Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 11, som innehåller afslag å Hr Adlerstam.* motion, och detta anförande vore samma s'ak, som deruti blifvit behandlad; så kunde Hr Adlerstams nu upplästa anförande och den deruti gjorda anhållan eller begäran icke vidare blifva öfverläggningsämne eller föremål för remiss till något Utsk., emedan ett redan fattadt beslut ej får upprifvas; och hemställde Ur Landtm, alltså, om R. o.
Ad. behagade finna, att ingen annan åtgärd vid detta anförande kunde lagas, än att lägga det till handlingarna.
Upplästes lill justering och godkändes Exped.Utskts förslag
N:o 49 und. skrifvelse till K. M., i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om arrendefri upplåtelse åt staden Kongélf af åtskilliga smärre tomter vid Bohus raserade fästning.
Upplästes till justering Exped.Utskts- förslag
N:o 5o till
Den i Augusti. tind. skrifvelse till K. M , i anledn. af f. d. Grosshandlande!) II.
Weners ansökning om förlängdt arrende af Svartsjö kungsladugård.
Frih. Cederström, Jacob: R.
St. hafva icke beslutat någon skrifvelse i denna fråga till K. M , icke heller något svar till K. M., såsom på en propus., helst någon sådan icke af K.
M. är afgifven.
K. M. har öfverleinnat handlingarna till R.
St., hvilka i ämnet beslutat.
Deras beslut skall inlagas i en §. uti riksd.beslutet.
Någon skrifvelse hafva Ständerne icke beslutat, och Utsk. har således varit oberättigadt att en sådan författa och till justering aflemna.
Jag protesterar följaktligen emot denna skrifvelses godkännande.
Jag hör att Frih.
Ceder ström afger en protest emot en skrifvelse till K. M, som ger tillkänna R.
Sits beslut i en fråga, hvaröfver K. M. önskat inhemta R.
Sles tanke.
Cederström kan från denna synpunkt betrakta frågan, och kan jag icke dertill uppfatta någon annan grund, än att Frihtn såsom embetsman önskar, att detta mål ej vidare måtte komma under hans handläggning.
Jag protesterar å min sida emot detta förfarande af en embetsman och representant, och önskar, att det beslut, Ständerne vidtagit, måtte i formlig väg underställas K. M.
Det vore i högsta grad oformligt, om på K. pioposlr eller remisser till StatsUtsk., innebärande K, M:s bestämda önskan att få Ständernes beslut i frågan, icke något svar skulle följa; och jag ser icke, att, deiföie att StatsUtsk. ej såsom en prseceptor förestafvat
Ständerna bestämda ordalag, Exped.Utsk. ej skulle vara behörigt samt skyldigt att till R.
St. öfverlemna ett förslag till skrifvelse i denna fråga.
Den siste talaren har förklarat» att K. M. i denna fråga begärt svar.
Något sådant finnes icke i den K. remissen, utan den är ett enkelt öfverlemnande af handlingarna till StatsUtsk.
Ett öfverlemnande af handlingarna till StatsUtsk. kan icke medföra en skrifvelse om Ständernes beslut, med mindre än att Ständerne en sådan skrifvelse besluta; ty icke äger Exped.Utsk., att, der Ständerne helt simpelt besluta, uppgifva förslag till skrifvelse derom ti l K. ål., emedan enligt grundlagen ett sådant beslut endast skall intagas i riksd.beslutet, och ensamt der Ständerne hafva beslutat skrifvelse till K. M., skall förs km J O till skrifvelse af Exped.Utsk. uppsättas.
Samme talare har yttrat, alt jag såsom embetsman ville undandraga mig att handlägga målet.
Detta är ett befängdt misstag.
Såsom embetsman borde den värde talaren förstå, att han är plig-, tig och jag med att handlägga allt hvad som till embetet hörer.
Här är det helt simpelt formen, som är i fråga, och Deni Augusti. 7 derom skiljer grundlagen emellan oss.
