Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att fabriksanläggningar icke florera så, som sig borde, lägges således falskeligen författningarne till last, men hör rätteligen tillskrifvas fabrikörernes ensidiga och skefva åsigter af deras egen fördel.
— Då man, såsom Herr Munck af Rosenschöld, åsyftar husflitens upphjelpande, är det ej klädesproduction , utan vallmars-tillverkningen , som bör upplijelpas, emedan vallmar och icke kläde tillverkas af allmogen, och denna näringsgrens flor bevisas häst deraf, att omkring 1 million skålpund grof ull årligen införskrifves.
Med 2 R:drs tull är således ingen fara för den gröfre klädestillverkningen; och jag hemställer till Ledamöterne inom detta Hus, som allmännast torde bruka finare kläden, örn det äro vi, som böra förhindra deras införande genom lofliga medel och befordra lurendrejeri och Den 3o October e. m. 455 lagbrott.
— Jag yrkar alltså bifall till Utskottets förslag, och att det måtte öfverlämnäs åt Kongl. Maj:t att förordna, om tullvärdet skall hädanefter utrönas efter vigten.
Det är oväntadt, att, sedan grundsattsen för systemet blifvit afgjord, och discussion deröfver föregått, samma ämne skall återkomma för hvarje artikel, som står i sammanhang med fabriker och näringar; men det är obehagligt, att inom representationen få lika oblida omdömen, som utom representationen, för det bemödande man haft.
Att blifva tillvitad att bära hat till fabrikerna, är för mig mycket sårande.
Jag erkänner mig hafva biträdt BevillningsUtskottets förslag.
Der är med tydliga ordalag ådagalagdt, att det är på grund af Utskottets öfvertygelse, att en lämplig tull innefattar starkare skydd än förbud, som Utskottet föreslagit en sådan.
Det är sagdt, att man yrkat strängare controller och strafflagar, hvilket måste utmärka, att afsigten varit, icke att gräfva graf åt och hata näringarne.
Det må vara hvar och en fritt att anse grundsattsen riktig eller oriktig, men uppsåt måste åtminstone icke böra blandas med öfvertygelse i det fallet.
Hvad angår den befarade osäkerheten för fabrikerna, så skulle jag tro, och det är äfven uttryckt i Utskottets Betänkande, att ett beskydd af förbud lemnar osäkerhet, ty man vet icke, 456 Den 5o October e. m. hvilket erfarenheten äfven visat, huru länge det varar.
Förbudet varar en tid; frihet uppkommer en annan; och det i följd af opinionens fordran, sorn också är något betydande för Styrelsen, och hvilken den ej alltid kan motsätta sig.
Men en skyddstull är ett skydd, som kan vid alla tillfällen bibehållas, och ej af opinionen motsättas.
Då opinionen yttrat sig, alt den ej vill hafva förbud, återstår ej annat än skydd med tull; och jag tror att det skall besannas, att den är mera väsendtlig än ordet förbud.
Jag förmodar, att det är till mig den tillämpning velat göras, att då kläden, som införas, skiljas i olika sorter, det är inconseqvent, att Utskottet ej velat göra skillnad emellan olika sorter jern.
Jag ber om förlåtelse, att jag framställer till Herr Lefren särskilt, att Utskottet aldrig gjort någon sådan skillnad.
Utskottet har på kläden satt en medeltull, och det lär stå i fullkomlig conseqvens med tullen å jern.
Hvad åter angår sjelfva skyddstulls-beloppet, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på, hurusom de, hvilka anses föra fabrikernas talan i allmänna skrifter, just lagt Utskottet till last, att Utskottet föreslagit 33f procents tull.
Jag antager ej deras grundsatts, men de hafva antagit den, att en lägretull af i5 procent skulle skydda mera, emedan ingen försnillning då ägde rum.
Jag hemställer, om det är lämpligt att öfverstiga 33} procent, i synnerhet som, om det Den 3o October e. m; skulle åläggas att uppsätta Taxan efter vigt på klädet, controllen blefve starkare, att de 331 procenten rättvisare tillämpades.
Då jag och flere med mig år i8a3 vidtogo den utväg, att framställa tableauer med ziffror, grundade på tillverkares uppgifter och CommerceCollegii beräkningar, svarade man oss, att sådana bevisa intet; och som voteringar sedan beviste mera, blef följden den, att sådana uppgifter blefvo ansedde såsom cassable.
