Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna fråga har, på sätt jag i min reservation omförmält, redan under en längre följd af år utgjort föremål för Ständernas öfverläggningar.
Vid hvarje riksdag vinner densamma större terrain, hvaraf man har all anledning att förmoda, det den slutligen skall vinna en så allmän sympathi, att de ifråg:de nämnderna komma till stånd.
Vid sådant förhållande anser jag det vara lämpligast alt öfverlemna åt K.
M. att låta på förhand utarbeta ett fullständigt förslag i ämnet, enär det för B.
St. med dess nuvande sammansättning är särdeles svårt, ja nära nog omöjligt, att om ett sådant i alla dess detaljer sig förena.
Jag anser derföre den af mig föreslagna åtgärden vara den lämpligaste att bringa frågan till en önskvärd lösning och hoppas, att R. o. Ad. måtte vara af samma tanke.
Jag tillstår, alt jag länge nog tvekat, huruvida dylika inrättningar, som de ifråg:de, borde tillstyrkas eller icke.
Men jag har numera kommit till den slutsatsen, att det vore nyttigt om de funnes.
Det är för hvarje styrelse, och således jemväl för ett läns, nyttigt, att när sådana åtgärder skola vidtagas, som bero på menigheters öfverenskommelse eller begifvande, hon har, om jag så får säga, ett handtag, hvarigenom reda och sammanhang i saken kunna vinnas.
För sådant ändamål äro dessa länsnämnder ulan tvifvel nyttiga.
Jag vill exempelvis nämna, att då Kalmar län var mig anförtrodt och jag ville söka åstadkomma en bradstodsförening, Den 21 Juli. 379 sä fanns der visserligen ett hushållnings-sällskap, men att vända mig till detta trodde jag icke vara lämpligt och det skulle förmodligen icke heller hafva så ansetts af länets innebyggare.
Jag hade då ingen annan utväg än att kalla, till sammanträde, alla dem, som hade lust att komma.
De som följaglligen inställde sig, agde naturligtvis ingen beslutande rätt, emedan de icke hade något allmänt bemyndigande, utan hvar och en reste och talade endast för sig sjelf.
Funnes nu en länsnämnd med sina underafdelningar: sä hade länets höfding alltid tillfälle att, med denna representation för länet, afhandla dess gemensamma angelägenheter.
Finge lian afslag, sä vöre det icke hans fel.
Men derest lian ville för länet något uträtta och kände sig hafva förmåga dertill, så hade han ock någon att hålla sig till.
Man säger, att hushållnings-sällskap finnas inom länen och man åberopar hvad dessa kunna uträtta.
Frih. von Kraemer har i synnerhet framhållit den stora nytta dessa sällskap på somliga orter medfört.
Jag erkänner detta villigt; men på hvad sätt hafva dessa sällskap tillkommit?
Jo, derigenom att deras egna ledamöter välja dem, de linna lämpliga att blifva sina medbroder, ulan att vederbörande menigheter, hvilkas ombud de skulle vara, någonsin blifvit hörda eller fått afgifva sina röster.
Hushållningssällskapen sakna alltså den väsentliga egenskapen att utgöra länens lagliga representationer.
Man har sagt — och jag har hört det ofta nog uprepas — att
Landshöfdingen skulle i länsnämnden få sig en förmyndare, hvilken kunde blifva honom vid åtskilliga tillfällen rätt besvärlig.
Ja, det kail verkligen hända.
Men sådant beror på Landshöfdingens personliga duglighet; ty det har inträffat, såsom en hvar torde känna och på sätt åtminstone jag hört berättas, att hushållnings-sällskapet i ett visst län tillvällat sig ett sådant förmynderskap.
Kan detta ske på ett ställe, så kan det äfven hända på flera.
Vid sådant förhållande är det bättre att hafva förmyndare, sorn äro valda af länet, än sådana, sorn icke äro det.
