Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä den sednares ändringar fordras, wänne de förras ej blifwa deraf en nödwändig följd?
Och tillhör det ej dem, som stola bereda den yppersta delen af Grundlagen, at äfwen stärstäda de öfriga, med hwilka han är r förening; at, likasom i den ena, afwen kunna föreflä förbättringar i de andra, och igenom denna öfwerflgt, som ensam kan undanrödja alla äldriga eller tilkommande misttag, stapa en Constitution, som dä först omsider kan uphöra at af hwälfningar hotas, när inga hem!iat stridiga krafter mera mötas i dest sammansättning.
Ej 104 Den 15 Maji.
Ej mindre wigtigt synes mig Swensta Folkets Represcntations-sätt; huruwida det nu är sadant, som alla medborgare äga rätt at fordra , och om Organisation af Riksens Stän-er nu och för framtiden är den lämpeligaste» Stora Clatzer af medlemmar i samhället finnas, som äga ingen del i lagstiftandet, som ivid Ständers möten hafwa ingen röst til beslut, dem de stola lyda, eller utwag at se de medels anwändande, til hwilka de sä hufvudsakligen bidragit.— Banquen, Rikets dyrbaraste tilhorighet, och säkerheten för desi pcnningwerk, är för deras kännedom lika afstild.
— Brukshandteringen, som ästadkommer Swerigcs betydligaste epport, saknar wid Riksdagarna en röst, som talar til detz gagn, och delar der et lika uteslutande med beiutnc
Män af alla stand och betydlige Närings-Jdkare a Landet, som ej kunna räknas till nägot af wära fyra.
^ Fordrade ej alla dc§a ämnen at ingä i stapandct afen ny Fundamental Statsförfattning, och dcha särskildta rättigheter, at med billig jämlikbet stadaas i det helas ordning.
— Jag wil ej uppehålla med widlyftiga bcwis för min talan, och har blott äsyftat at leda upmärksamhetcn til alla de delar af Samhällets primittva Grundordningar, som i jä-r.wigt och samband böra förenas til den Constitution, som fia! ge et sä märkwärdigt rum ät denna Riksdag i wära häfder.
Den 15 Maj. 1VZ Jag skyndar at förekomma den fruktan man kunde taga, at et sä utwidgadt arbets skulle altför länge uppehålla den Regeringsform, som utgör wär allmänna önskan Mitt tank» har ej warit at fördröja en dyrbar tid, men jag har äfwen ej mindre trodt, at et sä stork werk, som det Swensta Ständer nu för sig och efterkommande bereda, ej borde i nägondel o» fullbordadt lemnäs ur Lagstiftarens hand ät efterwerlden, och ej frän första stunden assist sammansättning gä hans tidehwarf till mötes, hemligt ätföljdt af förbättringarnas nödwändighet.
Ej mmdre känner jag i Rikets ställning med sina fiender och krigets faror, hela nödwändigheten at snart äga en Konung, som kan med dem afsiuta fred, eller mot dem wända wära wapen.
— Riksens Ständer hafwa beflutit, at stadga sina lagar, innan de öfverlemna sitt spira, för at fästa henne sä mycket tryggare i den hand, ät hwilken hon stall lemnäs. —.
Man kunde säledes i ConstitUtions-arbetets förlängande frukta en fara för Riket och et upstof i erkänslans gäfva; men dä fredens och förswarets ma t redan utan förbehåll är nedlagd i Hans Kongl. Höghet Riksföreständarens händer, synas de dagar mindre otoande, som i arbetet tillädes för grundlagarnas öfversigt och stadgande i alla desi delar; dä de för denna ädla Furste r fullkomnadt och oryggelkgt sam, band framtedde, erbjuda ät hanö namn et lika »4 ly. 106
Den i5 Maj. tysande rum bland lagstiftare, som det förut intagit bland Hjeltar, i minnet af det Fädernesland han redan twänne gänger styrt och frälsat. — Jag öfwerlemnar til Högwälborne Herr Baron och Landtmarffalkens samt Högloft.
RidLerffapet och Adelns ompröfwande vefta betraktelser , hämtade af min kärlek för det allmännas wäl, af min öfwcrtpgelse och af det närrvarande ögonblickets wigtighet för oft och för tillkommande tider.
