Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bar sålunda företagit husets byggnad i förvänd ordning, man har börjat arbeta på den nya öfversta våningen, innan man försäkrat sig om husets gamla grundvalar tåla denna påbyggnad eller ej, — ja, innan man ens väl öfvertänka om denna öfvervåning någonsin kan eller bör uppföras, förrän hela den bildade verlden blifvit förvandlad till en enda stat och alla nuvar. stater till provinser i den allmänna verldsstaten, — en tilldragelse som väl kan i tanken uppfattas, men tvifvelsutan aldrig i verkligheten kommer att äga rum.
För en sådan tänkt stat är den berömda theorien om en fullkomligen fri handel beräknad, icke för de förhållanden, som i verkligheten nu äga rum.
Theorien duger således icke för staters inbördes förhållanden; men den bör vara ett föremål för successiv tillämpning inom hvarje stat särskildt för sig.
Fri näring och handel inom staten; klokt begränsade handelsförhållanden staterna emellan, — se der den grund för näringslagstiftning, som jag vågar påstå vara den enda rätta, samt för alla stater utan undantag tillämplig och satint välstånd frambringa nde!
Den allmänna handels- och näringsförlägenhet, som i närvar, ögonblick är rådande inom Europas och Amerikas mest blomstrande stater, synes hafva åstadkommit en helsosam betänksamhet bland dem, sorn hos oss sedan 1823 i frigast påyrkat realiserandet af den fria handels-theorien.
— Låtom oss icke lemna de varningar obegagnade, som detta märkvärdiga förhållande erbjuder oss!
— Lemnom åtminstone för denna riksdag vår nuvar. handels-lagstiftning orubbad i dess väsend! ligaste delar!
Det kan ju icke anses förståndigt att företaga skeppets omtackling i öppna sjön under stormen.
Klokheten bjuder ju att dermed uppskjuta, tills man hunnit hamn, tills vinden lugnat sig, tills man Järt känna de olyckor, som under ovädret tima t, samt orsakerna dertill, för alt deraf draga varning och ledning för egna framlida åtgärder.
— Denna försigtighet synes vara så mycket mera af behofvel allvarligt påkallad, som vi icke lara kunna undgå alt öppet och ärligt bekänna, att tiden Den 39 J u 1 i f. m. är behäftad med en verklig reformfeber, utan benägenhet alt så särdeles öfverväga den väsendlliga skilnad, som är emellan förändra och förbättra.
Äfven jag räknar mig bland dem, som lifligt önska s. k. reformer, ehuru jag ogerna begagnar della ord, som fallit i vanryckte genom missbruket.
Men jag önskar endast sådana reformer, som äro verkliga förbättringar, och som tillvägabringas utan konst eller konster, med full och lugn besinning, samt utan inblandning af parti-sinne och partiåsigter.
— Nå väl! om den absoluta handelsfrihetens införande i vår lagstiftning verkligen är sann och lyckobringande, så måste den ju bibehålla denna sin egenskap under den tid, som framlöper lill nästa riksdag.
Hvarföre då brådska med dess proclamerande i ett ögonblick, du en stor verldshandels-kris pågår?
Jag afstyrker denna åtgärd på det högsta och allvarligaste, yrkar stadga i näringslagstiftningen, såsom varande ett oeftergiflig! hufvudvillkor för fortkomst i näringsföretag och framgång till enskildt och allmänt välstånd.
Man påstår, att förbuden reta till lagens öfverträdelse, samt att laglydnad skall inträda då varorna emot tull blifva till införsel lofgifna.
Delta är ett hufvudpåstående mot dem, som yrka förbudens bibehållande, men bar det felet att blott duga på papperet, emedan det jäfvas af erfarenheten.
En pålitlig man, som länge inom en öfverrätt dömt i tullmai, har försäkrat mig, att af 6 confiscalions-mål i medeltal 5 voro tullförsnillnings- och blott eli lurendi ejerimål.
