Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, i anledning af återremtss al Utskottets Betänkande N:o 75, öfver motion angående giltigheten af Kongl. Brefven den 7 Juni 1733 och den 24- Januari 1740, i fråga om handräcknings meddelande för barns befordrande till dopet.
Yällofliga Borgare-Ståndet har tili Utskottet återremitterat berörda betänkande; men sorn detsamma är bifallet af de tre öfriga Riks-SStånden och i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, torde något vidare utlåtande i anledning af återremissen icke erfordras; hvilket Utskottet härmed får för Vällofliga Borgare-Ståndet vördsamt anmäla.
Stockholm den 6 November 1863. Lag-Utskottets Memorial JW 83. 9 ,JW S3.
Ank. till Bxp -Utsk. den 6 Nov. 1863, kl. 3 e. m.
Memorial, i anledning af åierremiss af Utskottets Betänkande N:o 72, öfver motion om ändring af 2 och 3 §§ i 5 Kap.
Kyrkolagen.
Berörda Betänkande har blifvit af Väll ollila Borgare-Ståndet till Utskottet åtcrremitteradt; men då de tre öfriga Riks-Ständen bifallit samma Betänkande; och i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, lärer något vidare utlåtande i anledning af äterremissen icke erfordras: hvilket Utskottet härmed får för Vällofliga Borgare-Ståndet vördsamt anmäla.
Stockholm den 6 November 1868.
Brot. 1802 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 35 Hält.
Rättel ser Lag-Utskottets Betänkande N:o 57.
Sid. 3 rad.
16 nedifr. står: gjort — läs: „ 4 „ 14 uppifr. „ ligger — „ „ 4 „ 13 nedifr. ,, sådne — „ „ 4 „ 8 „ „ betvingar — „ „ 6 „ 16 uppifr. „ hordom —• „ gjordt lägger sådane betingar svordom STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863. Lag-Utskottets Memorial N:o 84. 1 &:o 84.
Ani. tili Exp.-Uuk. den 12 Nov. 1863, kl. 1 e. tu.
Memorial, med votering s-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 76, angående de olika beslut, som hos Riks-Stånden fattats i fråga om Utskottets Betänkande N:o 69, öfver motioner om arfsrätt för oäkta barn.
Sedan vid förehafvande af Utskottets nyssnämnda Betänkande N:o 69, hvarigenom Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att, för sin del, besluta en författning, angående oäkta barns arfsrätt, af innehåll, samma betänkande närmare utvisar, samtliga Riks-Stånden fattat så väl från Utskottets förslag som sinsemellan skiljaktiga beslut; så hade, i anledning häraf, Utskottet i dess Utlåtande N:o 76 hemställt, att i öfverensstämmelse med Borgare-Ståndets mening Rikets Ständer, för sin del, måtte, de tre öfriga Riks-Stånden med frångående af sina redan fattade beslut, antaga en författning, angående oäkta barns arfsrätt, af följande innehåll: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken finnes stadgadt derom, att barn. som äro aliade i lönskaläge, utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i för— budna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, lorordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder lika med äkta barn.» Borgare- och Bonde-Stånden hafva bifallit denna hemställan, hvaremot Ridder skapet och Adeln samt Preste-Ståndet afslagit densamma och förklarat sig vidblifva sina förra, här nedan omförmälda beslut.
Då emellertid genom samtliga Riks-Ståndens beslut ändring åsyftas i nuvarande lagstiftning, angående oäkta barns arfsrätt, har frågan derom kommit i det skick, att den icke kan förfalla, utan måste, jemlikt 73 § i Riksdags-ordningen, afgöras genom omröstning i Förstärkt Lag-Utskott; och får för sådant ändamål Utskottet för Rikets Ständer vördsamt framställa: a) för votering om kontraproposition i den slutliga omröstningen följande Voterings-proposition:
Den, Sorn vill, att till kontraproposition vid den blifvande hufvudvoteritl-* gen antages Ridderskapet och Adelns beslut, att den ifrågastäilda författa ningen, angående oäkta barns arfsrätt, skall erhålla denna lydelse: Bih. till R.
