Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förhållandet är sådant, att räntegifvarne från Westmanland begärde, icke allenast vid sista Riksdag, utan äfven vid flere föregående, att det måtte tillåtas dem att betala räntehöet med penningar.
Vid sista Riksdagen bifölls detta, och i följd deraf blefvo magasinerne, eller de förvaringsställen, der höet emottogs, till en del bortsålde.
Nu äro räntegifvarne ångerköpte, ocb begära tillbaka sin fordna rätt, att erlägga in natura; de begära optionsrätt, hvilken icke tillkommer någon räntegifvare ensam, utan både. räntegifvare och räntetagare, i fall de vilja betala eller uppbära räntan in natura.
Detta skall ske inom Thomas-dag.
Nu begära de denna optionsrätt endast på sin sida.
Utskottet har tillstyrkt, att de skola få den; men då Utskottet föresett, att skyldigheten Den ag Maji. att lefverera höet inom Domsagan, skulle blifva en kostnad för Staten, och att om de ej bestämde sig före Thomae-dag, det skulle blifva omöjligt för Stallet, att uppköpa hö för samma pris, som markegången, har Utskottet, enär det medgifvit denna ovanliga förmån af optionsrätt, tillika föreslagit, att räntegifvarne i Augusti borde bestämma sitt val.
Detta är ingen inskränkning uti deras rätt, utan en jemkning af ömsesidiga skyldigheter, som utfaller till fördel för räntegifvarne.
Jag anhåller få flista Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att det förra af Utskottet afgifne Betänkandet är, enligt hvad Utskottet i förevarande Utlåtande förmäler, af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Jag vet således icke, om det passar Ridderskapet och Adeln att upprifva hvad som är bifallit, men det bör ej vara Ridderskapet och Adeln förment, att gilla det tillägg, som är föreslagit till förmån för tydligheten, och för att lefverancerne skola vara bestämde till vissa ställen.
Jag hemställer, om proposition kan göras på något, som är stridande emot hvad Ridderskapet och Adeln förut bifallit.
I fall så skulle vara, som Herr Tham trott, förmodar jag, att det icke kan blifva något beslut i denna fråga.
För - Den 29 Maji. a3g hällandet kommer då att blifva detsamma, som hittills, ty 2 Stånd stanna emot 2.
Jag skulle tro, att orten, om den förstod sitt eget bästa, vore mera belåten med förhållandet sådant det är, än den blir belåten med en optionsrätt, som blir ömsesidig.
Det är klart, att då våra gamla beskatlningsgrunder innehålla, att ömsesidig uppsägning skall ske innan Thomse-dag, bör sådant ej rubbas, så vida det ej leder till så stora fördelar, att något lidande för räritegifvaren ej kan uppstå.
Jag ser så många fall, då han kan komma att lida, alt det gamla hellre må qvarstå.
För att fa slut på saken skulle jag anse, att om Ridderskapet och Adeln qvarblef vid sitt förra beslut, kunde man nu hålla sig endast vid det tillägg, som angår lefverancen har i Stockholm.
Jag förenar mig alltså i den åsigten för denna gång, emedan sådant gör ingen rubbning i förhållandet, enär 2 Stånd stanna emot 2.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, alt, sedan Ridderskapet och Adeln redan den ipsistlidne Februarii f. m. bifallit Utskottets i förevarande ämne först afgifne Betänkande N:o 36, samt Utskottet i dess sednare nu ifrågavarande Utlåtande, under vidhållande af sitt i första Betänkandet afgifne förslag, dervid fogat det tillägg, att den plats, som kunde varda anvisad för verkställigheten af Den 29 Maji. praestationen in natura, borde utsättas inom Lagsagan eller vid Kongl. Hofstallet i Stockholm; så ansåg Hans Excellence endast delta tillägg nu kunna utgöra föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggning; och hemställde Hans Excellence till följd häraf, om Ridderskapet och Adeln fann för godt att godkänna det af Utskottet uti ifrågavarande Utlåtande föreslagne tillägg.
