Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan derföre icke annat än erkänna det sanna och välmenande, som ligger till grund för motionen; och jag skulle högligen önska, att åtminstone inga onödiga uppehåll måtte hindra dess oförtöfvade framställande för thronen.
Här har blifvit taladt om grunden för de rör:de choleran utkomna författningar.
De hvila icke på inrikes spärrningsanstalter. K. M. säger uti sin sist utgifna, nu gällande författning af d. 12 JNov. 1831 : ”Sedan erfarenheten numera visat, det de inre spärrningsåtgärder, som, till hämmande af farsoten cholera, blifvit i de af henne redan hemsökta länder vidtagna, icke förmatt hindra sjukdomens framträngande eller uppfylla den förväntan, läkarekonsten dervid fästat; så håfve Vi, utgående från den förmildrande föreskrift, som redan blifvit införd i 56 § af Vår d. 9 sisth Juli utfärdade nåd. kungör, örn hvad iakttagas bör, i händelse berörde farsot skulle inom Riket yppas, och jaå det att
49 alt
Våra trogna undersåtare iclie matte fruktlöst betungas med dylika anstalter, i fall smittan, oaktadt sorgfällig bevakning af Sveriges kuster, icke längre skulle kunna från ltiket afhållas, velat, sedan
Quarantainescommissionens afdelningar, samt ordföranderne i hufvudstadens sundhetsnämnder hörde blifvit, och under förhoppning, att ytterligare åtgärder, än de mot smittosamina sjukdomar redan i allmänhet föreskrifna, och dem Vi nu särskildt anbefalle, skola, genom Försynens fortfarande beskydd, blifva umbärliga:, härmedelst förändra bemälda
Vår nåd. kungör, till följande innehåll. ’' Der är omnämndt, att då spärrningsanstalternas uteblifvande, om farsoten skulle inom ltiket yppas, i möjligaste måtto förenklar de inre åtgärderna mot densamma, och då sjöfartens afbrott, vid vinterns annalkande, föranleder en betydlig inskränkning i kusternas bevakning, kom den inre afdelningen af den tillförordnade
Quarantainescommissionen i hufvudstaden att indragas.
Der är äfven ålagdt K. M:s Bef:h:de att hafva uppseende öfver resande och tillse, att hvar och en vederbörande håller den uppsigt, som till förekommande af farsotens spridande kunde vara nödig.
Deraf har följt, att K. M:s Bef:h:de trott sig böra vara hellre för stränga, än mindre stranga i sina försigtighetsmått.
Beträffande de särskilda spärrningarna af hus och rum, innefattar denna kungörelse ganska bestämdt och ändamålsenligt, att de sjuka böra skiljas från de friska, och att de, som sköta de sjuka, skola tvätta och röka sig.
Likaså nödigt det är, att hvar och en, som vårdar en cholerasjuk, afskiljes från andra, tills han undergått rökningen, lika angeläget är det, att sjukrummet kommer i åtnjutande af luftförändring.
Men det later sig icke göra, om flera spärras i samma rum, och således är meningen med spärrningarna ingen annan, än att i möjligaste måtto iakttaga de försigtighetsmått, som lugna opinionen och som, utan att åstadkomma större olyckor, än sjelfva sjukdomen, möjligen kunna iakttagas.
I följd af denna författning hafva också åtskilliga, dels stränga, dels mindre stränga anstalter blifvit vidtagna; men K.
M. har icke kunnat undanrödja de strängare anstalterna, då dels desamma uti författningarna icke förbjudas och dels ingen opinion härom ännu uttalat sig.
Vid ett sådant förhållande är det af vigt, att R.
St., såsom nationens ombud, ingå till K.
M. med ett bestämdt utlåt., som sätter Regeringen i tillfälle att handla efter ett gifvet system.
Jag förenar mig derföre uti den önskan, att denna motion må röna en så skyndsam behandling, som grundlagen medgifver och den allmänna nöden påkallar.
