Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På sid. 7 står det: ’’Mun har med rätta betraktat skjutsningsanstallen så"sorn en statsangelägenhet, oell jordbruket har måst öfver”taga den, emedan den icke annorlunda kunnat besörjas, ”och 1 sä måtto ar skjutsningsbesvär»! jemförligt med andra ”hemmans oneia, då det, lika med dem, utgör eli bidiag ”tdl Statens behof.”
Der erkänner Utsk., att skjutsningshesväret härrör från ett behof, som ligger i sakens natur, emedan det icke kunnat på annat sätt tillfredsställas; men uti den föregående punkten står det : ”Häraf visar det sig ”uppenbart, att skjutsningsbesväret, såsom ett vid jordbruket (åstadt åliggande, har sitt första upphof i godtycket "och den starkares maktutöfning emot den svagare.” i hvilkeldera fallet har Utsk. rätt eller på hvilkeldera stället har Utsk. allvar med sitt yttrande?
Det kan icke vara på båda ställena, emedan det ena står i strid emot det andra.
Jag tror, alt Utsk. har rätt uti den sednare punkten, der det säges, att saken är grundad i våra allmänna statsförhållanden och kan icke vara annorlunda.
Om så är, så synes mig, att klagan öfver godtycke och den starkares maktutöfning emot den svagare är obehörig oell af det slag, som man dagligen hör från ändra håll, men hvartill man åtminstone uti ett R.
Sits Utsk. ej bort nedlåta sig.
Det tjenar blott att reta sinnena till missnöje med hvad som finues, utan att Utsk. är i stånd all anvisa något annat, sorn är antagligt.
Här står ock sidan 6: ”Dessa kastningar af utfärdade och återtagna förfaltnin”gar alstrade, som vanligt under dylika förhållanden, oord”ningar och den svagares betryck,” — ordalag af samma beskaffenhet som de förut anmärkta ; och längre fram än iner af samma slag.
Jag hoppas och önskar, alt vi mätte slippa allt detta uti skrifvelsen till K. M. Jag nödgas vid detta betänk, förnya samma anmärkn.
, som jag förut gjort vid några andra Ulsk:s, nemi. den, att språket icke är ren Svenska.
Det är beklagligt, att, när II.
St betala Utsk:s Secret. så väl, sorn de göra, de ej kunna få läsa eli språk, som, fastän icke jemförligt med det uti 1734 ars la§ och andra välskrifna författningar, åtminstone är eorrect.
Här står i andra punkten, sid i5: ”skall sådant ”anbud af Konungens Bef:h:de antagas, ehvad de skjuts”skyldige dertill bifalla eller icke.” Jag beklagar, alt jag här måste gå till grammatikan, men jag nödgas anmärka, att man icke kan säga bifalla dertill, ty bifalla är ett adivi verbum; deremot kan man säga samtycka dertill, "emedan delta verbum är neutralt.
Likaså borde ordet ”e - Den 10 J u n i e. m. hvad” utbytas mot ”antingen.”
På sid. 3 står det: ”äfvensom, der beting icke kunde åstadkommas utan tillskott af "de skjutsningsskyldiga, de skulle lemnäs tillfälle alt yttra ”sig,” i stället för d e m skulle lemnäs tillfälle &c. Här finnas visserligen flera sådana fel mot Svenska språket, men jag vill icke trötta R. o. Ad. med deras uppräknande.
Hvad jag anfört torde vara tillräckligt för att fästa ulsk:s-fedamöternes uppmärksamhet på nödvändigheten ali tillhålla sin cancelli-beljening alt efterse språket, när delta betänk, återkommer, om livars återremiss jag anhåller.
Jag har begärt ordet för att hufvudsakligen instämma i hvad Hr Gripenstedt anfört.
Det finnes visserligen äfven åtskilliga af andra talare gjorda anmärkn.T, som jag anser grundade, men detta gäller mest den punkt som Hr Gripenstedt synnerligen fästade sig vid rörande Utsk:s uraktlåtenhet att fästa sig vid ett af de förnämsta villkor, som äro framställda uti K. M:s proposition.
