Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström har begärt, att Lug-Ulsk. må blifva ålagdt alt, i sammanhang med utlåt. 0111 nya criminal-lagen, afgifva yttrande örn, lim u fängelser böra vara inrättade.
Jag hemställer till Friherren sjelf oell lill Ståndet, huruvida ett sådant åläggande kan vara af beliofvet på kalladt.
Nya fängelser äro i förslaget upptagna samt utgöra en del deraf; oell då det kommer till Utsk., måtte det vara Utsk:s skyldighet att yttra sig äfven öfver denna del deraf.
Frölich har hemställt, att Utsk. matie anmodas icke afgifva något förslag öfver motionens föremål, nemi. om fångarnes ställande under strängare Ingar, intill dess den nya criminal-lagen kan förekomma.
Jag är af motsatt tanka.
En strängare lagstiftning, i afseende på fångarne, är af största behofvet påkalladt; och jag tror derföre, att äfven, om det nya lagförslaget, af hvad orsak sorn helst, icke kan vid denna riksdag komma till slutligt afgörande, bör den väckta motionen likväl icke läggas å sido.
Då en K. propus, i ämnet lärer vara att förvänta, vill jag ej uppehålla R. o. Ad. med några anmärkningar i denna fråga, der jag är af skiljaktig mening med andra talare, särdeles beträffande orsaken lill det stora antalet af lösdrifvare och correctionister.
Men det är i afseende på ett uttryck, som bär blifvit fäldt, och som kan missförstås, då det kommer till Utsk., som jag begärt ordet.
Hr von Troil liar nyss yttrat, hvad sorn äfven utgör min mening, att en särskild lagstiftning för fångvården är af nöden
En sådan lagstiftning bör då hvarken kallas civil eller militär; ty om det är en skymf för militärer, att krigs-artiklarna jemväl tillämpas på correctionister, så bör det äfven vara en skymf för alla andra, än militärer, om samma lagstiftning gäller för dem, som för correctionister na.
Jag skulle således tro, att den förste talarens mening ej varit någon annan, än den, alt en särskild lagstiftning borde för oftanämnde förbrytare finnas; och om en sådan åsigt uttryckes, är den icke förnärmande, hvarken för oss ibland detta Stånd, eller förde öfrjge, som ej äro militärer.
Yrkandet att ki igs-artiklarne mätte tillämpas på correctionister, bör icke kunna tydas annorlunda, än att en strängare lagstiftning än den vanliga, och som tillåter extra-judicie! bestraffning, borde begagnas i afseende på correctionisterne.
Förevar, motion synes ej böra remitteras till Lag-Utsk. allena, utan äfven lill Ekonomi-Utsk , emedan frågan om lösdrifvares behandling ingriper i frågan om fattigvården, hvilken redan blifvit hänvisad till sistnämnda Utsk, Ilr Stråle:
Frölich yttrat derom, att criminal-lagförslaget ännu ej blifvit till R.
St. 2 11. 6 k1 Den i5 Februari f. m. öfverlemnadt, vill jag nämna, att jag väl icke varit bland de ledamöter af Högsta
Domstolen, som deltagit i granskningen af ifrågavar. lagförslag, samt att jag således icke kan bestämdt upplysa förhållandet; men jag har likväl mycken anledn. till den förmodan, att om Högsta
Domstolens yttrande ej redan är afgifvet, kominer det att ske i dessa dagar: hvarjemte jag får förklara, att jag ej tror någon skall äga skäl till det omdöme, alt Högsta
Domstolen till granskningen användt längre tid, an behöfligt varit.
Mitt förra yttrande lärer hafva blifvit missförstådt, såsom hacke jag ansett krigsmanna-edens afläggande vara något hinder för krigs-logarnes tillämplighet mot correctionisterne.
Det som jag anser olämpligt, är ett hlott och bart förklarande, alt de skulle ställas under krigslagarna, och åsyftade detsamma, som H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm sedermera utvecklat.
