta måste ligga stilla i hamnarna.
Om Hr af Billbergh har tänkt på det förhållande, som hittills ägt runi, kan han måhända hafva rätt; men med iakttagande af en sådan organisation, att commenderingen får samma slags verksamhet, som den hade i83i, och blir på samma sätt organiserad, tror jag, att en hufvudsaklig öfning vunnes, om icke i sjelfva seglingskonsten, likväl i den vigtiga omständigheten, att våra unga sjöofficerare lärde sig känna våra kuster och skärgårdar, hvaraf säkerligen goda frukter vore att påräkna, i händelse försvaret af dessa kuster en gång skulle blifva nödvändigt.
En olägenhet vill jag dock medgifva skulle Uppstå af en sådan ändamålsenlig bevakning, den nemi. att de lägre tulltjenstemännens sportler och inkomster af beslag troligen komme att betydligen minskas; och detta lärer äfven varit förhållandet år i83i.
Men detta må man val icke anföra såsom ett skäl att fördöma systemet.
Kostnaden tror jag blefve relativt högst obetydlig; ty minst tio sådana båtar, som jag anser borde användas til! bevakningen, kunna utrustas och underhållas för mindre än ett enda stort fartyg.
Jag inskränker mig till hvad jag nu yttrat, och anhåller om återremiss, med ytterligare afseende å de anmärkningar, som i åtskilliga andra afseenden blifvit af flera ledamöter framställda, Ilr af Billbergh:
Jag vill icke fortsätta striden örn det prohibitiva eller liberala systemet.
Meningarna i denna del jära vara nog rotfästade för att man på ena eller andra sidan skulle förmå deri tillvägabringa förändring.
Man torde emedlertid kunna lugna sig* då man minnes, att Ulsk. alltid tillerkänt K.
M. rättigheten att bibehålla förbud, och att erfarenheten visat, att Konungen icke borttagit desamma, der de funnits nödiga, Jag går nu till upptagande af några anmärkningar.
Hr Lagerhjelm har yrkat på stabilitet.
Jag delar i högsta måtto hans önskan i denna del; men jag hemställer, huruvida man äger mera hopp att komma fil| en sådan stabilitet, då man grundar sina åtgärder på principer, som i längden omöjligen kunna bestå; och att förbudssystemet icke i längden kan fortfara, torde redan få anses afgjordt, Samma talare har önskat en viss tid, under hvilken skyddsafgifterna siiccessive kunde sänkas.
De beslut, som nu fattas, gälla för 5 år och kunna icke utsträckas derutöfver; och hvad förbudssysteinet beträffar, har ilian redan baft 10 års besinningstid för alt bereda sig på dess Upphörande, |Jr Cederschjöld har yrkat, likasom vid sista Den 18 Octobcr. i83 riksdagen, den grundsats, att vissa proc. af varan borde in natura såsom tull utgå, eller ock hela partiet försäljas på auction.
Principen är ganska riktig och tillämpas verkligen i Köpenhamn; men der är förhållandet sådant, 11 blott i den staden få utländska varor upplaslps.
Här deremot, hvarest de flesta städer hafva stapelstadsrätt, är det gifvet, att då i hvarje endast finnas 2 eller 3 handlande på utrikes ort, kunde dessa sammansätta sig och nedtrycka priset, hvarpå staten altså komme att förlora; Samma talare har fästat sig dervid, att en lika tull är föreslagen för inkommande som utgående tackjern, Mig förefaller detta mindre underligt, Man vill icke hafva tackjern hvarken utfördt eller infördt, och då måste det vara rätt att stadga lika tull å båda delarna.
Vid sista riksdagen antogs Engelska systemet för spannmålstullen, så att då man hvarken ville hafva export eller import, uppställde man lika hinder emot båda, Hr v.
Hartmansdorff har åberopat sin erfarenhet i afseende på Preussen och sagt, att näringarna derstädes tillväxte under förbudstiden.
Vid samma tid, sorn Hr v, Hartmansdorff, vistades äfven jag i det landet.
Väl fann jag, att förbudssystemet svärligheter deraf; meta ingalunda erfor jag, att något välstånd var rådande, Tvärtom syntes mig den största vanmagt aga rum; och omedelbarligen derefter öfvérgick man dock till det fria systemet.
Hartmansdorff har sagt, att undantag deri äga rum.