Jag instämmer hufvudsakligen i de åsigter, som af Utsk. blifvit yttrade, och vill ej betydligt förlänga discussionen, då jag förutser, att en återremiss bifalles.
Jag får blott åberopa min reservation i afseende på de delar, i hvilka jag icke delat Utsk:s åsigter.
Jag tror, utan att hafva någon bestämd förkärlek för Utsk:s förslag, att det åtminstone har den stora fördelen att utgöra en öfvergång till något bättre, såsom ledande till tvångskjutsens borttagande och att göra skjutsningen frivillig, hvaraf framledes forvagns- och diligence-liniers inrättande och mera allmänna begagnande än hittills kan blifva en följd.
Min fullkomliga öfvertygelse är, att skjuts-entreprenader kunna tillvägabringas på de flesta ställen, och tvifJar ej, att det åtminstone inom Upsala län skall ske.
Jag har talat med många af allmogen, och de synas gilla den åsigten, att öfvergå till entreprenader.
Derigenom att entreprenören icke behöfver hålla hela hästanlalet vid skjuts-stationerna, utan kan hafva dem på något afstånd derifrån, och då det är Konungens Bef:h:de, som bestämmer tiden, inom hvilken hästar skola erhållas af dem, hvilka ej begagna förbud, så bladet lätt att träffa öfverenskommelse!- med de kringboende att hos sig emottaga entreprenörens hästar eller vid uppbudning biträda med skjuts, men hufvudsakliga skilnaden blir, att sådant sker frivilligt, så att jag, ehuru närboende, kan säga: jag deltager ej i skjutsningen, utan må entreprenören vända sig till en annan; hvaremot jag nu tvingas dertill, och det kan ej anses annorlunda än såsom ett onaturligt tvång, att jordbrukaren skall nödgas utlemna sina hästar till fortskaffande af dem, som resa för egen nytta eller endast för sitt nöje.
Detta synes ej vara rättsenligt, och för alt komma ifrån denna orättvisa tror jag lämpligt att antaga detta förslag, som hufvudsakligen öfverensstämmer med det D e n io Juni e. na. förslag, sorn Sfven vid sista riksdag framställdes och da af 2:ne Stånd godkändes.
Man liar verkligen inom Utsk. gjort sig all möda för att påfinna någon öfvergångsmetod lill något bättre, men man har stannat vid att skjutslegans förbindande vid entreprenader vore enda medlet alt få tvångskjutsen bort.
Jag instämmer alldeles icke i den här yttrade åsigt, att hållskjntsen vore den svåraste, tvertom anser jag reservskjutsen bestämdt vara det tyngsta besväret.
Hållskjntsen träffar mig ungefär 4 gånger om året och på bestämda lider, så alt jag kan rälta min hushållning derefter; men för reservskjutsen är jag aldrig säker, och dc få dagar, som mäste användas till hållskjutsen, äro, oaktadt del förderfliga inflytandet i moraliskt hänseende, af mindre betydenhet, än den olägenhet att vid hvilken tid som helst, ofta under bästa skördetiden, nödgas spänna sina hästar från arbetet och in finna sig på gästgifvaregården för att fortskaffa resande.
Detta anser jag vara mycket mer betungande, och efter min erfarenhet vill man allmänneligen hellre bibehålla håll- än reserv-skjutsen.
Men nu är fråga om att afskaffa dem begge.
Svårigheten att förmå allmogen att ingå'på entreprenader tror jag alldeles icke skulle blifva så stor, som man här framställt; men om, dåj landshöfdingarne vid nästa riksdag afgifva berättelser om de vidtagna åtgärderna oell de svårigheter, som kunnat möta, det befinnes, att den skjutsskyldiga allmogen ej velat ingå på entreprenad, så har ingen skada skett, utan är skjutsen densamma sorn hittills.