Såsom skäl mot kommunal-väsendets utvidgning, har man anfort svårigheten att fä häradsnämnderna fulltaliga.
Det är väl möjligt, att sådan svårighet kan inträffa, men jag bör härvid erinra, att dessa nämnder icke nödvändigt skola äga rum.
Om jag icke bedrager mig, linnas s. k. hushålls gillen i vissa delar af Östergötland, kanske äfven annorstädes i riket.
De äro väl jemförliga med häradsnämnder.
Om R. o. Ad., såsom jag för min del tillstyrker, skulle antaga det förslag, som Frih.
Alströmers reservation innehåller och i hvilket flera af Utsk:ts ledamöter instämt, så tror jag ej, att man derigenom något äfventyrade.
Ty om det öfverlemnas till Konungen att efter vederbörandes hörande afgifva förslag i detta hänssende, så bör man kunna förlita sig på att detta förslag blifver det tjenligaste, som för närvar, kan utföras.
I alla fall hafva Ständerna sig öppet lemnadt att vid förslagets verkställighet, framdeles göra de anmärkningar, hvartill hon kan föranleda. 380 Den 21 Juli.
Då jag upträder till försvar för det slut, hvari Utsk. i sitt Betänk, stannat, ty motiverna kan jag icke till alla delar gilla — ber jag till en början att få erinra, att, innan man ogillande bedömer Utsk:s förfarande, bör man taga i sorgfälligt öfvervägande, huruvida Utsk. af de motioner, som blifvit till dess behandling öfverlemnade, funnit ett tillräckligt stöd för vidtagande af den åtgärd, som i Frih.
Alströmers reservation blifvit påyrkad.
Jag vill nu, i detta ändamål, företaga till granskning, de förslag, hvilka i detta vigtiga ämne blifvit till Utsk:s bearbetning och utredning öfverlemnade; hvarvid jag dock tillika måste utbedja mig Ståndets benägna tillgift för den vidlyftighet i framställningen, som blifver en nödvändig följd af beliofvet, att, åtminstone i någon mohn, återkalla i minnet de hithörande motionerns innehåll.
Jag kommer då först till Gr. af Ugglas’ motion, men beklagar dervid tillika, att jag måste upträda i motionärens frånvaro.
Det ligger alltid något odiöst i ett sådant uplrädande, men för ' sakens skull måste sådant dock nu ske. Gr. af Ugglas’ så väl vid denna som vid föreg:de riksdag afgifna förslag till kommunalnämnders inrättande äro behäftade med ett väsendtligt fel, bestående deruti, att, ehuru dessa förslag i högst minutiösa omständigheter sysselsätta sig med detaljer, så innehålla de likväl föga eller intet till utredande och bestämmande af den vigliga hufvudfrågan, hvad som egentligen bör utgöra föremål för de föreslagne kommunal-myndigheternes verksamhet och omfånget af densamma.
Gr. af Ugglas har i stället endast sökt att utstaka de ifrågasatta kommunal-myndigheternas arbetsordning, men han har i detta fall, enligt min åsigt, icke lyckats åstadkomma något annat än ett i högsta måtto fragmentariskt förslag i detta hänseende.
Att stadga en arbetsordning för myndigheter, hvilkas blifvande verkningskrets ännu är en belt och hållet outredd kaotisk massa, torde icke vara rätta sättet alt tillvägagå.
Förslaget börjar med alt afhandla sockenstämmans verkningskrets.
1 §:ns 1 mom. lyder sålunda: ”Väckes inom sockenstämma förslag ang:de någon Häradet eller Länet gemensamt rörde angelägenhet af ekonomisk natur, skall, om sockenstämman detta förslag gillar, protokollsutdrag härom, i vanlig ordning justeradt samt af Sockenstämmans Ordförande och tvenne dess ledamöter underskrifvet, ofördröjligen till Landshöfdinge-Embetet insändas”.
