Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grundlagen stadgar uti 8 §:n Reg.F:n, att Statsrådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall äga, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning.
Lagstiftaren har således förutsett möjligheten af att ett Statsråd kan sjukna, kan, för enskildta angelägenheters skötande, äga tjenstledighet, eller att en Statsråds-plats genom dödsfall och genom erhållet afsked kan vara vacant, utan att alla dessa händelser behöfva eller få inverka på äfven de vigtigaste reger:särendenas oafbrutna gång.
Något utomordentligt behof af en brådstörtad complettering synes således icke n u mera äu eljest vara förhanden.
Deremot är det en känd sak, att svårigheten af ministerers complettering med fullt skickliga individer, är ganska stor, äfven i de folkrikaste och mest civiliserade stater; att sådant hos oss alltid varit fallet är således icke underligt, och genom Ständernes egna åtgärder under innevar. riksmöte har denna svårighet ökats tilt en grad, som närmar sig omöjligheten att öfvervinnas.
De förnämsta ehuru visst icke enda åtgärderna af denna art äro de'charge-betänk. och den föreslagna statsreglertn.
Utan att ånyo vilja bringa i gång ändlösa discussioner öfver begge, tillåter jag mig dock att karakterisera det förra såsom båldt och obilligt i sina grunder samt orimligt i i3 H. 69 546 Dea 19 September e. m. sin tillämpning; den sednare åter, såsom mindre beräknad på Statens verkliga behof och tillgångar, än på frambringandet af en omöjlighet för Regertn att, efter dess föreskrifter, i 5 påföljande år sedan riksdagen slutats, kunna ändamålsenligt besörja ärendenas jemna och kraftfulla gang.
Den opartiske representanten lärer få medgifva, att, med sådana antecedentia för ögonen, hvar och en, som kunde komma i fråga till minister eller statsråd, måste länge tveka, innan han åtager sig ett i alia hänseenden svårt och ansvarsfullt kall, hvars närmaste följd ur den, att om han icke först och främst, tvertemot grundlagens föreskrift och anda, förmår tillrycka sig regeringstömmarna och dymedelst göra vår charta till en osanning, och om han ej dernäst sjelf anser och tvingar eller öfvertala!- sina medbroder att anse R.
St:s und. önskningar såsom befallningar, förbindande till oeftergiflig lydnad; eller om han, der de und. önskningarna vid en riksdag stå i strid med dem af en annan, ej på förhand kan gissa hvilka som vid nästa riksdag skola göra sig gällande; så skall han, ”sig sjelf lill billig näpst och varnagel för andra,” blifva inför allmänheten framställd såsom skott-tafla för kitsliga tidningsskrifvares grofkorniga sarcasmer och af ett blifvande Const.Utsk. (om sammansatt i samma anda som det närvarande), fällas saker efter 107 §:n Reg.F:n död eller lefvande, i tjenst eller afskedad, vid rådslagen närvarande eller frånvarande.
Under sådana auspicier, sedan den gamla Conseljen blifvit upplöst och den nya sammansättningen i de tvänne väsendtligaste länkarna åter sönderbrustit, så äga väl R.
St. föga skäl att hos K.
M. förutsätta någon liknöjdhet för Conseljens completterande, endast derföre atl sådant ej ännu kunnat tillvägabringås, helst när medgifvas måste det ingen kan tvingas att en Statsrådsplats emottaga och att, i sjelfva verket, mindre vigt ligger uppå när Statsrådsplatserna besättas, än huru de blifva besatta.
En und. påminnelse i denna del synes mig följaktligen icke kunna leda till något fördelaktigt resultat, men vara både obehöflig och obehörig, samt motionen derföre böra afstyrkas utaf det Utsk., till hvilket den blifver remitterad.
Hvad beträffar den sednare delen af motionen eller en und. önskan att K.
M. till ministrar och statsråd måtte utvälja personer, som äga nationens förtroende, så vore det godt att få veta genom hvilken slagruta sådana förborgade skatter skulle kunna upptäckas.
— Hvem vågar att i detta fall uppträda såsom nationens målsman.
Månne Representationen?
Men det är fara värdt att i en sådan fråga komma två Stånd att stanna mot två.
Skall denna Gordiska knut då, likasom många andra, af förstärkta StatsUtsk. afhuggas; eller bör man, med menlöst förtroende till vissa tidningars allvishet och allvetenhet, åt dem öfverlåta målsmanskapet?