Om mina yttrade tankar winna bifall, anhäller jag, at Högwälborne Herr Baron och Landtmarffalken samt Högloft.
Ridderstapet och Adeln, täcktes af dem göra det bruk, som de finnas wärde wara, samt dem med wäreMedStänder communicera, för at efter deras samtycke med dem öfwerenskomma om de underrättelser, som i anledning deraf ffulle ät wära medbröder i Constitutions-Utffottet förklaras.
Stockholm den is
Maj 1802.
L. k.vrii'».
Friherre kurck, knut, Dä Hans kx* ceNence Herr Grefwe kutli sä grundligt, öfwertygande och wärdigt afhandladt et ämne, hwars beffaffenhet och natur pä et mägtigt sätt kan bidraga til wärt Fäderneslands framtida befiänd; fär jag, som til alla delar deruti instämmer, bos Herr karon och Landtmarjkalken och Högloft.
Ridderflapet och Adeln anhälla, at detsamma til spridande af et nödigt och wälgöran - Den 1Z Maj.
107 de ljus bland wära hemmawarande medbroder, mätte til trycket befordras.
Jag fär Medes fö reflä, at Hans r.xcsii6nc6 anmodades läta be sörja om werkställigheten deraf; och hwarä jaa ödmjukast fär begära Herr 8»ron8 och Landtmarstalkens xroxosieion til bifall.
Herr ?-.-rron och Landtmarskalken förmälte stg hafwa tyckt, at Hans ^xLeiUncs begärt, det dest memorial mätte remitterL8 til (^0N8ciemic>u8-Utstottet.
Hans Kxcc-!I(-nce Herr Grefwe Uutb, erindrade, det han begärt dest LommunicerLuäs med de andra Ständen.
Friherre Kurck, Knut.
Emedlertid torde wara bäst, at i förwäg detta klc-moriU, som förtjenar största upmärksamhet, blefwe genom et Lxtr:tcluin NiotocoIIi, de andra Ständen communicoi-Lt, för at med det snaraste fä deras tanka deröfwer.
Destutom anbäller jag för egen del, at ytterligare fä yttra mig i samma wigtiga ämne, likwäl utan all öfwerläqgning tils widare; det är en sak, som först torde fä remittera tik ('(M8titut,'ou8 Utskottet, som har sig updragit den ömaste och heligaste af alla pligter, den at bereda wärt framtida wäl:
Sedan wi genom en 8uite och sammanstammelse af lyckliga omständigheter, kommit i den ställning, at kunna fastställa ost en Grundlag, jag will ej säga nödig för närwarande tid, dä wi, ömme om wär säkerhet, bär den bewarad uti den Furstes milda och ädla hjerta, som W8 Den 13 Maj. v§ styrer; men för den Utkommande.
Dä wi nu, betänkte pä detta föremal, med lika sä mycken skyndsamhet som enighet, genom ett wäl öfrverlagdt beslut, gätt i författning af nödrvändigheten, at sätta et Utskott tst utarbetande deraf; af detta lika sä wigtiga som granlaga ämne, böra wi förut taga den princip^ i öfwerwägande, som tjenar til hufwudsaklig och oswiklig grundwal, för den lagbundna frihets byggnad, wi nu gä at updraga och inrätta ät. wära barn och efterkommande,"at der njuta lugn och beskydd
Af mig är det dock förmätet at upwja min rost wid detta tilfälle; af mig, wida kiljd frän det klara ljus, höga snillen ensamt 'prida; af mig, som saknar det intagande, qwickjetens och stughetens lott, det öfwertygande, grundlighetens och kunffapernas domkraft.
Mig är ingenting annat förunnadt, än wälmeninq, och med densamma kanske alltid famlande i mör, ker, men aldrig förblindad af de nytz uppräkriade naturens ssänker, har jag ändä warit lif<vad af önskningar för mitt Fosterlands wäl.
Nu är Åtminstone tiden inne, at utan at rodna kunna yttra denna wälmeninq, och pg gcnna grund är det ock, som jag nu yttrar mig.
Men äter til milt ämne.
