Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får derföre hemställa till Ridderskapet och Adeln att skatten och bevillningen af Städernas jord bör utgå in natura af Hampa, i likhet med Hammarskatt- och Tiondejernet.
Grunderna till denna min begäran ligger ej allenast i det oeconomiskt nyttiga utan i förut varande Lagar och Författningar som detta bjuda, men som af vanlig slapphet kommit under rubrik af dem som ej mera behöfva följas.
Då dessa antyda specielt att minst 2 kappland af hvarje tunnland böra besås med Tobak en mängd fördelar för dem som göra plantager af förenämnde sorter alster, öfvergående äfven till arfvingars fördelar.
Dylika planteringars tillgodon/utning af Manufacturfondens förmåner och bidrag. flnbefallningar att flottans styrelse skall köpa dylik i Sverige växt Hampa betydliga premiers utsättande för dylika odlingar så synes att styrelsen gifvit nogsamma anledningar och befallningar fast de i sednare tider blifvit förgätne.
_ Förordningar och Kungabrefven af den 15 Febr. 17.Ö7, 25 Junii 1745, 14 September 1752, 28 Julii 1756,4 November 1772, 18 October 1774 jemte 31 §. i 1739 års ManufactursPrivilegier bjuda detta och vittna om den tidens anda för allmänt vål, om den tidens åsigter af våra Flottors underhållande.
Måtte vi i detta tidehvarf ej sakna samma vilja samma förmåga.
Dea 3 Martil.
Vi N:0 24.
Herr af Borneman, Johan Aron:
År 1800 blef Flottornes Constructionseorps reorganiserad och dess löningssfat ställd på samma fot och till samma belopp i graderna, som då redan för Fortification, eller Arméens IngenieurCorps, var stadfåstadt.
Vid i8i5 års allmänna lönereglering för Flottornes Stater, blef denna af Kongl. Maj:t år 1800 för Constructionscorpsen bestämda parité med Ingenieurcorpsen, i så måtto förbisedd, att dess löneförhöjning vida nedsattes, icke allenast under Arméens Ingenieurcorps, utan äfven under den som för Flottans öfrige Militairecorpser anslogs, då, når man beräknar dessa sednares bi-prerogativer af Compagni inkomster och den förres utomordentligt trägna göromål.
Af Staten ålagde pligter, Corpsens grundade behof, och dess känslighet mot orättvis behandling , påkallade underdåniga framstållanden till rättelse, och Konungen, rättvisande denna lilla Corps förtjenster, billigade dess klagan.
Brefvet af den i5 December 1818; uttrycker Kongl. Maj;ts Nådiga åsigt och vilja, att vid denna Riksdag förelägga Riksens Höglofl.
Ständer billigheten af Constructionscorpsens åter inställande i dess, mera af förhastande ån af skål, förlorade löneparité med Arméens Ingenieurcorps \ men, som motionstiden med den'; Den 3 Martil, na dag år tillåndalupen, utan att, mig VPtterligt, ännu en sådan Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition ingått, så. med kännedom om mina kam-j raters förtjenster, om deras och mitt rättvisa kraf, skulle min tystnad i detta ämne der andras rätt ingår med ett icke likgiltigt inilytande på tjensfekraltens utveckling, lika mycket uttrycka efter låtenhetens stämpel, som en illa använd sjelfförsakelse.
Jag anhåller således vördsammast, att
ConstructionsCorpsens löningsstat må åter uppsättas ♦ill parilé med IogenieurCorpsen vid Arméen och, att detta mitt vördsamma anlörande, med Öfrige RiksStånden blir communiceradt samt till StatsUtskottet remitterad!; förbehållandes mig, att till berörde Utskott närmare lå framställa de bevekelsegrunder och ytterligare förhållanden, denna act kan påkalla.
Jag har höft framställas behofvet utaf att föröka Embetsmäns löner.
Jag vill ej bestrida rättmätigheten af denna fordran.