Huru vill man i alla händelser utfinna nå - Den 19 September e. m. 54; gon grundlagsenlig form att inför H. M. Konungen utpeka den eller dem, som Högstdensamme
Lör välja?
Skulle meningen syfta på personer, tagna ur oppositionens sköte, eller af densamma recommenderade, eller åtminstone af denna opposition uppburne oell gillade, med ett ord att om man anser oppositionen bäst ocli sannast uttrycka nationens önskningar, så strider detta helt oell hållet mot min öfvertygelse.
Jag skulle derföre anse 111ig jäfvig, 0111 här afkunnades ett domslut, som jag dessutom i alla andra fall anser mig incompetent att fälla; men må det tillåtas mig att, för egen upplysnings skull, till sjelfva denna opposition få framställa följande frågor: 1:0
Har oppositionen vid de bedröfliga målningarna öfver Rikets närvar, ställning mera rådfrågat verkligheten, sådan den af det oförvillade förnuftet och dagliga erfarenheten vitsordas, än tidningsskrifvares och brochure-författares carricatur-bilder — an det egna, måhända omedvetna klanderbegäret? 2:0
Är oppositionen riktigt säker på, att en mycket omordad missbelåtenhet är så allmän, så djup, sorn den påstås vara, och alt den härflyter mera från felaktiga regertsåtgärder, än från besagde tidningsskrifvares och brochure-författares oaflåtliga bemödanden att vacka och underhålla missnöjet? 3:o Har oppositionen, som erkänt de för Riket vådliga följderna af denna obelåtenhet och deraf uppkommen spänning Statsmakterna emellan, gjort hvad i dess förmåga stålt att dem undanrödja eller åtminstone förminska?
Ilar oppositionen, för sådant ändamål, vid tillsättandet af utsk:s-ledamöter, i allmänhet mera sökt skicklighet och vana vid riksd.ärenders behandling i förening med lugna, opartiska och upplysta åsigter, än ett blindt förtroende till de inom oppositionen ledande personernes omdömen? 5:o
Har oppositionen under riksd.förhandlingarna, så mycket möjligt varit, undvikit att framkomma med oroväckande och retsamma motioner, yttranden och ulskts-beläu-- kandell ? 6:0
Ilar ändtligen oppositionen klart gjort sig reda för, örn den genom sina tillgöranden under riksdagen mera sökt befrämja och verkligen befrämjat
Rikets sannskyldiga nytta än vissa partiåsigter.
Kan oppositionen på ära och samvete besvara alla dessa frågor med ja, så har jag orätt — så må mitt nu afgifna anförande qvarstå i protocollerna, såsom ett nytt bevis på huru man, med de basta afsigter, kan groft misstaga sig om personer och förhållanden,— och, en gång rätt öfvertygad örn misstaget, skall jag vara den förste att önska det oppositionen måtte bibehålla nationens förtroende, 0111 den verkligen äger detsamma, samt att den derutöfver måtte förvärfva H. RI.
Konungens, ifall oppositionen det ännu saknar.. 548 Den 19 September e. m.
Men derutaf följer icke, att jag skulle anse för nyttigt, ännu mindre för nödvändigt, att Konungens Conselj uteslutande, eller ens hufvudsakligen befolkades med oppositionsmän; ty så länge desse anse sig företrädesvis böra representera de industriella intressena, så återstå andra orepresenterade intressen för Statens anseende, trefnad och bestånd, minst lika vigtiga att inom Conseijen understödja och befrämja, såsom t. ex. den yttre och inre sjelfständighetens, hyfsningens, upplysningens, sedlighetens m. fl., och för dylika ändamål fordras sådana kunskaper, sådan verldskännedom och affärsvana, hvilka, ej mindre hos oss än öfverallt annorstädes, oftare och lättare igenfinnas hos embets- eller de s. k. tärande folkclasserna, än hos de mera egentligt närande.
Jag tror således, att om, emot min förmodan och önskan, någon und. skrifvelse i ämnet kommer att till K. M. ifrån R.
St. afgå, så bör deruti hvarken diteet eller indirect påpekas de egenskaper roan hos de blifvande rådgifvarne önskar finna.
Reg.- F:ns 4 § stadgar bestämdt qvalificationen på Konungens rådgifvare och hvem som, vid deras tillsättning, äger rätt att qvalificationen på individerna tillämpa.