Efter min kanka bcstär den lycka, det beständ, hwarpä et hyfsadt. det will säga, et icke flafwifft samhälle hör räkna, den bestär deruti, at Folket ätnjuter rn lagbunden frihet under styrelsen af en lagbunden magt; den bestär deruti, at den werkställande, den styrande äger all magt gt kunna skydda och förswara sit land, men icke den <tt det förtrycka.
Men Den 15 Maj.
Ivg
Men huru och pä hwad sätt stola wi wäl reda denna fräga?
Jag underställer den de kloke, och med goda afsigter degäfwade rättskaf-- fens män.
Manne den intet bcstär deruti, at Konungen äger rättighet at göra fred; ja, rättighet at förklara krig äfwen, om han ser hotande til, rustningar af en granne.
Men som ingenting bär sig, utan motswanghet, bör ocksä Nationen äga rättighet tilbaka, den at bestalla sig sjelf, och derigenom kunna eiler godkän na krigets nödvändighet, dä den fgr genast tillfälle at sig deröfwer utläta
Men denna beskattning bör ste af dem, som äro ägare til jord; med et ord, af den besuttne.
Derpä grundar sig min öfwertygelse om rätta beskaffenheten af en wäl uttänkt och comign ,»6 styrelse-lag, den Engelska til exempel; desi förträfflighet, anlagd pä denna, lika sä solida som natu liga m-incige, har den icke bcredt detta Folk et wälständ som alla tidsttftens omwäxlande upträden, aldrig förmält störar har den icke hindradt, at ännu aldrig nägre försök at införa 6^8pon5nr>s pq den ena sidan, eller ^nai-cbck- pä den andra, kunnat lyckas - ifrän den tidpunet räknadt, som denna grundsatts der bljfwit antagen?
men allt detta rmwc en tankwilla uti et land, bwarest den lagstiftande eller rl-pK-sLMgnvrr församlingen är sammansatt likasom i märt; der den bestär af 4 personer, eller kanske mer, som icke i den män äro beuittne, at de rätteligen kunna känna tyngden af en beskattning, eller ätminstone icke äga ' sä mycken förmögenhet, at deras ägande rätt kan komma i fräga, dä den listige kätter ut giller och snaror, at dermed sangsta enskilde swagheter, up - 110
Den 15 Mai. uplösands de band, sorn icke förmä fästa fäfängan, ärelystnaden, girigheten och behofmet wid allmänhetens wälfärd:
Allt detta säger jag, more en tankwilla, om mi nu icke ägde hopp, tillfälle och medel, at undanrödja alla hinder iden wägen.
Jag hemställer säledcs hos Hoglaft.
Ridderjkapet ocy Adeln, burumida det af ost nu malda (-on8iirunon8 Utskott bör fästa sin upmärksamhet wid detta amne. Huruwida detta wart migtiga Utskott bör mara angeläget om, at bibehälla eller förkasta en felaktighet, bmilken lika som härrörande ifrän sjelfwa Barbariets tidebwarf, är en merklig grundorsak til mara olpckor, ja, til nästan alla wära olyckor, derigenom, at denna ULpresentLtion aldrig aktadt försmara, hmad den aldrig heller warit angelägen at behälla; hmad de 'fleste deribland en gäng aldrig ägt at förswara, nemligen egendom.
Derföre, och dä et uvlystare Tidehwarf inbrutit Lil Lrotts af alla fördomar, i et ögonblick dä Europas ögon äro fästade pä
Ost för at granska märt förhållande, at bedömma mar klokhet at med bifall antaga eller med ätlöje förkasta wära handlingar; i et sädant ögonblick tyckes mig wi böra framställa et ojäfaktigt wedermäle af mär uplysning och misdom. och icke ädagalägga demis af ännu widlädande gamla fördomar och mistbruk.
I et sädant ögonblick böra mi anmanas til efterföljd af et exempel, som förnuftet ciicterLr, och som tillika bjuder mär Konung medel til beskydd ät stt folk, dä omständigheterna det fordra.
Wi böra antaga detta exempel nu, dä wi förenade til et folk och pä - Den iZ Maj. lil kallade af wälfärden, äfwen böra förenas i den Opinion, at samma känslor för et gemensamt rväl stal för framtiden bereda gemensam sällhet.
Wi böra antaga det nu, eller ock sker det aldrig.
