Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De flesta sockerbruksegare hafva vissa orter hvarifrån de ärligen hemta sitt råsocker, dels derföre att de derigenom känna beskaffenheten af den råvara de erhålla och således icke behöfva förändra handteringen af sin fabrikation, ulan kunna fortfara på samma sätt år ifrån år, och detta gör att de det ena året kunna få betala sin råvara högre än det an - Den 5 Juni f. m. 425 dra, allt efter tillgängen å den ort der de hemta råvaran.
Derigenom måste äfven deras egen tillverkningskostnad för sockret blifva olika det ena året emot det andra.
Afven så förhåller det sig inom riket.
Denna skillnad kan mycket väl göra en eller ett par skilling, pr skålpund; således anser jag det vara omöjligt att med någon noggrannhet beräkna hvilkendera tullen som är den ovilkorligt rälla, antingen 5 sk. eller 6 sk.
Detta är endast erfarenheten, som kan gifva vid hand huruvida den ena tullen blir billigare än den andra, ehuruväl det måste medgifvas att någon tull, som är billig under alla år, icke kan existera under sädane föhållanden.
Mitt omdöme i denna fråga rättar sig derföre blott efter den allmänna grunden, att när man borttager ett förbud, sä måste man icke sälta tulltaxan till det lägsta, som man anser den kunna sättas pä en vara, som icke kan lurendrejas.
En annan sak är om en vara kan med lätthet lurendrejas.
Då anser jag visserligen att tullen bör sättas sä låg, som man kan förmoda, att den inhemska fabrikanten möjligen kan konkurrera med.
Med en vara deremot, som icke är underkastad lurendrejeri, anser jag alt man bör gå till väga pä det sätt, att tullen icke nedsättes till det minsta, utan snarare hålles något högre än man skulle kunna kalkylera sig till.
Den komité, som var nedsatt för alt bereda tulltaxan innan K. M:s nåd. propos. afgafs, lärer också hafva ansett att tullen på socker borde vara 7 sk. på få.
Detta synes öfverensstämma med hvad Hr Hjerta sagt, nemi. att sockerfabrikanterne yrkat en tull af 10 sk. pä få.
Ulsk. har nedsatt detta till 5 sk., och jag tror alt Ståndet gör bäst att hålla sig vid den större tullen, intilldess erfarenheten visar resultatet deraf.
Man bör äfven laga i betraktande de stora förlager, sora äro nedlagde i byggnader m. m. för denna fabrikation, och icke förr än man ser huru det har sig, ytterligare inskränka fördelarne för dem, som nedlagt så ansenliga summor uti en så betydande fabrikation.
I ett land, som nyss är nämndt, nemi.
Holland, är en konstlad åtgärd, om man så får säga, vidtagen, för att föröka afsättningen af det socker, som till Holland inkommer ifrån dess kolonier på Java, nemi. exportpremium.
Rätta förhållandet med denna omständighet är icke så offentligen känd, att följden deraf kan så noga beräknas, men vi se likväl deraf, att våra sockerpriser kunna bero af andra länders åtgärder i detta afseende.
Afven detta är ett skäl att tillvägagå med mera försigtighet än hvad annars vore nödigt.
Jag håller mig heldre till den högre tullsatsen, äfven af det skäl, att socker utgör en ganska betydlig statsinkomst, och att således om den inhemska sockerfabrikationen går sämre eller minskas, så inkommer utländsk förtullad vara till ersättning. 6 sk:s tull gifver då större statsinkomst än 5 sk.
Af alla dessa förenade skäl, är det min åsigt, att R. o.
Ad. i delta ögonblick skulle hafva största anledn. att fatta det beslut, alt bestämma tullen till 6 sk. pr få intill nästkommande riksdag, hvartill icke är så serdeles långt, ty 3 år löpa snart.
Då kan 426 Oen 5 Juni f. m. man tillse om tullen kan vidare nedsättas och fatta sitt beslut efter de förhållanden, som då visat sig.
Mångå ledamöter hördes ropa på propos.
I afseende på förbuds borttagande, har man tyckts vara allmänt ense.
Hr Hjerta har mycket väl och noggrant fästat afseende derpå, att när producenlerne äro några få, så kunna de mycket väl komma öfverens, att såsom ett raonopolium drifva afsättning på sin tillverkning.
Detta hör nu icke hit och är icke serdeles tjenligt och lämpligt att orda om.
