Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man ifrar för jordbrukets upkomst, man bekostar landtbruksskolor, man aflönar agronomer och åkerbrukskemister, man förordar häst- och hornboskaps-racernas förbättrande, man föranstaltar små och stora landtbruksmöten, hvarvid ordas vidt och bredt om sjelfva modernäringarnes värde, om medel och utvägar att uphjelpa dem.
Men emedan det för de inflytelserikare samhällsklasserne är beqvämt, fördelaktigt och angenämt, att för en högst lindrig, det lemnade arbetsbidraget på långt när icke motsvarande betalning, låta fortskaffa sig genom en tvångs-inrättning, så blundar man för ett af de obestridligt största hindren för någon allmännare jordbrukets upkomst inom vårt land, för skjutsskyldighetens inflytande på jordbruket, och några kraftåtgärder till det ondas afhjelpande afhöres dorföre icke.
Det måste tillgifvas mig, om jag tror det åligga Staten att afhjelpa ett så beskaffadt missförhållande, om jag tror det åligger Staten att, då den äger tillgångar, i första rummet rikta sina tankar å undanrödjandet af de inom statsinrättningarne mest i ögonen fallande bristerna, och att vid framläggandet af förslag, att genom någon ny, till stora kostnader ledande inrättning bibringa det allmänna en verklig eller inbillad fördel, icke åsidosätta åliggandet att uphäfva ett alltför ögonskenligt, på statsborgarne hvilande förtryck, der något sådant förefinnes.
Vid frågan att med utomordentliga ansträngningar åstadkomma jernvägar inom Sverige, synes mig tanken böra samtidigt, och i första rummet, fästa sig vid skjutsningsbesvärets öfverflyttande ifrån jordegendomen till Staten.
Om nyhetsbegäret, om nyfikenheten, om härmningslusten, om 40 Den 1 December. den enskildta vinningsberäkningen, om en stark öfvertygelse om det allmännas blifvande gagn af inrättningen vid tanken på jernvägars införande i Sverige, kommer i kollision med tanken att lyfta skjutsningsbesväret ifrån Svenska jorden, då äfven detta ej kan ske, utan upoffringar ifrån det allmänna, så har åtminstone hos mig aldrig någon tvekan upstått åt hvilkendera sidan, vid ett så beskaffadt kollisions-förhållande, öfvervigten borde gifvas.
För att friköpa sig ifrån den förfärliga våldsgästningen nödgades den oprivilegierade jordegaren, under ett tidehvarf för orediga och outvecklade begrepp om medborgerliga rättigheter och skyldigheter, om allas likhet inför lagen, åtaga sig skjutsningsbesväret, hvilket sålunda räknar sin härkomst ifrån våldets makt och som qvarstår såsom en af-föda ifrån maktens äktenskap med orättvisan.
Man läse Hallenbergs Gustaf II Adolphs historia, och man skall ej undgå att häpna vid tanken att Sverige, för ej mer än 200 år tillbaka, befann sig uti ett sådant laglöshetens tillstånd, som denna inom
Sveriges häfder i andra afseenden så lysande period i sjelfva verkligheten företer.
Nutiden yfves, och visst icke utan skäl, öfver stora framsteg på civilisationens bana; men härvid förekommer likväl anledning till en ej ringa förundran, att man hos oss, under ett så långvarigt representatift statsskick, ännu icke, i likhet med hvad som uti det öfriga Europa föregått, hunnit afhjelpa ett sådant förtryck, som skjutsskyldigbeten innebär, och som inom hela den bildade verlden ställer den så kallande frie Svenske jordägande mannen i detta hänseende ensam jemförlig med den Ryske muchiken, eller med den lifegne Ryske bonden.
Förhållandet torde i detta, som i andra missförhållanden, bos oss finna en väsendtlig förklaringsgrund uti lagstiftningens sammansättning, af ett Stånd, som egentligen skjutsar, ochaf3:ne, som begagna sig af det, för Svensk sjelfständighetskänsla förnärmande fortskaffningsmedlet.