Oberäknad! det förbindliga i den siste värde talarens yttrande öfver min afsigt med motionen, får jag nu uppstå för att förklara min tillfredsställelse derölverj i3 H. T 58 Den 3 September. att ban, såsom ledamot af Konungens Statsråd riktigt insett andan och syftningen med motionen, hvilken för resten af Hr Frih.
Cederström blifvit så behandlad, som om det varit min tanka att falla Konungens polismagt i embetet, eller på en mot de vanliga formerna stridande lagstiftningsväg inleda en ny författning i ämnet.
Jag kan icke nog protestera mot en sådan åsigt af egentliga ändamålet.
Jag har icke kunnat undgå att finna det olämpliga deruti, att, då farsoten utbrister, medan R.
St. äro församlade, och en tvekan synes förmärkas öfver hvad folket önskar och på hvad vis folket önskar, att Konungen skall begagna sin polismagt, icke folket genom dess härvar. organer skall träda fram och sjelfvilligt gifva en opinionsyttring.
Sådan var afsigten och sådan är den ännu.
Formen för denna opinionsyttring kan vara hvilken som helst; men efter den behandling, motionen fått inom Utsk., synes mig bäst vara att gå directe till K.
M. med en adress.
Jag känner ingen grundlags-§, som skulle ålägga R. o. Ad., i händelse Ståndet gillar det förslag till adress, som Gr. v.
Fersen uppläst, att till tidens ytterligare fördröjande öfverlemna det till Exped.Etsk.
Om R. o. Ad. antager detta eller något annat förslag och genom inbjudning lyckas förmå de öfriga Stånden att förena sig derom, tror jag ingen oformlighet derigenom vara begången.
Jag hemställer, om icke Hr Gr. o. Landtm, vid behandlingen af detta ärende torde finna nödigt att först till R o. Ad. framställa propos. till afslag å Oecon.Utskrs utlåt, och sedermera propos. om en adress till K. M. Gr. von Fersen:
Sedan discussionen nu så länge varat, att jag förmodar, att den snart lider till slut, får jag hemställa, i händelse R. o. Ad. skulle bifalla den propos., jag begärt, om icke genast ett prot.utdr. i detta afseende kunde blifva uppsatt och de öfriga Stånden genom deputation meddeladt.
Förrän i dag har detta ämne i de öfriga Stånden icke varit föredraget.
Om vi således meddelade dem vårt beslut, skulle det måhända göra, att denna sak så skyndsamt som möjligt blefve handlagd.
Cede eström: 36 § Riksd.Ordn. innehåller rörrde Exped.Utsk.: "bestående af 12 ledamöter, för att uppsätta ej mindre de expeditioner, som under riksdagen af Stånden gemensamt utfärdas, än äfven Det lärer således icke kunna sättas i fråga, att ju Exped.Utsk., i händelse en adress beslutas, skall uppsätta densamma.
Akerhjeims yttrande och uppläsning af ingressen till författningen af d. 12 Nov. 183 r, som jag begärt ordet.
Den upplästa ingressen innehåller: "så bafve Vi, utgående från den förmildrande föreskrift, som redan finnes införd i 56 § af Vår d. 9 sistl.
Juli utfärdade nåd kungör, om hvad iakttagas bör, i händelse berörde farsot skulle inom Riket yppas” etc.
Denna 56 § i författningen af den 9 Den 3 September. 5i Juli 1831 innehåller rör:de upplntfvande ef spärrning- för enskilda hus: ”Skulle, oansedt förrberörde försigtighetsmåtts iakttagande, choleran likväl sprida sig till så niånga hus eller gårdar, att de friska inbyggarne anse det fåfängt eller öfverstigande deras krafter att längre fortfara med spärrningen af enskilda hus, må den upphöra efter föregången anmälan hos landshöfdingen, som kungör, hvilka åtgärder må inställas, och hufvudsakligen inskränker bevakningen till hela den smittade ortens fortfarande afstängning från de nästgränsande friska.”