Sådant monopoliserande kan deremot icke inträffa, och sker icke der producenternes antal är stort, ty tällan måste då uppkomma, hvilken icke kan ega rum der producenterne äro få.
Hvad åter tullen beträffar, så får jag först och främst anmärka, att i statsekonomiskt afseende är det intet skäl uti ali öka konsumtionen af en vara, som, säga hvad man säga vill, dock aldrig är en nödvändighetsvara — det är, säger jag, intet skäl alt genom låga priser öka konsumtionen af en sådan vara, synnerligen som den redan i Sverige, på sätt hvar och en måste erkänna, som besökt andra länder i Europa, missbrukas vid begagnandet mycket mera än någor annorstädes.
I afseende på tullens bestämmande till 5 sk. eller 6 sk., som här är det vigtiga att afgöra, så är jag af samma åsigt med Frih. Palmstjerna, att man bör med försigtighet lillvägagå.
Min tanka är derföre, att när man borttager förbudet, bör man bestämma tullen lill 6 sk.
Vi böra äfven ihågkomma att de sockerfabriker, som äro belägna vid Östersjön, arbeta för mindre förtjenst än de, hvilka äro fria från Sundska tullen.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag hemställa att tullen må ste bestämmas till 6 sk.
Oaktadt allt hvad Hr Hjerta för oss anfört, så skulle jag dock tro det stå fast, att sockerpriserne pä sednare tider snarare varit i fallande, än i stigande.
När förhållandet varit sådant under införselförbudets tid, så är det otvifvelaktigt, att äfven en modererad tull skall åstadkomma ytterligare nedsättning af detta pris.
Hvad åter angår den frågan, huruvida socker är en nödvändighetsvara eller icke, så lärer den väl icke kunna anses sådan som först nämndes, ty oaktadt allt hvad resande tourister må förmäla derom, i hvilken hög grad sötsaker och socker älskas på värdshus äfvensom i den enskilda hushållningen inom Sverige, så torde denna uppgift likväl ingalunda gälla om hvad som brukas hos menigheten eller allmogen; dess sunda hälsotillstånd och friska tänder bevittna bäst dess frihet från all öfverdrift i förenämnde hänseende.
Och då jag icke kan erkänna något behof af varans allmännare spridande till den stora menigheten, som bärgar sig bättre thy förutan, alltså bör skyddstullen icke sättas mycket lågt.
Jag begagnar detta tillfälle alt hembära Frih.
Rehbinder min Den 5 Juni f. m. 227 lyckönskan till att vara i den afundsvärda ställning att bekläda kallet af domhafvande i en trakt, der man, ehuru orten icke är synnerligen aflägsen från hufvustaden, mätte dväljas i den lyckliga menlöshet och idylliska sinnesart, att man icke ens det minsta betvitlar det tidningarnes uppgifter äro fullkomligen pålitliga.
Sådane oskuldsfulle häradsboer måste vara särdeles lätta att vägleda och hälla i ordning.
Rehbinder har till och med sjelf anfört allmänna tidningarnes meddelanden, såsom stöd forsin utsago.
Man linner häraf alt personer i landsorten verkligen tro hvad som af dagbladen förtåljes.
Här i staden, der man är litet mera verldserfaren, känner man nogsamt huru dét tillgår vid tidningsväsendet i alla länder, hvarifrån vårt ingalunda utgör något undantag.
Man vet att dagbladen för att med nyheter underhålla sin publik, omtala allt som ryktesvis förläljes, skulle dervid någon origlig uppgift förekomma, så kan den väl, om redactören är välvillig, blifva i en sednare nummer återkallad, efter en eller annan dags förlopp, eller ock om några veckor, några månader kanske, allt som det faller sig.
Såsom det synes, har denna öfvertygelse icke hunnit sprida sig till landsorterne, änskönt, sedan temligen lång tid, några så beskaffade tillitsfulle personer, som ofvan äro bemälde, sannerligen lära vara sällsporde; såvida de icke tilläfventyrs hit anlända med de nu i större antal kommande ångbålarne.
Vidhållandes alltså hvad jag förut i ämnet yttrat, tror jag att, i anseende till den svårighet att lurendreja, hvarmed denna vara är behäftad, bör man destomindre tillåta sig alt hastigt öfvergå ifrån förbud till en emot låg tull tillåten införsel.
Hr Hjerta har, om jag rätt uppfattat dess yttrande, anmärkt att emot hans eget intresse vore stridande det yrkande han framställt; hvarifrån förmodligen skulle härledas ett tydligt bevis på ojäfakligheten af dess åsigt.
