Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gifves likväl många skogsägare som redan insett vådan af skogsbrist och derföre börjat en ordningsfull och på beräkning ställd hushållning med sine skogar, och desse behöfva inga andra föreskrifter än dem de för egen och efterkommandes väl redan underkastat sig; men just för deras skull är det nödigt, att sätta något band på misshushållaren, ty när dennes egen skog är slulhuggen kastar han 172 Den 11 December. sig pä grannarnes skogar; och man yet huru svart det är att freda en öppen skog för åverkare.
Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbör.
Efter uppläsningen häraf yttrade Hr af Ström: Wedan jag har ordet och då jag hört mig uppropas såsom suppleant i Utsk., får jag vördsamt afsäga mig delta förtroende, hvartill jag såsom skäl får uppgifva, att jag redan innehar så många bestyr, att jag befarar att, genom emottagandet af R. o. Ad:s mig visade förtroende, jag icke skulle kunna uppfylla dem alla, med mindre än att mina tjensleåligganden skulle åsidosättas.
Hr af Ström har fästat uppmärksamheten på ett ämne, som är af största vigt.
Litet hvar som tagit kännedom om skogarne i landet, har utan tvifvel gjort samma sorgliga erfarenhet som jag, att härmed hushållas på ett högst oförsvarligt sätt.
Jag tror, att anledn:n till detta hushållningssätt ligger mindre i brist på föreskrifter, ty många redan existerande författningar innehålla en mängd föreskrifter i afseende på tillämpningen af hvad Hr af Ström nu föreslagit, till ytterligare fullkomnande af samma föreskrifter; men sådane jagar äro utan ändamål och åstadkomma aldrig det resultat man åsyftar, om man icke derjemte kan befordra lagarna till verkställighet.
Jag anhälliåller alltså att få förena mig med motionären deruti, att Utsk:s uppmärksamhet må fästas på nödvändigheten att anskaffa medel till kontroller å författmnas efterlefnad, ty eljest komma dessa förfatlmr att stanna pä papperet.
Hr af Ströms förevar, motion begärdes på bordet.
Kring hela landel höres en klagan öfver tilltagande tjufnad, brott och osäkerhet.
Visserligen finnes, särskildt för de 2 sednare åren, en orsak härtill i de svåra missvexterna; men jag befarar, att äfven en annan varaktigare och mera ..djupgående finnes grundad i massans dåliga rättsbegrepp.
Delta synes hafva betydligt försämrats under sednare tider och under förhållanden då eljest bildningen och mildare Jagar borde åstadkommit motsatta resultater.
Man frågar sig derför: hvad kan vara orsaken till dessa nedslående rön, hvilka äro de dolda krafter, som sålunda upprörande verka på djupet af samhället?
En orsak har jag redan i en föreg:de motion sökt utveckla, nemi. bristande lefnadsutsigt för arbetaren, brist på materiella medel att betrygga hans ekonomiska sjelfbestånd.
Jag skall nu söka utveckla en annan, som, åtminstone i öfverensstämmelse med min erfarenhet, tål sin granskning.
Jag utgår från den enkla grundsatsen af rättvisa — rättvisa åt alla.
— Staten är ovillkorligt förpligtad att tillse, det en livar medborgare får ostörd njuta frukten af sin flit och omtanka; den mäste således äfven freda och hägna den redbara menniskan från den oärliges tillgrepp.
Gamla lagar, så väl som nya förordna', uppfylla icke efter mitt begrepp dessa fordringar.
Så dömes in - Den 51 December. gen för brott med mindre än han sjelf erkänner eller 2:ne ojäfvige personer kunna intyga hans brottslighet; liksom någon skulle stjäla i 2:ne vittnens närvaro!
Ehuru hela verlden ofta vet, att den tilltalade har begått brott kan han likväl icke fällas i följd af detta stadgande; mä vara, kanske rättvist eller hellre försigtigt, ehuru det ärliga samhället, den bestulne, just icke särdeles vinner derpå; ett fel vittnande, kanske bättre än något annat, om nödvändigheten af jurydomstolars införande i vår lagskipning och ransaknings-celler i vår fångvård, nödvändiga hvilken brottmålslag man än mä förkasta eller antaga.
I jemnbredd härmed och innan ännu samhällets moralitet blifvit så lyftad, att det fattar nesan och skammen af ett brott på annat sätt, än medelst kroppsligt iidande, bar i fångars behandling och värd inträdt en för tidig mildhet.