Detta är den förmildrande §, hvarifrån den sednare författningen utgått, och har således hvarken den första eller sednare författningen afsett någon spärrning, som skulle hindra communicationen inom landet annorlunda, än att de skulle vara under den uppsigt, att icke smittan finge kringspridas; och då det icke varit omöjligt i andra länder att föra varor till smittade orter, utan att de handlande komma i någon sådan beröring med hvarandra, hvarigenom smittan fortplantas, måste det icke heller vax-a omöjligt här.
Jag hade tänkt att afhålla mig från yttrande i denna fråga, sedan den antagit natur af en blott formfråga, hvari jag så ogerna yttrar mig, synnerligast mot en person, som så ofta visat, att han förstår grundlagarna bättre, än jag förmodligen uppfattat dem.
Men då jag vid detta tillfälle tror, att det är nödigt att något mera reda frågan, har jag begärt ordet.
Jag anser frågan skilja sig i tvenne delar: den ena, huru Oecon.- Utsk:s afgifna utlåt, skall behandlas, och den andra, huru den af Gr. v. Fersen nu väckta nya motion, ang:de en underd. adress till K. M., skall behandlas.
Hvad första frågan angar, anser jag det vara tydligt och klart, att om R. o. Ad. finner de af Frih.
Cederström mot TJtsk:s utlåt, gjorda anmärkningar vara af den beskaffenhet att fordra återremiss af utlåt., detsamma då äfven måste återremitteras; men det lärer bero på R. o. Ad. och dess majoritet att afgöra, huruvida Frih.
Cederströms anmärkningar äro sådana, att de böra föranleda till återremiss, helst det i annat fall, vid detta såsom vid andra tillfällen, beror på R. o. Ad. att antaga eller afslå utlåt.
Sedan den blifvit afgjord och R. o. Ad. beslutat, huruvida R. o. Ad. medgifver återremiss eller afslår eller antager utlåt., förekommer andra frågan, huruvida R. o.
Ad. förenar sig uti Gr. v. Fersens motion att, genom en underd. adress till K. M., fästa K.
M:s uppmärksamhet på den från Representationens sida icke obilliga benägenhet att vid detta tillfälle understödja en välgrundad sak.
Jag tror, att denna fråga kan afgöras alldeles oberoende af Exped.Utsk.
Så har skett förut, hvarpå jag såsom exempel kan åberopa det tillfälle, då en ledamot af Statsrådet, H.
Lagerbjelke, på detta 5a Den 3 September. runi uppläste en adress till K. M., hvilken af R. o. Ad. antogs odi till K. M. afgick.
Sålunda lära håda frågorna vara af beskaffenhet att kunna afgöras på sätt, sorn här blifvit yrkadt.
Nu återstår för mig att tillkännagifva min enskilda öfvertygelse, huruvida det ar rätt, alt Representationen yttrar en mening i detta ämne.
Jag måste då förklara, att jag tror det i alla constitutionella länder vara Representationens icke blott rättighet, utan äfven pligt att understödja Regeringen vid de tillfällen, då hon behöfver understöd.
Jag vet, att vår Representation bland sina öfriga Jurister äfven har den, att måhända för mycket klandra Regeringens styrelsehandlingar, men att sällan understödja dem , då fråga är att verka något godt.
Nyligen hafva vi haft det största exempel derpå.
Jag önskar, att det icke måtte ■vinna framgång.
Vi hafva det uti en af de K. propos:r, hvarpå hela Sveriges realcredit hvilar.
Jag önskar, att jag icke måtte sannas i den förmodan, att i detta fall kommer Representationen att undergräfva realisationens bestånd.
Här är icke fråga om att ogilla K. M:s författningar.
Här är fråga om, huru de åtgärder höra lämpas efter ändamålet, hvilka nu af en uppskrämd fantasi ändamålslöst vidtagas.