Detta förfarande är till den grad förtjenstfull!, alt jag icke betvitlar ali då Hr Hjerta, på sätt kändt är, omfattat flere industriella näringsgrenar med den mest uppmuntrande framgång, skall lyckan, som säkerligen gerna beskyddar den industriöse och välberäkuande näringsidkaren, så laga, att den å ett håll förlorade vinsten kommer i någon annan skepnad honom åter tillgodo, till belönande af förberörde vackra drag af oegennyttig uppoffring utaf egna fördelar.
Sedan härefter, uppå förfrågan af Frih. Rehbinder, lindert.
Ridd.secret. tillkännagifva, att någon underrättelse om Preste- och BorgareStms beslut ännu icke blifvit R. o.
Ad. meddelad, men att BondeSt., enl. under förevande discussion inkommit prot.utdr. ansett 1845 års tulltaxa höra i afseende på art. socker tillämpas, yttrade Frih.
Jag vill endast säga några ord, i anledn. af Hr Printzenskölds påstående att mitt yttrande det Slaten ailönade både embetsmännen och fabriksidkarna vore oriktigt.
Hr Hjerta har, sedan jag anmälte mig, i öfrigt till någon del förekommit mig.
Man måste väl medgifva, alt om Slaten antingen genom förbud eller allt för höga tullar, skyddar näringarne, så är 428 Den 5 Juni f. m. det detsamma som om Staten eller folket aflönade näringsidkaren, ty folket betalar näringsidkarne directe vid inköp af deras varor och indirect på så sätt, att de, genom det lemnade skyddet befrias från den konkurrens, som eljest skulle kunna nedtvinga priserna på deras tillverkningar.
Det tyckes också vara billigt, att så väl embetmäns som näringsidkares aflöning borde vara lämpad efter den nytta de göra.
Jag anhåller nu att få erinra R. o. Ad. om ett yttrande, som en värd talare här midtemot, Gr.
Gyldenstolpe, hade då det var fråga om tullen å smör.
Han yttrade, att konsumenterne voro många flere än producenterne, och använde detta bland andra skäl, för nedsättning af smörtullen.
Deri hade Gr:n visserligen rätt; men smörproducenter finnes otaliga i Sverige.
Deremot finnes det icke mer än 12 å 16 sockerproducenter.
Sockret har dessutom numera lika med smöret, blifvit ett slags nödvändighetsvara som begagnas i de lägsta hyddor, synnerligast i städerne, och i afseende på denna vara är det således äfven nödvändigt att iakttaga konsumenternes fördelar.
I öfrigt förundrar del mig att
Ilr Printzensköld, hvilken tvistade med dem som voro liberala i afseende å tullen på smör, icke då också talade om afund.
Orsaken var likväl måhända den att det råkade vara egare till stora landtegendomar och således smörproducenter i stor skala, som vid fråga om tullen på smör, yrkade nedsättning deri.
Hade det varit andra så skulle det väl också då varit afundsjuka, ty man kan alltid sägas vara afundsjuk då man angriper
Hr Prinlzenskölds prohibitiva principer, hvilka tyckas vara ganska egna.
Cederströms sista anmärkn. vill jag erinra, att jag icke ensamt stödde mig vid hvad som stått i allm. tidningarne, utan jag tilläde äfven, att detta icke blifvit vederlagdt.
Det af mig öppet uttalade förhållandet är dessutom kändt af enhvar och, som man plägar säga i hvar mans mund.
Derjemte anförde jag ett exempel, som icke stått i någon tidning, men som dock har sin fulla riktighet, nemi. det rör:de Norrköping, der förhållandet verkligen är sådant, att den ena sockerfabriksidkaren arrenderar den andras sockerbruk, endast derföre att lian må kunna bestämma priserna efter behag.
Delta är, jag påstår det ännu en gång, ett ”konslladt medel”, och hvar och en, som vill inse det, kan finna, att ingen klok man, utan ändamål och utan ringaste nytta, kastar bort 3,000 r:dr årligen, och medlet är icke behöfligt för nämnde person, endast för att kunna sälja sin vara, ty hittills har i Norrköping otvifvelaktig! icke producerats mera socker, än sorn lätteligen kunnat afsättas, utan dylika medel, blott man velat nöja sig med skälig vinst.
