Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit år 1822 i nåder förordnade Finanskomité, af hvilken grefve Schwerin var ledamot, upptog frågan om inrättandet af en hypotheks-förening för fastighetsegare, hvilken Komitén ansåg ”lill en böljan böra blilva allmän för hela riket, men med lättnad till öfverflyltning i provineialfördelningar, då krediten blir mera stärkt.”
Grunddragen lör en sådan allmän hypolheks-förening finnas i Komiténs underdåniga betänkande anförda Komitén föreslår: att inrättningen skulle auktoriseras af Konung och Ständer gemensamt, och förvaltningen uppdragas till en början åt en särskild af Rikets Ständer vald kommission, eller åt fullmäktige i Riksgäldskontoret; att, sedan inrättningen kommit lill stånd, delegarive kunde tillåtas alt sjelfva välja de personer, som under allmänt inseende skulle besörja förvaltningen; att i den allmänna inrättningen skulle öppnas hypotheksböcker, deri landlegendomar, hvilkas egare del åstundade, länsvis skulle erhålla sitt konto; att minsta värdet borde bestämmas till 1000 r:dr i silfver, men hemmansdelar af 47 mindre värde få sammanslås för erhållande af räkning i hypotheksboken; att i hvarje län delegarne skulle välja en biträdande administration, lill bevakande af deras rätt; att egendomarne skulle värderas efter bestämda grunder och hälften af värdet införas i hypotheksboken, så snart egaren aflemnat intecknad skuldsedel, förskrifven med 6 procent ränta jemte gravationsbevis och åtkomsthandlingar; att jordegaren skulle erhålla hypotlieksförvaltningens obligationer på jemna tiotal, ställda lill innehafvaren för så stort belopp inom halfva värdet, som han åstundade, på 5 eller 10 års uppsägning med årlig ränta efter 5 procent, dock icke under 100 r:dr i silfver, samt försedda med räntekuponger, betalbara hvarje halft år; att skillnaden af 1 procent mellan den ränta efler 0 procent, som låntagaren skulle erlägga, och den ränta efter 5 procent, sorn föreningen betalade, skulle användas dels till administrationskostnader, dels lill amortering, så att förvaltningen för öfverskotta skulle inköpa hypolheks-obligationer, å hvilka räntan på samma sätt skulle begagnas och produkten afskrifvas på hvart konto; att räntan skulle uppbäras jemte allmänna utskylderna i orterna och förfallna räntekuponger dervid såsom penningar tagas i liqvid; alt, i den mån allmänna kassor funno sin fördel att mottaga inrättningens obligationer, äfven kontanta penningar borde i stället för obligationer försträckas, samt att hypolheksförvaltningen skulle hafva ett kreditiv på banken, svarande mot ett års ränta å de utställda obligationerna.
Denna fråga behandlades sedermera vid 1823 års riksdag i sammansatt stats- och banko-utskott, till hvars handläggning Finans-Kornilens betänkande öfverlemnades.
Uti deröfver afgifvet utlåtande förklarade utskotten så stora hinder möta, icke blott mot antagandet af det förslag Finans-Komilén framställt, utan ock mot införandet af alla slags allmänna inrättningar till upplåning af enskildas kapital, och deras utlåning mot fastighetspant under allmän ansvarighet antingen endast för räntornas behöriga erläggande eller 3 18 för återbetalning af kapitalen efter viss stadgad ordning, att utskottet ej kunde annat än alldeles afstyrka Rikets Ständer fastställandet af ett dylikt hypotheks-system.
Vid detta utlåtande voro dock fogade flera reservationer, och det blef af alla stånden, utom borgare-ståndet, återremitteradt; men vid afgifvandet af förnyadt yttrande i ämnet vidblef utskottet sina förut yttrade åsigter, och saken förföll äfven för denna gång.
