Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:s tillstyrkande af bifall till motionen om bestämmande af sättet för kolmätning inom Stora Kopparbergs län, är väl grundad!; men det förundrar mig, alt Utsk. icke funnit anledn., att göra samina tillstyrkan för alla bergslager inom Riket, ty jag tror, att sådant skulle medföra allmänt gagn.
Jag förenar mig alltså med Frih.
Ridderstolpe i begäran 0111 återremiss, på det Utsk. måtte föreslå en allmän föreskrift, att kolskrindorna mätte blifva krönta.
Utsk. har icke mottagit motioner i detta ämne för andra bergslager, mer än denna, för Stora Kopparbergs län, af Riksdagsm.
Lars Boethius, och har således icke kunnat ingå i någon pröfning om förhållandena på andra orter eller ansett sig, för egen del, böra tillstyrka något utöfver hvad motionen åsyftat.
Jag tillstyrker likväl, lika med Frih.
Cederström, att stadgandet härom bör sträcka sig till alla bergslager.
Man kan visserligen säga, att Utsk. egentligen icke har någon motionsrätt, och att, då motionen inskränkt sig lill förhållanden inom Stora Kopparbergs län, Utsk. måst hålla sig derinom; men på det
Utsk. må kunna yttra sig om fördelen häraf för samtliga bergslagerna, och med anledn. deraf föreslå R.
M. ingå med und. skrifvelse i ämnet, anmäler jag detta i form af ny motion i anledn. af Utsk:s betänk.
, och som torde få åtfölja återremissen.
Det fägnar mig höra, att Frih.
Cederström medgifver Utsk. rättighet att yttra sig i allmänna frågor, äfven om detta yttrande öfvergick hvad en motion kan åsyfta.
Så tänkte äfven jag inom Utsk., ehuru jag förblef 35j D c n 17 M »j e. m. i minoriteten i afseende på denna åsigt, nemi. att stadgandet skulle utsträckas till aila bergslager.
Jag är erkänsam för Ulskts åtgärd, och hoppas, då betänk, återkommer, ifall en återremiss nu medgifves,'att det kommer att innehålla en utsträckning af stadgandet till alla bergslager, hvarigenom också belåtenhet skall spridas i skötet af dem alla.
Besvärs och Ekon.Utskts betänk.
N:o 24 blef af R. o. Ad. återremitterad!.
Ånyo föredrogs och bifölls Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utskts den i3 och 20 dennes på bordel lagda betänk.
Nro 25, i anledri. af väckt motion 0111 anläggande af en köping vid Wrigstad i Jönköpings län.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att, i anseende lili någon längre tids afresa från Stockholm, Hrr Nordenfelt , Olof, af Geyerstam, Gustaf Emanuel, samt Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, afsagt sig sina platser i BancoUtsk., samt Gr. Hamilton, Henning Hugo Ludv., sin plats i Ridd.Utsk., men anhållit att det oaktadt blifva vid deras riksdagsmannarätt bi belial
I ne; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. härtill behagade lemna sitt bifall.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Elecforer att innan denna veckas slut sammanträda, ej mindre för att utse nya ledamöter så väl efter ofvannämnda herrar, som efter Hr Lagerstråle, Gustaf Rudolph, hvilken denna förmiddag afsagt sig sin plats i Allm.
Besvärs- och Ekon.LJtsk., än ock för att utse en ledamot i StatsUtsk., en ledamot i Bevilln.- Ulsk. och en ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk, att inträda i nämnda Utsk. under den ledighet, som blifvit beviljad åt Hr von Troil, Emil, från den 8 instundande Juni och åt Gr.
Salomon, samt Hr von Rosen, Georg, från och med morgondagen. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 11 om aftonen.
In fidem prolocolli, F. O. Silfverstolpe.
Fre» D e 11 Qp M s j Fredagen den 29 Maj i84o.
Justerades 5 prol.utrlr. för den 27 dennes.
Justerades pleni-prot:n för den 16 dennes f. och e. 111.