Jag yrkade, att särskilda lagbestämmelser måtte för correctionisterne och andra fångar utfärdas.
Hvad länshäktena angår, är dermed det särskildta förhållande, att det finnes ett reglemente för Smedjegårdshäktet här uti staden, hvilket reglemente genom ett K. bref blifvit förklaradt böra tillämpas äfven på andra länshäkten.
Uti detta reglemente finnes stadgadt, att den, som våldför sig på fångbetjeningen, skall straffas efter krigs-lagarna; och följden har blifvit, att en käring, som i ett länshäkte öfverkol! en fångvaktmästare, måste dömmas efter krigslagarna.
En sådan lagstiftning torde icke vara lämplig, utan särskilda stadgar behöfvas, som bestämma straffen för correct.inrättnma och fängelserna i allmänhet.
I afseende slutligen på Hr von Troils yttrande, får jag nämna, det författningarna ej innehålla, att den, som saknar laga försvar, skall skickas till correct.inrättnma; en sådan person blir dömd till pionniercorpsen.
Först den, som är straffad för andra resan stöld, eller för större brottslighet, än första resan enkel stöld, blir, i saknad af laga försvar, dömd till correct.inrättningen.
Det skulle väl kunna hafva händt, att någon försvarslös blifvit insatt på correct.inrättntn, men sådant har skett derigenom, att lian ej klagat öfver beslutet; ty då hade det blifvit ändradt. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm:
Jag skulle lill alla delar förena mig med Hr von Troil, mendet skulle föra oss in på ett fält, hvilket i min tanka ej bör blifva föremål för vår öfverläggning, i anledn. af förevar, motion.
Det skulle föra oss till lämpliga communal-inrättn:r och till revision af våra lagar rörande lösdrifveriet.
Dessa högst vigtiga ämnen förekomma tvifvelsutan under denna riksdag; och ofta torde jag anhålla om ordet, för att mig deröfver yttra.
Jag skulle förena mig med Hr Dalman, derom att en K. propos. borde afvaktas, derest jäg icke funnit, hvad jemväl en af Kouungens rådgifvare yttrat, att en sådan lärer vara att förvänta.
Frölich i deri frå - Den i5 Februari f. w. 43 gnn, huruvida icke hellre, än alt nu en exceptionslag sliftus, den ifrågavar. borde ingrediera i den nya crirainallagen; men för det fall, att förslaget dertill icke vid denna riksdag förekommer, anser jag nödvändigt, att en lag stiftas för fångarnes behandling.
Ogerna lior jag denna lag kallas exceptionslag, ty deraf kan följa, att den alltid förblifver afsöndrad; hvaremot jag ville, att den blef ett capital uti nya Straff-balken.
Det är den nominella hänvisningen under krigs-arCne jag velat undvika; ty del är förolämpande för ett
Stånd, att dömde missdådares behandling kommer att ske i enlighet med Ståndets Jagar; och jag ser icke heller någon nödvändighet deruti.
Att denna min åsigt blir tydd såsom någon ståndskänsla, kan jag icke befara.
Jag skulle likaledes anse det vara högst smärtande för tjenstehjonen, om det hettes, all missdådare behandlas enligt tjenstehjonsstadgan.
Jag skiljer mig helt och hållet från Gr.
Frölichs tanka om den vandalism, han anser önnäs tili våra lagar.
1734 års lag åtnjuter allmän aktning af inhemska och utländska jurister.
Det är likväl ostridigt, att vi vuxit ifrån några delar af denna lag, likasom från några andra institutioner.
Vi hafva Vackra statsbyggnader — alt i cornischerna satt sig en eller annan spindelväf, är sann t, och visst böra de bortsopas; men derföre kan jag. icke medgifva, att våra lagar äro vandaliska, utan påstår deremot det närvar, fångskicket är mera vandaliskt, än allt hvad salig Konung Genserieh gjort.
Jag anser det nuvar. så, emedan det fredar missdådaren framför andra, och emedan det skiljer sig från all den civilisation, som vi omtala och eftersträfva, men från hvilkens grundsatser vi afvika, när det kommer an på att handla.
En ledamot inom detta Stånd, som, med mycket skäl, är gerna hörd, har fällt ett yttrande, hvilket ger mig anleda, att göra rättvisa åt Fångstyrelsen derigenom, att jag upplyser det inga barn numera underhållas i länshäktena, utan att de blifva utaccorderade på landet hos val kände personer.
Men ett beklagligt, förhållande, sorn icke blifvit nämndt, är, atti anseende till eorrecl.inrättntnas öfverfyllda tillstånd, så alt inga flere kunna ditförpassas, måste arrestanter, som äro dömde tilt arbete, hållas qvar uti länshäktena, der arbete icke kan anskhtfas, och hvaraf följden blifver, att, då mari icke kan afskilja dessa arrestanter från de andra brottslingarna, utgör häktet en plantskola för brott.
I anleda, af hvad Hr von Troil yttrat, och hvilket jag önskade att få höra åter, när K.
M:ts nåd. propos. kommer till R.
St., får jag tillkännagifva, det min gamla sats varit, att Sverige bör organiseras nedifrån och icke uppifrån.
Det är genom sjelfva coramunal-författningarna vi kunnat undvika mycket ondt, sorn nu trycker Staten.
Om förnuft och ordning regerade i sockenstämmorna, är jag öfvertygad, alt riksdagarna biel - 44 Den i5 Februari f. ra. vo bättre.
— Jag ser ingen omöjlighet alt så förklara motionärens afsigt, såsom Gr.
Frölich gjort.
Motionen afser en hastig hjelp, för att befria oss från den olägenhet, som nu plågar oss, nemi. här i Stockholm; ty på landet har pöbeln annu icke börjat att röra sig.
Jag skulle jemväl tro att, liksom den Fransyska Regeringen kunnat förklara Palis i belägringstillstånd, kunde den Svenska Regeringen förklara Långholmen i belägringstillstånd, hvilket icke borde upphäfvas, förrän den nuvar. osäkerheten upphör, då man blifver öfverfallen af 4 a 6 personer, som med våld dyrka sig in uti bostäderna, och mot hvilka ingen kan försvara sig, iian må vara så tapper som någon. —- I anleda, af hvad Hr Stråle anfört, hvilket naturligtvis är med sakens förhållande ganska enligt, får jag förklara, att jag kan gå ännu längre än han; ty jag kan försäkra, att de, som äro dömde för första resan stöld, alltid erhållit tillstånd att begifva sig ut i länet för att söka anskaffa sig arbete och dertill erhållit pass, gratis naturligtvis; de åter, som blifvit dömde förandra resan stöld, har jag sökt att placera hos hemmansbrukare, som gjort sig kände för ett allvarligt sinne: likväl hafva desse fångar icke fått pass och tillstånd att sjelfve söka sig arbete, utan vi hafva i sådant ändamål corresponderat med länets innevånare.
Beträffande slutligen dem, som äro dömde för 3:dje resan stöld, veta herrarne att de hafva sin vistelseort bestämd.
Det är för mig ganska obehagligt att för 3:dje gången, inom en så kort tiderymd sorn sedan förra plenum, finna samma anleda, och orsak, hvarföre våra öfverläggningar blifva så långvariga, nemi. bristen af en K. propos. i ett så maktpåliggande ämne.
Åkerhjelm har här vitsordat sin stora kännedom i ämnet, och det behpfdes visserligen icke för de fleste af oss, hvilke känna den stora andel han haft i ledningen af correctionella systemet inom vårt land; men jag hade trott, att Frih:n med denna sakkännedom skulle hafva uti Stalsråds-beredningen sökt göra sig gällande, i anseende till det stora behofvet af förändringar uti dessa inrättningar.
