Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Oct. CO 0 CO Constituerad Under Lieutenant; samma år d. d. 27 28 Maj utcommenderad till Sandhamn med Ga- Maj. leren Esping på recognoscering, samt d. 2 Oct. commenderad att afgå med en Galeas lill We- stervik efter tvenne Kanonslupar, destinerade till Malmö. 1809 Erhöll K.
M:s fullmagt som UnderLieute- d. 17 nant; d. 11 Junii samma år oommenderad Apr. som Divisionschef med Kanonjollarne till Ka- pll skär. 1812 d. 3i Maj varit commenderad på K. | Örlosbrigggen Johanna Christina på kryssning Den xa Februarii f. ra. i Östersjön, med convoj under Baron Klinckotvströms och Capit.
Hjelrnstjernas befäl. 1813 d. 23
Maj commenderad till Landskrona som KanonslupsChef; emottog befäl som Divisionschef d. 3 Julii, samt bevistade i denna egenskap expeditionen mot Danskarna d. 6 Oct. under BataillonsChefen, Hr Majoren och Ridd. de Freses befäl; 1814- d >o Jan. commenderad som Chef för en marche af 200 man Båtsmän till Norrland; 1814 commenderad som Divisionschef under Hr Majoren och Ridd. af Klerckers befäl, samt bevistat affairen vid Fredriksstad d. 3 Augusti. 1815 d. 17 Jan. erhållit Konungens Nåd.
Resolution på UnderLieutenants-lön efter Lieutenanten Servais; samma år commenderad till Götheborg som
Divisionschef, för att hemföra Kanonslupar till Stockholm.
Erhöll K. M:s Nåd. fullmagt som Lieutenant; sedermera varit tjenstgörande vid denna Escader samt varit Disponent vid HrÖfversteLieuten. och Ridd. af Trolles i Nåder anförtrodda Compagni, Stockholm den 3o December 1824. G. M.
Hårdh. 1823 d- 4 Julii. B i 1.
Stockholm d. 8 Mar» i8a5.
M. underdånigst, angående af Lieutenanten G. M. Hårdh sökt lönförhåltring.
Med återställande af Lieutenanten G. M. Hårdhs härjemte vidfogade underd. ansökning att i afseende å flera anförda omständigheter, och isynnerhet att som han redan d. 23 Oct.
1823 deponerat accord enligt författningarna till vinnande af Lieutenants-lön, måtte nådigst tillerkännas på Flottans expectance-stat sådan lön med iooR:drs tillökning utöfver UnderLieutenants-lönen, hvarmed han derå blifvit bibehållen, får Förvaltningen af SjöÄrend. nu deröfver, i följd af E. K.
M:s gifna Nåd. befallning d. 26 sisth Febr., underdånigst detta utlåtande meddela: att Befälhafvaren för E. K. M:s Flottas station härstädes, hörd, vitsordat icke allenast innehållet af Hårdhs underd. ansökning och dervid bilagde tjensteförteckning, utan ock att han uti successionen till den genom Capitaine Liberns frånfälle lediga Capitaines-lön vid f. d. Arme'ens Flottas Escader i Stockholm varit, såsom den äldste i tour till Lieutenants-lön, uppförd på det förslag, som från ChefsEmbetet till En af Rikets Herrar, GeneralAmiralen Hr Gr.
Ceder - »48 Den 13 Fe b ru a lii f. m. ström d. 3
Maj nasti, år ingått till återbesättandet af lediga lönerna i förstnämnde vacance, men hvilka alla löner förblefvo otillsatta; och då Förvaltningen afSjöÄrend. icke länner anledningen, hvarföre förslaget icke förr än i sisll.
Maj månad till ifrågaställde lön blifvit ingifvet eller sedermera hvilande, och Hårdh på expectance-stat uppförd; men utredt är, att han å denna stat blifvit bibehållen med UnderLieutenants-lön, som han förut innehaft, saknar Förvaltningen alla skäl att underdånigst tillstyrka Nåd. bifall till Hårdhs underd. anhållan, helst, i händelse han Nådigst tillädes den sökta tillökningen i lönen, det skulle föranleda till prejudicat för sådana inom Flottan Officerare, hvilka under dess reglering varit i tour till större lön, än de nu Nådigst kunna vara tillagde, och hvarigenom en brist i tillgångarna på årliga löneanslagen otvifvelaktigt uppkom.