Har då allmogen visat sig nöjd med densamma, så mäste det en gång blifva slut på de 100-tals motionerna om förhöjd skjutslega, ty då har försöket blifvit gjordt att åstadkomma de förbättringar i skjutsväsendet, hvilka hittills, dd 2 Stånd stannat emot 2, ej kunnat tillvägabringas.
Jag medger, att förslaget icke är fullkomligt, men det utgör en öfvergång.
Här hafva åtskillige talare sagt, att man ej bör göra afseende på, att BondeSt. utan återremiss antagit detta förslag; men jag tror, att detta bifall af BondeSt. är af stor vigt, ty hvarenda motion från detta
Stånd har afsett en allmän förhöjning i skjLitslegan, och ingen af motionärerna i BondeSt. har inskränkt sina yrkanden til den nu föreslagna villkorliga förhöjningen.
Nu har BondeSt. likväl funnit, att detta kan tvinga till entreprenader, och derföre afstått från sin önskan om den allmänna förhöjningen, hvilket jag tror talar ganska betydligt för förslaget.
Jag medger, att åliggandet för entreprenören alt hålla många drängar, är en stor olägenhet äfven i moraliskt afseende; men jag tror, att genom skjutslegans förhöjning, skola snart sådana inrättningar komma i gång, som redan finnas emellan Upsala och Stockholm, der man åker för bättre pris än vanliga skjutslegan för en häst.
Om sådana forvagnslinier inrättas från station till station för vissa tider, så är jag öfvertygad att man inrättar sin resa derefter och Den 10 Juni e. ra. 209 gör don för baltre pris än nu nied en häst kan ske.
Derigenom öfverg ir man lill det skjutsningssätt, som i andra länder är vanligt.
Dessutom är det ett annat skjutsningssätt, som börjat blifva vanligt i andra lander, i det man genom en s. k.
Lohnkulscher skjutsas längre vägar emot en bestämd betalning och med löfte alt komma fiarn på viss lid.
Det är just sådana inrättningar, som jag tror komma i gång genom skjutslegans förhöjning vid entreprenad-stationerna.
Skulle man åter medgifva en allmän förhöjning af skjutslegan, så gå alla diligence-inrättningar öfverända.
De skulle då omöjligen kunna uppkomma oell skjutsen blefve för evärdeliga lider fäslod vid jordbruket.
Det är deremot den partiella förhöjningen, som skall rycka detta besvär från jordbruket, hvilket hvar oell en måste finna billigt.
Här har blifvit yttradt, att de föreslagna förändringarna i resereglemente! icke skulle lemna tillräcklig rese-ersätlning.
Jag skulie dock anse, att då 5 classen bestämmas och för den högsta 5 hästar, så hafva vi icke så betydande embetsman, att icke 4 a 5 hästar kunde vara nog för deras resor.
De, sorn blifvit sammanjemkade, äro egentligast 2 och 3 samt 4 och 5 classerna i nuvar. resereglemente, hvilka förut baft 6, 5 å 4 hästar, men 1111 skulle erhålla 4 & 3.
Jag skulle tro, att det är nog att hafva 2 å 3 hästar för vagnen och ett förbud, ty det är ej fråga om att lemna skjuts för familjerna, ulan är det embelsmannen, som skall komma fram.
Jag tror således, att den betydliga kostnad, som man förespeglat skulle komma att drabba jordbrukaren såsom rese-ersättning, icke kornme att äga rum, äfvensom alt förslaget är billigt i afseende på embetsmännen.
Att förena skjutsväsendet med Postverket anser jag icke för närvar, lämpligt, såsom jag jemväl i min reservation omnämnt.
Jag anser nemi. nödvändigt alt först iakttaga en öfvergångslid, hvarunder allmänheten mera vänjes alt begagna diligencer och forvagnar, innan sådant bör komma i fråga.
Postverket bär sig nu väl och lemnar t. o. rn., som vi veta, ett öfverskott af 5oo,ooo rtdr btco, hvarföre det vore synd att störa denna inrättning, innan det vunnit opinion för sig att här såsom i andra länder resa med posten.