Måtte tillgångar kunna beredas, som sätta Staten i tillfälle att handla rättvist mot sina tjenare!
Emellertid får jag göra en motion, syftande uppå att göra slut på en, mot Embetsmän i långliga tider begången orättvisa.
Jag föreslår att den del af Embetsmannens lön som vid tjen-'
Den 3 Martii. 575 gtens tillträdande, afdrages, för att såsom begrafningshjelp återställas dess maka och barn, och hvarigenom hittills en inkomsttitel för Staten uppkommit, måtte efter de grundsatser som åro antagne för Sparbankslnråttningarne, administreras, sålunda att fördelen deraf tillfaller allena den, hvilken derpå allena åger rättmätiga anspråk.
N:o 26'.
Herr Gyllenheirn, Eric Guftaf:
Till beredande af tvånne förenade Rikens gemensamma förmon har en vis och välgörande Styrelse, jemte andra vidtagna goda anstalter, låtit anlägga en ny allmän landsväg vid vestry districtet af Dahlsland förbi Gesålers och Töftedals kyrkor till så kallade Högssundet, eller Norrska gränsen, och hvarifrån åter våra Naboer fortsatt företaget, så att beqväm framfart; till Fredricshall år banad och fullkomnad.
Ehu. ru denna våg-anläggning å Svenska sidan utgjorde i längden 1 och tre åttondedel mil öfj ver den mest besvärliga bergs- och skogstrakt med nästan bottenlösa myror och måsar, blef den dock genom Lånets IlÖfdinges särdeles kraftfulla nit och verksamhet färdig första året efter dess beslutande, eller 1821; och detta nyt tiga arbete spridde förtjenst och penninge- tilbj gång i en fattig och aflägsen provins, som deraf befant sig i yttersta behof, och, utan någon motsvarande ersättning, fått vidkännas svåraste 576 Den 5 Martil, tyngden af de föregående krigs-orobgheterna, Bägge grånsorternes innevånare orh äfven andra långväga resande begagna nu denna passage och genled med mycken fördel, och de fleste af Vestra Dahls Hemmansbrukare hafva 3, 4 ä 5 mil närmare till Fredricshall ån någon annan stad, och få der tillfälle att afsätta sina Landtmanna-producter lättare och emot högre betalning, samt återskalla sig sina förnödenheter af salt, sill, fisk m. m.
Visserligen möter mycken olägenhet härvid af den på grånslinien anställde tullbevakning och de i följd deraf ske» ende åtal med ringa, eller ofta utan, grund inför Råtter, hvilkas organisation på intet sätt gifver borgen för nödig insigt, oväld och rätt. visa, till pröfning af medborgares handlingar, frihet och vällärd.
Vid första uppställningen häraf gjorde man sig genast hopp om detta ondas snara upphörande, och man lofvar sig fastmer att se denna önskan fullbordad, efter de många under förevarande Riksmöte emot sam. ma inrättning väckta anmärkningar, på stadgad erfarenhet om den ringa båtnad den medförer för Staten, men om de stora missbruk och våsendtliga hinder hvartill den för enskilta föranleder.
Annu återstår dock ett annat hufvudsakligt hjelpemedel å Statens sida, till närmare föreningsband och lifligare handelsgemenskap emelDn dessa trafiquerande, och för befordrande af den vinst, läge, natur och beskaffenhet erbjuda. _ Vilkoret för ett båttre ernående häraf innefattas ofelbart i en ^äker och snabb bref - Dea 5 Martil. vexling, Ilår så mycket mer nödig och låmpelig, som många stora Bruksegendomar och åtskilliga Pogsessionater finnas i nejden och inora det kringliggande Svenska territorium.