Under den 8 December 1829 aflat Kongl. Maj:t nådig skrifvelse till Rikets då församlade Ständer, deri Kongl. Maj:t tillkännagaf, att, sedan fråga hos Rikets
Ständer blifvit väckt att använda statens kredit för att meddela fastighetsegare det lånebiträde, hvaraf de voro i behof, Kongl.
Majit icke tvekat att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet både på den lätthet rikets finansiela tillstånd lemnade för antagande af ett sådant förslag, och på de fördelar, som deraf skulle härflyta.
Då statens finanser voro i det bästa tillstånd, och staten icke hade behof af lån för egen räkning, kunde den allmänna krediten utan minsta olägenhet begagnas, för att understödja de jordegare, som behöfde omsätta äldre skuldförbindelser och voro i tillfälle att gifva tillräckliga säkerheter.
Majit öfverleinnade derför till Rikets Ständer att vidtaga de åtgärder, som kunde leda till detta mål, medelst utgifning af obligationer, dem statens finansieia ställning borde lätteligen göra användbara på förmånliga vilkor, särdeles om Rikets Ständer till deras amortering anvisade något bidrag af disponibla tillgångar.
Den upp- och utlåningsanstalt, som för sådant ändamål inrättades, borde icke med banken förenas, utan heldre åt riksgälds-konloret uppdragas.
De förbindelser, staten komme att utgifva, skulle grundas på goda inteckningar i landtegendomar; den årliga ränta, som af fastighelsegarne erlades, skulle betäcka den, som staten å sina förbindelser vidkändes, och den årliga afbelalningen å kapitalet användas till successivt återköp af obligationerna. 19 Enligt det betänkande, stals-utskottet öfver denna nådiga framställning afgaf, fann utskottet, ehuru det erkände, att staten borde så litet som möjligt inblandas i enskilda förhållanden, statens mellankomst till beredande af nöd ig lättnad i en del faslighetsegares förlägenhet likväl vara af omständigheterna påkallad, och böra begagnas, såvida staten kunde lemna något biträde, utan våda för sig i detta hänseende och utan tyngd för närvarande eller kommande tiders skattdragande; och på utskottets förslag bi föll o Rikets Ständer upptagandet af ett lån för statens räkning af högst 2 millioner r:dr silfver-specie, i ändamål att anvisas till lån mot inteckning i jordegendom å landet och i städerna; dock att verkställigheten af denna upp- och utlåning icke finge af Rikets Ständers bank bedrifvas, utan skulle åt riksgäldskontoret uppdragas.
De för denna upp- och utlåning fastställda grunder voro hufvudsakligen följaude: l:o att lånet skulle af riksgälds-kontoret upptagas i silfver, mot lifgifvande af obligationer, löpande med 4 procent ränta, vid hvilkas försäljning kapital-rabatt af högst 8 procent finge medgifvas; 2:o att af de sålunda upplånade medel lån skalle meddelas åt egare af jordegendom, så på landet som i städerna, emot sådana säkerhetshandlingar, som för bankolån erfordrades; 3:o att för dessa lån skulle erläggas årligen fi procent, deraf 5 i ränta och 1 såsom amortering; dock finge, så länge tillräckligt antal sökande anmälde sig lill erhållande af lån på dessa vilkor, något lån icke meddelas till högre belopp än 30,000 r:dr, och icke lill lägre än 200 r:dr b:ko, samt aldrig öfverstiga £ af taxeringsvärdet.
Sedan Kongl. Maj:t under den 21 Maj 1830 stadfästat Rikets Ständers beslut, tillkom det fullmäktige i riksgälds-kontoret att bringa det till verkställighet, men denna uleblef.
Vid början af 1834 —1835 årens riksdag an - malde fullmäktige, att det icke lyckats dem att på de af Rikets Ständer fastställda vilkor upptaga ifrågavarande lån.