Jag afstyrker det således.
Men i afseende på de reglementariska stadganden, som af Utsk, blifvit föreslagna, såsom ang:de rättigheten att köra och att lemna den skjutsande lämplig sittplats på det åkdon han skjutsar, har jag ej instämt med Utsk.
Jag har ansett,att stadganden i sådana afseenden böra af K.
M. uppgöras, sedan vederbörande blifvit hörde, och att de således ej bort ingå i detta förslag.
Hr von Hartmansdorff bar anmärkt, att ett anförande i ingressen till förslaget vore opassande.
Jag får då upplysa Hr von Hartmansdorff, att detta anförande blott utgör en citation af hvad en motionär andragit, och att öfriga olik— 8 H. 27 310
Den 10 Juni c. m. heter i åsigter, sorn Ulskrs betänk, företer, äfven härröra af citationer dels från motionerna och dels från föregående Ständers Ekon.Ulsk:s betänktn ; men sjelfva förslaget är Utskts, och det står Utsk. vid såsom dess åsigt, och jag kan för min del ej finna något opassande deri, alt man åberopat hvad motionärer anfört.
Jag vill ej längre uppehålla tiden, helst jag i Utsk., då betänk, dit återkommer, får tillfälle alt söka göra mina åsigter gällande.
Jag förenar mig i Utskrs tillstyrkande att göra allt hvad möjligt är för att bringa entreprenader å bane vid gästgifvaregårdarna, utan att likväl medgifva, att det onus, som vidlåder de hemman, hvilka råka vara i grannskapet af gästgifvaregården, likasom dem, hvilka skola utgöra hållskjuts, kail anses hårdare än sådana onera, som utgöras partielt i andra fall, såsom t. ex. passevolance-afgiften för rotehållare.
Jag skulle visserligen önska och hade enskildt stort skäl alt önska, att skjutsningsskyldigheten kunde skiljas från jordbruket, men jag inser icke, huru detta kunde låta sig göra annorlunda, än om, såsom Utsk. föreslagit, enskilda öfverenskommelse!- träffas om skjutsens öfverlagande på entreprenad.
Dessa entreprenader tror jag skulle vinna mycken uppmuntran genom skjutslegans förhöjning till sk.; men jag kan för ingen del gilla Utsk:s åsigt, att skjutspenningarne borde blifva olika för dem, som medgifva entreprenad, och för dem, hvilka vilja bibehålla skjutsningen såsom förut.
Man har här talat om de rättegångar, sorn skulle uppstå derigenom alt den skjutsande nödgades återbära -|:del af legan till entreprenören eller den lian ställt på vägen att passa på, när skjutskarlen kommer tillbaka.
Jag fruktar, att den rättegången skulle vid hvarje tillfälle afgöras på landsvägen, kanske med förlust af näsa och öron eller andra lemmar.
Jag anser, all delta vore en farlig sak att införa, och att derföre 24 sk:s skjutslega bör åtnjutas af alla.
Jag skulle ej anse någon synnerlig våda uppstå för de resande, sorn fingo vidkännas denna tillökning, och för ingen del tror jag det vore nödigt alt öka tjenslemännens lön i anseende till deras resor.
Så betydlig blefve icke den tillökta kostnaden, men forvagnar skulle säkert, i följd af skjutslegans förhöjning, komma i gång af sig sjelfva, och om hvarken sådana eller entreprenader skulle derigenom tillvägabringas, utan bönderne skulle vilja skjutsa sjelfve, så bevisades, att det icke är den moraliska förbättringen, de söka, utan penningarna, de vilja komma åt, och jag fruktar, att det ännu, innan en lommande generation får högre bildning, är för tidigt att blifva förmyndare för en så stor folkclass, sorn Svenska allmogen, och kunna bibringa den en annan öfvertygelse om hvad som är dess egen nytta.
