Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här hemställes först om ej tiotalet kunde få försvinna, för att undgå den beskyllning för ojämnhet 1 princip, som Den 22 Junti e. m. kunde stödjas på utan orsak antagna ojemn» ziffertal.
För det andra hafva i dag, om jag ej mins orätt, i den antagna Bevillningsbör* ordningen 200 Riksdaler blifvit, i stället för 300 Riksdaler, bestämda såsom den minsta summa af löner, pensioner &c. hvarföre
Ber vilining erlägges
Man torde således böra sätta 200 i siället för 310, och i sammanhang dermed längre ner ett capital af 3 333 Riksdaler 16 sk i stället för 5,500 Riksdaler.
Vidare hemställes om icke förslaget att pröfva den bestämda inkomsten antingen genom Debetsedlar, eller genom uppvisande af en Revers på 5.500 Riksdaler så vida är olämpligt, att det något för lätt kan eluderas; med 5 eller ö reverser till Sedelhafvaren kan man ju lå in hela Ridderskapet och Adeln, äfven under de första upprops-dagarna, då det är största trequtncen af dem, som uttaga pollett ter.
Jag ser ingen annan utväg, att försäkra hvar revers om biott en representant, än att stadga, det under hela Riksdagen de uppvisade rever3erne skulle i RiddarhusArchivet förvaras, men detta har ock sina olägenheter.
Det synes derföre vara bäst, att ensamt hålla sig vid
Debetsedlarne
Man skulle väl kunna säga i sådant lall, att man uteslutit alla dem, som äga blott cipitaler; detta vore då visserligen en för Capitalisterna obehaglig följd af en BevillningsFörordning, sorn icke låter skatternas tyngd drabba dem
Men med den princip, hvarpå denna 1 § i Utskottets Betänkande grundar sig, att nemligen endast de skattande bör skattlägga, är alldeles enligt att Den 22 Junti e. m. 425 när Låntagaren är Statens Commissionair att uttaga Långifvarens Bevillning, och får tills vidare vara utgifvare derutaf, bör han äfven utöfva Långifvarens representations-rätt, och Långifvaren äga att hålla sig till honom för hans yttranden och satser med lika framgång, som han håller sig till Långifvaren för dess bevillning.
Den andra §, föreslår, att hädanefter ingen förmyndare må få gifva Fullmagt; deruti instämmer jag med Utskottet; det skulle förekomma den händelsen , sorn man någon gång sett inträffa, att alltför unga barn äga Fullmägtige härstädes.
Emot den tredje §., att en Fullmägtig bör vara 5 år förståndigare än en Caput, skulle jag väl hafva något att erinra, om det ej kunde anses egennyttigt af mig, att tala emot en punkt, som, om den antages, förhindrar mig sjelf, att vid nästa Riksdag, ifall den ej skulle blifva Lagtima, som synes otroligt, deltaga i Ridderskapets och Adeina öfverläggningar.
Vidare föreslås correctiver emot Riksdags* mäns bortresa från Riksdagen.
Jag medger gerna, att jag ej rätt för6tår Utskottets mening; det synes mig, som om någon stridighet vöre emellan de särskilta förslagen.
Man skulle kunna af redactionen draga den följd, att man ej på den aldraminsta tid hnge lemna Staden utan tillåtelse.
Det vore något hårdt, till exempel för en Läkare, som hade patienter 426 Den 22 Junit e. m. på Landet ikring Riksdagsorten-, för en annan menniska, sorn någon gång kunde vilja fara ut på e*t värdshus utom Staden i ett sällskap af glada vänner, att för hvarje sådan resa behöfva begära LandtMarskalkens och Ståndets tillstånd, samt förete laggiltiga orsaker
Jag för min del tror, att man derigenom säkerligen komme att kunna göra aamärkninöar emot nästan alia Riddarhu:ets Ledamöter, åtminstone alla sorn man önskade chicanera
Det synes mig således, att man åtminstone borde utsätta tn tid al t. ex. 8 dagar, eller förloppet af 3 plenidagar, under hvilken man utan tillåtelse finge resa ur Staden.