Pä sädant och icke pä annat sätt kunna wl til lättande af Monarkens bekymmer kraftigt understödja honom; pä sädant sätt kunna wr anskaffa de medel, som högwördige Präste StänLet genom dest sednaste Lxtracttun ?roco^olii i underdänighet önffade at Hans Kongl. Höghet
Riksföreståndare» mätte utse til landets trygghet och förswar.
Jag är sä mycket mer angelägen om, at detta ämne kommer til Mskottets öfwerläggning, som det är den fastaste grundpelare för wärt Fosterlands framtida wälfärd och Folkets bcständ; ja, den säkraste borgen för det sublima och sinnrika ivalspräk: vittus > l>puli suprema Mx L8to, hwilket der i främsta rummet päwärtRiddarehtts, kröner den Zttts sköldemärke, hwars Stamfader, l, gjort stt namn odödligt, dä han ryckte spiran urTyrannenshand och förwärfwadeSwenffaFolket en lagbundenfrihet, och hwars sistaÄttelägg i wärt land, Xul, hos efterwerlden stal göra stt namn likasä älffadt och förgudadt,dä han nu ätergifwcr ät samma Swensta Folk en genom flere tidskiften och olyckor förlorad, men Ost altiv lika dyrbar som älskad statt.
Begärdes af Åtskilliga pä bordet.
Friherre Kurck, yttrade, at bans Dietzman ej kunde läggas pä bordet, när han ej deröfwer hade begärt ventilation.
Herr H2 Den ig
HerrkLi-onochdandtmarskalken.
Friherre kurck. för sit l)tcc^,nsn begärt reiniss til Ooii8titucion8 Utstottct, sä torde detsamma kunna sedermera dit bämvisas i sammanhang med flere andra redan uplästa, eller som komma at upläsas.
Friherre 8ts<-l von lckolgtein, Lorfits I^uävi-P, anmodade Riddarbus-Fisealen, at för hans räkning upläsa följande anförande til tcko tOLollet: Sedan Riksens Ständer stridit dertil, at upsäga Konungen tro och lydnad, lärer intet twifwelsmäl äga rum, det ju grundlagen är uphafwcn, och Folket genom sine a-prt-gem-iEi , Riksens Ständer, nu mera innehafware af högsta makten.
Den som äger magt at af. och tilsätta Konungar, at taga och gifwa kronor, kan icke äga nägon öfwer sig i magt.
Lätom ost da, »redan wi ännu äre innehafware af denna magt och innan wi densamma bongifwa, til större el» ler mindre del sä föranstalta om den ck 8 > ^ :ni. 8erLiio
Statskroppens äter sammansättande?
som är enligt med bwarje uplpst och wältänkande medborgares önstan, med wära ro n.nirrcnrers kraf, och allmänhetens röst, som i detta ämne är odeld.
At göra en np Lonsnrorion, dä den förra är förkastad, är en naturlig nödwandighet; men Riksens Ständers ätgärd bär äfwett sträcka sig widare.
Det är först sedan Staten erhällit sir npa stick i alla er, sinn den til npa Regenten bör öfwerlemnas för at stpras och bibebällas, efter den faststälte grundlagen och den nu inrättade ordningen.
När huset har ramlat och ägaren wil bpgga et nptt, Den 1Z Maj, H3 bör han, om.han är klok och försigtig, först lagga cn fast grundwal, annars ramlar det änyo, och kan i sit fall förkrosia den, som bor deruti.
At förekomma en sadan olycka, mäste derföre platsen först göras ren och jemn, medelst gamla grusets borttagande Enligt denna princip mäste således, sedan wi nu äre försatte i frihetens Lilständ, alla sä äldre som nyare despotiffe författningar, som kunde lägga hinder i wägen för en fri öfwerläggning, pä en gäng wara afffaffade; deribland kommer aldraförst i betraktande Riddarhusordningen af 1626.
Den är gjörlöf en despotisk Konung, den är gjord för et Ridderskap och Adel, som ägde ingen annan rätt och magt, än den Konungen wille förunna dem, dett är högst opatzande för fria Riddersman — Detta insägs äfwen 1720 wid dä förefallne Statsförändring: första frugten af den äterwundna friheten roar derföre en ny Riddarhusordning, der hwarje Ledamot sick lika rösträttighet, aenom uphäfwande I grund häraf fär jag hemställa, om icke
Riddarhus ordningen af r 7-0 kunde warda antagen, och den af 1626 afffaffad.
