Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. skulle finna för godt att skänka understöd till densammas utveckling i jemnbredd med allopathien, så hemställer jag, huruvida icke en polyclinik för de tre läkekonsterue tillsammans, lämpligast kunde inrättas och komma till stånd.
Det skulle vara till stor nytta för helsotilistandet, då tillfälle gåfves allmänheten att blifva val vårdad och skött vid påkommande sjukdomsfall, i enlighet med hvad den ansåg närmast öfverensstämmande med sina tänkesätt.
Skulle icke detta finnas lämpligt, ber jag att få förorda nämnda anslag till en hydropathisk klinik.
Björnstjerna, Carl Magnus, upläste följ. motion:
Enskildta motionärers upträdande i löueregleringsfrågor har ofta förefallit mig, minst sagdt, obehörigt.
Regeringen är embetsmännens rätta målsman, den bör bäst kunna bedöma behofveu.
Undantag gifvas dock äfven från den säkraste regel.
Om styrelsen, under en brydsam penningeställning, tvekar att framkomma med förhöjde atislagsfordringar, kan sådant icke annat än gillas, men då blir det deremot Ständernas oafvisliga pligt, att tillse det lika rätt vederfares Statens alla tjenare.
I förlitande på denna sanning, vågar jag fästa upmärksamheteu vid det obilliga undantagsförhåliaude hvari åtskilliga löntagare vid Konungens värfvade HussarRegemente sig befinna.
M:t vid sednaste
Riksdag föreslog en löneförhöjning för värfvade arméen, ansåg K. M., att Regementsofficerare vid d. v. Kronprinsens Hussar-reg:te borde aflönas lika med deras vederlikar vid andra garnisons-reg:ten, men att alla öfriga grader kunde åtnöja sig med ett betydligt ringare lönebelopp. R.
St. gillade dock ej denna åsigt, utan beslöto: »Enär lefnadskost»naden i Skåne och isynnerhet i Malmö, der största delen af rege»mentet finnes förlagd, torde vara i det närmaste jemförlig med »den i hufvudstaden, samt officerarnes förflyttning mellan de olika »garnisons-orterna otvifvelaktig! måste ådraga dem ökade utgifter, »hafva R.
St. ansett billigheten fordra, att SubalternOffieerare och »deras vederlikar vid ifrågav:de reg:te få tillgodonjuta enahanda »löneförmåner, som för motsvarande grader vid öfrige garnisons-reg:len »blifvit beviljade.»
Härvid finnes endast en anmärkning att göra:
Var Ständernas yttrande rigtigt om Subalternerne, måste det äfven varit tillämpligt på Ryttmästarne och i ännu högre grad på de så ytterst vanlottade UnderOfficerarne, hvilka alla dock lemnades åt sitt öde. K. M:t har nu sökt afhjelpa den mest i ögonen fallande orättvisan, då K. M. i sin nåd.
Propos. föreslagit en löneförhöjning för Underbefälet, en löneförhöjning, förutan hvilken nämnde befäl icke 3IJ6
Den 23 November e. iu. kan lifnära sig.
M. icke kunnat gå längre, medgifver jag gerna, men tror deremot, att R.
St., å sin sida, både kunna och böra taga steget fullt ut, samt sålunda fullborda hvad de vid sednaste Riksmöte började, med andra ord, tillägga samma löner åt Hussarernes Ryttmästare, sorn dessas kamrater vid andra regementen redan sedan flera år åtnjuta.
Regementet, jemförelsevis det minst dyra inom arméen, har doek, jag vågar tro det, alltid med heder försvarat sitt rum i krigshären; i nit och kärlek till sitt yrke gifver det icke efter för något; tjenstgöringen är för befälet lika trägen och extra utgifterna större än vid andra regementen.
Hussarerne, ensamme bland alla värfvade, afmarchera årligen till en aflägsen mötesplats och förläggas i dyra kantoringsqvarter, der serskildt sqvadronscheferne, med egen uppoffring, nödgas sörja för sina underhafvandes utkomst.
St. dessutom sjelfva, med rätta, påpekat att lefnadskostna den i den del af Skåne, der regementet ligger, icke kan vara ringare än i den del af samma provins der t. ex.
Wendes artilleri är förlagdt, torde ingen uptänklig orsak kunna upletas, hvarföre en SqvadronsChef och Passevolantör vid Hussarerne skall aflönas med 1,600 rdr rmt, då en Batterichef och Passevolantör vid Artilleriet har 2.400.
Ofvertygad att denna min åsigt delas af R.
St., får jag härmedelst vördsamt föreslå, att de 6 SqvadronsChefs-lönerne vid Konungens värfvade HussarRegte förhöjas - från 1,000 till 2,400 rdr rmt hvardera, samt RegementsCJvartermästarens från 1,350 till 1,800 rdr rmt, eller till lika belopp med hvad nu upbäres af motsvarande grader inom öfriga GarnisonsRegemenlen.
Regementets stat komme sålunda att, utöfver hvad K.
M:t föreslagit, ökas med en summa af 5,250 rdr rmt årligen.
Om remiss af denna min motion till StatsUtsk:t anhåller jag vördsamt.
Hr Sköldebrand, Carl Predrik:
Utan att vilja mot sätta mig den framställning, som blifvit gjord af Gr.
Björnstjerna, vill jag blott förklara, att icke lönerna för Konungens värfvade HussarReg:te ensamt böra tagas i beräkning.
Om man endast tänker på Passevoiansen, så kunde det kanske vara skäl, att Vendes Artilleri hade högre löner än Konungens värfvade Hussarer.
Motionen jemte yttrandet remitterades til) StatsUtsk:t.
Vidare upläste Gr.
Björnstjerna en motion så lydaude:
Jag motsatte mig det förslag till Adelns ombildning, som vid sednaste Riksdag framstäldes, ej derföre alt jag var blind för de fel, hvilka vidlåda vår sammansättning, men derföre att jag icke fattade en Adelskammare utan sjelfskrifvenhet.
Jag gör det icke heller nu.
Nu, såsom då, anser jag ett kraftigt
Riddarhus för ett af den lagbuudna frihetens säkraste stöd.
Nu, såsom då, tror
Den 23 November e. m. jag dock att.
Adeln sjelf, utan påtryckning från andra, både kan och bör bortrensa de sjukliga utvexter, hvilka, om de fortfarande tilltaga, slutligen måste förorsaka Ståndets fall.
Delar Riddarhuset och Adeln denna min åsigt, är jag säker, att vi ännu länge skola häfda vår plats i Svenska samhällsbyggnaden.
Men ingen tid får då förloras, innan de mest i ögonen fallande oformligheterne rättas, oformligheter, hvilka ingen af oss hvarken kan eller vill försvara.
Främst bland desse framstår den bedröfliga sanningen, att personer här kunna, sjelfve, eller genom fullmakt, upträda såsom Svenska folkets målsmän, utan att ega ens det första vilkor för lagstiftarekallets värdiga upfyllande, det att kunna eller ega något.
Den, som här skall afgöra landets väl eller ve, bör väl besitta den bildning, som ensam tillåter honom att sjelf fälla ett omdöme; i annat lall blir han endast en lekboll i andras händer; exempel derå saknas ej, äfven utom detta hus.
Staten har således rätt att fordra, det den födde lagstiftaren skall kunna något; den har äfven rätt att fordra, det han skall ega något.
Den, som bestämmer utgifterue, bör äfven i någon mån bidraga att bära dem.
Ofvan - nämde båda egenskaper måste Ståndet således, efter mitt förmenande, fordra af sina ledamöter, dock under så mild form, som med ändamålets upnående kan förenas.
Jag får således vördsamt föreslå det 7 g Riddarh.Ordmn erhåller följ:de 2:ne nya momenter: 9:o. Adelsman, hvilken antingen icke aflagt Studentexamen eller icke är eller varit i Rikets tjenst, med K. fullmakt, anstäld. 10:o. Adelsman, som icke under det sednast förflutna året erlagt bevillning för minst 1,000 rdr rmt inkomst.
Gerna medgifver jag, att den, som aldrig aflagt något lärdomsprof, kan besitta långt vidsträcktare kunskaper, än de ringa, hvarpå Studentexamen utgör ett bevis, meu hvem skall bedöma detta.
En fast utgångspunkt måste gifvas, en sådan är en offentlig examen, hvilken alltid förutsätter en allmän humanistisk bildning, just den som här erfordras.
Hvad förmögenhets-vilkoret angår, erkänner jag äfven der, att mången medellös kan hafva en fasthet i grundsatser, som mångdubbelt upväger tusentals nirs inkomst, men nekas kan dock ej, att den, som ingenting eger, har svårare att handla sjelfständigt än den, som med egna medel kan draga sig fram.
Jag känner väl de anmärkningar, hvilka rigtas mot en förmögenhets-census; mot menniskans upskattaude efter rikedomen i det praktiska lifvet, måste praktiska medel tillgripas, om praktiska ändamål skola upuås; se der hvarföre vi nyss i valfrågan sett det mest frisinnade af MedSt:n dock införa en census.
Detsamma visar sig öfverallt, dei man icke låter sig bortföras af drömbilder, hvilka vanligen sluta bedröfligt nog för den drömmande.
Jag vågar således tro en census nödig, men har föreslagit den så låg att blott få, i besittning af den bildning, jag i första rummet alser, derigenom komma att uteslutas.
Slutligen torde någon invända, att de fordringar, jag upställt, strida mot den sjelfskrifvenhet, jag förordar.
Jag tror ciet ej.
Lika väl skulle då det stadgande, att ingen under 25 års ålder här får intaga säte, utgöra en kränkning af sjelfskrifvenheten.
Ingendera 368 l->en 23 November e. m. sirö det.
Alla liro blott korolarier till en rätt, som endast med dem får oell kan till allmänt gagn utöfvas.
Mången skall förkasta detta förslag, såsom för litet genomgripande.
Jag liar dock tyckt mig finna, att de, sorn hastigt önska sig allt, vanligen icke komma ur fläcken och således föga mera uträttar än de, hvilka vagga sig i sjelfbehaglig sorglöshet.
Bättre då att varsamt bortskära de förmultnade grenarne och sålunda bevara hvad som bör bevaras, än att låta hela trädet förqväfvas af mossa, under det man strider om den jordmån, i hvilken den gamla herrliga vexten bör omplanteras.
Måtte Riddarh.Utskit. i första rummet betänka detta; det är dit jag anhåller att denna min motion måtte remitteras.
Hr Stjernefelt, Claés Ferdinand, upläste följande motion :
Hvad som synnerligen höjer samhällen, såväl i materielt, som intellektuelt hänseende, är lätta kommunikationer.
Historien bevisar denna sanning och påpekar, huru nationer härigenom stigit i bildning och med detsamma i makt och aus;de.
Hvarje nation, som är mån om sin ära och sjelfständighet, får ej stå stilla.
Allt stillastående är tillbakagång.
Framåt är naturens order.
Stillhet är död!
Vårt fosterland, som, kanhända i följd af en oblid natur och dess innevånares deraf förorsakade trögare sinnelag, länge stått efter andra nationer uti bildning och de materiela fördelar, som denna kan förskaffa, har nu börjat afkasta den slöja af likgiltighet, hvari det allt för länge varit insvept.
Sverige har vaknat till besinning och blickar med tillföisigt på de stora, menskligheten gagnande företag, som andra länder åstadkommit, och drager sedan deraf fördelar.
Med jettesteg har landet gått framåt under de sednare åren och om det icke har skurit några lagrar på främmande jord, hvilka visserligen uti hafdem» äro oförvansklig», knyter det idoghetens och flitens krans, lika mycket värd, som lagern, vunnen i blodiga bardalekar.
Handel och näringar blomstra, åkerbruket har ölvergifvit en gammal slentrians fotspår och går nu nya vägar vid sidan af naturvetenskaperna.
Allt bådar bättre tider.
I kedjan af upfinningar och förbättringar intager de elektriska telegraferna ett utmärkt rum.
Och då denna sköna upfinuing, hvilken omsider här införts, snart sagdt, med hänryckning blifvit emottagen, och hvars välgörande verkningar redan tydligt försports, tyckes den dock genom de förändringar, sorn portot undergått, på sednare tider, allt mindre anlitas, hvarigenom telegraferne göras mindre gagnande för landet och äfven mindre hitta att sig sjelfva underhålla och aflöna.
Innan Reghtet d. 2 Aug. 1856 utkom, var lägsta portoafgiften för enkel telegram (25 ord, inklusive adress) på eli väglängd af 25 svenska mil, bestämd till 1 rdr rgs; och skulle, jemte denna afgift, alltid erläggas
C sk. för telegrammets kringbäring å adressorten.
Denna sednare afgift benämndes budbäringsarfvode.
Våglängden
D-en 23 November e in.
Våglängden beräknades efter telegraftrådens sträckning, hvaraf upkom att ett telegram, som skulle befordras t. ex. emellan Jönköping och Lidköping (emellan hvilka punkter ej annan väg fanns, än öfver Stockholm eller Helsingborg), kostade lika mycket, som emellan den förra platsen och Hernösand, eller 3 rdr.
Afsändare)! var medgifvet att erlägga afgift för svar, men elter samma grunder, som för sjelfva telegrammet.
Reghte utvidgade den korresponderande allmänhetens rättigheter så till vida: l:o.
Att större ordantal tilläts uti telegrammet, genom adressens frihet från taxering (denna fick likväl ej öfverstiga 5 ord). 2:o.
Att budbäringsarlvodet bestämdes till 10 öre rmt och skulle af mottagaren erläggas, samt 3:o.
Att afsändaren fick erlägga afgift för svar om 10 ord (adressen ej iuberäknad) med 50 % förhöjning af enkelt telegramporto.
Men föröfrigt qvarstod i det närmaste alla förra stadganden, äfven det om våglängdens bestämmande efter »telegrafliniens längd och riktning» (se 30 § samma Reghte).
Belåtenheten med alla dessa eftergifter tycktes vara allmän och för att ännu mera lätta korrespondensen, utkom K. kungörelsen <1. 24 Mars 1857 (tillämpad från d. 1 Juni s. å.), hvarigenom bestämdes att genaste vägen emellan afsändnings- och emottag)’,ingsorten skulle ligga till grund för taxeringen jemte ordantalet.
Derigenom kom t. ex. portot för enkel telegram emellan Jönköping och Lidköping att nedsättas från 3 til! 1 rdr.
Deremot lägger K. Regktet d. 4 Juni, tillämpadt från den 1 Juli innevrde år, ganska stora svårigheter för allmänheten att begagna sig af telegrafinrättningen, utom i yttersta nödfall.
Ett medelporto af 2 rdr bestämdes öfver hela riket och ordantalet reducerades från 25, jemte 5 ords taxeringsfri adress, till endast 20, adressen inberäknad.
Stora svårigheter upstå, i ansule till detta inskränkta ordantal, vid upsättandet af ett telegram.
När härtill kommer att ordantalet ännu ytterligare inskränkes, om telegrammet skall åtföljas af anm., ronde vidare befordring från adressorten med post eller expres samt ang:de betaldt svar och mera dylikt, hvilka anm:r förr alltid kostnadsfritt bifogats, så blir telegraferingen ännu mera försvårad.
Vill man jemte telegrammet äfven betala svar å detsamma, så kau man ej såsom förr få betala för svar om 10 ord och derföre erlägga 50 % förhöjning, utan måste alltid betala minst helt telegram.
Medelportot, 2 rdr, gäller endast för 20 ord, men ökes med 1 rdr för hvarje öfverskjutande tiotal, så att ett telegram om 100 ords text, som på det lilla afståudet emellan Engelholm och Helsingborg förr kostade endast 3, nu måste betalas med 10 rdr.
Vid korrespondensen med utlandet är en helt. annan och högre beräkning fastställd och medelportot gäller då ej för befordring till gränse-stationen inom landet.
Om ett telegram sändes från Haparanda till en person i Helsingborg, kostar detta endast 2 rdr, men sändes det till Helsingör, IL I. 24 370 I)en 23 November e. m. så blir Svenska portot 8 rdr 80 öre, hvartill det utländska sedan lägges.
I korthet
Hr nu de störste svårigheterne antydda, och man kan nogsamt inse att korrespondensen ej härigenom ökas, utan har den sedan betydligt, ungefär till hälften, på flera ställen förminskats och följaktligen derstädes inkomsterne aftagit.
En inrättning, som fördrar en så mångtalig persoual och så storn underhållskostnader som telegrafverket, behöfver så ställas, att allmänheten allt mer kan begagna sig deraf, hvarigenom ej allenast sjelfva verkets inkomster förbättrades, utan äfven hela landet deraf droge största fördel.
För detta ändamål vågar jag vördsamt föreslå att t. ex. portot för enkel telegram pr 25 geografiska mil nedsnttes till 7 5 öre och afgiften höjes med 25 öre för hvar 10:de mil, med proportionerlig tillökning i priset vid öfverskjutande ordantal.
Endast genom denna förändring, tror jag, skulle den största liflighet upstå vid telegraferne i ltiket och inom kort tid det bästa resultat visa sig.
Uti ett så långsträckt och föga koncentreradt land, som Sverige, tror jag icke, att ett telegrafmedelporto kan bära sig.
Man skulle kunna åberopa förhållandet med postportot, som så väl bär sig, men om man besinnar hvilket helt annat och dyrare expeditionssätt. som fordras vid en telegrafstation, så tål detta ej någon jemförelse.
Dessutom handlar postportot endast om några ören, och om detta höjes, eller sänkes, så inverkar det så obetydligt på brefvexlingen.
Inom flera delar af Riket har den sednare förändringen af postafgiften icke haft förmånlig verkan på den korresponderande allmänheten, hvarigenom telegrafinrättningen förlorar mer och mer allmänhetens intresse.
Men ej allenast bland allmänheten.
Äfven bland den talrika tjenstemanna-personalen.
Denna utgöres af unga män uti sin bästa ålder, hvilka egnat sig åt sitt kall, under hopp om bättre utsigter för framtiden, och många hafva derföre öfvergifvit en annan, ofta för framtiden bättre bana.
Men då nu telegraferne så litet begagnas, blir troligen en indragning af stationer och tjenstemän nödig, hvilket på många håll skulle väcka bekymmer.
Visserligen hafva lönerne hittills varit tillräckliga för den dagliga utkomsten, men då man besinnar att få tjenstemän äro så bundne och så inskränkte till sin verksamhet utom tjensten, samt hafva så många och vigtiga förtroenden om händer, som telegrafens tjenstemän, så torde det höra till framtidens kraf att lönerna så ökades, att åtminstone stationsföreståndarne kunde lefva som gifte och hafva sin vederbörliga utkomst.
Jag anhåller vördsamt att denna motion får komma under Högh Ståndets pröfning.
Hr Skjöldebrand, C a r 1 F red r i k, upläste följande motion: Inom Svenska Arméen hafva åtskilliga händelser inträffat hvilka, ehuru temligen allmänt kända, ej här kunna anföras, och hvilka gifva mig ani. att föreslå att Heders-domatolar vid Arméen i skola införas.
En sådan domstol, sammansatt af en Regementsofficer, 3 Kaptener, 2 Löjtnanter och 2 UnderLöjtnanter, valde hvar och en inom sin grad, och för längre tid, så att ej inflytelsen af en gjord anklagelse kunde inverka på valet, skulle, sedan den aflagt domare- och tysthetsed, ransaka och domina hvar och en officer, som vore anklagad för vanhederligt upförande, hvilket ej borde offentliggöras.
Den enda dom, som af denna domstol kunde fällas, skulle vara tjenstens förlust.
Ehuru jag hoppas att en sådan domstol verkade mera som afskräckande fin som dömmande, så bör likväl allting göras för att förekomma väld vid en dom, så sträng som denna, och der ransakningen vöre hemlig.
Derföre anser jag att vad bör kunna ske till en Militär-distrikts Hedersdomstol, sammansatt, af 2:ne från hvart och ett af de öfriga regementerne inom distriktet valde officerare.
Om remiss till LagUtsk:t af ofvannämnde motion får jag ödmjukast anhålla.
Vidare upläste Hr Skjöldebrand en motion af detta innehåll:
Då af Artilleriets 59 Kaptener endast 25 hafva passevolans, och således ej de öfrige få tillgodonjuta den hufvudsakligaste inkomst, hvartill värfvade arméens officerare kunna hoppas komma, så hafva de af Artilleriets kaptener, som hafva äldre lön, men ej passevolans, erhållit sig tilldelade 12 st. arfvoden å 600 rdr rmt.
Fastän ett af dem har en längre tid stått vakant, så torde de hädanefter alltid blifva för få, och då de äro fördelade på Reg:tena, så beror det på slumpen, om man får ett sådant tidigt, sent eller aldrig.
Det kan således under nuvule förhållanden inträffa att en Artilleri-kapten aldrig får mer än omkring 2,000 rdr rmt lön i nettobehållning, en lön, som såväl hos de civile tjenstemän nett, som af de vid skolorne anställde, ganska tidigt öfverskrides.
Jag väcker derföre motion, att det anslag, hvarutur ofvannämnde arfvoden utgå, måtte blifva förslagsanslag, och att. ett sådant måtte tilldelas hvarje kapten vid Artilleriet med äldre kaptens lön, som ej har passevolans och som vid Artilleriet tjenstgör, samt att denna motion måtte blifva till SlatsUtskit remitterad.
Uplästes en af Hr Nordenfelt, Leon ard, inlemnad motion af följande lydelse:
Då de förordningar, som bestämma rättigheter och skyldigheter, i fråga om updämning af åar och floder, för drifvande af vattenverk, beredande af flottleder eller vattenledningar för andra ändamål, äfvensom i fråga om ändring eller utrifning af redan be - 372 Den 23 November e. m. fintliga dammbyggnader, till förekommande af öfversvamningar eller bakvatten för ofvanliggande vattenverk, till beredande af flottleder eller uprätthållande af fisken, äro dels ofullständiga och otydliga, hvarigenom ständiga lagstrider i dessa frågor upstå och underhållas, och dels hinderliga för de stora industriella intressen, som bero på en jemn vattentillgång, föreslår jag, att R.
St:r ville hos K. M. begära en K.
Propos. till näst sammanträdande R.
St:r om en ny förordning i ifr&gav:de vigtiga ämne, hufvudsakligen utgående från följande grunder: l:o) Ingen må byggnad eller updämuing i ström eller å företaga, som kan inverka på vattenhöjden derstädes eller på andras rätt, utan förutgången pröfning af HäradsSyneRatt och fullständig undersökning af sakkunnig person, så val ang:de vattendragets förhållande vid olika vattenstånd, särdeles de största flödena, sorn om den verkan derå, den ifrågav:de byggnaden eller updämningen kan vålla, hvarjemte ett fast vattenmärke bör anbringas och noggrannt i SvneRättens utslag beskrifvas, så väl som i hvad förhållande till detta vattenmärke både lägsta och högsta vattenhöjden får hållas, med åliggande för sökanden att så inrätta och sköta sin byggnad, att dessa vattenhöjder aldrig öfverstigas.
Resultatet af ofvannämnde undersökning bör, innan dom fälles, underkastas granskning af Chefen för det Vägoch VattenbyggnadsDistrikt, inom hvilket vattendraget är beläget.
Då fråga väckes om ändring eller utrifning af sådana dammar, som af ålder varit eller för hvilka vattenmärke finnes utsatt, utan att det genom laga kraftvunnen dom är afgjordt, huru stora fiodvattenöpningar skola finnas eller till hvilken höjd flodvattnet tillätes stiga, skall en likadan pröfning och undersökning, som ofvan är omnämnd, företagas, vattenmärke utsättas, om sådant förut ej finnes, och den föreslagna förändringens beskaffenhet och flodvattenöpningarnes bredd och djup under vattenmärket, , hvilka dammens egare ålägges att vidmakthålla för framtiden, i utslaget noggrannt beskrifvas.
Förordmn skall dock, jemlikt K. förordmn af d. 20 Jan. 1824, verkställas på deras bekostnad, som deraf hafva fördel; ofvanföre liggande vattenverks egare, som derigenom befrias från bakvatten, ibland dem inbegripne. 3:o) Vattenverks egare må, under de tider, då vattenbrist eger rum, vid vattenfall eller i laga ordning tillkommen dambyggnad tillstänga kungsådra och använda hela vattenmassen för sina verk, dock med skyldighet att icke förhindra flottning, der sådan förr skett, äfven vid lågt vatten; och att, hvarest privilegierade fisken deraf bero, under 6 timmar på natten bereda fisken fri genomgång.
Den 26 November f. m. 373 4:o)
Rättighet till flottning medgifves i alla vattendrag med undantag af dem, som från den punkt, der flottning börjats, helt och hållet egas af en person eller ett bolag, utan annan ersättning än för tillfälliga skador genom tramp och updämning å kringliggande egor; men inskränkes för de vattendrag, i hvilka flottning ej förut skett äfven vid lågt vatten, till de 6 månader af året, då vattenmängden är störst, hvilken tid särskildt för hvarje vattendrag bestämmes af HäradsRätt. 5:o)
Då i fråga om ändring eller updämning af, eller byggnader uti vattendrag, jord-vattenverks och fiskens egares samt trafikerandes intressen komma i strid emot hvarandra, medgifves efter den pröfning och på det sätt K.
Förordnm af d. 20 Jan 1824 om vattenverks ändring eller utrifning föreskrifver, rättighet för den, som dervid har vigtigare intresse, att inlösa deras rätt, som hafva mindre vigtiga intressen, efter värdering med 50 % förhöjning.
Motiverna för denna motion äro närmare utvecklade i en motion, som jag i samma syftning afgaf vid förra Riksdagen, hvarföre jag dermed nu ej behöfver uptaga R. o. Ad:s tid, utan anhåller om remiss häraf till Ekon.Utsk:t.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t.
Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:ts Mern.
N:o 3, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksg.Kont. afgifna Berättelse.
It. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 11 e. m.
Justerades 8 prot.utdr. för d. 23 dennes f. och e. m.
Justerades protit för d. 12 dennes.
De ii 26 Nore m ber f. ni.
Hrr Bankmans lista vid d. 24 dennes förrättadt val af en Elektor efter N:o 90 Gr. von Hermansson, Cari; och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 2,145 A.
Hr af Nordin, Gustaf. H.
Landtm, tillkiinnagaf, att de af Hr Flach i förra plenum mundtligen afgifna och på bordet begärda anföranden numera väl blifvit skriftligen upsatta och till Kansliet aflemnade, men så sent, att de ansetts ej böra på bordslistan till dagens plenum upföras; utan komrae desamma att uptagas å bordslistan till nästföljande plenum.