Ständerne hafva väl bifallit Weners ansökan om prolongation af arrendet, men de hafva icke beslutat att derom underrätta K.
M. genom en underd, skrifvelse.
Riksd.beslutet kommer att derom lagligen hära vittne, och kommer en skrifvelse lill K.
M. att afgå, utan ett föregtde af Ständerna fatladt beslut, så blir detta en oformlighet till i samma fråga, deri Stöndernes rätt att besluta icke var grundlagsenlig.
Det upplästa förslaget till und. skrifvelse N:o 5o blefaf R. o. Ad. godkändt.
Vidare upplästes till justering och godkändes Exped.- Utskts förslag till und. skrifvelse!' till K. M.: Wto 51, i anledn. af arrendatorns af Hogsta, Lombarudd och Norrby hemman på Löfön, C. A.
Karlbergs ansökning om förlängning af arrendet; N:o 5a, i anledn. af S. F.
Lannges ansökning om prolongation af arrendet å Lunda kronohemman eller skatteköp derå.
Besvärs- och Ekon.Utskts den 18 och 20 sisth Juli på bordet lagda betänk.
N:o 70, i anledn. af väckt motion om utvidgande af Calmar stift.
Af flera orsaker måste jag ogilla det i detta Allm.
N:o yZ tillstyrkta förslag, alt Blekinge skulle förenas med Calmar stift.
Ty för det första skulle då samma olägenhet inträffa med detta stift, hvilken motionären velat åberopa såsom ett skäl, hvarföre Lunds stift borde delas ; det skulle nemi. blifva för vidsträckt och stort.
De från stiftsstaden Lund nu längst aflägsna delarne af Blekinge hafva omkring 20 mil till densamma; de som blefvo längst aflägsna, om Calmar blefve stiftsstad, (ingo ungefär lika långt dit eller omkring 18.
För det andra skulle en så beskaffad delning af Lunds stift, som den motionären föreslagit, väl medföra fördelar å ena sidan, men inga, åtminstone högst obetydliga, å den andra.
Derigenom skulle
Calmar stiftsstyrelse tillskyndas några materiella fördelar, men Lunds förlora desamma; detta vore dock af mindre betydenhet, ty med dessa följde en mödosammare förvaltning; men hvad som hufvudsakligen bör afses, är, att en stor orättvisa skulle genom denna delning ske presterskapet af Lunds stift, hvilket skulle få ett i betydlig grad förminskadt fält för sin befordran, då deremot presterskapet i Calmar stift skulle få ett i lika grad utvidgadt; ty vi måste draga oss till minnes, att den s. k. indigenatsrätten ännu är gällande.
Den enda förmån, hvilken å andra sidan Vunnes, vore, att inne - 8 Den i Åugust i. vånaiuie af Blekinge linge begagna Calmar gymnasium, men detta Liefve också en nachdel för del återstående af Lunds stift, sorn derigenom för alltid såg hoppet tillintelgjordt att för de från Lund mest aflägsna delarna af Skåne och Blekinge få inrätladt ett sådant.
Der finnas ännu tvänne orsaker, hvarföre jag måste ogilla detta förslag: den ena, att Blekinska provinsens innevånare genom sin iocal, och derigenom att denna provins äfven under
Danska tiden och af ålder varit förenad med Skåne, alltid stått i närmare förhållande till innevånarne af Skåne, än till dem af Småland; dessa tvänne provinsers innevånares nationalbruk, lynne och dialekt öfverensstämma mera, och dessa anser jag för en pastor på landet vart ej oväsendlligt alt känna, ifall han skall kunna med lätthet umgås med sina åhörare; finge Blekingsboerne prest från Småland, tror jag det skulle orsaka missbelåtenhet å ömse sidor.
Slutligen har det nu af Hr
Kullberg motionsvis framställda förslag redan af stiftsstyrelsen i Calmar varit lill Regeringen framsläldt, och jag vågar icke tro, alt den utan vigtiga och gilltiga skäl och orsaker, som ännu äga bestånd, ogillat detsamma.