Så mycket förstår den nog sjelf, att det är nyttigare att få än att betala skjutspenningar, och anse bönderne det nyttigare alt slippa skjutsa och Den 10 Juni c. m. 211 deremot använda sitl arhcle på jordbruket, så blifva de nog villige att ingå på entreprenader.
Må rean derföre lemna det åt dem sjelfva att afgöra.
Jag vill göra en an marko-, emot Utskts förslag, att den skjutsande må anvisas lämplig plats att sitta på det åkdon han skjutsar.
Atskillige talare hafva förut deremot gjort erinringar, men jag vill omtala ett exempel, som jag sjelf varit vittne till, och hvarom jag hållit på att blifva kallad till vittne inför domstol.
I Telje koinmo 2 herrar åkande i en liten egen vagn och den ene körde sjelf.
Bakom den följde en bondvagn med deras saker, der så väl den bonden, som körde vagnen, som den, hvilken följde med för att hemta hästarna tillbaka, skulle sitta.
Men nu står det i den gamla skjutsförfattningen, att den skjutsande skall hafva sin plats jemte den resande.
Denna föreskrift ville skjutskarlen göra gällande och påstod att erhålla plats jemte den ena herren, och att den andre skulle sätta sig bredvid bonden på bondvagnen.
Herrarne koinmo litet fortare upp än bonden, så att de reste ifrån honom, och han måste sätta sig på bondvagnen för att komma med; men deraf uppkom en rättegång, som varade nära 1 år, och då likväl slutades så, att bonden, som ville sitta bredvid herren, icke vann, utan fick plikta.
Emedlertid uppstå sådana frågor genom dylika uttryck, som det af mig omnämnda ”jemte” och det af Utsk. begagnade "lämplig.”
Jag tror det vara tillräckligt att säga, det skjutskarlen bör hafva plats på något af de åkdon den resande medför.
I afseende på frågan att skjutskarlen sjelf skulle köra sina hästar, hafva redan tillräckliga anmärkntr skett, så att jag endast behöfver instämma deri.
Han kan ej köra, åtminstone hvad vi kalla köra.
Får han sjelf taga tömmarna, så börjar han genast att rappa på hästarna och kör ofta omkull i lörsta grind.
Man riskerar således för mycket med att låta honom köra.
Jag anhåller om återremiss. Gr Horn:
Hr von Hartmansdorff har missförstått mig, då han trott, att jag yrkat, det Postverket nu skulle öfvertaga skjutsbestyret och ordna detsamma genom diligencer och forvagnar.
Jag yttrade, att jag tror, att en central-auctoritet bör taga om händer organisationen af detta bestyr i sin helhet, så att ett sammanhang deraf må uppstå inom hela landet och icke försvåras; ty i följd af särskildt uppgjorda entreprenader och särskilde landshöfdingars olika förstånd om saken, kunde det blifva omöjligt att i en sammanhängande linie få fram den tyngre paket-posten och diligencer, örn nb. post-och skjutsväsendet skall hafva något gemensamt; och i sådant fall vidblir jag min gamla tanke, att en central-auetoritet i detta, såsom i alla andra civiliserade land, kan vara af nöden, och att ingen dertill kan vara mera lämplig än Öfverpoststyrelsen i Piiket.
Det är ganska sannt^ 312 Den 10 Juni e. 111. att
Postverket tillsatt ej så obetydliga medel för ufitfjrrtiST» lande af en paketpost äfvensom för diligence-inrättningen.
Det torde vara mig tillåtet att, då denna fråga blifvit omrörd, äfven derom få ingå i ett yttrande, emedan jag verkligen har en moralisk förbindelse till ett bolag, som biträdt mig med nitfulla uppoffringar för sistnämnda inrättning.
Paketpostens förlust förmodas utgöra omkring 4t,00° r:dr, det är sannt, och den belöper sig på en sträcka af omkring 28,000 mil.
Detta gör således per mil en förlust af 1 r:dr 26 sk.
Det understöd, som diligence-verket erhållit, gör 60,900 r:dr.