Jag hör icke till de skrämdas antal, och jag tror, att det är Representationen värdigt att visa, att den icke är rädd för en farsot, hvars största våda är rädsla.
Jag anser således, att, ehvad Representationen har den opinion, att spärrningar äro riktiga eller icke, det tillhör Representationen att öppet uttala den.
För min del röstar jag för den mening, att Utsk:s utlåt, bör afslås, och för den mening, att, sedan utlåt, blifvit afslaget, R.
St. ingå till sin Konung med förklarande, att Stånden, med fullt förtroende till Konungens afsigter för landets väl, vilja tillkännagifva deras öfvertygelse, att spärrningsanstalterna, såsom de inom landet vidtagas, långt ifrån att motarbeta sjukdomens spridande, tvärtom befordra dess framfart.
I anledn. häraf anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes inhemta Ståndets tanka, huruvida det anser de af Frih.
Cederström framställda anmärkningar vara af beskaffenhet att böra föranleda till äterremiss af utlåt., samt att, i händelse den härom framställda propos. besvaras med nej och utlåt, derefter afslås, Hr Gr. o.
Landtm, ville framställa propos., huruvida R. o. Ad. förenar sig uti det framställda förslaget till underd. adress till K. M.
Det är mig oväntadt att, när ett Utsk:s-utlåt. är före till öfverläggning, deri Utsk. afstyrker motionen, höra ordföranden i Const.Utsk. tillstyrka propos. till afslag å samma utlåt.
Bifall dertill är möjligt; men ett afslag å ett sådant utlåt, skulle ju innefatta ett bifall till motionen, hvilket likväl icke ens sjelfva motionären begärt.
Om utlåt, tillstyrkt motionen, hade det kunnat afslås, ty då hade utlåt, jemte motionen på en gång blifvit afslagna; m.en när utlåt, afstyrker motionen, skulle ett afslag på utlåt, innefatta motsatsen eller bifall lill motionen.
Den samme värde ledamoten har anmärkt, alt II.
Ex. Gr.
Lagerbjelke här uppläst en adress, som oförändrad afgått till K. M.
Det är sanning; men det af Gr.
Lagerbjelke upplästa förslaget remitterades först till Exped.Utsk., som ordagrannt biföll detsamma.
Det kan hända med hvilken adress som helst; men icke går det an att antaga en ledamots yttrande som adress, förrän förslaget blifvit remitteradt till Exped.Utsk. enär grundlagen uttryckligen föreskrifver, att alla från Stånden gemensamt utgående expeditioner af Exped.Utsk. skola uppsättas. II.
Jag har begärt ordet i anledn. af de upplysningar, jag nyligen erhållit af en lä! nre från de södra orterna, som vistats både i Götheborg och Jönköping och sett cholerans förhärjningar på båda ställena.
Hans yttrande är, att han anser de spärrningsanstalter, som äro gjorda i åtskilliga provinser, icke allenast onyttiga, utan äfven högst vådliga och skadliga.
Han säger, att spärrningsanstalterha just äro ett sätt att propagera choleran, emedan den, som skulle sjukna på ett sådant spärrningsställe, i anseende till den mängd menniskor, sorn der samlas, omöjligen kunde erhålla den vård celi skötsel, hvarförutan sjukdomen skall få en fart, som annars icke händt.
När man har ett sådant yttrande, när derjemte andra länders erfarenhet bevittnat, att spärrningar inom landet äro o verkställbara och skadliga, så tror jag, att man icke bör draga i betänk, att yttra den opinion, som kan befordra upphäfvandet af sådana spärrningsanstalter.
Jag tror, att det vore nyttigt, om II.
St. snart inkomme med deras yttrande och tillkännagåfve, att de funnit, hvad upplysningen och erfarenheten redan bekräftat, att de försigtighetsmått, man vill vidtaga, motverka ändamålet och, i stället för att hindra farsotens spridande, snarare befordra densamma.
Således önskar jag på allt sätt, att R. o. Ad. ville vidtaga den föreslagna åtgärden att afslå utlåt, och sedan yttra, hvad R. o. Ad. i detta ämne finner lämpligt.
Jag tror icke, att ett sådant afslag kan vara stridande mot grundlagen.
Riksd.- Ordn. innehåller tydligen, att Stånden äga att antaga eller förkasta ett utlåt.
Ergo, när en motion blifvit remitterad och ett utlåt, deröfver inkommit, måste det vara Ståndens rättighet att i sin helhet antingen antaga eller förkasta utlåt.; och då här är fråga om att uttrycka en opinion , angående en af omständigheterna påkallad åtgärd, i afseende på en temporär, icke för framtiden gällande författning, tror jag, att det är nyttigt, att denna opinionsyttring sker så fort och så fullständigt som möjligt.
Cederström har sagt, att man omöjligen skulle kunna undgå att bifalla Utsk:s förevar. 54 Den 3 September. utlåt., emedan ett förkastande af detsamma skulle innebära bifall till motionen, hvilket återigen Hr Frih. sagt, attingen yrkat.
Jag medgifver, att ett afsjag å utlåt, verkligen innefattar bifall till motionen.
JVlen då skall man också tillse, hvad motionen är, om den är ett lagstiftningsförslag.
Det är den icke; den är icke annat än en ide' att gå till K.
M. med en opinionsyttring.
Nu hemställer jag, om det vore lämpligt att godkänna ett Utsk:s utlåt., som förkastat denna ide', och sedan ingå med en sådan adress, som här åsyftas.
För min del får jag åtminstone förklara, att ingen grundlag kan ålägga mig en sådan inconseqvens.
Jag tror, att det är öfverensstämmande med grundlagen att förkasta Utsk:s utlåt., som icke är annat än ett förklarande, att Utsk. sjelf icke haft någon opinion i ämnet.
Ett sådant utlåt, måste man förkasta, emedan det är förkastligt; och dermed punkt.
Sedan man gjort det, uppstår fråga, hvad man vidare har att göra; och då är blott frågan, om R. o. Ad. anser den olyckliga ställning, hvaruti man blifvit försatt genom polisförfattningarna, om hvilka, ehuru jag icke vill bestrida K.
M:s obestridliga rätt att derom besluta, jag likväl icke kan undertrycka den enskilda öfvertygelse, alt de gått gränsen af äganderätten så nära som möjligt, och närmare, än som vederbort, påfordra den opinionsyttring, att R. o. Ad. anser verkställandet af sådana författningar böra återkallas, och då vet jag icke, hvarföre man ej skall vidtaga de former, som aro naturliga och gifna samt snarast leda till ändamålet, nemi. att besluta en und. adress till Konungen.
Frågan, huruvida adressen af Exped.Utsk. skall uppsättas eller ej, förefaller mig högst oväsendtlig.
Jag tror, att om en ledamot dertill gifver ett förslag, som lemnäs utan anmärkning, detsamma, utan någon åtgärd af Exped.Utsk, kan antagas.
Jag öfverlemnar till R. o. Ad. och de öfriga Stånden, i fall inbjudning äger rum, att afgöra, om de äro nöjda med förslaget såsom expedition.
Äro de icke nöjda med det såsom expedition, må det då remitteras till Exped.Utsk.
Men något grundlagsbud, som stadgar, att remiss dit ovilkorligen skall ske, har jag icke kunnat finna; helst af 36 § Riksd.- Ordn., hvarest det heter: ”Utom omförmälda föreskrifna Utsk. äge R.
St. att förordna ett Exped.Utsk.,” synes, att, om R.
St. icke anse sig behöfva något Exped.Utsk., skrifvelser kunna afgå i hvad form sorn helst.
Ehrenborgh: Sedan Frih.
Cederström erinrat mig derom, att en adress, som jag påminde mig här vara uppläst af H. Ex. Hr Gr.
Lagerbjelke, blifvit remitterad till Exped.Utsk., innan densamma af Stånden antogs, vill jag, i närvar, fall, icke motsätta mig iakttagande af denna form, så mycket mindre som tiden derigenom icke kommer att försinkas, om nemi. R. o. Ad. öfverlemnar till Exped.Utsk. att till nästa plenum uppsätta en sådan adress och emedlertid
Den 3 September. 515 inbjuder de öfriga Stånden att sig derom med R. o. Ad. förena, hvilken då kunde vara färdig, innan deputationen komnie att till K. M. afgå.
Vill man målet, hittar man ganska säkert på medlen; men vill man icke målet, hittar man altid på medel att komma från det.
Då jag i Utsk. reserverat mig mot detta utlåt., har jag äfven tillkännagifvit af hvilken mening jag der varit, och jag anser frågan redan under denna discussion vara så ventilerad, att jag har ingenting nytt att tillägga i afseende på sjelfva principen.
Jag har nu begärt ordet för att fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet uppå, huru spärrningsprincipen redan blifvit tillämpad inom åtskilliga orter af Sverige.
Ett tidningsblad för i dag innehåller nemi.
Öfverståth.-embetets kungör., som tillkännagifver, att Landshöfd.-embetet i Örebro påbjudit, att quarantainesaustalter skola inrättas på alla gästgifvaregården samt derjemte anbefallt alla gästgifvare att såväl tillse, det ingen resande får passera utan att undergå quarantaine, som att uppehålla resande, om de hos dem finna tecken till sjukdomen.
Vid tillämpningen af detta stadgande inser man lätt, huru mången olägenhet för resande deraf kan uppstå; ty huru lätt skall icke en rädd gästgifvare finna tecken till cholerasymptomer bos en förskräckt resande?
Detta om Örebro.
Ytterligare heter det från Linköping, att denna stad är spärrad af borgerskapet, men att en militärcordon framdeles skall komma att verkställa denna spärrning.
Men man har icke spärrat Wadstena och Skenninge.
Om man nu antager, att spärrning är nyttig, finner jag orättvist, att icke äfven Skenninge och Wadstena blifvit spärrade; och om äfven dessa spärrades, vore det orättvist mot hvar och en enskild egendom, by eller gård, som icke spärrades.
Jag behöfver icke fälla något vidare omdöme öfver dessa åtgärder, hvaraf olämpligheten är ögonskenlig.
Enskildt har jag mig bekant, att en person, boende vid pass iJj- mil från Stockholm, mot sin vilja blifvit inspärrad på sin egendom (till hvilken man kommer endast på tvenne vägar) derigenom, att den ena grannen rifvit en bro vid ena vägen och den andra grannen utställt poster vid den andra vägen.
Om nu spärrningsåtgärderna skulle tillåtas öfver hela landet, kunde förhållandet blifva detsamma på många andra ställen.
I afseende på behandlingen af detta ämne förenar jag mig med Frih.
Hvad åter angår Gr. v. Fersens motion, anser jag den ännu icke utgöra föremål för R. o. Ad:s pröfning.
Ehrenborgh har medgifvit, att man kunde gå till Exped.Utsk. med ifrågavar. förslag till adress, och har trott, att derigenom icke skulle dragas längre ut på tiden, än om Ståndet directe beslutade öfver formen för denna adress; men jag hemställer till Hr Frih., om icke hindren för ett beslut öfver adressen skulle flerdubblas genom 56 Den 3 S e p t c mt cr. remiss till Exped.Utsk. Utsk:s förslag skulle först bordluggas, kunde sedan, då det ånyo föredrogs, begäras ytterligare på bordet; och på det suttet skulle ju tiden fördröjas, innan man koinme till beslut ofver adressen.