Cederströms sednaste, i öfrigt så genialiska yttrande, råkat till att hufvudsakligen vara sammansatt af misstag.
Det första misstaget har han begått då han trott sig höra att jag sagt mig tala emot mitt eget intresse i denna fråga, när jag yrkade 5 sk:s tull på sockret.
Tvärtom yttrade jag att jag talade för mitt intresse och att det icke vore Den 5 Juni f. m. 429 sannolikt, att jag skulle göra ett sådant yrkande emot mitt intresse, dä jag har del i fartyg, som ofta sysselsättas med sockers hemförande.
Det andra misstaget låg deruti, att sockerpriserne varit i fallande.
Detta kan väl ega grund om jag jemför nuvar:de priser med dem, som egde rum innan konsten alt raffinera socker, hade kommit till den grad af fullkomlighet och innan sockerproductionen i allmänhet blef sä fullkomlig som den nu är; men under de sednare åren hafva sockerpriserne tvärtom stigit ganska betydligt.
Orsaken dertill har varit, såsom bekant är, en för 2 eller 3 år sedan inträffad orkan, som förstörde sockerskördarne i Westindien, och sedan följderne af slafveriets upphäfvande, hvilket ehuru af rättvisan och menskligheten påkalladt, gjort en stor svårighet för dervar:de plantage-egare att få arbetare, så att de Hesta plantagerne nu slutligen der bedrifvits högst obetydligt eller också rent af kommit att ligga öde, till följd hvaraf äfven England börjat taga en stor del af sitt socker på annat håll.
Hvad jag nu anfört, innefattar äfven en vederläggning af hvad Frih.
Palmstjerna sagt, nemi. att sockerpriserna äro så variabla.
Det är visserligen sannt, att sockerpriserna för serskildta år, måste bero af skördens beskaffenhet på de olika ställena; men derefter rättar sig äfven priset på raffinaden.
Deremot finnes, om man iakttager detta, öfverhufvud troligen ingen artikel, hvarpå priserne äro så litet variabla, som på socker.
Man skulle nästan kunna säga, att näst guld och silfver, så har socker det mest konstanta värde.
Orsaken dertill nr, att då fartyg komma till Östersjön från de Trans-Atlantiska länderne, så hafva de vanligen ordres att anlöpa Cowes i England, för att der emottaga underrättelse om till hvilken haran de skola gå, då afsättningsorten bestämmes med afseende på de minsta variationer i priser, som egt rum sedan fartyget afgick från productionsorten.
Då man har tyckt att tullen på raffinad icke skiljer sig nog ifrån tullen på råsocker, så anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att intet råsocker, som inkommer till Sverige, egenteligen förtullas efter den tull, som står i taxan, utan alltsammans inkommer med undantag af något ganska litet, från Ostindiska öarne eller SydAmerika, till en tull som med alla omkostnader tillagde utgör frän 2 sk. 4 r:st. till 2 sk. 6 r:st. på få.
Om detta nu höjes till det af Utsk. föreslagne belopp af 5 sk. på få i tull, så uppkommer derigenom en premie för tillverkaren af 2| sk. b:co på hvarje få socker och om jag dertill lägger omkostnaderne på införseln af raffinad, så går premierne till nära 4 sk. r:gs på hvarje få.
På en tillverkning af ^ million få, blir detta ett premium af 26,000 r:dr b:co innan den utländska köpmannen kan täfla med den inhemska fabrikanten.
Men sådan premie anser jag, för min del, att den 5 sk:s tull, som är föreslagen skulle uppdrifva sockrets pris så nära intill det nuvarande, att det icke vore att frukta någon konkurrens med utländskt socker.
En ledamot har anmärkt, att vi böra afse, att priserne på socker kunna bero af andra Regeringars åtgärder; men om än 430 Den 5 Juni f. m.
Holländska regeringen, har af en missledd statskonst med stora uppoffringar på Statens bekostnad beredt en betydlig artificiel uppmuntran åt sockerfabrikationen, hvarom man dock ännu sväfvar i något mörker, så är det icke troligt att någon annan regering hädanefter komrae att följa detta exempel, då mera rationela grunder för statshushållningen tyckas börja att göra sig gällande.
Åtminstone synes det icke som England skulle hafva någon slags böjelse dertill för sina kolonier.
Man har t. o. m. i parlamentet satt i fråga att slutligen afskaffa tullen å socker derstädes.