Föredrogs ånyo Bevilln.Utskts den i5 och 20 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 12, angtde grunderna för den blifvande allin, bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf.
Hr Sandelhjelm, Paill, hade inlemnat ettså lydande anförande: Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 12, angrde grunderna förden blifvande allm. bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf, föranleder, efter mitt omdöme, till åtskilliga anmärkn:r, så val i det förra, som i det sednare hänseendet; och jag utber mig nu vördsamt att få derom yttra mina tankar.
Såsom inledning torde mig tillåtas förutsända några reflexioner, förklarande det begrepp jag hyser om grundlagsenliga sättet att vid riksdagarna utöfva Svenska folkets sjelfbeskattningsrätt.
Denna rätt är lika bestämd som ovillkorlig, med hänsigt till beskattningens egenskap och grunder samt fördelningen på de särskildta beskaltnings-föremålen och emellan Rikets innevånare, vare sig att man hänför den till post- tull- cliartse-sig.- och brännvinshrännings-hevillntna, eller till den s. k. allm. hevillntn; men i de författningar, som derom utfärdas, måste vanligen ingå vissa stadganden om verkställigheten, hvilka äro att hänföra dels till civil — och criminal-lagstiftningen, den Konung och Ständer äga alt gemensamt utöfva, dels och isynnerhet till den ekonomiska lagstiftningen, som tillkommer Konungen allena, och derutinnan R.
St. icke äga att annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar — de fall undantagna, då Konungen vill åt R.
St. öfverlemna att gemensamt med honom derutinnan något afgöra (jemför 57, 5g, 60, 87,88 och 89 §:na Reg.F:n.) — Om än gränseskilnaden emellan dessa olika lagsiftningselementer ej hittills skulle varit noga iakttagen, hvilket verkligen synes hafva ägt rum , synnerligast hvad allm. hevillntn beträffar, torde likväl tiden vara inne att, äfven i sådan del, utbilda och reda begreppet om de hegge Statsmakternas ömsesidiga verkningskrets; och jag le— 7 H. 45 354 Den iij.
Maj. des af öfvertygelsen härom på den mening, alt alla de författningar, som i ofvanberörde ämne beslutas och utfärdas, följaktligen böra vara så uppställda, att d.e innehålla under en afdelning R.
St:s beslut om sjelfva beskattningarnas egenskap och grunder samt fördelning och tillämpning, med hvad dit kan höra, och särskildt, tinder en annan afdelning, det rent regletnenlariska , som tillika ingriper i criminal-, civil- och ekonomiska lagstiftningen.
Att redactionen af en ny bevilin.stadga härefter lämpas, är således hvad jag till en början vördsamt påyrkar.
Dernäst Öfvergår jag till alim. bevillningens egenskap och grunder.
Dess egenskap, enligt 60 §:n Reg.Fro, att utgöra fvllnadsbidrag för statsbehofvet, bestämmer den såsom en tillfällig beskattning å Rikets samtliga innevånare, större eller mindre i mån af olika behof; hvilket förutsätter den böra så fördelas, att de alla deraf draga efter förmågan jemförlig tunga; och på dessa hufvud-villkor hvila således beskattningsgrunderna, de der ock alltid haft till syfte att rättvist jemna beskattningen, fastän sådant stundom ej fullkomligen lyckats.
Att absolut uppnå syftemålet härutinnan, lai er vä! äfven nu blifva omöjligt; men att komma det nära nog, eller så nära möjligheten medger, måste dock städse vara och blifva afsigten med R. vSt:s tillgöranden och beslut i ämnet.
Hera misslyckade försök, som tid efter annan blifvit gjorda, till införande af andra säkra hufvudgrunder för allm. bevillntns utgörande, än de som, med få afvikelse!-, varit följda alltsedan 1802, synas tillfyllest bevisa, att sådant icke kan ske med någon visshet, örn framgång.