Jag hemställer då, huruvida en Talares framställning till mig, att man skulle läsa uppgifter på ziffror, icke äfven nu kan besvaras dermed, att de intet bevisa.
Gällde det skälet då, så gäller det nu.
Hvad åter vidkommer fabrikernes tillstånd från 1770- talet, skall man finna, om man vill se efter, att de verkligen stego.
Husliden tillverkade resten af behofvet.
Fabrikerne och busfliten gingo hand i hand med hvarandra, med stora eller små steg, alltsom de märkte, att stadga eller ombytlighet ägde rum i författningarne.
Förhållandet från 1807 till 1814» då fabrikanterne funno att de ej hade det skydd som förut, verkade, att fabrikerne ej gingo fram.
Men när 1815 års Riksdag var förbi, och 1818 års Riksdag vidhöll samma grundsattser för näringarnes skydd, sorn vid 1S15 års Riksdag 458 Den 3o October e. m. gjordes gällande, började man hoppas, att den tid inträffat, då stadga kunde påräknas, och fabrikanter började å nyo att sätta sig i alfvarligare verksamhet, men de blefvo bedragne i sitt hopp. i8a3 års theoretiska Riksdag kom, och de fingo då erfara, att stadga i näringssystemet icke hörde till dagens text.
Det är denna obeständiga lära, detta vacklande i systemer, som gör att näringarne ej gå framåt.
Nu är änteligen ett system antaget, som ger dem en bestämd riktning, och denna riktning leder till döden, om ock de någon tid skulle kunna släpa sig fram, innan de hinna till sitt hvilorum.
Fä se, om då blir bättre, när vi fullständigt komma i utlänningens band, så att vi från honom äfven få skaffa oss skor och strumpor.
Då BevillningsUlskoltet föreslagit 33y procents tull, trodde jag afsigten dermed vara, att skydda de näringar, som deraf bero.
Med ett medelvärde af 6 R:dr, som här är föreslagit, och en lull derå af 33\ procent, anser jag ett hinder för införseln vara beredt, och måste således äfven anse denna tullprocent i sjelfva verket vara en skyddstull, hvaraf följer, alt inhemska behofvet af varan i loflig väg ej lärer kunna fyllas.
Med afstående från mitt förslag alt öka denna tullberäkning till en ännu högre procent än den af Utskottet föresiagne, och för att bereda Den 3o Octo ber e. m. 4% ett säkrare, lättare och skyndsammare sätt för denna beräkning, föreslår jag, alt klädets värde utrönes efter vigt, såsom det tillvägagår i Norrige, Dannemark och Frankrike, och att det classificeras uti 3 särskilta slag, nemligen fints medelfint och groft.
A det första torde värdet böra bestämmas till 9 R:dr, å det andra till 6
R:dr och å det tredje till 3 R:dr Banco, hvilket, med 33y procents tull på hvarje slag, åstadkommer den af Utskottet åsyftade allmänna skyddstullen.
Genom denna procedur blir klädet både värderadt och classificeradt efter sin ägande qvalitet, och anser jag ingen svårighet uppslå vid bestämmandet af värdet och tullen genom vigt, sedan klädesslagen äro bestämde.
Utan att ingå i någon förnyad discussion om principer, nu mera efter min tanka endast föranledande onödig tidspillan, får jag således föreslå, att kläden må fördelas i förenämnde 3:ne klasser, med 9, 6 och 3 R:drs värden, och dessa beläggas med 33f procent införseltull; äfvensom, att Rikets Ständer, i händelse de gilla förslaget om vägning, må hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att detta sätt alt utröna värden och tullbestämmelser, måtte, såsom varande det lämpligaste, användas på allt alngods.
Lika med Friherre Åkerhjelm skall jag afstå från att upptaga liden med något utlåtande om capitaler, arbets - 4Go Den 3o October e. m. tid, ziffror och systemer.
Derom är mera taladt, än som behöfves.
Men i afseende på det förslag Friherre Åkerhjelm gjort, vill jag framställa en anmärkning.
Om fina kläden, sådana som kunna förskrifvas lill g
R:dr, kunde väfvas här, skulle jag mod honom instämma; men då Fabrikörerlie och CommerceCollegium öfverensstämt deruti, att de ej här kunna väfvas, så är det för mycket.
Skyddstull hör då åläggas de grofva och de medelfina kläden, men ej de fina.
Således om en sådan classification skall bestämmas, hvilket jag ej vill bestrida, bör tullen blifva i R:dr, i i R:dr och 2 R:dr.