Det synes dock, som fullmäktige i sådant afseende icke gjort hvad de kunnat och bort göra; ty om fullmäktiges förhållande yttrade utskottet, att fullmäktige väl uppfyllt ordalydelsen af de föreskrifter, Rikets Ständer gifvit dem, men icke befordrat Rikets Ständers afsigler med det nit och den omtanka, som af fullmäktige kunnat förväntas.
Emedlertid afläto
Ständerna den 18 Aug. 1834 underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med anmälan att, då det om berörde lån vid föregångna riksdag fattade beslut sedermera icke kommit till verkställighet, och med säkerhet kunde antagas, att ett utländskt lån blefve så kostsamt, att de, till hvilkas förmån upplåningen skedde, svårligen skulle finna sin räkning vid att anlita de derigenom beredda tillgångar, derest riksgälds-kontoret skulle hållas skadeslöst för förlust på låneoperationen, samt statens skuldsättning utrikes till förmån för enskilde i allmänhet icke syntes vara nyttig, utan skadlig, och endast böra ifrågakomma, då ett större ondt derigenom kan undvikas, hade Rikets Ständer, då allmänna förhållanden under dåvarande tidpunkt dessutom icke påkallade någon dylik åtgärd, funnit det vid föregångna riksdag fattade beslutet om lånets upptagande böra till all kraft och verkan förfalla.
I anledning af denna underdåniga skrifvelse fingo Rikets Ständer inom kort mottaga en ny framställning från Kongl.
Uti skrifvelse af den 4 October sistnämnde år förklarade Kongl. Majit sig icke kunna erkänna giltigheten af de sålunda anförda skälen, emedan de voro stridande mot de åsigter, som vid 1830 års riksdag föranledde beslutet om ett låns upptagande till förmån för fastighetsegare.
Räntefoten, i allmänhet 6 procent, drabbade isynnerhet tungt mängden af jordbrukare, som, blottställda för missvexter och flera slags förluster, borde ega förhoppning, att, genom begge statsmakternas medverkan, utvägar må för dem öppnas att medelst årlig betal - 21 ning under en viss tidrymd af 6 procent, deraf 2 procent såsom kapitalafbetalning, kunna afbörda sig bela sitt skuldbelopp, oell genom en sådan, af klokheten föreskrifven, åtgärd betrygga jordbrukarnes sjelfständighet och välstånd.
Maj:L ansåg jordegarne hafva grundad anledning alt förvänta verkställighet å ett af Rikets Ständer fattadt och af Kongl.
Majit gilladt beslut, samt att ett nytt kraftigt skäl för ett sådant biträdes lemnande åt jordegarne uppstått genom de då bildade hypotlieks-föreuingar, hvilka beredde större enkelhet och säkerhet för den upplånade summans användande.
Majit hade nemligen åtskilliga jordegare, dels i Skåne, dels i Elfsborgs län, sökt nådig fastställelse å de dem emellan särskilt upprättade hypotheksföreningar, enligt reglementen, som blifvit till Kongl.
Majlis pröfning öfver-- lemnade, med underdånig anhållan om Kongl. Majlis nådiga medverkan till beredande af understöd från statens sida för dessa föreningar.
Vid fastställandet af ingångna hypotheks-föreningar vore väl statens första åliggande att tillse, det de innefatta tillfyllestgörande garantier för ordning och säkerhet, men staten borde ock i andra rummet vaka deröfver, att föreningarnes kreditrörelse icke kunde utöfva menligt inflytande på den allmänna penningerörelsen, och derigenom försvaga grundvalen för all förkofran i samhället, myntvärdets stadga.
Majit, som uppskjutit pröfningen af de för hypolheks-föreningarne emellan jordegare i Skåne och Elfsborgs län föreslagna reglementen, fästade Rikets Ständers uppmärksamhet på nyttan och angelägenheten att befrämja bypolheks-föreningarne i allmänhet och fann det vara angeläget, att Rikets Ständer fullföljde sitt vid förra riksdagen fattade och af Kongl. Majit gillade beslut om upptagande till förmån för fastighetsegare af ett lån på 2 millioner r:dr specie, hvilket borde kunna erhållas hufvudsakligen på de af Rikets Ständer vid 1830 Ars riksdag bestämda vilkor.