Detta är likväl icke, såsom den värde ledamoten upptagit, att beräkna från år i834 611 närvar, tid, utan detta understöd har afseende på 10 år och 106,000 mil.
Det understöd, som Postverket (einnar, grundar sig dels på 2:ne föregående riksdagsbeslut, att sådana forvagns- och diligence-inrältningar borde uppmuntras, och dels på ett annat skäl, nemi. att grunden för delta diligence-bolug, hvarförutan det alldeles icke hade uppkommit, var ett privilegium, som af K.
M. lemnades, att inrättningen skulle få öfvertaga en del af håll-och reservskjutsen, men hvilket förlorades nara nog, så fort som det lemnades; och till ersättning äfven för denna förlust, hvari bolaget hade blifvit inledt, har Postverket tillskjutit ilen summa jag nämnde.
Den uppgår icke till mer än 27 sk. btco per mil, och då förlusten på paketposten utgjort 1 r:dr 26 sk. per mil, så torde det synas, att en sådan diligence-rörelsej icke kan under närvar, förhållanden af Postverket besörjas.
Jag kan således icke nu tillstyrka, att denna rörelse må af Postverket öfvertagas; men jag tror, att den lid måste komma, dä Postverkets öfverstyrelse blir så organiserad, att den äfven kan organisera utomkring sig, då en sådan inrättning kan i stort uppkomma, och förlusten ej blifva så oerhörd, som den verkligen varit.
Det är nu ytterligare tillstyrkt af Ekon.Utsk., att en underd. skrifvelse till K.
M. må afgå om fortsatt understöd för dylika inrättningar från Postverkets sida; och då återremiss lärer komma att äga rum, torde det också blifva ytterligare anledn. för Utsk. att yttra, huru och på hvad sätt samt mot hvad villkor ett sådant understöd må komma att fortfarande lemnäs.
Raab, Adam Christ.; Att finna den rätta medelvägen är ganska svårt, men dit åtminstone syfta städse mina bemödanden.
Jag tror att Ekon.Utsk. denna gång träffat densamma.
Det har i mångfalldiga motioner blifvit yrkadt, alt skjutslegan måtte höjas till minst 24 sk. b:co, och några hafva yrkat förhöjning till 32 sk., samt t. o. m. till en r:dr btco.
Att allmänt förhöja skjutslegan, har jag motsatt mig så väl inom detta Stånd som inom Utsk.
Det vore alltför vidlyftigt att upprepa alia de skäl, hvarföre en sådan allmän förhöjning, åtminstone till de högre ifråga - Dt n 10 Juni e. in. 213 saft*» Beloppen, skulle vara vådlig eller åtminstone icke fördelaktig.
Jag har ej varit närvar., då detta betänk, af TJtsk. beslutades, och, 0111 jag det varit, hade jag genom reservation tillkännagifva mitt ogillande af vissa mindre delar deraf, men i bnfvudsaken anser jag detta betänk, uppfylla sitt ändamål.
De anmärkntr, som deremot äro gjorda, tror jag icke vara af den beskaffenhet, att de böra föranleda tidens förhalande med en älerremiss.
Hr von Röök hafva åtskilliga anmärkntr blifvit gjorda: han har t. ex. föreslagit, att TJt.sk., komma med tillstyrkande, alt alla hemman, som äro belägna inom mil från gästgifvaregård, må anslås till reserv, hvaremot hållskjutsen skulle afskaffas.
Jag får hemställa, huruvida detta vore möjligt, då flera hemman genom privilegier äro befriade från skjutsningsskyIdighet.
Att åter befria alla liållskjutsskyldiga på längre afstånd ifrån skjutsning och af deni utkräfva ersättning derför, tror jag ej vara så lätt, likasom jag anser, att det vore vådligt, att i enlighet med Hr von Rööks förslag tillåta kronobetjeningen att med böter af 20 r:dr b:co belägga dem, hvilka icke vid uppbudning voro till hands med sina hästar, eller hade dem eller åkdon i det skick, kronobetjeningen efter arbiträrt omdöme funne för godt bestämma.— Hr bergenstråle har förklarat, att Utsk. gått in på näringstvång, då det velat förmena de skjutsskyldiga alt sjelfva utgöra skjutsen, i den händelse att entreprenörer dertill anmäla sig.