Föredrogs ånyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den i3 dennes under N:o 116 afgifne, och den 25 derpåföljde på hordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 27 förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Roteandelars sammandragande.
Jag skulle våga fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å hvad Utskottet här yttrar angående nödvändigheten att bibehålla de gamla taxeringsgrunderne vid utby te af spridda roteandelar.
Utskottet, som i sitt första Betänkande tillstyrkt, att man ej borde medgifva sådane spridda Rotars utbyte, då de äro utom Socknen, har nu medgifvit den princip, att utbyte kan ske, äfven då andelarne ligga i olika Socknar, en sak, som är af Den 29 Maji. af stor vigt för landet och ledande till beqvämlighet vid Regementerne; men Utskottet har bibehållit den gamla grundsatsen, att audelarne borde vara lika taxerade, och derom anhåller jag få nämna några ord, enär jag anser det öfverflödigt.
Vidkommande äter det yrkade undanrödjandet af de omförmälde vilkoren för verkställighet af Rotejlyttningar; så, enär det är oeftergifveligen nödigt, att Rotar, sorn emot hvarandra utbytas, äro uti Indelningsverket lika taxerade, emedan ett motsatt förhållande dels skulle leda till rubbning i indelningen, dels dertill, att en hemmansdel kunde blifva med drygare roteringstunga belastad, än hvarmed den i tidens längd kunde uthärda, så kan Utskottet icke tillstyrka upphäfvandet af detta vilkor.
Om detta vilkor bibehålies, är ganska ringa del af det stora ändamålet vunnit.
Det faller sig tydligt, att man skulle kunna citera många hundrade, ja kanske tusende fall, der en sådan sammanjemkning kunde för sig gå genom inbördes öfverenskommelse!-, när Landshöfdingen och RegementsChefen hade att vaka öfver jemkningens lämplighet, så vida ej såsom vilkor fästes, att roteandelarne skola vara lika taxerade.
Det skulle lätta möjligheten, att få Rotarne nära hvarandra.
Nu är förhållandet, att tiden upptages med att fara af och an, för att aflemna pree26 H. 16
Den 29 Maji. stationer, tala vid Rotmästaren, eller tala vid karlen.
Allt detta förekommes, om dessa jemkningar ega runi.
Utskottet fästat en sådan helgd vid den gamla taxeringsprincipen i Indelningsverket.
Det är klart, att om 2 delar, den ena af och den andra af vilja byta, och de komma öfverens derom, samt hafva gemensam fördel deraf, måtte ingen rubbning derigenom uppkomma i principen för Indelningsverket, så vida behörigen tillsedt blifvit, att hemmanen äro tillräckligt starka, för att fullgöra skyldigheten.
Jag kan ej finna, hvad det kan leda till för en oordning eller rubbning i framtiden.
Det är på denna grund jag ej kan inse någon skada af sådane byten, och anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville fästa sig vid denna punkt, samt bifalla Utlåtandet i öfrigt, men icke dervid fästa det vilkor, att hemmanen ovilkorligen skola vara lika taxerade efter Indelningsverket, utan att det öfverlåtes åt Konungens Befallningshafvande och RegementsChefen alt medgifva jemkning äfven utan det vilkoret, så vida den ena hemmansdelen åtager sig samma andel i Roten, som den andra och anses kunna den bära.
Något annat vilkor kan jag ej begripa vara af nöden.
Jag instämmer med Herr Hjerta deruti, alt på många orter erfordras rotebyten, äfvensom jag är Den ag Maji. 343 ense med honom derom, att det storsta hindret deremot, är det vilkor man fästat dervid, att roteandelarna skola vara lika taxerade.
Det oaktadt är jag skyldig att gifva tillkänna, att, efter min öfvertygelse, skulle det leda till stora olägenheter, om man borttager detta vilkor.