Af skyldig pligtkänsla, såsom Embetsman från samma ort, vågar jag derföre vördsammast anmäla nödvändigheten och yppa motion om en ordinarie postgång öfver Norra Dahls land och Wedbo Hårad, samt att i sådant afseende PostContoir måtte inråttas å Alltorps Tingställe och Gästgifvaregård, liggande helt nära vid Lägerplatsen ÖdsköldsMoar, för att fortställa icke allenast den inom omförmålte område förefallande correspondance, utan ock de paketer som kunna ankomma, dels från Wenersborg och dels från Åmåls PostContoir, på Norrige och Fredricshall, hvarigenom mycken besparing vinnes i tid och omgång emot desammas afskickande, antingen öfver Svinesund eller åt Kongsvinger och sålunda icke eller något tvifvelsmål kan åga rum att ju ej å Norrska sidan samma förslag med nöje och bifall emottages« Försvenska Kronan kan förskottet härtill ej blifva stort, helst å omförmålte
Tingsplats tillfälle kunde gifvas för den blifvande Postmästaren att tills vidare hyra rum; __ och i framtiden böra inkomsterne ej allenast kunna hålla Staten skadeslös, utan ock lemna kanske en icke så obetydlig behållning att påräkna.
I alla fall synes, utom andra talande skål, billigheten påkalla, att en så stor landsträcka som Vestra el* ler Norra Dahl, der stor Bruksrörelse och vigtiga handels-speculationer idkas och ännu vida.
Den 5 Martii, re mycket kunna utvidgas, ej bör äfventyra säkerheten för brefs och penningars fastställande med löspost på 7 å 8 mil; äfvensom att icke såsom hittills för starkt besväras af den högst öfverklagade tryckande extra brefbåringen för Kronobetjening och Embetsmån, som, i fall förestående project blir godkåndt, i betydlig raon kommer att lindras.
Denna min ödmjukaste framställning torde blifva communicerad Respective Med-Stånden, och till vederbörligt Utskott öfverlemnad.
Herr Gyllenheitn, Eric Guflaf: ■ Hos Lagstiftaren bör, vid påbud i allmänne frågor af bötesansvar otvifvelaktljgen tagas under noga och ömt Öfvervägande, dels att detsamma varder lämpadt efter felaktighetens beskaffenhet, dels att detsamma, utom behof för den åsyftade ordningen eller skyldigheten, icke må tjena till missbruk för mindre grannlaga eller egennyttiga Tjenstemän* riktande, och dels att föreskrifter i dylika ämnen icke sakna nödig tydlighet, sammanhang och bestämdhet.'
Flere af dessa omständigheter tyckas likväl vara förbisedda uti 4 §. af Kongl.
Förordningen den 3o September 1812, der det stadgas, att den som ej infinner sig med behörig anmälan vid mantalsskrifning, skall plikta 2 Riks - Den o Martil, 579 daler.
Häraf hafva åtskilige
Skattskrifvare tagit sig ett gynnande tillfälle att skaffa sig ett särskilt bidrag till sina inkomster, och andra åter äro bekymrade att i detta fall infinna sig i valet emellan tjenste-pligt orh misstanka för mannamon.
Det år ej mantalsskrifvaren förelagdt huru eller hvar han bör börja och sluta upprepandet af mantalsförteckningen.
Man har ock derföre hört att samtlige Aboerne i flere Byalag, fastän till förrattningsstället anlände, men icke straxt i sjelfva samlings-rummet inkomma, hafva utan skonsmål blifvit hvarje person till omförrnålte dryga böter uppförde och fålde.
Detta strider dock säkert mot syftningen och ändamålet af en vis Lagstiftnings åtgärder, sorn böra leda till allmänt bästa men icke till folkets skada och förnärmande.
För mången öfverstiga nämnde böter hela dess skattebelopp j och en så svår påföljd synes nu fast mindre nödig, som med den controll och noggrannhet i husförhörslångder nu iakttages, svårligen något underslef vid mantals-uppgiften hädanefter torde äga rum.