Man säger att Sveriges kuster, och synnerligen den Skånska, skall vara ganska svår, ja nära omöjlig att bevaka.
Jag bestrider i allo detta, samt påstår att af alla mig kända kuster ingen finnes, som är lättare att bevaka är just den Skånska.
Men så länge lagstiftarena, samt de som skola lagarna tillämpa, äro intagne af en förutfattad obenägenhet mot de näringars intressen, till hvilkas skydd lagen är ämnad; så länge blir ock lagens tillämpning matt och ändamålet förfeladt.
Ifrån den stund landets sanna intresse blir insedt, skall säkerligen tullbevakningen blifva mäktig att värna detsamma mot fräcka lagbrytare.
Jag instämmer till alla delar i de åsigter, som blifvit reservationsvis yttrade af Frih. Åkerhjelm, Hrr Marks von Wurtenberg, Grapengieser och Lagerqvist, hvilka alla, som mig synes, på ett utmärkt och öfverlygande sätt bevisat vådan af de tull-lagstiftniugsgrnnder, som Ulskts pluralitet följt.
Jag yrkar, att Utsk. må med största allvar och omtanka så ordna tullcontrollerna att de komma det åsyftade näringsskyddet lill godo, icke lurendrejarena och tulllörsnillarena.
Slutligen anhåller jag, alt de herrar inom Utsk., som albeta för inhemska näringarnas skydd, icke må tröttna att strida för denna mer än ekonomiskt vigliga sak, samt att de, i händelse Utsk. skulle vidblifva dess nu yttrade åsi g - 31S
Den 29 Juli f. m. ter, eller dem blott föga väsendtligt förändra, bebagade låta det nya betänk, åtföljas, icke ensamt af vanliga reservationer, utan af en fullständig oell i förordningsforrn uppställd contra-plan, sorn kan tjena till ledning och föreningspunkt för dem inom Representationen, som med reservanterna dela tänkesätt ; önskandes jag att detta contra-betänk, matte åtföljas af fullständiga, särskildt för hvarje hufvudpunkts utredande nödiga bevis, hemtadé utur eget och andra länders erfarenhet, samt att reservanterne i denna angelägna fråga matte med särdeles omsorg och klarhet på ett ställe sammanföra en teckning af alla de kända knep och irrgångar, genom hvilka lurendrejare- och tullförsnillare-ligan kringgår författningarna, samt lämpligaste sättet alt dem förekomma; anseendes jag nödvändigt och för landets allmänna intresse af yttersta vigt, att detta arbete, så fort sorn möjligt och samtidigt med de nya öfverläggningarna inom Utsk., företages, samt att derpå användes all den omsorg och allt det ihärdiga arbete, som fordras för att åstadkomma den reda i frågan, som lemnäs kan, och som icke bör kunna blifva svårt för dem, sorn med grundlig kännedom af ärendet förena vilja och förmåga att detsamma på ett öfvertygande sätt utreda och framställa.
Jag anhåller om återremiss af betänk,, samt vädjar för-* troendefullt till samtliga deras patriotism och rättskänsla, som äro pligtige att ärendet ånyo handlägga.
Att delta betänk, är hemfallet till en återremiss, synes vara klart af den mängd anmärkn:r, som deremot förekommit, ocii af det stora antal reservationer, som åtföljt detsamma.
— Jag utbeder mig R. o. Ad:s uppmärksamhet för några ögonblick, hvarunder jag skall söka till besvarande upplaga några af de väséndtligaste bland dem.
Till en början ber jag att få förklara, att jag, i strid med den sista värda talaren, och utan alt jag anser mig hvarken kunna eller behöfva' ingå uti en complett vederläggning af de satser han framställt,, hyllar ett fritt handels-sysleme, likväl icke så fritt att icke åtskilliga modificationer dermed kunna förenas.
