Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner alltför väl de åsigfer, hvilka dogmatiskt vilja göra sig gällande i dessa ämnen; men jag håller icke af att låta binda mig i politiska dogmer, de må komma från den ultraliberal eller ultraconservativa sidan.
Jag tror att det finnes något, som ligger midt emellan ytterligheterna i hvarje tid oell i hvarje sak, hvilket utgör det rätta; och det är till det rätta, liil menniskoslägtets sanna förstånd i hvarje lid, som jag sluter mig, öfvertygad att de conservativa ele meuter - D e n 31 Octobcrf. m. inenter, som i alla tider funnits, äfven i alla lider skola finnas, skola göra sig gällande och vara de makligaste; men de ligga icke alllid på samma ställen inom folkens område; de ligga stundom i hierarkien, stundom i aristocratien, stundom hos despotismen och stundom hos de lärda i landena; någon gång hos de lagkunniga, hos domaremakten , som äfven tillvällat sig ett stort politiskt inflytande, jemte sitt lagskipande.
Det förslag, som nu är å bane, åsyftar att inrymma represen tatiqnsrätt åt en femte class, med rättighet att inträda uti så väl ena som andra kammaren.
Hvad består detta element utaf?
Det är visserligen i visst fall democratiskt, såvida man nemi. nödvändigt enl. dogmerna skall kalla allt democratiskt, som icke är adligt; men det är falskt; ty hos de ofrälse ståndspersonerna ligger lika mycken conservaliv anda som democratisk tendens.
Hos det elementet ligger ganska mycket förstånd och erfarenhet af verlden och således garantier på den conservativa sidan, sora stundom saknas inom detta Hus, der det deinocraliska elementet periodiskt flödar ganska starkt.
Jag troi- således, att vi gifva ett stöd åt den conservativa andan , sådan den hör vara och sådan den alltid skall
Di laelia 11 a sig och motsvara sitt ändamål , då den nemi. äger sin rot uti förstånd jemte upplysning och erfarenhet, om vi nämna de classer, sorn skulle bilda det femte Ståndets inträde uti representationen; ty den förståndiga delen deraf skall sluta sig till de förståndiga i de öfriga Stånden och antaga den bestämda conservativa karakter, som andra sidans demagogiska ytterlighet någon gång kan påkalla.
Sådan är min lära.
Den är ej grundad på den skarpaste sophism; den är någorlunda grundad på historisk forskning, ehuru jag icke är hisloricus till profession.
Jag har sett mig om, innan jag i delta ämne vågade inom national-representationen uttala en öfvertygelse.
Jag har dermed dröjt.
Jag är icke heller barn.
Jag är nära lika så gammal som Frih.
Boye och har således trampat barnskorna skäligen allvarsamt.
Slutligen vill jag fråga Frih.
Boye, som beklagat sig deröfver, att sedan hans första förslag föll, skulle vägen blifvit slängd för hans åsigter att göra sig gällande, om det icke var Hr Frih:n sjelf, som hegärde att qusestio an skulle afgöras först innan qusestio quomodo förekom, om icke åtskillige ledamöter dervid erinrade, att afgörande! af qusestio an, utan sammanhang med qusestio quomodo, skulle i tillämpningen möta många svårigheter?
Hr Frih:n var varm i sitt påstående ända derhän, att då Hr Frihtn för tidigt yrkade propos. på sin sats, nödgades Hr Frih. o.
Landtm, förklara, att propos. icke kunde framställas förrän öfverlaggningen var fulländad; och dermed åtnöjde sig Hr Frih:n, som likväl fick sin vilja fram deruti, att hans förslag var det första sorn framställdes i delta ämne.
Att Hr Frihtn icke segrade i voteringen, tori5 H. 5o Dun 31 October f. m. lie icke förundra honom, då pluraliteten naturligtvis skulle utfalla efter individernas öfvertygelse, och icke etter Hr Frihtns önskan.