Rätteligen vara afskrifvet efter Rcgistraturet, intygar Ex officio C. D.
Hjort.
Bil. N:o 3. K. M:s Nåd.
Resolution uppå den af Lieutenanten vid Flottan G. M.
Hårdh gjorda underd. ansökning att, på grund af hvad Sökanden uti en år 1825 ingifven skrift underd. förmält samt med afseende särdeles derpå, att han redan den 23 Oct. 1823, och således före den Nådigst beslutade nya organisationen af K. M:s Flottor, deponerat accord, enligt författningarne, tillvinnande af Lieutenants-lön, samt att han äfven i Maj månad 1824, efter timad vacance genom Capitainen Liberns död, skall blifvit å förslag till sådan lön uppförd, honom i Nåder måtte tillerkännas, på Flottans expectance-stat, till fyllnad i Lieutenants-lönen 100 R:drs tillökning utöfver den UnderLieutenants-lön, hvarvid han på nämnde stat blifvit bibehållen ; gifven Stockholms Slott den 19 Mars i83i. K. M. har denna underd. ansökning i Nåder låtit sig föredragas; och enär Sökanden, vid den med Flottan för sig gångna nya organisation, endast innehade UnderLieutenants-lön på stat, och han, i följd deraf, med sådan lön blifvit å extra och expectance-staten förflyttad, samt den af honom dessförinnan verkställda deposition af Lieutenants-accord vid sådant förhållande icke gaf honom bättre rätt till erhållande af Lieutenants-expectancelön, finner K.
M. så mycket mindre skäl att till Sökandens underd. anhållan lemna Nådigt bifall, sorn K. M. under d. 21 sisth Dec. afslagit en af Capitainen Sjöbohm gjord lika beskaffad
Den 1a Feb ruarii f. m. »49 underd. ansökning.
Hvilket vederbörande till underd. efterrättelse länder.
Datum ut supra. CARL JOHAN. C. G. Grip. Hr Rosenblad, Bernh.:
Då Grundlagarna icke godkänna de ryktbara prejudice-målen, hvaruti Ständerna företogo sig att tilldela tur och anciennete', samt att vid en Riksdag göra om hvad som vid en föregående blifvit beslutadt, utan go §. af Reg.-form. bjuder: ”att under R. ”St:s ellei- deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må ”icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än ”samma Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor ”om Embets- och Tjensteniäns till- och afsättande, Rege”rings- och Domaremagternes beslut, resolutioner och utslag, ”enskilda medborgares och corporationers förhållanden, el”Jer verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning;” så torde det vara påtagligt, att förevarande motion ej kan blifva föremål för Ständernas eller något Utskotts pröfning i annan väg, än såsom anmärkning mot Regeringens beslut, hvilken då likväl bort framställas för Constit.-Utskottet och icke här.
Nu äro vi åter inne på Capitlet om 90 §.
Reg.-form., som vid sista Riksdagen begagnades såsom en skräckbild mot flera motioner, hvari Embetsverk omnämndes.
Då upptogos äfven åtskilliga motioner af lika beskaffenhet med Hr Hårdhs; men jag påminner mig nu endast den om Hr de Mottoni, som utan Stridighet fick sig beviljad pension, eller restitution af någon rättighet.
Och då det i den nu framställda motionen alldeles icke tyckes vara fråga om upphäfvande af något Regeringens beslut eller klander deremot, utan den tvärtom är författad i ganska delicata ordalag, anser jag det både af praxis och Grundlagen vara oss tillåtet att den upptaga, och yrkar dess remitterande till StatsUtskottet.