Jag vågar derföre vördsamt anhålla om afslag på betänk., helst det af tvänne Slånd, det Vällofl.
BorgareSt. och Hederv. BondeSt., redan blifvit afslaget.
Med den siste talaren instämmer jag i begäran om -afslag å Ulsk:s betänk., likväl ieke på de af honom anförda skäl; men Utsk. har föreslagit, att K.
M. måtte höra stiftsstyrelsen i Lund och derefter pröfva frågan.
Detta hörande skulle endast tjena till onödigt besvär för så väl orten som embetsmyndigheterna, då olikheten i presträtligheternas utgörande inom Skåne, Halland och Blekinge emot Calmar län gör mindre lämpligt att förena någon del af förenämnda landskap med Calmar stift, emedan inom samma stift, så vidt möjligt är, enahanda grunder i afseende på sättet för presträtligheternas åtgörande böra vara gällande, till undvikande af misstag och missförstånd emellan tiondegifvare och tiondetagare.
Jäg vill icke så mycket fäsla mig vid den genom presterskapets privilegier i afseende på befordringsrätten inom stiften stadgade ordning, som tillägger stiftets presterskap rättigheten lill alla consistoriella gäll, ty deruti måste ofta ändring ske genom brist på prester, hvilka då mäste kallas från ett annat stift; men den omständigheten jag först omnämnde synes mig vara tillräckligt skäl för att icke besvära K.
M. med undersökningar, som icke kunna medföra annat resultat än afslag å den ifrågaställa förändringen.
Jag torde till en början böra undanrödja den reservation, sorn vid Utsk:s betänk. är fogad.
Den rör hufvudsakligen afstånden.
Dermed för - Den i A ugns ti. 9 förhåller sig icke alldeles så som reservationen upptager, ty vestra delen af Blekinge eller de socknar, som ero närmast Skane, få närmare lill stiftsstaden Calmar, än de socknar, som ligga i östra delen, hafva till stiftsstaden Lund.
Det är således ofelbart, att en vinst i detta afseende skulle tillskyndas länet genom ifrågavar. förändring.
Här har blifvit nämndt, att
Lunds stift skulle blifva för litet efter en sådan delning.
Jag hade i sanning ej väntat mig denna anmärka. af en ledamot, som icke längesedan, om jag ej misstagit mig, här väckt motion om delning af Lunds stift.
Jag skulle tro, att han genom delta förslag gifvit tillkänna, det han tyckt
Lunds stift nu vara för stort.
Utsk. synes således hafva gått hans önskningar till mötes, då det föreslagit att från Lunds stift afsöndra den del, som lämpligast kan derifrån afskiljas.
Hvad gymnasierna beträffar, skulle jag visserligen önska, att den fråga, som jag tror derom vara väckt af samma motionär, kunde gå igenom.
Denna fråga är för ingen del ny.
Den har för många år sedan varit å bane.
Jag skulle önska, att den nu lyckades göra sig gällande, men hvarföre ett gymnasium just skulle anläggas i Sölvitsborg, kan jag icke tinna; ty om meningen är att för Blekinge inrätta en sådan läroanstalt, tror jag alt den lämpligare borde förläggas i residensstaden, som ligger något nära midt i länet, än i Sölvitsborg, som ligger på dess yttersta gräns.
Detta vore så mycket meia angeläget, som den skola, hvilken finnes i Carlskrona, ännu saknar den utvidgning som valdt afsedd.
Hvad beträffar den anmärkta olägenheten af att i Blekinge skulle blifva anställde prester från Småland, så tror jag icke att sådant vore farligt.
Jag är icke född hvarken i Skåne eller Småland, men jag har hört båda dialecterna, och jag bekänner uppriktigt, att för mina oron har det varit lättare att uppfatta den Småländska dialecten än den Skånska, som jag ganska ofta haft tillfälle alt finna mera svårfatllig från predikstolen.
Således vore i delta afseende ingenting att förlora.
— Hvad åter beträffar de intellectuella egenskaperna hos de prester, som skulle inflyttas till Blekinge, så är förhållandet härvid Ungefär lika uti Lunds som Calmar stift, och jag tillåter mig ej att uppdraga någon gränslinie dem emellan.
Man har sedermera, såsom ett hinder för förflyttningen, omnämnt olikheten i ecclesiastika författningar.
Det är ganska sannt, att en olikhet och en ganska stor olikhet förefinnes emellan de ecclesiastika författningar, som Sro gällande i Blekinge och annorstädes; men i detta fall står Skåne eller Lunds stift ungefär på samma punkt som Calmar och de öfriga stiften, ty de ecclesiastika författningar, som härutinnan äro åsyftade, finnas intagna i den s. k.
Carlshamns convenlion af år 1747) hvilken endast gäller för Blekinge, och således är lika främmande för Skåne som för Calmar stift.
Jag kan således icke finna, att Blekinges förflyttning till Calmar stift 11 H. 2 IO De ii i Augusti. hindras genom denna författning.
Den är mindre känd i Calmar stift, men som den egentligen rör presterskapets inkomster, så förmodar jag, all den bekantskap dermed snart skall vara gjord, som fordras för consistorium i Calmar.
Några andra anmärkntr har jag ej förnummit, och har jag således icke några flera att vederlägga.
Jag öfvergår derföre till de motiv Utsk. anfört för sitt tillstyrkande, och kan ej annat än instämma med hvad Utsk. yttrat.
Alla de omständigheter, Utsk. uppgifvit såsom skäl för förflyttningen, äro, så vidt jag kunnat uppfatta dem på stället, öfverensstämmande med verkliga förhållandet.
Jag har ingen förkärlek för det ena eller det andra, och kan således temmeligen opartiskt bedömma saken.
Jag förenar mig till alla delar i de åsigter Utsk. framställt.
Jag vill ännu tillägga en omständighet, som Utsk. uteslutit, emedan den förmodligen ansetts mindre hufvudsaklig.
Den rör nIslandet från länsstyrelsen till consistorium.
Denna omständighet kan vara obetydlig i många fall, men i andra är den det icke.
Åfståndet från Carlskrona är till Lund ungefär ao mil, men till Calmar endast g mil.
Detta gör en väsendtlig skilnad vid sådana tillfällen, då icke skriftliga meddelanden kunna vara tillräckliga, och äfven den skriftliga communicalionen, sorn, då åfståndet är 9 mil, endast är några timmars affär, blir lättare, än då man nödgas begagna den längre postgången till Skåne.
Att presterskapet inom Blekinge icke haft särdeles att berömma sig af sitt införlifvande med Lunds stift, tror jag mig också hafva reda på.
Jag skulle tro, att detsamma blifvit något styfmoderligt behandladt; ty, efterhvad jag kunnat framleta, har, sedan Sveriges nya statsskick inträffade, det Högv.
Ståndet icke mer än en enda gång haft vid riksdagen någon representant från Blekinge, och detta skedde genom en tillfällighet.
Blekinge län har dock en befolkning, som berättigar det til! en fjerdedel of stiftets representation.
Jag har också afbidat denna frågas utgång, för att till vederbörlig ort vända mig i detta hänseende, och jag anser saken så mycket angelägnare, som länets presterskap, i saknad af representanter vid riksdagarna, icke haft tillfälle att härom göra påminnelser.
Jag får således anhålla om propos. tili bifall å Utsk:s betänkande.
För det första vågar jag göra den sista värda talaren uppmärksam på att han misstagit sig, då han trott att jag, såsom motskäl hvarföre Blekinge ej borde läggas till Calmar stift, åberopat, att Lunds stift skulle blifva för litet.