Man har yrkat, alt frågan om den andra kammarens sammansättning skall först löretagas: jag hemställer, om ej den rätta ordningen är att först få veta hvaruti det hela består, innan man börjar att göra fördelning deraf.
Jag tror således, att ilen ordning, som blifvit iakttagen, är den rätta. beträdande Fiih. boyes anmärka.
, så är om sättet att gå tillväga så grundligt taladt af Hr Lefren, alt jag nu icke har något att dervid tillägga.
För dea blifvande behandlingen torde det tillåtas mig att göra följande anmärkning:
Boye yrkade i sin första framställning, att de orepresenlerade skulle få ett rum i representationen, men ville hafva dem inflickade på de 4 förut varande Stånden; det sednare alslogs.
Ytterligare framställde Frih.
Hamilton ett förslag, att bredvid de gamla Stånden skulle ett nytt , ett 5:te
Stånd taga plats uti flera särskilda colonier; äfven detta afslogs.
JNu nekar Frih.
Boye, alt de orepresenterade skola få utgöra ett eget Stånd.
Då nr det för mig ofattligt livar de hittills orepresenterade skola få det ruin han likväl velat lemna dem.
Boye har •yrkat, att man borde hålla sig till de af Frih.
Sprengtporten uppgifna allmänna grunder, ehuru ingripande de an voro; ty man hade då bättre utrymme, än man linge i händelse mitt eller någon annans föislag antoges.
Ilan har således yrkat alslag på alla speciella framställningar.
Jo, emedan Ståndet skulle återfå sin frihet, d. v. s. detsamma som att Ståndet skulle uttrycka sig hafva ingenting beslutat.
Alltså skulle alla dessa föreg:de dagars öfverläggningar och beslut blifva utan ändamål.
Om Frih:n skulle få sin vilja fram, hvartill skulle det väl tjena?
Till ingenting annat än att lemna Const.Utsk. fria händer.
Men om fi. o. Ad. ingen anmärka, beslutar, så är det klart, att Consl.Utsk. icke heller får någon sådan sig meddelad; ty de, som här blifvit ogillade eller afslagna, komma icke till Const.Utsk:s kännedom.
Endast sådana anmärknlr, som af R. o. Ad. gillas, varda Utsk. olficielt meddelade.
Om nu Frih:n vunne sin önskan, att icke något förslag närmare bestämdes, utan att Frih.
Sprengtportens grunder allena komme till Const.Utsk:s kännedom; så blefve löljden, att Utsk. kunde likasåväl framställa Frih.
Hamiltons, af R. o. Ad. redan ogillade förslag , som hvilket annat af de öfriga förslagen, som möjligtvis af R. o. Ad, ogillas, men likväl rymmes inom Frih.
Sprengtportens allmänna satser.
Hvad hade vi dermed vunnit, annat än tidsförlust?
Dessutom, om förslaget skulle till Coust.Utsk. så naket öfverletnnas, kan väl Frih:n och de, sorn med honom tänka lika, hoppas att ifrån Const.Utsk. få ett mera conservativt förslag, än det som jag uppgjort, eller Den 3i October f. m. del, som Ståndet eljes! skulle kunna antaga.
Detta är icke möjligt, med mindre Frih:n förutsätter alt jag för min ringa person är mindre rojalistisk än Const.Ulsk., eller att Ståndet på det liela skulle vara mera democraliskt sinnadi än Coust.Utsk.
Jag belviflar begge delarna och tillstyrker derföre vördsamt, att R. o. Ad. ville öfvergå till afgörandet af den punkt, som nu är i fråga.
Spens: Jag begärde ordet derföre, att jag hade varit den förste, som framställt ett förslag lika med Hr von Hartmansdorff* i denna del.
Med den redactionsförändring , som af honom blifvit föreslagen i i §:n och af Frih.
Sprengtporten föi bättrad, är jag nöjd och förenar mig i desse herrars anhållan om proposition.
Det är med en verklig beundran jag afhört Frih.