Icke så betraktad, som vore den från filantropisk synpunkt i och för sig sjelf klandervärd; den är, abstract sedd, fullkonäligt rättvis; men för min del tror jag det vara ett fel, ett ganska stort fel, att, vid behandlingen af denna fråga, icke taga samhällets verkliga tillstånd, med ett ord det praktiska lifvet som utgångspunkt.
Ganska mycket kan vara rättvist i och för sig sjelf, hvilket relativt till sak och tidsförhållande blir ganska orättvist.
Häraf liemlar jag bland annat anledn. till anmärka, öfver fångars som mig synes alltför goda kosthåll jemförd! med det arbetaren i våra dagar kan bestå sig.
Fåfängt må man anföra, att fången icke bör lia mindre, att det är bättre han får sin fullgoda portion, än att leverantören skall derpå mätta sin egennytta; jag svarar.: alt brottslingen dock är samhällets förlorade son, som skall och bör fara sämst, och att dessutom den ärlige arbetaren, Gud nås1! ofta nog tungt arbetar för ett vida knappare underhåll.
Så länge detta händer bör icke hyende läggas under lasten.
Att leverantören icke behöfver komma i åtnjutande af denna vinst, den staten alltför väl behöfver och helt säkert utan särdeles bryderi kan använda, torde äfven kunna antagas.
Lägger jag härtill bristande utrymme i häktena och tillsyn vid vatten och brödstraffets undergående, som både har kringgåtts och ännueluderas, bristande executiv myndighet i försvars- och sockcnnämndsförordume, så är det lätt begripligt, hvarför de första stegen på brottets bana icke ingifva särdeles fruktan.
Man kan icke begära att den s. k. landtpolisen, en man på flera qvadratmils område, skall, jemte andra civila och kamerala göromål, kunna utspana brott och brottslingar, hvilkas ertappande äfven hör till sällsyntheterna.
Meningen att kommunen skall suppleera hvad staten icke kan åstadkomma, är ganska väl betänkt, men ovillkorligt mäste äfven då kommunen äga fria händer att verka inom nödiga gränsor.
Men det är just detta den icke har!
Låtom oss se.
De nya K. förordnma för sockennämnder på landet ”örn försvarslöse” och om fattigvården, äga efter mitt förmenande ett hufvudfel, nemi. att i deras närvar, skick vara till större delen overkställbar.
Det är med anledn. häraf, sorn jag går att vördsamt väcka följande 3:ne motioner, nemi.: 174 Den 11 December. 1.
Vördsam motion ang:de förändring af K.
M:s nåd. stadgande ang:de försvarslöse oell till allmänt arbete förfallne personer. § 5 mom. 2.
Gamla redaktionen, står, ”när och huruledes försvarslös, som icke är alt hänföra under § 6 mom. 1, men tigger eller visar fortfarande lättja och liderlighet, må genom annat tvång än i förra mom. sägs, hållas till ordning och,arbete vid inrättning inom orten, derom vill K.
M. särskildt förordna”.
I förra mom. af samma § sägs: att försvarslös är skyldig förrätta det arbete som tillsyningsman anvisar.
När icke försvarslös gör detta och tillsyningsman tänker anlita tjenlige medel, att dertill tvinga honom, då uppslår hau förordningen och finner ingen annan paragraf än förut åberopade, d. v. s. finner endast att •K. M. derom vill framdeles förordna.
Men dermed är i sanning för närvar, icke samhället hulpet.
Denna paragraf är just den vigtigaste för all ordning på landet, och den — innefattar alls ingenting.
Hvarföre då upphäfva gamla författningar, långa tiden innan än man satt annat i stället.
Här vill synas som skulle meningen vara att införa i vårt land tvångs-arbetshus.
Jag för min del anser alla arbetshus pä landet för en olycka och har funnit denna åsigt delad af Duchatel m. fl. utländske författare.
Att inrätta straff-arbetshus deremot vore detsamma, som att återgå till vårt gamla korreklionssystem.
Vill några kommuner derpå uppoffra oerhörda summor och vandra denna stråt, må det vara desamma obetaget, blott de kommuner slippa, som icke dela samma åsigt.
Jag föreslår derföre ny redaktion: § 5. Mom. 2.
Försvarslös som icke är att hänföra under § Ö mom. 1, men tigger eller visar fortfarande lättja, eller liderlighet eller rymmer undan, kan af sockennämnd dömas ifrån 8 till 14 dagars fängelse, helst i cell på half kost vid läns- eller häradshäktet.