Jag delar fullkomligt meningen härom; anseende följaktligen, ali beskattningsgrunderna nu måste förblifva hufvudsakligen sorn förut, och alt bemödandet sålunda måste riktas drillan att rättvist afväga dessa, samt göra dem i tillämpningen billiga, tydliga och möjliga att verkställa.
I hvad angår det speciella af tillämpning och verkställighet, utber jag mig att få här efteråt yttra mina tankar, medanledn. af fl. Utsk:s förslag till ny bevilin.stadga.
Men med hänsigt till beskattningsgrunderna i andra arttn, för inkomster af alla slag, nemi. af embete och tjenst, egendom, rörelse och näring, sådana deras verkan hittills uppenbarat sig relativt till de särskilda, beskattningen underkastade samhällsclasserna, har jag i allmänhet åtskilligt att anmärka, som tolde bevisa, att flera förtydliganden och närmare bestämmelser derom erfordras, innan man i den delen kan uppnå ändamålet: en rättvis och efter förmåga jemförlig samt till verkliga förhållanden conseqvent lämpad beskattning.
— Erfarenhet om det förflutna torde, äfven i detta fall, bäst vägleda till omdömet öfver hvad sorn bör tiI(göras, för att rikligt ordna bevilln,lagstiftningen för kommande tider.
Jag tillåter mig fördenskull att, i sådant syfte, andraga och upplysa följande.
Den 39 Maj 355 Fonn bevilln.förordnrr, oell deribland sist 1S35 års, antaga i principen, att cmbets- och tjenstemän samt betjente skola erlägga ringare bevifln.afgift af löneinkomst, än rörelse- och näringsidkare, m. fl., af deras behållna inkomst, bestämd alt utgå med 5 proc.
; men som embets- och tjerislemäns uppgifter i ämnet kunna controlleras till siffran , hvilket ej låter sig göra med afseende på rörelse- och näringsidkares, bär taxeringen — jag vill just ej säga öfverallt, men dock för det mesta — vanligen aflupit så, att de förre i verkligheten betungats öfver höfvän, tinder det de sednare till stor del undgått halfva afgiften , eller någon gång mera , i följd af sjelfva taxeringssältet.
Såsom ett talande exempel härom åberopar jag vördsamt bilagan N:o 1, fogad vid delta mitt anförande.
Det skall förmodligen aldrig fullkomligt lyckas alt uppställa för bedömmandet af handlandes, fabrikörers och handtverkare?
samt öfrige rörelse- och näringsidkares behållna inkomst, sådana reglor, att afgiften kan uttaxeras efter verkliga förhållandet.
Närmare detsamma, än hitintills, bör man likväl kunna komma.
Emedlertid lärer det synas någorlunda klart, att missbruk ägt rum, äfvensom att både rättvisa och billighet påkalla väsendtliga förändringar, med hänsigt till bevilln.beskattningen i dessa delar.
Förändringarna uter kunna , elter min förmening, icke tillvägabringas på annat sätt, än 1:0 att bevilln. afgiften för löner och arfvoden m. m. nedsättes i dess nuvar. proportioner, och 2:0 föreskrifterna angtde taxering för behållen inkomst af rörelse och näring i allmänhet skärpas och förtydligas, till så vidt någonsin ske kan.
Jag vill ej yrka, att slädernes borgerskap och näringsidkare samt näringsidkare på landet, som kunna hänföras, tili innehafvare af så kallad borgerlig rörelse, skola till det yttersta alltid taxeras, efter den möjligen högsta inkomst, rörelsen eller näringen afkasta!-.
Högre tillfälliga förtjänster något år måste ofta betacka förluster under ett annat, men i någorlunda proportion till rörelsens eller näringens afkastning öfverhufvud, det ena året emot det andra, bör likväl beskattningen utgå, om annars rättsgrunden, angtde jemförlig bevillnts utgörande af Rikets alla innevånare, får slå fast och skall tillämpas; och taxeringsförrättningarna , med afseende äfven på borgerskap och näringsidkare, måste då återföras till hvad de böra vara — rättrådiga men allvarsamma uttolkare af alla i en blifvande bevillningsförordning antagna beskattningsgrunder.