Boves sätt att försvara sina åsigter.
Jag erkänner sannerligen, otl man sällan kan få höra en sådan skicklighet att beifra sina fattade opinioner, ehuru de blifvit afvärjda genom fm menliga och riktiga beslut.
Frih:n vill nu söka alt inbilla oss , att vi hafva utan betänkande fattat ett beslut, det nemi. att hafva bifallit Frih.
Sprengtporten* förslag till gemensam tanke.
Det synes mig nog långt gånget att vilja framställa den tanke, att en så högst betydlig majoritet, sorn var för detta beslut, skulle så tanklöst gå till väga, att den icke visste hvari den gjorde.
Min öfvertygelse är deremot, att om Frih.
Sprengtporten* förslag till gemensam tanke hade innehållit en möjlighet att den öfre kammaren skulle kunnat blifva utsedd af den makt, som Frih.
Boye anmärkt, ja, om förslaget innefattat en aflägsen skymt till en sådan kammarens sammansättning, som Frih.
Boye anspeglal; så är jag säker alt en lika stor pluralitet skulle hafva varit emot det Sprengtportenska förslaget, som nu var för bifall till detsamma.
Så öfvertygad är jag om motsatsen af hvad Frih.
Boye trott, att jag vågar påstå della.
Men ehuru nu så är, blir ändå den värde Frilen icke rådlös, utan söker att komma till sitt mål på en annan väg; han framställer nemi. som en olycka, att man binder sig af beslut: men jag hemställer hvartill alla öfverläggningar och alla beslut skola tjena, om ej för att hindra den ena reactionen på den andra, af hvilka reactioner följden blefve, att alla bemödanden och kostnader, som användts på tillvägabringandet af ett beslut, blefvo helt och hållet fruktlösa.
Att nu vilja på detta sätt söka återföra oss till den ställning ellei1 i det tillstånd, hvaruti vi voro innan beslutet fattades om antagande af Frih.
Sprengtporten* förslag till gemensam tanke, — att vilja återföra oss dit, säger jag, på det sätt att vi skulle afslå det hela af förevar, förslag, nemi.
Hr von Hartmansdorff*, det kan jag för min del icke finna innebära något annat, än alt, under det man yrkar conservatism i aldia yttersta grad, befordra det grofsta sjelfsvåld som kan Den 31 Qcloher f. m. laukas.
Den som låter förvilla sig af sådana framställningar Leklagar jag.
Det kan icke finnas någon, som ej inser ändamålet dermed.
Det är derföre icke sagdt, alt jag vill obelingadt förespråka antagandet af Hr von Hartmansdorff* förslag; men jag vill icke på de bevekelsegrunder, som Frill.
Boye framställt, afslå det hela, ulan hvar och en måste väl begrunda, huruvida det hela eller delar deraf öfverensstämma med de åsigter man hyser, och derefter fatta sina beslut.
Jag beklagar i öfrigt rätt mycket, att Frih:n icke med sina framställningar kunnat föra mig ifrån den väg jag anser riklig, och att jag icke låter mig afHrFrih:n ledas.
Jag skall noga akta mig för att beträda den väg han anvisat, och hoppas att få skola bita på hans krokar.
Boye; Trenne talare hafva ställt till mig anmärknir, dem jag ber att få bemöta.
Hr Lefre'n har på ett alldeles eget sätt velat afvisa dogmatiken, men han har dervid sjelf framställt en alldeles ny.
Alldeles ny är den lära, att ett conservativt element finnes hos democralien.
Jag afundas ej Hr Lefren nyhetens behag deri och skall icke bestrida honom den.
Den som tror på honom i detta fall, må gerna göra det; men hvad han mycket misstagit sig om, det är i framställningen af min mening, ty den har han förstått alldeles orätt.
Jag har icke nämnt ett enda ord om den votering, som afslog milt förslag.
Nå väl! hvarifrån får då Hr Lefre'n sitt missnöje emot mig?
Det var tvertom beslutet öfver Frih.