Om misstag i sådana fall äga rum på högre ort, så stadga 106 och 107 §§:na samma grundlag, sättet huru dessa misstag af nationens ombud kunna och böra rättas; men dertill hörer, att den jury, åt hvilken pröfningen af Statsråds-protocollerna är öfverlemnad, ledes af en anda, nog upplyst för att inse hvad Rikets sannskyldiga nytta och väl kräfva, nog högsint att kunna glömma alla personliga considerationer af vänskap, hat eller egennytta, och nog fosterländsk att, när ropen korsfäst! korsfäst! lioja sig, veta uppoffra ögonblickets popularitet för den redbarare äran alt hafva sparat sin nation de outplånliga fläckarna efter orättfärdiga domar.
— Att i stället för denna grundlagsenliga, värdiga och förnuftiga procedur vilja, genom skattevägran eller andra maktspråk. påtvinga Konungen lill rådgifvare personer, hvilka, med eller utan skäl, uro mängdens favoriter för dagen, det kallar jag att för enskildta intressen uppoffra fäderneslandets; det Ur att likna barn, hvilka med flit sarga sig sjelfva, för att uttrycka sin iIIska mot föräldrarna; det öfverensstämmer så föga med Svenskens ädelsinnade karakter, med dess betänksamma klokhet i beslutens fattande och manliga allvar i deras utförande, alt jag ej ett ögonblick kan frukta, det R.
St. låta förleda sig ali emot sin ärorika och ålderstigna Konung använda ett handlingssätt, som af samtid och efterverld skulle stämplas med en benämning, den jag skyr att uttala.
Hr von Hohenhausen anhöll alt hans anmärknumåtte få åtfölja remissen af Hr Ribbings motion.
Den siste värde talaren tyckes förskottsvis hufva velat gifva det Utsk., dit motionen blifver remi t - Den 19 September e. m. 549 terad, ett råd huru det skall förhålla sig.
Jag hoppas att Utsk. skall noga besinna detta råd, och, om det är godt, följa det, men i annat fall icke.
Han har sagt, att om tvingande omständigheter föranlåtit ett sådant förslag, som det jag framställt, så skulle han icke vilja missbilliga detsamma.
Nå väl! för mitt del får jag härpå svara, att det är just dessa tvingande omständigheter, som föranlåtit mig att göra motionen, alldenstund jag så till vida kan svara honom på de samvetsfrågor han ställt till oppositionen, hvartill jag äfven lärer räknas, att jag någorlunda gjort mig reda för den obelålenhet, som tydligt och öfverallt uttalar sig.
Den tillkännagifver sig icke allenast här i hufvudstaden, utan, om man blott litet vill efterforska huruvida den äfven finnes i landsorterna, skall det icke blifva svårt att der få höra den uttalad.
— Vill den som har relationer annorstädes än här undersöka förhållandet, så kommer han att få höra sådana saker, som jag icke kan eller vili här omtala.
Icke har det fallit mig in att till ledamöter i Statsrådet skulle inkallas hvarken sjuka, döda eller ur Conseljen förut afskedade personer, hvarom talaren ordat, men väl andra så qvalificerade personer, som 4 §:n, °cb så många deraf, som 5 §:n Reg.- F:n föreskrifver.
Min mening har varit och är att, vid alla vigtigare frågor eller vid sådana som 8 §:n Reg.Ftn omförmäler, d. v. s. i alla mål af synnerlig vigt och omfattning, t. ex. frågor rörtde förslag till nya allm. författningars vidtagande m. in., få samtlige Statsrådets ledamöter närvar, för att deröfver höras.
Min mening har äfven varit att, om möjligt, få Statsrådet så complett, att icke, hvad nu är fallet, hinder möta för sanctionerandet af R.
St:s beslut i grundlagsfrågor o. s. v.
Vill man dock påstå, att icke detta är tvingande omständigheter vid betraktande af nuvar. förhållanden, att framkomma med en sådan motion, som den ifrå — gavar., så skulle sådant på det högsta föiundra mig.
För öfrigt, och dä ingen lärer vilja neka, att lagar stiftas för att lydas och efterkommas, hvaribland främst Rikets grundlagar, så tror jag icke heller att någon vill påstå , att de inom vålt fädernesland stiftade lagar ej skola följas, efterkommas och lydas, emedan det samhälle, der sådant fortfarande kan äga rum, verkligen är i fara.