Prof. 1862 * 1863. 7 Samt. 1 Afd. 36 Haft. Lag-Ut*kottet> Memorial N:o 84 »Med ändring af livad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro aliade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat nrf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, alt oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, derest hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar,» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer att till kontraproposition i hufvudvoteringen att antagas Preste-Ståndets beslut, att omförmälda författning skall lyda sålunda: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro aliade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnss, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, lika med äkta barn, i all af henne förvärfd egendom, lös och fast, äfvensom i ärfda lösören.» b) för den slutliga omröstningen denna Voterings-proposition:
Den, som vill, att Rikets Ständer skola, för sin del, i enlighet med Borgare- och Bonde-Ståndens beslut, antaga en författning, angående oäkt8 barns arfsrätt, aT följande innehåll: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro silade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder lika med äkta barn,» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva antagit: 1:sta alternativet:
Ridderskapet och Adelns beslut; 2:dra alternativet: Preste-Ståndets beslut.
Lag-Utskottets Utlåtande N'o 85, 3 ]¥:« 85.
Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Nov. 1863, Ll. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar och Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 68, om närmare bestämmelse af sättet att vinna inteckning för nyttjanderätt till fast egendom.
Uti berörda betänkande hade Utskottet, med anledning af en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, tillstyrkt Rikets Ständer att, för sin del, besluta en författning af innehåll, att, då inteckning söktes för beståndet af afhandling om nyttjanderätt till hus eller jord å landet på viss tid eller på lifstid, eller af sådan handling, hvari den, som å annan öfverlåtit sin eganderätt till fast egendom å landet, dervid blifvit förbehållen nyttjanderätt till större eller mindre del af samma egendom eller afkomst deraf, samma grunder skulle tillämpas, som i Kongl. Förordningen, angående inteckning i fast egendom, den 13 Juli 1818 voro föreskrifna i afseende å inteckning af skuldebref och andra fordringshandlingar, så att den sökta inteckningen ej finge beviljas, så vida ej dels upplåtaren i afhandlingen samtyckt, att inteckning måtte ske, och afhandlingen vore af vittnen bestyrkt eller i annat fall upplåtaren blifvit öfver ansökningen hörd, dels ock upplåtarens eganderätt till jorden, hvarifrån upplåtelsen skett, vore styrkt.
Denna Utskottets hemställan är icke af något Riks-Stånd bifallen.
Preste- och Bonde Stånden hafva i stället antagit följande i Herr Lcmchens emot Utskottets betänkande afgifna reservation intagna förslag till författning: »Inteckning till säkerhet för beståndet af afhandling om besittnings- eller nyttjanderätt till hus eller jord å landet eller för undantagsförmåner, som vid försäljning af fast egendom å landet blifvit betingade, må ej beviljas, derest icke afhandlingen är af två personer bevittnad och uppiåtarens lagliga åtkomst till egendomen blifvit styrkt.»
De öfriga två Riks-Stånden åter hafva till förnyad behandling af Utskottet återförvisat frågan.
Men äfven inom dessa
Stånd har flertalet af de ledamöter, som yttrat sig, förordat antagande af Herr Lemchens omförmälda förslag, ehuru med en eller annan förändring, Så har det blifvit yrkadt, att detta förslag måtte erhålla en sådan 4 Lag-Utskottet.i Utlåtande N:o 85. lydelse, att inteckning, äfven om upplåtelsehandlingen icke vore af tvä personer bevittnad, kunde beviljas i händelse upplåtaren, vid Rätten tillstädes, medgåfve inteckningen; att i (orslaget borde inflyta, att om upplåteisehandlingen ej vore af två personer bevittnad, egaren till fastigheten skulle öfver ansökningen höras; att efter ordet »upplåtarens» måtte införas orden: »eller, der egendomen till annan egare öfvergått, dennes rättsinnehafvare»; att förslaget måtte erhålla detta tillägg: »och att lian ännu innehar densamma»; samt slutligen att de i förslaget förekommande orden »lagliga åtkomst», måtte utbytas emot ordet »eganderätt»; hvarförutan blifvit anmärkt, att den föreslagna författningen borde ega tillämplighet jemväl å fastighet i stad.
Med afseende å hvad sålunda förekommit har Utskottet ansett Herr Lemchens, af Preste- och Bonde-Stånden antagna författningsförslag böra läggas till hufvudsaklig grund för det förslag till sammanjemkning af de olika meningarne, Utskottet jemlikt 73 § i Riksdags-ordningen har att afgifva.
Enligt det förra fordras för intecknings beviljande, att icke allenast upplåtarens eganderätt eller, med andra ord, hans lagliga åtkomst till egendomen, utan ock upplåtelsehandlingens rigtighet blifver styrkt; och bestämmes, i sistnämnda hänseende, att handlingen skall vara af två personer bevittnad.
Då emellertid handlingens rigtighet kan styrkas jemväl genom upplåtarens eget erkännande eller annan laga bevisning, torde bestämmelse derom, att, derest afhandlingen icke är af två personer bevittnad, upplåtaren skall öfver ansökningen höras, böra i författningen införas.
Men att, när upplåtaren är död eller annars af en eller annan anledning icke kan i frågan höras, hans rättsinnehafvare eller annars den, som för honom eger tala, skall i stället höras, är en så uppenbar följd of de enklaste reglor för lagskipningen, att något uttryckligt stadgande derom icke lärer erfordras; likasom och då, enligt Utskottets tanke, någon misstydning af det i förslaget förekommande uttrycket: »lagliga åtkomst», icke är att befara, Utskottet anser de härvid framställda anmärkningarne icke förtjena afseende.
I öfrigt finner Utskottet den framställda anmärkningen derom, att den ifrågavarande författningen borde ega tillämplighet på faslighet jemväl i stad, vara förtjent af särdeles uppmärksamhet.
Då nemligen i Kongl.
Förordningen den 21 December 1857 rörande sättet för och verkan af intecknande af aftal om nyttjanderätt till fa stighet i stad hänvisas till hvad angående inteckning af sådan afhandling om jord å landet finnes stadgadt, torde, ehuru den motion, som ligger till grund för Utskottets förra betänkande, afser endast fast egendom å landet, konseqvensen likväl fordra, att jemväl i förevarande hänseende, som just angår sättet för intecknings beviljande, enahanda stadgande bör gälla för fastighet i stad, som på landet.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, för sin del, måtte, Preste- och Bonde-Stånden med frångående af sina redan fattade beslut, antaga en författning af följande innehåll: Lag-Utskottets Utlåtande N:o 86. 5 »Inteckning, som sökes till säkerhet för beståndet af lifstidsstädja eller undantagsaftal eller annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom, må ej beviljas, derest icke dels afliandlingen är af två personer bevittnad eller i annat fall upplåtaren blifvit hörd, dels ock upplåtarens lagliga åtkomst till egendomen blifvit styrkt.» Stockholm den 12 November 1863.
M:o §6.
Arik. till Exp.-Utsk. den 12 Nov. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar och Biks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 39, öfver motioner om förändrad lagstiftning angående förvaltning af omyndigs egendom, äfvensom kontrollen derå.
Uti berörda betänkande hade Utskottet ej mindre hemställt, att Rikets Ständer, för sin del, måtte, med upphäfvande af Kongl.
Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, besluta en författning i ämnet af det innehåll betänkandet utvisar, än äfven ufstvrkt bifall till motioner om dels meddelande af föreskrift, att omyndigs medel, der de icke voro nedlagda i fastighet, skulle göras jfruktbärande genom säkra inteckningars belånande eller inköp af Statsverkets eller andra med Kongl.
Maj:ts faststallelsejjförsedda inrättningars obligationer, som å inköpspriset lemnade minst 41 procent årlig afkastning, men att, derest beloppet vore så ringa, att det icke lämpligen kunde på ena eller andra sättet placeras,* det måtte insättas i någon af Kongl. Maj:t sanktionerad sparbank, dels om skyldighet för förmyndaren att hvart tredje år lägga den behållna räntan till kapitalet, och dels om bestämmande i lag af en viss procent af den omyndiges inkomster såsom arfvode åt förmyndaren.
Hvad nu först angår den del af Betänkandet, hvarigenom
Utskottet afstyrkt bifall till nvssomförmälda motioner, har deooa del väl blifvit till Utskottet af Borgare - Lag-Utikottett Utlåtande N:o 86.
Ståndet återremitterad; mcnpjdå densamma är af de tre öfriga Riks-Stånden bifallen, och i frågor af förevarande beskaffenhet, tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, lärer berörda återremiss icke kunna^till något vidare utlåtande af Utskottet föranleda ; hvilket härmed för Välloöiga Borgare-Ståndet vördsamt anmäles.
Beträffande åter Utskottets betänkande i öfrigt, liar detsamma blifvit afslaget af Höglodiga Ridderskapet och Alein, bifallet§af Hedervärda Bonde-Ståndet samt till Utskottet återremitteradt af Högvördiga Preste-Ståndet och Yällofliga Borgare-Ståndet.
Under de diskussioner, som inom de två sistnämnda Stånden i frågan egt rum, hafva jemväl ganska skiljaktiga åsigter^blifvit framställda.
Så har flertalet af de ledamöter af Preste-Ståndet, som yttrat sig i frågan, äfvensom en eller annan ledamot af Borgare-Ståndet ansett någon förändring i nu gällande lagstiftning icke för det närvarande bera vidtagas, och förthy yrkat ogillande af det ufaf Utskottet framlagda förslaget.
Dettas antagande ovilkorligen har endast förordats af två talare inom PresteStåndet, men vilkorligen af åtskilliga ledamöter inom Borgare-Ståndet för den händelse nemligen, att ett lagförslag, lämpligt att bana vägen för förmyndarekammare-institutionen, icke kunde åvägabringas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den af Herr Carlén afgifna motion, hvarför Utskottet i dess förra betänkande redogjort.
En ledamot har yrkat bifall till samma motion, med iakttagande att de gode män, hvilka hade tillsyn å förmynderskap, skulle åligga att, med ledning af uppgifter al domare och presterskap, socknevis upprätta förteckningar å förmynderskap, att gode männen icke skulle hos domaren göra annan anmälan, än sådan, som vore föranledd af anmärkning emot förmyndares räkning, att det borde utsättas, huru domaren hade att i hvarje särskild händelse förfara, samt attlgode männen skulle kontrolleras af kommunen.
Härförutan är emot Utskottets förslag, utom åtskilliga anmärkningar, som egentligen endast afse sjelfva redaktionen, j vordet af särskilda ledamöter erinradt, att icke gode männen i den ort, der förmyndaren bor, utan der den omyndige har sitt hemvist, borde åligga att granska förmyndarens redogörelseräkning; att föreskrift borde lemnäs derom, att gode männen hade åliggande och rättighet att, för upprättande af de anbefallda förteckningarne öfver förmynderskap, hos presterskapet i församlingen uttaga bevis om de till församlingen hörande omyndige; att domrarne borde hafva skyldighet att endast en gång för hvarje år till gode männen lemna uppgift på entledigade och förordnade förmyndare äfvensom på deras myndlingar; att alla förmyndare, utan undantag, borde vara skyldige att för de af dem för omyndige innehafvande medel ställa säkerhet; att föreskriften om skyldighet för förmyndare att ställa dylik säkerhet borde utesiutas och ersättas med ett stadgande af innehåll, att domaren egde att, utan förmyndarens hörande, skilja honom från förmynderskapet, om omständigheterna dertill föranledde; samt att, genom Utskottets förslag, domaren fått sig ålagd en ofta omöjlig korrespondens och gode männen betungats med ökadt besvär. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 86.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, har Utskottet funnit de i frågan uttalade meningar sinsemellan så stridiga, att någon sammanjemkning deraf icke utan de största svårigheter låter sig verkställas; hvadan oell då Ridderskapet och Adeln afslagit
Utskottets betänkande i denna del och jemväl flere ledamöter inom de öfriga Stånden yttrat sig i samma syftning under förmälan, hurusom den författning, i hvilken förändring nu blifvit yrkad, vore så ny och opröfvad, att någon tillförlitlig erfarenhet ännu icke kunnat vinnas om behöfligheten af de föreslagna förändringarne, Utskottet får vördsamt hemställa, att förevarande fråga måtte få för denna riksdag förfalla.
Stockholm den 12 November 1865.
Rumstedt, iö63.
Lag-Utskottets Memorial N:o 87. 1 M:o 8».
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Nov. 1863, kl. 11 f. m.
Memorial, med voterings-propositioner i anledning af de olika beslut, RiksStånden fattat vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 80, öfver gjorda anmärkningar och Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i anledning af Utskottets Betänkande N:o 57, rörande motion om förändring af Kongl.
Förordningen, angående vissa före skrifter till kyrkotuktens uppehållande, den 4 Maj 1855.
Uti berörda Betänkande N:o 57 hade, med föranledande af en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt motion om ändring i 1855 års omförmälda förordning, Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte, i sammanhang med antagande af ny Strafflag, för sin del besluta en författning af detta innehåll: »Med ändring af hvad i Kongl.
Förordningen angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande, den 4 Maj 1855, är stadgadt, förordnas, som följer:
Har medlem af Svenska kyrkan gjort sig skyldig till straff, för det han hädat Gud, eller lastat eller gäckat Guds heliga ord eller sakramenten, eller för gäckeri af gudstjensten, eller för våld, svordom, oljud eller annan förargelse under gudstjenst, eller för mord, dråp eller rån, då dödsstraff ej derå följer, eller för barnamod, mened, äktenskapsbrott, våld eller smädeord emot föräldrar, eller stöld, eller har han för förfalskning, bedrägeri, falsk angifvelse, otukt eller mordbrand blifvit till straffarbete dömd; och kommer han efter utståndet straff åter, då skall kyrkoherden i församlingen eller den, som dennes ställe företräder, med honom om hans själs bästa samtala och, der han finner sig kunna nattvardens bruk honom tillstädja, sådant hos kyrkorådet anmäla; Skolande denna författning tillämpas i de deri upptagna fall, då straff blifvit efter den nya Strafflagen ådömdt.» Ridderskapet och Adeln hade till detta förslag lemnat bifall; hvaremot PresteStåndet, för sin del, med ändring af 1855 års förordning, antagit en författning i ämnet af den lydelse, här nedan förmäles, samt Borgare- och Bonde-Ståndet, på grund af gjorda anmärkningar, återförvisat frågan till ytterligare behandling af Utskottet.
Prat. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 37 Höft. 2 Lag-Utskottets Memorial N:o 87.
Med anledning af hvad sålunda förekommit, hade Utskottet i dess Utlåtande N:o 80 hemställt, att Rikets Ständer måtte, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet med frångående af sina redan fattade beslut, för sin del, i sammanhang med antagande af den nya Strafflagen besluta en författning, hvarigenom, med ändring af 1855 års förordning och 71 § i Kongl. Förordningen, angående mord, dråp och annan misshandel, den 29 Januari 1861, förordnades, att medlem af Svenska kyrkan, som gjort sig skyldig till straff för något af de i Utskottets förra förslag uppräknade brott, ej finge af den heliga nattvarden komma i åtnjutande, innan han af sin själasörjare i närvaro af två eller tre bland församlingens medlemmar, dem själasörjaren tillkallade, låtit sig enskildt skriftas och aflösas på sätt särskildt föreskrifvet vore.
Vid förehafvande af detta Utlåtande, hafva skiljaktiga beslut fattats af Riks-Stånden i så måtto, som Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet vidhållit sina förut fattade beslut, Rorgare-Ståndet afslagit Utlåtandet och Bonde-Ståndet, lika med Ridderskapet och Adeln godkänt hvad Utskottet i Betänkandet N:o 57 tillstyrkt.
Då nu tre Riks-Stånd, Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-Stånden, för sin del, beslutat förändring i nu gällande lagstiftning angående kyrkotuktens uppehållande, och frågan följaktligen torde hafva kommit i det skick, att den icke kan förfalla, utan måste, jemlikt 73 § i Riksdags-ordningen, genom omröstning i Förstärkt Lag-Utskott afgöras, får för sådant ändamål Utskottet härmed för Rikets Ständer vördsamt framställa a) för votering om kontraproposition i den slutliga omröstningen denna Voterings-proposition:
Den, som vill, att till kontraproposition i hufvudvoteringen skall antagas Preste-Ståndets beslut, lydande sålunda: »Med ändring af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande, förordnas, som följer:
Medlem af Svenska kyrkan, som gjort sig skyldig till straff, för det han hädat Gud, eller lastat eller gäckat Guds heliga ord eller sakramenten, eller för gäckeri af gudstjensten, eller för våld, svordom, oljud eller annan förargelse i kyrka under gudstjenst eller annorstädes, der gudstjenst hålles, eller för mord, dråp eller rån, då dödsstraff derå ej följer, för barnamord, stöld, äktenskapsbrott, blodskam eller lägersmål i förbjudna leder, eller för våld mot föräldrar; så ock den, som begått lönskaläge eller gått drucken eller oskriftad till nattvarden, eller sedan han af presten, enligt kyrkoordningen, blifvit varnad att derifrån sig afhålla, må ej af den heliga nattvarden komma i åtnjutande, innan han eller hon af sin själasörjare, i närvaro af två eiler tre bland församlingens medlemmar, dem själasörjaren tillkallar, låtit sig enskildt skriftas och aflösas, på sätt särskildt föreskrifvet är;» röstar Ja; Lag-Utskottets Memorial N:o 87.
Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, har till kontraproposition i hufvudvoteringen blifvit, i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, antaget afslag å Lag-Utskottets ifrågavarande Utlåtande N:o 80. 6) för den slutliga omröstningen följande Voterings-proposit ion:
Den, som vill, att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets mening, för sin del, i sammanhang med antagande af ny Strafflag, besluta en författning af detta inuehåll: »Med ändring af hvad i Kongl. Förordningen, angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande, den 4 Maj 185S, är stadgadt, förordnas, som följer:
Har medlem af Svenska kyrkan gjort sig skyldig till straff, för det han hädat Gud, eller lastat eller gäckat
Guds heliga ord eller sakramenten, eller för gäckeri af gudstjensten, eller för våld, svordom, oljud eller annan förargelse under gudstjenst, eller för mord, dråp eller rån, då dödsstraff ej derå följer, eller för barnamord, mened, äktenskapsbrott, våld eller smädeord emot föräldrar, eller stöld, eller har han för Förfalskning, bedrägeri, falsk angifvelse, otukt eller mordbrand blifvit till straffarbete dömd; och kommer han, efter utståndet straff, åter, då skall kyrkoherden i församlingen eller den, som dennes ställe företräder, med honom om hans själs bästa samtala och, der han finner sig kunna nattvardens bruk honom tillstädja, sådant hos kyrkorådet anmäla; Skolande denna författning tillämpas i de deri upptagna fall, då straff blifvit efter den nya Strafflagen ådömdt;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva antagit Usta alternativet: Preste-Ståndets beslut; '£:dra alternativet: Borgare-Ståndets beslut.
Stockholm den 16 November 1863. fiBs» fel; ';•'>! «arfris Stockholm, tryckt hos Sam.
Rumstedt, 1863. adia\ i -llij monod Haiis ?.b ,!!,] sioa bvltiri i ; Ujls::-d Lag-Utskottets Memorial JW 88.
1 Kio 88.
Ank. till Exp.-Utsk. den SO Not. 1865, kl tS midd.
Memorial, angående verkställda omröstningar t Förstärkt Lagutskott, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående åtskilliga lagfrågor.
Sedan Rikets Ständer godkänt nedanomförmälda i dels Lag-Utskottets