— Särskildt i fråga om borgerskapets taxation lill bevillning efter 2:dra art,, vore det utan tvifvel mest rationelt, om vid hvarje riksdag en viss contingent för hvarje stad bestämdes, att sedan af städernes egna taxeringsman, genom användandet af skattedaler eller fyrk vid uttaxeringen, fördelas emellan borgerskapet och dem sorn idka borgerlig näring.
Men, fastän vi i sednare 35Ö
Den ay
Maj. tider erhållit en mängd statistiska underrättelser'om fäderneslandet, lemna icke dessa ännu för städerna tillräcklig vägledning i ämnet, synnerligen sorn bevilln.-taxeringarne i allmänhet hittills ej varit af beskaffenhet att anvisa någon säker grund för bestämmelsen om det cöntingent-belopp, sorn rätteligen skulle böra och kunna hvarje stad åsättas.
Olägenheterna af nuvar. beskaltningssättet, sorn ej medger att till siffran controllera vederböra uppgifter , torde således ej kunna alldeles afhjelpas, ehuru de höra kunna något jernnäs, genom bestämda och tydliga föreskrifter angtde taxeringarna; men det säkraste tillgängliga correctivet skulle dock ernås derigenom, att städernas Taxerings-comiteer varda sammansatta ur alla fyra JtiksSl;n och af s k. ståndspersoner, lika mångå af hvarje dass; kunnande det, efter min tanke, ej möta något väsendtligt hinder, att, om och när Beredn.comite'erna på landet försvinna , hvilket jag anser lämpligen kunna och böra ske, taxeringarna verkställas för Stads och härads innevånare gemensamt uti den inom häradsomrädet belägna staden, med undantag allenast för Stockholm, derom särskildt kati behöfva stadgas.
Vördsamt föreslår jag således vidtagandet af denna åtgärd.
Vidare förekommer det såsom ganska anmärkningsvärd! i frågan om 2:dra artikelns bevillning af jordbruket, att hemman och lägenheter på landet, för hvilka, efter behörigen uppskattadt värde, skulle bort erläggas två per mille af sådant värde, utan alt innehafvaiens personliga skatt eller bevillning för annan inkomst deruti beräknades, blifvit inom Rikets särskildta län så ojemnt taxerade, att man, med någon kännedom om jordens och jordbrukets beskaffenhet samt jordens saluvärde uti det ena eller andra länet, icke möjligen kan utgrunda orsakerna lill den relativt härtill synbara olikheten i de hittills, med föga förändring år ifrån år, antagna uppskatlningsvärdena, annorlunda än att den måste härleda sig från felaktiga grunder för uppställningen af den minimi-tariff å hemmansvärdet inom hvarje län, hvilken, i bevilln förordntna åberopad, skolat tjena till ledning och jemförelse vid taxeringarna.
Så är ock verkliga förhållandet, derom man loide öfvertygas vid första ögonkastet på den härhos fö 1 ja k t i ga bilagan N:o 2, utvisande, jemte minimiraedelvärdet å helt hemman, efter tariffen vid 1835 års bevilln.- stadga, det år 1816 uppskattade medelvärdet derå uti hvarldera af Rikets län.
Man kan till någon del förklara, hvarföre, enligt tariffen, Wermland står högst, nemi. i hänseende till de särdeles vidsträckta hemrnansomrädena uti åtskilliga socknar ; men hvarföre t. ex. helt hemmans minimivärde i Blekinge skall vara öfver -Jtdelar högre än i Christianstads län, öfver hälften högre än i Calmar län , och öfver ^rdel högre än i Malmöhus län, inom hvilka län en mängd säterier finnas, är nästan alldeles oförklarligt samt likaså hvarföre
Calmar län står högre än Östergöthland och Den 39 Maj. 357 det sednare lika med Skaraborgs, Nerikes vida lägre än delta och det lillgränsande Westmanlands samt något lägre än Götheborgs oeh Bobus och Elfsborgs län ; hvarföre Slöra Kopparbergs står betydligt högre än Upsala län och något högre än Westmanlands, samt Westernorrlands län öfver hälften högre än Gefleborgs län.