Jag tror att detta ej kan kallas näringstvång, då skjutsen af alla blifvit betraktad såsom ett onus.
Jag medger visserligen, att skjutsersättningens förhöjning icke på alla ställen kan vara nödig j men i alla fall måste skyldigheten att skjutsa anses såsom ett onus, och då kan man ej anse dess upphörande såsom ett näringstvång, likasom borttagande af en bevillningsafgift eller en grundskatt ej kan anses såsom näringstvång.
Vidare har Hr Bergenstråle sagt, att (lera hundratusen rtdr skulle fråntagas jordbruket, om skjutsen ställdes på entreprenad.
Detta står illa tillsammans med Hr Bergenstråles förmodan, hvilken äfven öfverensstämmer med min, alt entreprenaderna skola i allmänhet blifva så inrättade, att någre personer åtaga sig ansvaret och nuvar. reservhemman komma att fortfarande utgöra skjutsningen.
Om så inträffar, hvilket vi båda förmoda, komma ju jordbrukarne att bibehållas vid betalningen.
Det förslag, Hr Bergenstråle gjorde, tror jag ej heller skulle uppfylla sitt ändamål.
Förslaget innefattade nemi., att de inom f mil från gästgifvaregård befintliga hemman skulle anslås till reservskjuts, och att det skulle blifva landshöfdingarna ålagdt, alt medelst särskilda öfverenskommelser söka tillvägabringa skjuts, der dessa hemman ej vore tillräckliga för skjutsens utgörande.
Jag fruktar, att det blefve svårt alt åstadkomma sådana öfverenskommelse!-, och vida svårare än att åstadkomma entreprenader, och i Den 10 Juni e. m. ulla fall är ..det ieke sagdt, att inom mil ett tillräckligt antal hemman finnas för att kunna åtaga sig skjutsniogen.
Vidare har Hr Bergenstråle fästat sig vid åtskilliga obetydliga omständigheter, hvilka tillhöra detaljerna, oell Ständerne ej böra sysselsätta sig nied, äfvensom den värde talarens framställning i fråga om brännvinsförsäljning på gästgifvaregårdarna icke hör hit utan till brännvinsbetänkandet.
Jag tager mig jemväl friheten att upptaga några anmärkntr af Hr von HartmansdorlF.
Det har af Hr von Hartmansdorff blifvit sagdt, att gede punkten af Utsk:s förslag ovillkorligen skulle leda derhän, att icke någon entreprenad kunde tilivägabringas, med mindre än att 3a sk. b:co betaltes såsom skjutslega, g:de punkten innehåller: ”Ora för någon skjutsstation de skjutsskyldige till så stor del, som ofvan är förutsatt, yttra sig benägne att ingå på entreprenad, men af särskilda anledningar bidrag dertill fordras utöfver hvad de skjutsskyldige skäligen kunna anses äga förmåga att åsladkomrna’’ etc.
Jag skulle tro att icke på många ställen anspråken af dem, som vilja åtaga sig entreprenad, kunna blifva så stora, att de skjutsskyldige sakna förmåga att uppfylla dem, och således fruktar jag icke, att denna af en sådan bristande förmåga beroende förhöjning, hvilken Hr von Hartmansdorff förespegla!, behöfver på många ställen i Paket äga rum.
Samme värde talare har vidare sagt, att det i resereglemente! bestämda hästantalet ej skulle tåla förminskas.
Frih. von Kraemer har redan svarat derpå, och jag instämmer i hvad han derom yttrat.
Hr von Hartmansdorff har äfven ansett, att det vore öfverflödigt att omnämna behofvet af sjötransporter för militären, emedan manskapet hehöfde lära sig att gå.