Vid gr-, nomläsningen af betänk, har jag till en början fästat mig vid tvänne artiklar, vid hvilka exportförbudet blifvit borttaget i afseende å den ena och importförbudet hvad den andra angår.
Den ena artikeln är brännvinet, som enligt den föreslagna tulltaxan skulle blifva till import tillåtet.
Detta bestrider jag, icke i egenskap af någon stor brännvins^ potentat, ty jag är en bland de aldraminsta, och, derest ett ordentligt systeme i afseende å brännvinsbränningen kommer att införas, sannolikt blefve en af de första, som kommer att frånträda denna rörelse; men jag hemställer, huruvida, det kan vara förenligt med en sann slutsekonomisk beräkning och med en philantropi, som med skal gjort sig gäl - Den 39 Ju 1 i f. m. 3ig lande i afseende på brännvinets förbrukning, att tillåta import af denna spiritus.
Den föreslagna tullen af 32 sk. kannan synes visserligen innefatta ett tillräckligt skydd mot olägenheterna af fri import; men enligt Utskts förslag skulle denna tull gälla för brännvin af io graders styrka; och om brännvin om io grader får importeras, torde det icke blifva så lätt att vid alla tullkamrar förekomma, att icke alcohol likaväl som io graders brännvin kan blifva importerad!; oell hvad förslår då 3a sk. tull att skydda den inhemska näringen?
Det torde icke vara obekant, att Danmark och Preussen tillverka brännvin i stor scala, och emot lindrig skatt å den qvantitet, som exporteras, emedan skatten, som visserligen är ganska hög på brännvinstillverkningen i allmänhet, till befordrande af export återlemnas såsom drawback, så att det exporterade brännvinet icke står exportören till högre pris än hvad tillverkningen kostar.
Dessa länder skulle således med största fördel kunna importera brännvin hos oss, till stor olycka för landet.
Jag kati således omöjligen antaga principen af en allmänt gifven tillåtelse att importera brännvin, utan yrkar, att införselsförbud för brännvin niå fortfara hädanefter som hittills, utan att jag torde behöfva vidlyftigare orda om denna angelägenhet.
Den andra artikeln, som jag omnämnde, var tackjernet, för hvilket exportförbudet skulle upphöra.
Jag är sjelf tackjerns-producent och äfven stångjerns-tillverkare.
Jag begär ingen fördel och tror icke att någon af mina colleger i denna näring begär någon uppoffring af Staten i och för sin rörelse; men jag anhåller alt få fästa uppmärksamheten derpå, att jern-exporten är en af Statens inkomstkällor, som för landels bästa måste väl vårdas; ty det är den enda källan, hvarmed vi skola betala de nödvändighets-artiklar, som vi ifrån utländningen erhålla.
Jag tror således, att ett misstag med denna fabrikation skall blifva af oberäknelig skada för landet i allmänhet; ty om man tillåter export af tackjernet äfven mot den höga tull, som är föreslagen, blir det icke omöjligt, att man skall finna fördel vid export deraf, och i och med detsamma är stångjerns-exporten ruinerad.
Man kan visserligen säga, att man kan exportera tackjern till så mycket större belopp, som erfordras för att motsvara den förra stångjerns-exporten, och att således ingen skada uppkommer; men man skall komma ihåg, att dertill erfordrades minst tre gånger så mycket tackjern, som nu det exporterade stångjernet medtager, och att grufvorna följaktligen icke skulle i längden uthärda dermed.
Jag tror således, att, med beräkning på framtiden, och såvida vi åt våra efterkommande vilja qvarlemna något af den i våra berg nedlagda rikedomen, förbudet mot tackjernsexport ur denna statsekonomiska synpunkt bör bibehållas utan afseende på den enskilda grufveägarens favör eller hans af Frih. 3ao Den 29 Juli f. ra.
Boye omnämnda äganderätt; ty uti dessa speciella skäl och individuella förhållanden behöfva vi icke ingå, då det gifves mera allmänna och i liela landets väl ingripande skäl, sora tala för den åsigt vi försvara.
