Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1853 & 1834. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 47 Haft. 1 2 Stals-Ulskollcts Betänkande, Jt? 272. gen å bränvins-lillverkningen, tillika i Nåder föreslagit, all Rikets Ständer matte bemyndiga bemälde Fullmäktige, att, så vida denna skatt, vid dess uppbörd under åren 1833 eller 1836, visade sig, utöfver bebofvel för derå möjligen skeende andra anvisningar, lemna ett netto-öfverskott af minst 613,000 R:dr, successivt och i mån af behof genom det föreslagna upplåningssättet anskaffa och till Kongl. Majrts
Nådiga disposition utbetala det kapital-belopp, sorn erfordrades för anläggningen af jernvägs-stamlinien från Stockholm lill Götheborg, utöfver kostnaderna för jernvägen mellan Köping och Hult.
Under erinran om Statsskuld-systemets fördelar och olägenheter, hvilka skulle hufvudsakligen vara beroende af det sätt, hvarpå detsamma tillämpades, och det föremål, hvarför det begagnades, har Herr von Troil, Samuel Guslaf, uti sin hos Rid — derskapet och Adeln väckta motion om anläggningen af en jernväg 'från en af städerna på Skånska hafskusten till Wettern, förordat anskaffningen af det härtill erforderliga kapital genom ett inhemskt fondsystem samt dervid, bland annat, yttrat: att ett sådant system utöfvade på den enskilda hushållsaktigheten samma inflytande, som en allmän Sparbank; framkallade i rörelsen tusentals eljest räntelöst skrinlagda kapitaler; innebure snart sagdt den enda möjligheten för ett land alt utan myntvärdets försämring föra och uthärda ett krig, eller att i längden upprätthålla en väpnad neutralitet.
1 anseende till de med ett inhemskt
Statsskuld-system således förenade stora fördelar, och då derigenom, i händelse räntefoten i början ej bestämdes lill allt för lågt belopp, såväl den enskildes besparingar, som de allmänna och enskilda kassornas, dels mot borgen utlånade och dels ofruktbara, behållningar skulle snart blifva förvandlade i Stats—obligationer, har Herr von Troil förklarat sig desto hellre förorda ett sådant skuldsystem, som dess införande komme att bereda tillgångar till ett tidsenligt ordnande af Rikets kommunikalions-anstalter.
Inom Preste-Ståndet har Ståndets vice Talman, Biskopen Heurlin, enligt hvars härvid yttrade åsigter ett väl ordnadt fondsystem skulle utgöra »vilkoret för Statens kredit, för realisationens orubbliga bestånd, för Privatbankers och Hypotheks-förenin-' gars soliditet», uti väckt motion framställt angelägenheten och fördelarne i både allmänt och enskildt hänseende af Stals-obligationer eller »allmänna kreditpapper», erinrat om lämpligheten af nuvarande tidpunkt och förhållanden för sådana obligationers utgifvande; åberopat den inom andra länder vunna erfarenhet om den förkofran och utveckling, som allmänna industrien och national-välmågan kunnat beredas genom upptagna Statslån och deras användande till utförande af eljest overkställbar företag och arbeten; antydt de befarade följderna deraf att, i nödens stund eller vid inträffande oförutsedda olyckor, icke kunna påräkna och anlita en genom vanan vid och förtroendet till ifrågavarande obligationer stadgad och bepröfvad Statskredit, samt derjemte fästat uppmärksamheten på de mångfaldiga ifrågasatta, ej allenast för vissa landsorter utan för hela Riket gagnande företag, sorn, i saknad af begärda understöd från det allmännas sida, icke kunnat åstadkommas, och för hvil - Slals-Ulskottels Betänkande, J\s 272. 3 kas verkställighet erforderliga medel endast kunde anskaffas genom Statens skuldsättning och anlitandet af de ökade tillgängar, samma företag, efter deras fullbordande, korinne att bereda.