Rlotta tanken, att den af mig gjorda sammanställning emellan den Svenske fria mannens åliggande, till likhet med den Ryske lifegnes, innebär en obestridlig sanning, uprör hela min känsla.
Jag erfar en oöfvervinnerlig förtrytelse, att ett sådant, för det Svenska menniskovärdet förnedrande förhållande, ännu i våra dagar hos oss kan äga rum.
Jag lägger lagstiftningen till last att icke förr hafva gjort detta, bland våra Svenska statsinrättningar under vår tid nesliga förhållande, till föremål för ett allvarligare och mera genomgripande bearbetande, än som hitintills någon gång vanmäktigt försökts ifrån en och annan enstake röst inom representationen.
Månne icke äfven en förklaringsgrund härtill torde kunna sökas uti den, med afseende å förevarande förhållanden hos oss, möjligen öfverdrifva föreställningen, att upfattningen af samhällsinrättningarnes mera framstående brister, att förslagen till deras Den 1 December.
41 afbjelpando inom ett väl och lyckligt ordnadt maktbestyr borde utgå ifrån dem, som innehafva samhällets höjder, och som, i sammanhang dermed, hafva både till legal och moralisk upgift, att ifrån den höga ståndpunkten öfverskåda, upfatta och upskatta det helas behof, och att på grund deraf antyda bristerna, äfvensom de lämpligaste utvägarne att undanrödja dem!
Det finnes ingen half Rätt och ingen half Sanning!
Utöfver det nesliga, utöfver det för den frie Svenske mannen förnedrande uti skjutsningsskyldigheten, förekommer äfven uti den ojemna fördelningen af detta besvär en alltför mycket i ögonen fallande orättvisa.
Vid en allvarlig bearbetning af denna fråga förekommer genast huru de, till de större vägarne närboende, äro ojemnförligt hårdare af skjutsbesväret tryckte, än de mera aflägsne, hvilka deraf hafva mindre och understundom alls ingen känning.
Allt jemkande med rättsvidriga förhållanden leder sällan till något tillfredsställande uphäfvande af deras tillvaro.
Tidtals med några ören förhöjda skjutslegor kunna ej åstadkomma det ondas upryckande från sjelfva roten.
Det finnes exempelvis ingen billighetsgrund uti tvånget för de till Stockholm närboende skjutsskyldige att, för befrielsen ifrån hållskjutsen, nödgas, genom nyligen förhöjd afgift, erlägga ända till 60 R:dr r:mt årligen för hemmanet, under det andra skjuts skyldige hemmansegare inom Riket, till mångfaldigt lägre pris, frigöra sig ifrån skjutsskyldigheten.
Uti föreställningen att Sverige är i större behof af jernvägar än af den Svenske frie jordegarens frikallelse ifrån det onaturliga, det rättsvidriga och det förnedrande skjutsningsåliggandet ligger ingen sanning, då ibland alla ifrån den administrativa omtankan påkallade omsorger, samhällsmedlemmarnes befrielse ifrån ett icke mera tidsenligt förtryck, otvifvelaktigt, åtminstone efter mitt åskådningssätt, utgör den främsta, den mäst maktpåliggande af alla.
Tiden synes nu vara inne, att afhjelpa ett så beskaffadt verkligt ondt, som skjutsningsskyldigheten företer.
Man må ingalunda förebära, att skjutsningsbesväret, genom jernvägar, af sig sjelf kommer att uphöra.
Ett sådant påstående innebär ingen, på erfarenhet grundad, sanning.
Post-inrättningarne, för resandes fortskaffande, hafva sedan långliga tider tillbaka, uti andra länder, föregått, inrättningen af jernvägar, och de bestå ännu, och måste bestå, i jemnbredd med dem, såsom ett oundgängligt civilisationens behof.
Tiden synes oafvisligen nu vara inne att, genom post-inrättningars införande efter utländskt mönster, äfven hos oss, på det allmänna öfverflytta bestyret att fortskaffa resande.