Vidare ber jag att få anmärka något emot sjelfva principen.
Stadgandet är mycket passande för de Stånd, hvilkas Ledamöter hafva ari voden, men vi måste hålla oss sjelfva, och dertill förslår sannerligen i Stockholm 310 Riksdaler icke länge.
Detta skulle kunna leda till den följd, att en aflägse boende Landtman icke skulle komma till den Riksdag, som han ej ansåg vara af alltför stor vigt, endast af dea orsak, att han i händelse omständigheter, hvilka icke blefvo ansedde såsom laga förfall, tvungo honom, att resa hem , lätt kunde få se sin represenrationsrätt för nästa Riksdag för, tärd, på samma gång som dess 310 Riksdaler, Detf är väl ett ( orrectiv föreslaget, nemligen att vid slutet af Riksdagen Ståndet skulle yttra sig, om de Riksdagsmän, som felat, derföre skulle straffas eller ej.
Vid en barmhertig
Riksdag skulle detta troligtvis leda dertill, att hela stadgandet blcf utan följd5 men vid en annan, Den 22 Junti e. m. då parti_«ndan vore liflig, skull? det kunna -gifva ett mycket menligare resultat
Då, efter min tanka, man troligen ska’1 Kunna göra ami märkningar af denna att emot nästan hvar Riksdagsman, emedan ingen lär finnas, som under loppet af en lång Riksdag ej någon gång låckats utom tullen utan tillåtelse, ser jag häruti en anledning till möjlighet för det i sista dagarne af Riksdagen rådande partiet, att, då få äro uppe, utesluta sina förr.ämsta motståndaie från nästa Riksdag, och detta synes mig till och med högst b. tänkeligt.
Sista pmgraphen omtalar Bänkmännen.
Öf ver sjelfva saken kan jag ej yttra mig, såsom den der har föga Riksdags-mrfarenhet, Och blott af ett slags val ätt, men då man vid törra Riksdagen antog, att Bänkmännen skulle borttagas, synes man först b ira föisöka frukten af detta beslut, innan man flux griper sig an med att ändra det.
På alla dessa skäl anhåller j*ig om återremiss.
Friherre Cederström, "Jacob".
RiddarhusUtskottet har afgifvit förslag till en förändrad representation för Ridderskapet och Adeln.
Jag kan ej med Ut6kottet instämma i den öfvertygelse, att en sådan förändring 6kulle vara behöflig och allraminsf, att den, skiljd frän den öfriga NationalRepr^sentationen, skulle nu hos Ridderskapet och Adeln företagas- Jag tror, att Utskottet snarare bordt tillstyrka, att 428 Den 22 Junti e. m. en slik förändring åtmindsfone mätte uppskjutas, intill dess en förändring i Svenska folkets representation i allmänhet vid Riksdagar blifvit verkställd.
Med denna åsigt af Utskottets Betänkande i det hela, vill jag lik* väl göra några erindringar vid vissa delar deraf, hvilka synts mig dels sakna grundlighet, dels sins imellan stå i motsägelse.
Jag kan ej dölja min förundran deröfver, att A* delsmän icke vid lika ålder skulle få tillgodonjuta Representationsrätt å Riddarhuset, utan den sorn vore Caput, vid 25 år, och Ättemän först vid 30 år.
Ett sådant stadgande syneg mig icke vara på något giltigt skäl grundadt; ty jag kan ej tro, att man är förnuftigare vid 25 års ålder, för det att man är Caput.
Vidare har Utskottet föreslagit, att ingen annan än hufvudman sjelf, då han kommit till myndige år, må äga rättighet till annan Riddersman öfverlåta sjn representationsrätt.
Jag kan ej instämma häri, och jag kan ej finna det rättvist, att betaga en förmyndare för en omyndig Adelsman, som är Caput, rättigheten, att så väl i denna del, som i öfrige den omyndige röi rande angelägenheter, handla å hans vägnar.