Jag tror att följderna af ett sådant förhållande ej kunna beräknas.
Den värde talaren har påstått, att det skulle vara mindre passande, alt på detta sätt framkomma med erinran om Statsrådets completteiande.
Jag får hemställa till honom sjelf, antingen det är mera värdigt, mera nyttigt och mera passande, att med sanningens okonstlade språk framkomma till sin Regent, eller att försöka uppställa sådana skiljemurar emellan Regering och folk, att icke denna välmenta sanning kan komma till Regertns öron?
Jag fruktar, ty värr, att här äro alltför många, som försöka uppbygga sådana murar, i mening att utestänga sanningens framkomst till Ko - D«h ig September e. m. nungen; jag beklagar detta förhållande, och så länge det äger ruin, inedgifver jag gerna, att raina och andras bemödanden i den riktning, som motionen åsyftar, troligen förfelas; men jag tror äfven, att de personer, sora vilja upprätta skiljemurarna, slutligen komina att krossas under desamma.
— Det är icke rådlig t, icke nyttigt, nej det går icke an,— om jag med en liknelse får uttrycka mig, — att sätta bålverk emot den mer eller mindre sakta rinnande strömmen och tro att man dermed evinnerligen skall kunna hämma den i sitt lopp.
Vattenmassan blir slutligen så stor, att dessa bålverk ramla och åstadkomma förödelse; hvarefter det är för sent att ångra sitt okloka handlingsätt.
— Vidare har talaren bemödat sig, liksom många andra, att framställa oppositionens män i den mörkaste dager.
Jag tror att delta alett ytterligare tillägg till bemödandena att söndra folk och Regering.
Jag ber den värda talaren eftertänka, om det är lätt och bra, att framkasta sådana förebråelser mot den ena efter den andra.
Icke kan lian känna de motiver, efter hvilka hvarje personlighet handlar; — jag lemnar hans öfvertygelse i sitt värde, han må gå sin väg fram, men lian .må också tillåta mig att gå min; och om han räknar mig till oppositionen, så kan jag försäkra honom på samvete, att mina bevekelsegrunder äro likaså redliga som hans.
— För öfrigt har samme talare framställt så många frågor, skriftligen uppsatta, att jag icke förmått desamma tillfullo jiu uppfatta, för att derpå lemna svar, och har således ingenting vidare att för närvar, begära, än remiss af min motion, under det hopp, att handläggningen deraf skall i sin mån bidraga till det goda syftemål, som jag önskar se realiseradt.
Jag önskar nemi. en Conselj så sammansatt, att den kan förena folket, Representationen och Regeringen.
Jag ansiy denna förening högst nödvändig för Rikets väl.
— Utan enighet i rådslagen Conselj-ledamöterne emellan, utan enighet emellan Regering och folk, anser jag för alldeles omöjligt att Rikets väl kan befordras i någon väsendtlig mån.
— Det är delta höga mål, hvartill jag önskar kunna bidraga, och jag hoppas att det åtminstone till någon grad genom den åtgärd min motion innefattar skall kunna vinnas, bedrager jag mig häruti, så är det ganska illa; men det må åtminstone tillåtas mig att bibehålla hoppet så länge möjligt är.
Då Hr Ribbings motion, efter hvad han sjelf uppgifvit, grundar sig på det afslag, som R. o. Ad. beslöt, då fråga var om remiss af Const.Utsk:s betänk, ronde completterande af .Statsrådet; så anhåller jag, ali Ekon.Utsk., vid behandlingen af ifrågavar. motion, måtte, om det så för godt linner, sälta sig i beröring med Const.- Utsk., på det att den vigtiga fråga, som Hr Ribbing vidrört, ang:de ej allenast complettering af Statsrådets personal, utan äfven möjligheten för denna personal att handla i en Dea ig September c. m. 551 Konstitutionel och parlamentarisk anda, måtte af Const.Utsk. pröfvas och noga besinnas.
Jag tror nemi. att ConstUtsk. ännu icke noga betänkt hvilken utveckling vår grundlag måste hafva, för alt åstadkomma denna lyckliga förening i vårt regeringssätt, äfven vinstgifvande för nationen, lyckobringande för folket, då jag nemi. ännu saknar från Const.Utsk., och jag tillägger med förundran, äfven från Regerms sida, sådana förslag til! förändring i grundlagen, hvarförutan departemental-styrelsen på intet sätt är utvecklad och på intet sätt är i tillfälle att uppfylla sin bestämmelse.