Sistbemalde motionär, som på dessa jemte flera anförda skäl förordat och föreslagit bildandet af ett på inhemska kapitaler grundadt fondsystem, har derför angifvit och tillstyrkt följande hufvudgrunder: l:o.
Sedan de utgifter blifvit bestridda, hvilka af Rikets Ständer anvisats att utgå af redan samlade dertill disponibla besparingar och tillgångar, bör återstoden jemte Bankens odisponerade räntevinst för åren 1831 och 1832 i Riksgälds-kontoret reserveras, såsom en grundfond för räntan å och amorteringen af de obligationer, Riksgälds-kontoret kommer alt utgifva. 2:o.
Denna grundfond användes till uppköp af Hypolheks-föreningarnes obli gationer, helst sådana obligationer, som lyda å någon utländsk myntsort, när deras gällande värde understiger pari-kurs. 3io.
Riksgälds-kontorels obligationer utfärdas i Svenskt mynt, enligt 1830 års mynlbestämnings-lag.
Räntan för desamma bestämmes till 4 procent och betalas bel- eller hellre half-årsvis samt får af obligationernas innehafvare lyftas, så väl i Riksgälds-kontoret, som i samtliga Landt-räntcrierna.
Obligationerna böra, till underlättande af ränteberäkningen samt liqviderna vid deras öfverlåtande man och man emellan, lyda å 123, 230, 373, 300 R:dr o. s. v. 4:o.
Obligationerna böra på innehafvarens sida vara ouppsägbara, men å Riksgälds-konlorets kunna uppsägas till betalning efter en tid af 6 månader, hvarefter ränteberäkningen upphör.
På det alt obligationerna må någorlunda uppehållas vid pari-kurs, böra de af Rikets
Ständer till amorteringsfond afsedda medel utaf Riksgälds-kontoret begagnas till utelöpande obligationers inlösning, om och när dessas värde på Börserna faller.
Stiger samina värde öfver pari, böra inga uppköp ega rum, men åter i ökad mån fortsättas, då obligationerna hastigt och häftigt falla. 6:o.
Utom den i lista punkten omnämnda fond till ränta och amortering, anvisas härtill den bränvinsskalt, som kan komma att inflyta och öfverstiger det belopp af 800,000 R.dr, Kongl. Majit i Sin Nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof påräknat för de ordinarie Statsbehofveris fyllande.
Äfven dessa medel böra användas till uppköp af Hypolheks-föreningarnes obligationer eller andra räntebärande och säkra publika papper, i den mån tillfälle dertill yppas och medlen icke måste för Riksgälds-kontorels egna behof begagnas.
Då de dertill anvisade medlen under tiden intill nästa Riksdag blifva mer än tillräckliga till ränte- och amorterings-Iiqviderna för de obligationer, Riksgälds-kontoret under samma tid kan komma att utfärda, behöfver för närvarande icke någon ytterligare fond lill sagde ändamål anvisas; men vid nästkommande
Riks, dag bör härtill anslås en bestämd, säker och tillräcklig statsinkomst, enär vissheten, att
Riksgälds-kontoret eger full tillgång såväl till ränteliqvidor som till obligationer - 4 Slals-Ulskollels Betänkande, JVs 272. ■nas inlösen vid lägre kurs, är den enda säkra grund, hvarpå ett fondsystem kan byggas, och ett oeftergifiigt vilkor för att åt dessa obligationer bereda kredit och förtroende.
— Ansåge man de sangviniska förhoppningar, man syntes göra sig af bränvinsskalten, mindre tillförlitliga och ville än ytterligare betrygga Riksgälds-kontorets kredit, skulle Rikets
Ständer kunna till ränta och amortering anslå den årligen behållna räntevinst, Banken intill nästa Riksdag kunde samla.