Uti förslaget har jemväl influtit några reglementariska detailler, hvilka ej höra till repre-j sentationen.
Deribland vill jag nämna stad-, gandet om Riksdagsmäns permitterande vid Riksdagar.
Jag anser det vara alldeles en omöjlighet, att förbjuda medlemmar af detta Stånd, att icke utan i vissa af Utskottet uppgifne händelser få resa från Riksdagar.
Ett sådant stadgande skulle^till sina följder nästan Den 22 Junti t. m. 429 vara detsamma som att förbjuda dem att kom2 ma till en Riksdag, ty den, som icke får något arfvode för det han densamma bivistar, måste rätta den tid han der kan uppehålla sig efter sina tillgångar och öfriga enskilta omständigheter, och jag finner den redan nu gällande föreskriften, att Utskotts Ledamot icke får utan särskilt tillstånd resa från Riksdagsorten, vara sträng nog.
Hvad åter angår Bänkmäns afskaffande, så finner jag det vara nog tidigt, att derom nu införa något stadgan, de i RiddarhusOrdningen, då det förslag, sorn af Ridderskapet och Adeln bifölls vid 1815 års Riksdag, ännu icke blifvit vid denna anmält till Kongl. Maj:ts Sanction, ehuru jag fullkomligen instämmer med Utskottet deri, att valet af 25 Electorer och 13 Suppleanter, verksiälldt directe af Ståndet vid början af en Riksdag, då man ännu ej lärt känna sina Ståndsbröder, är i högsta måtto OtjeHigt, och man kan döma efter valet till Ledamöter i den så kallade Nämnden, hvilket vid denna Riks, dag påstod nära ett dygn, huru besvärligt ett sådant Eiectorsval skulle vara.
För min del finner iag förevarande
Betänkaode icke vara af något särdeles interesse, och får derföre hemställa, om icke en återremiss deraf må, anses öfverflödig, samt Betänkandet i stället helt och hållet afslås.
Grefve De le Gardie, lacob:
Utan att vilja ingå i särskild pröfning af de flere Utskottets förslag, ehuru jag personligen gillar lå af dera, får jag hemställa, om de sista dagarne af en 43° Den 22 Junit e. m.
Riksdag, då så mångn ledamöter redan är© bortresta, det är lån peligt att till' pröfning fö* retaga en så vigtig fråga sorn den förevarande.
Jag skulle således önska, att hela frågaa måtte uppskjutas till nästa Riksdag, då man med mera lätthet och bestämdhet kan densam*; ma afgöra.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Grefve De la Gardie, men jag får tillägga, att, då Utskottet haft så kort tid att utarbeta sitt förslag, tinner jag det icke vara underligt, att detsamma blif-i vit ofulU ändigt.
För min del är j>g af den tanka, att Ridde skapet och Adeln ej bör uppskjuta förändringen i sin repres-ntafon, i afbidan på den A lmänna Representationsfrågans utgång, uran att på sätt Utskottet yttrat, en möjlighet till en sådan förändring vid början af nästa Riksdag bör beredas
För mig är hoppet örn en allmän förändrad .representation så aflägse, att jig icke tror Ridderskapet och Adeln böra intilldess uppskjuta en förbättring i sin egen representation En del af Utskottets åsigter kan jag iike annat än gilla, såsom att man bör äga någun gifven inkomst tor att kunna vara Representant, och jemväl vara kommen bil mogen ålder, men att föreskrifva någon obkhet i ålder för den, som är bufvadman för egen slägt, och den, sorn efter fullmagt sitter för en annan, hvilka båda hafva samma talan atf föra finner jag högst olämpligt.
Om hela denna håga uppskjutes till nästa Riksdag, anser jag att då blifvande
Den 22 Juni: e. m. 431 Riddarhusutskott genast bör företaga detta vigtiga ämne, pä det att Riddersknpet och Adeln efter ett noga öfvervägande vid samma Riksdag må kunna fatta sitt beslut, och i min tanka är detta det enda sätt, att kunna bereda en allmän representationsförändring.
Herr Munck eif Rosensköld, Eberhard:
Då jag instämmer med de Herrar, som urskulda ofullkomligheten i Utskottets förslag, i anseende till den korta tiden, gäller det likväl ej i frågan om Bänkmännen.
Uppå min motion beslöts vid förra Riksdagen, att desamma skulle upphöra, och en förändrad redaction i detta alseende blef då också uppgjord, hvilken allt ifrån början af denna Riksdag varit under Utskottets granskning, och för min del anhåller jag, att denna fråga icke måtte, i sammanhang med Utskottets öfriga förslag, uppskjuta» till nästa Riksdag.
Hvad Friherre Cederström nu anfört för Bänkmännens bibehållande vederJägges bäst af hans yttrande i samma ämne vid förra Riksdagen.
Herr Munck af Rosenschiöld uppläste derefter ett anförande af Friherre Cederström till Ridderskapets och Adelns Protocoil för den 3 Augusti 1815; hvarefter Herr Munck af Rosenskjöld utlät sig: i detta yttrande instämmer jag, och anhåller att Rid-J derskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt, i afseende å Bänkmännens afskaffande, vid för* ra Riksdagen fattade beslut; 433 Vin 22 Junii e. m Friherre Hjerta, Fredrik:
Då jag, i afse-i ende å hufvudsaken, instämmer uti de flere anmärkningar, som blifvit emot RiddarhusUtskottets Betänkande framställde, anser jag öfverflödigt, att derföre upprepa några skäl.
I öfrigt anhåller jag, att, på sätt Grefve De la Gardie redan föreslagit, Betänkandet må helt och hållet hvila till nästa Riksdag.
Hindrad alt öfvervara RiddarhusUtskottets' ötverläggningar den dag, då Utskottet 6tadgade sin mening i de ämnen, hvarom det nu förevarande Betänkandet handlar, är det nu första gången jag äger tillfälle att deröfver yttra mina tankar.
Jag instämmer alldeles deruti, att denna fråga må ytterligare uppskjutas, men då icke destomindre så mycket deröfver redan blifvit taladt, anhåller jag äfven tå framställa den åsigt, hvarutur jag betraktat ämnet.
Jag kan för min del aldrig tro, att en förändring uti Ridderskapets och Adelns representation, så att rättigheten dertill skulle kunna biifva beroende af större eller mindre förmögenhet, kan bestå med bibehållande af Adelskapets i Sve. rige från börj&n ursprungligen ärftliga, och till alla efterkommande af en i Adelig värdighet upphöjd lika öfvergående, natur, samt de derpå grundade Adeliga privilegierne.
Uti 12 Riksdagsordningen är väl det sätt, hvarj på Adeln skall infinna sig och representera® vid Riksdagar, hänskjutit till stadgande i Riddarhu&Ordningen; men der står tillika, att den-.
Den 22 Junii t. m. 433 denna Riddarhusordning bör vara, i öfverens stämmelse med Grundlagarne, författad.
Särskildta privilegier hafva enligt »14 § RegeringsFormen, samma helgd som Grund-, lagarne, 32 § i Adeliga privilegierne innehåller, att om någon Svensk Adelsman flyttat utrikes, häfver han och hans efterkommande, sorn utrikes äro, förverkat säte och stämma bland Ridderskapet och Adeln.
Deraf synes mig följa, att så länge han förblir här i Riket, måtte han äga qvar denna rätt till säte och stämma; och rättigheten att möjligen kunna få deltaga i Rikets Ständers öfverläggningat utgör också nu mera det hufvudsakliga privilegium en Svensk Adelsman äger, så länge han den ej i laglig ordning förverkat, och äger på samma grund, som sjelfva Adelskapet, endast och allenast eenotn födselns rätt, icke derföre att han tillika besitter mer eller mindre förmögenhet.