Tiden synes också härtill oafvisligen vara inne, då Statsverket företer, för vårt land, så högst ovanliga tillgångar, för å bane bringande af denna vigtiga och maktpåliggande samhälls-angelägenhet.
Med anledning af hvad jag yttrat, tager jag mig friheten fö - 42 Ben 1 December. reslä, det R.
St.., för deras del, besluta, att skyldigbeten för resandes fortskaffande förflyttas, ifrån ett enskildt åliggande, till ett Statens bestyr, att, såsom i andra länder, förenas med den allmänna post-inrättningen, och att R.
St. i detta afseende, under de näslföljande 3:ne år, till K.
M:ts disposition anslå minst en mill. årligen, jemte underdånig anhållan, det K.
M:t täcktes af besagdo medel använda hvad som kan blifva erforderligt för ett ändamålsenligt, och för Statsverket minst betungande, ordnande af resandes fortskaffande, utan annat än frivilligt biträde af enskildte, der sådant aftal kan komma i fråga.
Jag anhåller om remiss af denna min motion till StatsUtsk., äfvensom att den måtte de öfrige RiksStm meddelas, och i hvilken afsigt jag härhos bifogar de uti Riksd.Ordn. föreskrifne 4 exemplar af motionen.
Jag döljer ingalunda för mig det ofördelaktiga förhållande, hvarunder min motion framträder, då den icke utgått från det höga statsbestyret med statsmanna-anseendets stämpel försedda utöfvare.
Men då vi alltsedan 1809 fått vänja oss vid, att de mest maktpåliggande och de mest ingripande frågor blifvit åvägabringade genom representationen, har jag icke ansett att denna vigtiga fråga borde af mig förbigås.
Den privilegierade jorden eges till största delen af ledamöter utaf detta stånd och jag har derföre, till följd så väl af min öfvertygelse om sakens riktighet, som på grund af det anseende R. o. Ad. inom det allmänna åtnjuter, trott det på en gång vara politiskt klokt och utgöra det kraftigaste stödet för min motion, om den utginge från detta rum.
Skulle emellertid motsatsen inträffa, kan jag icke annat än uttala mitt dixi et salvavi animam meam.
Anckarsvärd väckta motionen begärdes på bordet.
Föredrogs Frih. Stedingks, Styrbjön, d. 29 sistl.
November e. m. på bordet lagda motion om förändrad pensionsrätt för Siats-Rådets ledamöter.
Då genom föregångne discussioner tiden redan långt framskridit, vill jag icke underkasta Frih. v. Stedingks nu föredragne motion en utförligare granskning, utan inskränker mig till att blott uttrycka den önskan, det StatsUtsk. ville tillse, att om, på sätt motionären föreslagit, StatsRådets sjelfständighet inför Konungen tryggas, denna dess sjelfständighet icke, genom bifall till den sednare delen af motionärens förslag, af den andra statsmakten, den med pungen, måtte rubbas.
Må gerna det StatsRåd, som afgår före den ålder som till pension nu berättigar, erhålla en sådan.
Motionärens tanke uti denna del gillar jag.
Men må äfven sedan, vid stigande lefnads- och tjenste-år, pensionsbeloppet efter vissa af lag bestämda grunder höjas, och sålunda af rätt och icke af godtycke blifva beroende.
Den 1 December. 43 Remitterades till StatsUtsk.
Gr. Frölichs, David, nedannämnde d. 29 sistl.
Nov. e. m. på bordet lagde motioner: l:o Om tillökning af Sveriges landttrnpper, medelst inrättande af en fricorps inom Dalarne; och 2:o
Om tillökade löner för folkskole-lärare samt åkerbruket rörande statistiska uplysningars samlande genom denna lärare-personal.
Hr Printz en skölds, Carl, d. 29 sisth Nov. e. m. på bordet lagda motion i fråga om löneregleringen för Kongl. Kammar-R:n.