Detta ansåge motionären väl öfverflödigt; men han inginge villigt på hvarje vilkor, hvarigenom man trodde Riksgälds-kontorets, d. v. s. Statens, allmänna kredit kunde vinna fasthet och trygghet.
Med anledning af det i denna motion framställda förslag, angående uppköpandet af Hypotheks-föreningärnes obligationer, har Professoren Selander, uti härom hos samma Riks-Stånd afgifvet yttrande, erinrat, att dessa obligationer borde bära högre jänta, än den Riksgälds-kontoret erlade för sina upplånade medel, genom hvilken ränteskillnad dels den förökning i detta verks förvaltnings-kostnader, som ifrågavarande upplånings- och obligations-rörelse komme att förorsaka, borde betäckas, dels den ränta, som upplöpte intilldess de upplånade medlen kunde till obligations-uppköp användas, borde ersättas.
Denna ränteskillnad syntes också desto hellre kunna oeh böra af Hypotheks-föreningarne godlgöras, som deras hittills utom riket emot 4-procents-obligationer upptagna lån endast erhållits emot kapital-rabatt och således i sjelfva verket för nämnde inrättningar medfört en ränteutgift, motsvarande 4V> procent af det erhållna kapitalbeloppet.
Vidare har Herr Professoren, i stället för de af motionären föreslagna, å långifvarnes sida ouppsägbara, 4-procents-obligaiionerna, förordat ulgifvandet af obligationer med lägre ränta, hvilkas inlösning innehafvarne, efter kort uppsägningstid eiler möjligen vid anfordran, kunde påräkna.
Med stöd af redan vunnen erfarenhet kunde nemligen antagas, att dylika obligationer under nuvarande förhållanden skulle med ringa kontant kassa kunna till ett betydligt belopp hållas i allmänna rörelsen utelöpande.
För öfrigt och under erinran om angelägenheten att, i fall de förslag, Biskop lleurlins motion innefattar, skulle i större eller mindre utsträckning af Rikets Ständer gillas, Riksgälds-kontorets styrelse vid desammas verkställighet icke varder bunden genom alltför speciela reglementariska föreskrifter, har Professor Selander föreslagit, att det kreditiv, som å Rikets Ständers Bank är anvisadt för bestridandet af Riksgälds-kontoret ålagda utbetalningar, måtte, under vilkor af räntas godtgörande för de å samma kreditiv lyflade summor, jemväl få begagnas för nu ifrågavarande obligations-rörelse.
1 likhet med alla andra stater, har Sverige, under tidernas längd, varit nödsakadt att vid sådana tillfällen, då Statens behof icke kunnat fyllas genom befintliga, härtill disponibla tillgångar samt de af landets innevånare utgående skattebidrag, anskaffa de för statsutgifternas bestridande nödvändiga mede! genom upptagandet nf lån dels inom, dels utom landet.
Redan för 40 år tillbaka blef detta rike helt och hållet befriad t från utländsk statsskuld och under det långvariga, oafbrutna freds - Slais-UlsholUls Bctånkandi', JVf 272.
O lugn, riket sedermera fått åtnjuta, hafva omständigheterna sfs mycket mindre påkallat någon ny sådan skuldsättning, sorn Svenska Statsverket derunder icke behöft vidkännas några utomordentliga utgifter för upprätthållandet af rikets sjelfbestånd och politiska oberoende.
Under samina lid har
Staten också af bordat sig sina skulder för inrikes upptagna lån, med undantag af dem som härleda sig från Rikets Ständers Banks, i fordna tider Statsverket letnnade, försträckningar.
Dock som en ytterligare inhemsk skuldsättning nu blifvit föreslagen, och Rikets Ständer, innan de meddela sitt beslut i anledning af härom väckta frågor, torde önska erhålla kännedom om sättet och vilkoret! för de upplåningar, som tillförene och intill nuvarande tid blifvit för Statens räkidng verkställda, bar Utskottet ansett sig böra meddela do upplysningar, Utskottet härom inhemtat; dervid Utskottet likväl förbigår ej allenast de lån, som före innevarande århundrades början blifvit å Statens vägnar upptagna, utan äfven Stats- och Riksgälds-verkens mångfaldiga låne-transaktioner med Rikets Ständers Bank samt den upplånings—rörelse, Riksgälds-kontoret emot sina, i början räntebärande, kreditsedlar under en längre tid bedrifvit.
