Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Månne Statsmännen i andra länder tänka så? huru gjorde väl Fredrik den Store i Preussen, när godsegarne i hans rike voro skuldsatte öfver öronen ? månne han fann det vara bäst att deras egendom öfverdyttades i kapitalisternas händer?
nej han uplog Burings idée om Hypolheksföreningar, han doterade dem — han befrämjade dem.
Så hafva Statsmakterna i andra länder gjort, gått ända derhän i hjelp åt den skuldsatte, jordbrukaren, att de bildat kassor till 230 Den 3 Maj. meddelande af lån åt dem, som saknat tillgång alt köpa sig kreatur, t. ex. i Wurtemberg, der kassor äro inrättade, som för delta ändamål lemna sådana län med 3 till 4 proc:s ränta och fördelaktiga återbetalningsvilfcor.
Man har i vår tid ä ena sidan klagat öfver penningarnes förtryck, likasom man å den andra bäfvat för anspråken af dem, som ingenting ega.
Att medla dem emellan är en stor upgift, som alfvarligen sysselsätter Statsmännen i andra länder.
Men hvad innebär väl större hyllning åt penningen, större förtryck för den fattige, än alt ordna så med ntvägarne till förvärf, att de underlättas för den rike, men försvåras för den fattige? hvad vinner väl samhället derpå? föreställer man sig alt den, som ärft sina fäders jord skuldfri, och hvarken af behofvet eller förvärfningsbegäret drifves att utvidga eller förbättra sin egendom, att han är eller att den, som kunnat efter en mångårig sparsamhet förvärfva ett kapital till inköp vid äldre åren åfjord, då blir en skickligare jordbrukare och nyttigare medborgare i samhället, än den som med hoppet och framtiden för sig, egnar sig ut yrket, just derföre att lian kan bli egare af mera jord, än som motsvarar hans kapital, och med tillfälle till lån ytterligare förbättra denna jord.
Månne det vore så lyckligt — sä väl ordnadt, om intellegensen stänges från sin nyttiga verksamhet? — månne trefnaden, belåtenheten, lugnet i samhället blefve större och tryggare, om den, som fattig (och fattigdomen är ej något fel,) fattig, säger jag, men företagsam, arbetsam och kraftfull visste alt han ej kunde, under lifvets sommar, se sig vid det efterlängtade, eftersträfvade målet af en förvärfvad behållen förmögenhet? jag tror det i sanning ej.
Må vara att mången gör för öfverspända spekulationer -— mången misshushållar — mången tager skada af lånen, — men så många gå ej den misslyckade väg, i förhållande till dem, som dermed gagna sig och samhället, — visst icke sä många i proportion, som de, hvilka skada sin hälsa af för hög diet, i förhållande till dem, som vårda henne väl med en lagom.
Likväl skattar man det för en lycka i ett samhälle att hafva ymnig tillgång på födoämnen.
Jordbrukaren i Sverige är i allt fall ej så skuldsatt, i förhållande till hvad jorebrukarne i andra länder äro det, som man skulle tro med afseende på de verop man här upgifver öfver den skuld satte, för att störa hans kredit och nedstämma hans mod, i st. f. de omsorger man i andra länder har att stärka hans kredit, understödja hans bemödanden och lifva hans mod.
Jag har förr upgifvet åtskilliga af de Prenssiska Hypolheks-föreningarnes utlåningsbelopp och att den skuld, som i Belgien trycker jorden upgår till 800 mill. francs.
Jag tillåter mig nu upgifva skuldsättningen'i 2:ne andra länder:
I Frankrike upskatlas de i jord intecknade skulderna till 8 milliarder francs.
I Hessen med 750,000 innevånare upgå Hypotheksföreningens utlåningar till 17,586,536 Thaler, eller circa 19 mill. r:dr b:co.
Om man jemnför dessa summor med vår jords skuldsättning, skall man finna alt vår ställning icke är så förtviflad, som vi vilja Den 3 Maj. 237 skrämma hvarandra att tro, och, ehuru jag icke eger materialer att göra fullständiga beräkningar, tror jag fullt och fast att
Sveriges jord vunnit i värde — sä vidt värdet beror på afkastningen — minst dubbelt det belopp, hvarmed skuldsättningen under sednaste decennier blifvit ökad.
Manne då skuldsättningen skadat landet?
men vära skulder draga högre ränta, än de göra i öfriga Europeiska länder.
Det gifves nemligen ingen enda af de många kreditkassor, som dels af Regeringen, dels af enskilda associationer äro inrättade för beläning af jord, der räntan ölverstiger 4 proc., men i de flesta, såsom i Schlesien, Brandenburg, Pommern, Ost- och Westpreussen, Posen, Hannover, Wurtenberg, Hessen, Nassan, är den nu nedsatt till 3| proc., i Baden till 3§ proc., och detta allt å obligationer elier pantbref, oupsägbara å lånegifvarnes sida.
Men orsaken är den, alt Statsmakterna och Statsmännen i andra länder hafva ansett det vara ett af de vigtigaste föremålen för deras omsorger alt der underlätta den förnämsta af alla näringar: jordbruket, alt understödja den lugnaste och, jag vägar säga, den betydelsefullaste medborgareklassen: jordbrukarne.
1 ett afseende hafva våra Statsmakter visat en alltför stor barmhertighet emot gäldenärer, nemi. vid återfordrande af de lånen, de erhållit.
Man har beviljat respitmånader, man har bibehållit många och länga rättegångsformaliteter; man har lärt gäldenären konster alt genom lösöreköp eller konkurser undandraga fordringsegaren sin rätt och likväl gå fri.
Emot den försumlige, den oordentlige, den vårdslöse, ja! t. o. m. mot den bedräglige gäldenären är man klenmodig! skonsam, serdeles om han bedrager i stort.
I andra länder är processen kortare, execution raskare.
Man seqvesterär och man säljer der de försumliges panter, utan så många omgångar som hos oss.
Fördelen för den ordentliga låntagaren af en kortare process i utsökningsmål visar sig i ett förhållande hos oss, som förtjenar bemärkas.
Det är nemi. bekant att stenhus i Slockholm vanligen af kapitalister belånas högre och till lägre ränta, än jordegendom.
Hus, de må vara huru solida som helst, äro dock snarare underkastade förändring och nedsättning i värde, än de hafva chancen att stiga i pris; hvaremot jorden, efter århundrades erfarenhet, är i ett jemnt tilltagande värde, för att icke lala om de förbättringar, hvartill den företrädesvis egnar sig.
Jorden är således en säkrare, en fastare och i sig sjelf vida bättre pant, än hus.
Orsaken till det större förtroende, långifvaren visar åt dessa sednare, kan ej vara någon annan, än den fermare exekution å förfallen fordran, som erhålles här i staden, än i landsorten.
Slutligen ber jag få bemöta en villfarelse, som jag förnummit ega rum hos mången, som gjort sig bekant med äldre, men ej med nyare förhållanden, i afseende på utländska Hypolheksföreningars organisation.
Jag har nemi. hört mången föreställa sig att de utländska omfatta endast större egendomar.
Så var förhållandet vid upkomsten af de första Hypotheksföreningar i Preussen, äfven i Holstein; det var nemi. endast emellan de s. k.
Riddargodsen, som föreningar först ingingos.
Men detta tillhörde en äldre tid.
Alla nyare Föreningar hafva uptagit äfven mindre jordegare.
En större 238 Den 3 Maj. del af dera upkommo just för de mindre jordegarnes skull, för att ät dem bereda möjlighet alt lösa sig från lionden, servituter och grundskatter, sådana som ännu, (och Gud vet om eller när förhållandet hos oss blir annorlunda) besvära en större del af Sveriges jord.
För sådan lösen äro Hypotheksbanker serskildt inrättade i Ryssland, Honover, Beijern och flerestädes, derifrån ganska små lån äro utlemnade.
Annars har man fixerat ett minimum af län som i några föreningar nedgått till vid pass 500 r:dr b:co i Svenskt mynt.
Innan jag slutar, ber jag få reservera mig mot den misstydning af mina åsigler, som skulle jag förorda utsläppandet af en större sedelstock.
Näringarnes trefnad, vårt ekonomiska välstånd, och hvad ännu mera är •— vår ära, fordra uprätthållandet af Bankens förmåga att i främsta rummet uppehålla myntvärdet.
Delta ligger mig lika varmt om hjertat, som någon af Eder, Mine Hrr! men jag påstår att de små tillgångar vi ega af så väl kapitaler, som mynt, kunna användas så att de göra vida större gagn åt näringarne, än de nu göra, och det kan ske, dels genom befrämjad möjlighet för HypoIheksföreningarne att uptaga och genom utlåning tillgodogöra hvarje större eller mindre inhemskt kapital, som annars ligger ofruktbart, dels genom spridande i landet, medelst ändamålsenligt ordnade enskilda Banker, af den löpande lånerörelsen, så att verkan'af vårt lilla rörelsekapital, till affärers afslutande och liqviders fullbordande, mångfaldigas.
Jag påstår vidare att, om våra inhemska kapitaler ej äro tillräckliga för tillgodogörandet af våra ressurser, böra vi så länge tillegna oss utländska, som dessa kunna fruktbargöras här i landet till en större årlig afkastning, än deras ränta och amortering kosta oss, ty det är bättre att importera lånadt silfver, än alt exportera menniskor.
Slutligen förordar jag, hvad som väl icke hör till BankoUtsk., men till ämnet, — en sträng kreditlagstiftning, såsom ett hufvudvilkor för den svigtande kreditens återställande, och för att i möjligaste mån förekomma lånetillgångarnes missbruk.
Man hör vid alla tillfällen en jemrande klagan att Sverige är ett så fattigt land.
Låtom oss närmare undersöka grunden för denna klagan och vi skola finna att Sverige har ressurser nog att blifva ett rikt land, och alt vi äro fattige endast derföre att vi beslutat vara det och alltför hallstarrigt vidhålla detta beslut!
Uplästes följande af Frih. Falkenberg, Conrad Gabr. inlemnade mern.
I anseende till enskildta angelägna göromål, är jag nödsakad afsäga mig den befattning af Elektor jag nu har äran innehafva, men anhåller att vid mia riksdagsmanna-rätt varda bibehållen. B. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter H. Ex. Hr Frih.
Den 3 Maj. 239 o. Landtm, anmodade Hrr Bänkman, att sammanträda till återbesättande af 4 inom Hrr Elektorer upkomne ledigheter.
Föredrogs, men lades, på begäran af Gr. Hamilton, Henning Lndv.
Hugo och Hr Bildt, Didrik Gillis ånyo pä bordet Bevillms-, Lag- samt Allm.
Resvis och Ekon.Hiskias d. 12 sisth April första gången bordlagda belänk.
IN:o 1, angide villkoren för tillverkning oell försäljning af bränvin.
Då no närmast i ordningen på föredragms-listan förekom Const.- Ulskis meni.
Nio 0, angide verkstäld granskning af de nli Statsrådet förde proh, lillkännagaf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., alt han, som frän Borgare och BondeStms
Talmän erhållit uplysning derom, att dessa Riksstånd sannolikt i dag komma att afstilla pröfningen af StatsUlskis utlåt, angide Statsregleringen, hade för afsigt att i början af nästa vecka sammankalla Talmans-konferensens medlemmar, för alt öfverenskomma om en för alla RiksShn samtidig pröfning af nämnde meni., hvilken troligen kunde ega rum nästa Onsdag; hvadan H. Ex. nu finge hemställa, att R. o. Ad. mätte besluta att icke i dag företaga pröfningen af ConstUtsk: ifrågavar. mern. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
A dagens föredragms-lista förekommer ett annat ärende, sorn blifvit 2:ne gånger bordlagdt och således måste nu till afgörande företagas, såvida Ståndet icke annorlunda beslutar.
Detta ärende är Bevilln.Utskis utlåt.
Nio 4, angide grunderne för den allmänna hevilla.
Jag lager mig likväl friheten hemställa, alt, då detta belänk. nu skall föredragas, Ståndet ville besluta, att afgörandet af detta mål måtte få anstå till dess Bevillms-, Lags- samt Allm.Basv. o. Ekon.Ulskis nu föredragna, men å nyo bordlagda betänk., angide grunderne för bräuvinsbränningen m. m.. blifvit af Ståndet afgjordt.
Ex. Hr Frih. o. -Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle, att med föredragningen af Bevilln.Utskis betänk.
Nio 4, angide grunderne för den allmänna Bevillningen samt föreskriflerne för deras tillämpning finge upskjutas lills Bevillms-, Lag- samt Allm.
Bcsv. o.
Ekon.Utskis betänk.
Nio 1 undergått pröfning; ropades ja och nej; hvarefter II.
Ex. lillkännagaf det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskis d. 23 och 30 sisth April på bordet lagda utlåt.
Nio lil, i anleda, af väckt motion om ett lån för beredande af sunda och ändamålsenliga bostäder åt den arbetande klassen inom hufvudstaden.
Hr Cederschiölds, Rob. Theophron d. 24 och 30 sisth April på bordet lagda motion, angide reorganisation af Bergs-colhm samt
Ord - 240 Den 3 Maj. förande-befaltningens bestridande derstädes, tills denna reorganisation kan blifva verkställd.
Då det möjligen kan betraktas såsom lättsinne eller försummelse, alt väcka en motion, men icke vara tillstädes, då den inom Ståndet lill pröfning företages, anser jag mig böra tillkännagifva, att jag till följd af opasslighet måste från Ståndet mig aflägsna före slutet af sista plenum.
Jag bortgick likväl icke förr än klockan 2 och sedan Hr Frih. o. Landtm, lillkännagifvit, alt plenum skulle å e. m. fortsättas; och som flera mål då fuunos å föredragms-listan oafgjorda efter hvilka min motion blifvit upförd i sista rummet, förmodade jag, att den först skulle förekomma i eftermiddagens plenum, ehuru detsamma sedermera inställdes.
Emedlertid hembär jag nu min tacksamhet till de ledamöter, hvilka begärt motionen ä bordet.
Föredrogs BankoUtsIcs d. 30 sisth April på bordel lagda utlåt.
N:o 34, i anledn. af erhållen äterremiss å utlät.
N:o 21 öfver gjorda ansökningar om ersättning för onstad inkomst i följd af de s. k. smäsedlarnes uphörande.
Ståndet har visserligen beslutil, alt i det hela bifalla de framställningar, hvilka i detta betänk, af BankoUlsk. förnyas men som
Lisk. i förra delen af den förnyade framställningen utlemnat några ordalag, hemställer jag vördsamt, att den första delen af betänk, måtte af Ståndet bifallas och den sed nare läggas lill handlingarna.
Uppå härefter framställde serskilde proposir biföll R. o. Ad. den i förra delen af ifrågavar. utlåt, gjorda tillstyrkan och ansågs den af Utsk, i sednare delen uprepade hemställan ej erfordra annan åtgärd än att läggas (ill handlingarne.
Föredrogs BankoUtsk:s d. 30 sisth April på bordet lagda utlåt.
N:o 35, i anledn. af väckt motion om afkrifning af f. d.
Hanlander! M. J. Bergelins Sterbhusdelegares skuld till Banko-Diskontverket.
Uti den motion, som föraniedt detta betänk., har jag funnit upgifna så ömmande omständigheter, ali jag hoppats, det Utsk. skulle, i vidsträcktare mån än som skett, fästa upmärksamhet derå.
Jag finner visserligen af betänk., alt någon ledamot inom Utsk. icke reserverat sig; och denna omständighet lemnar ringa utsigt att inom samma Utsk. vinna något med en återremiss.
Detta oaktadt och, i händelse en äterremiss inom Stånden beslutas, hoppas jag, att Utsk. skall afgifva ett annat förslag, an förevar, betänk, uptager.
Visserligen synes man böra vara tacksam, att Utsk., åtminstone i mån, som skett, tillstyrkte motionen; men må vi erinra oss huru föga dermed är för den nödställda enkan vunnet!
Ty allt hvad som medgifves, består i efterskänkande af räntan, men under villkor af kapitalens erläggande inon ett halft år härefter.
Ar detta en godhet, som är värd att nämna, när fråga är Den 3 Maj. är om en fallig enka, som sjelf ej åsamkat sig skulderne?
en enka, som endast under förutsättning af befrielse från dessa skulders betalning erhållit förlag af vänner för hållande af någon handel? och delta, när man vet att hon ej har något att i ersältningsväg förbida af den aflidne borgersmannen Lindells i urarfvagörelse stadda sterbhus?
men dessutom, hvartill skall en sådan stränghet tjena, då man så tydligt finner någon liqvid ej kunna af enkan erläggas? — jag skulle alltså mycket önska att dessa i sanning mer än vanligt ömmande förhållanden måtte föranleda ärendets förnyade pröfning; och skulle' jag till delta ändamål gerna se om, lill en början, åtminstone en och annan ledamot af detta Stånd ville understödja min begäran om återremiss.
I annat fall vill jag icke påyrka ett sådant beslut, ulan åtnöjer mig, reservationsvis, med uttryckandet af min enskilda önskan, alt motionärens förslag hade blifvit, såsom välgrundad!, af Utsk. förordadt till R.
Ifrågavar. utlåt, blef af R. o. Ad. bifallet.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, liilkännagaf att Frih. von Höpken, Nils Albrecht, anhållit att, i anseende lill en tilltänkt utrikes resa, få med bibehållande af sin riksdagsmanna-rätt, afsäga sig den honom anförtrodde Bänkmans-befattuing, lemnade R. o. Ad. dertill sitt medgifvande.
Pä begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug. uplästes ett af honom nu inlemnadt så lydande anförande.
Sedan Konungens nåd. propos. af d. 1 Febr. detta år, ang:de Skatteförenklingen nu mera blifvit tryckt, anhåller jag alt dervid få göra de anmärkmr, hvilka jag mig vid remissen förbehöll.
De blifva vidlyftiga, emedan förslaget är så ingripande i rikets drätsel- och penninge-väsende, att dessa jemväl måste tagas i betragtande.
Då ämnet blifvit, under sisth riksdag omständligt genomgånget: så torde det ursägtas, att jag, oaktadt min önskan att blott vidröra hufvudsakliga punkter, dock måste göra mig skyldig till omsägning af hvad förut yttradt blifvit.
Hufvudinnehållet af denna propos. är: a) att de s. k.
Smupersedlarne, obestämda till antal och beskaffenhet, men antagna att utgöra ett värde af omkring 144,000 r:dr årligen, eller nära 5 proc. af hela grundräntan, 2,900,000 r:dr, skola förvandlas, efter, ett, på grund af de nästföreg:de 20 årens markegång fastställdt medelpris, i penningar till visst belopp, som med öfriga i räntan ingående penningar sammanslås, i) att öfriga ränlepersedlar sammanföras eller förändras, efter länens olika beskaffenhet, till 10 eller 12, samt utgöras, antingen de äro indeldta eller kronan behållna, efter följande äfven för krono-lionde gällande grunder, nemi.: l:o att Mntetagaren frånträder sin upsägningsrätt till räntornas och liondens upbärande in natura, men erhåller för bäggedera 6 H, 10 2 42 Den 3 Maj. af räntegifvaren lösen i penningar, efter de 10 scdnaste arens medelmarkegång, och af kronan årlig forsellön. 2:0 att
Räntegifvaren frånträder sin upsägningsrätt till räntornas och tiondens erläggande in natura, utan för ränte- och tiondespanmål, hvilken han får, på delta sätt, utgöra, när han det åslundar, och årets markegångspris understiger medelmarkegången, för de 10 sisla åren.
Skillnaden mellan dessa pris skall han kontant betala; men från forsellöns erläggande befrias han i alla fall.
3:o att kronan cmoltager den spanmål och den mellangift, som räntegifvarne lemna, samt godtgör indelningshafvarne så väl medelamarkegångspriset, som forsellönen.
För öfrigt ske liqviderna omedelbart mellan räntegifvarne och indelningshafvarne.
Grunden till detta förslag är tidigare lagd, genom K. proposm, i delta ämne af d. 20 Dec. 1847.
Ilen nu erhållna är, till sin åsyftning, fika, men till sin omfattning inskränktare.
Konungen frånträder icke
Sin förut yttrade öfvertygelse om ändamålsenligheten, att, mot ersättning, i penningar, till Statsverket indraga de, till vissa embets- och tjenstemän indeldta, löneanslag.
Verkställigheten inskränkes och upskjutes dock i det hela; men början göres både med räntepersedlars förvandling till ständig, en gäng för alla bestämd, penningeskatt, och med liqvid mellan räntegifvaren och indelningshafvare!).
Småpersedlarne skola förvandlas lill ständig penningeskatt, och den indeldta spanmål, som räntegifvarne vilja in natura erlägga, skall kronan emottaga, men indelningshafvaren godtgöra.
Hvad är det Konungen åsyftar med Sitt förslag?
det har Han, i begge Sina propos:r, uttalat, nemi. att göra upbördens påföring och redovisning enklare, att sätta den skaltskyldige i stånd alt lättare kontrollera påföringens riktighet; att mindska höjningen af räntepersedlarnes lösningspris, och lindra skattebördans deraf följande förtyngning under missväxtår, att undanrödja olikheten i lefvereringsskyldighet och skattebelopp för den, hvars ränta är kronan behållen och för den, hvars ränta är indeld, samt alt förekomma det prejeri på räntepersedlarnes beskaffenhet och forsling, för hvilket den sednare räntegifvaren är blottställd.
Hvad vilja de bland Rikets Ständer, förnämligast Borgare- och BondeStm, vinna, hvilka ifra för denna ändring och hennes utförande i det stora hela? — deras nitälskan var, vid sisth riksdag, så stor och sakens framgång bedrefs med så förtänksam beräkning alt dessa omständigheter sammanlagda häntyda på vidsträcktare syften, än de vanligtvis uttalade.
Redan i StalsUtsk:s Inkomst-betänk., N:o 37, af d. 31 Jan. 1848, infördes ett af Inkomst-afdelnm icke föreslaget, men i Ulsk:s plenum tillagdt förbehåll, att beräkningen af indelningarnes värden icke skulle af Ständerna definitift fastställas förr, än frågan, om indelningarnes indragning till Statsverket, blifvit af R.
St. slutligen pröfvad och afgjord.
Adeln aktade sig för tvånget af detta band, men PresteSt. var ej lika försigtigt, utan biföll förslaget.
Borgare- och BondeStm, som gjort likaså, förklarade sedermera skatteföreuklings-frågan vara, genom tre Stånds beslut, sä förknippad med Statsregleringen, att den sednare icke kunde afslutas, Den 3 Maj. 243 innan den förra' blifvit afgjord.
Till afgörandet ville de icke räkna sakens förfallande derigenom: att 2 Stånd, i lagstiftningsfrågan, om penningars sättande i st. f. varor, stadnat emot 2, utan yrkade, att omröstning i förstärkt StatsUtsk. skulle, om denna fråga, ega runi.
Förslag, till voter:s-propos:r derom, upgjordes af StatsUtsk.
Men, sedan Adeln och PresteSt. ogillat dem, blef de bägge öfriga Ståndens bemödande, att likväl framtvinga omröstningar i förstärkt StatsUtsk.
, hindradt genom Const.Ulsk:s gillande af Talemannens i I3orgereSt. vägran att göra en, i afseende härpå yrkad, propos.
Derefter lät BondeSt. jemväl saken falla; Statsregleringen blef afslutad och riksdagen kunde uplösas.
Men förtrytelsen öfver sakens utgång var, hos Borgare- och BondeStm, så stor, att det förra, icke allenast, genom prot.-utdr. af d. 17 Okt. 1848, förklarade Adelns och PresfeSt:s vägran, att, i de föreslagna omröslningarne deltaga, ”utgöra en afvikelse från grundlagarnes rätta tillämpning, samt ett förnärmande af Svenska folkets rättmätiga anspråk och sannskyldiga väl” utan uprepade äfven samma omdömen, i en underd. skrifvelse till K. M., d. l!):de i berörde månad, med anhållan om ny propos. i ämnet till Rikets näst sammanträdande Ständer.
Sistnämnde dag fattade BondeSt., efter flerfaldiga häftiga utlåtelser mot de begge främsta Stånden, ett nära nog likalydande beslut, och öfverenskom, d. 21 Oktober, att till K.
M. aflåta en underd. skrifvelse, af enahanda innehåll, som BorgareStrs, med tillägg, att skatteförenklingen, äfven för Stora Kopparbergs län, måtte tagas i beräkning.
För BondeSt. synes det visserligen vara af vigt att kunna, genom ständig penningeskalt, i st. f. ombytlig markegångssättning, sjelft beräkna, huru stort utskyldcns belopp bör vara.
Men då man betänker, lill hvilka bråk af hemmansdelar vår vidsträckta hemmansklyfning föranleder: så! finnér man lätteligen, att denna förmenta fördel är mera skenbar, än verklig, samt att ej mindre Herrar, än Bönder, ändock torde behöfva Häradskrifvarens, eller någon annan räknemästares, biträde, för att utfinna hvad de rätteligen böra betala.
Under förliden riksdag, företedde jag, på detta rum, ett gravationsbevis, ådagaläggande att, i min hemort, finnes en hemmansdel, af -,y-/oYöV<lels Mantal frälse.
Hvilken Bonde kan säga, äfven om hemmanets skatt utgjorde jemnt 1 r:dr, huru många sk:r och rst., som deraf på jordegaren belöpa? för denna uträkningsförmåga, har BondeSt. följaktligen icke kunnat högeligen intreseras.
Ehuru mycket dess medlemmar ifrat för skatteförenklingen, hafva de dock enständigt påyrkat
Häradsskrifvarnes bibehållande.
Det af de upgifna skälen, som väsendtligen skulle intressera Bonde Ståndet, vore att undgå höga markegångspris i missväxtår, samt indelningshafvares prejerier å beskaffenheten och forslingen af räntepersedlar, som blifvit till leverering in natura upsagda.
Dessa förmenta hufvudskål visa sig dock, i sjelfva verket, vara vida ringare afsedda, än man påstår; ty, vid alla riksdagar, då fråga varit om upsägningsrättens borttagande, hafva medlemmar af BondeSt. från vissa landskap, serdeles Östergöthland och Småland, satt sig emot förändringen, emedan de befarat, att alla räntepersedlars torgföring och försäljning, på den tid af året, då skatterna böra betalas, skulle Ifi * 2ii Den 3 Maj. understundom sänka de förra till sådant vanvärde, att räntegifvaren måhända nödgades sälja 1£ eller 2 tunnor säd, för att erhålla den penning, hvilken han, efter den ständiga eller raedelmarkegångssältningen, borde, för 1 tunna, till räntetagaren erlägga.
Ärlig missbjudning af Städernas innevånare blefve honom då menligare, än markegångens tillfälliga höjning, och räntelagarnes prejerier.