Spreugtportens förslag, som jag förklarade att jag icke ville upprifva; men då jag tror, att man tagit ifrån oss utvägarna alt gifva åt den öfre kammaren sådana egenskaper, som öfverensstämma med sjelfva grundsatsen, med tvåkammar-syslemets ovillkorliga fordringar, nar jag tror att i hans framställning, nu bifallen, ligger en sådan afvikelse; så är väl ingenting naturligare, än att jag, som önskar att komma till ett rättsenlig! förslag, förenligt med sjelfva tvåkammar-systemet, söker att öppna ögonen på mina medbroder.
Jag har dermed icke velat förklara, att jag ville upprifva det förra beslutet.
Åh bevars! ingalunda! men har jag derföre icke rätt alt uppgifva ett sätt att komma till frihet ifrån detta band?
Det komma vi till, om vi afslå alltihop, så att vi må kunna på nästa riksdag antaga grunder, som mera) öfverensstämma med tvåkammar-systemet.
Hr von Hartmansdorff har återigen gjort mig orätt; han säger att jag antagit Frill.
Sprengtportens förslag: jag kan försäkra honom med den aldra största visshet, att jag voterat nej dertill.
— Hr Ribbing har likaledes gjort mig mycket orätt; långt ifrån att utlägga krokar, åtminstone icke fördolda, ty de äro så öppna som möjligt, har jag bemödat mig om, med en rätt som Hr Ribbing icke kan förminska, att göra mina medbroder inom Ståndet uppmärksamma på att genom beslutet öfver Frih.
Sprengtportens förslag, nb. så uttryckt som Hr von Hartmansdorff önskar, äro vi rakt Den 31 Oclobef f. m. 397 Lundne.
Sr ledsen öfver att vi hafva blifvit försatte i sådan belägenhet, att vi nu icke Lunna taga annat parti, jag åtminstone icke, än att, för alt komma till systemet tillbaka, frigöra oss ifrån våra band dermed att afslå alltsammans, då vi vid nästa riksdag kunna fa ett förslag, som öfverensstämmer med systemet.
Boye påstod att jag skulle hafva sagt, att ett rnolståndselement vore alt finna i democratien; men en af mina vänner gjorde mig uppmärksam på att jag icke borde bry mig om ett sådant tillmäle af Frih:n, hvarföre jag nu också afstår ifrån allt annat svaromål på den saken.
Landtm, yttrade, att då ledamöter af R. o.
Ad. begärt att Hr von Hartmansdorff* förslag skulle punktvis föredragas, ville Hr Landtm, nu för R. o. Ad. låta uppläsa första punkten af förslaget, sådan som den blifvit uppfattad och rättad, samt sednast af Hr von Hartmansdorff uppläst.
Punkten upplästes derefter, så lydande: ”Riksförsamlingen utgöres af ombud för fem Stånd , nemi. för Ridderskapet och Adeln, PresteStåndet, BorgareStåndet och BondeStåndet, samt för ett femte Stånd, hvars sammansättning kommer, efter utredning i Const.Utsk., att närmare bestämmas.
Ombuden för hvarje
Stånd skola vara lika många.” Frih.
Denna punkt, mine herrar! afgör ingenting mer eller mindre, än om R. o. Ad. samt PresleSt. skall äga någon förmåga inom riksförsamlingen eller icke.
Den afgör, att ett 5:te Stånd skall finnas, och att tre
Stånd utesluta kraften af de två, — det är väl en sanning, som icke behöfver bevisning.
Det är nu den frågan, som skall afgöras, om R. o. Ad. och Presterne skola till denna grad nedsättas, eller icke, då en annan utväg gifves.
Jag ber herrarne icke glömma bort det jag icke motsätter mig hittills orepresenterade medborgares inträde i representationen; tvertom, jag har ifrån början yrkat det, och deras rätt dertill är så gifven i rättvisa och alla moraliska grunder, att vi icke kunna bestrida den; men om man icke tillåter oss att utöfva denna rättvisa på annat sätt, än på bekostnad af jemnvigten, då säger jag nej, när det finnes en annan utväg dertill ulan uppoffrande af jemnvigten.