Hr Hårdhs motion synes mig innefatta icke klander mot hvad som skett, utan endast en gammal Officers frambärande af sitt bekymmer öfver en knapp utkomst och af sin önskan om tillökning till lika lön med PremierLieutenant.
Jag anser således icke hinder möta för remiss deraf.
För att ej träda för nära någon af de motsatta åsigterna, får jag åberopa den allmänna föreskriften om alla motioners bordläggning och begär denna på bordet, hvarigenom man undviker att förhasta sig.
Jag får tillstå, att jag i början tyckte Hr Rosenblad hafva rätt; men kanske är det ej så, och jag vill visst icke i något afseende göra orätt. i5o Den i a F c b r u a r i i f. m.
Sedan jag nu blifvit förekommen genom Frih.
Boyes begäran, får jag förbehålla mig rättighet till vidare yttrande, efter att på bordet hafva närmare granskat motionen.
Mig tycktes, att den innefattar klander mot den åberopade K.
Resolutionen.
Skulle föremålet endast vara att begära en extra-ordinär pension, så, ehuru jag ej gillar detta sätt att begära den, skall jag likväl hafva mindre deremot.
Ifrågavarande anförande af Hr Hårdh begärdes på bordet.
Hr Montgomerie, Gust., uppläste följande:
Det är nu för tredje gången jag inom detta rum höjer min röst för afskaffandet af en inrättning, sorn är stridande mot allmänna lagens tydliga föreskrifter, mot moralens och rättskänslans heliga fordringar samt nationalärans och upplysningens billiga anspråk.
Den framgång jag rönt i mina ihärdiga yrkanden mot lika vanhedrande och skadliga inrättningar af annan art, sådana som f. d. Dykeri- och BergningsCompagniet och General-AssistanceContoret, lifvar mig att icke tröttna, icke afskräckas ifrån att, så länge jag kan yttra ett ord i Fosterlandets angelägenheter, framhålla det oädla och obehöriga i K. Nummer-Lotteriets tillvarelse.
I det Hederv.
BondeSt:s redan yttrade önskan om denna uppfinnings afskalfande har jag fått ett, nästan sagdt, opåräknadt stöd för denna min framställning, som just derigenom torde vinna ett afseende, hvilket fosterlandsvännen hittills förgäfves åsyftat och förhoppats.
Icke allenast den falska och föga grannlaga Stats-inkomsten har hittills utgjort ett skenskäl för denna inrättnings bibehållande, men isynnerhet, må hända, har det varit det Ilederv.
BondeSt. man lyckats att vagga i den inbillning, att det, genom Nummer-Lotteriets afskalfande, skulle förlora både ett såkalladt oskyldigt tidsfördrif och en fördel medelst de gåfvor, som vissa af detta Stånds döttrar erhålla af den oädla spelvinsten.
Det har uppenbarat sig nu, till icke ringa heder för detta Stånd, att det icke längre låter hvarken förleda eller bedåra sig af denna lockmat.
En mängd af de skäl, jag vid de föregående Riksdagarna framstallt såsom ovedersägligt bevisande Lotteriets skadlighet äfven för Allmogen, blifva numera öfverflödiga att ånyo upptaga, då dess Representanter sjelfva insett dem, och derföre också sjelfva yrkat denna så ofta klandrade — och i allo klandervärda — inrättnings afskaffande.
Det återstår för mig sålunda blott att bemöta så beskaffade inkast, som t. ex. under 182!) års Riksdag hos StatsUtsk. och förmodligen äfven hos de tre ofrälse Stånden gjorde sig gällande, då de, liksom vid sednaste Riksdagen, bibehöllo Kongl. NummerLotteriet. 1823 åys Utskott Den la Februarii f. ni. i5i yttrade nemi.:
"att om detsamma vid bedömandet af detta, J>ärende endast finge rådfråga sin enskilda öfvertygelse JJo?n Wumnier Lotteri-inrättningens skadliga inflytande i nioJ’raliskt hänseende, och dess menliga verkan på mängden J‘af de spelandes oeconomiska ställning, skulle Utskottet visserligen icke ett ögonblick tveka att tillstyrka denna in"rättnings upphäfvande — —■ —men Statens inkomst deraf, ehuru> såsom Utskottet sjelf måste medgifva, underkastad mycken osäkerhet vid beräkningen — bevekte Utskottet och, i öfverensstämmelse med detsamma, de 3:ne andra Stånden, att då, likasom vid förra ltiksdagen, låta denna i moraliskt afseende skadliga och på mängden af de spelandes oeconomiska ställning menliga inrättning qvarstå, till föga heder för Svenska samhället och dess Representanters rättskänsla, samt till ett fortsatt medel att ytterligare i tio år undergräfva — i synnerhet de mindre tänkande folkclassernas välstånd och sedlighet.
Man kunde väl, i anledning af detta Utskottets och Lotteri-försvararnas grundsats fråga:
Finnes väl någon penninge-inkomst så stor, att den kan tillintetgöra eller ens motväga lagens hud, samhällets ära, moralens och rättskänslans fordringar?
Svaret derpå torde blifva nekande, och då behöfde jag icke någon annan vederläggning af det skäl för Lotteriets bibehållande, som den deraf beräknade inkomsten åstadkommit, om den ock vore bestämdare, än den verkligen är.
Men om det deremot är bevisligt, att denna förmenta vinst, som i många år — det kan icke nekas, emedan det är ett factum — utgjort det bevekande skälet för Lotteriets bibehållande, skulle lika lätt förvandlas —■ och det kan den — till den största förlust, Svenska samhället i penningeväg tänkbart kan göra, och som mångfaldigt skulle öfverstiga alla de samfällda vinster, denna inrättning under sin mer än 5o-åriga tillvarelse inbragt; hvad skulle då dess försvarare säga?
hvilka disponibla medel skulle de till betäckande af en sådan förlust kunna anvisa?
Och denna förlust — det upplyste en värd Ledamot af LotteriDirectionen under 1823 års Riksdag och det har en mycket aktad medlem deraf för mig nyligen uppgifvit — kan, oaktadt det största bemödande alt den söka förekomma, uppgå till millioner, ja möjligen ända till 3o å 4° millioner Riksdaler, isynnerhet om öfverhopade insatser på vissa, samma Numror skulle inträffa och undgå den på ett sådant förhållande visserligen sorgfälliga, dock långt ifrån icke ofelbara uppmärksamhet.
Man har beklagat sig öfver de millioner, sorn Götha Canal kostat, och det ringa värde, som våra sedlar äga i brist af metallisk valuta, samt den myntoreda och försämring, som oafbrutet, sedan långliga tider tillbaka, ända till våra dagar fortgått.
Men hvad ville allt detta visserligen i5a Den 12 Februarii f. m. verkliga och känbara onda säga, emot en möjlig förlust af lika många millioner p,å en gång, ja inom ett enda ögonblick, sorn hela Rikets rörelsecapital utgör.
Och detta förfärliga hazard-spel, i ordets vidsträcktaste och ohyggligaste mening, väcker icke Statsmagtens, icke Ständernas, icke Nationens och hvarje tänkande Svensk mans farhågor och billiga afsky.
Nej, långt derifrån, det har hittills åtminstone haft vida flera och isynnerhet mägtigare försvarare, än motståndare.
Att deremot, till förekommande af denna fasaväckande national-förlust, mer och mer inskränka de spelandes frihet, går så mycket mindre an, som det förbud af vissa numror, hvilket nu äger rum och hvarförutan den befarade förlusten troligen längesedan inträffat, redan och med rätta väckt allmänt och bittert klander.
Det ligger ock i sakens natur, att friheten att vinna bör vara lika ovilkorlig som friheten att förlora.
De undantagslagar i förra fallet, som äro införda, utgöra en verklig orättvisa, och den borde anstå mindre en hazard-spelande Statsmagt, än en enskild bankörsom icke skulle kunna våga ett så uppenbart spelknep.
Det torde således i alla möjliga hänseenden vara bäst och klokast att från dylika äfventyr undanrycka, hvad som ännu kan skyddas dels för Statscassan och dels för national-äran.
Lotteriets tillgångar äro icke obetydliga: enligt 1823 års StatsUtskotts uppgift uppgingo de då redan till minst 217,000 R:dr, utom brudgåfve-fonden 16,435
R:dr samt hus och byggnader till ett icke ringa värde.
Räntan af allt detta, om inrättningen upphäfves, är redan en icke obetydlig alltid säkrare och hederligare inkomst än den, som af den oädla och äfventyrliga spelvinsten kan påräknas.
Den vid denna Riksdag otvifvelaktigt ökade brännvinsskatten fyller dessutom flerfaldigt den möjliga och ej betydliga brist, Statsverket utöfver räntebeloppet af Lotteriets tillgångar kunde komma att vidkännas, i fall, hvad jag på det lifligaste hoppas och på det vördsammaste yrkar, denna för rättskänslan vidriga, mot allmänna lagen stridiga samt för moralen och sedligheten menliga Lotteriinrättning nu ändtligen skulle upphöra.
De omständliga och ovedersägliga skäl, jag för denna skadliga inrättnings afskaffande tillförene anfört och nu ansett öfverflödigt att upprepa, torde StatsUtsk., dit jag anhåller att denna min motion mätte remitteras, behaga genomögna i R. o. Ad:s protocoll för den Nov. 1828.
Den 12 Eebruarii f. ra.
Frih. von Strokirch, Joln Herrman, anförde skriftligen:
Då man synes med temlig visshet kunna antaga, att den nya lagen icke, på längre aflägsnad tid, blifver gillad till efterlefnad, och indragning af LagmansRätterna icke heller, utan i förening med den nya lagens i verket ställande, skäligen bör eller kan få äga ruin, men sådant icke hindrar, att, så länge LagmansRätterna befinnas qvarstående, ordna dem på ett, emot deras nuvarande beskaffenhet, mera ändamålsenligt sätt, så får jag vördsammast i detta afseende föredraga:
Man klagar deröfver, att part, som i erkändt och klart skuldfordringsmål blifvit ålagd att betala sin skuld, kan emot 12 sk.
I3:co verka längre uppskof för borgenären af verkställighet på HäradsRättens utslag.
Detta förekommes, om i lag stadgades, att så beskaffad!
HäradsRätts utslag genast, och såsom ett vilkor för vade-rättep, skulle fullgöras medelst tvistebeloppets utgifvande till fordringsägaren emot borgen eller nedsättning i taka händer, likasom det är föreskrifvet om fullgörande af Härads- och LaginansRätts sammanstämmande domar för fortgång med vadetalau till Hofllätt från LagmansRätt.
Man anmärker likaledes såsom oformligt emot sättet att söka ändring uti Lagmans-SyneRätts dom, att, när man får vädja mot samma Rätts beslut vid besigtningar i jordetvister, så skall, enligt 2,5 Cap. 10 §.
R:gs-Ba[ken, man nödgas söka Konungen om Riddare-Syn för granskning af Lagmans synedom.
Denna anmärkning synes hafva allt skäl för sig; ty olika benämningar af samma Rätts beslut i lika tvistefrågor böra skäligen icke föranleda till förändradt och försvåradt sätt för den med beslutet missnöjde att få öfverlemna detsamma till högre domstols pröfV ning.
Jag anser mig derföre fullkomligt föranlåten till det förslag, jag här nedan vågar framställa:
Man liar mycket tvistat om borttagande af föreskriften, angående summa appellabilis vid domstolarne.
Jag medgifver gerna, att beloppet, hvarom tvistas, ej bör vara måttstocken för den tappande att få vid högre domstol söka sig om efter förment, saknad rättvisa vid de lägre domstolarna, ty 1 R:drs värde för en kan ofta betyda mera än roo R:dr för en annan; och derföre gifvcr jag gerna min röst för ändring af stadgandet i detta afseende uti 7 §. 2.5 Cap. Rätiegts-3:n, hvilket jag således äfven öfverlemnar till förtjent uppmärksamhet.
Slutligen har det ofta försports, att man velat rent af borttaga LagmansRätterna, i anseende till det uppehåll med rättegångars slutliga afgörande, som genom dessa domstolar i allmänhet åstadkommes.
Utan att för närvarande på ett eller annat sätt vilja inlåta mig i utveckling af ini1 II. 20 154 Den 12 Fcbruarii f. m. na skäl hvarken för eller emot slika yrkanden, anser jag likväl, att det betydligaste uppehållet skulle undanrödjas, om LagmansTing hölls i hvarje Lagsaga tvenne gånger om året, i stället för det att nu blott ett sådant Ting förrättas årligen.
Det är af denna och föregående anledningar, som jag dristar mig föreslå följande redaction af 3 Cap. i §., 7.5 Cap. 6, 7 och io §§.
Rätteg:s-B:n och i4 Cap. 3 §.
Jorda-B:n, nemi.: 3 Cap. 1 §.
R:gs-B. ”Lagman skall Ting hålla i sin Lagsaga 2:ne gånger om året eller emellan d. i Febr. och d. t
Maj en gång, och emellan d. i Aug. och d. i Nov. annan gång; kungöre han härom minst tio veckor förut HofRätten och Konungens Befallningshafvande, som låta lysa härom likaledes minst 2:ne månader förut uti Län sitt.” 7.5 Cap. 6 §. ”Från HäradsRättmå man vädja, ehvad saken är af större eller mindre värde; men i skuldfordringsniål, som äro grundade på klara och tydliga förskrifningar eller inför HäradsRätten af gäldenären godkända, skall det åligga denne att, förr än Häradshöfding å beslutet antecknär vad, behörigen visa, det beloppet, som ådömdt blifvit, fått af fordringsägaren lyftas emot den borgen, hvilken blifvit godkänd antingen af domaren eller magistrat, under hvars domvärjo fordringsägaren är skattskrifven, eller af Konungens Befallnhf:de i Länet.
Häradshöfding insände till Lagman ordentlig förteckning öfver vademålen åtta dagar före LagmansTingets början.” 25 Cap. 7 §. ”Mot Lagmans dom vädjas under HofRätten med i R:dr 3a sk. silfver specie eller deremot svarande Bancosedlar efter x?,8 sk:s myntvärde, inom samma tid, som föreskrifven är om HäradsRätt, och utan afseende på sakens större eller mindre värde.
Lagman skrifver &c. &.C.” 25 Cap. 10 §. ”Mot Lagmans synedom vädjas under LIofRätten, och förfares deianed i öfrigt, som om andra lagvadda saker är föreskrifvet.” 1/j. Cap. 3 §.
Jorda~B.n ”Nu vill någon med den synedom sig ej åtnöja; vädje då under nästa LagmansTing, som i R:gs-B:n sägs, och döme LagmansRätten till Syn, om så nödigt pröfvas.
LagmansSyn skall hållas med nästa Uthärads Nämnd, och emot den synedom må man vädja, som i 10 §. af a5 Cap. R:gs-B:n föreskrifves.
Skulle part förebära, att något vid Härads- och LagmansSynerne är förbigånget eller upptaget i strid med rätta förhållandet, samt således äska ytterligare
Syn; så äger han, på samma gång med vadetalans fullföljd, derom göra anmälan i HofRätten, som bland sig utser fyra af dess ojäfviga Ledamöter, ett HofRättsRåd ooh 3:ne Assessorer, hvilka vid dertill tjenlig tid på stället anställa ny granskningssyn och der afkunna dom, emot hvilken sedan intet ändringssökande må äga rum.
Denna GranskningsSyneRätt
Den 1a Februarii f. in. döme ock öfver kostnadcrne af Synen och bestämme, hvilken af parterna den gälda skall.”
Det måste vara onekligt, att genom förestående stadganden, synnerligast a:ne LagmansTings-terminer hvarje år, Lagmännen få ökade besvär och kostnader samt mindre sportel-inkomster, då det är klart, att härefter ingen lärer finna sin uträkning vid att fullfölja vad i tydliga skuldfordringsmål, som förut ofta skett.