Ridderffapet och Adeln inser nogsamt, utan at jag behöfwer omtala det, nyttan af ändringen och afsigtcn med Ll-issiiic^tionens inrättning och bibehällande.
Enighet och sämja äro högst nödwändige idelia wigtiga ögnablick; den kan ocksä lätteligen bibehällas dä alla wilja det stöda, men dä bör man ocksä, ä alla sidor, gä öppenhjertigt til wäga.
Med största tilförsigt och utan afwentyr stulle man wal, utan manga förbehäll, kunna öfwerlenma sin wälfärd ät en Furstes omsorg, i hwars c^-rcLöi-e ädelmod är hufwriddraget , och som redan wisat wid de mest 114 Den i5 Maj. critiska tilfällen, prof af sin kärlek för Fäderneslander och omwardnad för desi inbyggare, hwarigenom han gjort sig berättigad til Folkets oinskränkta förtroende och störsia tacksamhet.
Men hwad wi nu göre, skal ock tjena för efterkommande.
Men dem känna wi ju icke — et mäl mäste ock sättas för den myndige Embetsmannens tiltagfenhet; derigenom grundlägges den i Hans Kongl.
Höghets nädiga kallelse äsyftade landets wälfärd.
Läter osi "derföre wara waksamme oä) päminna osi, at misitroende är klokhetens följeslagare, men deremot blindt förtroende enfaldighetens.
Herr Ikerrenbjelm, Larl, upläste följande OictAmen:
Sedan nu con8titution8 Utskottet kommit l behörig overksamhet, at sä fort möjligt är författa utkast til den Regeringsform, som efter wederbörlig granskning kommer at antagas, skyndar jag mig at inför Högloft.
Ridderskapet och Adeln framställa et til detta mäl hörande ämne, af för mycken betydenhet för at kunna i hjelsma grundlagen förbigås, nemligen lerb-Embetets framdeles til sättande, och Instrum lion för utöfwandet af desi pligter.
Detta wigtiga Ämbete, ät hwilket är updragit tilsynen öfwer lagarnes obrottfliga efterlefnad, upsigten öfwer upfyllandet af Embetsmännens pligter, beskyddet emot möjliga misibruk af Embetsmannawäldet, detta Embete med et ord, i hwars wärd sä wäl hela et fritt samhälles, som hwarje desi särffilta Ledamots wigtigaste angelägenheter blifwit anförtrodde, har' i alla Den 15 Maj. 1iS alla tider wäckt Sweriges Lagstiftares upmärksamhet.
I synnerhet hafwa wid 176.^ ärs Riksdags däwarande Riksens Ständer med en särdelcö omtanka och yttersta sorgfällighet fokt uttänka medel, at befordra ändamalet af ^nstiticeCan^lers-EmbeLets inrättning, och deraf draga det gagn för samhället, som är enligt med dest w.gtiga bestämmelse.
Den af Högstsalig Konung uppä Ständernes tillstyrkan och i likhet med deras stadgande, utfärdade Förordning af den 12 November r.?E, til befordrande af Lagarnes behöriga werkställigbet bland Rikets Tmbetsmän och öfrige Undersätare, innehäller sädane reglor och föreskrifter i detta ämne, at det skulle wara förmätet, at ens tänka sig kunna föreslä nägra bättre, eller til det gagneliga ändamalet mera tjenande.
Jag hemställer således ödmjukast til Högloft.
Ridderskapets och Adelns ompröfwande, VM ej hwad jgg NU anfort bör remitteras til Lonslitutions Utskottets handläggning, med yttrad ästundan af Ridderskapet och Adeln, at de föreskrifter, fom i högstberörde Kongl. Förordning äro stadgade om tilsättande af stnstittmeantirlei-8.
Embetet, mäga tjena säsom grunder til hwad derom nu kommer at fastställas och i Regeringsformen intagas, dä sedermera en behörig
Inscruction för utöfningen af detta Embete, i likformighet med de reglor samma Kongl. Förordning innehäller, kunde författas, och r hwilken afsigt jag utbeder mig Högwälborne Herr Laron och Landtmarskalkens samt Högloft.