Har försvarslös 2 gånger för dylika förseelser undergått straff, så tillämpas på honom hvad i § 6 mom.
1 säges om försvarslösa.
Transportkostnaden härför bekostas af socknen och staten till hälften hvardera.
Denna åtgärd synes vara lämplig, då man i det republikanska Freiburg, kan inspärras i fängelse för att man är sysslolös och tillhör en af fattigmedel understödd familj.
På samma ställe blifva de fattiga, som icke arbeta, dömde till 2:ne dygns vatten och bröd, utan alt man lyssnar till deras ursägt, att ej hafva kunnat finna något arbete.
Sker det ånyo, blir arresten efter omständigheterna förlängd till 6 månader. § 3 mom.
2. står ordet ”äge tillsyningsman, krono- och stadsbetjent” m. m., bör stå: skall tillsyningsman, krono- och stadsbetjent m. m.
Ordet ”äge” innefattar något helt annat än ”skall”.
I ena fallet kan man om man vill, i andra skall man, antingen man vill eller icke.
Den II December. 175 2.
Vördsam motion om förändring af K.
M:s nåd. förordu. om sockennämnder på landet. §11.
”Hvar och en som bor inom nämndens område, är skyldig att lillstädeskomma på dess kallelse, sorn bör meddelas minst 8 dagar förut; utehlifver den sålunda kallad är, utan laga förfall, böle 32 sk. till fattigvårdens kassa, och tillhålles af nämnden genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga 10 r:dr, alt sig inställa.
Kan han derigenom ej förmås till inställelse, anmäle nämnden förhållandet hos VVår befule som vidtager de mått och steg, hvilka med lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma.
En hvar torde härvid finna, att dylika anmälanden hos en ofta ända till 24 mil aflägsen läns-styrelse, upptagen med mångahanda vigtigare göromål, skulle på del betänkligaste fördröja nödig verkställighet för befordrandet af ordning och tukt.
Genom denna procedur erhålla lättingar ett af deni tillönskadt långt uppskof innan dom faller.
En polisdora, sorn erfordrar åratals beredning, förlorar naturligtvis all verkan.
En genväg skulle derföre här vara af väsentligaste nytta, t. ex.: (ny redaktion.) § 11.
Hvar och en som bor inom nämndens område, år skyldig att tillstädeskomma på dess kallelse, som bör meddelas minst 8 dagar förut; utehlifver den sålunda kallad är, utan laga förfall, böle 32 sk. till fattigvårdens kassa och tillhålles af nämnden, genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga 10 r:dr, att sig inställa.
Kan han derigenom ej förmås till inställelse, anmäle nämnden förhållandet till närmaste kronobetjent, som är skyldig, om personen vistas inom hans distrikt, honom inom 8 dagar för sockennämnden föreställa.
Vistas person utom dennes distrikt, så gör nämnden anmälan till K.
Bef:de, som vidtager de mått och steg, hvilka med lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma. § 1«.
(Gammal redaktion.) ”Böter och vitén, som af sockennämnden ådömas, skola, då den pliktfällde saknar tillgång dertill, aftjenas med arbete till fattigvården”.
Denna § uppfyller ingalunda ändamålet.
— Hvad vill det säga, att en daglönare med hustru och barn, tjenande för 24 sk. dagspenning, skall med arbete till fattigvården erlägga sin plikt?
— Denna dagspenning går säkert ät till hans och familjens underhäll.
Tar sockennämnden deraf, så får den föda hans familj, så vidt den icke skall svälta ihjäl.
Detta lagstadgande är alltså intet straff.
Jag vet ingen annan utväg än att låta dem aftjena plikten med valten och bröd, eller särskildt fängelse; men, äfven om det vore möjligt att medelst arbete betala böterna, hur har förordnia då sörjt derför?
— Icke på minsta vis; — ty den säger icke hvad åtgärd skall vidtagas att tvinga lättingen till arbete; 176 Osa 11 De c em be r. — han kan gå frän arbetet sak- eller strafflöst.
— Jag föreslår derför; § 16 (ny redaktion.) Mom. 1.
Böter och vitén, som af sockennämnden ädömas, skola, då den pliklfällde saknar tillgång dertill, afljenas med valten och bröd i läns- eller häradshäktel.
Transportkostnaden härför delas till hälften af staten och kommunen. Mom. 2.
Alla böter och vilen, som utgå i öfverensstämmelse med denna stadga, tillfalla fattigvården i den församling dit målet hörer. 3.
