Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta erbjudande stod äfven på papperet ända till är 1848, då ännu icke mer än tvenue Hypolheksföreningar voro bildade, nemi. i Skåne och Östergöthland, hvilka hvar för sig hade fått kreditiv.
Sä snart emedlertid flere Hypolheksföreningar år 1847 blifvit inrättade, och således behofvet yppats att erhålla de utlofvade kreditiven, sä indroge R.
St. år 1848 del dittills på Banken afsätta belopp för dylika kreditiv ål dessa inrättningar.
Deraf har följt, att Hypotheksföreningarnc, som, sedan de en gång blifvit bildade, icke kunde gå tillbaka, utan mäste gå framåt, icke hade någon annan resurs för att trygga sill bestånd, än att taga utländska lån.
Örn man således icke anser del vara rätt alt förlagen lagas utifrån, ulan alt del är bättre att de lagas inom landet, så, på del icke.
Hypotheksföreningarne skola fortfarande behöfva uptaga sina lån utrikes, vore det utan tvifvel välberäknadi, all för dem underlätta möjligheten alt göra uplåning inom landet.
Frän Statens sida kan en sådan förmån icke lämpligare beredas, än genom beviljandet af kreditiv, serdeles om man tager i betraktande det gagn och den nylla, som medelst ringa belopp kan åstadkommas.
Jag vill icke besvära med upläsandet af de skäl, som blifvit anförde af flere bland reservanlerne, såsom Hr Mannerskantz och andra; utan jag ber ali fä öfvergå till det förslag, som jag ämnar framställa.
Jag anhåller nemi. om Hr Gr:n o. Landtims propos. derå, alt R. o. Ad. ville, med underkännande af Utsk:s förslag i 28 punkten, besluta, att ett belopp af 1,000,000 R:dr b:ko må å R.
Surs Bank anslås till kreditiv åt de i Riket inrättade och med behörigen sanktionerade reglementen försedda Hypolheksföreningar, och det på de vilkor, sora i min motion, pag. 27 af ötsk:s Betänk. finnas upgifue, likväl med den ändring, att, då det i lista punkten står, ”ali 300,000 R:dr må vara det maximi-belopp, som skall kunna någon Förening, såsom kreditiv beviljas”, delta belopp må nedsättas till 200,000 R:dr.
Vidare heter del i 6:te punkten, ”att Bankofullmäklige må ega, att kreditiven till större eller mindre del upsäga, derest Bankens säkerhet skulle sådant fordra; börande i dylikt fall, det lill inbetalning npsagda beloppet vara Banken godtgjordt, sednast inom 9 månader derefter.”
Jag anhåller att äfven härnti få göra den ändring, att i st. f. 9 månader betalningsterminen må bestämmas till 6 månader.
Ä del nu af mig framställda förslaget, anhåller jag vördsamt om Hr Gr. o. Landtnäs propos.
Såsom af Betänk, synes, har jag reservprat mig mot det beslut, BankoUtsk. i denna punkt fattat, nemi. all afstyrka bifall lill alla de motioner, som blifvit väckta, ang:de Den 17 Junie. m. 257 angtde beviljande af kreditiv åt Hypotheksföreningarne.
Jag hyser den öfveitygelsen att en Bank icke bättre kan använda sina penningar, än att begagna dem till utlåning i form af kreditiv, serdeles åt sådana inrättningar, som de ifrågavande Hypotheksföreningarne, hvilka äro stiftade för att uphjelpa landets vigtigaste näringar.
Raab i hans förslag, att R. o. Ad. ville, med underkännande af BankoUtsk:s tillstyrkande i denna del, bifalla att ett kreditiv af 1,000,000 R:dr b:ko, må på R.
St:rs Bank anslås åt Hypotheksföreningarne, och jag gillar äfven de förändringar, som Frilen nu föreslagit i sin primitiva till Utsk. inlemnade motion.