Med ett ord — sådana jemförelse!-., vidare fortsatta, bevisa i och för sig sjelfva allt hvad man behöfver vela, nemi.: att minimi-tariffen lill 1835 års bevilln.föiordn. är oriktig och obrukbar, samt bör följaktligen nu undergå revision, synnerligast som tillika visar sig, då det vid 1H36 års taxeringar uppskattade hemmansvärdet äfven i medeltal jemföres, att uppskattningen i vissa län, för hvilka minimi-tariffen synes vara alltför låg, t. ex. Östergöthlands och ännu mer Nerikes, — dock företer vida mindre tillökning derutöfver, än i andra län , för hvilka samma tariff synes vara rikligare afvägd.
Frih. von Sallzas motion, omförmäld i Utskts betänk., pag. 12, antyder nogsamt förhållandet med Östergöthland, fastän ej Utsk. derpå fästat tillbörligt afseende.
Efter undersökning om tillkomsten af ifrågavar. minimi-taiiff, har jag inhemtat, att den första gången antogs vid 1817—18 års riksdag, i afsigt att förhindra befarad obehörig nedsättning i hemmansvärdet, såsom det dittills mångenstädes ägt rum.
Någon särskild granskning af förra årens uppskattade hemmansvärden , eller någon värde-jemkning länen emellan, lärer likväl ej då hafva föregått tariffens antagande, utan bestämdes den, på sätt 1818 års hevilla.förordn. antyder, helt enkelt af värdes-uppskattningarna vid i8i3, 1814* i8i5 och 1816 årens taxeringar, sådana dessa varit, riktiga elier oriktiga, men med tio millioners förminskning pro rala parle.
Denna, sålunda på osäkra grunder tillkomna minimi-lariff har sedermera oförändrad bibehållits, deraf följderna synbarligen varit, att uppskattade hemmansvärdet, afsedt i medeltal för hvarje län, lärer icke någorstädes hafva uppgått högre än till -§:delar och allmännast föga öfverstigit hälften, samt på något ställe understigit hälften af hemmanens rätta och verkliga medelvärde; hvadan, vid tillämpningen, det stadgade bevillningsbeloppet, efter två per mille, aldrig utgått, utan afgiften i stället förblifvit vid i£, och en per mille, eller kanske något derunder.
Jag anser mig böra härå fästa H. Bevilln.Ulskts uppmärksamhet; och föreslår jag nu vördsamt, att, vid en nödig revision af minimi-tariffen, -§:delar af veikliga hemmansvärdet, efter medelberäkning, måtte tagas till allmän måttstock för en blifvande ny tariff, hvilken lärer böra så in 1 ältas, alt
Rikets samtlige hemmansägare och innehafvare komma att, efter möjligheten, betala lika hevilla.afgift efter hemmansvärdet.
Sedan jag redogjort för de skäl och orsaker, som föranlåtit mig alt påkalla hevilla.Ulskts åtgärd i ofva nupp - 353 Den 39 Maj. tagna hufvudsakliga . delar af bevilln.lagstiftningen , anhåller jag få öfvergå lill Utsk:s afgifna förslag till ny bevilln.- stadga, nemi.:
Artikeln 1. § '•
Skyddsafgiften, sådan den varder til! belopp bestämd för personer från och till viss ålder, lärer böra utgå jemväl efter högsta åldersgraden af alla dem, hvilka utaf tjenst, rörelse och capital-förmögenhet, eller genom undantagsbeting vid afhandlingar om öfverlåtelse af fast egendom, eller genom lifstidsränta och pension, äga en årlig inkomst af 100 r:dr, äfvensom af dem , hvilka efter 2:dra art. utgöra bevilln. för fast egendom af öfver ioo r:drs värde.