Län äro rotarne taxerade till 25 Daler hvardera, hvaraf Stamroten utgör t. ex. I2§ och hjelprotarne tillsammans i2| Daler, Om nu en utrote, som är taxerad till 8 Daler, ville byta meden, som är taxerad till 6
Daler, så kom den ena bela roten att stadna för 27, och den andra för blott 23 Daler.
Man kunde visserligen svara, att när denna skillnad uppstår genom en frivillig öfverenskommelse, så är dervid intet att erinra; men det gäller allenast för den närvarande innebafvaren; ty jag öfverlemnar till Ridderskapets och Adelns bedömande, om det icke vore lätt för en roteinnehafvare, att, med uppoffring af 1 å 200 R:dr tillvägabringa ett sådant byte med ett annat hemman, hvilket sedan i nästa egares hand funnes otillräckligt, att kunna bära den börda, som blifvit det pålagd.Jag afstyrker således helt och hållet det af Hr Hjerta föreslagna tillägg.
Om det någonsin vöre min mening, att lemna en så godtycklig rätt i afseende å rotebyten, som Grefve 16* ^44 D e ii 29 Maji.
Posse tyclses förutsätta, skulle jag anse mig hafva felat håde emot princip och säkerhet för individernes bestånd; men del har icke fallit mig in; ty det finnes ett tillräckligt motskäl deruti, då jag föreslagit, att dessa rotebyten skola pröfvas af Landshöfdingen och RegemenlsChefen, och om desse båda finna att ingen fara är å förde, hvarken för karlen eller hemmanet, så får jag fästa Grefve Posses egen uppmärksamhet på, om hans skäl kan betyda något.
Hvar finnes väl en garantie, att icke den rote, som är skattlagd till 8 Daler, är vida sämre, än den, som är skattlagd till 6, och att ej den mindre taxerade ibland dessa står ut med mycket mer?
Jag tror bättre garantier vinnas, om saken hänskjutes till Landshofdi ngens ock RegementsChefens gemensamma pröfning, än att göra en likartad taxering till grund, såsomen laglig rätt att byta rotar.
Deremot är det en gifven följd af det gamla sättets bibehållande, att man på 2 sätt skall komma till ett sämre, emedan antingen blifver det svårt, att finna lika taxerade roteandelnr, eller blifver det en speculation, der sådane finnas, för de dåliga hemmansegare som villigt åtaga sig, att göra ett sådant utbyte, emot tillfällig ersättning, och sedan vanvårda sin karl och sitt hemman.
Det synes visst, som om, då frågan öfverlemnas till Landshöf - Den 39 Maji. »45 dingens och RegementsCliefens gemensamma bedömande, ingenting vöre att befara vid de ifrågavarande rotebyten; men detta kan i alla fall icke tillgå'1 på annat sätt, då desse omöjligt personligen kunna taga alla hemmanen i ögonsigte, än att ansökningarna remitterades till Kronofogden å Landshöfdingens och en CompagniOflicerare å RegementsChefens vägnar, för att hålla undersökning; och deras tillförlitlighet skulle vara ganska stor, om jag i egenskap af Landshöfding skulle våga på en sådan undersökning bifalla ett rotebyte, som utgör en verklig rubbning af Indelningsverket, om också ej så stor, att Grundlagen lägger något hinder deremot; och man skulle snart få erfara, att det vore nästan detsamma, som att uppgöra ett nytt Roteringsverk.
Om det då sedermera skulle hända, att det ena hemmanet icke uthärdade med sin rotering, så skulle det naturligtvis falla på Landshöfdingen och RegementsCliefens räkning, som icke bevakat det allmännas rätt.
Dessutom då Utskottet förslagit, att Rotejemkningen må ske inom olika Socknar, och den sålunda kan utsträckas till hela Regementet, tror jag, att all den säkerhet är vunnen, som mankan hafva skäl att fordra.
Jag vågar allenast fästa uppmärksamheten derpå, att 0111 Ridderskapet och Adeln skulle fatta det beslut jag vågar tillstyrka, blefve den värsta följ - Den 29 Maji. den, att frågan måste underställas Kongl. Maj:ts sanction, och Kongl. Maj:t blef då i tillfälle att taga i närmare öfvervägande Landets och Armeens sanna fördel.
Jag tror visserligen, lika med Grefve Posse, att flere utbjten skulle ske, än hittills på de gamla vilkoren; men desto större fördel skulle Landet draga deraf.
Derföre tycker jag åtminstone det icke vore för mycket, att öfverlemna saken till Kongl. Maj:ts sanction, på det pröfningen må bli fullständigare, och man åtminstone måtte söka få den princip erkänd, att de missförhållanden böra afhjelpas, som äro en lemning från i5o-åriga föreskrifter, då vårt Land såg helt annorlunda ut än nu.
Den 10 Mars. 301 redd, och skall söka med några få ord ådagalägga det; men deraf drager jag icke den slutsatsen alt icke en äterremiss kan vara nyttig.
Ar det en sanning att ett misstag är begånget, sä bör det rättas; huru kan man få det rältadt? — jo genom en äterremiss.
I SlatsUtsk:s utlät.
N:o 188 vid 1834 års riksdag finnas 2:ne bokslut öfver fondens tillgångar nemi. för åren 1826 och 1832.
Uti det sednare förekomma 149} T:r spanmål ä 36 sk. kronuvärdi, men att de skulle indragas, derom meddelade Utsk. icke ett enda ord, och de förestående 24} tunnorna spanmål förekomma der icke alls.
Af ingressen lill Exp.Ulsk:s förslag till underd. skrifvelse, som äfven af Ständerna godkändes, finner man väl alt K. M. i Sin nåd. propos. föreslagit indragning äfven af spanmålen, men Ständerna uplogo i deras beslut ej ett enda ord om den indragningen.
Detta var det 2:dra faktum.
Det 3:dje faktiska förhållandet, som tycktes vara alldeles obeslridt, är det att i K.
Brefvet af d. 28 Nov. 1835 talas om dessa tunnor spanmål kollektift; nemi. att desse 174 tunnorna skulle fortfarande behållas för att in natura utgå.
StatsUtsk. vid denna riksdag har uplyst en del af frågan, men btott i förbigående och utan någon framställning till rättelse, ehuru Utsk. omförmäler alt det upgifna föthållandet härvid icke i allo eger runi.
Hvarföre skulle icke de, som önska en vidsträcktare utredning, få den verkställd pä det att allmänt må blifva erkändl hvad som är rätt, och på det Utsk. må blifva satt i nödvändighet att bestämma sigsjelft i frågan, hvilket det icke nu har gjort, ty här förekommer sjelfva förhållandet blott i berättelseform.
Af dessa skäl, äfvensom för att få ett slut på denna fråga, är jag nöjd med äterremiss af punkten.
Ridd.Sekret., på förfrågan af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, uplyst alt prot.-utdr. ankommit, som utvisade, att BorgareSl. bifallit Utsk:s yttrande, ang:de Lappmarks Ecklesiaslik-verks medel, och BondeSt. återremitterat Utsk:s utlåt.
A. i dess helhet, men att någon underrättelse om PresteSt:s i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, anförde Frih.
Palmtjerna:
Jag tror mig veta att denna punkt är af PresteSt återremitterad, och enär den äfven af BondeSt. är återremitterad så skall jag icke motsätta mig en äterremiss äfven från R. o. Ad.
Saken synes mig för öfrigt vara ganska klar.