Utskottets förslag bättre.
Det ger skydd åt den grofva tillverkningen, hvilken sker i myckenhet, ej af Fabrikörerne, men af landtmanuen.
Derföre är det största skäl att behålla tullen på den varan.
På det medelfina gör tullen 331 procent och något öfver.
Det fina uter må kunna införskrifvas.
Det är bättre, än att få det in utan tull.
Jag tycker, att man i alla fall kunde lemna åt Konungen att införa tullen efter vigt, och må det då på Konungen ankomma alt fördela denna tull, om han så behagar. llerr Munck af Rosenschöld:
Då jag förklarade mig för nyttan af att försvåra införseln af sådana kläden, som allmogen kan tillvägabringa, yttrade Herr Tham, att allmogen ej tillverkar kläden, utan valmar.
Den 3o October e. rn Nu hör jag honom säga, att flen tillverkar grofva kläden, och han tror nu, att en skyddstull vore nödvändig, för att förekomma, att icke grofva kläden införas.
Jag får erinra, att det finnes en annan jordbi ukande klass, nemligen af Ståndspersoner eljer Possessionater, hvilka låta tillverka medelfina kläden, och den delen af vår allmoge, som jag ofta hört Herr Tham försvara , nemligen Gårdfarihandlande, sälja också mindre grofva kläden, ehuru jag ej vill påstå, att de alltid äro tillverkade här i landet.
I alla fall må vi icke frukta en för låg införseltull på fina kläden, ty vi hafva correctif i Konungens rätt, alt förbjuda införseln, hvilken jag likväl hoppas, att Konungen ej skall gripa till, förrän de fabriker, hvilka derigeuom här kunna bära sig, råkat i själtåget.
Jag är öfvertygad, att om ingen skyddstull sättes på de finaste kläden, komma de in här och säljas för samma pris, för hvilka våra fabrikanter sälja de medelfina klädena; men jag skulle just icke anse för en olycka, utan snarare som en nationnl-fördel, att man kunde få begagna det goda priset på de fina, solida och varaktiga utländska kläden.
Jag skulle lill och med anse för en statsekonomisk, ehuru icke för en moralisk, fördel, om Fabrikanterne sjelfve Jurendrejade in sådane kläden.
Om jag skulle ta - 462 Den 3o October e. m. ga i beräkning beskaffenheten af det kläde, som af Svenska fabriker tillverkas, och det behof vi hafva, och som deraf icke kan fyllas, skulle jag hemta ett ytterligare stöd för classificationen.
Jag tror, att det hufvudqvantum, som här tillverkas, är medelfint kläde, och att hvad vi egentligen behöfva, är de gröfre kläden till Armeen och Flottan.
Om man förutsätter, att de finaste kläden, som jag föreslagit till 9 R:drs värde, ej komma att bäras af andra ände, som hafva råd att lägga sig till sådana, måste det ej utgöra en till beloppet obetydlig artikel.
Med tullen skulle de uppgå dessa finare kläden till 20 R:dr Riksg., ett pris, som för en slik vara icke torde vara afskräckande.
Medelfina kläden kunna vi få här väl gjorde.
Beträffande det grofva klädet åter, så är behofvet deraf troligen störst.
Delta slags kläde har jag föreslagit till 3 R:drs värde och 33f- procents tull, hvilket blir 4 R:dr Banco.
Oaktadt detta belopp kan anses vara en skyddstull, bör det likväl bli ganska möjligt att införa och förtulla sådant kläde, äfven med någon vinst, åtminstone så länge den inhemska tillverkningen deraf så litet svarar mot behofvet, som den nu gör.
Af fullkomlig öfvertygelse, att det är ändamålsenligt och lämpligt, får jag derföre föreslå, att kläde af olika slag fördelas i 3 klasser af olika värde, med 33| procents tull å hvarje, och att förtulluingen beräknas efter vigt.
Den 3o O c t o b e r e. m. Herr Marcks von Wurtenberg, Gothard Wilhelm, bade inlemnat ett anförande, som upplästes, sä lydande:
I afseende på den föreslagne tullnfgiften 2
R:dr per aln för kläde, utan skillnad på gröfre eller finare, som utifrån införes, åberopar jag hvad jag förut haft äran anföra om nödvändigheten af det hittills gällande förbudets bibehållande, hvilket jag nu ej mindre än förr måste yrka.