Från förestående synpunkt dristar jag
Blltså vördsammast föreslå den ändring i ofvannämnde författning, jemförd med 5 Art. i §. 5 mom. i nu gällande BevillningsFörordning att pligten för vfteblifvande eller första gången underlåten anmälan vid mantalsskrifning liedsättes till tolf skiliingar, i likhet nied hvad Kongl.
Brefvet den i5 Januari 1806 innehåller: att innan någon till dylika böter uppföres skola tvån»e upprop föregått, och den ej dertill vara för - 38o Den 5 Martii. fylleri, som innan skattskrifningens slut aflemnaf sin uppgift; och att uttryckligen bestämmes huru och hvar ändrings sökande i dessa och de flera i högstberörde 1812 års författning omnämnde vitesböter, som af Konungens Befallningshafvande kunna åläggas, fullföljas må.
Om communication till Respective Med Stånden och remiss till behörigt Utskott af detta Memorial anhålles i all ödmjukhet.
Redan har ett Riksstånd stadgat offentligheten vid sina sammankomster, och framdeles kunna de öfriga följa detta Borgare-Ståndets, efter min öfvertygelse hedrande efterdöme. __ Jag delar visserligen icke elen farhågan, att oordningar genom offentlighetens införande blifva sannolika dertill år både det förflutna och det närvarande mig en för säker borgen; men jag tror att en lagstiftnings-omsorg äfven bör sträcka sig inom möjlighetens gråns.
Jag tror också, att 110 och 111 (jj.
RegeringsFormen och den deri upprepande 77 §§.
Riksdagsordningen ej omfatta sådane mindre förbrytelser eller snarare förseelser, hvilka till en del endast genom offentlighetens införande blifva möjliga, och hvilkas beifran National-representationens åra och säkerhet fordra.
Det år äfven min öfvertygelse, att Riksens Ständers värdighet kråf3 Den 5 Martu.
58 r ver en ändrad Rättegångsordning för afdömandet af alla vid deras eller ett enskildt RiksStånds Plena, af främmande personer begångne förbry-? telser.
Med anledning af hvad jag nu anfört, får jag vördsammast föreslå, att Lagutskottet måtte i öfverensstämmelse med 55 §.
Riksdagsordningen uppdragas utarbeta, för att sedermera enligt 87 §.
RegeringsFormen till antagande anmälas En Lag rörande förbrytelser under Riksens Ståriders Plena Plenorum eller ett RiksStdnds Plenum, begångne af ej till Riksens Ständer eller detta RiksStänd hårande personer.
Såsom några grund-ideer för denna
Lag torde jag få uppgifva: 1) Ått den som vid dessa tillfällen tillåt sig oljud eller något buller, straffades med kortare eller längre fängelse. 2) Att ett strängare fängelsestraff ålades den, som ej genast åtlydde en å Riksens Ständers eller ett RiksStånds vägnar lemnad befallning. 5)
Att den sorn med våld satte sig emot verkställigheten af en sådan befallning, eller utfor i förolämpande utlåtelser mot Riksens Ständer, ett RiksStånd eller enskilt Riksdagiman, •liw våldförde någon ef desta, bestraffades i 382 Den 5 Marlit. enlighet med jio och m §, §.
Riksdagsordningen. 4) Att Forum för afdömandet af de under denna Lag hörande förbrytelser, blef Riksens Stånder, om de under ett Plenum Plenorum blifvit begångne, samt eljest det Riks-Stånd, under hvars Plenum de föröfvats.
I förra fallet torde Actionen böra utföras genom Justitiae Ombudsmannen, i det senare genom Ståndets Fiscal, eller om sådan ej finnes, af särskildt utaf Justitiae Ombudsmannen förordnad Actor. 5)
Att då samtlige Stånden formerade Dom. stol, de sammanträdde på RiksSalen, der målet inför dem samlade utagerades, men afgåfvo sina röster Ståndsvis; då frenne Stånds öfverensstämmande vota fordrades för att fälla den åklagade. 6J
Att då ett Stånd utgjorde Domstol, målet utfördes inför detta Stånd i dess vanliga Sessionsrum och att då dubbel pluralitet fordrades för den anklagades fållande.
Den vördnadsbjudande åsynen af ett RiksStånd eller alla fyra, dömande icke majoriteten öfver minoriteten icke ett politiskt parti öfver motsatta åsigters försvarare, utan höjde öfver ovidrörda enskifta passioner, dömande förbrytelser begångne mot NationalRepresentatiönen såsom sådan och ej såsom en samling af enskilta, tror jag, skulle en gång framställd, djupt i Folkets minne inprägla akt - Den 3 M art ii. 583 ning för Bina lagstiftares sessioner och förekomma behofvet af förnyade upprepanden.
Jag har i det längsta väntat med denna motion, i hopp att blifva förekommen af någon skickligare; det dr i afseende på Låneundsåttning för de landtbrukare, som hafva fullgod säkerhet, jag menar Hypothek af Jord, som jag vågar projectera att Banquen ytterlin gare borde utlåna, efter samma method, som nu följes, en million, eller minst 5oo,ooo R.dr B:co om året, intill nästa Riksdag, att denna summa fördeltes på de provinser, sorn mäst deraf voro uti behof, att ingen fick låna, öfver en tredjedel af egendomens värde, emot första intekning, och att således högsta summan ej som nu vore fixerad till 6,000 R:d B:co.
Härigenom vore vunnit, att endast den som hade säkerhet fick låna, och att den skyldige kunde betala sin 6kuld, genom en del af sin production.
En landtman, som lånar ett Capital, kan aldrig på en gång återbetala det samma, utan att sätta sig uti ny skuld eller afyttra sin Egendom, en proportionerad årlig afbetalning år således första vilkoret för lån på Jord.
Jag tror äfven att dessa
Lån skulle framlocka de skrinlagda penningar, sorn nu sägas hvila, kanske stundom för att med deni till underpris inköpa fastighet. jDenaa Bankens utlåning motsvarade de aum - 534 Den 3 Martil. mor, som genom Filial-Disconternes fall indrogos utur rörelsen, och hvars åter lifgifvande år så nödvändigt ej allenast för underhållandet af de genom dessa penningar gjorda anläggningar, utan äfven för utgörandet af de utskylder staten har rätt att fordra.
N:o 3o, Herr Printzensköld, Axel:
Uti en tid då man så ifrigt, må hända ej utan skål, yrkar på indragningen af tjenster för att derigenom minska statens utgifter, turde det synas mindre låmpeligt att framställa Förslag, som går ut på att öka så vål de förra som de senare.
Men, om det år en sanning att en klok sparsamhet år berömlig, är det lika säkert, att en sparsamhet sorn liar ett menligt inflytande på statens tjenst, blir för denne mera skadlig ån gagnelig.
Ledamot af detta stånd har sistledne Pleni-dag väckt Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet på det missförhållande som år emellan det anseende, det inflytande och den magt Grundlagen tillagt de 4 StatsSecreterare som , enligt denna Grundlag böra finnas, och de dem i stat anslagne löneförrnoner, samt har derföre föreslagit att de måtte aflönas lika med Stats-Ministern för Utrikes érenderne.
Jag kan ej neka att icke jag äfven fin - Ben 3 Marthi 385 finnér billigheten häraf5 men då man så frikostigt vill belöna dessa vigtiga och ansvarsfullal tjenstebefattningar, hoppas jag att man ej helt och hållit lemnar ur sigte de under Stats-Secreterarne inom de 4 Stats-Expeditionerne tjenstgörande personers belägenhet; och det är på denna belägenhet som jag utbeder mig att ett ögonblick få fästa Ridderskäpets och Adelns Uppmärksamhet.
Inom hvarje af ofvannämnda Expedition Öro på stat anslagne åtta löner, nemligen 1 Expeditions- Secreterares, 2 Protocolls-Secreterares, 1 Registrator 2 Canslist- och sine Copist-löner.
Otillräckligheten af detta antal Embets- och Tjenstemän inom verk der görotnålen dagligen ökas och der de åro af den beskaffenhet och vigt att de Omöjligen kunna anförtros åt andra än verkets Tjenstemän och der det till och med år förbjudit att låta en expedition renskrifvas af en läjd hand, har länge varit känd och af erfarenheten styrkt.
För att i en hast och utan tunga för Staten afhjelpa detta, har man befordrat till ordinarie befattning
Utöfver stat, med lika tjenstgörings-skyldighet som den löntagande; denna utväg var visserligen ej att klandra och dess verkningar skulle icke eller hafva blifvit skadliga om man stadnat vid att befordra 5 å 4 utöfver det föreskrifna antalet, intill dess man åt dem kunnat anslå löner-, men detta missbruk, om jag så får kalla det, har gått så långt, att tid efter annan Tjen - Bil. till Pudel. 0. Ad, Pr. 2 Band. 25. 389 Den 3 Martil» stemånnens antal inom Expedition ökats till 20 å 5o; då ej iner ån 8 af dessa hafva lön, kari man lätt föreställa sig burn långe de yngre få vänta på den inkomst, hvaraf de genom sitt Bibete göra sig förtjenta.
Denna tid soto ofta Varit 12 a j5 år, fördröjes ålven mycket derigenom att många Tjenstemän dels få ständig tjenstledighet, med bibehållande af lönen , dels förordnas till andra befattningar utom Canzliet ratan att derigenom från detta verk skiljas.
Man invänder att det år hvar och ens fel sorn ingår i ett sådant verk och som emottager eu sådan befordran; den förra invändningens besvarande lemnar jag åt den kännedom man bör hafva om en ynglings erfarenhet och förutseende vid första inträdet på Tjenstemanna-banan; den andra åter besvaras af ett gammalt ordspråk, bättre något än intet, och en Fullinagt år dock något; vidare kunde man såga; når staten af så många tjernäs frivilligt, för intet; så kunna flere löner vara onödiga-; ingen enskildt man vill låta tjena sig för intet, Ur det då staten värdigt att begagna sig af denna hushålls-princip; Jag tror det icke.
Med anledning af hvad jag nu haft den äran anföra, och då jag af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, inhämtat att Kongl Majit redan beviljat och nu till Riksens Ständers anslående på Stat föreslagit 2:ne Protocolls-Secreterare, och 2:ne Csnzlist-löner vid Kongl.
Justitiee-Revisions-Expedition, har jag ansett min pligt fordra att till Riksens Ständers behjertande framställa Den 3 Martti.
387 behofven inom de öfriga fördelningarne af det Verk på hvars Embets- och Tjenstemäns större eller mindre skicklighet och nit Rikets inre angelägenheter så våsendteligen bero; Jag får derlöre nu ödmjukeligen föreslå: det matte de i hvarje Stats Expedition anslagne löners antal ökas med fyra eller en inom hvarje grad: andra tjenster torde i det stället kunna indragas, såsom Riks-Historiograf, Riksgeogrnf, RiksHeraldici samt de så kallade Translatores Regii Tjensterne, Fäderneslandet komme säkerligen ej att sakna män som arbetade i nämnde vettenskaper, om ån staten icke lönade dylika Em» betsmån.
Den af mig nu föreslagne utgift blefve ej’ för Statsverket mycket betungande, men skulle i dess nytta säkert uppväga mångå mycket drygare omkostnader.
Om Remiss af denna min motion till Stats-» Utskottet anhåller jag ödmjukast, N:o 3i Herr Elgenstjerna, Johan:
Bland ämnen för öfverläggning vid ett Riksmöte, synas mig icke uti sista rummet böra räknas de , som angå missbruk af
Domaremagten eller dennas obehöriga sammanblandande med hvad man på tidehvarFvets nya språk kallar administration.