Jag anser nemi. dessa förändringar nödvändiga, emedan f. n. ingen enda af de nu befintliga Hypotheksföreningarne är försedd med af Konungen fastställdt reglemente.
Det är af vigt för Hypotheksföreningarne att ega en sådan fond, som ett kreditiv att draga på; deremot är det icke serdeles vigtigt, att de dem lemnade kreditiven äro mycket stora, blott man derigenom sätter dem i tillfälle, att, när de behöfva penningar, utgifva obligationer på upsägning inom landet.
Min öfvertygelse är, att med ett kreditiv af 1,000,000 R:dr b:ko, kunna Hypotheksföreuingarne släppa ut obligationer till ett belopp af möjligtvis tio gånger så mycket, och derigenom förminska sin utländska skuld.
Det är detta mål, till hvilket jeg tror all man bör sträfva, och jag tror äfven, alt det till en del kan vinnas derigenom, att man beviljar
Hypotheksföreningarne kreditiv-rätt på Riksbanken.
Likväl skulle jag förmoda, att för att förekomma, hvad som egentligen var orsaken dertill, att denna kreditiv-rätt vid 1846 års
Riksdag indrogs, nemi. att en Hypotheksförening möjligen skulle kunna begagna sitt kreditiv sålunda, att den toge ut penningar ur Banken, för att dermed drifva diskont-rörelse, att, säger jag, för att förekomma detta missbruk, hvarigenom ändamålet med kreditivens beviljande helt och hållet skulle förfelas, det måhända vore helsosamt om det stadgande infördes, att den Hypotheksförening, som undfår ett dylikt kreditiv, skall afsäga sig all rätt alt diskontera.
Vi veta att ullåningsprincipen mot borgen, af flere bland våra Hypotheksföreningar blifvit begagnad, och för vissa bland dem har det varit en ren nödvändighet, när de nemi., vid inhändigandet af de utländska lånen, erhållit dem i stora summor, och icke genast kunnat utlåna dem för det ändamål, hvartill de varit afsedde, då de följaktligen varit nödsakade, att under tiden drifva en så beskaffad lånerörelse mot borgen.
Men här finnas äfven Hypotheksföreningar, som hafva fortsatt denna utlåning mot namn, äfven sedan man haft anledn. förmoda, att de haft tillräcklig tid att placera sina penningar, såsom med Hypotheksföreningarnes ändamål öfverensslämmer.
Dessa Hypotheksföreningar, som kanske äro de till antalet fleste, fortfara ännu med en sådan rörelse.
Det är denna rörelse, som jag tror icke bör npmunlras.
Den är för Hypotheksföreningarne alldeles främmande, och utgör en bankrörelse, som redan förut finnes i vårt land, och hvilken icke lärer kunna skiljas från R.
St:rs Bank, så länge densamma befattar sig med sådan rörelse.
Alt emellertid utsträcka 8 H. 17 2 58 Den 17 Junie. m. detta stadgande, äfven till sådana penninge-anstalter, hvilka icke hafva samma ändamål, som Hypotheksföreningarne, torde icke vara skäl.
Jag tror derföre, att till de vilkor Frih.
Raab föreslagit äfven bör läggas det, att Hypotheksförening, för erhållande af kreditiv-rätt på R.
St:rs Bank, icke får befatta sig med utlåning mot namn.
För öfrigt anhåller jag om bifall till Frih.
Jag är i det mesta förekommen af den siste värde talaren, och anhåller att med honom få förena mig.
Det är otvifvelaktigt, att Hypotheksföreningarne, genom saknaden af en ständig, för dem disponibel penningetillgång, blifvit, i icke obetydlig mån, tvingade att söka sig utländska lån.
Det är gifvet, att här i Sverige, der man i allmänhet icke är van vid handel med, å långifvarens sida, oupsägbara obligationer, det skall vara förenadt med stora svårigheter för en Hypotheksförening, att röra sig uteslutande med inhemska obligationer, emedan det kan hända, att en massa af dessa obligationer på en gång upsägas, och Hypotheksföreningen sålunda råkar i svårighet att inlösa dem.
Synnerligast visar sig denna svårighet, om Hypotheksföreningarne vilja hushålla på räntan, hvilket de naturligtvis alltid måste göra, och, för att kunna få obligationerna löpande med en lägre ränta, minska npsägningstiden.
Alla dessa för Hypotheksföreningarne svåra olägenheter minskas tvifvelsutan om de hafva krediliv-rätt i R.
St:rs Bank, och sålunda ega en ständigt disponibel penningetillgång.
Väl har man deremot anfört, att den tid Hypotheksföreningarne hade sådan kreditiv-rätt sig medgifven, begagnades den icke serdeles tnycket.
Vid närmare betraktande finnér man likväl, att fördelen för Hypotheksföreningarne af ifrågavar:de rätt mindre ligger deruti, att de begagna sig deraf, än i medvetandet att ega en sådan tillgång vid förefallande behof.
Det är således alldeles icke sagdt alt, derföre att Hypotheksföreningarne icke serdeles mycket begagnade sig af sin rätt i detta hänseende den liden de egde sådan, den likväl icke för dem var af ganska betydlig nytta.
Om man beviljar
Hypotheksföreningarne kreditiv-rätt å R.
St:rs Bank, skola dessa inrättningar komma i tillfälle, alt i icke så obetydlig mån uptaga penningar inom landet, samt dymedelst afbetala en måhända ganska ansenlig del af sin utländska skuld.
Det är dessutom så väl för Banken tjenligt, som för krediten i allmänhet nyttigt, att fonder, som förut icke varit begagnade, och hvilka för den skuld, ehuru beräknade i sedelslocken, i sjelfva verket icke varit utelöpande genom att användas till ifrågavaride kreditiv, komma till nytta.
Likväl anser jag det af Frih.
Tersmeden föreslagna vilkor vara ganska nyttigt.
Icke allenast de Hypolheksföreningar, som före 1848 hade kreditiv-rätt på Banken, begagnade denna rätt för att ytterligare utlåna i diskonlväg de penningar, som af dem lyftades, för att sålunda derå göra någon räntevinst; utan hypolheksföreningar hafva äfven, och det i stor skala, bedrifvit diskontrörelse med sina från utlandet uplänta penningar, hvilket skett icke blott då dessa penningar först inkomma, utan äfven sedermera.
För att nu komma nr denna belägenhet och en rörelse, som Den 17 Juni e. m. 259 i alla afseenden är förkastelse värd, i synnerhet när den utöfvas af Hypotheksföreningarne, återstår f. n. icke något bättre medel, än att göra det för dessa föreningar förmånligare, att icke drifva en dylik rörelse, och det så att de, så fort sig göra låter, komma att uphöra dermed.
Ett stort steg är naturligtvis taget, i och med det stadgande, att Hypoteksförening, så snart den upbör med diskontrörelse, får kreditiv-rält, hvilken deremot icke kommer föreningen lill godo, så snart föreningen befattar sig med diskontrörelse.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag att få förena mig i den begärda propos:n om beviljande af kreditiv-rält för Hypotheksföreningarne, pä sätt, och med de vilkor Frih.
Raab föreslagit, men dock med det af Frih.
Tersmeden framställda tillägg, all de icke få befatta sig med utlåning mot namn-säkerhet.
Jag har, för min del, ingenting emot denna utvägs begagnande, dels för att lätta Hypotheksföreningarnes verksamhet, dels till förekommande deraf, att de öka den utländska skuld, hvilken de redan ådragit sig.
När Bankens tillgångar blifvit så medtagna för hvarjehanda ändamål, att de BankoUlsk:s ledamöter, som reserverat sig, icke hafva sett någon annan utväg, att få penningar, än att hänvisa till den bankovinst, som inflyter för näslk. år, så hemställer jag lill R. o. Ad. om det vore klokt att fatta ett sådant beslut. R.
St. hafva hittills varit ense dérom, att ej på förhand förfoga om Bankens vinst, utan bespara henne till att begagnas vid en kommande Riksdag.
Jag tror icke heller vi böra afvika från denna grundsats, åtminstone icke utan alt dessförinnan hafva hört BankoUtsIcs tanka.
Några talare hafva redan oraförmält, hvilka missbruk hittills ägt rum inom Hypotheksföreningarne, och i anledn. deraf hafva vilkor fästats vid de beslut, som Frih. Raab, och Frih.
Tersmeden tillstyrkt.
Om än alla dessa vilkor iakttagas, torde ännu några andra dock böra tilläggas, eller ock blifva rättelser och jemkningar nödiga i de redan föreslagne.
Månne icke dessa derföre borde pröfvas af BankoUtsk. innan Stånden afgöra saken.
Stånd härutinnan fatta skiljaktiga beslut, hvilka måhända afvika från R. o.
Ad:s, så blifver det svårt att sammanjemka meningarne.
Enhet kan lättare åstadkommas, om frågan förut behandlas af BankoUtsk.
Att R. o. Ad. åtminstone iakttoge detta försigtighetsmått skulle jag önska; hvarföre jag hemställer, att Ståndet måtte återremittera i fråga var :dc punkt.
Ehuru jag, för min del, anser mig kunna tillstyrka kreditivs beviljande åt Hypotheksföreningarne, skulle jag likväl för ingen del vilja göra det, så vida jag icke trodde, att medel skulle tagas pä annat håll, än å den blifvande Bankovinslen.
Jag anser nemi., lika med den siste värde talaren, att utvägen att anticipera på denna vinst, aldrig under andra än högst nödvändiga förhållanden bör tillgripas.
Men då R. o. Ad., på Utsk:s förslag, tillstyrkt, att belåning på guld och silfver skall uphöra, och då det derjemte blifvit föreslaget, att 200,000 17* 260 Den 17 Juni e. m.
R:dr på diskontrörelsen skola indragas, samt man dessutom tager i betraktande, alt, om npp- och afskrifnings-rörelsen kommer i gång, Banken derigenom inom kort tid säkert skall erhålla ganska betydliga tillgångar, så är jag öfvertygad att, utan att tillgripa den blifvande Bankovinsten, Hypotheksföreningarne ganska väl kunna få det föreslagna kreditivet.
Jag skulle för öfrigt, för min del, icke hafva något emot, att den ifrågavarrde punkten återremitterades, så vida jag nemi. ansåg någonting serskildt derigenom vionas.
Ty jag föreställer mig, att, om R. o. Ad. beslutar bifall till hvad Frihme Raab och Tersmeden föreslagit, och detta beslut komme att inom Utsk. behandlas gemensamt med åtskilliga derifrån afvikande meningar, som i de andra Stånden gjort sig gällande, så blefve Utsk. derigenom satt i tillfälle, att taga dem i öfvervägande, alldeles som om Utsk. hade fått en återremiss.
På grund häraf tror jag, att det är skäl, att nu bifalla nämnde
Unis förslag och, på de af dem upgifne vilkor, bevilja Hypotheksföreningarne ett kreditiv å Riksbanken af 1,000,000 R:dr b:ko.
Till det förslag jag haft äran framställa, har ett tillägg blifvit yrkadt af Frih. Tersmeden, och understöd! af flere talare.
Detta tillägg innehåller, alt de Hypotheksföreningar, som bedrifva låne-rörelse på namn icke skola erhålla kreditiv, och om de redan erhållit det, bör kreditivrätten genast uphöra, så framt de utöfva nämnde rörelse.
Jag bar ingenting att invända mot sjelfva grundtanken i berörde tillägg; men jag ber likväl att få uplysa, det den Hypoteksförening, hvars rörelse jag närmast känner, nemi.
Smålands, aldrig gjort till någon hufvudsak att drifva diskont-rörelse.
Men det förhåller sig emellertid så, alt när en Hypoteksförening drager in en större summa på en gång, (ty den kan icke mottaga 100,000 R:dr i sender, utan måste taga ett större belopp), så är det klart, att den får ett öfverskott, hvilket icke kan ligga ofruktbart, utan måste under tiden utlånas, och denna utlåning har vanligtvis skett mot namn.
Men om kreditiv beviljas, ligger deruti det säkraste medlet att förekomma den klandrade namn-utlåningen.
Hypotheksföreningarne skola icke då behöfva att uptaga utländska lån, hvilket jag också hoppas, alt de icke hädanefter skola göra, åtminstone ej i samma stora skala som hittills.
Vid sådant förhållande, anser jag det icke vara vådligt, att ett sådant förbud stadgas, så framt det icke affattas i sådana ordalag, att Hypoteksföreningen betages möjligheten att, ifall en inkommen lånehandling befinnes i något mindre väsendtligt afseende felaktig, utlemna penningarne mot namn på någon kortare tid, till dess rättelse i det felaktiga hinner verkställas.
Jag tror derföre, att man bör vara försigtig i ordställningen, på det man icke måtte hindra en sådan slags åtgärd, som här omförmälts, och hvilken i sjellva verket icke är någon diskont-rörelse.
I afseende på Smålands Hypoteksförening, ber jag att få uplysa, dels att den icke någonsin utlånat penningar mot högre ränta än 5 proc., dels att dylika lån aldrig lemnats åt någon annan än den, som i föreningen antecknat sig såsom delegare för alltid, hvar - Den 17 Juni e. m. 261 igenom således föreningen blifvit godlgjord, enär dessa lån sedermera blifvit öfverflyttade lill fastighetslån.
Hr von Hartraansdorffs yrkande om återremiss, instämmer jag i hufvudsaken med Hr Mannerskantz.
Jag tror nemi. att en återremiss blott skulle förorsaka tidsutdrägt, och då man af Betänk, ser, att frågans öde blott berott af en rösts pluralitet inom Utsk., så kan man vara ganska förvissad, att den derstädes varit tillräckligt ventilerad, och icke vidare behöfver någon fortsatt pröfning.
Jag anser det således icke vala skäl, att efter 8 månaders sammanvaro söka genom en återremiss fördröja ärendernas gång; ty om den ordställning R. o. Ad. antager icke öfverensstämmer med hvad de andra Stånden besluta, så kan sådant rättas.
Angelägnast är, att man kommer öfverens i sjelfva hufvudsaken.
Slutligen ber jag, att få framställa följande förslag till redaktion af det tillägg, Frih.
Tersmeden föreslagit: ”Att för Hypotheksförening, som utlemnar andra lån på namn, än tillfälliga förskott till delegare i föreningen, sora inlemna! handlingar för erhållande af lån emot inteckning, kreditivet genast varder upsagdt.”
Det är med verklig glädje jag förnummit, att alla de talare, som hittills yttrat sig, insett vigten deraf, att Hypotheksföreningarne ega kreditiv-rätt på Banken, och jag skulle tro, att ingen tidpunkt kan vara lämpligare för ett sådant medgifvande, än just nu, då R. o. Ad. på f. m. beslutal minska Bankens förlagslån mot pant af metaller från 3 till 2 milhr R:dr, och således just derigenom den summa erhållits, som Frih.
Raab föreslagit, att användas som kreditiv ät Hypotheksföreningarne.
Tersmeden yttrat, anser jag det vara af högsta vigt, att en sådan inskränkning göres, som af dem blifvit föreslagen.
Jag har emellertid icke så fullständigt kunnat upfatta det redaktionsförslag, Frih.
Raab nyss upläst, att jag derom kan yttra mig; men jag förmodar likväl, att något dylikt kommer att af Ståndet bestämmas, och det synes derföre vara bäst att R. o. Ad. genast fattar sitt beslut, emedan man då, vid de följande punkterna, vet huru mycket man har att disponera.
Skulle punkten endast återremitteras, så innebär en sådan åtgärd icke något så bestämdt, som om Ståndet redan hade afgjort frågan.
Jag har dessutom anledn. förmoda, att i åtminstone ett af de andra Stånden ett likartadt beslut kommer att fattas.
Skulle i afseende på dessa besluts ordalydelse någon skiljaktighet upstå, så kommer alltid BankoUtsk., att, så snart det genom prot.-utdr. fått del deraf, sältas i tillfälle att för de andra Stånden framlägga "det jemkningsförslag, som kan befmnas bäst.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag bifall till det af Frih.
Raab väckta förslag, med det tillägg, som antingen Gr.
Lagerbjelke eller Frih.
Tersmeden framställt; viljande jag för öfrigt icke inlåta mig i bedömande af sjelfva redactionen.
Raab här gjorda förslag, tror jag icke vara behöfligt; ty om ett sådant förhållande inträffar, 262 Den 17 Juni e. m. att en Hypoteksförening har öfverflöd på penningar, derigenom att den nyss indragit ett från utlandet uplaget lån, sä behöfves ju icke något kreditiv; och om
Hypoteksföreningen vid ett dylikt tillfälle nödgas uliana penningar mot endast namnsäkerhet, sä är den enda påföljden deraf, att föreningen under tiden förlorar sin kreditiv-rätt.
När föreningen sedermera återkommit i sitt så att säga normal-förhällande, så alt hon icke vidare befattar sig med utlåning mot namn, då kan hon återfå sin kreditivrått; och det heror då på föreningen sjelf att afgöra hvad sorn kan vara fördelaktigast, antingen att pä förenämnde sätt utlåna de influtne penningarne och dymedelst förlora sin kreditiv-rätt, eller att använda penningarne till upköp af andra räntebärande papper eller dylikt, och såmedelst bibehålla kreditiv-rätten.
Raabs förslag skulle verkliga missbruk kunna npkomma.
Om nemi. enl. detta förslag, en diskoutrörelse i allmänhet icke skulle kunna af Hypotheksförening drifvas, utan att vara åtföljd af inteckningshandlingar, sä visar sig likväl, att om en Hypotheksförening verkligen vill drifva en sådan rörelse, emot hvad dess eget ändamål bjuder, samt eludera det af Frih.
Raab föreslagna stadgandet, vore sådant uppenbarligen ganska lätt derigenom, att Hypotheksföreningen föreskref, att då en person ville taga ett lån, skulle lian förete inteckningshandlingar, hvarefter och under föregifvande att man inväntade komplettering af dessa handlingar, hvilka kunde vara af huru eländig beskaffenhet som helst, diskont-lån utlemnades under namn af förskott; och då hade man genast diskontrörelsen i gång.
Jag tror fördenskull, att det är nödvändigt alt stadga som ett vilkor för de Hypolheksföreningar som vilja af kreditiv-rätt sig begagna, alt de icke få idka lånerörelse mot blott namnsäkerhet.
Ändamålet med det stadgande, som jag föreslagit att införas i det beslut, R. o. Ad., enl. hvad jag hoppas, nu skall fatta, har varit att förhindra, det Hypotheksföreningar, under den tid, som åtgår för att komplettera inkomne ofullständiga lånehandlingar, må kunna mot endast namnsäkerhet utlåna penningar; och jag tror att, med den redaction Frih Raab föreslagit, detta stadgande skall befinnas tillräckligt för att förekomma en så beskaffad diskoutrörelse.
Hr von Hartmansdorff har begärt punktens återremitterande af flere skäl; men, bland andra, äfven af det, att han ansåg, det man icke bör anticipera på Bankens blifvande vinst för en kommande Riksdag.
Deruti instämmer jag med Hr von Hartmansdorff; men af hans yttrande för öfrigt synes det, som om han vid detta tillfälle, liksom i f. m. helt och hållet fästat sig vid Professor Agardhs reservation.
Mia mening är ingalunda, att det. föreslagna kredilivet skall anvisas på någon blifvande bankovinst; utan att det må tagas af-de öfverskott, som genom R. o. Ad:s och, sorn jag hoppas, äfven R.
St:s beslut skola upkomma.
Jag har nemi. ansett att en del af dessa tillgångar böra användas just till detta ändamål, och icke lill det som BankoUlsk. i slutet af sitt Betänk, föreslagit.
Lagerbjelke har sagt, att de Hypotheksföreningar, som hafva Den 17 Juni e. m. 263 mera penningar, än de kunna begagna, behöfva icke kreditiv.
Detta är ganska riktigt och särdeles tillämpligt för deö Hypotheksförening, som tagit ett utländskt lån till högre belopp, än den för ögonblicket eller för längre eller kortare tid kan behöfva.
Jag anser derföre att en sådan diskontrörelse icke bör ega rum, eller, rättare sagdt, att en Hypolheksföreoing icke bör erhålla kreditivrält, så framt den utöfvar dylik rörelse.
Men att förhindra en Hypotheksförening, att, mot namnsäkerhet, utlemna penningar till en person, som anmält sig till erhållande af Hypothekslån, anser jag icke vara lämpligt, emedan man derigenom tvingar föreningen alt göra en nödvändig ränteförlust.
På grund af de skäl jag nu haft äran anföra, anser jag alt man i detta hänseende icke bör gå längre, än Frih.
Då redan så många le damöter talat för medgifvande af kreditivrält åt Hypotheksföreningarne, så torde det vara utan ändamål, alt upträda deremot.
Det är likväl min öfvertygelse, att kreditivrätt å Ranken icke bör beviljas dessa föreningar.
Krediliver böra beviljas till understöd åt verkliga industri-företag och till upmuntrande af industrien inom landet, och jag kan icke inse, alt Hypotheksföreningarne kunna betraktas såsom härmed sammanhängande anstalter.
De äro nemi. enl. min öfvertygelse, föreningar mellan jordegare att på gemensam säkerhet skaffa sig lån för billigt pris, eller, rättare sagdt, för att skaffa sig sådana lån, genom hvilka de icke riskera alt få de lån, som de nu innehafva, upsagde, och sålunda möjligen blifva urslåndsalte att göra face för sina skulder.
Om hvar och en inom Riket hade ograverad egendom, skulle aldrig Hypotheksföreningaf behöfva upkomma; men deremot komma understöd alltid att erfordras för industrien och näringarne i allmänhet, dit jag naturligtvis äfven räknar jordbruket.
Ständerna vilja bevilja kreditiv, så böra dessa lemnäs direkte åt jordbruksidkare och icke åt sådana associationer, hvilka egentligen drifva bankrörelse.
— Men, som jag nyss nämnde, det lärer väl icke tjena lill någonting att här yrka bifall till Ulsk:s Betänk.
Vid sådant förhållande vill jag icke motsätta mig pluralitetens mening, men blott på de vilkor, som blifvit ifrågasatta; och ora frågan är, att nu på stående fot upgöra förslag till stadgande för dylika kreditivers beviljande, så anser jag att de icke böra lemnäs åt andra Bypotheksföreningar, än dem, som röra sig med Svenska obligationer; ty kreditivrätt på Banken bör väl icke lemnäs för att understödja dessa föreningars utländska låneoperatiouer, hvarföre jag också anser att man, till hvad som förut blifvit föreslaget, äfven bör lägga ett så lydande stadgande: ”att kreditiv endast beviljas sådana Hypotheksföreningar, hvilka inom landet upluna penningar för att användas till län ät delegarne, och att beloppet af dessa krediliver skall bestämmas i förhållande till de utelöpande obligationerna.'
Det här ifrågasatta stadgandet, att kreditiv icke skall beviljas, derest en Hypotheksförening drefve diskontrörelse, anser jag ganska rigtigt; men om ett sådant stadgande finnes eller icke, tror jag på 264 Den 17 Juni e. m, det hela göra detsamma.