Jag har tvertom sagt, att om Blekinge lades till Calmar stift, skulle samma olägenhet, som man nu anför böra föranleda delning af Lunds stift, inträffa, nemi. att Calmar stift blefve för stort.
Hvad gymnasii-anläggningen i Sölvitsborg angår, så hör frågan derom icke hit.
Orsaken hvarföre jag föreslog, att det skulle anläggas i Sölvitsborg, var, att det skulle kunna begagnas
Den i Augusti. icke blott af blekinge lans innevånare, utan äfven af innevånare i de delar af Skåne, som äro mest aflägsna från Lund.
Hvad de af Frill.
Cederström omnämnda ecclesiastika förhållanden angår, så ur det val sannt, att Carlshamns convention gör till en del en skilnad emellan ecclesiastika förhållanden i Blekinge och i Skåne, men det är dock 'några sådana förhållanden, deri dessa provinser öfverensstämma och skilja sig från andra delar af lliket, såsom t, ex. i afseende på prestgårdsbyggnad.
Slutligen får jag äran emot Utskts tillstyrkande anmärka, alt det förbisett 36 §:n Reg F:n, då det tillstyrkt en delning af en embetsmans lön och embetsförvaltning medan han ännu lefver.
Jag skulle förmoda, att om någon sådan delning skall äga rum, kan den icke ske förrän embetet blifvit ledigt.
Ur till stor del förekommen af Frih.
Nauckhoff och ber att få åberopa hvad lian sagt, samt dervid tillägga några ord.
Den förste talaren yttrade första gången, såsom jag lika med Frih.
Nauckhoff tyckte mig förnimma, att
Skånska stiftet skulle blifva alltför litet om Blekinge lades till Calmar stift.
Sista gången sade lian, att Calmar stift skulle blifva för stort, om Blekinge lades dit.
Båda delarna
Uro lätt vederlagda.
För det närvar, har Lunds stift 474>7^2 innevånare och Calmar stift endast ro5,q68.
Således utgör Calmar stift till folkmängd icke fullt £:del af Lunds stift.
Blekinge ensamt har 93,849 innevånare.
Drages detta antal ifrån folkmängden i Lunds stift, så återstå 38o,88>, och lägges del åter till folkmängden i Calmar stift, så blifva innevåuarne derstädes icke mer än 199,811, således knappt 200,000.
Följden skulle således blifva, att Calmar stift finge icke stort mer än hälften sä många innevånare som Lunds stift.
Detta i afseende på folkmängden.
I afseende på arealen minnes jag visserligen icke nu qvadratmilen af begge stiften, men rummet på kartan antyder snart, alt de södra häraderna af Calmar län — ty det Ur endast 4 härader deraf, som tillhöra Calmar stift, — icke skulle, tillökade med Blekinge, kunna blifva lill arealvidd så stora som Skåne.
I afseende på afståndet, så då Carlskrona Ur ungefärliga medelpunkten af Blekinge och derifrån Ur till Calmar icke mer än 9 mil, men till Lund 20 mil, faller det sig klart, att afståndet talar för den föreslagna förändringen.
Här
Ur anfördt såsom skäl emot förslaget, att det skulle tillskynda presterskapet i Calmar stift materiella fördelar.
Hvad stiftsstyrelsen beträffar, kunde lönerna ej blifva ökade, men val besväret blifva förökadt, så att för denna styrelse inga materiella fördelar stodo att vinna.
Hvad åter det öfriga presterskapet vidkommer, så faller det sig klart, att om det presterskap, som nu finnes i Blekinge län, lägges till det presterskap som tillhör Calmar stift-, så skola de sammanräknade ej få större fördelar i afseende på befordringsrutten, än det mindre stiftet för när - D e ii i Augusti* var. har, då man beräknar befordringsrätten i förhållande till arealen.
Det är sagdt, att Blekinge är närmare öfverensstämmande med Skåne till diaiect och bruk.
Den sorn rest genom Blekinge har dock erfarit, att om de, som bo närmast Skåne, äro till bruk och dialeet närmast lika Skåningarna, så äro deremot de, som bo närmast Småland, mera' lika SmåJändningarna.
Således ligger deruti ingen skilnad.
Vidare har man sagt, att Regeringen en gång afslagit föremålet för ifrågavar. motion, då det i ansökningsväg inkommit lill Regeringen.
Det är just derföre motionen nu blifvit väckt, på det Ständerne måtte understödja denna begäran, och om de finna förslaget gagneligt, ser jag i nämnda afslag icke något skäl hvarföre icke Ständerne skulle uttrycka en sådan åsigt.
Lika litet finner jag deruti, att 2tne Stånd afslagit saken, något skäl för R. o. Ad. att följa deras exempel, utan må det vara R. o. Ad:s rätt att uttala sin öfvertygelse i saken.
— Vidare har man nämnt den olikhet i ecclesiastika författningar, som skall grunda sig på Carlshamns convention.
Jag känner icke årtalet af denna convention, men tyckte mig höra, att Frih.
Nauckhoff sade alt den var utfärdad på i5oo-talet.
Jag får då nämna, att intill år 1627 var Blekinge förenadt med Calmar stift, och således efter den tid conventionen blef uppgjord. — Vidare är sagdt, att härvid skulle ifrågakomma någon delning af embetsmännens löner medan de lefva.
Sådant har aldrig af Ekon.Utsk. varit satt i fråga, och den som läser igenom betänk, finner, att deruti icke åsyftas att förnärma någons rätt.
Jag tror mig således härigenom hafva undanröjt alla invändningar, som äro gjorda emot betänk., hvars bifallande jag tillstyrker.
Inom Ekon.Utsk. förevar en långsam discussion om denna fråga, likasom förhållandet här Börjar blifva.
Jag för min del var af den tanken, att man borde taga i betraktande, det K.
M. redan besvarat en dylik fråga, så att K.
M. endast velat upptaga den i sammanhang med ett annat, för flera riksdagar sedan väckt och redan handlagdt förslag om Rikets förändrade indelning, så i judicielt som ecclesiastik! och administrativt hänseende, och att således man borde besinna sig, innan man ginge in med en sådan und. önskan till K.
M. som den ifrågavar.; ty om en eller flera sådana ingåfvos, kunde de, ifall K.
M. upptog dem till bifall, möjligen motverka den allmänna indelningen, som varit af Ständerna begärd och af K. M. Jofvad.
Men ledamöterne i Ekon.Utsk. voro mycket intresserade för ifrågavar. motions framgång, och hvad jag androg ansågs af dem icke förtjena afseende.
Jag ville icke belasta prot. med en särskild reservation, men förnyar nu här de anmärkntr, jag i Utsk. gjorde, förmenande att det vore ganska inconseqvent af Ständerna handladt, att först begära en allmän indelning och sedan inkomma med begärau om en särskild.
Då jag tillika nu finner, enligt hvad den siste värde
Den i Augusti. ■ 3 talaren uppgifvit, att 2:ne Stånd afslagit Utskts betänk.
, skulle jag tro, att det bästa 11. o. Ad. kunde göra — och äfven det kortaste, emedan i allt fall ärendet vid sådant förhållande ej kan få någon ytterligare behandling — vore att med dessa 2:ne
Stånd instämma i utslag å betänkandet.
Den sista strofen, som uttalades af den värde ledamot, som näst löre mig hade ordet, påkallar ett svar af mig.
Jag har i ett föregående plenum yttrat, att hvad andra Stånd göra icke lägger band på min yttranderätt, och jag tror icke, att det borde lägga några band på Ståndets beslut.
Det der släptåget blir odrägligt, och är, såsom jag tror, icke passande.
Här är sagdt, att en delning af Lunds stift nu skulle lägga hinder i vägen för en framlida delning af länen.