Det ttiå således billigt rinna vår uppmärksamhet att m gällande eller; 588 Den 5 Martti.l sednast utkomne författning af elen 46 Februarii 1817, om Socknestämmor och KyrkoRåd innefattar och medgifver den mest godtyckliga doms- och decisions-rått åt ett Stånd, som med det heliga ändamålet att befordra Kyrkans tillväxt på jorden och i förening dermed, vårt slå gtes moraliska förbättring, genom en och annan medlem någon gång förfelar detta vigtiga ändamål och ådrager Ståndet en ovilja hos lägre Classen af medborgare, som några få medlemmar endast förtjena.
Lagfarenheten och de egenteliga Polhie-Författningarhes tillämpad de till serskildta Casus ligger , enligt sakens natur, icke till dem, som, obekante med de specielle stadganden, och kallade till ef t, må hända; till sin syftning högre vårf, icke böra sammanblanda verldsliga förbrytelsers utredande och bestraffande med den andeliga inflytelsen på statskroppen. __ Ostridigt ar, att PråsteStåndet i nyare tider fått, synnerligast uti Oeconomiska årender, så många förökade göromål, på hvars bättre eller sämre utförande till en hufvudsaklig del beror, det värde vi vanligen lämna och medgifve åt Kyrkans Tjenare.
Lika ostridigt år ock, att i samma mån arbetet eller verkningskretsen för en Embets- eller Tjensteman utvidgas, måste ock mindre tid blifva öfver eller kunna användas åt hvarje gren af denna verksamhet, Ju korrtare tid till ett företag, desto mindre våt blir det i all— mänhet utfördt, så vida nemligen icke snillets eldkraft förmår att uppfylla bristen uti tid till vårfvets utförande, eller företaget tillhör ögonblicket, såsom på slagfältet; men Presternes gö - jDen 3 Martil, 583 romål uti Embetet åro af en annan art, de angå den andeliga striden emellan verlden och det heliga, icke förbrytelser emot Borgerliga Lagarne annorledes ån med syftning åt brottets förekommande innan, och dess försonande, sedan det år begångit.
Jag ville härmed till en början visa, att hvarje inkräktning, Preste-Ståndet gjort eller gör uppå
Domaremagtens eller den verldsliga administrationens områden , blifver fel och lyte i statskroppens organisation och kan, likt andra lyten, icke leda till annat ån vanskaplighet.
Någon närmare bevisning härutinnan skulle vara öfverflödig för de aktningsvärde medlemmar af detta Stånd , som inom sig kånna vårdet af, och ändamålet nied deras upphöjde plats uti samhället.
Det år ej eller af dem, vi befara några missbruk af en usurperad magt, och vi förklara högtidligt, att vi icke misskänna Ståndets höga eller dessa dess medlemmars sanna värde, då vi påkalla en förändring och rättelse uti ofvannåmnde författning som en icke längre, ån sex-årig erfarenhet redan visat vara nödvändig.
Denna nödvändighet år det, som jag nu går att ådagalägga , utbedjande mig den uppmärksamhet åmoet om ån ofullkomligt utfördt, har ostridig rått att påkalla.
Vid Sockneståmma heter det, skall Ordföranden, Kyrkoherden eller den , hans ställe företräder, , föra ordenteligt och redigt
Protocollj Den 5 Martti. att Soolnestämma upplåses ensamt af Ordföranden', att det beror pä
Ordf branden att afstå eller bevilja sådan , i alla andra fall , ån då Konungens
Be fallningshafvande åskar elen j att det jemväl beror på honom eller den sub~ jectiva möjligheten för honom, att låta justera eller kanske rättare justera Protocollet, genast, eller å åttonde eller å fjortonde dagen derefter» och att Ordföranden år för dess riktighet ansvarig.