Till sådan utsträckning af antagna principer föranleder väl äfven stadgandet örn undantag och lindring; (se §5:na i43, 144-)
Men den lärer dock böra uttryckligen här antydas.
Man kan för öfrigt anmärka, att 100 r:drs inkomst och ägande fastighet af 100 r:drs värde äro mycket skiljaktiga qvalificationer; ty den, som har 100 r:drs inkomst, bör anses kunna med ojemförligeu större lätthet erlägga skyddsafgift, än den som endast äger fastighet af 100 rtdrs värde; och någon jemkning synes följaktligen nödig, tilläfventyrs så, att 5o r:drs inkomst bestämmes till norm, i stället för 100 r:dr eller 200 rtdrs fastighetsvärde, i stället för 100 r:dr.
Art. 2. SS 2, 3> 4» 5, 6 och 7.
Härvid åberopas hvad tillförene är i allmänhet yIt— rädt, såsom skäl för nedsättning i bevilln.afgiften af löneinkomster för embets- och tjenstemän, samt betjente, m. fl. — §§ 8, 9, 10, 11, i2, i3 och 14.
Med hänseende till dessa åberopas likaledes hvad här förut är anfördt och föreslaget i allmänhet om borgerskapets taxation och möjligheten att den controllera. § .5. pag. 10.
Advocater och sakförare äro uppförde till bevilln:s erläggande under fem classer, i den minsta till 10 r:dr.
Afgiften, sorn skall grunda sig på 5 proc. af behållen inkomst, är i så måtto alltför hög med afseende på småstäderna och landsbygden, som minimum deraf i verkligheten öfverstiger hvad handlande i de minsta städerna hittills i medeltal erlagt för behållen inkomst af rörelsen , hvilket missförhållande äfven gjort, att föreskriften sällan tillämpats för sådana sakförare, som endast i ringa mån befattat
Den 39 Ma j. 35g sig med att vid domstolar och executionsställen utföra andras talan.
Jag föreslår, att 2:ne classer måtte tillökas, med 7-J- och 5 rtdrs afgift, svarande emot i5o och 100 ltdrs inkomst. pag. 12.
Direc teurer, Thea t er- för hvarje representation &c. — — Det ansvar här bestämmes med afseende på den myndighet, som pass till resan meddelat, eller för resans fortsättning detsamma påtecknat, kan icke göras gällande utan Konungens bifall till lagbestämmelsen. pag. 19.
U 11 ä n d n i n g a r, sorn resa omkring i landet och, efter eller utan medhafvande prof, för egen räkning eller såsom utskickade för andra, utbjuda eller sluta handel om utländska varor &c. Huruledes vederbör, myndigheter i gränsorten, der respasset påtecknas eller nytt respass erhnlles, skola kunna utröna, om en dit ankommande utländning är hvad man kallar Proben-Reuter, eller icke, är svårt att finna, då han hvarken i medhafvande passet betecknas såsom sådan, eller sjelf angifvet' sig derför.
Bestämmelsen härom lärer följaktligen för det mesta blifva utan verkan, om ej tillika skulle stadgas, att, vid nyssnämnda förhållanden, bevilln.- afgiften bör slik till yrket okänd utländning aflfordras på det ställe , han först kan påträffas utbjuda eller sluta handel om utländska varor.
Jag tror, i alla fall, att åsyftade ändamålet ej står att på detta sätt vinna.
Men jag hyser dessutom en än större betänklighet mot här föreslagna åtgärder, emedan, efter min tanke , den ej kan hänföras till Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta.
Tvertom innebär förslaget tydligt nog en polisåtgärd, åsyftande att hindra de s: k.
Proben-Reuters inkommande till och kringresande i Riket, och under sådan synpunkt tillhör frågan Konungens ekonomiska lagstiftningsrätt; yrkande jag fördenskull vördsamt, alt samma fråga må från bevilln.stadgan uteslutas och, om den annars anses förtjena uppmärksamhet, varda till Allin.
Besvärs- och Ekon.Utsk. remitterad, för alt såsom önskningsmål behandlas. pag. 16.
Krögare, k röger sk or &c. Bestämmelsen om borgens ställande och om dess förnyande årligen vid påföljd af t i I I s t å n d e t s förlust, m. m. hit hörande, ingriper i ekonomiska lagstiftningen och sammanhänger dessutom med frågan om sätt och villkor för brännvinsförsäljning i minut. pag. i5.
Hästhandlare.
Bestämda villkoret för meddelande af pass åt sådana är äfven af ekonomisk lagstiftningsnalur. §§ 19 och 20.
Åberopas hvad här förut blifvit i allmänhet anmärkt 3f)0 T) e 11 39 Maj oell y 11 rael t, angtde förefunnen ojemnhet länen emellan i hemmans uppskallningsvärde och den hittills gällande minimi-tariffens olämplighet för framtiden, såvida bevilln.afgiften skall kunna utgå i lika proportion efter rätta värdet öfverallt. § 27. pag. 25.
Ad vocater och sakförare.
Se nnmärkntn derom vid i5 §:n. pag. 26.
Gårdfarihandlande, vid resor till utri kes ort (med undanlag af Norrige.)
Sedan Bevilln.Ulsk. antagit, att gårdfarihandlande^ resor till Norrige, der i sednare tider god afsättning funnits för Svenska slöjdeaIster, synnerligen bomullsyafiiader, icke böra genom särskild bevil!n.a>fgift hämmas, kan det väl vara likgiltigt antingen förra afgiften af 3o r:dr för gårdfarihandlande vid resor till utrikes ort qvarstår eller afkastas; ty, mig veterligen, företagas ej nu mera sådana resor; men föreskriften, afsedd alt förhindra dem, tyckes egentligen tillhöra polis-lagstiftningen; hvilket dessutom uppenbart är fallet med bestämmelsen om afgiftens uppbärande af landssecrettn, då pass meddelas, m. m, pag. 26.
Hästhandlare och f Härom åberopas an .
. a <inarkn:na for likartade pag. 27. Krögare, m. fl. Jfa„ yid j5 ^ pag. 28.
Smidesförsäljare.
Anmärkningen med hänsigt till hästhandlare är äfven hit lämplig.
Såsom Bevilln.Utskts betänk, pag. 4 utvisar, har Ulsk. tillstyrkt: ”alt de uti bevilln.förordn:s 2 art. 17, 26 och 3( för arbetsfolk och öfriga, som med dem blifvit jern’’förde, så i städerna som på landet, bestämda särskilda af”gifler måtte alldeles få upphöra.”
Genom vid riksdagens början gjord motion, har väl äfven jag sökt ådagalägga, att den på oriktiga grunder tillkomna beskattningen å här ifrågavar. personer vore alltför hög, i följd hvaraf jag yrkat , alt den måtte jemkas och nedsättas till det möjligen minsta belopp, som, vid billig jemförelse af personernes ställning och förmåga, kunde böra dem rättvisligen åsättas.
Men, hållande mig härvid, delar jag ingalunda Utsk:s tanke, att samma beskattning bör alldeles upphöra; ty, återförd till dess enklaste rationella grunder, är hela hevillntn directe för personer, efter 2 art:n, icke annat än en beskattning å deras arbetsförmåga, vare sig att denna förmåga användes vid embete eller tjenst, handel, handtverk och näringar, oafsedt jordbruket eller annorledes, fastän beskattningsnormen i dessa nämnda fall hemtats från inkomsterna af embetet och tjensten eller yrket.
Likaså nödvändigt det är att jemka och nedsätta nu ifrågavar. personers alltför dryga bevilln. af arbetsförmågan och arbetsför - D c n 29 ÄI a j. förljensten, lika principvidrigt skulle del således vara alt alldeles afskaffa denna beskattning för sjelfberoende arbetare.