Ridderffapets och Adelns benägna tilständ, at ur sjelfwa Förordningen fä upläsa den 7 Z, som rörer det nu omrörda ämne. 7:mo 116
Den 1Z Maj. 7:mo Enär ock Riksens Ständer öfwerwägat, af hwad stor wigt och angelägenhet ^u3i.iciBt^iti!ceii^r8 - Ämbetet är, och efter afsigten med thcsi inrättning wara bör, i thet Lagarnes wärd, hwaruti Folkets rättigheter ligga bewarade, blifwit pä thet bespnneriigastc tbetta Ämbete updragcn ; Hwarföre ock pä t'enna Sysilas fullkomliga bestridande af en mogen, nitisk, owäldug och arbetsam Man, wärkställigheten af Lagarne och alle andre
Ämbetsmäns aktning thcrföre til en märkelig del beror; Men Riksens Ständer härwid eftersinnat, at sädane e.genstapcr i then utmärkta kraci som werkeligcn hos en ft,8ti'ii^- Q':incLtn-r fordras, icke alla tider sä jämt torde kunna-finnas hos them, hwilka efter tour och älder kunde ivara compet^utL sökande thertil, ehuru eljest af god skicklighet och förtjenst ; Altsä hafwa Riksens Ständer, förar thesitryggare komma til et stort ändamål, som pasyftadt är med theana Sysila, hwilken innefattar thet yppersta förtroende som et fritt Folk ät nägon af sine Medlemmar gifwa kan , samt för then orsak hälst bör pä thesi eget omedelbara ival ankomma, pröfwa Riksens Ständer skäligt, at su> sritiIs-cancstlerx-Sysilan hädanefter bör af Riksens Ständer efter therns eget ival, genom särskildte thertil utsedde ! lc-cmi-e!- af alla Ständ, belättas, men icke för längre tid, än til then nästföljande Riksdagen, tä Riksens Ständer, sedan su8titi!« Liincs-Heren gjort för sit Ämbete redo, äter strida til nytt ival, och antingen sben förr warande, eller nägon annan pä lika sätt til nästa Riksdag utnämna til berörde Ämbete, hwarä Eders Kongl. Majit alltid täckes meddela Thesi Nädiga Kallelse-bref:
Och som tben SMa
Den 1Z Maj. 117 Spsila en säledes wald Justitie (LnceHer förut innehaft, tberigenom icke blifwer aldeles ledig, utan k-.mmcr wid nästa Riksdag ater af honom at tilträdas, sä framt han tä icke blifwer ä npo wald eller emedlertid befordrad, sä kommer vck
Successionen efttr honom allenast at ste nä interim, sä at hans närmaste Successor samt sedan widare, ärbälla till Spstlornes förwaltande, emot the Bestallningarne ätfoljande Loners ätnjutande, behörige isoustitutoricker, til thesi Sj-stian blifwer vacant, susririL Unnccllcun then samma äter tilträdcr, tä hwar gätt til sin förra tjenst och lön tUbaka; Men lä en JustitaUnncelier emillan Riksdagarne igenom dödsfall eller befordran afgär, täcktes Eders Kongl. Maj:t med Räds Räde pä lika sätt, som the andre förtroendes-tjenster, dock allenast nä inwium til Riksens Ständers sammankomst, Ämbetet besätta.
Pä thel ock Justitia slLncclleren sä mycket mer obehindradt mä kunna stöta sit Ämbete, är Riksens Ständers tanka, at ehuru honom alltid obetagit wara bör, at i Eders Kongl.
Maj.ts Lag kommission och Nedre lievisionen tilstädes wara, när han sjelf sä nödigt sinner , bör dock pä intetthera stället, jämwäl icke i nägot anuat ^ublic^uet wärk eller Lxtra.