Jag förenar mig således i den reservation, som Frih.
Åkerhjelm afgifvit, och som finnes betänk, bifogad.
Jag ber äfven att få förena mig uti en annan reservation af Bergslagsmannen Pehr Pehrsson, som egentligen är tackjernsblåsare, och hvars reservation visar hvarthän tackjernsblåsningens intresse går, ty Pehr Pehrsson yrkar, i stället för 4 1-:dr 24 sk., endast t r:dr 3a sk.
Sfå å tackjernet.
Af dessa motsägelser befinnes det tydligt, huru vådligt det skulle vara att emot export-tull tillåta tackjerns utförande; ty säkert skulle i framtiden fordringarna på en lägre lull å tackjernet göra sig gällande, hvarigenom stång jerns t i II verkningen ruinerades.
Jag anhåller äfven att få yttra några ord rörtde en annan artikel i denna stadga, i afseende hvarå jag tror mig äga någon mera speciel kännedom.
Det är nemi. ull-culturen.
Bevilln.Ulsk. har föreslagit en förhöjd tull på den inkommande fina ullen.
Det skulle möjligen kunna synas bereda en fördel för schäferiägaren; men då jag sjelf är schäferiägare, anser jag mig, utan att tala collectivt med mina medbroder, kunna påstå, alt detta icke innefattar något skydd för schäferiägaren.
Om tullen på den ull, som införes, skall förhöjas, måste ullen classificeras, emedan man omöjligen kan lägga lika hög lull på den gröfre ullen , som är påräknad för arumens behof.
I detta fall äga vi erfarenhet af systemet från den tid då den inkommande ullen var fördelad uti 3 classer, af hvilka endast för den sämsta eller s. k. kalkullen betaltes tull, men den finare införskrefs icke.
Detsamma kommer att hända nu, och schäferi-intresset blir således icke skyddadt genom så hög tull för den fina ullen.
Deremot vill jag för ingen del biträda Frih.
Boyes nyss uppgifna förslag, att den fina ullen skulle vara till införsel förbjuden, emedan det vore alt öfvergå från den ena ytterligheten till den andra.
Att fabrikanterne icke skulle behöfva fin ull låter besynnerligt, då de nödgas förse hela landet med fint kläde.
Jag vill dock icke ingå i någon strid med fabriksintresset.
De göra rätt, då de köpa ullen till så lågt pris som möjligt.
Det klandrar jag icke, men jag önskar någon slags reciprocitet för det andra intresset, som är landtmanna-intresset.
Det visar sig för min uppfattning tydligt, att få länder i den civiliserade verlden äro så passande sora Sverige för ull-culturens utvidgning, i händelse denna production riktigt ordnades.
Vi införskrifva nu årligen ull till ett värde af minst 1,200,000 r:dr; och det vore det minsta som Sverige sjelf kunde producera; ja Sverige borde derutöfver kunna äga ett belopp öfver för verldsmarknaden.
Jag hemställer till en hvar, hvilken fördel landet skulle beredas - D e ri 39 J u 1 i f. m. clas i ekonomisk väg, oro vi försökte oss med denna så lätt producerade nödvändighetsvara; och tror jag derföre, att alla åtgärder, som dertill kunna leda, böra på en gång sammanväfvas.
Landtbruks-inlresset bör kunna förenasmed fabriks-intresset, ty de äga nära sammanhang med hvarandra.
Jag tror således, alt oro i Sverige infördes en verklig ullhandel, så att icke våra små ullpartier vid våra marknader blefvo ful Ikorn! igen ratade af köpar ne, så skulle ullproductionen, i stället för att vara i starkt aftynande, kunna stiga till en förvånande höjd till nytta för landet.