Majit föreslog, att detta lån skulle användas endast till biträde åt hypotheksföreningar, på följande vilkor: 22 1 to att ingen förlust för staten i ett eller annat afseende skulle genom detta lån uppkomma; 2:o att följaktligen alla kostnader för lånets upplagande, äfvensom ansvaret för ränte- och kapital-betalningarnes behöriga fullgörande skulle åligga de hypotheks-föreningar, sorn af lånet erhöllo bidrag och borde ställa fullgod säkerhet för inbetalning å bestämda tider, med 6 procent af ursprungliga beloppet af erhållna lånebidrag, hvaraf 4 procent beräknades såsom ränta och 2 såsom kapilal-afbetalning, tilldess, efter fastställd a morterin^splan, hela kapitalet med omkostnader blifvit återgäldad t.
Denna Kongl. Maj:ts framställning, som i sjelfva verket öfverensstämde med det vid föregångna riksdag fattade och af Kongl.
Majit på Rikets Ständers begäran fastställda, ehuru sedermera icke fullföljda beslut, föranledde inom stats-utskottet en ganska liflig öfverläggning, och mötte, i synnerhet från borgare-ståndets sida, ett starkt motstånd.
Detta gick ända derhän, att man förklarade Rikets Ständers rätt att, utan inblandning från regeringens sida, handhafva rikets gäld och riksgälds-konlorets upplåningar vara förnärmad genom Kongl. Majits framställning, som också blef af utskottet afstyrkt, dock endast med en rösts pluralitet.
Likväl hade redan vid den Kongl, propositionens remitterande hos adeln och bondeståndet talrika röster uttalat sig för densamma.
Bondeståndet instämde nästan allmänt uti ett af Anders Danielsson dertill gjordt amendement.
Enligt lians förslag borde åt riksgäldskontoret uppdragas att upplåna medel mot kontorets obligationer, löpande med 4^ procent ränta, och, i den mån sökande sig anmälde, utlåna dem mot antagliga inteckningar i jordegendom inom halfva taxeringsvärdet, dock icke öfver 20,000 r;dr och icke under 500 r:dr i samma egendom.
För dessa lån skulle till riksgälds-kontoret årligen erläggas 6 procent, deraf 5 såsom ränta och 1 till kapitalets amortering.
Den halfva procenten, som uppkomme genom skilnaden i upp- och ullåningsräntan, egde riksgälds-kontoret använda 23 till godtgörande af förvaltningskostnaderna.
Detta förslag vann icke större afseende än den Kongl, propositionen; det blef likaledes afstyrkt.
Frågan återremitterades likväl till utskottet icke blott från nämnde stånd, utan ock från preste-ståndet; men utskottet förklarade sig det oaktadt icke kunna tillstyrka bifall, hvarken till den Kongl, propositionen eller något bland de flera deraf föranledda förslag.
Vid stats-utskottets förnyade betänkande var dock bifogad en reservation, hvari föreslogs, att riksgälds-kontoret skulle erhålla uppdrag att i Rikets Ständers namn och å deras vägnar garantera fullgörandet af skuldförbindelser, sorn utgifvas af hypotheks-föreningar, organiserade efter vissa grunder; dock att föreningarne borde ansvara för den förlust, som genom den sålunda åtagna garantien kunde för riksgälds-kontoret uppkomma, samt att denna icke finge beviljas lill större sammanräknadt belopp för alla hypotheks-föreningar, som kunde uppkomma, än 2 millioner r:dr specie.
Denna reservation bifölls af adeln samt preste- och bonde-stånden.