Med förhoppning, att detta förbud också bibehålles, och att således allt stadgande om en införselsafgift å kläde, likasom utaf samma skäl å en mängd andra väfnadsmanufactur-artiklar, blir öfverflödigt, har jag likväl upplysningsvis trott mig böra tillägga en och annan anmärkning vid denna punkt.
Kläden tillverkas utrikes ända till ett pris af i5 till 20 R:dr per aln; en tullafgift af 2
R:dr på en sådan vara gör således ej mera än 10 till i3 procent, då deremot samma afgift å commiss- och gröfre kläden gör ifrån >j5 till 100 procent.
Hvar och en finner, att en så olika behandling af tillverkaren af det grofva och tillverkaren af finare kläden, är i högsta måtto håde principstridig och orättvis.
En införselafgift, stadgad till hvilken procent som helst, hör, för alt vara rättvis, utgå i proportion af värdet, och lika drabba den grofva tillverkningen, sorn den ^64 Den 3o October e. m. fina, den mindre kostbara varan och den dyrare.
Men huru utröna detta värde?
Jag medger, att häruti ligger en stor svårighet, i synnerhet i afseende på alla slags väfnadsoch manufactur-artiklar.
Det rättvisaste sättet, och tillika det, som säkrast förekommer alla underslef och missbruk vid förtullningen, tror jag likväl, med hänsigt till alla dylika varor, vara det, som är infördt i Dannemark och der redan i flera år med fördel varit practiseradt, nemligen att låta varan försäljas på tull-auction, och den stadgade tullprocenten sedermera utgå efter auctionspriset; i synnerhet om, såsom ytterligare försigtighetsmått, uppbudet eller försäljningen sker i afslag, eller på sätt, sorn vanligen tillgår vid afslags-auctioner.
Jag hoppas väl, såsom jag nyss sagt, att förbudet blir bibehållit, men upplysningsvis har jag velat nämna, att nyssnämnde förtullningssätt är det enda, som är fullt rättvist, och med säkerhet hetryggar både Statscassans och den inhemske producentens rätt.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att som Utskottets förevarande förslag innefattade tvenne särskilte frågor, nemligen angående dels sjelfva tullen å kläde, dels sättet att bestämma tullen efter vigt, ansåg Hans Excellence sig höra å hvarje fråga göra särskild proposition; och hemställde Hans Excellence allt - Den 3o Octo ber e. m. 465 alltså nu Först, om Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets förslag i afseende på den af Utskottet tillstyrkte skyddstull å kläde.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll, att på sätt Friherre Åkerhjelm föreslagit, kläden må anses böra fördelas i trenne klasser, nemligen grofva till ett värde af 3 R:dr alnen; medelfina_, till ett värde af 6 R:dr alnen; och fina, till ett värde af q
R:dr alnen; samt att införseltullen må bestämmas till 33y procent af berörde tullvärden.
Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence förnyade den först framställde propositionen tili bifall å Utskottets förslag.
I anledning hvaraf Hans Excellence förnyade den senare propositionen om antagande af Friherre Åkerhjelms ofvanberörde förslag.
Ropdaes starka Ja, jemte några Nej.
Och förklarade Hans Excellences i följd häraf, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstatNej, Ridderskapet och Adeln således antagit Friherre Åkerhjelms förslag. 47 H. 3o 466 Den 3o October e. m. Hans Excellence hemställde vidare, om Ridderskapet och Adeln godkände Utskottets senare Utlåtande, i afseende på den väckte frågan om tullens bestämmande å kläde och andra yllevaror efter vigt, deri Utskottet tillstyrkt: att Rikets Ständer mätte till Kongl. Maj:t öfverlemna denna fråga , för att genom vederbörandes försorg pröfvas och utredas.
Kopparstick , Estamper och Lithographiska arbeten.
Efter den alphabetiska ordningen skulle nu följa Kopparstick, Estamper och Lithographiska arbeten, dervid jag utber mig f'å hemställa, om icke, då chartor, böcker och taflor blifvit fritagne från tull, kopparsick, estamper och lithographiska arbeten äfven höra blifva det.
Tullen har väl icke blifvit bestämd högre än 5 procent, och kan således icke kallas skyddstull.
Åberopande den Ledamots reservation inom Utskottet, sora ansett artistiska arbeten böra lättas så mycket som möjligt från alla betungande afgifler, yrkar jag, alt kopparstick måtte blifva alldeles tullfria, så till in- som utförsel, helst det senare torde blifva af allt för ringa belopp att förtjena någon uppmärksamhet; och jag anhåller följaktligen om proposition till afslag å Utskottets tillstyrkande i denna del.