Jag anhåller derföre alt fä föreslå ett medel dertill; möjligtvis kunna andia finnas, som uro bättre, roen jag anser för min skyldighet, då jag ingått i svaromål i detta hänseende, att uppgifva ett sätt dertill, hvilket består deruti, att den i Sverige af Svenska schäfériägare producerade fina ullen, hvilken icke kan med fördel afyttras på marknaderna, måtte få till utländningen exporteras, mot rättighet att i stället få importera motsvarande qvantitet kläde.
Härigenom skulle ullhandeln förberedas, emedan klädeshandlanderne och fabrikanterne skulle finna sitt intresse vid att köpa ullen, enär de derigenom hindrade importen af kläde, och utländningen ä sin sida äfven skulle vara angelägen att få köpa den, för att i stället få importera kläde; och genom denna ömsesidiga täflan skulle ullen vinna afsättning och ullproductionen följaktligen stiga.
Nu deremot äro våra ullpartier för små för att kunna hitlocka utländningen, isynnerhet under nuvar. förbuds-systeroe mot införsel af kläde; ty utan reciprocitets-förhållanden lärer föga afsättning till utländningen vara att påräkna, men på sätt som jag nu föreslagit skulle i min öfvertygelse ullhandeln kunna lillvägabringas och inom kort tid utveckla sig till stor fördel för landet.
Att verkställa controll i detta fall vore icke så svårt.
Auctoriteter finnas, som säkerligen skulle utfundera den bättre än jag; men jag tror, att det vore ganska lätt att med bevis på export ådagalägga sin rättighet till import, och då det kläde, som fick införas, förseddes med stämpel, skulle något underslef icke kunna äga rum, särdeles om införsel af sådant kläde endast finge ske till vissa städer, såsom t. ex. Götheborg, Malmö, Ystad och Stockholm.
I det fallet skulle verkligen controller vara lätt att uppfylla.
Jag önskar att Ulsk. måtte behjerta saken, och anser mig blott böra tillägga, att farhågan icke kan vara stor för sjelfva fabriks-intresset; ty i närvar, ögonblick torde i landet finnas omkring 20,000 finulliga får, hvilka hvardera kunna lemna ungefär 2 81 ull om året, och således vore hela det qvantum ull, som sålunda årligen produceras, circa 40;000 fin Någon farhåga kan så ledes icke uppstå för fabriks-intresset utaf den af mig föreslagna åtgärden, hvilken deremot verkligen är af behofvet påkallad, såvida man icke vill se schäferiägarne ruinerade, emedan stora omkostnader i sednare åren äro af dem 10 H. 4.1
Den 39 Juli f. m. använda i och för den finare ull-culturen, hvilken i närvar. ögonblick är i stort aftagande och erfordrar en ny väckelse.
Den skulle dock åter hastigt kunna stiga, om
Statsmakterna fästade sin uppmärksamhet på den åtgärd jag föreslagit, eller på någon bättre; ty jag vill icke vara envis eller påstå att jag påhittat något arcanum i detta hänseende.
Slutligen anhåller jag att få yttra något i afseende på spanmålsproductionen inom landet.
Jag har länge hyst den önskan, att en fix tull måtte sättas på den inkommande spanmålen, emedan min öfvertygelse är, att den inhemska spanmålshandeln derigenom skulle förbättras, och den hittills öfverklagade fluetuationen uti spanmålspriset hufvudsakligen förekommas; hvaraf åter följden skulle blifva alt en ändamålsenligare spanmålshandel skulle etableras, emedan personer med speculations- och capital-förmåga skulle finna sin uträkning att speculera i denna handelsväg.
Hvad beloppet beträffar af den tull, hvarmed denna vara borde beläggas, så skulle jag önska, att den bestämdes så lågt som möjligen sig förena låter med det skydd, som åsyftas för landtmanna-intresset.
Regeringen har i detta fall uti sin propos. framställt 2:ne alternativ, nemi. emellan en r:dr och en r:dr 16 sk.
För alt lugna det intresse, som i detta hänseende kan hysa någon fruktan och farhåga för rubbning i allmänna förhållanden, vill jag för min del fästa mig vid det högre alternativet eller en r:dr 16 sk., öfvertygad att sädesproducenten, åtminstone i medlersta och norra delen af Sverige, bör kunna vara belåten med detta pris.
Jag äger icke den speciella kännedom om Skåne, att jag vågar bestämdt yttra mig om förhållandet med denna provins, men jag skulle tro, att densamma, hvarest sädesproduetionen är ganska ymnig, skäligen borde kunna vara belåten med samma pris, som anses tillräckligt för medlersta delen af Sverige. 1 händelse af återremiss, anhåller jag vördsamt, att dessa anmärkntr måtte få åtfölja densamma.
Hr Skogman, Carl David, uppläste följande:
Då jag deltagit i det förslag till förnyad tulltaxa, som på K.
M:s nåd. befallning blifvit af en särskild comité' utarbetadt och sedermera till R.
St. och deras Bevilln.Utsk. öfverlemnadt, anhåller jag hos H. R. o.
Ad. att få vid detta tillfälle framställa några anmärknrr i afseende pu de allmänna grunderna för nämnda förslag.
Comite'en borde, för att vinna systeme i sitt arbete, först antaga vissa hufvudgrunder och söka tillämpa dem så följdriktigt som möjligt vid de speciella tullbestämmelserna.
På dem, som äga makt att i ämnet besluta, beror naturligtvis att pröfva så väl grundernas riktighet, som huruvida de kunna och böra i alla fall tillämpas, eller örn under närvar, omständigheter undantag för särskildta förhållanden måste göras.
Den 39 Juli f. m. 3a3
En af de grunder comiteen i sitt förslag antagit, har varit föremål för bittert klander, den nemi. att tillstyrka upphörande af ännu qvaislående införsels- och utförselsförbud, och i deras ställe bestämmande af lämplig skyddstull.
Man liar påstått, alt upphäfvandet af införselsförbuden, hvilken åtgärd, ehuru förenad med föreslagen tull af 20 till 3o proc. å varornas värden, benämnes allmän införsels-frihet, skulle tillintetgöra våra vigtigaste fabriker och slöjder.
Jag får öppet förklara, att, om jag hade ku nnat finna någon grundad anledn. till denna farhåga, jag ej skulle hafva instämt i tillstyrkandet om förbudens upphäfvande; och jag ber att nu få upprepa några facta till stöd för den meningen, att en lämplig skyddstull skall för inhemska fabriker och slöjder bereda större säkerhet än de hittills varande förbuden, hvilka, enligt hvad fabrikanterne sjelfve uppgifvit, icke kunnat utestänga en högst betydlig, ehuru oloflig utländsk medtäflan.
Bomullsgarn af lill och med Wto 7.5, som förut var till införsel förbjudet, blef genom i83o års tulltaxa tillåtet.
Tillverkningen af bomullsgarn vid de inhemska mekaniska spinnerierna utgjorde år i83o 127,185 U.
År i838 hade samma tillverkning stigit till 970,010 U, sedan flera nya spinnerier blifvit efter införsels-förbudets upphäfvande anlagda.
Sedan i83o hafva flera slag bomulls- och lin neva fuad er, som förut voro till införsel förbjudna, blifvit tillåtna.
Tillverknings-värdet vid bomulls- och linnefabrikerna uppgafs år i83o till r:dr 247,160: — år 1838 „ ,, 426>58i: — och qvantileterna af de endast inom Elfsborgs län såsom hus-slöjd tillverkade och till andra orter förpassade bomullsväfnader, som år i83o utgjorde 1,277,749 alnar, hade 1838 stigit till 3,831,268 alnar.
Glas af alla slag blef genom 1824 års tulltaxa tillåtet till införsel.
Värdet af inrikes tillverkad! glas uppgafs år i83o till 3o4)9Ö8 r:dr; år 1838 till 366,229 Ifrån längre tider tillbaka har införsel af utländskt läder varit medgifven.
De införda qvantileterna hafva under de sednare åren minskats; och värdet af det i fabriksväg inom landet tillverkade läder uppgafs för år i83o till r:dr 479>9°° — i838 „ 678,076.
Papper har likaledes under en längre tid varit tillåtet till införsel.
Under de sednare åren hafva åtskilliga pappersbruk inom
Riket blifvit med nya och kostsamma roachinerier försedda. 3a4 Den 19 Juli f. m.
Värdet å inrikes tillverkadt papper, som år i83o uppgå fs till 5i5,26q r:dr, utgjorde år i838 756,878 r:dr.
Under det friare haudels-systeme, sora blifvit successive in förd t under de sista 10 ä i5 åren, har antalet af fabriker, oell af de vid dera sysselsatta arbetare tillväxt, hvarjemte myckenheten och värdet af de åstadkomna fabrika ten) a ökats Sålunda utgjorde antalet af fabriker år i83o 1827 „ )8i8 2104 antalet af fabriksarbetare „ i83o 11,097 ,, i838 14,21 1. (oaktadt många under tiden införda nya och förbättrade machinerier).
Värdet af fabriks-tillverkningar i83o rtdr 8,783,137. 1838 ,, 13,090,089.
Särskildt må nämnas klädesfabrikerna.
Deras anta! var år i83o 9g ,, 18 38 109 antalet af stolar ,, i83o 447 „ 1838 5.4 antalet af deras arbetare „ i83o 2Öq8 „ .838 3275 hvarjemte machineriet vid dessa fabriker blifvit under de sednare åren betydligen förökadt och förbättradt.
Värdet af deras tillverkningar var .83o rtdr 2,5i4,2o5 i838 ,, 3,863,439 alrietalet af tillverkadt kläde i83o ,, 49l>5'5 1838 „ 632,728 Och härvid bör märkas: alt ehuru klädes-fabrikernas undergång förespeglades såsom en följd af den under de sista åren meögifna införseln af kasimir, — fris, frisad, kalmuck och doffel — samt hel-ylle-flanell, införseln af dessa väfnader icke utgjort mera än i836 1827 kasimir: alnar .... 35o4 318 fris, frisad , kalmuck och doffel 12641 42°8 samt af den sist tillåtna hel-ylle-flanellen .
Under ifrågavar. tidpunkt hafva jemväl åtskilliga bandtverkeri-arbeten blifvit till införsel medgifna.
En uppgjord förteckning, för vidlyftig att uppläsa, upptager 53 särskilda artiklar, från hvilka införsels-förbud se - ■ S 38. 1272.
458o. 8881.
Den 2g Juli f. ai - dan år 1825 blifvit upphäfna, och på de årligen förtullade qvantiteterna af hvar och en ibland dem.
Det är märkvärdigt att dessa qvantiteter, med undantag af handskar, lackerade arbeten, bronz-saker, knifvar och saxar, paraplyer, tapeter samt ur, på det hela äro föga betydliga.
Sålunda äro införda år 1838: bleckslagare-ai beten för 611 r:dr borstbindare dito '869 >> hattar, mans 270 stycken sadelmakare-ai beten 2774 ,:<Jr silfver, arbetad t 686 lod skor, fruntimmers 136 par vagnar för 6798 *'*dr o. s. v. Uppgifter saknas på qvantiteterna och värdet af inhemska handtverkeri-varor; men all anleda, är ali just de artiklar, lör hvilka utländsk taflan blifvit öppnad, mest tillväxt i myckenhet och godhet, såsom t. ex. handskar, fruntimmerssko!-, sadelmakare- och vagnmakare-arbeten m. fl.
Jemför man uppgifterna om handtverkare i Rikets städer, så finner man att mästurnes antal utgjorde år 1828 6o34 i838 5g42 således 92 färre samt gesällers och lärlingars 1828 11642 1838 .3859 eller 2217 flere.