Så länge fattigdom ej kan blifva ansedd sorn brott, kan den ej betaga medfödda rättigheter af denna art.
Skulle någon förändring i Ridderskapets och Adelng representation anses oundgänglig, skulle man i synnerhet finna behöfligt att inskränka Ledamöternes antal på Riddarhuset, f ehuru jag föt min del åtminstone ej för närvarande finnér någon nödvändighet deraf) så är onekligen ett gemensamt val och gemensam valbarhet bland alla Adelsmän, det enda sätt som kan bestå med principen för Svenska Adelskapets natur.
Det är bekant, att Svenska Adelns uppkomst härleder sig från Adeliga Rusttjensten eller Ridd. 0. Ad.
Afd. 28. 434 Den 2 a Junit e. m. •Frälset.
Deltagande deri berättigade fordons hvar och en till delagtighet i FrälseStåndets privilegier.
Till de första sammankomster, der Konungarne med Adeln öfverlade, och hvilka man oftast finner utsatte särskilt lör hvart Landskap, vid tillfälle af de årliga mönstringar^ ne med FrälseRytteriet, infann sig hvar Frälseman, och Adelns Representation var således ursprungligen mangrann.
När Gustaf II Adolph gaf Adeln Riddarhus och Riddarhusordning, bibehölls deruti Också detta mangranna infinnande till Riksdagarne af hela Adeln, men han fördeldte den efter härstamningen i Ätter, så att alla, som hade samma namn eller samma vapen, skulletillhöra en Ätt, och hvarje Ätt, vare sig starkare eller svagare, blott utgöra en nummer; och äga en röst.
Sedan således all
Adel in^ funnit sig vid Riksdagens början, skulle hvar Ätt inom sig välja sin hufvudman, eller den som skulle föra Ättens talan, de öfriga fingo likväl ändå alltid vara med vid öfverläggningarne, ehuru icke deltaga deri.
Fanns inom Ätten ingen till hufvudman skicklig, fick äfvenledes genom val Fullmägtig antagas af annan Ätt.
Sedan under den så kallade frihetstiden, och i de stadgar, som då utkommo, fixerades detta val af hufvudman till den äldsta af Ätten; då uppkom den nuvarande Capitis-rättigheten, samt rätten endast för hufvudman att sätta Fullmägtig.
Då Gustaf III upplifvade Gusfaf Adolphs Riddarhusordning, fann han omöjligheten deraf, att äfvenledes Den 23 Juna e. m. 43& upplifva det stadgande deri, att Adelö, mangrannt tillstädeskommen i början af Riksdagen, skulle välja Fulimägtig för hvarje Ätt, utan förklarade, det Ridderskapet och Adeln nu mera, genomen gång för alla anstäldt val, bestämt den äldste af äldsta grenen i en viss ordning efter hvarannan till Ättens hufvudman j rättigheten att sätta Fulimägtig bibehölls, men ej uteslu-i tande för hufvudmannen, utan till dess förordd nande skulle hela Ätten genom val bidragaOm nu, genom upphäfvande af alla dessa i sig; sjelf arbitraira stadganden, man ville åter bringa saken i dess ursprungliga skick, sådant sona det var före 1626, och, då den mangrann» öfverläggningen nu ej mera lärer kunna anses •verkställbar, antaga något annat fördelningssätt af AdelsStåndet, än det i Åtter, som då antogs, och förena något visst antal Adelsmän, efter boningsstället, eller hvad annan princip som kunde finnas lämpelig till en afdelning eller valförsamling, ©Iler hvad man ville kalla det, och låta dessa sins emellan utse en Fulimägtig, så skulle Ridderskapets och Adelns Ledamöter blifva då så många, som dylika afdelningar funnos, och det första Ståndets representationssätt blifva i det närmaste analogt med de öfrige Ståndens, så att hvarje Adelsman kunde, blott för det han är Adelsman, både välja och väljas till Riksdagsman, liksom hvarje Präst, Borgare eller Bonde, för det han är ettdera deraf.
Det är likväl ännu troligen för tidigt, att i denna del vidtaga någon slags förändring, utan torde vara bäst att låta hela frågan hvila.
Något hinder derföre bör icke 436
Den 22 Junii e. m. eller kunna uppstå deraf, att Utskottet i detta Betänkande äfvenledes nämnt -om Bankmän* *y derom blir ytterligare tillfälle att öfverlägga och fatta beslut, då det förslag till förändrad Redaction af Riddarhusordning, som Utskottet uppgjordt, och nu snart lärer blifva Ingifvit, kommer under granskning.
Deruti 5r, jemlikt Ridderskapets och Adelns beslut vid sista Riksdag, det af Herr Rosensköld då gjorde förslag till Bänkmännens afskaffände anta0it till efterföljd.
Grefve Posse, Claés Fredric'.
Jag anhåller, att få upplysa och rätta några misstag, som insmygt sig uti det af Grefve Spens, Carl Gustaf gjorde anförande.
Det första är i afseende på tillåtelsen för Riksdagsmän af Riddera skåpet och Adeln, att få aflägsna sig från Riksdagen.
Grefve Spåns har yttrat, att Utskottet föreslagit, det icke någon Adelsman skulle få resa bort utan förut gjord anmälan derom hos Landt
Mar svalken och Ståndet.
Jag ber att härvid få erinra, att i Betänkandet står: utan anmälan hos Landt Marskalken och efter erhål. let tillstånd.
För det andra har Grefve Spens behagat yttra, att det skulle synas, som caput emedan han vore hufvudman, blef lika förståndig vid 25 år, som Ättemän vid 30 år.
Utskottet har tydligen tillkännagifvit det skäl* s«>m förmått detsamma, att föreslå ifrågavarande grund för representations-rättens begagnande, det nemligen, att vinna inskränkning i antalet af Ledamöter å Riddarhuset, och det har således alldeles icke varit afsigten med
Den 2 i Junti e. m. 43? berörde stadgande, att bedörama den enås eller andras högre förstånds grad.
Då Utskottet funnit, det
Ättemän icke hade så direct rättighet, att intaga säte å Riddarhuset, som sjelfva Hufvudmannen för Familjen, har Utskottet ansett Ättemän och Fullmägtige, utan att blifva förnärmade, kunna afvagta en ålder af 30 år, för att såsom Representanter å Riddarhuset inträda.
I afseende å den tredje omständigheten, eller stadgandet: det en Representant, som utan tillstånd eller laga förfall reser från Riksdagen, skulle förlora sin Representationsrätt för den Riksdagen, äfvensom lör den näst derpå följande; har blifvit anmärkt, att detta stadgande skulle lemna rum för intriger, då man kunde vilja utestänga någon Representant från dess säfe och stämma vid en kommande Riksdag.
Härvid får jag endast erinra, att det är LandtMarskalken, som skall anmäla förhållandet till Ståndets pröfning, och då kan jag ej inse, hvari det farliga för ett parties intriger består.
För öfrigt är jag så mycket mindre emot, att hela frågan om ett förändradt representationssätt för Ridderskapet och Adeln må hvila, som Riksdagens inträffande snar* afslutande icke synes lemna nog tillräcklig tid för detta grannlaga arendes öfvervägande och bedömmande i hela dess vidd.
Friherre Cederström; Jag anhåller, ått få svara Herr Munck af Rosensköld, det jag vid sista Riksdag instämde uti den då väckte motion om Bänkmäns afskaffande, under vilkor att, i fall under loppet af Riksdagen Electo-? 438 T)en 2 2 Junit e. m. jrerne behöfde completteras, sådant skulle ske genom val af Electorerne sjelfve.
Ståndet icke utgöres af meia än 2 å 300 personer, så kunna väl Bänkman umbäras, men om Ståndet deremot består af 800 medlemmar, äro de högst nödvändige; oah som det af mig nyss förut omnämnde vilkor icke blifvit antagit och godkändt instämmer jag nu i den mening, som är för Bankmannens bibehållande.