Jag kan icke föreställa mig, att det nti den K. proposm begärdta creditivet af ej mindre än 200,ooo r:dr, utan att vara åtföljdt af ringaste förslag, kan vinna någon framgång hos R.
St., eller att Ständerne, på en så lös grund, kunna i creditiv-väg anslå en betydlig summa, utan att i någon män känna, till hvilka förbättringar och till hvilka behof dessa medel blifvit begärdta.
Det förutsätter ett förtroende från Styrelsen till Ständerna, som de uteblifna K. propos:na ej gifva anledn. till att tro vara för handen.
Jag får framställa den frågan, om det är under Ständernas styrelse och vård correcl.- inrättntna befinna sig, eller om det är under Regeringsmaktens.
Då förefaller det strast besynnerligt, att ej undfå något förslag i ämnet fränden Statsmakten, som i första rum - Den 15 Februari f. ra.
45 met bör leanna behofvet; ty Ständerne, som ej äga en sadan detalj - kunskap oell kännedom, hafva anspråk att, såsom vägledning för deras tillgöranden, erhålla upplysning 0111 de åtgärder, som kunna vara af behofvet påkallade, och då bade vår discussion varit betydligt förkortad.
— Det har blifvit yttradi, att vi skulle kunna förvänta en K. propos. i ämnet, men jag har icke lättat Frih.
Åkerhjelms yttrande så; deremot har jag, till min stora förundran, af Hr Stråles yttrande inhemtat, att den delen af lagstiftningen, som rörer fångvårdslagarna, lärer vara under Högsta Domstolens pröfning, hvarvid jag icke kan undgå att yttra, det mig synes, att den lid af 6 år, som förflutit sedan sista riksdag, bort kunna vara tillräcklig alt förekomma det ”käringförhållande” som blifvit omnärnndt.
Åkerhjelm har uti föregående plenum anfört såsom bevis på Styrelsens grannlagenhet mot R.
St., att icke några K. propostr blifvit till Ständerna öfverlemnade i de mest vigtiga frågorna inom samhället.
Det är denna Regeringens skygghet att framlägga dessa frågor, hvilka, enligt Frih.
Åkerhjelms förklarande, äro af en så genomgripande natur, att han ansett Styrelsemaktens grannlagenhet kräfva, alt de blefvo helt och hållet öfverlemnade till R.
St., åtföljda allenast af en Comité^ betänkande eller af en K. propos., och hvilka frågor Regeringsmakten med alla sina tänger, alla sina utvägar, ej vågat angripa: det är detta förfarande, säger jag, som förklarar det, ty värr, ganska gamla, men först i sednare tider christnade barnet, benämndt ”Systemet,” hvilket visserligen varit kändt, men icke kunnat så val förklaras, som genom Frih.
Åkerhjelms yttrande i denna del; och man bör stanna i förbindelse, för det man derigenom blifvit upplyst 0111 orsaken till den låt af obelåtenhet, som ljuder från Haparanda till Ystad och inom alla compassens streck deremellan.
Jag kan icke förstå, huru
Ständerne skulle kunna behandla denna invecklade fråga, utan förslag eller ledning af Regeringen.
Det blir med denna fråga, såsom med fattigvårdsfrågan, att vi visserligen kunna öfverlemna den till ett Utsk., anén utan hopp att få den behandlad med framgång, då Regeringen icke på 6 år kunnat dervid något tillgöra.
Skola vi inför Svenska folket, hvars representanter vi åtminstone på papperet äro, låta skulden för våra riksdagars uteblifna resultat ligga oss till last?
Jag svarar nej, och åtager mig icke något sådant ansvar.
— Hr von Troil har, efter min tanka, så grundligt och fullständigt ut vecklat skälen, hvarföre R.
St. ej kunna eller böra bifalla det begärdta creditivet, då vi icke hafva någon ledning för bedömmandet af de ändamål., hvartill de skola användas.
Skulle vi lemna dem till fortsättande af samma correct:s-systeme som hittills?
Jag tror, att det vore något, som vi inför landet icke kunde stå till ansvar för.
Vi hafva sett, att da det varit fråga, om alt få förändring al lagens stud - 4G
Den 15 k’ e b r u a r i f. ra. gande i 5 cap. I §.
Missg.btn, och att få den sådan, alt den enskilde medborgaren ina kunna för omdömen om Conseljens ledamöter dömmas såsom för Majestätsbrott, då bafve vi undfått en K. propos.; men då det är fråga om sjelfva lifsprinciperna i Staten, har propostn uteblifvit.
Jag hemställer, hvad slutsats man derutaf bör draga.
Jag liar hört en man, hvilken jag särdeles respecterar, yttra, alt vära samhällsbrister voro i luften sväfvande spindelväfvar; och jag skulle önska att kunna dela dessa åsigter, menför mig synas spindelväfvarne vara af en så compaet natur, att det erfordras mycket hårda borstar för att borttaga dem; dock skulle ingen vara nöjdare än jag, om samhället funne sig belåtet med en sådan borstning.
Jag skall vara kort, tiden fordrar det, och med fullt skäl synes R. o. Ad. kunna vänta slut på denna långvariga discussion; jag vill blott upptaga några få saker, som jag ej bör med tystnad förbigå.
— Hr von Troil tyckes hafva uppfattat min mening så, som skulle jag söka försvara det nuvar. systemet, i afseende på correet.inrättnrna.
Så vida det kan kallas försvar, att jag visat, det detta systeme var det enda möjliga, som då kunde följas, och alt det af tvingande omständigheter måste tillgripas, under det jag erkände att ett bättre fanns, ett erkännande, som jag nu förnyar; så har Hr von Troil rätt.
Af mina uttryck och min mening hade likväl ej ett sådant omdöme bort uppkomma.
Att på en gång göra systematiska byggnader för ändamålet med osystematiska lagar, bristande tid och bristande tillgångar, är för mycket hegardt.
Jag gjorde det, som möjligheten medgaf; och mera medger ej förnuftet, åtminstone fordrar det icke mera.
Hr von Troil har bes t ri d t, att bland orsakerna till en förökad fång-numerär borde räknas en för långt sträckt hemmansklyfning, hvilket jag sökte visa likväl vara förhållandet.
Han har, såsom bevis för sin mening, åberopat
Dalarne, der söndringen af jorden är betydligt utsträckt, och der likväl, som jag tyckte hans ord folio, folket i allmänhet ej saknar utkomst, och således ej faller i behof af kringstrykandet, lösdrifveriet och dess följder.
Jag får, i anledn. deraf, upplysa, att i landsorter, der binäringar, såsom bergsbruk, /örefinnas, vinna de fattigare folkclasserna lättare bergning, än i de provinser, sora sakna sådana utvägar.
I Dalarne föranleder således den långt drifna jordafsöndringen icke till samma menliga följder, som i Skåne, der fattigdom ej sällan följer i dess spår.
Man tyckes anse, att någon correct.inrättn. ej bort anläggas i hufvudstaden, emedan detta alstrat ondt; ehuru jag i afseende på valet af denna local, aldrig haft något att skaffa, kan jag upplysa att hufvudsakliga orsaken härtill varit den, som talar för correctionella arbetsfängelset tillvaro i andra stora städer, nemi. den större lättheten, som der förefinnes, att skalla sysselsättning och arbete åt fångarna.
Be - Ben iå Februari (. m. 47 träffande den anmärkta olägenheten, att barn blifvit sända till allmänna behofvet, som tvingat vederbör, municipal-auctoriteter att ditsända barnen.
De hafva der emedlertid blifvit med omsorg vårdade, och skiljde från den öfriga fångpersonalen.
— Man har åter ordat om sättet för Fattigvårds-comiteens betänkts ineddelande lill R.
Rättigheten dertill ligger i 2:dra mom. 27 §.
Piiksd.Ordn., och afsigten dermed är ju den att komma till en lagstiftning i ämnet, sedan R.
Sits sakkännedom fått tillfälle att granska och bedomina, hvad deröfver blifvit utarbetadt.
— Jag har i ett annat plenum yttrat, att frågans stora vigt och vidsträckta omfattning, nära nog ålade Regeringen att först inhemta Ständernas tankar , hvarförinnan jag ej ansåg möjligt att tillvägabringa ett ändamålsenligt lagförslag.
Jag har föreställt mig, att härigenom undvikes många anmärkningar och invändningar.—
Slutligen och vidkommande nu förevar, fråga, kan jag icke föreställa mig, alt motionen egentligen åsyftar att för det närvar, få ett förbättradt correct.systeåne, ulan framställer nödvändigheten deraf, att få en särskild lag för det nuvar. stora antalet af i arbetsfängelse!1 förvarade förbrytare, intilldess det onda kan uppryckas med roten.
Jag skulle derföre tro, att, innan criminal-lagförslaget, som nu finnes i Högsta Domstolen, blifvit färdigt att öfverlemnas, och intilldess en propos. i ämnet, åtföljd af Fångstyrelsens utlåtande, kan afgifvas, intet hinder är i vägen, att Lag-Utsk., om motionen dit remitteras, må kunna upptaga och behandla frågan om en strängare lag för correct.inrättntna.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade remittera Frih.
Cederslröms nu föredragna motion till Lag-Utsk.
Jag har förut yttrat, att denna motion holde tillika remitteras till Ekonomi-Utsk., och jag anhåller om propos. derå.
I anledning häraf blef motionen, uppå derom framställd propos., äfven remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utsk.
Å nyo föredrogs Gr.
Frölichs den 8 dennes på bordet lagda motion, angtde underd. skrifvelse till K.
M. om det vid sista riksdag af Riks.SUn antagna förslag till lag för enskilda banker.
Frölich, David, uppläste följande.*
Då jag, för en tid sedan, väckte motion om en lind. skrifvelse till K. M., i afseende på det af R.
St. vid förra riksdag utarbetade förslag till lag för enskilda banker, utgick jag från den åsigt, alt, sedan R.
St., i enlighet med 43 Den i5 Februari f. m. 87 §:n Reg.ForniCn, aflemnat genom Talmännen deras lagförslag till Konungen, Högsldensamme skulle, enligt samma lag-§, efter inhemtande af Statsrådets oell Högsta
Domstolens tankar deröfver, fatta sitt beslut och låta R.
St. få emottaga, antingen Dess samtycke, eller Dess skäl till vägran.
Om sådant icke skett vid den ena riksdagen, sedan den blifvit så länge fördröjd, att det berodde på Konungen att afblåsa den, dagen efter det lagförslagen från R.
St. inkommit; trodde jag intet (linder böra möta för ett nåd. svar vid nästa riksdag, och att R.
St. åtminstone borde försöka, för principens skull, att yrka den andra Statsmaktens fullgörande af grundlagens bud, för hvilket ingen viss tid var föreskrifven, hellre än alt de lagförslag, hvarom de blifvit så enige som i detta fall, skulle få förfalla; men då jag nu från flera håll sport den mening hafva gjort sig gällande, att den af mig motionerade behandling af ämnet icke vore den rätta, och att bättre vore väcka en ny motion å lagförslaget nu genast, innan K.
M. yttrat sig derom, vill jag visst icke, af förkärlek för min åsigt, upptaga Ständernas tid med att discutera och troligen afslå den preliminära frågan; från hvilken motion, i fall den ej af detta Hus omfattas, jag följaktligen afstår: men dermed anser jag mig också lossad från förbindelsen att väcka en ny motion 0111 dylikt lagförslag, hvartill jag torde böra anföra några skäl och upplysningar, möjligen gagneliga för den det lyster att som ny motionär framstå.
Det var icke emedan jag i allo gillade förslaget, sådant det slutligen blef sammanjemkadt, utan emedan det nu fanns färdigt, som jag önskat dess stadfästelse. R. o. Ad. torde lätteligen inse, huruvida det kunde vara så fullkomligt det borde, när det besinnas, under hvilka omständigheter det blifvit utarbetadt.
Redan i början af 1834 års riksdag, hade Slats-secreteraren för handel och finance ingifvit förslag till lag att behandlas efter 87 §:n Grundsatsen att ärendet borde så behandlas, understöddes af hela dåvar.
Ministeren, och är troligen den enda rätta.
Redan 182} var samma grundsats erkänd, i följd hvaraf K. kungörelsen af 1824 utkom.
Efter denna lags föreskrift om solidarisk ansvarighet, hade blott en bank, nemi. den i Istad of 3:ne personer utan delegation, uppstått, innan Wermlands prov.- bank år 1833 stiftades på helt andra grunder.
Syftningen af det
Statssecreleriella förslaget och fruktan för alltför mycken brokighet i de bankers organisation, som kunde uppstå under dylika förhållanden, föranledde mig att framlägga ett fullständigt lagförslag i ämnet.
Jag förbigår nu alla detaljer vid behandlingen i öfrigt, men anser mig böra nämna, alt lagförslaget hade att strida mot ett capitaIist—i 11 tresse, som fördömde olla enskilda banker; ett annat, R:s St. bank-intresse, som ihärdigt försvarade centralisations-systemet; ett 3:dje, hvilket det hedervärda Ståndets då för tiden varande Den i5 Februari f. m. 49 varande ledare troligen fått såsom ingifvelse af Ystads banksyslémes upphofsmän, gående ut på att förkättra de nya ideerna; och ett fjerde, om icke intresse, utan snarare dess motsats — jag menar hela den dass af representanter, hos hvilka begreppen om det nya ännu icke redt sig, och som, utan klar uppfattning af ide'en i sin helhet, blott faste sig vid enstaka satser, dem de desto ifrigare och ofta med vältalighetens öfverlägsenhet trängde in i systemet.
Deribland räknar jag synnerligen ide'erna om vådan af småsedlar; omfördelen att få silfvermyntet ut i rörelsen, för hvilken tvångsåtgärd emot landets locala natur , och folkets vanor, man ville gagna privatbankerna till medel; om vådan af att bankerna skulle blifva för stora, i stället för den motsatta, att de skulle blifva för små o. s. v. Ändtligen visade sig för det femte, emot riksdagens slut, ett partiför att undanrödja Ständernas delaktighet i lagstiftningen och återiägga, såsom ett regale, makten att få tillåta eller vägra associationer, efter godtycke, i Regeringens af ingen lag bundna händer.
Om det vore tillåtet att ingå i specialiteter härom, skulle det icke vara svårt, att visa, att detta parti, synnerligast inom ett visst RiksSt. mäktade uppehålla lagförslagets skyndsammare afgörande och omsider, sedan det var afgjordt, fördröjde dess expedierande till K. M. Också härefter riksdagen frukterna visat sig sådana man kunde förmoda, då fråga varit om att frångå grunderna både i 1824 års författning och de af i835 års Ständer i underd. föreslagna. R. o.
Åd. torde nu inse, att om jag ej för min del kunnat i allo gilla förslaget, så har det varit min skyldighet att försöka rädda hvad som i835 gjordes för total förstörelse.
Bättre är att hafva något rättesnöre än intet; men då jag hvarken vill uppoffra grundsatser genom att framlägga Ständernes lagförslag, såsom min motion, ej heller tror det leda till ändamålet att komma fram med ett nytt, öfverlemna!- jag sådant åt den, som till dess genomdrifvande anser sig äga nog förmåga.