Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bondes tal några anmärkningsvärda upgifter.
Så t. ex. säger han, att Englands åkerbruk har nästan inga direkta skatter, ty hela landets s. k. assessed taxes upgå knappast till 3 pund sterl.
Den värde talaren har dock här begått ett stort misstag, då han såsom skatter tillhörande jordbruket, åberopat dessa assessed taxes, ty dermed menas ingalunda några sådana.
De utgöra deremot en klass af öfverflöds-skatter
(Impöts somtuaires) såsom för betjening, vagnar, hästar, hundar, jagträttighet o. s. v. och kunna således på intet sätt häuföras till jordens beskattning.
Frihrn torde i stället hafva menat »landtaxes», men då är åter siffran oriktig, ty dessa upgå ej till mera än omkring ^ af den upgifna summan.
Frankrike äro upgilterna ännu mera afvikande från de källor, jag rådfrågat.
Först och främst beräknas jordvärdet här till 83 milliarder francs.
Jag har redan nämnt, att Komitéen, som skulle utreda denna fråga, uptog summan till endast 40 milliarder; att Passy angifvit den till 50; samt att Thiers, oaktadt den upmultiplicering, hvarför jag förut redogjort, ej kom högre än till 72 milliarder.
De direkta skatterna i Frankrike upgifver Frihrn till omkring 300 millioner francs, men denna siffra är äfven oriktig, ty den tryckta budgeten för år 1859, som jag här har till hands, uptager under titeln »Contribulious directes» 460 millioner, således mera än 50 % utöfver det upgifna beloppet.
Afven rörande våra Svenska förhållanden, i afs. hvarå Frihrn tyckes vilja göra en sådan upställning, att nästan hela beskattningen kastas på jordbruket, förekomma några tal, som jag icke vet hvarifrån de äro tagna.
Så t. ex. uptager han rust-, rot- och båtsmansbållet till 4^ million.
Det De» 3 December f. m. är för mig okändt, pä hvad väg denna summa blifvit funnen; men om man följer de upgifter, som finnas i Landshöfdingarnes 5-års Berättelser samt hos Forssell och Ljungberg, så kommer man blott till 3^ million, således 1 million mindre.
— Klereci-statens underhåll tages också till 4 £ million, men deri måste då äfven vara inbegripna inkomsterna af boställsjorden, hvilka säkerligen upgå till omkring hälften af hela beloppet, men som väl omöjligen kunna sägas vara en skatt på Svenska jorden.
Fattigförsörjningen uptages af Frihm till 2 millioner, men af den eljest åberopade statistikern Ljungberg till blott 1^ million.
Redan detta gör åtskilliga millioners minskning i de 17 millioner, hvilka Frihm upgifver såsom direkta skatter på vårt jordbruk.
Dertill beräknar Frih.
Bonde såsom skatt på jorden § af de indirekta skatterna, såsom tull-medel, cliartre-sigillatse-medel o. s. v.; men för att göra jemförelsen rigtig, skulle han väl också då hafva gjort på samma sätt vid sina upgifter för andra länder, och då skulle han kommit till belopp så höga för dem, att jemförelsen visst icke utfallit ofördelaktigt för oss.
Vidare beräknas räntan på den intecknade skulden såsom skatt på jorden.
Utan att nu fästa mig vid den orimligt höga summan af 400 millioner, hvilken väl torde behöfva reduceras till hälften eller fjerdedelen, om den skall ut trycka det belopp, hvarå räntor verkligen utgå från jordbruket, och ej blott bestå i en öfverflyttning från den ena personen till den andra, lärer det oriktiga i sjelfva principen af ett sådant antagande vara så klart, att det knappast behöfver bevisas.
Såsom ett exempel i detta hänseende torde jag dock få anföra, att om en person utarrenderar en egendom åt en antman, så är det väl ingen som betraktar arrendesumman för en skatt på jorden; köper nu arrendatorn denna egendom, så att köpesumman qvarstår såsom inteckning i egendomen, då skulle, enl.