När sedermera närmare skulle bestämmas, hvilka vilkor hypotheks-föreningarne skulle uppfylla, för att komma i åtnjutande af riksgälds-kontorets garanti, blefvo dessa vilkor så uppgjorda, alt ingen hypotheks-förening kunde begagna sig af den beviljade statsgaranlien, och på yrkande från den sida, som motarbetat den Kongl, propositionen, anställdes riksrätt emot konungens rådgifvare; hvarförutan inom borgare-ståndet väcktes motion om utgörandet af en särskild bevillning, som under benämning: bevillning för hypotheks-föreningarnes lån, borde i de skattskyldiges debetsedlar uppföras, för att betäcka den förlust, som ifrågavarande garanti antogs komma ali för statsverket medföra.
Vid 1840—1841 årens riksdag upphäfde Rikels Ständer till all k raft och verkan den vid föregångna riksdagen beviljade garantien för hypolheksföreningarnes skuldförbindelser, enär, såsom det heter, den omständighet, att ingen sådan garanti varit behöflig eller ens ifrågasatt, syntes utvisa, att det med berörda beslut åsyftade ändamål i sjelfva verket vunnits, utan att statens 24 borgen behöft anlitas, samt för öfrigt statens sammanblandning med enskilda personers kredit- och industri-föreningar borde sorgfälligt undvikas.
Det enda understöd hypotheks-föreningarne af staten åtnjutit, har varit den kreditivratt i riksbanken, som Rikets Ständer vid 1834—1835 årens riksdag beviljade till högst 450,000 r:dr ratit för hvarje förening; men denna kredilivrätt blef vid 1847—1848 årens riksdag indragen.
Väl hafva på riksdagarne blifvit väckta motioner, åsyftande alt bättre betrygga föreningarnas ställning, i hvilket afseende vid sednaste riksdag föreslogs att centralisera deras verksamhet och ställa dem under statens garanti; men dessa motioner hafva icke ledt till ringaste påföljd.
Behofvet af särskilda kredit-inrättningar för jordegarne har dock här, som i andra länder, visat sig oafvisligt, och hypotheks-föreningar hafva derför utan något understöd, och, man kan nästan säga, utan någon kontroll från slatens sida under sednare tiden uppstått i de flesta delar af landet.
Den första Svenska hy polheks-in rättning, så vida man ieke vill såsom sådan anse riksbanken, var brnksegarnes hypotheks-kassa, som till sin organisation väsendtligt afviker från de sedermera bildade hypotheks-föreningarne.
De sednare äro grundade pä ömsesidighet: lånlagarne öro på samma gång delegare och ansvarige för föreningarnes förbindelser; hvaremot hypothekskassans delegare utgöras af aktieegare, som på bestämda vilkor lemna bruksegarne lån och draga den vinst eller förlust, som derigenom kan uppkomma.
För hypothekskassan utfärdades reglemente 1833.
Är 1836 fastställde Kongl. Maj:t reglemente för en förening mellan jordegare i Skåne, 1845 för Östergöthland och norra Calmar län, 1846 för Småland, Halland och Blekinge, Skaraborgs län samt södra delen af Calmar län och Öland, 1847 för Upsala, Stockholms, Westmanlands, Södermanlands och Örebro län; 1849 särskilt för Örebro län, 1850 för Wermland, 1851 för Elfsborgs, Götheborgs och Bohus län, samt 1853 för Gottlands län, hvilken förening dock icke träd t i verksamhet. 25 För det norra Sverige, som ännu saknar hypotheks-förening, håller en sådan för närvarande på alt bildas.
Då man granskar de för hypotheks-föreningarne utfärdade reglementen och stadgar, öfverraskas man af den olikhet, som äfven i de aldra väsendtligaste punkter varit och ännu är rådande.
Sedan Kongl. Maj:ts bemödanden att ställa föreningarne under statens garanti och uppsigt misslyckats, blefvo de betraktade såsom enskilda personers industriföretag, och i följd deraf saknas också uti deras reglementen den gemensamt ledande lanke, som eljest utan tvifvel hade kommit att genomgå dem.