Jag tror icke, att så är förhållandet, utan att snarare denna framtida delning derigenom skulle befrämjas; ty skall en delning af länen ske, så är det otvifvelaktigt, att
Skåne ej blir utvidgadt genom någon tillsats.
Jag tror, att delningen för Blekinge snarare kommer att sträcka sig åt öster eller norr. f hvilketdera fallet som helst vore den förändrade stifts-indelningen ingalunda i vägen; ty det är blott på en ganska liten linie, som Blekinge angränsar Skåne; för öfrigt sträcker det sig till Småland och i söder till hafvet.
Detta skäl för afslag å betänk, hoppas jag således vara undanröjdt.
Ater delningen afannu i tjenst varande embetsmäns löneförmåner beträffar, så har Frih.
Raab såsom utskls-ledamot vidrört denna fråga.
Jag har visserligen ej heller förbisett, alt Utsk. derom yttrat sig, och är öfvertygad, alt, innan frågan afgöres, K.
M. lär höra vederbör, och i detta afseende vidtaga de åtgärder, som kunna af behofvet påkallas.
Vid frågor om indelning af redan befintliga embetsmanna-districter, bör man naturligtvis å ömse sidor öfverväga, huruvida det ena di* strictet är för litet och det andra för stort.
Så äfven i fråga om Calmar och Lunds stift.
Man torde möjligen vilja säga, att ett stift ej kan vara för litet, emedan ju mindre det är, desto bättre kunna dess angelägenheter af styrelsen vårdas.
Då presterskapets befordringsrätt är, efter nu gällande författningar, inskränkt inom stiftet; så kan mycket lätt hända, att stiftet är för litet.
Sådant är ock efter min tanke förhållandet med Calmar stift.
Den prestman, som hör dit, är i sin befordringsrätt alltför inskränkt; alltför noggranna beräkningar kunna vid hvarje pastorats tillsättande göras angtde det blifvande förslaget; tillställningar kunna blifva möjliga o. s. v. Men om ock sådant icke sker, är dock befordringsrätten inom Calmar stift alltför inskränkt, när man dermed jemför utsigterna i andra stift, utom Gottland, der förhållandet är >4 Den i Augusti. ännu väne.
Det andra hänseendet, hvaruti stiftets litenhet verkar ofördelaktigt, angår läroverken.
Det är en allmän erfarenhet, att i de stift, sorn äro för små, och der följaktligen gymnasium och skolorna besökas af ett för ringa antal lärjungar, der varder aldrig någon riktig fart i undervisningen.
Täflan blir inskränkt inom för få personer; således samma skada vid undervisningen, som sedermera vid embelsmännens befordran.
Jag anser således, att Calmar stift i begge dessa hänseenden bör tillökas.
Man kunde säga, att tillökningen likaväl kunde ske norrut som söderut, och att således Linköpings stift, som innehåller hälften af Calmar län, på fasta landet kunde minskas.
Men belägenheten är sådan, att i allmänhet ligger Linköpings stad centralt för stiftet.
Nar fråga då är att skilja från andra stift en andel, så är det största skälet att minska det stift, som är slörst och alltför stort.
Huru nu consistorium i Lund skall kunna behörigen vårda ett stift, hvars innevånare uppgå lill omkring 4^0,000 personer, må hvar och en bedomina.
Jag anser således fördelaktigt äfvensåväl för Lunds som Calmar stift, att fördelningen göres dem emellan.
Blekinge har blott 22 pastorat, om jag rätt minnes, och Lunds stift dessutom 2o5 prestgäll.
Der qvarblifver ändock tillräckligt utrymme för Skånska presterskapet att söka sin befordran, ty antalet af qvarblifvande prestgäll är vida större, än i något af våra öfriga stift.
Den fördel, man omtalar att presterskapet i Skåne skulle förlora, då det ginge miste om tillfället att söka befordran i Blekinge, bör väl icke hindra hvarken Blekinges eller Calmar stifts vinst på förändringen.