M:s nåd. förordn. angele fattigvården i riket. § 3 (gammal redaktion.) Mom. 2.
”Inom hvarje fattigvårdssamhälle skall finnas en fattigvårdsstyrelse.
A landet utgöres denna styrelse af sockennämnden; ägande äfven kyrkoherden, om än han icke är vald till ordf. eller ledamot i nämnden, rättighet, alt såsom ledamot deltaga i fattigvårdsstyrelsen, då han finnér sin embetspligt och behofvet det påkalla” m. ra.
Härvid är alt anmärka följande:
Inom många församlingar äro inga ståndspersoner boende.
Då nu fattigstyrelsen utgöres af sockennämnden, hvari pastor icke är skyldig deltaga, så synas omständigheterna påkalla, att pastor, tvertemot påbudet i 4 §4 mom. af K. förordmn för sockennämuder, borde vara sjelfskrifven ledamot i styrelsen, åtminstone borde han kunna inväljas.
Dessutom kan icke styrelsen umbära upplysningar, dem pastor är behörig att känna.
Dessa erfordras ofta.
Med ett ord pastor kan derifrån icke undvaras utan mycken olägenhet. (ny redaktion.) § 3 mom. 2.
”Inom hvarje fattigvårdssamhälle skall linnas en fattigvårdsstyrelse.
A landet utgöres denna af sockennämnden i hvilken pastor är sjelfskrifven ledamot”. § 5 (gammal redaktion.) ”För tjenstehjons och statfolks samt fabriks-, handtverks-, bruks- och grufarbetares, jemte deras hustrurs och hemmavarande barns försörjning, skall husbonde ansvara under den lid arbetsaftalet eller kontraktet gäller, så att de icke falla fattigvården till last.
Föranlåtes faltigvärds-styrelsen alt under nämnda tid lemna ifrågavar. personer, fattigunderstöd, vare styrelsen berättigad att derför af husbonden i laga ordning söka skälig godtgörelse; dock skall, då sådant understöd af styrelsen lemnäs, husbonden genast derom underrättas.
Den faltigvårds-ansvarighet, som här föreskrifves, må dock af fattigvårdsstyrelsen kunna eftergifvas i den mån behof och billighet sådant påkalla”.
Det synes mig icke vara välbetänkt om fattigvårds-slyrelsen skulle äga rätt lemna understöd åt ifrågavar. personer, utan att derom förut genom husbonden göra sig underrättad om deras lefti ads - Den 11 Decembe r. 177 nadsomständigheler.
Della tror jag skulle endast medföra ett ganska obehörigt sqvallrande och jemrande öfver husbonden, som i de fattiges ögon aldrig gör nog för dem.
Derigenom blef styrelsen jemt anlitad och finge aldrig vara i fred.
Med skäl kan äfven ifrågasättas, huruvida det kan anses vara moraliskt eller juridiskt rätt, all pä en annans bekostnad lemna understöd utan att lian i sin egen sak blir hörd.
Jag tror derför att. denna paragraf bör lia följande lydelse: § 5- För tjenstehjons och statfolks samt fabriks- handtverks- bruksoch grufvearbetares jemte deras hustrurs och hemmavarande barns försörjning skall husbonden ansvara, så att de icke falla fattigvården till last under den tid arbetsaflalet eller kontraktet gäller.
Skulle husbonden underlåta detta sitt åliggande fullgöra, skall fattigvårdsstyrelsen honom om sin uraktlåtenhet underrätta, och, i fall han icke lernnar giltiga skäl för sig, lemna den behöfvande nödigt understöd, som derefter ovillkorligt ersättes af husbonden.
Den fattigvårds ansvarighet, som här föreskrifves, må dock af fattigvårdsstyrelsen kunna eflergifvas, i den mån behof och billighet sådant påkalla. § 9 (gammal redaktion.) ”Då någon intages i fattighus eller till full fattigförsörjning, skall allt hvad personen då äger tillfalla fattigvården, hvars styrelse äger oinskränkt rätt, att det använda.
Om någon egendom sedermera tillfaller fattighjon, vare lag samma, derest icke fattigvården för hjonet då upphör”.
Man finner af denna paragraf meningen vara, att om fattighjon erhåller arf till så stort belopp, att det icke behöfver eller vill anlita fattigvården, att hjonet då ensamt kommer i åtnjutande af hela arfvet, utan att erlägga och ersätta den kostnad det förorsakat fattigvården.
Jag inser icke billigheten deraf; mig synes som enhvar bör betala sin skuld, hvadan jag alltså föreslår att dessa ord tilläggas 9 §.
”Vare likvist hjonet då pligtigt, att lill fattigvården gällda hvad det under bela tiden sammanräknadt kostat, så vida ej kommunen detsamma efterskänker”.
Sista meningen, ”så vidt kommunen ej detsamma efterskänker” har afseende på arfvets belopp, så framt detta icke vore tillräckligt till skuldens betalande och hjonets betryggande från framtida nöd.
Dessutom skulle jag önska, som nödigt tillägg till denna pagrat, ett nytt morn., så lydande: 2 mom.
Allt understöd är ett förskott, hvarför mottagaren står i skuld, som bör godlgöras i den mån, förr eller sednare, möjligheten det medgifver.
Barn under 15 år äro derifrån frikallade; deras kostnad bör betäckas af deras föräldrar, så vidt dessa icke sakna förmåga dertill, eller af möjligen inträffande arf.
Förra mom. hade afseende på fatiighjon; det sednare på alla som åtnjuta fattigunderstöd. 1 H. 12 178 Den 11 December. § 10.
2. — önskar ägaren att hellre åtaga sig enskild ansvarighet för vården och försörjningen af de fattighjon, som af dessa matlag tillkomma, vare det honom tillåtet, så vida han dertill finnes vederhäftig, och njute då befrielse ej mindre från nämnde särskilda afgift, än äfven från hälften af den tilIskottsafgift, sorn i 1 mom. omförmäles.
Sådan öfverensstämmelse eller föreskrift, som nu sagd är, gälle för 5 är, hvarefter förhållandet må ånyo pröfvas.
Fattigvårdsstyrelsen, som i alla händelser blifver ansvarig för de fattigas försörjning enligt denna förordn., äger vaka deröfver, att äfven den fattigvård, som på sådant sätt lemnäs, blifver ordentligen besörjd.
För min del finner jag obilligt, det ägare, som åtager sig egen fattigvård och fordrade villkor noggrann! uppfyller, att han, jemte . dessa kostnader, dessutom skall till fattigvården erlägga hälften af den afgift, han vore pligtig erlägga, om han icke hade egen fattigvård.
Jag vet i sanning icke hvad man mer har rättighet att fordra, än att han uppfyller sine ålagne förbindelser.
Då det synes mig under alla omständigheter vara önskvärdast, om hvarje husbonde toge sin egen fattigvård, hvilket konseqvent genomfördt skulle leda till mycket mindre fattigdom, emedan både nöden och hyckleriet derigenom erhåller sin sanna klassifikation, så måste deraf följa, att man snarare bör uppmuntra än afskräcka dylika företag.
Dernäst bör jag icke förbigå det olämpliga i att bestämma lid för dylika aftal.
Ingen säkerhet ligger häri, ty personer som dylik förbindelse sig åtaga, kunna dö eller göra cession.
Bästa säkerhet ligger deri, att han fullgör sin förbindelse; uppfyller han den, så må det vara honom obetaget, att så länge han vill fortfara med egen fattigvård.
Jag föreslår derför följande ändring: Mom. 2.
Önskar ägaren att hellre åtaga sig enskild ansvarighet för vården och försörjningen af de fattighjon, som af dessa matlag tillkomma, vare det honom tillåtet, så vida han dertill finnes vederhäftig; och njute då befrielse, ej mindre för nämnde särskilda afgift, än den afgift, som i 1 mom. omförmäles.
Sådan öfverenskommelse, som nu sagd är, gäller så länge husbonden ställer sig till efterrättelse detta reglemente. § 15 (gammal redaktion.) ”Ingen må, i och för äfventyret af framtida fattigvårdstunga, Inskränkas i rättigheten att välja vistelseort, der honom sådan af andra skäl ej lagligen kan förmenas, hvadan beslut af sockenstämma eller fattigvårdsstyrelse lill förhindrande af inflyttning från andra faltigvårdssamhälien äro ogillige”.
Icke kan det vara lagbudets mening att tillstädja alla slags inflyttningar?
Så t. ex. skulle "det ofta hända alt oredligt och tjufaktig! folk tåga från ett länsmans-distrikt, der ordningen är strängare, till ett annat, der ordningen är mindre sträng, ifrån en socken der de halas för sitt otuktiga lefnadssätt, till en annan der de icke äro kända, för att genomgå samma bana der.
Det kan I) e 11 11 Uesemljer. 179 äfven Ilända, att de erhålla betalning af en församling, i hvilken de bo, om de vilja låga in i annan.