I den händelse Ekon.Utsk. skulle sälta sig i beröring med andra Utsk. för att besvara denna motion; så anser jag, att det hufvudsakligast och förnämligast bär blifva StatsUlsk., ty utan penningar kan en rådgifvarepersonal, aldrig såväl utrustad med kunskaper och med constitutionella föreskrifter, dock icke någonting åstadkomma.
Utan penningar varda de gode herrarne i sina företag dock bakbundne, och då StatsUtsk. ej vill lossa på pungen, äro alla önskningar fåfänga.
Jag får förena mig i den begäran, som Gr.
Horn har framställt.
För öfrigt får jag, i afseende på hvad den siste talaren yttrat, nämna, att jag hoppas, att hvar sak skall blifva behandlad för sig.
Att framställa nödvändigheten af en förening med StatsUtsk. på de grunder han anfört, tror jag varit mindre hans allvarliga mening, än ett försök att ridiculisera.
Hr Ribbings motion remitterades till Allm.
Företogs till pröfning Const.Utsk:s den 12 dennes på bordet lagda mern.
N:o 3g, i anledn. af ålerremiss på mern.
Uppå derefter framställda särskilda propostr beslöt R. o.
Ad. att godkänna förslaget, att ordet ”före” må i stället för ordet ”under” införas emellan orden ”Sveriges Konung” och orden ”de sed naste fem åren;” att antaga den till Pi. o. Ad. ställda inbjudningen att låta förfalla sin anmärkn., att utländning, under de uppgifna villkoren, må njuta Svensk-manna-rutt, endast i fråga om tjensters tillsättande; att godkänna den af Utsk., med afseende å sammanförande på ett ställe af allt som rörer undantagen för utländsk man från §:ns allmänna stadganden, föreslagna redactiotisförändring; och att godkänna de voter:s-propos:r, som ej genom förestående beslut förfallit.
55a Den 19 September e. m - Vidare föredrogs Const.Utsk:s den 12 dennes på bordet lagda mern.
N:o 4<U ang:de två Stånds återremisser på mern.
N:o a5.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af Utsk. till R. o. Ad. gjorda inbjudning att frångå sitt förut fattade beslut och förena sig med Borgare- och BondeStm.
Uppå derefter framställd propos. blef den föreslagna voter:s-propos:n godkänd.
Företogs till pröfning Const.Utskls den 12 dennes på bordet lagda mern.
N:o 41 j ang:de en af Hr Roos, Carl Ulrik, anmäld anledn. till anmärkn. emot Statsrådet och f. d.
Statssecretm Grip.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. fann den af Hr Roos anmälda anledn. till anmärkn. erfordra någon åtgärd.
Då nu ånyo föredrogs Const.Utskrs den 16 dennes på bordet lagda mern.
N:o 38, ang:de Nalional-representationens ombildning, blef samma mern. begärdt ånyo på bordet af Frih.
Sprengtporten, Jac. Wilh., och Frih.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då ifrågavar.
Const.- Utskts mern.
N:o 38 vore mycket vidlyftigt och anginge den måhända vigtigaste fråga, sorn kunde förekomma, R. o. Ad. torde finna skäl att med nästa föredragning deraf något längre tid än vanligt fördröjdes, och att i blifvande talmansöfverläggning öfvenskommes om någon dag, då det samtidigt inom samtliga Stånden kunde föredragas; hemställande Hr Landtm, alltså, om R. o.
Ad. således tilläte, alt det icke uppfördes på nästa föredragnings-lista.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskts den 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 3o5, i anledn, af Olof Olofssons motion om rättelse i förment oriktig tillämpning af den för AVesterbotten gällande skattläggnings-metod.
Lades till handlingarna vid förnyad föredragning StatsUtskts den 16 dennes på bordet lagda utlåt, och memorial: N:o 3o6, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt.
N:o 204; N:o 307, i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk:s utlåt.
Vid Den ig September c. m. 553
Vid förnyad föredragning af StatsUtskis den 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 3o8, i anledn. af väckt motion om afskrifning af Grosshandlaren G. J. Liljewalchs återstående skuld till statsverket i och för erhållna försträckningar till Wester- och Norrbottens läns undsättning, blef samina utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs StatsUtskis deri 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 3og, i anledn. äf K.
M:s nåd. propos. angrde afskrifning af undsättningsskulderna i Norr- och Westerbottens län, samt enskilda motioner om dylik afskrifning i så väl berörde som andra län.
StatsUtsk. har icke velat rent rit tillstyrka afskrifning.
Det har således föreslagit en åtgärd till conlroll på betalningsförmågan hos de personer, som äro skyldige
Staten penningar för nndsättningsspahmål, hvilken controll är af den beskaffenhet, att den endast är en form, som man kan skylla på för alt kunna
Säga det vederböra yttrande är infordradt och att det varit till förmån för afskrifningen.
Det är nemi. föreslaget, att på sockenstämma skulle utrönas huruvida de undsättningstagande vore utan förmåga att gälda deras skulder.
Vid en sockenstämma händer det vanligen, att ingen annan kommer tillstädes, än den som är på något sätt intresserad i frågan.
Hvem är i socknen intresserad derför alt Kronan skall få ut sitt igen?
Om någon vore det för rättvisans skull, så är Skilnaden likväl den, att de som vilja slippa att betala, bo närmast honom, som för rättvisans skull ville yttra sig i sakéti.
Kronan håller honom icke skadeslös för all den förargelse han får af siria grännar, i händelse häri djerfves tala mot deras fördel.
De behöfva blott öppna en grind eller taga ett hål på hans gärdesgård, för att låta sina kreatur komma in på hans ägor och ofreda dem, oberäknadt allt annat trassel.
Hellre än att sätta sig emot sina grannar och hafva förtret af dem, låter han Kronans rätt fara efter den vanliga regeln, att Kronan som tager af alla, tål nog vid förluster.
Jag, som önskar, att dessa undsättningar icke måtte varda bestämda gåfvor, utan att de måtte förblifva lån, som vederbör, äro skyldige att efter förmåga återbetala, önskar att verkliga controller derå må finnas.
Då tror jag, det ingen vore bättre att vidtaga, än den som K. M. i sin nåd. propos. uppgifvit.
StatsUtsk. anser den mindre användbar, derför att kronobetjeningen skulle få så mycket att sköta.
Må det vara Konungens omsorg, under hvilken kronobetjeningen står.
Jag anhåller således alt R. 6.
Ad. ville återremittera detta betänk., på det att StatsUtsk. måtte taga saken i närmare öfvervägande, särdeles som Ulsk. föreslagit, att samma regel, sorn här tillstyrkes för Norr- och i3 H. 7° 554 D c n 19 September e. m. Westerbotten, äfven mätte gälla för alla de öfriga landskapen i Riket.
Örn ingen begärt undsättning förr, sä skulle man otvifvelaktigt komma att göra det hädanefter, ifall detta iiqvidalionssätt blefve vidtaget, ty man kunde vara temmeligen säker om, att socknen icke skulle hafva den bårdheten alt ålägga någon återbetala sitt lån.
Vid behandlingen af detta ämne inom StatsUtsk., kunde Utsk. icke förbise hvilken tidsutdrägt och hvilken olägenhet för Kronans uppbördsman det skulle medföra, att indrifva dessa fordringar, såsom lagarna föreskrifva; men att tillstyrka R.
St. en afskrifning af dessa fordringar, sorn nära nog allesammans kunna anses afskrifna, emedan tillgångar för betalningen brista, ansåg StatsUtsk. ganska oriktigt, emedan derigenom åtskilliga missbruk kunde insmyga sig, och dessutom ansåg StatsUtsk. det vara högst obilligt, att sådane personer, som, genom trilska eller förbiseeude af kronobetjeningen, ännu icke gäldat sina skulder, då kanske andra med mindre tillgångar redan gjort det, skulle befrias från betalningen.
Detta skulle verka en ovilja, ganska naturlig och icke förmånlig hvarken för det mindre samhället eller Staten.
Derför trodde StatsUtsk. aldra bäst vara, om bela communen gemensamt, d. v. s. sockenstämman enhälligt, i luonobetjeningens närvaro tog denna fråga i öfvervägande och afgjorde på sitt ansvar, att all tillgång saknades hos den gäldbundne, då således ingen vidare åtgärd från Kronans sida skulle öga rum; men, om en enda skiljaktig tanke i en sådan sockenstämma yttrades, skulle kronobetjeningen fullfölja talan samt söka indrifva Kronans fordran.