Vidare finnes föreskrifvet, huru förfaras skall, då man vill söka ändring i Sockenstämmans beslut, nemi. att besvär deröfver skola anföras hos Häradsnämnd, öfver hvars beslut kan klagas hos Länsnämnd, der Landshöfdingen icke har någon beslutande rätt, samt att, om man ej med Länsuämndens beslut ålnöjes, ändring kan sökas hos K. M.
Hvad som kan utgöra föremål för Härads» och Länsnämndens beslut är således ingenting annat än hvad som kan utgöra föremål för sockenstämmas beslut, när dessa angelägenheter röra endast socknen. 9 § af K.
Förord. ang:de sockenstämmor i riket d. 29 Aug. 1843 säger oss, hvilka dessa angelägenheter äro och huru, derest man ej
Den 21 Juli. 381 med sockenstämmas beslut åtnöjes, deri skall sökas ändring, nemi. att vissa frågor skola hänskjutas till Domkapitlen, andra åter lill K:s Befh:de, samt att besvär öfver dessa myndigheters beslut gå till Kolhna och vidare lill K. M.
Nu frågar jag: kan man säga att sättet för kommunal-ärenders behandling förenklas derigenom, att frågor, väckta inom sockenstämma, skola gä 2:ne helt olika vägar, nemi. i ena fallet efter den gamla Kollegialförfattningen och i det andra efter den nya kommunal-författningen?
Jag hemsäller till R. o. Ad:ns bedömande, i hvilken belägenhet K:s Beflude i det sednare fallet skall komma, då han blefve en vägledande, men aldeles icke en beslutande myndighet.
Då Gr. af Ugglas’ motion före remissen till Utsk. här behandlades, så upstod fråga, huruvida motionärens mening vore, att de redan existerande kommunal-myndigheterna skulle fortfara jemte de af motionären föreslagna.
Den som framställde denna anmärkning var Frih. Baab, A. Chr., och jag beklagar att han vid detta tillfälle icke är närv:de.
På denna anmärkning svarade Gr. af Ugglas, likasom i förbigående, alt han ansåg det de gamla och nya kommunal-myndigheternas verkningskrets' lätteligen skulle kunna sammanjemkas, hvarföre han icke föreslagit de gamlas afskaffande, utan hemställt, att den nya myndigheten skulle stå såsom ett permanent Kommunal-Utsk. bredvid Landshöfdingen.
Jag hemställer ånyo till Ståndets bepröfvande, huruvida det skulle leda till enkelhet i kommunal-ärenders behandling att bredvid Landshöfdingen sätta ett permanent Utsk., deri den förra väl hade rättighet att deltaga i förhandlingarne, men aldeles icke i besluten!
I hvilken ställning skulle Landshöfdingen komma, å ena sidan, till K. M., från hvilken han är en delegation, och hvars syften med länsstyrelsen han således eger att bevaka, samt, å andra sidan, lill den föreslagna myndigheten, af hvilken han visserligen icke är en delegation, men likväl en rådgifvande ledamot.
Jag för min del anser hans ställning blifva så falsk, att den omöjligen kan fördragas.
Denna anmärkn. gjordes äfven vid motionens remitterande af Hr Adelborg och jag hänvisar i detta fall lill hans yttrande, Jag kommer nu till Hr Tersmedens förslag, som har en motsatt egenskap till Gr. af Ugglas’, nemi. att vara mycket kort, men i sak är det ganska innehållsrikt, kanske öfver höfvan.
Detta förslag är nyttigt i vissa hänseenden, såsom t. ex. i polistillsynens updragande åt socknenämnden, men i andra hänseenden anser jag det vara af betänklig beskaffenhet, nemi. för så vidt det rörer rena rättsförhållanden, såsom arfs- och förmyndare-angelägenheter.
I detta hänseende äro, enligt min åsigt, begreppen icke så utbildade, att man utan våda kunde lösrycka dessa angelägenheter från domaremakten och öfverlåta dem åt kommunala myndigheter.