Berättelsen i tidningarne om vissa öfverenskommelser emellan sockerfabrikerne, hafva så till vida varit grundade, som sockerbruksidkarne uti en i tidningarne införd förklaring, hafva erkänt, alt de träffat en öfverenskommelse ang:de en viss ersättning till dem, som exportera socker.
Derutöfver vill jag här icke inlåta mig uti denna del af ämnet, men jag vidblifver min önskan, att Utsk:s förslag måtte blifva bifallet.
Ridd.secret. anhöll nu att få rätta och vinna ursägt för ett af honom i den nyss lemnade uppgiften om BondeSl:s uti förevar:de ämne fattade beslut begånget misstag, som härrört deraf, att han endast fästat sig dervid, att enl. slutet af den punkt i det ankomne prot.utdr., hvari socker jemte flere andra artiklar blifvit upptaget, 1845 års tulltaxa ansetts böra tillämpas med tullbehandlingen af de förestående artiklarne, och förbisett att början af samma punkt innehöll, att BondeSt. bifallit hvad Utsk. tillstyrkt i afseende på de deri först omnämnde artiklarne, hvaribland äfven förekom socker, i fråga hvarom Utsk:s tillstyrkanden således blifvit af BondeSt. bifallet.
Om förhållandet vore, såsom Hr Hjerta uppgifver, att 26,000 r:dr b:co årligen vore att förtjena på ett sockerbruk; så förmodar jag, att det icke skulle saknas i vårt land eller i hufvudstaden, åtskillige personer, som skulle bjuda öfver hvarannan på sockerbruken för att få dela den betydliga vinsten.
I sådant fall, skulle ju vinsten, genom flere deltagare i näringen, snart blifva nedsatt.
Jag anser mig böra nämna några ord till besvarande af den siste värde talarens yttrande.
Den af honom gjorda anmärkn. har redan af en föreg:de talare, till en del blifvit besvarad, nemi. af Frih. Rehbinder, som bar visat huru det lärer tillgått vid vissa tillfällen, alt förhindra flera sockerbruks uppkomst, nemi. att, då någon sockerbruksidkare dött eller nedlagt sin rörelse, så har de förut varande sockerbruksidkarne öfverenskomma om, att till förminskande af konkurrensen och för att hindra tillverkningens ökande, så mycket, att priserne derigenom kunde nedsättas, hyra det lediga sockerbruket för sin räkning och dela afgiften sinsemellan, för alt hafva så mycket säkrare afsättning för sina egna tillverkningar, att kunna bestämma priset efter behag, då införsel af utlänsk raffinad är förbjuden.
För min del anhåller jag, att till dessa skäl få tillägga, att det torde vara ganska svårt för en främmande person att lägga sig i Den 5 Juni f. m. 43) denna näring.
Det skulle nemi. ganska väl kunna hända, att om en person, som icke har dess större kapitaler, försökle det, (och de, som hafva mycket stora kapitaler, och egna sig åt näringarna, äro mycket få här i landet), så kunde, för en kort tid, en nedsättning i sockerpriserne göras af förutvarande fabrikanterne, till dess de hade knäckt denna person, hvarefter de återigen kunde uppsätta sina sockerpriser.
Jag vill dermed alldeles icke hafva sagt, och påstår icke att sockerbruksidkarne skulle så göra, ulan säger endast, all det är möjligt för dem att göra så.
Dessutom är ett sockerbruk icke så hastigt inrättadt, och jag bet alt få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet på ännu en annan omständighet, som underlättar, om jag så får säga, det försvårande, som kunde göras af nya fabrikers anläggande i denna väg, nemi. att Stockholms stads embets- och byggnadscollegium har förklarat alt några nya sockerbruk icke mera få anläggas inom staden härstädes.
Jag anhåller endast få nämna några ord lill, nemi. att en ledamot i Bevilln.Utsk., som varit tillstädes här men nu icke synes till, och som sjelf är Finne, har nämnt för mig, att om han sjelf köper socker för sin egen del, så får han betala vida mer, än om han har uppdrag att köpa det för någons räkning i Finnland, ty Finnarne betala icke så mycket för sockret, emedan de äfven kunna få socker ifrån Tyskland.
Jag torde äfven fä erinra att i Norrige kan Götheborgssocker köpas för 17 sk. r:gs pr £?.
Det synes således icke vara ogrundadt och jag återupprepar det, att konstlade medel blifvit använde, för alt höja sockerpriserne här i landet.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på maskovad- eller brunt och gult, ordinärt terres- och teles- samt hvitt pudersocker, Utsk. föreslagit, att nu gällande införseltull 3 sk.