Den 3o October e. m. 4^7 Hans Excellence Herr Grejven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å Utskottets ifrågavarande förslag
Hvarefter Hans Excellence hemställde, att, med afslag å berörde förslag, Kopparstick, Estamper och Lithographiska arbeten niå, ehvad de äro af Svenska eller andra Konstnärer, befrias från både införsel* och utförseltull.
Mastixj Muscus.
Jag vill blott tillkännagifva orsaken, hvarföre jag låter bero vid hvad Utskottet föreslagit.
Det är nemligeu derföre, att det tull värde Utskottet utsatt, är så mycket mindre, än varans värde.
Utskottet har bestämt 133 R:dr 16 sk:s värde, och den kostar i ApotheksTaxan öfver iooo R:dr.
Således är den egentliga tullen ej mera än i f procent, och det kan vara lagom.
Målningar _, Handteckningar och Ritningar.
I sammanhang med de beslut, som Ridderskapet och Adeln fattat på förmiddagen om böcker, och på eftermiddagen om kopparstick, hemställer 47 H. 3o* 468 Den 3o O c tobe r e. m. jag-, att den införsel- och utförsel tall, som Utskottet föreslagit på målningar, handteckningar och ritningar af utländska konstnärer, måtte afslås.
Jag anhåller, att dessa artiklar måtte blifva fria från tull både till införsel och utförsel.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition till bifall å Utskottets förslag, rörande tull å målningar, handteckningar och ritningar.
I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt att, med afslag å berörde förslag, besluta, att målningar, handteckningar och ritningar, ehvad de äro af Svenska eller andra Konstnärer, böra befrias från både införsel- och utförseltull.
Saltj Kok-, Herr Cederschjöld:
Jag kan ej annat än bestrida ett af de skäl Utskottet uppgifvit, nemligen att den förmögnare förbrukar mera saltj än den fattigare j och altförhöjningen derföre vore billig.
Då den förmögnare äter nästan endast färsk mat, lefver deremot den fattige af föga annat än salt föda.
Det är egentligen icke annat .än en indirect capitationsafgift; och då jag ogillar alla sådana, an - Den 3o October e. m. 46g huller jag, att förhöjningen måtte afslås, och att det mätte förblifva vid hvad det nu är.
Att saltet fallit i pris, kan ej hafva inflytande på tullen, hvilken är utsatt till viss summa.
Det har handt Herr Cederschjöld nu likasom ofta förut, att han glömmer, det han bor i Stockholm, och ej på landet.
Det bevisar han nu.
Om han behagar se på landet, eller underrätta sig om förhållandet i landsorterne, skall han finna, att man der äter salt mat, och det ej blott vid eget bord, utan dertill ock vid tjenstefolkets.
Man har ej der slagtarhuset och fiskargången att gå till; utan måste hafva saltade förlager.
Således har Utskottet, enligt sanning, anfört, att den förmögnare begagnar mera salt, än den fattigare.
Det känner jag ganska noga, såsom sjelf varande landtman.
Allmogen begagnar i sitt hushåll en halfspann, eller, om det är mycket stort, en half tunna salt på sin höjd, då de förmögnare, eller Possessionater, vanligen begagna 5 å 6 tunnor.
Vid beskattningar, och detta är också en beskattning, borman hafva afseende på allmänna opinionen, och hvad intryck den skall hafva på allmänheten.
Jag hemställer till detta Stånd, hvad allmogen skall tycka och säga, om tullen förhöjes på de varor, som den måste con - 470 Den 3o Octo ber e m. sumera, nemligen salt ochJisk_, då man deremot stadgar medelvärde å sådana varor, som de förmögnare klasserne consumera, och hvarigenom de få lindring, såsom vin* kläde, m. m.
Jag tror, alt man bör taga det i billigt öfvervägande, och åtminstone icke gifva dem anledning att klaga öfver ett sådant förhållande.
Jag yrkar således afslag å Utskottets förslag.
Jag anhåller, att Riddarhus - Secreteraren behagade upplysa oss, om hvad beslut de öfriga RiksSlånden i denna del fattats Under tecknad Riddarhus-Secreterarc : PresteStåndet har bifallit den af Utskottet föreslagne tull å koksalt.