Hr Carlesons, Fredrik, d. 29 sisth Nov. e. m. på bordet lagda motion om rättighet för jordegare att få upsagd och aflyst, men likväl olofligen qvarboende landbo förpassad till något Kronans allmännare arbete.
Jag anhåller att få fästa upmärksambeten derpå, att det ändamål, som afses med motionen, redan hos oss finnes, enär vi just ega de författningar, hvarom motionen talar.
Det är nemi. för hvar och en af R. och Ad. kändt att om en åbo aflyses, så är han naturligtvis skyldig att flytta, och gör han icke det, är egaren berättigad att af K. M:ts Bef:de erhålla vräkningsdom, hvilken kronobetjeningen är pligtig att verkställa.
Jag inser således icke något skäl, hvarföre denna motion behöfver remitteras till något Utskott, emedan, såsom jag haft äran nämna, den är helt och hållet öfverflödig, utan anhåller i stället att R. och Ad. behagade afslå densamma.
Det är blott denna anmärkn. jag ansett mig icke böra underlåta att göra, då ingen annan gjort den.
Jag hörde icke mer af den siste värde talarens yttrande, än hans begäran, att motionen måtte afslås; jag hemställer likväl, huruvida det vore skäl att här, på grund af en upgift derom att föreskrifter i den föreslagna riktningen redan finnas, vilja afslå den väckta motionen.
Finnas dylika föreskrifter, tillhör det Utsk. att derom uplysa, och jag kan icke annat än tillstyrka, det motionen måtte remitteras till vederbörligt Utskott.
Jag medgifver att jag uttryckte mig orätt och att mitt yrkande stod i strid med Grundlagen.
Min mening var emellertid endast den, att hemställa till motionären, huruvida han icke skulle finna sig föranlåten att återtaga sin motion, och är han här närvarande, så ber jag honom derom.
Hr Carlesons, Fredrik, d. 29 sisth Nov. e. m. på bordet lagda motion a
Den 1 December. om låneunderstöd af allmänna medel för anläggande af en jernväg emellan Hvetlanda och Oscarshamn.
Anckarsvärd, Carl Henrik, inlemnad så lydande motion: R.
Skr anslogo vid sistförfl.
Riksdag betydliga summor i och för den beväpnade neutralitetens vidmakthållande.
Jag föreställer mig att sättet huru dessa medel blifvit använde, samt hvilka delar utaf försvarsverket kommit i åtnjutande af dem, säkert skulle blifva utaf stort intresse för R.
St:r att erfara, såsom en vägledning för omdömet öfver Regeringens åsigter i afseende å försvaret, vid pröfningen af de behof, som uti K. M:s Nåd.
Prop. för de försvaret omfattande titlar blifvit upgifne att fyllas.
Med anledn. häraf tager jag mig friheten föreslå R.
St. att anmoda StatsUtsk. med görligaste första inkomma med en summariskt detaljerad upgift öfver användandet af de vid sednaste Riksdag till neutralitetens uprättbållande beviljade medel.
För den händelse StatsUtsk. skulle, för upfyllandet af en sådan R.
St:s önskan, anse sig i behof af ett ökadt antal ledamöter, så torde Utsk. äfven anmodas att, efter sig företeende omständigheter, en sådan förstärkning af R.
Jag anhåller om remiss till StatsUtsk., samt om motionens delgifvande de öfrige RiksStm, i hvilket afseende uti Riksd.Ordn. föreskrifne 4 exemplar utaf motionen härhos bifogas.
Remitterades till StatsUtsk och kommunicerades de öfrige RiksSt:n.
Hr Bildt, Knut, upläste en motion af följande innehåll:
De inqvarterings-penningar, som enl.
Kgl. Brefvet af d. 19 Juni 1845 utbetalas till Götheborgs garnison och enl.
Kgl. InqvarteringsOrdn. af d. 22 Febr. 1841 utgå till garnisonerne i landsorterna, hafva genom de i sednare tider mycket stegrade hushyrorne befunnits vara så otillräcklige, att de på långt när icke motsvarat det afsedda ändamålet och har således de redan otillräckliga lönerna måst tagas i anspråk för att betäcka bristen.