Finge vi en öfre kammare af förmåga att vidmakthålla jemnvigten, så skulle jag icke motsätta mig antagande af ett femte Stånd; men då det icke är alt hoppas, gifves ingen annan utväg för jemnvigtens bibehållande, än att qvarblifva vid våra fyra Stånd och intaga inom dem de orepresenterade classerna.
Om R. o. Ad. tager till sig 10 ledamöter af ofrälse militärer, (vi göra då ingenting annat än hvad i fordna dagar alltid existerade, ty krigsbefälet hörde till Riddarhuset) om PresteSt. 39S Don 3i Oct ober f. m. tog i o ledamöter af ci vile embetsmännen till sig, om BorgareSl.
, hvars representation måste undergå en inskränkning, hvarigenom detsamma skulle blifva ganska fåtaligt — ja, när vi besinna den orimliga rättighet, som detta Stånd åtnjuter, att nemi. då inom BondeSt. icke mindre an to, ja, kanske t5,ooo personer välja till en riksdagsman, så äga sådana städer som .Sköfde, Skanör och Trosa, att hvardera välja en riksdagsman, — om, säger jag, BorgareSt. lill sig intog ständspersonerne (ty BondeSl. har redan emottagit så mycket, att man icke kan begära alt delta Stånd skall eller bör emottaga flera, så mycket mindre sorn, genom ståudspersonernes inflyttande deribland, detta Stånd skulle förlora den karakteristik, som jag så högligen respecterar, nemi att vara ett Stånd af bönder — om, säger jag, BorgareSt. emottog 20 ledamöter af ståndspersonsclassen, så hade vi kommit lill samma ändamål; men vi hade icke gjoi t det på bekostnad af den hufvudprincip, som måste ligga till grund för statsskicket; vi hade icke rubbat den monarkiska grundvalen, icke lemnat fritt spelrum åt democratien, genom att borttaga jemnvigten.
Jag ultrvcker öppet min mening att i Adelns och PresteSt:s nedsättning till en evig minoritet ser jag ingenting annat, än första steget till regeringssättets öfvergång ifrån monarkiskt till republikanskt, ingenting annat, än första steget till både Adelns och PresleSlts uteslutande från representationen; och jag frågar: blir Sverige lyck ligare derföre att Adeln försvinner?
Må vara! men lie olyckor, sorn under operationen skola inträffa, — å ja, man hoppar öfver allt sådant nu, — men hvilken förskräcklig följd blir det icke om PresteSt. också en dag uteslutes!
Idet blir den största olycka, som kan drabba Sverige.
Tager man bort Adeln, så är PresteSt. för svagt alt försvara sig.
Det är icke svårt att förutse följderna deraf.
Presiernes löningssätt skall då snart blifva sådant, alt ingenting lockar att ingå uli lärarekallet, och folkundervisningen skall falla, deraf verkan på massans moralitet blir förskräcklig.
Jag fortfar alt begära afslag å denna punkt.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga såsom Ståndets gemensamma tanke det nyss upplästa förslaget.
Hr Frih. o. Landtm, förklaiade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Den som antager såsom Ståndets gemensamma lanke Hr von Hartmansdorffs förslag, så lydande: ”Riksförsamlingen ut - Den 3 i O c I o I) c r f. m. 399 göres af ombud för feni Stand, nemi. R. o. Ad.
, PrestcSlåndet, RorgareStåndet oell RondeSiåndet , samt för elt hinte .Ständ, hvars .sammansättning kommer, eller utredning i Const.UKk. , alt närmare beslämmas.
Ombuden för livai je
Stånd skola vara lika munga. ' — voterar i»; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. icke ofvannämnda förslag såsom Ståndets gemensamma lanke.