Kronoupbörden skulle också, enligt Hr Tersmedens förslag, af kommunal-mvndighet indrifvas.
Jag hemställer till den värde motionären, huruvida han tror, att någon skulle vilja åtaga sig denna ansvarsfulla befattning och tillika med de öfriga ledamöterna af kommunal-styrelsen stå i so - 382 Den 21 Juli. lidarisk ansvarighet för de upburna medlen.
På grund af hvad jag nu anfört, anser jag att Hr Tersmedens förslag, ehuru välmenande, likväl är i hög grad opraktiskt.
Jag öfvergår nu lill Hr Stolpes förslag.
Ehuru detsamma har sina förtjenster, tror jag likväl att, i hvad det hänsyftar på likhet med medeltidens kommunal-institutioner, motionärens jemförelse i väsendtlig mån haltar.
Ty det lärer utan svårighet inses, att dessa institutioner kunde vara förträffliga under en tid, då rättsförhållandena voro så enkla och så litet utbildade, men icke passa för vår lid, som företer ett helt annat utseende i detta fall.
Att, på sätt Hr Stolpe föreslagit, organisera ett Landsting, der Landshöfdingen och hela hans underlydande tjenstepersonal väl skulle fä deltaga i förhandlingarne men icke i besluten, ehuru de mest maktpåliggande ärenden der skulle förekomma till afgörande, torde vara högst olämpligt.
Jag kommer nu slutligen till ett af en ledamot inom Hederv.
BondeSl:t afgifvet förslag, hvilket är ganska digert och i många hänseenden betydelsefullt, om man så vill.
Det är möjligt att från den ståndpunkt motionären intager, han kan se landets angelägenheter från en annan synpunkt än jag och många med mig, men i ett visst hänseende är hans upfattning, som mig synes, i högsta måtto skef, nemi. då han vill låta kommunalmyndigheterna ingripa i rena rättsförhållanden.
Jag behöfver i detta afseende endast åberopa några punkter i hans lagförslag för att .ådagalägga dess olämplighet.
Han har t. ex., bland annat, föreslagit, att om en hemmansegare nedhugger sin skog, så skulle han derför först förmanas inför det s. k. Förv:sUlsk:t och, om detta icke hjelpte, anmälas hos vederbörlig domstol för att ställas under förmyndare.
En annan bestämmelse i förslaget innehåller, att om en person under ett missvextår har mera spannmål, än han behöfver, men vägrar att föryttra den eller endast gör det mot oskäliga priser, skulle Utsk. kunna ålägga honom spannmålens försäljning efter i orten gångbara priser.
Behöfver jag väl anföra flera än dessa exempel; för att bevisa förslagets oantaglighet?
Man har påstått, det Utsk. bordt fatta sitt beslut i den syftning Frih.
Alströmers reservation utvisar.
Jag för min del hyser den öfvertygelse, att Utsk. icke haft skäl att vidtaga en sådan, lindrigast sagdt, gagnlös åtgärd, åtminstone för det närv:de, då åsiglerna om det rätta sättet för de ifrågaställde kommunalnämndernas organisation äro sins emellan så skiljaktiga, att K.
M. af desamma icke kunde hafva någon ledning för utarbetandet af ett generelt förslag, som egde hopp att blifva af R.
Jag yrkar derföre bifall till det slut, hvari Utsk. stannat.
Den siste värde talaren har apdragit en, såsom mig synes, ganska träffande karakteristik öfver de förslag, som i afseende på kommunal-nämnders bildande blifvit afgifna.
Jag tror att hufvudsumman deraf är, att föslagen Den 21 Juli. 383 vål äro välmenande, men röja brist på praktisk erfarenhet.
Jag tror mig kunna säga detsamma om det förslag, som blifvit på Utsk:s-afdelningen upgjordt och af en reservant uptaget.
För min del anser jag, att Utsk. förfarit ganska rätt, då det afstyrkt R.
St. att, med anledn. af motionerna i detta ämne, vidtaga någon åtgärd.
En af reservanterna, Frih.
Alströmer, har framlagt ett annat förslag, nemi. att R.
M. behagade låta utarbeta och inför Rikets näst sammanträdande
Ständer framlägga ett förslag till lag uti ifråg:de hänseende.
Jag erkänner, att detta förslag eger den förtjensten, att man pä detta sätt kan ega förhoppning att emotse något praktiskt, något utförbart, men jag' anser mig likväl böra nämna, det jag icke hoppas, att dessa Läns-nämnder eller Härads-nämnder skola medföra alla de fördelar, som åtskilliga föreg:de talare förespeglat oss.
Jag tror nemi. att kommunal-andan inom vårt land ännu är allt för litet utbildad, samt att således folket ännu icke är moget att emottaga dessa institutioner.
En hvar torde nogsamt känna, hvilken svårighet man i allmänhet har att finna personer, hvilka äro villiga att åtaga sig kommunala bestyr och en af de förnämsta orsakerna dertill är utan tvifvel den, att dermed icke är förenad förvaltningen af några allmänna medel.
Den Fransyska nationen, hvilken allt sedan revolutionstiden haft sitt kommunal-väsende ordnadt, har inrättat detta kommunalväsende på ett, enligt min öfvetygelse, ganska tillfredsställande sätt.
Vi veta, att för hvarje kommun finnes ett municipal-råd, för hvarje arrondissement ett arrondissement-råd — arrondissemen terna svara mot våra Härader — och för hvarje departement ett departements-råd eller s. k.
Conseil général.
Hvarföre äro dessa platser så eftersökta?
Svaret härå finnes, då man tager i betraktande den omständighet, att, då Statens budget upgöres, bestämmas tillika de summor, kvilka skola af hvart och ett departement utgöras, samt att det sedermera åligger general-konseljerna att fördela dessa summor på departementernas arrondissemenler och arrondissements-råden att fördela de på hvarje arrondissement sig belöpande summor å de särskildta kommunerna.
Detta är ett åliggande, som i allmänhet fordrar ett ganska stort medborgerligt förtroende och derföre äro dessa platser särdeles eftersökta.
Dertill kommer att i Frankrike finnes en beskattning benämnd centimes addilionels, d. v. s. att för hvarje franc, som man skattar till Staten, bestämmas vissa centimer, som man skattar till kommunen.
Det är de under denna benämning sammanbringade summor, hvarmed de kommunala myndigheterna i Frankrike hafva att röra sig.
Då man således har medel att disponera, har man äfven förmåga att utföra för kommunerna nyttiga företag, hvilka eljest stanna inom de fromma önskningarnes område.
Detta är orsaken, hvarföre kommunal-väsendet i Frankrike blifvit med nit och värma omfattadt, Jag betviflar att man, utan att ställa några medel till Läns - 384 Den 21 luli. nämndernas förfogande, kan upnå det åsyftade ändamålet att återupväcka vårt samhälles aftynande kommunal-lif.
Frih. von Krtemer har redan ådagalagt, att Hushålls-sällskaperna i många hänseenden upfylla de åligganden, hvilka man vill updraga åt Läns-nämnderna, så att behofvet af de sednares inrättande ej är ovilkorligen trängande.
Då emedlertid så många talare tillstyrkt bifall till Frill.
Alströmers förslag, vill jag icke envist motsätta mig detsamma, öfvertygad, att om denna fråga skall vinna en praktisk lösning, så skall det ske på det sätt, nämnde värde ledamot föreslagit.
Men jag ber att ännu en gång få förklara, det jag icke hyser några särdeles stora förhopningar i detta hänseende.
En värd talare har ganska strängt angripit oss, såsom nation, och vår historia, då lian sagt, att vi oförtrutet arbetat uppå att förstöra våra nationella institutioner.
Jag har icke läst denne talares i ämnet afgifna motion, men, enl.
Utsk:s redogörelse för densamma, säger han deri, att man velat utrota nationens kommunala lif genom centralisation och byråkrati m. m. d. Jag ser således tydligt, hvarthän han syftar.
Flan vill nemi. i den Svenska nationen ingjuta en anda, som han tror icke finnes hos densamme.
Han tror, att detta skall kunna ske genom att skapa, eller, eill. hans uttryck, återuplifva former, hvari en sann komraunal-anda kan röra sig.
Jag vill visst icke bestrida kommunal-väsendets nytta, men det bör upstå, för att så säga, af sig sjelf och icke påtvingas nationen.
Jag tror att andan skall finnas före formerna, ty en lefvande anda finner nog en behörig form för sin verksamhet, då deremot en bestående form utan inneboende anda blifver ett skal utan kärna.
Jag tror derföre det vara att förfara bakvändt, då man först skapar formen och sedan söker att deri inblåsa andan, hvilket ofta, till följd af sakens egen natur, misslyckas.
Man kan väl ej påstå, det ingen kommuual-anda hos oss finnes, men man kan icke heller annat än medgifva, det denna anda icke eger någon serdeles stor lifskraft.
Till bevis härpå behöfver jag blott åberopa det sätt, hvaruppå socknenämnderna i allmänhet upfylla sitt kall och får särskildt påminna den värde motionären om en församling, der man under åratal stridde om hvem man skulle få till ordförande i sockennämnden.
Den som en gång blifvit dertill vald, klagade hos K:s Beflnde och derefter, om jag ej missminnes, jemväl bos K. M.
Så stor var svårigheten att fä en ordförande, eller ett uttryck för socknens kommunala anda.
Detta mätte väl vara ett slående bevis derupå, att kommunal-andan är ganska klen, åtminstone i allmänhet.
De ifrågasatta kommunal-nämnderna kunna, enl. milt omdöme icke uträtta något verkligt godt, så vida de icke hafva beskattningsrätt.
Den värde motionären har sagt, att sådant ej vore ovilkorligen nödvändigt och att derom icke heller fråga blifvit väckt.
Häruti har han misstagit sig, ty FIr Stolpe har uttryckligen - Den 21 Juli. 385 tryckligen föreslagit, att beskattningsrätt skulle tillerkännas dessa nämnder.
Om våra fastighetsegare skulle vilja öfverlemna åt länsnämnderna rättigheten att beskatta kommunernas medlemmar för kommunala behof, skulle sådant utan tvifvel medföra mycken nytta, men jag tviflar högeligen, att de vilja ingå på ett dylikt förslag.
Hr von Hartmansdorff har omfattat motionärernas åsigt och har anfört, hurusom han, i egenskap af Landshöfding, råkat i mycket bryderi derigenom att lian icke ägde någon laglig kommunal-myndighet inom länet, med hvilken han kunde rådgöra om inrättandet af en för länet nyttig anstalt.
Jag medgifver gerna denna svårighet, men jag tror ej, att en församling, sådan som den föreslagna länsnämnden, skulle, till följd af dess valsätt, vara särdeles lämplig att afhjelpa denna brist.
Det torde nemi. merändels blifva ganska svårt att finna lämpliga personer, som vilja åtaga sig den besvärliga och lönlösa befattningen att vara ledamot i en sådan nämnd.
Den skulle då ofta komma att bestå af mindre lämpliga men tilltagsna personer, hvilka sjelfmant erbjudit sig och hvilka ofta torde blifva ganska besvärliga för landshöfdingen, till följd af det inflytande de utöfva på allmogen.
Ibland de motioner i detta ämne, hvilka utgjort föremål för Utsk:s handläggning, är en, på sätt Hr Flach redan omförmält, af särdeles vådlig art.
I denna motion föreslås nemi., bland annat, att allmänna upbörden skulle öfverlåtas åt socknenämnderna under behörigt ansvar och fastställd kontroll.
Detta vore, enl. min åsigt, att sätta en af landets vigtigasle angelägenheter på spel, ty den omnämnde kontrollen blefve, så vidt jag förstår, ganska svär att på ett tillfyllestgörande sätt åstadkomma.
Samme motionär vill tillägga socknenämnderna en vidsträckt polistillsyn öfver en mängd ekonomiska mål, såsom vägunderhåll m. m.
Allmogen, till hvilken klass de flesta ledamöterna i socknenämnderna höra, skulle således på samma gång vara skyldig att underhålla vägarne och utöfva upsigt deröfver.
1 sådant fall tror jag, att det skulle kunna hända, att om Jan Persson har ett dåligt vägstycke och hans goda vän och granne Per Jansson sitter i sockneuämnden och har sig updraget att hålla tillsyn öfver vägarnes skick, Per Jansson låter öfvertala sig af Jan Persson att se genom fingrarne med dennes vägstycke, emot det att den sednare ett annat år, då han skall utöfva samma tillsyn, lofvar att blifva lika medgörlig.
Jag kan icke förena mig med de herrar, hvilka anse att R.
St. böra antaga det förslag, Frih.
Alströmers reservation innehåller.
Detta förslag är visserligen oskyldigt, men jag anser det icke vara rätt att besvära Regeringen med utarbetandet af en mängd förslag, hvars slutliga antagande af R.
St. är ganska problematiskt.
Man klagar ju tidt och ofta deröfver, att
Konungens rådgifvare ej hafva tid att sysselsätta sig med hvad de borde göra, och vid sådant förhållande är det väl icke lämpligt att yt9 H. 25 386
Den 21 Juli. terligare updraga deni arbeten, hvilka icke äro af något trängande behof påkallade.
Hysande denna åsigt, anser jag, att vi ej böra i otid skapa kommunala former, hvilka, då ett fullt utveckladt kommunal-lif ännu saknas, endast blifva skeletter utan kött och blod, utan fast heldre låta den redan befintliga, ehuru ringa, kommunalandan tillväxa i de former, sorn finnas, hvilka, enligt sakernas naturliga gång, skola bortfalla, då de befinnas vara för tränga, och lemna rum åt andra mera ändamålsenliga.
Jag anser således, alt Utsk:s hemställan bör af R. o. Ad. godkännas.
Kort bar Hr Flach varit i sin recension öfver min motion, kort och sakrik har han funnit motionen, hvilket lian väl funnit lofvärdt, men derjemte dessa saker ganska betänkliga:
Kort vill jag nu äfven vara i besvarandet af hans anmärkningar.
Att jag inskränkt mig lill att endast upgifva grunderna för ett kommunal-väsende, har, såsom jag redan i mitt förra yttrande nämnt, skett med afsigt.
Jag har nemi. velat ål
Ulsk. öfverlemna mödan och äran af att utarbeta ett fullständigt förslag i ämnet, ifall de af mig upställda grunderna godkänts.
Hr Flach har först och främst klandrat, att jag föreslagit, det vården om omyndigas arf skulle updragas åt sockne-nämnderna, och lian har sagt, att detta skulle vara ett ingrepp i det rent juridiska, som tillhör domaremakten.
Jag får göra den värde talaren upmärksam deruppå att förslaget härom endast alternatift är af mig framstäldt, nemi. ifall en ändring i de lagstadganden, som handla om förmyndareskaper, skulle kunna tillvägabringas: vi veta dessutom att något likartadt blifvit med mycken framgång i ett län under ledning af dess styrelse försökt och befunnits ganska välgörande.
Vidare har Hr Flach klandrat, att jag velat lemna allmänna upbörden i sockne-nämndens händer.
Han har ansett detta förslag välment, men olämpligt och opraktiskt.
Min mening har icke varit, att sockne-nämnden in corpore skulle utföra detta bestyr; det kunde ske genom dertill utsedda ombud, och sålunda, åtminstone hvad de personella skatterna vidkommer, bringas lill verkställighet.