Inskränkande sig således till den upplåning, hvarigenom Svenska allmänheten äfvensom åtskilige allmänna och enskilda inrättningar och stiftelser egt tillfälle att hos sistnämnde verk under längre eller kortare tider förränta sina kontanta behållningar, får Utskottet alltså bär nedan uppgifva ej mindre de af Rikets Ständer föreskrifna eller af Riksgälds-kontorets Styrelse bestämda betalnings-terminer och räntevilkor för de genom samma verk upptagna lån jemte härom för öfrigt meddelade stadganden, än ock de lånesummor, som vid vissa tidpunkter varit på detta sätt förräntade.
Uti den vid 1800 åis Riksdag utfärdade instruktion för nyssbemälde Styrelse förordnade Rikets Ständer, att inrikes lån skulle af Riksgälds-kontoret upptagas, derest sådana kunde erhållas emot dittills vanlig (5 procent) ränta, hvarjemte föreskrefs, att hvad härigenom erhölles utöfver det för dylika låns omsättning erforderliga belopp, borde användas till afbetalning å Riksgälds-kontorets utländska skulder.
Denna upplåning verkställdes emot Riksgälds-kontorets, till viss man eller innehafvaren utfärdade, obligationer, lydande å olika belopp från och med 100 till och med (lere tusen R:dr, och merändels ställda till inlösen efter 4 års förlopp,' dock voro äfven andra förfallolider, såsom 3, 3 eller 10 år efter obligationernas utgifning, i dem utsatta.
Sedan sagde upplåning fortfarit intill medlet af år 1804, hlef den inställd; men jemt 4 år derefter, eller i Juli 1808, började Riksgälds-kontoret återigen upplaga inrikes lån under 3 års tid, emot samma eller 5 procent ränta.
Vid slutet af sist— berörde år utgjorde Riksgälds-kontorets räntebärande skuld för dess i bankosedlar upptagna lån emot 4, 3, å 6 procent ränta 2,199,838 R:dr 22 sk. 9 r:st.
Under 1809 och 1810 års Riksdag stadgades, alt Riksgälds-kontoret fortfarande och så länge Fullmäktige pröfvade sådant nödigt, skulle, på samma sätt som förut, hålles öppet för inrikes län emot 5-procent-obligationer, ställda på minst 3 års tid.
Meö derjemte beslölo Rikets då församlade Sländer, alt af detta verk skulle under G SlcJs-Utskollels Betänkande, M 272.
Sländers garanti upptagas dels län pä en bestämd återbelalningslid af 6 år» dels »så kallade permanenta annuitets-lån».
För de förra lånen borde ulgifvas obligationer å 30
R:dr hvardera, men de sednare lånen skulle endast bokföras.
Räntan för begge dessa olika slags lån bestämdes till S procent.
Den af Rikets Ständer salunda beslutade upplåningen kom dock ej till någon verkställighet.
Det i 1810 års reglemente införda stadgande, att
Riksgälds-kontoret borde på vanligt sätt och så länge Fullmäktige pröfvade sådant nödigt, »hållas öppet för inrikes lån emot obligationer med 3 procent ränta», förekommer jemväl i de vid Riksdagarne åren i8ä2, 1813 samt 1817 och 1818 utfärdade reglementen; varande deruti länetiden bestämd till minst 4 år.
Enligt 1813 och 1818 års reglementen, borde likväl Fullmäktige tillse, att Riksgälds-kontorels skuld emot 5 procent ränta, »så vidt möjligt» vore, icke ökades utöfver dess belopp vid förstnämnde års början.
Den utgjorde då 1,498,576 R:dr 12 sk. 8 r:st.
Upplåningen emot 5 procents obligationer fortfor till slutet af år 1819, efter hvilken tid endast omsättningar af förfallna lånekapitaler medgåfvos; men äfven rättigheten härtill upphörde vid 1820 års början, då således denna upplåning helt och hållet inställdes.
Under åberopande af Rikets Ständers under Riksdagen år 1812 fattade beslut och meddelade garanti, företog Riksgälds-kontoret i slutet af samma och i börja» af nästpåföljde år upplåning emot 6 procent ränta.
Den lånesumma, som emot denna ränta då skulle upptagas, var bestämd till 1,300,000 R:dr, och den tid, inom hvilken hugade långifvare borde anteckna sig, utsatt till 4 månader.
Vid denna tids förlopp uppgick likväl den i sagde lån insatta summa endast till 183,000 R:dr.
Enligt de fastställda belalningsviikoren, skulle, sedan 2 år från anteckningstidens skit förflutit, 10 procent af hela det antecknade lånebeloppet återbetalas samt derefter lånet årligen amorteras med 5 procent af samma belopp äfvensom med den besparade räntan å alla dessförinnan infriade obligationer.
Hvarje obligation utfärdades å 1,000 R:dr, och genom anställda utlottningar bestämdes, hvilka obligationer komme att under året inlösas.
Den sista utlottningen verkställdes år 1827.
Under 1825 års Riksdag beslöto Rikets Ständer, att Riksgälds-kontoret skulle, emot dess till innehafvaren ställda obligationer med 5 procent ränta, upplåna hvad för då beviljade byggnadslån samt anslag till kanal-anläggningar med flere företag erfordrades utöfver den dertill anvisade andel utaf Bankens årliga räntevinst.
Dessa obligationer borde vid anfordran infrias af Riksgälds-kontoret och kunde af samma verk uppsägas till inlösen efter 5 månaders förlopp.
Vid omförmälda upplåning skulle
Riksgälds-kontoret jemväl ega att emot derför stadgad ränta begagna sina egna härtill disponibla medel.
Upplåningen af allmänheten började emedlertid först år 1825, vid hvars slut den uppnådde sitt högsta i Riksgälds-kontorets räkenskaper ulbalanserade belopp, eller 895,000 R:dr.
Denna upplåning fortsattes år 1826, men upphörde under näst påföljde år, under hvars lopp en stor del af de utelö - Slats-Ulskutlels Uttänkande, M 212. 7 pande obligationerna blef uppsagd.
Riksgälds-kontorets egna insättningar i samina lån uppgingo vid slutet af år 1828 till ej mindre än 1,646,000 11:dr.
Genom det i 1830 års reglemente bärom meddelade stadgande, uppdrogs åt Fullmäktige att emot deh lägsta ränta, sorn möjligen kunde betingas, anskaffa erforderliga medel för utbetalandet af åtskilliga vid sagde och nästföregångne års Riksdag å Iiiksgälds—kontortt anvisade lån oell krediliver.
De obligationer, sorn härvid utfärdades, borde vara ställde på minst ett års förfallotid, under Fullmäktige likväl förbehållen rättighet att, efter 3 månaders föregången uppsägning, desamma inlösa.
Med stöd af ofvanberörde reglementariska stadgande, upplånades vid särskilda lider under åren 1831, 1833 och 1834 tillsammans 1,840,800 R:dr, hvaraf endast ett belopp' af 4,900 R;dr erhölls emot 4-procent-obligationer.
För hela den ■öfriga lånesumman ulgåfvos 5-procent-obIigationer, som skulle inlösas sedan 3 år från deras utgifningsdagar förflutit, men, efter ett års förlopp, kunde af Riksgäldskontoret uppsägas till betalning om 3 månader.
