Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En del deraf afser utrikes handelsförhållanden, som äro gemensamma för Sverige och Norrige, och i hvilket hänseende Norrige lemnar bidrag, som likväl icke motsvarar hvad billigheten fordrar.
Det andra angår sådana för Svenska handeln vigtiga företag, hvilka omförmälas uti R.
St:s år 1835 till K.
M. aflåtna skrifvelse, hvilken gifvit anledn. till de dispositioner, som skett till ombyggnad af Stockholms sluss, till Götha canal-bolag med flera föremål, som icke äga gemenskap med unionella förhållanden; hvaraf således är klart, att fonden bör delas i afseende på dess olika föremål.
Härvid anser jag mig böra fästa uppmärksamhet på det ganska olämpliga sätt, hvarpå StatsUtsk. tillvägagått, och som möjligen skulle kunna med den grannlagenhet i unionella förhållanden, som alltid iakttagits af Brödrafolket på andra sidan fjellen, leda lill klander, nemi. att upptaga Norriges bidrag till convoj-cassan bland Svenska statsverkets inkomster.
Men i afseende på sak, ägde Sverige ett lika skäl till klander af en dylik åtgärd, då derigenom Norriges kunde betraktas såsom en aversionssumma, hvilket vore högst ofördelaktigt för Sverige; ty för det närvar, utgår från Norrige, såsom bidrag till skydd för de förenade Rikenas handelsfrihet, en summa af 35,000 Norrska 172 Den 7 November e. m. specier.
Från Svenska statscassan flyter deremot till samma källa vida större belopp, som, på sätt jag anfört, dels användas till föremål, som äro gemensamma för begge Rikena och afse handelns skydd och befrämjande, och dels disponeras till föremål, som ensamt angå Sveriges handelsförhållanden.
Nu har Utsk. föreslagit att uppföra på Sveriges Rikes stat samtliga de utgifter, som Ulsk. ansett böra äga rum för begge Rikenas utrikes handels skydd, men deremot upptagit på Sveriges stat under titel af afgifter till handelns och sjöfartens skyddande, inberäknadt Konungariket Norriges bidrag till samma ändamål, en summa i rundt tal af 326,000 r:dr.
Månne icke detta skulle kunna gifva anledn. till den förmodan, som skulle
Norrige vara satt uti ett skattskyldigt tillstånd till Sveriges Rikes Stat, eller att å ena sidan Norrige skulle betala dessa 35,000 species mot det Sverige å andra sidan åtagit sig att skydda och bevaka handeln för begge Rikena?
Den första slutsatsen vore förnärmande för Norriges sjelfständighet och värdighet.
Den andra deremot vore förnärmande för Svenska statsverket.
Jag belviflar icke, att då förhållandet, fullständigt utredt, framlagges för Norrska Storlhinget, detsamma skall bevilja hvad som lill handelns skydd erfordras, med afseende å de begge Rikenas inbördes förhållanden och delaktighet uti handelsförmånerna.
Genom den sista berättelse, som K.
Commerce-colhm till K. M. afgifvit rörtde Sveriges handel för åren 1837 och 1838, Lar upplysning blifvit meddelad rör:de Sveriges och Norriges utrikes handel på olika haf och olika ställen, som kan tjena till fullständig ledning för den comité' eller auctoritet, som kan erhålla uppdrag att utreda och afgifva yttrande rörtde de olika förmåner, som hvartdera Riket njuter af sin y'.tre handel och följaktligen af det skydd det äger för denna handel, och hvaraf således skall visa sig hvad bidrag livartdera Riket dertill bör lemna.
Denna berättelse upplyser att Norriges frakthandel är betydligare än Sveriges inom Europa, men att deremot Sveriges handel är öfvervägande på de Transatlantiska håfven.
En förändring bör således äga rum i afseende på begge Rikenas bidrag till handelns skyddande.
Norriges bidrag bör nemi. icke upptagas i Svenska budgeten, utan bör ingå till det verk, som kommer att förvalta den gemensamma fonden, det må blifva Convoj-commissariatet eller Commerce-colhm eller något annat embetsverk.
Med Hr Nordensköld instämmer jag i fråga om onyttan och snart sagdt det abderitiska uti alt tillskapa ett nytt embetsverk med 6000 r:drs anslag, under det man sätter det redan befintliga embetsverket på indraga.stat, enär icke ådagalagdt är att det förra embetsverket gjort sig oförtjent af det förtroende detsamma ägt; och om så varit, hade väl i alla fall fråga endast kunnat uppslå om förändring af personal och icke af sjelfva embetsverket.
Det måtte således antingen blifva såsom hittills Convoj-comraissariatet, sam - Den 7 November e. m. mansatt af Svensta och Norrsta medlemmar, som förvalta den gemensamma fonden, eller octså Commerce-collrm, som naturligtvis för sådana mål, som angå Norrige, adjungerar Norrsta ledamöter.
Vidare kan jag icke gilla den inskränkning i Konungens rättighet, som StatsUtsk. har gjort genom bestämda summors anslående till Konungens disposition, i stället för den rättighet
Konungen ägt att disponera utaf fondens tillgångar under vissa förbehåll.
Med de förhållanden, uti hvilka vår utrikes handel för närvar, sig befinner, kan icke på siffran bestämmas hvad som för handelns skyddande erfordras.
I händelse af ett krig i Europa är det af yttersta vigt för Svenska handeln att kunna begagna handelsförmånerna under så neutral flagga som möjligt; men dertill erfordras fonder för beredande af i samma mån säkrare convojer, som osäkerheten tilltager, och i detta afseende äga vi exempel af kloka handelsstater, hvilka bereda sig skydd under gemensam flagga.
Men för sådant ändamål är det nödvändigt, att lill Konungens disposition ställes en större summa än dessa 4^,000 r:dr, som Utsk. tillstyrkt.
Svenska frakthandel har betydligen stigit genom de lyckliga följderna af det förtjenstfull reciprocitets-systemet, som i sednare tider blifvit för våra handelsförhållanden med de flesta länder infördt, och som för Sverige varit så mycket fördelaktigare, som Svenska fartyg i allmänhet kunna utrustas för bättre pris än de flesta andra, och dessutom de med så mycket mera förmån kunna deltaga i returfrakter från de länder, dit de utfört Sveriges tunga exportvaror, till hamnar under vägen, som returvarorna till Sverige i rymd och vigt så föga motsvara exportvarorna.
Detta har, utom allmänna och gemensamma fördelen af reciprocitets-systömet, för Sverige beredt en särskild förmån, hvilken vi otvifvelaktig! äro skyldige den stora tillvext
Svenska handelsflottan under sista åren gjort, och som bragt den till lika höjd sora på den lyckligaste tid, då särdeles gynnande förhållanden understödde dess framsteg.
Det är visserligen så mycket märkvärdigare, att under dessa resultater man i sjelfva Sverige, just från de håll, som eljest yrka frihet i handelsförhållanden, fått höra det starkaste klander emot dessa reprocitetstractater, hvars följder varit för Sverige så välgörande.
Deremot skulle
Sveriges rederier äga ett verkligt skäl till klander, om R.
St. inskränkte tillgångarna för K.
M. att kunna — i händelse af behof — lemna dem det skydd, som erfordrades för att bibehålla dem vid redan ägande fördelar och under ett Europeiskt krig skulle bereda dem nya.
Det vore således oklokt att i detta hänseende binda händerna på Styrelsen.
När frågan förevar angtde åtskilliga nödiga ansedda åtgärder till förbättrad organisation af Svenska consulatet, så föreslog jag, att den för Svenska handeln, särdeles i vissa fall, ganska tryckande lästetals-afgiften till consulerna, den •74 Den y November e. m. enda, som egentligen kan ligga i vägen för Svenska flaggans täflan med andra länders, måtte försvinna, och deremot svarande ersättning af convojen anvisas närvar, consuler, och sedermera af beloppet bildas en fond för fasta löner för de vigtigare consulaten.
Likaledes har jag, när frågan om Öresundska tullen förevar, visat nödvändigheten att organisera consulatet i Helsingör på ernbetsmannafot.
Men för alla dessa behof skulle alla tillgångar saknas, om Utsk:s förslag bifölls.
På aila dessa skäl anhåller jagom återremiss och att dessa anmärkntr malte få medfölja.
Då jag förra gången hade ordet, glömde jag alt erinra om hvad Hr Rosenblad nu nämnt röride otillräckligheten utaf de af Utsk. tillstyrkta 45,000 f:dr för sjöexpeditioner.
Jag kan icke betvifla alt Konungen äger rättighet att begagna convojcassans hela besparing för detta ändamål.
Nästa är kan det blifva behöfligt, att flere örlogsman visa sig i Medelhafvet, och dét är således absolut nödvändigt, alt Regerrn dertill äger medel i händerna.
Convojcassans första upprinnelse grundade sig äfven på den förutsättning, att handeln måtte kunna beredas det stöd och skydd, sorn tinder särskildta förhållanden på olika lider kan erfordras, och som för ändamålet är tillräckligt.
Jag hade derföre trott, att hela den summa, hvarmed Norrige bör bidraga till handelns skyddande, borde, utan atti beräkningen upptagas hos oss, afsältas för att begagnas för sådana ändamål, hvilka måhända snart nog kunna uppstå.
Jag anhåller, att StatsUtsk. äfven ville taga denna omständighet i öfvervägande.
Då jag har mig bekant, att åtminstone ett Stånd beviljat återremiss af detta betänk., så vill jag icke bestrida detsammas återremitterande äfven för detta Stånd, ehuru jag vågar tro, att de hittills gjorda anmärkningarna grunda sig dels på misstag om betänk:s ordalydelse och dels på oriktiga åsigter i sak.
Det är måhända en enda anmärkn., som är nödvändigare, hvilken dock blott rör cn formfråga, som kunnat lättas vid riksstatens uppgörande, i händelse R.
St. bifalla betänk.; den nemi, huruvida hela anslagsbeloppet för de gemensamma unionella utgifterna skola uppföras på Sveriges Rakes stal, och hvad Norrige lemnar anses såsom ersättning till Svenska statsverket.
En hvar torde finna, att förhållandet blir detsamma, antingen man så tillvägagår, eller om Sveriges bidrag upptages endast till belopp, motsvarande dess andel i de förenade Rikenas sjöfart.
Hittills har förhållandet varit mera öfverensstämmande med hvad Utsk. i delta afseende föreslagit, ty Norrige har leranat ett bestämdt bidrag för det hela, så att Norriges tillskott hvarken ökats eller minskats, ehvad Sverige för ändamålet behöft använda större eller mindre belopp.
I öfrigt har man anmärkt, alt man borde skilja de utgifter, som aro gemensamma förde förenade Ri - Den •} November e. ra. i75 lenas handel, från dem, som spécielt angå Sverige.
Detta torde så myckel mindre böra såsom anmärkt). anföras, som det utgör den grundåsigt, hvarpå StatsUtsk. uppställt sitt betänkande.
Utsk. har nemi. icke blott i särskilda columner afskiljt, utan äfven under särskild förvaltning, under särskildta embetsmyndigheters uppsigt ställt alla sådana företag, som enskildt tillhöra Sverige, såsom canalgräfningar och dylikt, och deremot öfverlemna! åt ett af de håda Piikenas embetsman sammansatt verk att taga bestyret med sådana ärenden, som för båda nationerna äro gemensamma.
Man har i Sverige ofia sport klagan deröfver, att Norrige icke vill lemna bidrag, motsvarande
Norrska handels-läsletalet i förhållande till Sveriges bandel; och någon annan billig grund för Norriges vägran att lemna högre bidrag för ändamålet har svårligen kunnat uppgifvas, än den att medlen förvaltades utaf ett embetsverk, som endast för Sverige var skyldigt att redovisa derför.
Visserligen har en Norrman blifvit insatt uti detta embetsverk, men det hindrar ej att detsamma lill sin natur är Svenskt.
Utsk. har föreställt sig, att det vore af vigt att ett embetsverk, så organiseradt som Utsk. föreslagit, finge öfvertaga detta bestyr.
Utsk. har icke föreslagit något namn på detta embetsverk, emedan Utsk. ansett den omständigheten af för liten vigt för att utgöra föremål för Ständernes befattning.
Utsk. har varit öfyerlygadt, alt om R.
Sirs hemställan i öfrigt antogs, skulle Regei:n nog veta all gifva embetsverket ett lämpligt namn.
Ifall dessa åsigter befinnas riktiga, skulle jag tro, att den benämning af abderitisk!, sorn en ledamot gifvit förslaget, med mera skäl kunde tillämpas på klandret uti hans ytlrande.
— Här har äfven blifvit anfördt, att StatsUtsk. tillstyrkt att uppföra Convoj-commissariatets tjenstemän på indragn.stat och att gifva löner åt nya tjenstemän.
Denna förmodan är grundad på en något för hastig genomläsning af betänk., ty Utsk. har tillstyrkt, att en summa af 6,000 r;dr måtte intill nästa riksdag anvisas till K.
M:s disposition för det nya embetsverket, och såsom skäl för detta tillstyrkande anfört, att tjenstemännen i det gamla embetsverket, med undantag af en enda, hafva fullmakter på sina tjenster, hvaraf följer, att någon nedsättning i lönerna icke skulle kunna äga rum på annat sätt, än att de gamla tjenstemännen uppföras på indragn.- stat.
Den andra hufvudsakliga invändningen mot betänk, är den, alt någon reservfond icke skulle finnas disponibel för handelns behof, synnerligast i krigstider.
För min del skulle jag tro, alt det icke vore med en klok statshushållning förenligt att hopsamla fonder för tillfälliga och oförutsedda behof.
För sådana behof äro creditiver vida lämpligare och sådana finnas ju till Regertns disposition.
Om händelserna således skulle göra altSvenska handelns skydd påkallade en ökad beväpnad styrka, skall Styrelsen säkert icke underlåta att i mån af behofvet anlita creditiven, för att, sin pligt lik - Den 7 Novemb«r c. ra. mätigt, lemna Svenska handeln det skydd, som omständigheterna kunna fordra.
Något stöd för öfrigt för förslagets bestridande kan jag icke lemna från det visserligen lyckliga förhållande, att Svenska skeppsfarten i sednare åren tilltagit.
Jag skulle likväl tro, att detta framskridande i sjelfva verket är långt mindre än den värde ledamoten föreställt sig, hvilken plågat sina lungor med alt utskrika detsamma; ty om man erinrar sig den bedröfliga tillbakagång skeppsfarten visat sedan Sveriges sednaste krig, så torde man äfven finna, att det skulle vara högst bedröfligt, om denna tillbakagång framgent blifvit fortsatt, eller slutats med stillastående under den sedermera förflutna långa fredstiden.
Jag har blott velat på förhand lemna dessa upplysningar, utan att derföre bestrida återremiss af betänkandet.
Till svar å hvad Hr von Troil nämnt får jag erinra, att då Utsk. tillstyrker att det för expectance-löner uppförda beloppet skulle uppföras på allm. indragn.staten, så kommer derigenom en kostnad att helt och hållet drabba Sverige, hvilken Norrige äfven borde vidkännas.
Hvad sjelfva embetsverket vidkommer, så ser jag icke behof af att tala om något nytt embetsverk; ty om detsamma skulle bestå af fyra ledamöter, så finnas de nu, i riktig proportion staterna emellan tre Svenska ledamöter och en Norrsk, hvilka ej förverkat förtroendet.
Convoj-commissariatet står nu under Presidenten i Conimerce-colltm; finnes det lämpligare att ställa det under Statsministrarna, så har iag ej något deremot; men då blir der 2:ne Norrmän och fyra Svenskar, hvilket jag ej kan billiga, ty Sverige har 3 millioner och Norrige en, hvilket också visar proportionen i sammansatta embetsverk.
Jag kan emedlertid icke frångå, att det är misshushållning att organisera ett nytt embetsverk och ändra personalen deruti, äfven förutsatt att
Utsk. ej menat att directe ställa dem på indragn.stat.
Jag medgifver alt Hr von Troil har rätt deruti, att StatsUtsk. icke särskildt uppfört nuvar.
Convoj-commissariatets aflöning på särskild indragn.stat, utan sammanblandat den med de 6,51 o r:drna, som föreslås för nya verket.
Då den värde talaren icke bestridt återremiss, skall jag icke upptaga tiden med en ny discussion i ämnet i anleda, af hvad lian i öfrigt anfört, utan blott tillägga, att det öfverskott, som kan uppkomma på Convoj-commissarialets tillgångar, och som Utsk. beräknat till något öfver 107,000 r:dr, hvarmed statsbristsumman skulle minskas, bör betydligen nedsättas genom de vigtiga nya utgifter jag redan förut omnämnt, samt desto mindre tagas i beräkning i afseende på bestämmandet af statsbristsumman, som] utgifterna kunna vara högst betydligen olika för det ena året mot det andra, så att det ena årets behållning kan komma alt helt och hållet medtagas det andra året.
Men skulle likväl något öfverskott - Den 7 November e. m. >77 skritt uppkomma, anser jag bättre att nedsätta procenten af sjelfva convojafgiften i förhållande till Norriges bidrag, än att beräkna ett tillfälligt öfverskott såsom en tillgång, iilian hvaraf statsbristsumrnan skulle kunna minskas.
Jag för livar min anhållan örn återreniiss.
I afseende på sammansättningen af det embetsverk, som skulle efterträda Convoj-cominissariatet, får jag, hvilken, lika med andra talare, anser förmånligast vara att låta det gamla embetsverket fortfara, för min del anmärka mot det nya, att insättande uti underordnade embetsverk af Konungens rådgifvare och af de högsta bland dem, efter min förmodan, är ett bland de största misstag man kan begå i organisationsväg.
Följden af så höga embetsmäns insättande uti underordnade bestyr är vanligen den, att de föga komma alt befatta sig dermed, hindrade af vigtigare göromål.
Deras namn komma således att skydda embetsverket, eller ock få de uppbära klander för åtgärder, hvaruti de ingen del haft.
Man gagnar icke saken, men man skadar de personer, som skola hafva befattningen.
Jag afstyrker derföre denna organisation.
Utsk. har föreslagit, att bidraget till quarantaines-im ätlniugen i Känsö, 2,000 r:dr, skulle uppföras på den hufvudtitel, som kommer att tillhöra Ecclesiastik-depnrlementets föredragning.
Utsk. tyckes icke hafva vetat att emellan de quarantaines-anstalter till förekommande af smittas införande i Riket med handelsfartyg och de quarantainer, hvilka inrättas inrikes till hämmande af farsoter, såsom choleran, är den skilnad, att de förra höra under det departement, som har att göra med utrikes handeln, då deremot de sednare tillhöra Ecclesiastik-departementet.
Det misstag
Utsk. i detta hänseende begått, bör således rättas, så att ifrågavar. anslag må komma att höra under Civii-departementel.
Vidare har Utsk. tillstyrkt, att 4-5>000 ''^i sjöexpeditioner må uppföras på den hufvudtitel, sorn tillhör Utrikes Ministerns föredragning; dock att, när sjöexpeditioner förekomma, special-redovisningen för dertill erforderliga, å berörde anslag anvisade kostnader kommer alt åligga Svenska och Norrska flottornas särskilda administrationer.
Detta sätt att gå tillväga innebär en onödig sammanblandning af anslag för utrikes drender med anslag, som rättare böra hänföras till dem för de båda förenade Rikenas sjömakt.
Om för detta ändamål en bestämd summa anvisas, och användandet deraf tillkommer utrikes departementet, så stå medlen ej säkrare i statsverket för det ena departementets än för det andras läkning.
Då är det väl rättare, att summorna stå för det departementets räkning, under hvilket redogörelsen kommer att äga rum; och denna kan för sjöexpeditionen icke lämpligen tillhöra något annat än Sjöförsvars-departementet. 16 11. 23 Den 7 November e. m.
Det är äfven otjenlig! att till förvaltning af en embetsman, som har en sådan befattning sorn en minister, hänföra någon annan slags penninge-redogörelse, än den honom oundgängligen åligger.
Jag måste således anmärka att fördelningen, såsom ruig synes, är oriktig.
Iallmänhet då man tillstyrker indragning af ett embetsverk, och tillika föreslår att ett annat verk skall öfvertaga göromålen samt anvisar en fond, som i indragn.staten icke är nämnd, hvarå de som innehafva fullmakter skola erhålla arfvoden; så bar man icke noga betänkt hvad som är egentliga föremålet för statsreglering.
Är man missnöjd med förvaltningen af en myndighet, niå man då föreslå rättelsen i instructionen för densamma.
Anser man ett embetsverk bestå af för många eller för få ledamöter, må man då föreslå indragning eller tillökning, men må man icke skapa ökade utgifter på indragn.- stat, när de äro onödiga.
Med den sista välda talaren instämmer jag deruti, att det är oriktigt att göra de högsta einbetsmännen till förvaltande embetsmyndigheter, hufvudsakligen af det skäl, att de i sådan händelse blifva jäfvige att yttra sig, derest ärendet underkastas K. M:s pröfning.
Man har svårt att af detta betänk, inhemta hvarföre Utsk. föreslagit denna half-mesure.
Om man önskar reform i medlens användande, må då StatsUtsk. uppgifva i hvilka delar rättelse är af nöden; men må man derjemte förstå, alt det ingalunda är ändamålsenligt för samhället all Konungens rådgifvare sättas uti en ställning, som hindrar dem att i vissa frågor gifva Konungen råd, så att de utaf ett kommande Const.Utsk. icke kunna ställas till ansvar för felaktiga åtgärder.
Jag instämmer i anhållan om åtei remiss af betänkandet.
Den grundsatsen att Konungens rådgifvare icke böra deltaga i underordnade förvaltningsgrenar äger visserligen i allmänhet sin fullkomliga riktighet.
Utsk. har likväl trott, att undantag kunde någon gång hafva skäl för sig, och alt saken här vore verkställbar, derföre att de åligganden, som det nya embetsvcrket pålades, icke vore af någon hvarken invecklad eller vidlyftig beskaffenhet, bestående hufvudsakligen endast i anordningar af löner till åtskilliga consuler och anordningar i runda summor af medel till sjöexpeditioner.
Redovisningen härför lärer icke kunna vara betydligen mera invecklad än t. ex. redovisningen för cabinetts-cassan, hvilken hittills varit förvaltad af en Konungens rådgifvare, som deraf icke funnit sig jäfvig att i Rådkammaren yttra sig om cabinetts-cassan rörrde ärenden.
Detta var likväl ett negativt skäl.
Det positiva var detta ämnes egna beskalfenhet att innefatta ett unionelt förhållande.
Man hade trott, att den enda personen, som är så till sågandes både Svensk och Norrsk tjensteman, skulle va - Den 7 November e. m. 179 ra sjelfskrifven uti detta verket, och i öfrigt har man trott, altoni Norrska bidraget komme att ökas, och Nori ige i följd deraf komme att ägaj lika mänga ledamöter i embetsverket sorn Sverige, så skulle det vara en lättnad för Brödrafolket, otn del dertill kunde använda embetsman, sorn det i alla fall måste underhålla i Sveriges hufvudstad.
N-'o 337 återremitterades.
Till pröfning företogs Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekou.Ulsktns den 7 och 14 sisth October på bordet lagda betänk.
N:o 44) atig:de dispositions- och jordägande-rutten till de s. k. kyrkohemmanet) i Halland.
Delta mål är ett utaf dem, som den sednare tiden förekommit vid hvarje riksdag.
Jag har vid 1829 års riksdag b i träd l
Hr Rosenblad att tala mot samma grundsats, som den Stats- och Ekon.Utsk.m tio fiarnstadt.
Jag har såsom föredragande hos , Konungen afstyrkt bifall å den framställning, som Ständerne gjorde vid i834 års riksdag.
Jag har i Const.Utsk. blifvit anmäld till entledigande efter 107 §:n Reg.Ftn för den delaktighet jag sålunda haft i detta måls behandling.
Detta är således ett af de mål, ål hvilka jag haft full anledn. att egna en närmare uppmärksamhet, hvarföre det äfven torde tillåtas mig att derå fästa detta Stånds.
Uti Halland finnas 212 större och mindre lägenheter, hvilka innefattas under namn af kyrkohemman.
Tvistefrågan är nu den, huruvida dessa lägenheter äro Kronans eller kyrkornas.
Huru har denna fråga uppkommit sedan Halland i 200 år, eller allt ifrån freden i Brömsebro år 1645, lydt linder Sveriges Krona, och sedan hemmanen under tiden afven varit af kyrkorna begagnade?
Jo, det hände sig, alt år 1823 uppkom håga huruvida hemmanet Lyngåkra var Kronans eller kyrkans. K. M. resolverade den ig Augusti s. å., att hemmanet var Kronans. i8i5 förekom enahanda fråga om andia hälften af samma hemman.
K. M. afgjorde den 2g Mars samma år : att det var ett kyrkohemman, trien förklarade tillika, allden förra resolutionens stridighet med deu sednare härledde sig derifrån, att de handlingar,, hvarpå sednare beslutet hufvudsakligen sig grundade, icke varit företedda eller kända då första beslutet fattades.
De handlingar, sorn i detta beslut åberopas, äro hufvudsakligen Lunds landabok af i56g, innehållande en förteckning på kyrkornas jord inom Lunds stift, jemväl i Halland, hvilken bland annat innehåller: ”Doininium utöfver alla föreskrifna thessa kyrkogårdar häfver K. M.”
Men denna bok är icke uuderskrifveu och har följaktligen icke kunnat anses såsom en gilllig handling.
Dernäst finnas en jordebok öfver Halland, upprättad året efter lieden i Brömsebro eller 1646, hvilken upptager landskapets hemman och lägenheter, sä - i8o Den 7 November e. m. dana de befunnos vid Hallands återgång under Sveriges Krona.
Denna jordebok, uti hvilken förevar, lägenheter äro upptagne såsom kyrkohemman, äger all den gilltighet som en officiel hand ling kan hafva.
A andia sidan anföresratl de så kallade kyrkohemmanet!, dels varit indelta t. ex. under Skånska Adelsfanan, och dels förlänia åt Grefve Lilje och andra adelsmän, samt slutligen att vissa af dem blifvit köpta till frälse af Adr.
Tripp och derigenom kunna räknas till de s. k.