Herr Munck af Rosenjköld:
Jag får fritaga Friherre Cederström® yttrande vid sista Riksdag från dess nu begångne misstag.
Det af Friherre Cederström omnämnde vilkor, att ledighet bland Electorerne borde fyllas genom val af dem sjellve, är 6å mycket mera öfverflödigt, som det innefattas i min motion.
Jag hemställer, om det är Ridderskapet och Adeln värdigt att göra så litet afseende på hvad som förra Riksdagen beslöts, att man ytterligare uppskjuter att sätta samma beslut i verkställighet.
Vid förra Riksdagen beslöts formligen, att Bänkmännen skulle upphöra, och endast i afseende å Redsctionen återremitterades frågatt Sill Utskottet.
Om derföre Ridderskapet och Adeln har någon egard för Ståndets beslut vid förra Riksdagen, skulle jag anse, att blott granskning af R dactionen nu bör komma i fråga.
Härvid möler likväl den svårighet, att Utskottets Betänkande, hvaruti frågan om Bänkmännen är upptagen, nu för första gången inkommit, och att det ej gir an att antaga en del, och återremittera en annan.
Jag får således yrka, att, så vida frågan om Bänks Den 22 Junii e. m. 43'S mannen icke skulle kunna bifallas, samt Betänkandet i öfrigt varda atslagit, detsamma må i hela sin vidd till Utskottet återremitteras» Herr Manner stam, Johan:
Jag förenar mig med de Herrar, sorn .ogilla Utskottets Betänkande, och skulle yrka åtterremiss deraf, om det icke vore så sent på Riksdagen.
Nu är bättre att det alldeles afsläs, än att låta det hvila tili nästa Riksdag, då det icke är antagligt i når got afseende.
RiddarhusUtskottet vid nästa Riksdag får uppgöra en ny redaction.
Angående Bänkmännen är jag af samma tanka med Herr Munck af Rosensköld.
Det vöre ej i sin ordning, att nu bibehålla dem. då beslutet om deras afskaffande vid förra Riksdagen icke gått i verkställighet.
Grefve De la Gardie, Jacobi Endast såsom tillägg till hvad Grefve Spens, Jacob Melcher» i den Historiska vägen anfort, får jag upply-. sa, att det var först vid 1720 års Riksdag, som fullmagter utgåfvos.
Förut ägde LandtMarskalken rättighet, att besätta de lediga platserne, hvilka innehades ifrån 1660 till 1680 af Riksens Råds Söner, och ifrån 1680 till 1720 af Kongl. Rådets Söner.
Jag instäm-! mer gerna deruti, att Betänkandet må hvila oafgjordt intill nästa Riksdag I anseende till det som blifvit yttradt, att Ståndet icke är uti Betänkandet omnämndt, utan blott LandtMarä 440 Den 2 a Junii e. m. skalken, såsom den der skill gifva permission, så, enär det heter, att det vid slutet af Riksdagen skall hemställas Ståndet, huru med dem, sorn härutinnan felat, förhällas bör, skall ju i alla fall
Ståndet derölver yttia sig, och kafva då anmärkningar blifvit gjorde mot de fleste i Ståndet, kan följden bli, att deri, som ej är i pluralitetens tycke lätteligen kan blifva från nästa Riksdag uiesluten Men, sedan alla synas vara ense derom, att frågan nså hvila, är denna debatt högst öfverflödig.
Herr Cederschjöld, Pehr Gujhxf: Nästan det enda, hvaruti jag instämmer med Utskottet, är yttrandet oin Bänkmännen- Jag får likväl börja med att tillstå, att jag vid sistledne Riksdag, sorn var den första jag bevistade, trodde Bänkmännens afskafFande vara ganska nyttigt, och att jag, utan att till Protocollet derom halva yttrat mig, gladde mig åt det beslut, som då fattades.