Frihms åsigt, räntan på denna inteckning genast förvandla sig till en skatt på jorden.
Det grundfälska i ett sådant antagande synes af sig sjelft.
Hela skilnaden består deruti, at.t hvad arrendatorn förut gaf under form af arrende, det ger han sedermera i form af ränta på sin skuld, men omöjligen lärer det kuuna sägas att jordens beskattning härvid undergått någon förändring.
För min del tror jag, att just motsatsen af Frih.
Bondes theori är den rätta, nemi. den, af den ofta åberopade Passy framställda satsen, att grundskatterna egentligen äro att anse som en inteckning, i st. f. att Frihm vill betrakta inteckningarne såsom grundskatter.
Från alla sina beräkningar och betraktelser kommer Frih.
Bonde slutligen till det sorgliga resultat, att allt det välstånd, som så många ansett finnas här i landet, och det framåtskridande i vårt materiella tillstånd, hvaröfver vi fröjdat oss, föga annat är än bländverk, och att detta välstånd rätteligen bör förliknas vid de frukter, hvilka Chateaubriand omtalar, och som till det yttre voro gyllene och glänsande, men inuti endast upfyllda af aska.
Det vore sannerligen bedröfligt om så skulle vara förhållandet; men lyckligtvis iir detta icke fallet.
Allt sedan de äldsta tider har, såsom det redan omförmäles i rimkrönikan och af Adamus Den 3 December f. m. lii) Breniensis, värt herrliga land varit omtaladt för sin fruktbarhet och sina rika tillgångar och hvem skulle vilja påstå, att det nu försämrats?
— Hvarhelst man skådar detta land från Areskutau eller Kinnekulle, från Omberg eller Hallandsås, skall man finna idoghet och verksamhet; och långt ifrån, att såsom Frih.
Bonde och många med honom sökt göra troligt.
Sverige skulle befinna sig i ett tillstånd af tillbakaskridande och förfall är det deremot, enl. min tanka, inbegipet i en så stark utvecklings-rörelse, att detsamma i många afseenden på en half mansålder knappast är igeukänneligt.
Och finnes det någon anledning, att denna utveckling nu skall afbrytas?
Må de, som hafva ett sådant sinnelag, gerna gå vid Döda hafvets stränder och äta på Chatf aubriands frukter!
— För min del hyser jag icke någon misströstan om vår framtid.
Tvärtom! jag lefver och jag dör i den glada öfvertvgelsen, att om också tillfälliga brytningar kunna inträffa, hvilka äro oskiljaktiga från det kultur-stadium, hvarpå vi befinna oss, så skall likväl vårt fädernesland stadigt fortgå på sin beträdda utvecklingsbana, och våra efterkommande i aflägsna slagteri här finna ett tacksamt fält för sin verksamhet, hvarigenom fosterjorden en gång i framtiden skall bringas till en höjd af styrka och förkofran, hvarom vi nu svårligen kunna göra oss någon tydlig föreställning.
Många Ledamöter hördes härtill yttra bifall.
Jag bör visserligen känna mig på det högsta smickrad af den upmärksamhet, Hr Chefen för FinansDepartrt behagat skänka mitt yttrande, som afgafs d. 19 Nov., då Frih. von Schwerins motion om bankoväsendet var under öfverläggning; och jag bör äfven offentligen hembära honom min tacksamhet derföre, att han i går afton genom en biljett underrättade mig om sin afsigt att i dag deröfver yttra sig, hvarigenom han såväl påminde mig om nödvändigheten att sjelf infinna mig, som ock gaf mig tillfälle att medföra några af de arbeten, jag begagnat som källor.
Men sedan jag nu förnummit huru strängt han nagelfarit med mitt ringa tankefoster, ser det nästan ut, som jag blifvit kallad hit, tor att afhöra hans straffpredikan och för att icke undslippa den stränga dom, som blifvit fälld, mig till straff, och möjligen äfven till varnagel för andra att icke yttra sig i ämnen, som de icke törsta.
Möjligen skulle också en och annan tveksamt draga sig tillbaka och icke söka försvara sig.
Jag går dock icke så till väga, ty jag är mera än de flesta andra van vid offentligheten.
Den som i 4 år stått i spetsen för en theater, der enhvar som köper sin biljett, vare sig deruppe eller dernere, anser sig ega full rätt att kritisera, måste naturligtvis vinna denna vana.
Jag brukar äfven åt det allmänna omdömet skänka den aktning, jag är detsamma skyldig; men om deremot det allmänna omdömet misstagit sig eller blifvit fördt på afvägar, så vet jag också att se det i ansigtet.
I IÖrev:de fall, oaktadt den stränga dom, som blifvit öfver mig fälld, skall jag dock söka följa den sista värde talaren i hans granskning af mitt yttrande, och våga en anti - 140 Den 3 December f. m. kritik i trots af de bifallsrop, som belönade Hr FinansMinisterns tal.
Om dessa bifallsrop skulle från de ledamöters sida, som ii 10 jordbrukare, som egnat sig åt industri, eller som i allmänhet hafva affärer, innebära en fullkomlig dementi åt de åsigter, jag uttryckt, så skulle detta hjertligen glädja mig, emedan jag deri kunde finna ett bevis på, att vår ställning verkligen är tillfredsställande; och med glädje hembär jag offret af min egenkärlek, om jag kan få detta bevis för så godt köp.
Fastän af naturen optimist, kan jag dock icke se ögonblickets ställning i samma couleur de rose, hvari den presenterar sig för den siste talaren, icke tro att de bekymmer, vi haft att dragas med, varit blott en finansiell borask, som redan skingrat sig, så att den lifgifvande solen ånyo sprider sina strålar öfver land och rike.
Jag uprepar emellertid ännu en gång, att det skulle hjertligen fägna mig, om så vore.
Hr Gripenstedt har indelat sin kritik i 2 delar, nemi. den första, omfattande hvad han finner felaktigt i mina upgifter om andra länder, och den andra, de aurmr, hvartill han funnit sig föranlåten af mina beräkningar öfver vårt eget lands finansiella ställning.
Hvad till en början den förra delen beträffar, känner jag ganska väl igen de källor, hvarur den värde talaren hemtat samtliga sina upgifter i denna fråga, nemi. ur den år 1853 af Coquelin och Guillaumin utgifna Diktionnaire de 1’Economie Politique.
I denna recueil har Passy skrifvit artikeln 1’Agriculture, och Wolowsky le crédit fonder; men man måste komma ihåg att dessa artiklar skrefvos under intrycket af 1848 års händelser, och att först nu under sednare åren Frankrike återhemtat sig till sin förra industriella och finansiella styrka, hvadan äfven jorden numera icke blott återvunnit sitt fordna värde, utan äfven sprungit upp till en förut icke anad höjd.
Det är på grund häraf som Franska statistici upskattat detta lands jordvärde till det af mig antagna belop-' pet af 83 milliarder francs.
Hvad Thiers’ beräkningar vidkommer, torde visserligen min ringa röst icke behöfva höjas till hans försvar, och jag tror att hans ord kunna gälla som en auktoritet äfven emot andra utmärkta statsmäns dubier.
Den ofta citerade Passy, i sin artikel 1’Agriculture, säger uttryckligen, hvilket jag alltför väl minnes, att jordegendomens intecknade skulder icke kunna upgå till mera än 13 eller »que la portion du capital due par les propriétaires n’excéde pas 13 pour cent».
Ett officiellt dokument, nemi. den rapport, som till Franska regeringen afgafs af Mr J. B.
Josseau öfver hypotheks-inrättningarna i Europa (des Institutions de Crédit Foncier), uptager visserligen inteckningssumman i Frankrikes jordegendom vida högre än de andre af rnig citerade författarne, eller till 8 milliarder francs, men då jordens värde f. n. är 83 milliarder, utgör den intecknade skulden likafullt blott i/l0 deraf.
Hvad åter beträffar den af Wolowsky författade artikeln i le
Dictionnaire de 1’Economie Politique, sä säger han ordagrannt: »Les appréciations vallent entre le dixiéme et le cinquiéme de ia valeur territoriale, qui serait absorbée par 1’accumulatiou des em - Den 3 December f. m. 141 prunls.
On évalue, en effet, de 6 ä 11 milliards le motaut de la (lette hypotliecaire, tandis que 1’estimation de la propriété fonciére flotte entre 60 et 80 milliards.»
Beräknar man nu jord värdet efter lägsta värdet, eller 60 milliarder, och inteckniugssumman likaledes, eller till 6 milliarder, så blir, enl. min upfattning, skuldens förhållande till värdet likafullt som 1 till 101!
Den utmärkte talaren förkastar vidare mina upgifter om förhållandet mellan sedlar och klingande mynt i andra länder.
Hvad beträffar annnie om klingande myntets qvantum i Frankrike, äfvensom särskildt den värde talarens citationer af den store Franske Statsekouomiske Författaren Michel Chevalier’s upgifter, kommer jag äfven iliog, att det är han, som skrifvit artikeln »Monnaie» i den förut citerade »Dictionnaire de 1’Economie Politique.I denna artikel beräknar lian summan af klingande mynt i Frankrike till 2l/2 milliarder francs, alldeles i likhet med den värde talarens upgitt; men den äfvenledes utmärkte skriftställaren Léon Faucher (någon tid också Minister) beräknade i ett till Académie des Sciences morales et politiques ingifvet betänk, öfver Frankrikes myntkapital, detsamma till den oerhörda summan af 3,500 inilhr francs.
Denna siffra har äfven fått mera trovärdighet för sig, sedan man under det österländska kriget såg, vid öpnandet af subskription till Regeringens 2:tie lån af tillsammans 1,500 milhr francs, hvilka ofantliga summor af klingande mynt som kunde erbjudas Regeringen, och hvarigenom äfven syntes, att föregående upskattningen deraf varit under verkliga förhållandet.
Till svar på nnnune om min beräkning af sedelstockens storlek i Frankrike, ber jag blott att få hänvisa till ett, äfven af den värde talaren citeradt, arbete: »L’Annuaire de TEconomie Politique et de la Statistique», deri Franska bankens sedelbelopp uptages för d. 1 Jan. 1858 till endast 564,012,000 francs.
Då jag yttrar mig öfver Engelska förhållanden, kan jag icke deri inbegripa Irland.
Vi veta litet hvar, att oaktadt detta lands fullständiga införlifvande med Engelska kronan d. 26
Maj 1800, dessa länder äro såväl i ett helt olika ekonomiskt tillstånd, som' äfven under särskilda financiella för fatt n;r.
Det var efter missväxten 1846, som Irland fick sin lag om s. k. encumbered estates, eller rättigheten för fordringsegaren att tvinga gäldenären till försäljning af den pantförskrifua egendomen.
I Dictionnaire de TEconomie Politique och under artikeln Budget, hade den utmärkte talaren kunnat, efter hvad jag tror, finna en tillfredsställande förklaring, hvarföre jag rubricerade samtliga direkta skatterna i England under en enda benämning: »assessed taxes», eller att den Engelska statsbudgeten uptager dessa skatter under samma titel eller »land and assessed», hvilken skattetitel för detta år upgår till samma summa jag upgitvit, nemi. 3,104,020 £ sterb
Det är för mig en tröst i motgången att dela den värde talarens tillrättavisning i detta fall med den frejdade statsmannen Thiers, hvilken begagnat samma uttryck som jag.
Detta synes af hans berömda tal öfver Frankrikes handelslagstiftning d. 27 och 28 142 Den 3 December f. m.
Juni 1851, deri lian sii ger: »Ce qu’on appelle assessed-tax, répond diez nous aux' contributions diréctes, c’est-å-dire 1’impöt fonder, les portes et feuétres, et quelques impöts de luxe».
Den utmärkte talaren säger sig icke kunna fatta, huru jag kommit till en skatteqvot, för hvarje innevånare i Belgien af endast 22 fr. 41 cent., då denna qvot dock i verkligheten upgår till circa 32 fr., i fall man dividerar innevånarnes antal i skattesumman.
Men jag får då göra den värde talaren upmärksam på, att ifrån denna skattesumma måste afdragas de summor, som, ehuru ingående i budgeten såsom tillgångar, dock ingalunda äro några skatter, t. ex. afkastninger. af statens jernvägar (öfver 25 milhr fr.), af elektriska telegrafen, af statens domäner m. m.
Hvad som för öfrigt gör denna skattesumma mindre tryckande för Belgien, är att af Statens Utgifts-budget gå cirka 38 milhr fr. till räntor på stats skulden, eller ur statskassan i den enskildes ficka, emedan denna skuld är uteslutande inhemsk.
Jag skall icke längre uppehålla mig vid de antmr, som gjorts emot mina upgifter om förhållandena i utlandet, utan öfvergår nu till frågan om vårt eget lands ställning.
Jag hörde visserligen, likasom alla andra, det vackra slutet af Hr FinansMinisterns tal, hvilket icke förfelade att äfven på mig göra sin naturliga effekt, och hvarigenom skulle visas, att jag måiat i alltför dystra färger; men detta är icke fallet; jag har tvärtom sökt måla efter naturen, och skaffa mig alla de uplysningar, som stått mig till buds.
Det är gifvet, att jag icke eger alla de officiella handlingar, som Regeringen kan disponera, isynnerhet sedan nu en särskild komité för finanserna varit nedsatt, för att infordra från vederb:de alla möjliga uplysningar.
Den enskilde måste hålla sig till utgifna arbeten, och detta är äfven hvad jag samvetsgrannt gjort i afs:de å såväl Just.
StatsMinisterns EmbetsBerättelser, som de förtjenstfulla och på officiella handlingar grundade statistiska arbetena af Skogman, Agardh, Forssell och Ljungberg.
Hvad nu först beträffar summan af inteckningar i den Svenska jorden, som jag påstås hafva upgifvit för hög, sfi är det ganska riktigt, att en stor del inteckningar, som blifvit gjorda för längre tid tillbaka, kunna hafva förlorat sitt värde eller, som man säger, sjelfdött, utan att anmälan derom blifvit gjord vid domstol.
Jag har också för dessa gjort ett ganska betydligt afdrag från min slutsumma; men då man påstått, att denna i alla fall vore för hög, skall jag nu ånyo visa, huru jag kommit till densamma.
Första gången man hade en officiel upgift i detta afseende, var vid 18 23 års Riksdag.
Forssell säger derom i sin Statistik (4:de upl. 1844, pag. 368): »Under Riksdagen 1823 uprättades, på Regins befallning, en tabell öfver de vid 1821 års slut gällande inteckningar i fastigheter å landet.
Denna tabell har blifvit meddelad af Hr Presidenten Skogman . . ..»
Det visar sig således, att de i denna tabell förekommande siffror stödja sig på denne utmärkte mans upgifter, och jag tror icke, att någon, hvarken inom eller utom detta Hus, kan jäfva afl.
Presidenten Skogman som en auktoritet i dessa frågor.
Af tabellen inhemtas, att inteckniugarne i landtegendom upgingo d. 31 Dec. 1821 till ett belopp af 56 millioner rdr b:ko, eller för enskildas räkning 38,592,131, och för publika verk och kassor 17,975,300.
Enligt samma källa (Forssells Statistik, pag. 369) hade under följ. åren till 1844 års slut inteckningssumman ökats med 49,166,910, som med ofvannämnda 56 millioner gör en totalsumma af 105 millioner rdr b:ko.
Enligt Agardhs Statistik, 3:e del. 3:e haft. pag. 214, steg ytterligare inteckningssumman så, att den vid 1851 års slut redan upgått till 201,301,562 rdr b:ko, och under de 5 följande åren vann densamma en tillökning af icke mindre än 62 milhr s. m., så att hela inteckningssumman, enl. dessa trovärdiga upgifter, upgick vid slutet af år 1856 till omkr. 263,300,000 rdr b:ko, eller i rundt tal 395 milhr rdr rmt.
Den sist åberopade författaren säger vidare: »Skuldsättningen har fortgått med stegrad hastighet.
Under åren 1822 med 1841 utgjorde medelbeloppet af skuldsättningens ökning endast 2,573,182, men under åren 1842 med 1856, 10,489,088 rdr bko.»
Under år 1857 intecknades, såsom jag ock förra gången nämnde, enl.
Just.StatsMinms Ber., jord å landet tor en summa af 54 milhr rdr rmt, hvaremot dödades till ett belopp af endast 11 milhr; skillnaden 43 milhr, lagd till den förut funna summan 395 milhr, gör således 438 milhr rdr rmt.
För innev:de och nästförfl. år hade jag i mitt förra anförande tillsammans uptagit endast 62 milhr såsom den tillkomna förökningen i inteckningssumman, men enl. benäget lemnade upgifter af Byrå-chefen i Just.- StatsExp., Hr O. Oarlheim-Gyllenskiöld, hvilka upgifter mäste vara fullt officiella, intecknades i egendom å landet under år 1858 för en summa af 51,647,416 rdr rmt, och dödades för 8,263,200 rdr s. m.; denna sista summa, dragen från den förra, lemnar ett öfverskott af omkring 43 milhr, som med de förut funna 438 milhna gör en slutsumma vid 1858 års slut af 481 milhr.
För att icke, såsom man beskyllt mig för, sätta alltför dystra skuggor på min tafla och måla alltför mycket i svart, vill jag gerna låta pruta med mig så mycket sig göra låter, och antager derföre, att inteckningsbeloppet för innev:de år understigit de föregåendes, och icke upgått till högre än 40 milhr.
Man får då 521 milhr rdr rmt såsom totalsumma för alla inteckningar i Sveriges jordegendom å landet.
I denna summa ingå nu såväl de inteckningar, hvilkas belopp ännu icke äro disponerade, utan ligga som hypothek eller säkerhet dels hos enskilda och dels i bankerna, som äfven de, hvilka under tidernas lopp sjelfdött vid de 10 årens utgång.
Jag gjorde förra gången för dessa ett afdrag af V5 eller 100 milhr; jag vill nu gå ännu längre och afdraga nära */4 eller 121 milhr, och då står jag likväl qvar med de 400 milhna såsom den summa, till hvilken den Svenska jorden å landet är intecknad.
Finans-koraitéen har vidare kommit, som Hr FinansMinm behagade meddela oss, till 1500 milhr såsom den Svenska jordens värde.
Jag deremot kunde icke få det högre än till 12 å 1300, 114 I) e ii 3 December f. m
Och huru fick jag denna siffra?
Jo derigenom, att jag multiplicerade med 3 den Svenska jordens taxeringsvärde, som är af Komit. éen för Bevilln.stadgans omarbetande upgifvet utgöra 431 milhr rdr rmt, och jag fick då 1293 milhr.
Jag gjorde äfven följande beräkning, för att komma till samma mål.
Sverige är indeladt i omkr. 06,000 hemman.
Af dessa må 6.000 aftagas såsom boställsjord eller tillhörande fromma stiftelser m. m.
De återstående 60,000 hemmanen, som äro enskildes egendom, kunna i nnrvide tidpunkt beräknas öfver hufvud taget vara värda 20,000 rdr pr hemman.
Jag vet ganska väl, att det finnes sådane, som ega ett långt större värde, men så finnas också desto flera, hvilka borde sättas mycket lägre.
Multiplicerar jag då hemmanens antal med deras medelvärde, så får jag också ungefär samma totalsumma för jordvärdet, nemi. 1200 milhr.
Men jag vill göra ännu en annan beräkning.
Jag är vissell, rädd att alla dessa siffror trötta åhöraren, men jag skall söka sammantränga dem så mycket som möjligt, och till det ändamålet taga fram mina böcker, ehuru ingenting är så tråkigt, som att läsa ur bok.
Huru stort är hela Sverige?
3,868 hafva visserl. upgifvit 3,871, men jag anser den förra siffran rättare.
Hvarje cerar qv.milens antal med sistnämnda siffra, så får jag 88 milhr tild.
Men jag är generös och antager, att Sverige innehåller t. o. m. 90 milhr t,:ld.
Af dessa äro, enl.
Forssell, 13V2 milhr sjöar, berg och moras, samt öfriga impedimenta 8 milhr, summa 21 Vä- Återstå således omkr. 69 milhr tild jord.
Nästa fråga blir då: »huru mycket häraf är öppen åker?»
Forssell beräknar den till endast men vi veta, hvilka stora framsteg åkerbruket under sednare tider gjort, och det torde derföre ej vara för högt, då Ljungberg i sitt ypperliga arbete, »Om Sveriges materiella kulturförhållanden», uptager åkerjorden till 3,376,000 t:ld.
Jag för min del är ingalunda kinkig, då det är fråga om att räkna mig sjelf eller mina kalkyler till défaveur, emedan jag alltid vill framställa mina egna åsigter så litet som möjligt i strid med min värde motståndares,— jag antager derföre villigt denna upgift till 4 milhr t:ld.
Hvarje t:ld åker torde icke i allmänhet kunna beräknas högre i värde än till 100 rdr rmt, jag får således der 400 milhr.
De återstående 65 milhna af Sveriges jord utgöras af backar, utjord, hagar och skog.
Med afseende derå, att den sistnämnda är till stor del nedhuggen och ödelagd, kan för dessa 65 milhr t:!d medelvärdet ej beräknas högre än till 15 rdr, eller tillsammans 975 milhr rdr rmt.
Jag får således hela Svenska jordens värde till 1375 milhr rdr rmt, under det min inteckningssumma af 400 milhr fortfarande står qvar.
Den sednare utgör således i alla fall och efter alla olika beräkningar ändå nära T/3 af det förra, såsom jag från början upgifvit.
Ilen värde talaren förvånas vidare öfver att jag kunnat up bringa - Den 3 December f. m. 145 bringa de direkta skatterna till 17 milkr rdr rrut, och anmärker, att han icke vet, hvarifrån jag hemtat mina upgifter i detta fall.
Utan att här besvära med en detaljerad redogörelse af mina egna kalkyler i denna fråga, hänvisar jag till Agardhs statistik, Del. 2, Häft. 2, pag.
293, der den frejdade författaren uptager dessa skatter till 12,838,000 rdr bko eller nära 2l/2 mill. rdr rmt högre än jag.
— Samme snillrike författare tillägger äfven pag. 298: »så länge vi kunna glädja oss öfver höga spanmålspriser, blir denna fråga af mindre vigt; men skulle det hända, som man med visshet kan förutse måste hända inom några år, att spanmålspriserna utomlands blifva permanent låga, och att Svenska spanmålen, på grund af sitt högre produktionspris, icke i pris kan tafla med spanmålen från Östersjö kusterne, Svarta hafvet och NordAmerika, så skall detina fråga om minskning i åkerbrukets skatter i Sverige åter framtränga.»
Det vore efter min tanke af allra största vigt att få reda på spanmålens produktiotis-pris, för livart och ett af våra 24 Län särskildt.