Hvad nu först kollekt-medlen angar, hvilka Hr Rosenblad, om jag rikligt upfattat hans mening, har ansett skola försvinna, utan att Lappmarks EckleSiastikverk erhölle något motsvarande anslag, så torde R. o. Ad. finna att förslaget innehåller att 1,400 r:dr å Riksstatens 8:de hufvudtitel skulle upföras i st. f. dessa kollekl-medel, hvilka icke fullt upgått lill denna summa.
Dä det dessutom är en allmän erfarenhet, som hvar och en torde känna, att kollekterna årligen, oaktadt folkmängden är i stigande, inbringa allt mindre och mindre, så är jag öfvertygad om att Lappmarks
Écklesiastik-verk, snarare har fördel af att ett sådant Stats-anslag upföres, än att kollekterna fortfarande skulle komma detsamma tillgodo.
Utom det att kollekten, om den finge fortfara, årligen skulle minskas, så torde det, för sjelfva saken 302 Den 10 Mars. skuld, vara vida ändamålsenligare, alt summan upföres på Riksstaten; hvadan jag för min del yrkar bifall till detta förslag.
Hvad äter dernäst angår frågan om de 174 tunnorna spanmål, skall jag icke motsätta mig ålerremiss deraf, ehuruväl jag belviflar, att inom StatsUtsk. del kan föranleda till någon annan åtgärd, än den som redan blifvit vidtagen.
Inom Ulsk. är nplyst, att af de 174 tunnorna, som äro i fråga, alldeles icke någon större qvantitet varit indragen.
Det äro fåfängt att säga och försöka bevisa, att Ständerna vid 1834 och 1835 årens riksdag beviljade att denna spanmål skulle indragas till Statsverket, ty det strider mot verkliga förhållandet.
Då var hufvudsakligasle frågan om det kapital, som var samladt för Lappmarks Eeklesiastikverk och som kallades Lappmarks Ecklesiastikverks fond, och hvarom någon disposition måste vidtagas.
För inkomsten af detta kapital anslogs nu ett denna ränta motsvarande belopp af statsmedel.
För öfrigt indrogos åtskilliga räntor, som äfven af StatsUtsk. vid den riksdagen beräknades.
Men ang:de spanmålen fattades icke ett sådant beslut, som det Frih.
Raab i ett meddelande, som han af annan man fått, omnämnt.
Således kan till fullföljd af det beslut, som fattades 1835, icke någon indragning af spanmål komma att ega ruin, emedan beslutet icke innehöll något derom.
För öfrigt äro de 174 tunnorna omnämnda i K. M:s nåd, bref af 1835; och i Statslltskis utlåt, står redovisadt, att åtminstone de 54] tunnorna, som nu äro beslutade till indragning, äfvensom de 119] tunnorna, icke äro indragna.
I afseende på de 49] tunnorna är icke fulleligen uplyst, huruvida de utgå in natura eller icke, men för de öfriga är del tillräckligen uplyst.
Man har sagt att Utsk. borde hafva utredt den frågan om de 49] tunnorna.
Undersökning i den frågan har äfven egt rum, men räkenskaperna voro icke så tydliga att uplysning med säkerhet derom kunde vinnas, men all anledn. är att förmoda, att deras lösning med penningar genom någon författning icke har blifvit bestämd.
Utsk. har icke trott det vara lämpligt att uppehålla frågan, till dess någon visshet genom skriftvexling med auktoriteterna kunde vinnas, enär det var uplyst att de 119] tunnorna icke voro indragna, utan utgingo i natura.
I Utsk. föreslogs en sådan skrifvelse, som den Hr Rääf omnämt, till K. M., för att få en ändring i det beslut K. M. fattat, men Utsk:s pluralitet var af den mening, att en sådan skrifvelse icke borde afgå.
Tvifvelaktigt kan vara, huruvida efter 30:de § Riksd.Ordn. det tillhör StatsUtsk. att, om enskild rätt kan vara förnärmad, deruti söka vinna rättelse.
Enskilde ledamöter af StatsUtsk. tror jag hafva sökt vidtaga någon verksammare utväg i afseende på beslutet, som fattats ang:de dessa 54] tunnor, men de hafva icke haft framgång i sina bemödanden.
För öfrigt kan jag icke finna, att en sådan skrifvelse till K.
M. skulle vara hvarken onödig eller mindre grannlaga; ty det måtte tvärtom vara mindre grannlaga, att lemna K. M. i okunnighet derom, att dess beslut blifvit fattadt genom ett missförstånd, och meddeladt på sådana grunder, som icke egde motsvarighet i verkligheten.
En sådan skrifvelse från Ständerna skulle icke kunna af K.
M. med aonat än fullkomligt välbehag anses.
Hr Rosenblads yttrande, så innehåller det en motion i delta Den 10 Mars.
303 afseende, hvilken motion kan gifva frågan en annan utgångspunkt.
Landtm, behagade dela denna fråga i 2:ne propos:r.
Att å den första delen af Utsk:s utlåt., som innehåller ett förslag, hvilket ansetts böra återremitteras, mätte af Hr Frih. o. Landtm, framställas serskild propos., och ali 11. o. Ad. behagade bifalla den sista delen, som rörer anslaget, emedan det hörer lill Statsregleringen och uptager en summa, som deruti bör ingå.
Raabs sednasle yttrande, jag begärt ordet.
Han stödjer sig pä
Hr Sandslröraers af honom uptagne anförande och den deri upgifna omständighet, att i Special-staterna, dessa HOj tunnorna verkligen icke skulle vara upförde.
Jag har icke bort någon bestrida detta förhållande, men om Hr Sandströmer hade velat kasta ett öga på Clereci-staten, så skulle han hafva funnit att denna kronotionde-spanmå! der är uptagen, och hade delta skett före ärendets föredragning inför K. M. sä hade mähända Föredraganden icke tillstyrkt K.
M. ett sådant beslut, som enl. den K. propos. i ämnet upgifves hafva blifvit fatladt.
Alt dessa 119J
T:r kronotionde ehuru icke i Special-staterna befintlige likväl årligen in natura allt hittills utgått är således ett obestridligt faktum, som icke kan kullkastas, och såsom ytterligare stöd hvarför kan anföras, att qviltencer derå för alla år, för hvilka räkenskaperna äro afslutade, finnas tillgängliga, och hvilka detta förhållande bestyrka.
Jag fortfar att yrka äterremiss.
Jag hade velat undvika att yttra mig i detta ämne, emedan man torde anse mig vara partisk, aldenstund jag kontrasignera! K.
Brefvet af d. 28 Nov. 1835, hvilket här blifvit åberopadl; men sedan begge Ordfirne i Const.Utsk. och i StatsUtsk. jemte flere andra ledamöter uplyst, att ett misstag verkligen egt rum, så återstår blott frågan: huru skall det lämpligen rättas. R. o. Ad. kan icke i närvar, ögonblick, emedan förslaget kommit från StatsUtsk., förändra del genom något afvikande beslut, utan måste, för att åstadkomma den rättelse, som efter min tanka vederbör, återremittera frågan till Utsk.
Hvad gör det till saken om StatsUtsk:s pluralitet, hädanefter såsom hittills, anser allt hvad Hr Sandströmer, Fullm.
Raab, Adam Christian, har sagt inom och utom Statsrådet vara rigtigt.
Om Utsk. framkommer med samma betänk, som förut, så hindrar det hvarken R. o. Ad. eller de andra Stånden att då fatta ett sådant beslut, som anses lämpligt för att ställa till rätta hvad som rätt är.
Jag anhåller följaktligen att R. o. Ad. icke måtte låta här uppehålla sig af en utredning, som är öfverflödig och en tvist, som till ingenting tjenar, utan återremittera saken till Utsk. Gr.
Jag anhåller att Hr Rosenblads motion måtte blifva hvilande på bordet.
Palmstjerna behagat yttra, ber jag få nämna, att hvad jag afsåg i mitt anförande, rörde sak, icke icke person. 304 Den 10 Slars.
Jag afsåg att för framtiden få fullkomligen utredt, huruvida Kyrkoherdar och Skolelärare i Lappmarken icke skola fä upbära in natura, utan endast efter markegång den lön, som är dem anslagen i spanmål eller om de skulle fä annan deremot svarande rättighet.
Det pris, Frih.
Raab upgifvk. för tunnan korn och hvarefter desse personers löner skulle utgå, är visserligen betydligt nog, men jag anhåller få fästa upmärksamheten derpå, att denna penningelösen var för ett enda är med höga spanmålspriser och markegångar.
I alla fall, när spanmälen är dyr i Vesterbotten, står den vanligen knappast till köps i Lappmarkerne.
Härvid får jag erinra, att den kände författaren Laestadius säger, all väldet af spanmåls-anslagen för Lappmarken reduceras till sitt halfva belopp, dä den ej får upbäras in natura utan efter markegång och stundom icke efter det löpande, utan efter det föreg:de årets, emedan de måste köpa den aflägset ifrån, då de bo pä en ort der incen spanmål finnes.
Vidare afsåg min motion att bereda rättelse i det förhållandet, att man lågt beslag på Joli.
Skyttes donation, som alldeles icke tillhör Svenska Staten eller kan komma att af densamma disponeras utan serskildt medgifvande af testalors nnvar. representant — men deremot bar jag icke vidrört någon person, men åhört ett sådant vidrörande i ganska skarpa ordalag.
Med anledn. häraf, och ehuru jag fästat mycken vigt vid det. anförande jag framställt och den motion jag i följd deraf trott mig böra väcka, får jag dock säga, att om också ett misstag vore begånget af det i ämnet hos Konungen föredragande Statsrådet vid tillfället af denna proposms afgifvande, så, och enär så många tusende mål förekomma, som alla fordra upmärksamhet, större eller mindre, kan detta förhållande i sanning lända till ursäkt om någon gång ett förbiseende skulle inträffat: och om detta inträffat med förevar, ärende, så rubbar sådant icke min, pä skäl grundade, öfvertygelse, att det vore ganska ensidigt alt Konungen pä den platsen alltid egde en så insigsfullt, nitisk och skicklig föredragande som Hr Sandströmer under den lid han var Statsråd.
En föreg:de talare liar benämnt mig Hr Sandströmer, Fullm.
Raab: jag bekänner, det jag med nöje upträder som den frånvarande nyssnämnde ledamotens ombud, då så många af husets medlemmar sammansätta sig att med mera eller mindre fog klandra honora och jag lyckönskar
Hr Sandströmer alt, under det så många och så ifriga försök göras alt nedsätta hans värde, icke hafva ådalagt större brister i utöfningen af det höga embete han bekiädt och de mängfalldiga bestyr, som tagit hans upmärksamhet i anspråk, än dem, som man nu med så mycken sorgfällighet, omtanka och begärlighet omfattat.
Man har för vinnande af ändamålet att förmå Ständerne, det de skulle hos Konungen anhålla att högstdensamme ville ändra det beslut, som, tillstyrkt och kontrasigneradt af Hr Sandströmer, blifvit fattadt, icke aktat för rof att upgifva att de skol-elever m. fl., till hvilka en del af i fråga var. spanmål är anslagen, skulle rent af svälta ihjel (hette det) om de Den 10 Mar s. 305 de ej linge densamma in natura?
jag ber att få fästa upmärksamlieten pä det faktiska förhallandel härutinnan: af de omnämnda 54j T:ne spanmål, utgår en del ifrån Umeå och en annan från Arnäs socknar, begge liggande vid stranden, circa 14 å 15 mil från Lycksele, från hvilka socknar spanraålen skulle hafva af cmottagarne hemtats.