I stället för att systematiskt organisera hypotheks-föreningarne till ett sammanhängande helt, har hvarje orts behof af sådana inrättningar framtvingat deras bildande, och följden blifvit, alt de, ehuru sinsemellan egande samma intressen, likväl, i brist på inre sammanhang, ofta motverkat hvarandra, och åtminstone icke kunnat såsom sig bort, med gemensamma krafter befordra hvarken sina egna eller landels fördelar.
Om de, så alldeles lemnade åt sig sjelfva, utan inre samband med slats-inrällningarne eller med hvarandra, kunnat fortgå, så bevisar detta blott, huru högt de varit af behofvet påkallade.
Den verksamhet, sorn de svenska hypotheks-inrältningarne under sin jemförelsevis korta tillvaro utvecklat, har dock icke varit obetydlig.
Enligt hvad en härvid bilagd särskild utredning utvisar, kan beloppet af den inteckningsskuld, som i verkligheten belastar den svenska jorden, antagas lill omkring Tvåhundra åttatio millioner r:dr r:mt.
Af detta belopp hafva nämnda inrättningar öfver tagit omkring fjerdedelen, som sålunda, ifrån alt vara uppsägbar, blifvit ställd på amortering.
Delta är hufvudresullatet af hypotheksinrätlningarnes verksamhet.
På hvad sätt och genom hvilka medel detta resultat vunnits, ådagalägga närmare de tabeller, 27 till antalet, hvilka Komiterade, med ledning af de från hypolheks-kassan och föreningarne inkomna uppgifter, låtit upprätta och härhos i underdånighet bifoga. 4 26 Ta b. 1 redogör för de särskilda hypotheks-föreningarnes ställning vid slutet af räkenskapsåret 185S, upptagande å ena sidan deras tillgångar, och å den andra deras skulder.
Bland de förra förekommer ett belopp af 6,774,393 r:dr 96 öre under rubrik; rabatt för upptagna amorteringslån, hvilken af lånlagarne godtgures.
Denna tillgång förefinnes i den högre annuitet, som föreningarnes låntagare, enligt afgift! a in tecknade förbindelser, äro förpligtade att erlägga mot den annuitet, sorn för de af föreningarne upptagna lån utgått.
Ta b. 2 upptager bruksegares hypolhekskassas ställning den 31 December 1858.
I afseende på det belopp, 445,198,6 r:dr, som under nyss anförda rubrik förekommer i denna tabell, gäller hvad som är yttradL vid tabellen N:o 1.
Ta b. 3 redogör, dels lör värdet af den fasta egendom, för hvilken delaktighet i föreningarne vunnits och dels för den säkerhet i belånade inteckningar och andra tillgångar, hypothekskassan och föreningarne för sina åtagna förbindelser innehafva.
Vid bedömandet af denna säkerhet bör afseende fästas å den olika annuiteten, å ena sidan, för de belånade inteckningar, som hypotheks-inrättniugarne innehafva, och hvilka under hela amorteringstiden böra vid primitiva beloppen bibehållas, samt, å andra sidan, för de upptagna lånen.
För alla intill 1858 års utgång upptagna amorterings-lån utgör annuiteten 5 procent, hvaremot annuiteten för de från föreningarne ulgifna hypotheks-lånen i allmänhet uppgår till 5J procent.
Efter denna grund skulle en skuld på S0£ millioner, utgörande sammanlagda beloppet af de obligationer, som ulgifvits för hypolhekskassans och föreningarnes upptagna lån, beläckas genom en fordran af endast 70 millioner.
Tab. 4 redogör för delegarnes, så väl de låntagandes, som de ickelåntagandes, förhållande till hypolheks-föreningarne för hvarje kalender-år till och med 1858.