Lommission sä-om Ledamot brukas och anses, mindre honom äligga, at biwista Förhör i Nedre lievisionen, eller hafwa spccielt inseende öfwer Föredragningarne i Rädct, samt Lrotocollers och kxpsäitioners förfärdigande m. m., som tbe 4 första §. Z.
r 17Z7 ärs
Instruction omförmäla, emedan sädant bör tilhöra dels hrvarje föredragande lievisionsLecreterare, jämte LeneraHuäiteuren för the§ 118 Den i5
Maj. saker, dels lämpeligare bora ligga til then äld. ste Kevi5ion8 - äecr6terAren8 särstildte tilfpN?
Utan tilhörer sustitiD-Lklncölleren, sä ofta thest öfrige Ämbetsspsilor kunna medgifwa, wid suLl^iL-ärenders afgörande i Rädet wara tilstädes, för at hafwa therwid upmärkfamhet och gora fina underdåniga ärindringar, om han thertil stät finner.
Med ^u8t!t!^'LLncellsr8-I°(mbetets beskaffenhet finna ock Riksens Ständer thet wara enligt, at hwar man mä hos honom äga obehindradt tilträde för at munt- eller skriftligen angifwa hwad hälst han förmenar Lagstridigt wara och af Ämbetsmän eller andra emot Lag föröfwadt, med bewis och anledning til ätal therä; Uppä hwilken anmälan angifwaren bör utur^u8nriJsLcrnLeit6r8 Di^rio straxt ärhälla Bewis, och su8titi?e-LLNL6li6i-sn sedan med mälets utförande förfara, som han finner thesi beskaffenhet och fin tz:mbctespligt sördra:
I öfrigt och pä tbet wid en sä betydlig
Sysila, af brist pä utkomst intet mä ä sido sättas, tilstprka Riksens Ständer i rinderdäniqhet, at en säledes wald su8titjrL-LLn. csttel- mä nu i början til thesi Myntwäsendet kommer i bättre stick anstäs booo Dalers Silfwermynts ärlig
Lön, samt at tä nödwändigheten för honom kräfwer at resa til nägon Landsort , honom 8 Daler S:mts Dag-^ractaments och Sep Hästar mäge bestäs.
Ridderskapet och Adeln uppä Herr L^rous och Landtmarstalkens xroxo8i. tiva Den 13 Maj. 119 tion öfwerenskommit, at L-rnco Utskottet skulle bestä af 18 Ledamöter för Ridderskapet och Adcln, Dxpsllitions-Utskottct af ser, och RiddarHus-Utffottet af tolf, upropades och afsändes, under anförande af Hanö DxceUsncs Herr Grefwe Wachmeister, Llaes, Fullmägtig för Grefwe öjetke, den Deputation, sorn enligt hwad ofwan förmält är, skulle til de andra Ständen afgä.
DilljocrantL, jokan Vilkelm.
Med Hans Lxcellence Herr Grefwe 8uutk förenar jag mig högeligen i den önskan, at jemte Regeringsformen, öfrige grundlagar mä warda öfwerfedde och förbättrade, samt at konstitution n snart mätte blifwa utarbetad och Konung kunna utropas, men som jag gerna wille, at ej nägot som möjeligen kan undwikas skulle förlänga Lonstiturions Utskottets arbetstid, torde jag fä upläsa de rader jag i detta ämne upsatt, och genom hwilkas gillande jag förmodar, at de öfrige grundlagarnes jemkande skulle kunna ske, til och med sedan en Regeringsform wore antagen.
— Hwad jag i denna afsigt hade ämnat wördsammeligen framlägga är följande:
Långt ifrän mig är, at medelst instruction wilja lägga hinder för de Herrar, som med Ständers fulla förtroende äro satte til utarbetande af en konstitution, hwilken utanföregängen granskning och stadfästelse af rcspectivs Ständen ändock icke warder gällande; men en enda omständighet anser jag böra bemälte Herrar
Deputei-gite erindras, nemligen at dä i LoitStitutioncn säkerligen omnämneö ätskillige grundförfattningar, såsom brivillier.
Riksdags ordning, Rivdarhus-ordning, och möjligen lunde iso Den 1Z Majk. hända, af med allmänt bifall näara omständigheter i desia grundlagar blefwe ändrade och >noclilier^äe, det more lämpelrgast, at t (^onsdituolonen införes, wid desie grundförfattningars upräknande: sädana de uti uärwarande Riksdagsbesiut gillade och ytterligare stadfästade blifwa.