BorgareStåndet har nedsatt införseltullen till 32 sk. per tunna.
BondeStåndet har beslutat, att tullen å koksalt bör förblifva vid hvad den för närvarande är.
Jag föreställer mig, att den obetydliga tillökningen i tullen å lok salt egentligen kommer att verka på den förmögnare klassen, som consumerar det mesta saltet.
I de fattigare hushållen åtgå visserligen blott små qvantiteter.
I detta fall, hvilket troligen är det verkliga, blir det endast fråga om några få ski 11 ingar för den mindre bemedlade consumenten, men deremot utgör det i det hela en betydlig tillökning i tullintraden, hvilken numera Den 3o O c t o b e r e. in. är i Stalsregleringen påräknad.
Jag anhåller således om proposition till bifall å Utskottets förslag i denna del.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Friherre Åkerhjelm, och skall blott tillägga några ord i afseende på hvad Herr Cederschjöld yttrat.
Med antagande af den öfvertygelse, att ett förmöget hus consumerar mera sofvelvaror, än de fattigare, bar han talat om opinionen, och att det skulle göra ett obehagligt intryck, om man ökade tullen på salt och fisk.
Jag hemställer till den värde Talaren, på hvad sätt allmänheten skall få begrepp om, att vi öka 4 skillingar på salt.
Priset omvexlar från en half till en R:dr mera eller mindre från det ena året till det andra.
Huru skall allmänheten då kunna tro, att en så ringa förhöjning kan verka på priset?
Men äfven antagit, att en del af allmänheten skulle fästa sig dervid; hvilket skulle göra obehagligare intryck, alt lägga tillökningen i skatt på den directa beskattningen, det vill säga uppföra den på debetsedeln, eller att lägga den på denindirecta beskattningen?
Herr Skogmatij Carl David:
De äldre •Tulltaxorne på 1770 och 1780-talet, då Sverige bade silfvermynt, bestämde tullen å salt lill 20 sk. i silfver.
Sedan var den, intill 1825, 16 sk.
HamburgerBanco.
Der - 47 2 Den 3o October e. m. efter har den varit 12 sk.
Den nu föreslagne är icke annat än ett medium deraf.
Dessutom har priset på salt så betydligen fallit, att då man förr måste gifva 2 tunnor spanneraål för en tunna salt, kunna nu 2 tunnor salt fås för en tunna råg.
B01- gareStåndet har bestridt förhöjningen derföre, att den skulle drabba importeuren; BondeStåndet för det att den skulle falla på consumenten.
Den gör likväl en icke obetydlig inkomst utan någon känning.
Herr Cederschjöld; Den siste Talaren har upplyst oss, dels att tullen varit högre förr, deis att priset varit fyradubbelt högre.
Det synes mig således, när man jemför tullen emot varans värde, att tullen är drygare nu, än på de tider han citerat.
Dessutom beklagar jag verkligen, alt Utskottet calculerat sina tillgångar på sådana utvägar, som att lägga consumtions-afgifter pä menige manj och jag tror att, ehuru med saltökningen kan bestridas tre Generals-löner, motivet ej är tillräckligt; utan bör man söka tillgången på sådana varor, som kunna af de förmögnare consumeras.
Vi hafva ännu qvar vin_, the' och socker.
Man kan lägga summan på dessa varor.
Det förslag, att genom - tull på andra varor anskaffa summan, hade Utskottet begagnat, om det trott sig derigenom vinna någon lull.
Men om man Den 3o October e. m. 473 sätter högre tull, än som passar, får man mindre inkomst, ty dä insmuglas varan.
Om man lägger hög tull på caffe' och the, förtullas ej dessa varor.
När tullen på caffe var 5 skilling, var inkomsten ej så stor, som nu, då den är 3 skilling.
Jag tillstyrker bifall å Utskottets hemställan.
Jag skall ej motsätta mig den förhöjda afgiften på saltet, ty den öfverensstämmer med den riktiga princip, att göra afseende på varans volum; och denna obetydliga tillökning kan visserligen ej blifva tryckande.
Men jag får protestera emot det skäl, som af BevillningsUtskottet blifvit anfördt, alt denna vara consumeras mera af de förmögne, än af de fattige, äfvensom mot principen, altman bör fylla behofven genom Bevillning, som mest drabbar massan af Nationen, ty de böra heldre fyllas genom den på behållen förmögenhet eller inkomst och på öfverflödsvaror.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande, som upplästes: