Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har äfven trott att mitt förlag, alt arrende-summan skall praenumerando afgifvas, skulle minska beloppet af dessa arrenden; jag tror det icke, enär jag i min motion föreslagit att Staten skulle gifva ränta på dessa penningar.
Jag har ingalunda afsett att Staten skulle mottaga alla dessa penningar och behålla dem endast till sin egen fördel, utan Slaten borde såsom hvar och en enskild gifva ränta på de penningar den emottagit, och då synes mig alla rättvisans fordringar vara upfyllda.
Då arrendet är pnenumerando afgifvet vinnes derigenom äfven den fördelen att tjenstemannen, som deraf skall draga sin lön, aldrig kan derpå något förlora, och derigenom vore åtminstone i detta fall något af den osäkerhet förebyggd, som i allmänhet vidlåder vårt administrativa system.
För öfrigt, Mine Hrr! då man talar om administrativa åtgärder, må det förlåtas mig om jag säger att det finnes länder, der man uti administrativ väg kommit längre än vi, deribland jag vill nämna Frankrike, som under alla de skakningar som öfvergätt detsamma under en följd af 60 å 70 år, dock icke vacklat i denna fråga, emedan man der varit för klok att vilja åt en slump öfverlemna så vigtiga intressen.
Man bar der inrättat en s. k. ”camé ?«or/e”, som eger att emottaga alla sålunda insalta penningar, hvilka der förvaltas, hvaremot vederbönde derifrån erhålla den dem tillkommande ränta.
En något deremot svarande inrättning hade jag velat föreslå, men föredrager man att öfverlemna allt åt slumpen, förglömmande att mången som af beskedlighet gifvit sin borgen, derigenom sett hela sin timliga välfärd satt på spel, så hjertans gerna för mig; jag har gjort mitt bästa då jag inom detta Stånd väckte denna fråga, som för öfrigt redan för längesedan är afgjord i hela Europa.
För min del vidblifver jag min motion och yrkar återremiss af Utsk:s Betänk.
Om sjelfva syftningen af denna motion kan icke sägas annat än godt, och jag skulle önska att de Den 8 Februari, 427 olägenheter, som borgens-förbindelserna i allmänhet medföra, mätte kunna i alla händelser förekommas, men jag fruktar likväl, att vid denna motion flere hinder torde möta, som måhända skola befinnas betänkliga och svåra att öfvervinna.
I afseende på borgen för tjenstemän, så är den, på sätt bär förut blifvit uplyst, vanligen 1,000 å 1,500 R:dr; såvidt den angår landt-staternes tjenstemän och hos sådane, som hafva upbörd om händer, hafva länens styresmän i denna borgen någon säkerhet för den up bördsbrisl som möjligen kan upkomma.
.lag tior äfven att det i allmänhet icke är svårt alt både pröfva och få borgen för dy lika förbindelser, och man känner vanligen det folk i orten, som ingår på sådana borgens-förbindelser.
Jag tror visserligen'med Frih.
Tersmeden att samma säkerhet skulle vinnas om man t. ex. hypothiserade inteckningar eller andra räntebärande papper, men sådane handlingar kunna ej lätteligen realiseras om upbördsbrist eller balans af hvad beskaffenhet sorn helst skulle dertill föranledas.
Detsamma gäller äfven om nedsättning af en större kontant summa, som ej alltid kan med lätthet åstadkommas af en medellös tjensteman.
Sådane föreskrifter skulle ofta försvåra möjligheten att fä tjenstemän, som passa till dylika platser, och det bör icke vara förmögenheten, som bestämmer en tjenstemans större eller mindre duglighet till sin plats; han kan vara ganska fattig, och dock gerna önskas företrädesvis lill en landt-slatstjenst, hvartill han icke kunde föreslås och antagas, derföre att han ej kunde prestera den kontanta summa, som fordrades, har han åter säker borgensman, som af vederbönde godkännes, möter ej hinder för äfven den medellöse tjenstemannen att söka en tjenst och att upfylla de förbindelser lian sig iklädt.
Sådan är min mening i afseende på tjenstemännen; hvad åter beträffar arrendatorerna af boställen, så får jag hänföra mig till hvad Hrr Nordenfelt och Silfverstolpe yttrat.
Man känner att de utarrenderade Reg:ts-boställenas behållning tillfaller lönefonden, och det är således af stor vigt för denna fond att kunna utaf dem draga den största möjliga inkomst.