Löst folk, t.
ex. backstugusittare och på sockenstämma icke röstägande personer, erbjuda dylika personer husrum, för att sälla sig tillsammans att stjäla och bålla oväsen.
Jag föreslår derfir följande redaktion: § 15.
Ingen må, i och för äfventyret af framtida fattigvårdstunga, inskränkas i rättigheten att välja vistelseort der honom sådan af andra skäl ej lagligen kan förmenas, hvadan beslut af sockenstämma eller fattigvårdsstyrelse till förhindrande af inflyttning från andra fattigvardssamhällen äro ogiltige.
Dock må ingen från en lill annan församling aflyfta, förr än han hos någon på sockenstämma röstägande persorn erhållit husrum för ett år.
Jag anhåller om remiss till vcderbörlige Utsk. för dessa mina motioner. R. o. Ad. beslöt, att af Frih.
Raabs nu väckta motioner den lista, rör:de ändring af K.
M:s nåd. stadga ang:de försvarslöse och till allmänt arbete förfallne personer, skulle till Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utslcn, samt de 2:ne sednare, rör:de ändring af K.
M-.s nåd. förordmr om socknenämnder på landet samt fattigvården i riket skulle lill Allm. Besv.- o.
Axel, uppläste följande motioner: 1.
Uti en tid, som den närvar., då nya vidtomfattande låninrättningar snart sagt dagligen tillkomma, hvilka pretendera säkerhet i jord såsom hypotheksföreningar, privat-banker, (hvilka mot inteckning utlåna reserv- samt grundfonden,) alla andra allmänna samt enskilda kassor icke att förtiga, kan med allt skäl stor risk vid utlåuingar befaras under tillvaron af de s. k. lysta förmånsrätter; och sannt är det ock, att långifvaren svårligen kan bevara sig mot förluster, derest låntagaren vill bedraga.
Man vet, något hvar, att förmyndare-bevis, sädane de nu aflemnas, äro nära nog ett chartek, enär de samma endast omtala de förmynderskap som innehafvas inom området af den domstol som dem utfärdar, men ingalunda redogör för förhållandet dermed utom detsamma, hvaraf följer, alt man kan innehafva förmynderskap i alla landsändar, ulan att sådant upplyses genom förmyndare-beviset.
Väl har man förespeglat att nied tillkomsten af förmyndarkammare skulle detta onda afhjelpas; men dels hafva vi icke ännu några sådana, dels fruktar jag att med ordnandet samt liandhafvandet af dylika, lättare reder sig på papperet än i sjelfva verket.
Emellertid, och för att ju förr dess bättre bevara inteckningsägare mot de förluster, som möjligen kunna uppkomma i följd af den förmånsrätt barnarfvet innehar o. s. v., vågar jag vördsamt 12 ISO Den 11 December. föreslå, en sorn mig synes ganska enkel, men dock väsentlig åtgärd, nemi. elen:
Att liofrätter samt under-domstolar skulle åligga, alt vid meddelande af förmyndare förordnande till personer som äro boende och skattskrifne utom deras domvärjo, om ett sådant förordnande jemväl kungöra den domstol, under hvilken förmyndaren lyder eller, i följd af andra stadganden, höra kan.
Jag inser visserligen och väntar mig ock den invändning, att hvad jag nu haft äran föreslå icke skulle blifva tillfyllestgörande, derest förmyndaren aflyttade en ort till en annan, och delta är jemväl sanni; men jag föreställer mig dock att dels äro personer, hvarom fråga nu är och sådana åt hvilka förmynderskap kunna anförtros, vanligen icke af den qvalifikation alt oftare ombyta boningsorten; dels skulle likväl, i ganska väsentlig mån, den fördel jag med denna motion åsyftat otvifvelaktig! vinnas, derest densamma njuter den framgång jag önskar och hoppas.
Om remiss till LagUtsk. anhåltes vördsamt.
Remitterades till LagUtsk. 2.
Att skjutslegans förhöjning genom entreprenad i allmänhet väckt stor obelätenhet, är en erkänd sanning, och det är så mycket värre, som det häraf härflytande onda närmast drabbar den fattigaste delen af folket, jag menar den, hvilken i utmätningsärenden bar att frukta kronobetjeningens påhelsning.
Det är klart, att en förhöjning af 50 procent i reseomkostnader är ganska kännbar för den redan utblottade gäldenären, och det är af ganska stor vigt, att delta i någon mån afhjelpes.
Jag tar mig friheten vördsammast föreslå: