Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lånen att innefatta en skänk af sjelfva Capitalet , och de personer, som icke äro i behof deraf, slå likväl under sig dessa lån för den låga räntans skull Jag tror att det skulle vara bättre, att föröka Nionde hufvudtiteln, och sedan derifrån lärn, na understöd åt odiingsföretag
Man har bestämt ett särskilt anslag åt JernContoiret; men om man vill företaga sig att göra en fördel* ning emellan näringarne, så hade långt flere Tittlar än de nu nämnde bordt upptagas-
Den summa, som blifvit anordnad åt JärnContoiret, kunde man ju i stället anslå åt näringarne i allmänhet.
Då borde lån deraf lör Sillfångstens befrämjande meddelas, hälst denna näring har ett betydligt inflytande på Landets välmåga.
Om OdlingsLåneFonden skall bibehållas, bör den visserligen icke utvidgas utöfver hvad som blilvit af Utskotten föreslå-! git.
I anled ning af hvad de siste Talarne anfört, ber jag att få förklara, att jag fullkomligt delar med Friherre Cederström den tanka, att det vore bättre, att alldeles ej göra någon fördelning emellan Näringarne.
Frågan om svång - Den 3 Jun!/ f. ni. het.- n af Corn roll vi i O Hingslånens utgifvandw hor tili det reglementarisk», hvarom jag ej tilltrör mig -ait yttra irrig.
'Grunden Ii varför jag yrka O j tings Lä ne Fondens förökande utöfver hvad Utskotten föreslagit, är att pennmgsrne. härigenom skola bibehållas i d1* Pio» vincet, der de fordom varit.
Alla de till indragningen iöresligne
Disconterne voro nemligen inrättade i hufvudsakligen Landtbruk katide ptovincer.
Att d.t omtalta äldre Creditivet ej begagnats, är det klaraste bevis, att Jernnandteringen ej behöfver det
Så länge invärtes handeln är så liten, upphöra ej så lätt följderne af att taga RörelseCapitalet ur en provinte till en annan jag förnyar derföre min motion att OdlingsLåneFonden bör ökas, såsom den der kommer att utgå i de Provincer, der Disconterna varit.
Man anser Hypothekerne för OdiingsLånen osäkrare, men manne tj landets uppodling är det bästa och nyttigaste hypotheket. |ag har dessutom hört sägas, att BancoDisconten blott behölt göra obetydliga alskrbningar; hvarlöre fruktarman då fler;; genom OdiingsLånen j man kan ju pröfva det ena
Documentet så väl sorn det andra , och fordra säkra cautioner för båda.
Herr Mannerstam, Johan; I afseende på Bänkens Lånerörelse är jag af den tanka, att det hufvudsakligast felaktiga deruti är, att Banken till enskilt» utlånar äfven de inkom, ster, hvilka den genom Bevillning erhåller såsom ränta o-h afbetalning på StatsVerkets skuld.
Det är både orimligt och orättvist, Den 8 Junii f, m, att utan nytta för Banken beskatta landet, för att bereda låneutvägar till Enskilta.
Då åter fråga är, att emellan olika Näringar fördela bestämde tillgångar, hvarvid jag fullkomligt gillar den af Utskotten antagna grundsatts, att allmänna Lånebidrag böra verka till en ökad ptoduction, anser jag det icke vara tvifvdagttgt, hvilken Näring som lemnar bästa och säkraste afkastning, och som bör äga företräde såsom för Staten nyttigast.
Man behöfver icke vidsträcktare
Stat tiska kunskaper än dem vi redan äga, för att veta, att sä mycken till odling tjenlig jord finnes i Riket, att troligen ännu Sekler erfordras för att göra den frugtbar, o< h att således Jordbruket framför alla andra Näringar behölvcr uppmuntran och understöd.
Jernbandteringen deremot, som är den hufvudsakligaste af våra binäringar, är redan åtminstone i de flästa Bergslager kommen till den höjd, både af Tackjerns- och Stångjernstillverkning, som Skogar och Malmtillgångar medgifva.
Dess trefnad beror egenteligen på förmonlig afsättning, och till lättnad tor tillverkningen finnas redan Lsneutvägar, nemligen JernContoiret och .Lån på exportabla effecter, utom den tillgång på DiscontLån, sora denne Näring delar med alla andra.
Jag anser derföre densamma icke erfordra ytterligare Allmänna lånebidrag, jemförelsevis med andra Näringar.
I afseende på Herr Påhlmafts yttrande 33® Den 8 Junti j. mi om den större säkerheten lån på Metaller medföra, får jag erindra, att detta galler om lån på effecter, trien icke om nu egenteligen ifrågavarande nya DiscontCreditiv till JernContoiret, hvilket jag ansett haldre böra till Odling6iån användas
Om denna förändring bifalles, skulle den högsta Summa som årligen till Odlingslån utlemnades uppgå till 300,000 Riksdaler, och då man eftersinnar, att med antagande af 20 till 50 Riksdaler, 6åsom Od lingskostnad för Ett Tunneland, andast 8 å 10,000 tunneland årligen kunde för dessa lånei bidrag odlas, så bör man lätt finna, att summan icke är för stor.
Endast Wermeland och kanske flera serskilta provincer skulle hvardera kunna använda årligen en sior del af denna summa på odlir.gsiägenheter, och om det, såsom anmärkt blifvit, händer, att i somliga orter knapp tillgång är på arbetare, inträffar åter i andra såsom i Wermeland och Dalarne, att arbetare i brist på 6ysslosättning utvandra till andie orter, fastän de borde inom Provincen finna arbete, om flera odling gar där verkställdes.
Fördomen emot odiingslå n har äfven bliivit ökad genom ropet öfver de missbruk, hvartill de ledt.
Likväl äro desse missbruk högst obetydlige och skadlige, i jemförelse mot de, sorn vid nästan alla våra andra allmänna Lånelnrättningar inträffat, och om äfven förluster på Bankens odlingslån skulle tillkomma, hvilket likväl är mindre att befara skola de sammanräknade icke utgöra det belopp, som Banken endast vid MaltnöDiscoiit pä en enda Köpman förlorar.
Deri 8 Junti f mi 33* Ofelbart måtse det väl ock medgifvas, att odlingar bidraga till ökad production och till landets säkra förkofran
Den låga räntan, och Bankens törlust derigenom, nämnes äfven ; men man glömmer, att Banken har obetydligt större ränta, nemligen blott l proCent mera på sine försträckningar, jag medgifver visserligen att det] vore bättre för Riket, om Staten lemnade bidrag genom skänk än genom Lån, och att aldrig allmänna utlåningsanstalter erfordrades} men då man dels icke kan, dels icke vill förändra de grundsattser, som härvid följas, bör man vid utlåningen se på Staten3 och icke på enskildta Corporationers största fördel.
Jag tillstyrker således den förändring uti Betänkandet, att de såsom Creditiv till JernContoiret anslagne 600,000 Riksdaler måtte till OdlingsFondens förökande öfverflytta®.
Friherre Hjerta, Fredric: Grefve Spens har anmärkt såsom skäl till minskning af det åt Metall Lånefonderne bestämde anslag, atfc JernContoiret under den förflutna tiden icke skall begagnat dess i Banken ägande Credit! v» Jag får i anledning deraf upplysa, att när deL ta Creditiv på 1770 talet beyiljades JernContoiret, fästade® dervid det villkor, att Creditivet ej skulle få begagnas, när en Riksdaler Hamburger Banco gällde öfver 48 skillingar.
Häraf torde raan finpå orsaken hvarföre, icke Creditivet blifvit begagnadt.
För öfrigt hat’ JernContoiret helt nyligen hos BancoUtskottet anhållit, att i afseende på Christinsehamns. marknad, få begagna ifrågavarande Creditiv# 332 Den 8 Juni i j. m. men denna anhållan har BancoUtskottet måst afslå.
Grefve von Plalén, Baltzar Bogislaus:
Under åberopande af och instämmande uti hvad Friherre Cederström yttrat, får jag blott hemställa, om det ej blir nödvändigt att genom ett tillägg utvidga Beslutet, så, att af de fonder som till odlingar och MetallLån anslås, något måtte af Konungen till andra näringar kunna få lemnäs, då omständigheterna det kräfva.
Vi hafva flere betydliga Näringsgrenar, utom de nämde, hvilka förtjena uppmärksamhet och böra understödjas, hvaribland i synnerhet Sillfisket.
De äldsta Fiskare i Bohus Läns skärgård tro sig hafva säkra märken för Sillfiskets återkomst till våra stränder.
Skulle en sådan lycka unnas oss, sä behöfvas stora förlager, för att deraf kunna draga nytta, till och med hos sjelfva Fiskaren , för att kunna förse sig med Nät, Båtar och Redskap.
Dessa Fiskare äro merendels Bönder.
Ett Notlag, bestående af i fi personer, hvaraf 8 Hufvudmän, och 8 Drängar, behöfver till Båtar, Väder och Redskap, efter nu varande priser, omkring 8ooo Rds förlag.
Jag hemställer om, i detta folks utblottade tillstånd, man kan vänta, att, i händelse fisket skulle återskänkas oss, deraf draga tillbörlig nytta, Omöjligt blir det, att utsträcka Statens bidrag till alla dessa behöfvande, men vanligen hafva Fiskarne haft till förläggare dem, sorn uppköpt
Sillen föratt salta den, och jag har sjelf haft tiillälle se, att det Notlag, som om morgonen ej hade en Den 3 Junu' f, m, bit eget bröd till sin frukost, innan middagen ägde sooo Riksdaler, En hvar inser lätt, hu ru nödvändigt der är, att en sadan näring kraftigt understödjes, på det ej hela vinsten, som deraf hämtas, må för landet, gå förlorad.
Jag föreslår alltså, att vid en så lycklig hän. delse, en vi9s andel af de förut nämnde fonder må lemnäs till Kongl. Msjtts disposition, till upphjelpande af ifrågarande Näring; och får vördsamt anhålla om proposition på detta tillägg.
Under förut sättande att fördelningen tillhör Beslutet om grunderne, icke ReglementarBeslutet, utber jag mig att få yttra mig angående fördelningen.
Jag är visserligen af den tanka, att
Brukshandteringen äfven har sin känning af penningebristen; och är således långt ifrån att tvifla på dess behof af större lånetillgångar; men i ett tillstånd af alla Näringars klagan, och då icke alla kunna tillräckligen hjelpas, anser jag vår pligt fordra, att anställa en jemförelse, om icke af allas behof, emedan de kunna vara likadana, likväl af deras förut ägande tillgångar; på det att den näring, sorn förut äger serskilte lånetillgångar, icke må lemnäs nya, företrädesvis framför den näring, som förut äger ingen, eller blott en oändeligen mindre.
Man kan icke neka tvenne sanningar, hvilka man nu bör påminna sig, för att ej lemna rum åt favoritskap för den ena näringen, framför den andra.
Jordbruket är otvifvelaktigt i Sverige modernäring, och dess 33* Den 8 Juni i f. m, rätt till omvårdnad bör således Icke alldeles stå tillbaka för Jernhandteringens, och bordet, i denna tidpunct, så mycket mindre, som man måste medgifva, det
Bergslagerne verkeligen lida mindre af penningebristen, än SädesfröVincernej hvilket åter är helt naturligt, så lange jernet har frisk afsättning, och agio är högt, deraf höga jernpriser också äro följder.
Vid jemförelse af de lånetiilgångar, sorn jord* bruket har, med de tillgångar, som jernhand** teringen förut äger, vill det synas, som man redan förut allt för mycket glömt jordbruket, och avantagerat jernhandteringen, och det Vore väl icke nu rätt handladt, att åter, och just under det jordbruksnäringens klagan är störst, samt visserligen också är skäligare, afl jernhandteringens, glömma den mäst behof-* Vande, för att öka dea mindre behöfvarides serskilda fördelar.
BruksPatronen har en för-* lagstillgång hos Exporteuren, som visserligen icke är angenäm, men som dock är en till* gång, den jordbrukaren alldeles saknar.
Brukar Patronen har en gifven låningsrätt i JernCotl-j toiret för ytterst låg ränta, då Jordbrukaren åter har alldeles ingenting svarande deremot* BmksPatronen får ej förr sin production färdig och införd på vågen, än han genast får belåna den i Banken för ytterst låg ränta, då deremot jordbrukaren icke får låna på sin production en skilling.
Vet, att man ger* na vill, att Jordbrukaren skall räkna sig till fördel det CredUiv, sorn MagazinsDireetion äf ger på Banken; mert då fråga är om ISnetillgångar, bör man väl icke dertill räkna en ani Den 3 Junit f. ni, 3'S stallt9 som aldrig lemnar en skiilings lån.
I svåra missväxtår kan den fattige Landtman» nen, för att ej förgås af hunger, få låna i KronoMagazinerne en hel eiler half tunna Spannemåi; men jag frågar: kan denna nöd» hjelps anstallt komma i beräkning, till jern fö • reise med de stora förlags tillgångar, som Jernhandteringen har?
Af iånetillgångar i Rik«Drscooten och fastighetslånen äger-BruksPatronen lika mycket att begagna sig sorn någonsin jordbrukaren'
Och den enda tillgång sora kan sägas tillhöra jordbruket serskilt består då i OdlingsLånen; men huru högst obetydliga äro de icke; och huru litet kunna de beräknas ?åsom allmän tillgång, eller j mföras med de lånetillgängar Jernhandteringen äger?
Vid Öfvervägande at allt detta, och då vi nu äro skyldige att hjelpa, så väl Jordbruket, sorn jernhandteringen, tror jag. med mycken aktning för Brukspatronerne, och med en verklig ledsnad att ej finna ijtvägar till allas förnöjande, att rättvisan icke fillåter oss skapa nya lant tillgångar iö Jernhand* teringen.
Och gifva intet åt jordbruket.
Vågar alltså ödmjukast tillstyrks, att vi förena oss med BondsStåndet deri, att det anslag, som i detta Betänkande gKves åt Metallfondehie, må bortgå derifrån; och i stället ans!ås till förökning åt Lånefonden.
Jag känner icke nog de andra RiksStåndens
Beslut i denna fråga, och vet således icKe huru, vid röstberäkningen dem emellan, samt deras skiljaktige meningars i bördes jemkande, pluralifeten kan blifva, men om, utan att göra rubb" 336 Den 8 Junu f. m. ning i den öfverensstämmelse med BondeStånJ dets Beslut, som torde behöfvas, en del af an* slaget kan annorledes disponeras; så kan jag icke nog understödja den Motion Grefve von Platen gjort, till lån åt Sill fångsten.
Det vore för hvarje Svensk man ytterst smärtande, och det torde ursäktas om jag tror, att det vore ytterst skamligt, om Silltångsten icke skulle kunna begagnas, i brist af förlag.
Nationalförlusten deraf skulle evigt förebrås oss; och sannerligen vore den också oförlåtelig.
Sedan Friherre Cederström först framställt, samt flere andra värde talare sedermera utvecklat nödvändig, heten att påtänka något låneunderstöd åt Sillfiskerierne i Riket, så anhålier jag om proposition å hvad Grefve von Platen i detta afseende föreslagit, samt . att Summan, som till ifrågavarande ändamål bör användas, må bestämmas till 200,000 R:dr Banco.
Friherre Löfvenskjöld, Salomon'.
Herr Mannerstam har till de föreslagne MetaliLånefondernes användande till förmon för Landtbruket, ibland andre skäl anfört: att Metallerne, så snart de äro färdige, kunna belånas.
Härvid inskränker jag mig att anmärka, att om, Bruksägare icke hafva förlag att producera, få de inga effecter att belåna.
Herr Friherre Boije har gjort en jemförelse emellan de fbrmoner, som Bergsrörel: sen Den P> Junii f m. 03? sen har framför Landtbruket, och att Jern-: coatoirsFonden är en tillgång för de förre.
Jag tager mig den friheten fästa HöglofJige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den stora skillnad, som är emellan Landtbruket och Bergsrörelsen, att sedan utsädet är lagt i jorden, naturen gör det öfriga, och att Säden växer, medan Landtmannen sofver; då deremot Bergshandteringen, från Malmens brytning i Grufvan, ända till dess Jernstången blir färdig, fordrar dagelig handläggning och dagelige peDningeutgifter.
Beträffande JernContoirsFonden, är den en Gassa, som Bruksägare sjelfva hafva tillskapat.
Det understöd, som lemnäs åt Jordbruket medför ett ganska nyttigt inflytande på myntet i dubbelt afseende, först derigenom, att det ökar produetionen och sedan derigenom, att det minskar införsel af Spannemål- Jag anser det vara lika vigtigt, att vidtaga åtgärder, hvarigenom införsel af Spannemål minskas, sorn att öka jernexporten.
Det förra bidrager lika mycket som det sednare, att minska cursen och förbättra myntvärdet.
Så länge vi blott äga Sedelmynt, hvars belopp af Riksens Ständer bestämmes, är det högst nödvändigt, att bereda lånetillgångar. jag får dessutom erindra, att Staten liksom sjelf tvungit Skåne* Ridd. o. Ad, Prot. VII B, I Afd. 22. 338 Den 8 Junii f m, jordbrukande innevånare, att enskifta sine hem* man Den derom utkomne Författning är ea indirekt tvångslag.
Då Staten således tvingar jordbrukaren, att ingå i företag, som fordra betydliga förlag, måste Staten äfven bereda erforderliga lånetillgångar.
Sedan år 1803 halva fl ra tusende hemmansägare i Skåne måst anlägga enskiften j och om man skulle beräkna kostnaderne för de derå uppförde nybyggnader, är jag öfvertygad, att en summa af flera millioner derigenom skulle uppkomma.
Discont utlånte goda Assignationer, fournerade den Provincen med nödigt RörelseCapital; men sedan 1812 har Disconten blott utlånt
Directionens egne Assignationer, hvilka kostade 18 proCent i Ränta, hvarigenom icke allenast Possessionater, utan äfven Bönder blifvit i betydlig måtto skuldsatte.
Under öfvertygelse, att utflyttningar, föranledde af Enskiften , äfven böra hänföras till odlingar, förenar jag mig med de Ledamöter, hvilka tillstyrkt, att största delen af det åt MetaliLåneFonderne bestämde anslag må tilläggas Odlings LåneFonden, samt det återstående af samma anslag användas till unjj derstöd för Sillfängsten; en näring, hvilken icke allenast bereder födoämnen, utan äfven understundom export, samt således omedelbarligen verkar till förbättring af Sedelmyntet.
Herr Heijkensköld, Carl Fredric} upplär ste följande:
Uti en tid då allmänna omdömet synes Den 8 Junii f m, 55g ■ medgifva, att det endast är genom Jordbru» kets rätta och driftiga skötsel, samt inhämska Näringars uppmuntrande, som Rikets vältref. nåd kan vinnas, och den försvuodna förmågan återfås, har det varit en värdig omtanka af de sammansatta Stats- och BancoUtskotfen, att föreslå ett biträde af 600,000 Riksdaler åt Bergshandteringen, som otvifvelaktigt intager första rummet efter jordbruket, till hvars uppkomst den ock hufvudsakligen bidrager, då Jordbrukaren innom Bergslagen fimer afsättning för sin Spannemål ock öfriga producter, som dit till afsalu föres, och Bergshandteringen tillvärkar Rikets förnämsta och säkraste exportvaror.
Den föreslagne Summan,' ehuru dryg den kan synas, är ändock föga tillräcklig för en få betydlig närings understöd, enär man betragtar , att en Bruksägare af denna Summa knappt kan i förlig erhålla 2 R:dc Banco för hvarje Skeppund Stångjern, som öfver hufvud kan antagas kosta i tillverkning 10 R:dr Banco, och på många ställen vida deröfver.
Den på Jern i Banken tillåtne belåningsrätt gagnar föga Bruksegaren, som har behof att sälja sin färdiga vara; att den beläna, är för tillvärkaren en nödfallsutväg, sorn han. ej vidtager, utan i da fall, då jernet icke äger sitt rätta värde.
Denna belämngsrått är således mera nyttig for exportmren än för tillverkaren, sorn deraf icke egenteligen har någon annan nytta än att exporteur n derigenom kan äga en penningetillgäng till inköp Den 3 Junti f. nu af den tillverkade varan, hvarigenom åter tillverkaren får nya tillgångar till nya produetioner, hvartill det föreslagne länet, ehuru nyttigt, dock är otilhäckligt, i anseende till nu varande höga tillverkningspriser.
Redan i förra tider hafva Bruksegare haft den förmon, alt af Banken njuta penningeunderstöd, och jag ser icke skäl, hvarföre en sådan förmon skulle denna näring betagas, just i en tid, då den bör underlättas.
Uppmärksamhet bör i detta ämne lemnäs deråt, att utelöpande Sedelstocken härigenom blott temporairt ökas, då detta lån innom året utgår och inbetalas, men den dubbla förmon derigenom vinnes, att en nyttig näring understödjes, och Banken utan minsta risque gör en betydlig vinst, genom den inflytande rän« tan.
Dessutom torde BruksSocieteten hafva gjort sig berättigad till Riksens Ständers bevågenhet derigenom, att den under en svår tidpunct vidmagthållit en af Rikets hufvudnäiingar, som oftast, i stället för vinst, skedt med förlust; särdeles när det kan ske på ett sätt, som gagnar Staten; äfven som i afseende på de uppoffringar BruksSocieteten af egne medel gjort, till BergsVettenskapens upphjelpande, Och som haft de lyckliga följder, att vi nu äga flere kunniga män, njutande lön på JernContoirets Stat, det vill säga af BruksSocieteten, som med sine insigter hedra sitt tidehvarf och Fädernesland, och med ospard flit och omtanka söka bidraga till Näringens bestånd i Den g Junii f. rn. 341 och vettenskapens utspridande, hvartill Socie-} teten frikostigt består åtgående kostnad.
Hvil-, ken näring har med så oafbruten uppmärksamhet, omtanka och ospard kostnad blifvit af dess idkare vårdad, som Bergshandteringen, hvars nytta för Riket är så uppdagad?
Vöre det icke då en obillighet, att neka den ett understöd, hvaraf tidens skiften satt den i behof. jag kan icke föreställa mig, att närvarande Ständer skulle vilja den begå.
Sluteligen får jag den äran försäkra, att ingen egennytta föranledt detta mitt yttrande; min ålder synes icke tillåta mig, att längo kunna få begagna en förmon, den jag icke eller egenteligen behöfver, men hvilket sena-i re icke är de fläste Bruksegares lyckliga öde, och det är deras bästa, förenad med Närin-, gens bestånd och Statens deraf beroende förmon, sorn jag ansett min skyldighet fordra att efter min förmåga bevaka, och får ödmjukast anhålla, att Eders Excellence Herr Gref-t ven och LandtMarskalken behagade göra proposition till bifall å denna del af Stats- och BancoUtskottens Betänkande.
Herr Heijkensköld t
Hlade munteligen, det han i öfrigt icke ville bestrida nyttan af ett särskilt anslag till Sillfångstens upphjelpande.
Herr Pahlman, Otto] Fredric:
Då jag fullkomligt instämmer uti den af flere värde Talare yttrade hemställan, att Ridderskapet och Adeln måtte vidtaga någon utväg, hvari-; 54a Den 8 Junii f. m. genom Kongl Maj:t sattes i tillfälle, att un. derstödja Sillfiskerierne i Riket, får jag likväl förklara, det jag tror, att detta ändamål bäst mule kunna uppfyllas, om vid granskning af df't ti il Strömrensningar gjorde anslag af i o,ooo R dr Riddeiskapet och Adeln skulle finna lämp >gt, ait af denna summa , hvilken blifvit ganska rundeligen beräknad, anslå någon del åt Sillfiskerierna.
Jag kan icke medgifva annat, Un att MagazinsDirectionen genom begagnade af Dess Creditiv bereder ganska betydliga fördelar åt Jordbrukaren, hvilken , då han får sälja sin Spannemål åt MagazinsDirectionen mot contant betalning, skäligen bör anse en slik säker afsättning af sin product i högsta måtto fördelagtig.
Den Fond i JernContoiret, hvaraf Bruksägare hittills erhållit låneunderstöd , har tillkommit ge* nom Bruksägares egna tillskott, och är icke för ändamålet tillräcklig.
Om Bruksägare sakna nödige understöd för drifvandet af deras rörelse, skall minskning uti Land mannens afsättning till Bruksägare äfven deraf blifva en följd.
Jordbrukaren synes ingalunda vara, i fråga om lånetillgångar, vanlottad.
Då man påminner sig, att FastighetsLånefonden ifrån 1815 intill år I820 uppgår till ett sammanlagdt belopp af 6 Millioner, samt att OdlingsLåneFonden nu blifvit ökad med hvad af FastighetsLånen till Banken inflyter.
Jag bestrider visst icke ny tan och nödvändigheten af Jordbrukets understödjande, men alla näringar böra räcka hvarandra handen, emedan annars den ena näringens v an mag t skall bereda olä» Den 8 Junii J. m. 345 genhet åt de andra.
Mari bör dessutom icke taga för gifvit, ats aila odlingslöretag äro nyttiga Jag har sjelf sett, huruledes, enär större odlingar , hvilka öfverstigit Jordägarens krafter, blifvit företagne, odaljorden är vorden vanskött och försämrad.
Jag tror för min del, att odlingar i smått, verkställde genom Landtmannes egna tillgångar, äro vida nyttigare, än odlingar, åstadkomne genom lån, Om Sverige någonsin kunde bli i va så lyckligt, att erhålla full frihet inäringarne, är jag öfvertygad, att några ökade lånetillgångar icke skola behöfvas.
Då frågan om det af mig förut omnämde anslag till strömrensningar förekommer, kunna vi hafva Sillfiskerierne i minne, och åt dem anslå ett lämpebgt understöd.
Vi behöfva i detta afseende icke fästa oss vid hvad de andre RiksStånden redan tilläfventyrs beslutat, utan böra endast följa vår egen ledning och öfvertygelse, helst vi kunna vara förvissade, att de öfrige RiksStånden, efter erhållen underrättelse, att vi vidtagit ett för det allmänna nyttigt beslut, icke lära um derlåta, att gå oss till mötes och deruti instämma.
Då Ridderskapet och Adeln nu är i begrepp att bestämma, huru och på hvilka vägar Bankens inkomster åter skola utgå, synes det vara nö. digt att först afgöra, huru stora Bankens inkomster verkeligen skola blifva, och rätta tidj punkten således vara inne, att besluta om den af mig, till undvikande afa BevillningsSum* 544 Den 8 Junii f, tn. mans förökning, föreslagna minskning i SfatsVerkets årliga afbetalning afsin skuld till Banken.
Skall denna minskning i Bankens inkomster kunna äga ruin, måste man på förhand vara betänkt på att i samma förhållande minska dess utgifter.