Vid arrenden af sådana till kronan indragna boställen inställer sig vanligen en stor mängd spekulanter.
Det är visserligen sannt, på sätt Gr. Löwenhjelm anfört, att det är svårt, då man icke känner borgensmännen att se huruvida de kunna ansvara för sin borgen, för vanligen 5 år i sender, och man måste då, likasom vid diskont-lånen, nöja sig med det intyg att de, så vidt kändt är, äro vederhäftiga.
Detta har likväl aldrig hindrat att ju icke förbindelserna blifvit riktigt upfyllde, och om det ifrågavar.-de stadgandet skulle komma att tillämpas på de boställen som äro lill Staten indragne, så hemställer jag: hvilken skall betala räntan, kronan eller indelningshafvaren?
Således fruktar jag att stadgandet i delta fall åtminstone vore mindre användbart.
Dessutom vet man, att bönder i allmänhet för det mesta arrendera boställena, och dessa hafva vanligen icke den summa, som fordras för att betala arrende-förskotten, samt kunna icke på något annat 428 Den 8 Feliruari. sätt, än genom borgen, skaffa säkerhet för den husröta eller vanhäfd bostället under arrendetiden kan åsamkas.
Jag kan icke inse huru det skulle kunna tillgå på annat sätt än nu, ehuru jag för min del gerna skulle instämma i motionen om jag ansåg att något ändamål kunde dermed vinnas.
I afseende på upfyllandet af de ingångna borgens-förbindelserna, så hafva Reg:ts-skrifvarne i allmänhet att tillse, det de förnyas då tiden är ute, samt göra anmälan i fåll arrendatorn eller borgensmännen komma på obestånd, och jag har aldrig funnit någon olägenhet häraf.
På alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk.
Hr Von Hartmansdoff:
Jag vill icke yttra mig om borgens-förbindelsers lämplighet framför penninge-insättningar vid arrenden, emedan jag derom har nog ringa erfarenhet.
Då jag kom till Landshöfdinge-embetets utöfning i Calmare län var eli bland mina första bemödanden att fä reda på huruvida inneliggande borgensförbindelser voro tillförlitliga, ullupna eller icke.
Och det lyckades mig undgå ansvar i denna väg; men här nämndes nyss af en Landshöfding, huruledes man nog kan utröna vederhäftigheten hos folk inom länet och sålunda vara belåten med borgens-förbindelserna.
Jag torde derföre få erinra om, att det icke är många riksdagar sedan en Landshöfding på Gothland nödgades längre tid tjena utan lön emedan arrendatorn af hans boställe gjort bankrut och löftesmännen likaledes.
Han fick icke sin lön på annat sätt än att han måste vända sig till Konungen för att erhålla godtgörelse ur Statskassan; när det alltså icke lyckas
Landshöfdme att rädda sina egna boställen från sådant äfventyr, befarar jag det vara ännu svårare för dem att betrygga arrendena af Statens öfriga jord mot borgens-förbindelsernas osäkerhet.
Jag lemnar dock detta derhän, emedan det må vara deras sak, som hafva sådana ärenden om händer att dem bevaka; jag har blott velat talat om upbördsmännen.
Hvad jag derom yttrat vidhåller jag, och vill dertill lägga några ytterligare skäl.
Man säger att borgen är så ringa för upbördsmän; delta härleder sig från våra penningars försämring, ty den nuvande borgenssumman 1,500 R:dr skulle egentligen motsvara 4,000
R:dr emedan hon bestämdes på den tiden vi hade godt mynt.
Jag har redan förut anmärkt att det vore föga svårare förskaffa sig penningar än borgen, serdeles då summan är så liten alt för hennes skuld de obemedlade icke behöfva stå tillbaka.
Jag kan alltså icke finna att något giltigt skäl blifvit i detta hänseende anfördt.
Det ser ut som skulle Ekon.-Utsk., hvilket på sin del har jemväl fattigvården, hafva velat att densamma måtte gälla äfven för detta fall.
Sådant är icke underligt då R.
St:r synas vid behandlingen af sina angelägenheter tyckas nog ofta följa denna grundsats; Bankens utlåning- i allmänna disconten är genom summornas ringhet ställd på fattigvård, fastigheters beläning likaså belåningen af guld- och silfver-panter är det ännu mera, emedan fion utgör ett slags assistans, det är då följdriktigt att man vill göra på samma sätt med krono-upbördeji.
Men som ett felaktigt Den 8 Februari.
429 system måste förändras, så är hvarje liten början då af värde.
Det är fördenskull jag håller på denna.
Att man förmedelst penningars insättning i st. f. borgen skulle föranleda tjenstc-köp, är en anmärkning, som saknar all grund.
Hr von Knorring har deremot ganska rikligt anmärkt, att på den tiden tjenste-köp voro mest i svang, och då borgenssystemet var i lika högt flor som na, synas dylika köp hafva egt rum i vida högre grad än f. n., oell således utan allt sammanhang med den af Gr.
Löwenhjelm väckta motionen.
Beträffande frågan om penningarnes förräntande så kunde, i händelse de erlades och insattes i Riksg.-kont., enär öfriga der förvarade medel utlånas, på samma sätt förfares med upbördsmännens insättningar; men äfven om man inskränkte sig till det förslag Frih.
Tersmeden gjort, så vore det ganska enkelt att blott mottaga hypotheker och andra dylika papper, der man icke hade någon tvist med inteckning-innehafvaren eller andra personer, utan blott att taga räntan så länge obligationen icke vore utlottad, eller i annat fall upbära penningar.
Jag kan således icke finna att stora, eller ens några svårigheter, i detta hänseende förekomma i händelse man vill göra försöket, eller åtminstone någon början dermed.
Jag anhåller vördsamt derom och följaktligen äfven att det Höglofl.
Ståndet måtte bifalla återremissen.
Denna fråga tyckes sönderfalla i tvenne, den om arrende af krono-jord, och den om borgen för tjenstemän.
Hvad den förra beträffar, så har jag derom ftigen erfarenhet, men i afseende på den sednare anhåller jag att få uplysa R. o. Ad. derom, att på flere ställen deposita i så väl penningar sora obligationer, inteckningar o. s. v. blifvit frivilligt nedsatte i st. f. borgensförbindelser.
Då nu sådant inträffat både i Stockholm och landsorterne vid Reg:ts-skrifvare-tjenstens tillsättande, så måste det väl bevisa, att de, som gjort det, ansett det vara en förbättring, enär de sådant gjort frivilligt och utan något slags tvång.
Jag anser, ett ytterligare skäl till Betänk:s återremitterande ligga deruti, att Utsk. måtte komma i tillfälle att till noga ompröfvande uptaga de af föreg:de talare lemnade sakrika uplysningar, helst hvad som afser upbördmanna-tjensterne.
Jag vill börja med att vederlägga de föreg:de talarnes yttranden, och fäster mig då först vid det af Gr.
Mörner såsom skäl för afslag å mitt förslag anförda påstående, att, derest tjenstemännen i st. f. kaution skulle få använda inteckningar och andra dylika handlingar, skulle sådant blott ytterligare intrassla saken.
Detta är fullkomligt riktigt, men jag har aldrig föreslagit något sådant: jag har begärt kontanta penningar och då inledes Staten icke i någon sådan fara.
Hvad åter beträffar de öfriga hinder, som af flere talare blifvit anförda, så har jag dervid föga att tillägga, enär jag vet huru svår saken är att genomföra.
Ett yttrande, Mine Hrr! vill jag dock uptaga; man har nemi. sagt att denna fordran af kontanta penningar i 430 Den 8 Februari. st. f. borgen skulle lägga hinder i vägen för den medellösa tjenstemannen att fortkomma på sin bana.
Jag tror det icke; ty på samma sätt och på samma väg och lika lätt som man kan förskaffa sig en borgen för sin hela tjenstetid, hvilket man måste medgifva är en lång borgen och som skulle vara otänkbar om man icke hos oss vore så oförsigtig vid sådana förbindelsers ingående, bör man väl äfven kunna anskaffa en borgen på en skuldsedel, hvarpå man kan få uplåna de penningar, som behöfvas för insättningen i Riksg:s-kont.
Deremot förvånas jag öfver dem, som äro nog djerfva att ingå en sådan borgen för en tjensternans hela lifstid, och icke mindre förvånas jag öfver deni, som anse en sådan borgensförbindelse vara solvabel; de äro lika beundransvärda å ömse sidor.
Jag vet huru svårt det är att komma från gamla vanor; jag har någongång gjort försök i den vägen och funnit att en idé behöfver minst 10 år att göra sig gällande, och jag är derföre icke utan grundad anledn. att hoppas framgång åt detta mitt förslag omkring år 1864.
Del faller mig nu i minnet en historia om en Ungrare, som uppehöll sig i Wien, der man sökte göra honom upmärksam på den konfusion, som befanns icke allenast i Ungerns grundlagar, utan i nästan alla dess inrättningar, hvilket för öfrigt äfven på andra ställen torde vara händelsen.
Ilan medgaf att kontraparten hade rätt, men tilläde: "stid amamns confusiqnem noslram amabileni”.
Detta var det slutliga skäl han afgaf, och huru denna passion slutade kan man inhemta af Ungerns sednaste historia.
Sedan så mycket i denna fråga blifvit ordadt, och Hr Silfverstolpe så väl utvecklat de skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt afstyrkande af ifrågavande motion, har jag egentligen föga eller intet att tillägga; men' jag kan dock icke underlåta att uttala min öfvertygelse, att med detta förslag ingenting står att vinna.
Motionären synes egentligen hafva åsyftat att bereda kronan större säkerhet, men jag tror icke att den föreslagna åtgärden skulle kunna leda till detta resultat, helst om man tager i betraktande, att den borgen en upbördsman är förpligtad alt ställa, blott upgår till 15 ä 1,800 R:dr då deremot de summor, som gå genom en Kronofogdes händer ofta upgå till 70 å 80,000 R:dr.
Således kan med denna borgen icke egentligen vara afsedd någon säkerhet för kronan att återbekomma så betydliga upbördsmedel, i händelse de förskingras, utan, såsom Hr Silfverstolpe ganska riktigt anmärkt, ligger den egentliga säkerheten deruti att upbördsmannen kan förete ett intyg, att han åtnjuter det förtroende, att några aktningsvärda personer vilja på honom något våga.
Tersmeden har anmärkt att det skulle vara skäl att understödja motionen derföre att igenom densammas bifallande vore en god begynnelse gjord till uphäfvande af det förhatliga borgens-systemet, hvilket äfven jag hatar; men jag tror dock att icke ens något i detta afseende skulle harige - Den 8 Februari. 431 norn vinnas.
De som nemi. icke sjefve hade i sin kassa en så stor summa, som till deposition erfordrades, skulle ju vara nödsakade för densammas anskaffande anlita andras borgen, hvaremot äfven nu intet hinder finnes för dem som sjelfve hafva penningar att kontant deponera dem och dymedelst undvika borgensobehaget, ett förhållande, som enl. hvad under discussionen blifvit uplyst, ofta lärer inträffa.
Hvad åter det beträffar, att krono-arrenden skulle prenumerations-vis erläggas, så tror jag att den säkerhet för Staten, som härigenom åsyftas, skulle blifva obetydlig, då igenom en sådan åtgärd endast säkerhet för den kontanta arrendesummans utgörande skulle ernås, men någon säkerhet för de många öfriga en arrendator åliggande skyldigheters upfyllande endast genom borgen kan vinnas.
För öfrigt anser jag det innebära en stor orättvisa emot arrendatorerna, om de skulle förpligta® att på förhand erlägga arrende-summan, och de på dessa penningar endast linge åtnjuta 4 proc. ränta då de på annat håll kunnat erhålla 6 proc.; härigenom skulle upkomma en så betydlig minskning i den vinst de af arrendet skulle kunna påräkna att det torde blifva stor svårighet att få arrendatorer till kronans lägenheter.
Hr Arnell, Gust. Fredr.; Fullkomligt öfverensstämmande med motionens syfte att inskränka borgens-förbindelserna eller helt och hållet afskaffa dem, kan jag dock icke vid detta tillfälle finna dess form antaglig.
I afseende på tjenstemän vid upbörden har det blifvit föreslaget, att de skulle kontant erlägga borgenssumman och derpå erhålla 4 yiroc. ränta.
Aro nu penningarne deras egna, blir det alltid en minskning af 2 proc. å den deponerade summan, emedan de eljest kunnat låna ut densamma emot 6 proc.: skola de deremot låna penningarne, blir det äfvenledes alltid en gifven förlust, emedan de sjelfve måste betala 6 proc.
I afseende på att arrendatorerne skulle erlägga i förskott ett års arrende för boställena, är jag öfvertygad om att det skulle utgöra vida mindre säkerhet än borgen, då borgensmännen äro vederbäftige.
Derest han erlägger första årets arrende, och då delta är förflutit, skall erlägga nytt förskott, som han icke kan anskaffa, är han dock i lag tillförsäkrad rättighet alt sitta qvar och njuta fardag, och under detta år kan han vanvårda bostället, sälja skog ö. s. v. hvarigenom stora förluster skulle up komma.
Jag tror derföre att det icke skulle leda till något ändamål att återremittera Betänk., utan anhåller om bifall å detsamma.
Jag inser alltför väl att Gr. Löwenlijelms motion icke kan till fullo bifallas sådan som den nu är framställd.
Men Hrr:ne torde erinra sig under loppet af förra Riksdagen man i afseende på våra kreditförhållanden klagat öfver borgens-systemet, och om någon frågar huru man skall söka en öfvergång från detta system till ett bättre och rationellare, skulle val sådant i främsta rummet ske i hvad som rörer kronans egen - 432 Den 8 Februari. dom och fordringar.
Jag tror att motionären haft mycket skäl för sitt förslag, och om det än icke kan till fullo bifallas, så kart dock åtskilligt derutaf uptagas, och med någon nedsättning i Gr:as anspråk kan åtskilligt göras, sorn skulle kunna leda till det resultat Gr:n för framtiden åsyftat.
Jag kan icke med Hr Nordenfelt instämma deruti, att man alltid kan påräkna säkra arrendatorer och borgensmän.
Jag har erfarit vid del Reg:te der jag tjenat, och i den ort, der jag är bosatt, att stora förluster upstätt derigenom att borgensmännen varit oförmögne att upfylla sina förbindelser, sedan boställets skog blifvit förstörd och dess häfd nedsatt.
Den erfarenhet man har om den rättighet, som nu finnes att deponera kapital för boställs-arrenden såsom säkerhet, vittnar derom att ingen vill begagna sig af denna rättighet, enär det är föreskrifvet att kapitalet skall motsvara hela arrendets kapital-värde, hvarföre jag tror att en nedsättning af denna summa borde ega rum.
I afseende på borgen för tjenteman tror jag att man skulle kunna gå så tillväga, alt då nu fordras 1,500 Hulr mot borgen, skulle kronan kunna nöja sig med 1,000 R:dr, om obligationer lemnades såsom säkerhet.
Om man till en början ville inskränka sig lill att icke ovillkorligen förbjuda borgen utan tillåta den alt vid sidan af penninge-depositionerna fortfarande ega rum, så att man hellre antoge den något nedsatta säkerhet här blifvit ifrågaställd, skulle jag tro att det vore någon möjlighet att komma till det mål, dit man syftar.
Jag hemställer lill de
Hrr ledamöter af Ekon.Utsk., som yttrat sig häremot, huruvida icke dessa åsigter förtjena att tagas i öfvervägande, och om de icke vilja biträda det yrkande om återremiss jag nu vördsamt framställer.
I anledn. af den siste värde talarens upmaning, får jag fästa upmärksamheten derpå, alt motionären sjelf förklarat, hvilket äfven ligger i sjelfva sakens natur, att en borgen är mycket mera värd än ett depositum af 1,500 R:dr, och skulle det således komma under öfverläggning i Utsk., huruvida nedsättandet af summan skulle komma att ega rum uti kontanta praestationer i st. f. borgen, så 'lärer väl saken af motionären sjelf vara på förhand afgjord.
Utsk. har fått upbära en hård beskyllning för att understödja hvad som blifvit kalladt konfusion; jag vill icke tillåta mig att afgöra på hvilken sida konfusion eger rum, ty då tvenne diskutera och båda påstå sig hafva rätt, skylla de naturligtvis konfusionen på hvarandra.
Det vill jag dock erinra, att skulle det än blifva fråga om en ”confusio amabilis” fruktar jag dock att Utsk. måste äfven derutinnan erkänna sin underlägsenhet.
Landtm, framställde propos. till bifall å Utsk:s förevar:de Betänk.
Denna propos. besvarades med blandade Ja och Nej, och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. an såge - Den 8 Februari.
433 sage de gjorde anmärkn:ne föranleda till återreraiss, ropades Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att
På RiksSt:ns hord hvilar f. n. till afgörande en fråga, hvilken troligen är den vigtigaste hvaröfver Rikets nuvande Ständer komma att besluta; den fråga nemi., som utgör föremål för Const.Utsk:s Mern.
JV,s 2, eller det sedan förliden Riksdag till grundlagsenlig behandling hvilande förslaget till ändring af våra grundlagar.
Ju vigtigare och mera maktpåliggande det ämne är, som detta förslag angår, desto större är hvarje representants pligt att samvetsgrant öfverväga de skäl, som kunna tala för och emot dess antagande.
En sådan pröfning är likväl, äfven med den bästa vilja ytterst svår, för att icke säga omöjlig, så länge man saknar kännedom om sjelfva grunderna för de valordningar, för de serskildta Stånden, som åro i detta förslag afsedda.
Om detta torde medföra en svårighet för Riksdagsmän af alla Stånd, att bilda sig ett säkert omdöme om förslagets antaglighet, så måste denna svårighet likväl vara aldra störst för de ledamöter af R. o. Ad., hvilka icke tillhört den majoritet, ifrån hvilken förslaget utgått och i följd deraf icke erhållit någon kännedom om beskaffenheten af den nya Riddarh.-Ordn., sorn i sammanhang med den föreslagna nya grundlagen torde af denna majoritet vara tillämnad.
Då del hvilande förslaget, ang:de R. o. Ad:s nya representationssätt genom val, icke bestämmer något annat än hvad som säges i den föreslagna Riksd.Ordms 12 § och l:a morn., men grunderne för den i samma mom. åberopade nya Riddarh.Ordn. ännu äro alldeles okända, så måste hvarje ledamot af detta Stånd finna sig i den fullkomligaste ovisshet så väl om vidden af den afsägelse af förut innehafvande rättigheter, som här fordras af R. o. Ad:s ledamöter, som om det större eller mindre gagn för det allmänna, som af en sådan afsägelse möjligen kan vara att förvänta.
Hvilka af R. o. Ad:s medlemmar skola nemi. tillkomma valrätt?
Skola blott och bart capita erhålla densamma, eller ock alla till valberättigad ålder komne adliga personer?
— Skola alla valberättigade äfven vara valbare till Riksdagsmän?
— Hvilken ålder bestämmes för valrätten?
— Skall distriktsindelningen antingen ske med hänseende till orterne eller oberoende deraf, och blott med afseende till ett visst antal ledamöter?
— Skola valen inskränkas inom distriktet eller kunna utsträckas utom detsamma?
Sådane äro de frågor rör:de R. o.
Adis blifvande representationssätt, på hvilka man uti det hvilande representationsförslaget förgäfves söker ett svar, men hvilkas besvarande på förhand likväl synes mig ovilkorligen nödvändigt, för att detta Stånds ledamöH. 3. 23 434 Ren 8 Februari. ter skola med tillförsigt kunna besluta om förslagets antaglighet i hvad på dem ankommer.
Härtill kommer ännu i afseende på de femton ofrälse ledamöter, som enl.
Mom. 2 och 3 af förut anförda § skola tillhöra R. o. Ad., obestämdheten af grunderna äfven för deras utseende genom val.
Hvad jag i det föreg:de har anfört, har hos mig framalstrat den bestämda öfvertygelse, att om förberörde grunder icke på förhand blifva discuterade och afgjorda, så blifva en mängd af R. o.
Ad:s ledamöter lika med mig försatte i nödtvång, att obesedt alla andra skäl och förhållanden, samt utan all vidare pröfning votera för af slag å det hvilande förslaget; ty det skulle verkligen vara, om jag så får uttrycka mig, ”att sälja sin förstfödslorätt för en alltför ringa grynvälling”, om man antoge förenämnde förslag till förändring af våra grundlagar, innan grunderne för den omordade Riddarli.Ordmn först blifvit bestämde.
Af dessa betraktelser föranledes jag till följande vördsamma framställning, hvarå jag begär Hr Gr. o. Landtm:s propos., nemi.: att R. o. Ad., i enlighet med 49 § 2 mom.
Riksd.- Ordn. måtte besluta, att offentligen uti ett i morgon e. m. blifvande extra plenum discutera och för sin del antaga grunder för den Riddarh.Ordn., som i följd af § 12 af den ftireslagna nya Riksd.Ordn. bör i enlighet dermed uprättas.
Detta förslag begärdes på bordet, hvarefter Hr Gr. o. Land t m. yttrade, att sedan bordläggning blifvit yrkad, R. o. Ad. torde finna, att det ifrågavande förslaget icke f. n. påkallade någon propos.
Jag hemställer huruvida denna fråga kan blifva föremål för bordläggning, enär den afser en sak, som i morgon skulle inträffa.
Jag kan väl icke motsätta mig en sådan bordläggning i fall den yrkas, men ber att få göra den framställning, att R. o. Ad. måtte besluta att i saken sammankomma till extra plenum.