De, jemte dessa obligationer, långifvare erbjudna 4-procent-obligationer voro först efter 4 år uppsägbara å Riksgälds-kontorets sida; men i fall denna uppsägningsrätt ej begagnades, för folie desamma likaledes efter 3 års förlopp.
Enligt del vid 1854 och 1833 års Riksdag utfärdade reglemente, fingo Fullmäktige åt sig öfverlemnadt, att, lill fyllande af Riksgälds-konlorets behof, efter sig företeende omständigheter, emot obligationer i Svenskt mynt upptaga större eller mindre lån, att betalas vid anfordran, efter uppsägning eller på bestämd förfallotid af högst 13 år från obligationernas utfärdande.
Härvid förordnade Rikets Ständer dock, att de förstnämnde lånesätten, som erbjuda förmånen af en lägre ränta borde företrädesvis begagnas, samt att räntan icke i något fall finge öfverstiga 3 procent, eller rabatt å kapitalet medgifvas.
Jemte det upplåningen emot 3-procent-obligalioner äfven under år 1833 fortsattes, blefvo, sedan Riksdagen i Maj månad samma år slutats, följande nya eller förändrade upplåningsvilkor af Fullmäktige fastställda, nemligen: 5 procent ränta och kapitalets återbetalning efter en månads uppsägning; 4 procent ränta och kapitalets återbetalning efter 3 månaders uppsägning; 4V2 procent ränta och kapitalets återbetalning efter 6 månaders uppsägning.
Denna ömsesidiga uppsägningsrätt fick dock först begagnas, för 5-procentobligationerna, 6 månader, för 4-procent-obligationerna, ett år, och för 4'/2-procent-obligationerna, 2 år från deras utgifningsdagar.
Räntorna för föllo till betalning hvar 6:te månad.
Upplåningen emot 5-procent-obligationer inställdes någon lid före 1838 års utgång, vid hvilken tidpunkt sådana obligationer å ett sammanlagdt belopp af ej 8 Stuts Utskottets Betänkande, Jt/t 272. mindre än 2,230,050 Rtdr voro utelöpande.
Den öfriga upplåningen blef äfven inställd under näs|päföljde år, derunder en del af 5-procent-obligationerne till inlösen uppsades.
Under de sednaste åren af 1830-talet blefvo alla här ofvan omförmälda, förut icke inlösta, obligationer uppsagda samt infriade i den mån de för sådant ändamål hos Riksgalds-kontoret företeddes.
De, med hänsigt till Riksgälds-kontorets upplåningsrätt, vid 1840 och 1841 samt 1814 och 1845 års
Riksdagar meddelade reglementariska stadganden, deraf någon tillämpning likväl icke ifrågakom, skiljde sig uti nedannämnde hänseenden från de härom i 1835 års reglemente intagne föreskrifter, nemligen: vid anfordran inlösbara obligationer fmgo ej utgifvas; obligationernas längsta förfallotid bestämdes till 10 år; och lån borde ej upptagas med mindre sådant för verkställigheten af Riksgälds-kontorets förestående utgifter fanns oundgängligen nödvändigt.
Uti 1848 års reglemente infördes det i nu gällande reglemente bibehållna stadgande, att inga obligationer finge utfärdas å mindre summa än 250 R:dr.
För öfrigt innehålla sist nämnde 2:ne reglementen uti ifrågavarande hänseende hufvudsakligen samma föreskrifter, som de åren 1841 och 1845 utfärdade reglementena.
Stadgandet i afseende på räntan blef likväl något skärpt genom dess ännu egande lydelse: att Fullmäktige, så vidt af deras tillgöranden beror, böra söka att emot den möjligen lägsta ränta erhålla de medel, som måste upplånas.
Sedan 1840-talets början, hafva lån emot Riksgälds-kontorets obligationer endast blifvit upptagna för bestridande af ifrågakomna utbetalningar dels å det vid 1848 års
Riksdag beviljade särskilda kreditiv för då nödiga ansedda förberedande rustningar, och dels å det för upprätthållandet af rikets neutralitet utaf nu församlade Ständer anvisade kreditiv.
1 afseende på dessa iåns upptagande skulle hufvudsakligen tillämpas och iakttagas enahanda stadganden, som nuvarande reglementen innehålla rörande den för Riksgälds-kontorets andra utbetalningar medgifna upplåning.
För 1848 års upplåning utfärdades obligationer med dels 5, dels 4 och dels 4'/> procent ränta, hvaraf 3-procent-obligationerna förföllo till betalning efter 14 dagars, 4-procent-obligationerna efter 3 månaders och 4'/2-procent-obligationerna efter 6 månaders uppsägning.
Förstnämnde obligationer fingo dock först uppsägas 5 månader, en del 4-procent-obligationer i år och en annan del 2 år samt 4Va procent-obligationerna, å innehafvarens sida, först 3 år efter den dag (den 10 Juni 1848) då obligationerna voro daterade.
Hvarje obligation var försedd med 10 st. halfårs-räntekuponer.
Utgifningen af 4l/2-procent-obligationer upphörde inom ett pär månader, emedan det för upplåning emot dylika obligationer bestämda högsta belopp snart erhölls.
Hela upplåningssumman utgjorde omkring 1,500,000 R.dr, och alla obligationerna blefvo under loppet af åren 1849 och 1850 uppsagda samt förföllo till inlösen före sistnämnde års slut.
Den Stals-Ulskollets Betänkande, M 272.
Den med anledning af kreditivet för neutralitetens upprätthållande, i öfverensstämmelse med Rikets nu församlade Ständers särskilda beslut, nyligen företagna upplåning har verkställts emot 3- och 4-procent-obligationer, de förre med 14 dagars och de sednare med 6 månaders uppsägningstid.
Någon uppsägning af de förra obligationerna får dock ej ske förr an efter nästa månads ingång; och de sednare blifva först den 1 Juni 18S7 uppsägbara å Riksgälds-kontorets sida.
Den upplöpande räntan å alla dessa obligationer skall halfårsvis liqvideras.
Nu anförda omvexlande, ofta endast efter tillfälliga förhållanden och beräkningar lämpade, betalningsvilkor, som under den längre liderymd, ofvanstående uppgifter omfatta, blifvit bestämda för de många särskilda lån, Svenska staten, genom sitt egentliga kreditverk, inom landet hittills upptagit, hafva, med undantag af den vid århundradets början beslutade och under mer än 30 år fortgående realisation af detta verks, i form af sedelmynt, utgifna skuldförbindelser, visserligen blifvit noggrannt iakttagna och uppfyllda; men de mångfaldiga, tid efter annan, å samma verks sida skedda, icke sällan oförväntade och merändels alltid för innehafvarne olägliga, uppsägningar af dess bland allmänheten utgifna räntebärande obligationer hafva dock varit föga egnade att framkalla och stärka det för hvarje sådant verk högst nödvändiga förtroendet till varaktigheten och konseqvensen af dess ingångna transaktioner.
Ensamt från denna synpunkt betraktadt, anser Stats-Utskottet ett efter erfarenhetens lärdomar ordnadt kredit-system, hvars orubbade bestånd, åtminstone under den närmare framtiden, kan med någon säkerhet motses, utgöra ett bland de vigtigare och angelägnare föremålen för Rikets Ständers beslut och tillgöranden.
Men Utskottet har dessutom af andra anledningar, för hvilka Utskottet här efteråt vili redogöra, funnit de, med hänsigt till ett dylikt inhemskt skuldsättnings-systems antagande och framtida tillämpning, väckta frågor och förslag, särdeles vid nuvarande tidsförhållanden, förtjenta af synnerlig uppmärksamhet.
Emot de under föregångne