Servis-penningarne, ehuru ännu otillräckligare, lagas ej i beräkning, då de endast äro vilkorligt bestämde att i framtiden utgöras af städerne.
Det lärer kunna med visshet antagas, att ett anständigt möbleradt rum, jemte sådane lägenheter som, enl. tariffen litt.
B i InqvarteringsOrdningen af år 1841, böra åtfölja, icke kan i Götheborg erhållas under 20 R:dr r:mt och i landsorten 13J
R:dr r:mt i månaden.
Med anledn. häraf får jag äran föreslå, att R.
St. täcktes förhöja den nu gällande inqvarterings-tariff till det belopp som hosgående tablå uptager, hvarvid anmärkes att andra och tredje klasserne, såsom egande rätt till lika stora lägenheter, äfven böra hafva lika stora inqvarterings-penningar, hvilket redan i många år varit brukligt i Götheborg.
Anbålles om motionens remiss till StatsUtsk.
Den 3 December, f. m. 45 Förslag till tariff hvarefter inqvarterings-penningar böra utgå till Garnisons-orterna utom Stockholm. o- J. ® ® — 5 (Jannson i (lö- theborg.
Garnisonen i Landsorten.
Klassiker as enligt 18A1 års inqvarlerings-ordning. 3’ Vi al! 5 11 » 5 ’ ' l'g en p: es 55 ^ P ST p -i g
CO 3 _ crq 1-“ CO p B B P 3 p ST ^ ® pj 3 g TQ - Vi P- CJ* ® ® O: ® CO 2. ^ 3 * crq CO p B B g ® 3 3 p i i o O: PT 1 *3 3* ■d ^ O: pr Riksmynt. l:a klassen Öfverste m. fl. 2:a d:o Öfverste-lieut. m. fl. 3:e d:o Majorer m. fl. . . 4.e d:o Kapitener m. fl. 5:e d:o Subalternofficerare m. fl 6:e d:o Underofficerare m. fl. 7:e d:0 Korporaler m. fl. 8:e d:o Manskapet m. fl. 30 30 30 30 £4 12 1.75 1.75 700 427.5 427.5 213,75 142.5 67,5 12 9 300 292.5 292.5 266,25 97.5 52.5 1000 720 720 480 240 120 12 9 600 400 300 120 75 36 12 9 100 80 180 200 85 44 700 480 480 320 160 80 12 9
För korporaler och manskap föreslås ingen förhöjning då serskilte föreskrifter ålägga städerne att besörja deras inqvartering in natura.
— Föreslås att denna tariff blir gällande från 1 Januari 1857.
H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ på 4 e. m.
Onsdagen den 3 December 1856.
Plenum kl. 10 f. m. Just. ett prot.utdr. för d. 1 dennes.
Anmäldes och emottogs Stats-Rådet m. m.
Hr Johan Fre drik Fåhraeus, som, å K.
M:s höga vägnar, aflemnade en Dess Nåd.
Sfr, ang:de utförandet af de större jernvägsanläggningar inom Riket, hvilka böra af allmänna medel bekostas.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 29 sist!
Nov. e. m. på bordet lagda Mern.
N:o 6, med en återlemnad motion af Riksdagsm.
Per Öst - 46 Den 3 December f. m. man, ang:de förändring uti ålagd postförings-skyldighet för 2:ne hemman i Säbrå socken.
Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade förklara att ifrågavar:de motion borde behandlas af Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. och i öfrigt lägga förevar:de Mern. till handlingarne.
Föredrogos och bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter StatsUtsk. nedannämnde d. 29 sisth Nov. e. m. på bordet lagde Utlåt, och Mern.
N:o 7, i anledn. af -vackt fråga om införande i tidningarne af sammanfattningen utaf RiksSt:ns förhandlingar, samt särskilda kanslibiträdens anställande för sådant ändamål.
N:o 8, ang:de Riksdagskostnadernes bestridande; N:o 9, ang:de godtgörande af Hr Landtmms och Hrr Talmäns ökade Riksdagskostnader; N:o 10, ang:de förskott å aflöningen för den hos RiksStm och Utsk:n anställda betjening.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 29 Nov. e. m. på bordet lagda Mern.
N:o 11, med en återlemnad motion af Doktor Nordlander, ang:de förändring af 12 § i skattläggnings-methoden för Westerbottens län af d. 23 Aug. 1773.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att, i afseende på ifrågavar:de motion, som bade utgjort föremål för Talmans-öfverläggning vid sednast hållna Talmans-sammanträde samtliga ledamöter af konferensen ansett att StatsUtsk. visserligen icke saknat skäl för motionens återlemnande, emedan denna motion var af beskaffenhet att af flere Utsk. kunna behandlas, men att då förändring i skattläggnings-methoden kan hafva inflytande på Statsverkets inkomster, Talmännen ansett formenligast att motionen återlemnas till StatsUtsk.
Jag ämnar visserligen icke bestrida att motionen, på sätt i Talmanskonferensen blifvit öfverenskommet, nu återremitteras till StatsUtsk., men jag anser mig såsom ledamot af Utsk. böra uplysa att den motion af Dr Nordlander som här är i fråga, egentligen rörer en önskan att skattläggnings-methoden skulle rättas i öfverensstämmelse med hvad som förut varit.
Dr Nordlander yttrade nemi. att inom Westerbotten har på senare tider blifvit företagen en förändring af skattläggnings-methoden som han icke anser rigtig, och anhåller nu att rättelse häri måtte ega rum.
StatsUtsk. ansåg derföre att frågan vore ett önskningsmål och att den icke kunde på annat sätt lösas än att K.
M. lät verkställa den utredning som Motionären åsyftat och sedan inför R.
St:r framlade denna fråga.
Jag för min del kan således icke finna annat än att det är ett ekonomiskt mål.
Jag yttrade detta blott uplysningsvis och slutar med hvad Den 3 December f. m. 47 jag börjat att jag för min del icke motsätter mig motionens återlemnande till StatsUtsk.
DppS härefter framstäld propos., lades StatsUtsk:s förevande Mern. till handlingarne med förklarande att R. o. Ad. ansåg den deri omnämnda motion böra behandlas af StatsUtsk.
Föredrogos StatsUtsk:s nedannämnde d. 29 sistl.
N:o 12* med en återlemnad motion af Riksdagsm.
Nils Pehrsson från Kalmar län, ang:de postföringens bestridande medelst entreprenad å postverkets bekostnad; och N:o 13, med en återlemnad motion af Riksdagsm.
Olof Larsson från Gefleborgs län, ang:de befrielse för posthemmanen i Medelpad och Helsingland från postföringsskyldigheten.
Dessa Mern. lades till handlingarne med förklarande att R. o.
Ad. ansåg de deri omnämnde motioner böra behandlas af Allm.
Besv, o. Ekon.Utsk.
Föredrogs och bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter BankoUtslcs d. 29 sistl.
N:o 3, med öfverlemnande af Bankofullmäktiges till Utsk. afgifna berättelse.
Ankarsvärds, Carl Henrik, d. 1 dennes på bordet lagda motion om förflyttning af skyldigheten att fortskaffa resande från ett enskildt åliggande till ett Statens bestyr.
Om jag för min del icke i allo kan gilla den mörka skildring Gr.
Anckarsvärd kanske i nog bjerta färger gjort öfver de skjutsskyldiges belägenhet, måste jag likväl, med den kännedom jag eger om detta förhållande, lika med måhända en hvar annan erkänna, att detta onus, skjutsskyldigheten, är för landtbruket särdeles tryckande och att det tillika hotar att blifva så mer och mer med hvarje år.
Det är nemi. gifvet att i samma mån, som civilisationen utbreder sig, i samma mån industrien går framåt, i samma mån måste äfven rörelsen blifva lifligare och de resandes antal ökas.
Det är äfven klart att i samma mån postväsendet utvecklas, komma flera nya postvagnar att inrättas, ett större antal personer att befordras, skjutsen att utgöras flere dagar i veckan än förut varit fallet, och derigenom kommer ett betydligt ökadt onus att påläggas de skjutsskyldige.
Jag tror likväl för min del icke, att det sätt Gr.
Anckarsvärd här föreslaget att med ett penndrag uphäfva hela den skjutsskyldighet, som hittills ålegat den oprivilegierade jorden, för att i stället låta den bestridas, såsom Gr:n i sitt förslag framställt, kan låta sig verkställas, eller är fullt lämpligt.
Erfarenheten har visserligen visat att i ett land med mindre utsträckning och tätare befolkning kan på Statens bekostnad en stor diligensinrättning i alla rigtningar inrättas, men i ett land med den stora yta, som Sverige, anser jag det icke 48 Den 3 December f. m. vara möjligt, och om det äfven skulle lyckas att på större stråkvägar inrätta diligenser, gående för Statens räkning, tror jag det likväl vara omöjligt att på de många tvärvägar, som i alla rigtningar genomskära vårt land, äfven på Statens bekostnad få en sådan inrättning införd.
Jag tror deremot, att om man täger i betraktande de oerhörda kostnader som deraf skulle blifva en följd, den stora materiel, som dertill skulle erfordras, den högst betydliga personal som behöfde användas och som slutligen komme att, då den icke vidare behöfdes, erfordra en betydlig pensionsstat, att man af alla dessa skäl skall inse omöjligheten af att updraga hela skjutsningsbestyret åt Staten.
För min del skulle jag likväl tro att den tid är inne då man måste söka på ett eller annat sätt så fort som möjligt om icke uphäfva åtminstone hindra detta utom allt tvifvel för landtbrukaren svåra onus.
Jag tror att det gifves flera utvägar dertill alt förslag väcktes redan vid förra Riksdagen af Hr Sandströmer och har vid denna Riksdag blifvit med några modifikationer uptagel af Hr Arnell.
Det går hufvudsakligen ut på att så jemt som möjligt emellan de skjutsskyldige fördela tungan af skjutsningsbesväret.
Jag anser att denna fråga, som redan är remitterad till Ekon.Utsk., förtjenar att med all möjlig upmärksamhet behandlas.
En annan utväg att lindra detta besvär vore, om en sådan förändring kunde åstadkommas i vårt postväsende åtminstone på de större stråkvägarne, att postverket inrättade vagnar så beskaffade att äfven resande kunde å dem medföras.
För dessa vagnars fortskaffning borde likväl postverket å större vägar inrätta depöter af hästar, hvaremot å de mindre vägarne, hvarest del ej låter sig göra att underhålla postverket tillhöriga hästar, entreprenad-priset borde höjas långt öfver det nuvarande.
Det tredje sättet att förminska tungan af skjutsningsbesväret, är att så vidt våra tillgångar medgifva, påskynda jernvägs-anläggningarne inom vårt land, ty äro en gång de stora stambanorna fullbordade, så kommer den hufvudsakliga både person- och varutrafiken att, till stor lättnad för de skjutsande, å dem besörjas.
Slutligen finnes det ännu en utväg, hvilken jag tager mig friheten framställa i form af amendement till Gr.
Ånckarsvärds förslag, nemi. att genom bidrag från Statens sida, genom medels ställande till Regeringens disposition, söka understödja upkomsten af enskilda diligensbolag.
Det är ganska gifvet att när en gång en större jernvägssträckning hinner blifva fulländad, så borde den stora rörelsen emellan jernvägen och de orter som öro belägne på sidan om densamma, komma att bestridas medelst dylika bolag och jag tror att det är ett föremål värdigt statsmakternas upmärksamhet att dertill bidraga, emedan detta i väsentlig mån skulle underlätta de skjutsskyldiges svåra onera.