När nu intet binder ligger i vägen för att antaga en enskild ledamots yttrande såsom Ståndets gemensamma tanka, ser jag ingen gennie väg för att komma till målet; oell jag får således, nied begäran om afslag på Utsk:s utlåt., som torde först blifva föremål för behandling, anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes sedermera framställa den frågan, huruvida R. o. Ad. instämmer uti Gr. v. Fersens förslag till und. adress.
Ehrenborgh; Jag kan visserligen icke neka, att den af Gr.
Horn befarade långsamhet kunde uppkomma genom det formsätt, som Frih.
Cederström ansett nödigt i afseende på adressen; men jag har likväl ansett mig böra biträda meningen.
Om här nemi. blott vore fråga om att uttrycka R. o. Ad:s egen opinion, uppstode otvifvelaktig! intet hinder för R. o Ad. att genast antaga Gr. v. Fersens förslag; men så snart R. o. Ad. önskar att åt denna adress gifva form af R.
St:s adress, fruktar jag, att Frih.
Cederströms anvisning på formen icke kan lagenligt förbises, emedan, om R. o. Ad. antager den af Gr. v.
Fersen föreslagna adressen och inbjuder de öfriga Stånden att förena sig uti densamma, men blott en ledamot inom hvarje Stånd finner sig missnöjd med något ord uti adressen, kan densamma icke återremitteras till R. o. Ad., utan till det för alla Stånden gemensamma Utsk., som skulle sammanjemnka adressen.
Detta är skälet, hvarföre jag instämmer med Frih.
Cederström i detta fall; men jag tror, alt denna långsamhet kunde undvikas, om man kunde vara förvissad, att de 3 öfriga Stånden skulle antaga förslaget.
Jag har trott, att om man vill målet, Exped.Utsk. säkerligen inkommer med förslag så hastigt, som R. o. Ad önskar, och att beslut öfver förslaget så hastigt derefter kommer att fattas, att man vinner det resultat, som åsyftas; men att deremot, örn man ej kommer dit, det lärer vara ett bevis uppå, att opinionen icke är stämd för den föreslagna åtgärden.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Oecon.Utsk:s nu föredragna utlåt.
Ropades nej. JI.
Ex. framställde derefter propos. till afslag å samma utlåt.
Mot den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos. till afslag och Ståndets dertill Iemnade bifall får jag anmäla min reservation.
Jag vill visserligen icke anmäla nå - Den B September. någon slags reservation mot den framställda propos.; men jag tror, att ordningen fordrat, alt Hr Gr. o. Landin, först framställt propos., huruvida Frih.
Cederströms anmärkningar ansågos af beskaffenhet att fordra återremiss af utlåt., då Frih.
Cederström ägt ovilkorlig rätt att begära votering.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta, att en stor deputation borde till K.
M. afgå med den af Gr. v. Fersen föreslagna adress, samt att de öfriga RiksSt. borde genom deputation inbjudas att i samma beslut instämma.
RI:s nyss ankomna nåd. propos. till R.
St. af förliden gårdag om beviljandet af ett crediliv för bestridande af de kostnader, som genom farsoten cholera föranledas.
Ankom en deputation från PresteSt., anförd af Biskopen m. in. Doct.
Hedren, hvilken å PresteStts vägnar tillkännagaf, att Ståndet denna dag afslagit Oecon.Utsk:s utlåt, i anledn. af vackt fråga om upphäfvande af de inom Riket på åtskilliga ställen vidtagna spärrningsanstalter emot cholerafarsoten samt för sin del fattat det beslut, att R.
St. skulle i en nild. skrifvelse till K.
M. yttra den öfvertygelse, det alla allmänna anstalter att, genom communicationers stängande inom Jandet, förekomma farsotens utbredande icke allenast äro för ändamålet otillräckliga och osäkra, utan i flera afseenden för det medborgerliga lifvet och för sjelfva lielsotillståndet i landet betänkliga och skadliga, hvaremot R.