U må bibehållas, och ingen 'anmärka, deremot blifvit gjord; hemställande Hr Landtm, derjemte, om R. o.
Ad. bifölle detta Utsk:s förslag.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, öfvergick till framställning rör:de de öfriga sockerslagen, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer, för min del, att tullvärdet mätte förblifva lika för det förstnämnde sockret, såsom det hittills varit, nemi. 8 sk. b:co på $ i st. f. Utsk. nedslagit nedsättning deraf till 7 sk.
I fall det är tillåtet att nu nämna några ord, i afseende på denna serskilda fråga, som icke förut varit föremål för disenssion, så tager jag mig nu friheten upplysa, att det tullvärde, som Utsk. har salt på sockret, fullkomligt uppgår emot det värde, som — — — — Hr Gr. o. Landtm, afbröt detta yttrande, med erinran att 432 Den 5 Juni f. m. R. o.
Ad. förklarat öfverläggningen om artikeln socker vara fulländad, sann hemställde sedermera om R. o. Ad. bifölle att såsom
Hr von Hartmansdorff yrkat tullvärdet å maskovad, eller brunt och gult, ordinärt terres- och tetes- samt hvitt pudersocker utsattes till 8 sk. pr U, men härvid ropades starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad., ansåge ifrågavar:de tullvärde böra, på sätt Utsk. föreslagit, bestämmas till 7 sk. pr £?, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade att han funnit ja härvid hafva öfverröstat nej.
Härefter hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. i fråga om de öfriga sockerslagens sammanförande under en rubrik, hvaremot anmärkn. icke blifvit gjord, behagade bifalla Utsk:s förslag.
Efter sedermera gjord framställning derom att, beträffande tullbestämmelsen för nu ifrågavar:de slag af socker, blifvit yrkadt, dels bifall lill Ulsk:s förslag, innehållande ett tullvärde af 11 sk. och en införseltull af 5 sk. pr U, dels ock att tullvärdet måtte utsättas till 12 sk. samt införseltullen lill 6 sk. pr S, hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. i denna del bifölle Utsk:s förslag.
Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarefter Hr Landtm, hemställde ora R. o.
Ad. ansåge ifrågavar:de slag af socker böra åsättas ett tullvärde af 12 och en införseltull af 6 sk. pr f?, samt dä härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna den sednast framställda propos:n besvarad med öfvervägande ja.
Sedan, uppå härefter af Hr Hjerta gjorde förfrågningar, Hr Landtm, upplyst att de sednast framställde proposme angått alla de under en rubrik sammanförde slag af socker, hvarå Utsk. föreslagit 5 sk. införseltull, samt att Hr Landtm, ansett R. o. Ad. hafva med ja besvarat propos-.n att derå måtte bestämmas 12 sk:s tullvärde och 6 sk:s tull, begärde Hr Hjerta votering.
Jag hemställer vördsamt till Hr Gr:n och Landtm, om icke R. o. Ad., efter slutad votering, kunde fä åtskiljas emedan klockan redan är 3 på e. m.
Dä nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade åtskiljas efter slutad votering, ropades ja.
Härefter upplästes till justering och godkändes följande förslag till votenspropos.:
Den som bifaller att, på sätt Bevilln.Utsk. föreslagit, ”socker, topp-, kandi-, kak- krossadt, lump-, havanna-, teres- samt andra till sockerhalten lika slag” åsättas 11 sk. tullvärde och 5 sk. införseltull pr U, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vin - Den 5 Juni e. m. 433 vinner nej, anses förenämnde slag af socker böra åsättas 12 sk. tullvärde och 6 sk. införseltull pr U.
Jag anhåller att få reservera mig emot det beslut, som Slåndet fattat.
Jag beklagar högeligen våra näringsidkares öde, och att, ehuru K.
M:s propos. i tullfrågan innefattat låga ziffror, Stånden likväl icke vilja stadna dervid, utan gå ännu längre, och till det yttersta.
H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. $ till 4 e. m.
Plenum kl. 6 e. ro. Upplästes ett af Hr Lagerhjelm, Pehr inlemnadt sålydande mern.
I anseende till en förestående angelägen resa från hufvudstaden, nödgas jag vördsamt afsäga mig ledamotskapet af BancoUtsk.
; utbedjande mig att få bibehålla min riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o.