Enligt denna tabell utgjorde, vid slutet af nyssnämnda år, delegarnes antal 13,521, hvilka ingått i föreningarne för 8,087,5 3 mantal, 4 27 med ett jord värde af 164,822,598 r:dr r:mt.
De utestående amorleringslånens primitiva belopp uppgick till 67,702,008 r:dr, delegarnes behållning till 4,929,538 r:dr och reservfonden till 877,835 r:dr.
Ta b. 5 upptager särskilt de icke-lå nia gande delegarnes förhållande lill föreningarne under samma tidrymd.
Af denna tabell, som dock icke omfattar Småländska föreningen, hvilken förklarat sig icke kunna härom meddela särskild uppgift, synes, att dessa delegares antal i de öfriga föreningarue från 1853, då det utgjorde 159, nedgått, så alt det vid 1858 års slut endast var 100, och att dessa då hade en kapitalbehållning af 142,601 r:dr.
Enligt nästföregående tabell utgjorde de från föreningarne utgifna, vid 1858 års slut utestående, amorleringslånens primitiva belopp .
. r:dr 67,702,008.
För att finna huru mycket, som efter verkställd amortering vid samma tidpunkt återstod oguldet måste först delegarnes i tab. n:o 4 upptagna sammanlagda behållning r:dr 4,929,538, minskas med de icke-låntagande delegarnes behållning » 142,601 och återstoden motsvarande hvad som blifvit amorteradt afdragas med 4,786,937, då beloppet blir r:mt r:dr 62,915,071, deruti likväl inbegripes hvad de icke låntagande delegarne i Småländska föreningen hade innestående.
Tab. 6 utvisar, att i bruksegares hypothekskassa vid 1858 års slut låntagarnes antal var 186; att de utestående amorteringslånens primitiva belopp uppgick till 13,030,926 r:dr, att derå blifvit amorteradt 3,855,844, samt att återstoden i kapital utgjorde 9,175,082 r:dr.
Tab. 7—14 utvisa, huru mycket obligationer af hvarje slag årligen blifvit af hypothekskassan och de särskilda föreningarne, å ena sidan, utgifna och, å den andra, återköpta eller amorterade, samt hvad vid slutet af hvarje år varit utelöpande af de särskilda slagen.
Ta b. 15 upptager beloppet för de af hypothekskassan och de särskilda föreningarne ärligen utgifna, å utländska myntslag lydande obligationer; och utvisar denna tabell, aLt dessa obligationer varit utfärdade i mark banko, med undanlag af dem, som åren 1S53 och 1857 utgifvits i pund sterling lill ett sammanlagd t belopp af 256,950.
Alla hafva varit ställda på utlottning, utom de af Skånska föreningen år 1844 på 316,000 mark banko utgifna obligationer, af hvilka vid 1858 års slut voro utelöpande allenast 2000 mark.
Tab. 16 utvisar beloppet för de af hvarje hypotheks-förening årligen utgifna, i svenskt myntslag ställda, amorterings-obligationer.
Några sådana obligationer hafva icke blifvit af hypothekskassan utgifna.
Tab. 17 upptager beloppet för de af hvarje hypotheks-förening årligen utgifna och inlösta, i svenskt myntslag och på uppsägning ställda, obligationer.
Redogörelse för de af hypothekskassan årligen utgifna och inlösta obligationer af sådant slag har icke blifvit meddelad.
18 utvisar beloppet af hypothekskassan® och de särskilda föreningarnes vid slutet af hvarje år utelöpande dels inhemska, dels utländska obligationer; varande jemväl de sednare utförda i riksmynt.
Tab. 19 upplager särskildt beloppet af hvarje hvpolheks-förenings vid slutet af hvarje år utelöpande inhemska amorterings-obligaLioner.
Tab. 20 utvisar beloppet af hypothekskassans och hvarje förenings vid slutet af hvarje år utelöpande inhemska uppsägnings-obligationer.