Hr Frill. o. Landtm, tillkännngnf, att plenum kernme alt fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Elter voteringens slut, befunnos lösterne hafva utfallit, som (oljer:
Föredrogs ■ztdra punkten af Hr von Hartmansdorffs förslag, så lydande: ”Riksförsamlingen indelas i ?:ne kamrar, 0) de äldres och b) de yngres, hvardera sammansatt af 12» ledamöter, af hvarje Ständ.” Hr von Hartmansdorff:
Sedan något antal icke är utsatt i den 1 §:n , tror jag icke eller skäl vara alt insälta något i denna, hvarföre jag, instämmande hufvudsakligen i Gr.
Spens’ förslag, hemställer att denna § finge följande lydelse: ”Riksförsamlingen indelas i (vänne kamrar, a) de äldres, och b) de yngres, med lika många ledamöter i hvardera.”
Derigenom uttrycker R. o. Ad. äfven, att om sammansättningen af den ena eller andra af dessa kamrar ingenting är bestämdt, utom det att medlemmarne skola vara lika många i hvardera.
Hvad 1 moni. angår af den redaclion, som Hr von Hartmansdorff
I öres tagit, tager jag mig friheten hemställa, huruvida det just skulle vara nödvändigt att omtala ånyo riksförsamlingens fördelning i två kamrar, då i R. o. Ad:s redan antagna och beslutade gemensamma tanke ar sagdt , alt riksförsamlingen så skall fördelas.
Hvad åter angår benämningen, som dessa kamrar erhållit af en äldre och en yngre, så erkänner jag visserligen, alt jag icke nu är i tillfälle alt föreslå någon bättre än äldre och yngre; emedlertid föreställer jag mig alt måhända äfven emot denna benämning anmärkntr skulle kunna yttras, som kanske icke vore så likgilltiga, som man skulle förmoda att en blott benämning kan vara.
Af denna anlcdn. hemställer jag till Hr von Hartmansdorff, om han ej skulle finna lämpligt att så förändra redactionen af ifrågavar. §, att den försl icke upptog ett upprepande ånyo af hvad som förut är beslutadt, och om ej del borde öfverlemnas ut Coust.Utsk. alt föreslå kamrarnes benämning.
4oo Don 3i O c t o b c r f. m.
Då jag benämnt dessa kamrar den äldre och yngre, har jag med flit sökt få en benämning, som icke borde föranleda någon missundsamhel öfver en högre värdighet.
Om jag säger den öfre oell den nedre, elier den första oell andra, så kan äfven detta blifva föremål för afund.
Kallar roan dem deremot den äldre och den yngre, så har man dermed bestämdt uttryckt hvad som är förhållandet.
Det öfverensstämmer ufven med de grunder R. o.
Ad. antagit vid godkännandet af Frih.
Jag tror således , att man gör bäst att bibehålla denna benämning.
— Hvad åter sjelfva indelningen i 2:ne kamrar beträffar; så har Frih.
Sprengtporten rätt, att det står förut sagdt.
Om man derföre vill säga : ”Riksförsamlingens tvänne kamrar benämnas de äldres och de yngres, hvardera sammansatt” etc., så blifva ordalagen riktiga.
B. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.:
Jag instämmer roed Hr von Harimansdorffs benämningsförslag.
Den första och den andra, den öfre och den nedre, innebära ett företräde, och tillerkännande af ett sådant är icke meningen; ej heller synes conjuncturen dertill gynnsam.
Under debatten i dag har jag hört den ena kammaren kallas den för längre tid valda och den andra den för en riksdag valda.
Men till långtrådiga benämningars användande i stutsspråket är menniskolifvet för kort och tiden för dyrbar.
Jag föreslår betecknandet medelst orden ”äldre och yngre, Hvilka endast uttrycka, icke ett företräde, ty såsom ett sådant anses numera icke högre ålder, och till denna åsigt öfvergår jag dagligen mera.
Sedan Hr von Hartmansdorff behagat besvara den anmärkn. jag gjorde och äfven begifvit sig till en förändring i redaclionen af §:n , så finnér jag icke skäl att i öfrigt motsätta mig samma §:s godkännande.
Hr Frih. o. Landtm, uppläste den föreslagna punkten, så lydande: ”Riksförsamlingens tvänne kamrar benämnas de äldres och de yngres och beslå af lika många medlemmar, hvardera;’’ hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag såsom Ståndets gemensamma tanke.
3:dje punkten i Hr von Hartmansdorffs förslag upplästes, så lydande: ”Hvarje Stånds medlemmar i hela Riket indelas i 20 valkretsar, af hvilka hvardera väljer i riksdagsman till de äldres och i till de yngres kammare.”
Spens har föreslagit följande: ”Hvarje Stånds medlemmar i hela Riket indelas i val - Den 3i Octobor f. m. valkretsar efter antalet af de ombud, hvarje Stånd skall till hvardera kammaren utse."
Jag anser denna redaction vara bättre, och hemställer den till Ståndets godkännande.
Jag skulle alltför mycket förändrat min princip, om jag nu underlät att böja min röst.
Voteringar bevisa ögonblickets öfvertygelse, men bevisa ingenting annat.
Jag har redan haft den äran att framlägga den öfvertygelse, att på detta sätt valde, skola båda kamrarne erhålla ett och samma element, och jag förstår icke hvarföre man skall besvära statsskicket med att hafva tvänne kamrar.
Skola de väljas båda två af samma valmän, så äro och blifva de till syftemål och princip ett och detsamma.
Jag skulle vilja laga bort detta, men beslutet är redan fattadt, och jag respecterar det; men jag vill dervid göra hvad jag kati och uppfylla min skyldighet, min trohet emot den princip jag framställt, att då samma valmän välja till den öfre och den nedre kammaren, så blir den öfre lika democratisk som den nedre.
Jag begär propos. till alslag å denna punkt, och ehuru jag viii förutser att* den bifalles, uppfyller jag min politiska röle, trogen min princip, då jag begär afslag å denna punkt.
Hr Nordensköld: Hvad i Och ?. punkterna, sådana som R. o. Ad. beslutat dem, angar, så har jag ingenting att invända.
Beslutet att ledamöterne i begge kamrarne skola vara lika till antalet har fått mitt bifall derföre, alt jag, lika med andra talare före mig, tror den omständigheten vara ett medel att bibehålla den öfre kammaren vid den respecta bi I i tet, som är nödvändig för fäderneslandets väl; men då vi nu kommit till den hdje punkten, så måste jag skilja mig 'ifrån Hr von Hartmansdorffs förslag.
Jag kati nemi. ej förena mig deruti, att begge kamrarne skulle väljas på samma sätt.
Jag är öfvertygad att Konungen bör hafva och mäste få en rättighet att i den öfre kammaren insätta eiler invälja en del af ledamöterna, t. ex. halfva antalet.
Val har jag hört, det man sagt, alt 0111 Konungen ägde alt tillsätta ledamöter i denna kammare, så skulle densamma snart förlora landels sympalhier.
Man har omtalat huru Englands öfverhus och Frankrikes pärskammare icke skulle hafva sina resp. nationers sympalhier, och att Englands pärskammare inom några mansåldrar, ja till och med inom vår tid, skulle ramla: jag tror att denna spådom Krondar sig på ett misstag.
Om jag känner Engelska lynnet rätt, så är det sådant, att om jag ur de lägsta folkclasserna samlade 5o Engelsmän, ehartister deribland inräknade, och framställde den frågan till dem, 0111 de önskade se sitt öfverhus upplöst, så skulle åtminstone 49 lltaf dem anse mig som ett underdjur, fallet ifrån månan och såsom ett sådant endast ursägta min framställning.
Detta öfverhus består i5 H. 51 Den 31 0 c t o b e r f‘. m. till Englands väl, och Englands frihet beror derpå.
Man sager, att