Lagmännen hafva ock harförutan genom föregående stadganden, hvarigenom åtskilliga mål icke mera höra till LagmansRätts upptagande, fått vidkännas ej så obetydlig minskning uti förutvarande sportler.
Det torde af sådan anledning vara både lämpligt och rättsenligt, att
Lagmännen fingo njuta tillgodo någon ersättning härför, och på det StatsVerket ej må betungas med tillökning i utgifter i detta afseende, vågar jag vördsammast hemställa, om icke lämpligt kunde anses, att vadeskillingarne vid LagmansRätterna förhöjdes och att R.
H. St. hos K.
M. gjorde underd. anhållan, att den redan för öfver 10 år sedan beslutade omarbetning af ExpeditionsTaxan, i hvilket ändamål en Committé' långt före detta blifvit af K.
M. förordnad, måtte ofördröjligen bringas till slutlig verkställighet.
Jag anhåller vördsammast, att detta memorial måtte med de öfrige resp. RiksSt. communiceras och derefter till II.
I en tidpunkt, då man är sysselsatt att förskaffa landet ett verkligt mynt och då, såsom följd deraf, silfvermynt åter skall sättas i omlopp, är det af icke ringa vigt, att å ena sidan nya silfvermyntets räkne-enhet blifver öfverensstämmande med det sätt att värdera varor, som i landet allmänneligen är brukligt, å den andra, att denna räkne-enliet erhåller sådana underafdelningar, att räknandet blifver lätt och öfverensstämmande med det förbättrade system för landets mått, mål och vigt, hvars grunder redan af i8l3 års Ständer, på Konungens derom gjorda nåd.
Proposition, antogos, och som, enligt sist församlade Ständers beslut, snart kommer att allmänneligen införas till stor och efterlängtad lättnad för allmänna rörelsen, till heder för tidchvarfvet och ära för den Konung, under hvars Regering ett beslut blifvit fattadt af den art, att vara lika oförgängligt sorn Europas civilisation.
Hvad således först angår räkne-enheten, vågar jag, på de grunder som nedanföre skola anföras, hysa den bestämda öfvertygelse, att ingen lämpligare dertill finnes än ett myntstycke, som till inre värde svai’ar emot En Riksdaler Riks gälds sedlar, och som således jemt utgör £:dels R:dr Specie enligt Myntordningen af år i83o. i56
Jag känner nogsamt, att mänga finnas, som anse, att mynt-enheten borde bestämmas till värdet af i b:dr B:co, men vågar likväl tro, att denna tanka icke delas af Svenska Allmänheten, och att, i en fråga af sådan beskaffenhet sorn denna, större afseende bör fästas på menighetens önskningar och behof, än på de få personers inom vissa folkclasser, hvilka redan hunnit vänja sig vid att beräkna varors värde i Banco.
Riksgälds-räkningen har en öfvervägande öfverhand i allmänna rörelsen kan icke betviflas eller nekas.
Man öfvertygas derom genom dagliga erfarenheten, och äfven de, som ifrigast försvara räkningen i B:co och påstå, att de tänka sig varors värden i detta slags mynt, underlåta likväl sällan att i dagligt tal kalla en 8-sk:s Banco-? sedel för en Tolfskilling, en i2.-sk:s Bancosedel för en Adertonskilling o. s. v., bevisandes derigenom praktiskt, att de i verkligheten sjelfva, ehuru medvetslöst, värdera i Riksgäldsmynt, oaktadt de måhända föra sina böcker i Banco.
Men ehuru den anförda omständigheten, att största mängden inom alla folkclasser värdera efter Riksgäldsberäkning, kunde ensam anses tillräcklig att bestämma Värdet af i R:dr
Rgs till blifvande räkne-enhet för Riksmyntet, torde mig likväl tillåtas anföra åtskilliga andra, icke heller likgiltiga fördelar, sorn derigenom skulle vinnas.