Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Andra Samlingen behöfdes för denna gång, icke heller göras större upplaga; emedan de Handlingar, som komma all i den innefattas, redan blifvit utdelade; men för framtiden borde upplagan göras så stor, att, sedan det vederbörliga antalet exemplar blifvit med allmänna Tidningarne utdeladt, 800 exemplar kunde återstå till nästföljande Riksdag.
Detsamma kunde äfven gälla för den del af Första Samlingens Handlingar, som redan blifvit af trycket särskilt utgifne.
Men af alla de Öfriga Samlingarne borde upplagan åtminstone vara 800 exemplar, för alt kunna till StåndsLedamöterna utdelas, , och likväl tillräckligt antal för afsalu vara öfver; och af vigtigare Handlingar kunde upplagan efter omständigheterna göras något större. 8:0.
Till hvarje Samling författas genom ExpeditionsUtskottets försorg ett särskilt Register, samt derjemte ett allmänt Register öfver hela Bihanget. 9:0.
Af detta Bihang torde ett exemplar böra tillställas hvarje LandshöfdingeEmbele, samt ett tillräckligt antal afläggas tilt utdelning bland UtskottsLedamöterne vid nästkommande Riksdag.
Den 21 November f. m. 255 Jag anhåller, att denna motion må med de öfrige RiksSlånden comrnuniceras.
Herr Montgomerie , Fabian, hade inlämnat följande anie Memorial, hvilka upplästes:
Genom erfarenheten tyckes Opinion böra vara tillräckligt stadgad, att den nuvarande flyttningstiden för Tjenstehjon på landet är den mäst olämpliga, och att den tjenligaste torde vara emellan Midsomirtarsdagen och den i Julii.
Då har Landtmannen fullbordat sitt åkerbruk, kreaturen äro framfödde och utsläpte, alla nödvändiga sysslor undangjorde, långa dagar och goda vägar att flytta på, och den tillflyttade får derigenom vara med vid inbärgningen af det höfoder, hvarmed kreaturen kommande vinter skola stillas.
Allt detta talar så mycket för denna förändring, att det hinder häremot, som vid förra Riksdagar anförts, nemligen att
Allmogen den tiden af året har brist på medel att aflöna sitt tjenstefolk, bör lämnas utan afseende, emedan de flästa gifva Spannemål och Kläder.
Dessutom bör ett mindre ondt stå tillbaka för det stora helas nytta och fördel.
Hvad åter angår Städslotiden, så hör den ej vara så oinskränkt, som Tjenste - 256 Den 22 November f. m. hjonsstadgan medgifver, utan rättas sålunda att allt aftal eller städsel, som göres tidigare än den i April och sednare än dea 24 Maji förklaras för ogildt.
T Städerne, der Städslo- och Flyltningstiden är 2 gånger om året, kan den vara, som dea är, i April och October, oförändrad, om man så tycker.
Derigenom kunde nutidens hog för inflyttningar, att söka grannlåt och lättsysslor häst före*- Lommas.
Om eommunieation med de andre Respeclive Stånden och Remiss till Oeconomie- och EesvärsUtskottet anhålles.
Olämpligheten af det uti vår Svenska Lutherska Församling oroande och andakten störande bruk, att midt under Gudstjensten uppläsa Kungörelser, Efterlysningar och Publicationer af alla slag, ofta nog sedligheten kränkande, hoppas jag, att alla Religionens sanna vänner i alla Stånd lika med mig inser; och jag vågar derföre föreslå, att hos Kongl.
Maj:t utverka ett Påbud, att ofvanherörde Kungörelser genom Prästens uppträdande på Predikstolen straxt efter hela Gudstjenstens slut få uppläsas.
Med föreläggande derjemte, att den, som icke stannar qvar att afhöra pålys ningar - Don 22 November f. m. 207 ningarne, må skylla sig sjelf för den olägenhet och försummelse, som deraf kan uppkomma.
Om communication med de öfrige Re•spective Stånden oell Remiss till vederbörligt Utskott anhulles.
Allmänna Lagen stadgar uti g CapitJet 11 § HandelsBalken: fordrar någon, then gälld han vet gullden varabcite hälften af thet han fordrat, målsägandens ensak.
— Den häruti bestämda ansvarigheten mot den bevisligt begångna brottsligheten, anser jag, i anseende till Följderna för den lidande, vara allt för ringa.
En person, som fordrar den skuld, han vet vara betald, han må antingen sjelf hafva uppburit valutan, eller genom ordet Ordres dertill auctoriserat annor man, begår ju i och med detsamma ett så mycket större brott, som han derjemte missbrukar Lagens magt, för att åtkomma sin nästas Egendom.
Om nu härvid tillika tages i beräkning, att genom ett så nedrigt rofferi en hel familles välfärd ofta nog 1 H. 17 258 Den 22 November f. m. kan helt och hållit förstöras , särdeles om det går så långt, att den oskyldigt fordrade och dömde nödgas träda i bysättningshäckte, sedan hans tillgångar först blifvit medtagne, innan han kommit i tillfälle, att genom en långsam och depensif rättegång bevisa bedrägeriet, och få sitt åter, hvilket senare till och med kan blifva en omöjlighet, i händelse tillgång saknas hos Bedragaren; så anser jag mig böra föreslå, att ii § uti q Capitlet HandelsBalken hädanefter måtte erhålla följande lydelse. ”Fordrar någon lion Konungens Befallnings”hafvande eller Domaren den gäld, lian ”kan öfverbevisas hafva af vetat vara gull’ ’den _, bote fulla beloppet, af det lian saflunda fordrat.
Har Svarandens Egen” dom tillika blifvit utmätt och försåld s elller han i Bysättnings-licicktet inmanad, ”ersätte Sökanden fulla skadan och bote "den fordrade summans Sexdubbla belopp, "eller i brist deraf ^ arbete å någon Kro”nans Fästning från ett till fem åir, allt "efter sorn Svarandens skada och förlust ”vara kan.
I hvilkendera händelsen som ■”häldstj skola böterna ther de utgäj väfra Målsägarens ensak och Sökanden skyl-. ”dig att oafkortadt ersätta Svaranden all "den kostnadj han visar sig hafva på sin rätts försvarande användt.
Detta mitt Memorial torde remitteras till Lagutskottet, för att med dess Betän - Den 22 November f. m. 259 kande beledsagadt, comnumiceras de Respeclive MedStånden.
Föredrogs å nyo Herr Ugglas,, Carl Willielm, den 20 dennes på bordet lagde Motion, angående en Tacksägelse-Adress till Hans Maj:t Konungen; och upplästes Kongl. Maj:ts den 25 Januarii 1823 vid sista Riksdag till Rikets Ständer nflåtna Nådiga Skrifvelse, angående den då föreslagne Tacksägelse-Adressen.
Hans Ecccellence Herr Grefve af Wetterstedt , Gustaf:
Det är med anledning af Hans Maj:t Konungens mig gifna Nådiga befallning, som jag får den äran, alt inför Herr Grefven och LandlMarskalken samt Högh Ridderskapet och Adeln förklara, det Kongl. Majrts tänkesätt i afseende på den föreslagna Tacksägelse-Adressen äfven nu äro enahanda med dem, hvilka blifvit yttrade uti den upplästa Nådiga skrifvelsen.
Majrt har redan vid Riksdagens öppnande på RiksSalen genom Herr LandtMarskalken och de öfrige Ståndens Talemän emottagit dyrbara bevis af Rikets Ständers tacksamhet och tillgifvenhet.
Dessa äro nu för Kongl. Majrts hjerta lika tillräckliga, som vid sistlidne Riksdag, och Kongl.
Majrt behöfver derföre icke någon Den 22 Novem ber f. m. särskild framställning, för alf., .såsom <cn faderlig Konung, förlita sig på trögna undersåta re.
Hans Excellence Herr Grefven och LanrhMarskalken hemställde, att Herr Ugglas ifrågavarande Motion malte, i anledning af hvad Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt yllradt, få förfalla.
Hterr Crusenstolpe, Magnus Jacob:
Jag har visserligen ingenting emot, att frågan om Tacksägelse-Adressen må förfalla, men jag kan icke erkänna den grundsalts, att Regeringen skulle kunna på förhand hindra Rikets Ständer, att till Thronell frambära hvilka framställningar, som häklst.
Så vidt det är denna åsigt, sorn grundlagt Ridderskapets och Adölns beslut, får jag emot detsamma mig reservera.
Föredrogs å nyo Grefve FrÖlichs, David, den 20 dennes på hordet lagde Motion, angående offentlighet vid Ridderskapels och Adelns öfverläggningar.
Grefve Hamiltonj Johns anförde skrifteligen: 11 .: . •' *; 7
Då jag i hufvudsaken förenar mig med Den 22 No v em be i f. in. Grefve Frölich, vill jag blott framställa eu fråga lill antagonislcrne af hays.
Moli.osi.
Mine Herr.ar!
Hvarifrån kommer dea kallsinnighet hos folkel, nied hvilken det ser våra Riksdags» göromål fortgå?
Månne vi ej få tillskrifva denna liknöjdhet våra föråldrade former, sorn ej mera slå i jemvigt med lidens, fordringar ?; Men för att vara korrt, vill jag blott uppehålla mig vid den hälsosamma innovation, sorn egentligen i dag kommer att utgöra föremålet för vår öfverläggning.
Hvilket olika, förhållande i- England; ehuruväl Parlamentet är födi af rikedomen och corruplionen, inger det likväl det mest lilliga. intresse hos folket.
Att upplösa.delta problem beböfves blott
Lvu ord: publicitet och allmän opinion.
Tillslut Parlamentet för allmänheten, och, hvad värre vore, fjettra pressen och J skolén snart få se Venedig i stället för London.
Jag besvär eder, tillåten nu en upplyst publik vara vittne till edra öfverlägguingar och J, skolén snart se samina intresse småningom utveckla sig; national-sinnet taga en ädlare rigtning, och en verklig allmän opinion uppkomma, som Den a i November f. m. skall blifva den starkaste barrier mot all corruption, af hvad slag det vara må.
Då, säger jag, är det möjligt, att det aristocratiska elementet vinner en önskad aktning, som det ty värr saknar nu.
Under förutsättande, att allmänna sederna antogo en bättre caractere, måste äfven vi knäböja för verldens drottning, jag menar allmänna opinionen; och jag tror det vara oss nyttigare, att stå under detta förmynderskap, än under cotteri-opinionen, som nu tyckes utöfva ett så stort inflytande på mångens handlingssätt.
Denna sednare har ännu aldrig alstrat annat än ett sjukt sinne, som närer titel- och afundsjukan m. m.
Då deremot en sansad allmän opinion föder ett friskt sinne, som framkallar en activ rivalitet, som upphöjer själen och qväfver små-passionerna; med ett ord, som föder ambitionen att vara stor, genom sig sjelf, och ej genom nedsättandet af concurrenterne, med hvilka man jemför sig.
Se der den sanna medborgerlighetens tecken och det mål, dit civilisationen framgår med raska steg, i trots af de hinder, som läggas i vägen.
En gång denna ståndpunkt upphunnen, skola alla menniskovärdets lyten, af brist på näringsmedel, af sig sjelfve utdö, i främsta rummet vani teten, som på corruptionens irrvägar inlockat så mången yngling, och som störtat slutligen hela familier i elände.
Tillåten gode Her - Den 22 November f. m. a63 rar! publicitet vid edra öfverläggningar, och cotterie-opinionen skall åtminstone förlora en del af den magiska kraft, den hämtat under vår castrerade tryckfrihets vingars skugga.
Friherre Sprengtporten j Jacob Wilhelm:
Jag vill icke inlåta mig i ett vidlyftigt försvar af principen för offentlighet vid representationens sammanträden.
Allt efter den olika synpunkt, hvarifrån denna fråga betraktas, synes mig svaret sjelfmant erbjuda sig.
Blott i afseende på sättet, för offentlighetens införande, delar jag icke i alla hänseenden den värde Motionärens tanka.
Jag anser nödvändigt, att Ridderskapet och Adeln framställer såsom princip, att frågan blir bifallen, icke positift, ulan negatift; icke såsom en lag, utan såsom ett begifvande.
Sådan är ock den offentlighet, som äger rum i Engelska Parlamentet.
Från denna synpunkt anser jag så väl sjelfva princip-frågan, som det Reglementariska deraf böra utgå.
Den förra synes mig vara af den vigt, att den endast genom en § i RiddarliusOrdningen kan bestämmas.
Det reglementariska lärer omisskänneligen tillhöra vår OrdningsStadga.
I anledning häraf får jag till en början äran föreslå Ridderskapet och Adeln en § lill införande i RiddarhusOrdningcn af följande lydelse: 204 Den 22 November f. m. ”Enär Ridderskapet och Adela för tillfället beslutat, att ett Plenum, en d’el deraf, eller en viss frågas behandling skall äga rum för lyckta dörrar, tillätes ingen främmande åhörares närvaro.
Har Orduingen i ett Plenum på ett eller annat sätt blifvit, störd genom en eller flere främmande åhörare, pröfye och.afgöre LandtMarskalken i mohn af sakens beskaffenhet af egen myndighet, eller med anledning af derom väck t fråga, om en, eller flere, eller alla, de främmande åhörarne böra.'aflägsnas, och galle hvad LandtMarskalken bestämt intill Ple-- ni slut.
Verkställigheten af LandtMarskafkens beslut tillhör RiddarhusFiscalen.”
Hvad beträffar de reglemenlariska fö-, reskrifternes bestämmande; anser, jäg att läcktaren bör delas i tväone afdelijiugar; den ena att upplåtas åt publiken, dock med de villkor, att ingen, som är af starka drycker öfverlastad, må, inlåtas, saint alt i öfrigt en anständig klädsel erfordras; den andra, alt begagnas såsom en afskild tribun, till hvilken LandtMarskalken må äga att genom RiddarhusFiscalen utdela poletter åt de öfriga RiksStåndens médlemmar eller andra personer, som dertill anmält sig hos Ståndens Ledamöter.
Jag anhåller om remiss af detta mitt yttrande
Den 22 ]\o v ernber f. rn. a65 till, RiddarhysUtskoUet i sammanhang med Motionen.
Friherre Åkerhjelm Gustaf Fredric:
Jag är fullkomligen öfvertygad, att en villkorlig och med kloka garantier omgifvem publicitet vid våra öfverläggning»!; skulle åstadkomma ett öka dt intresse hos folket för national-represenfcationen.
Jag hade också äran att, vid 1823 års.
Riksdag, väcka Motion härom.
I anledning af frågans behandling vid 1818, års Riksdag,, då den äfven väcktes af en annan Ledamot, och remitterades till RiddarhusUtskottet, samt med stöd af RiddarhusOrdningens i jt, j8 och 51 §§, ansåg jag mig äfven böra beledsaga min Motion med anhållan om remiss till detta Utskott.
Motionen förekom sedermera inom detta Stånd till pröfning, och efter en långvarig, intressant och liflig Öfverläggning beslöt Ridderskapet oell Adeln, att frågan skulle remitteras till RiddarhusUtskottet.
Jag instämmer fullkomligt med den värde Motionären, i afseende på sjelfva ideén om publiciteten, hvilken jag med samma värma omfattar nu sorn förr; men rörande sättet för dess verkställande, så till det economiska, som till de bestämmelser, hvilka blifva nödige för bibehållande af säkerhet och ordning vid offentliga plena, anser jag, att frågan bör remitteras tili RiddarhusUtskottet, hvilket det lärer tillkomma, att utarbeta förslag, till Stud - 266 Den 11 No v ernber f. m. gauden i detta afseende, hvilka, när de till Ridderskapet och Adeln inkommit och här lill öfverläggning företagas, lemna lämpligt tillfälle för mig och hvar och en, som det ästundar, att utveckla frågan, om hvars riktighet jag uti tidens lynne och opinionens hilliga önskningar sedan i8a3 funnit ökade anledningar att vara öfvertygad.
Skälen mot saken kullkasta, som mig synes, icke öfvertygelsen, att hon, rätt förstådd och rätt behandlad, skall åstadkomma nytta och icke skada, och jag hämtar stöd för denna tanka uti den omständighet, att denna slags offentlighet i England, Frankrike och Beijern, eller främmande personers åhörande af lvamrarnes öfverläggningar i dessa länder, icke derstädes medfört hvarken våda eller oreda, utan måhända snarare ökat intresset för NationalRepresentationen och de vigtiga angelägenheter hon behandlar.
Emot missbruk af denna tillåtelse måtte det vara lätt att ställa författningar och deras verkställare , som beifra de öfverträdelser, hvilka möjligen kunna föröfvas, och befordra till ansvar den eller de, som missbruka den medgifna lagliga friheten.
I afseende å sjelfva Ideen instämmer jag derföre i Motionen, och anhåller, att den, jemte de i anledning deraf, af åtskilliga Ledamöter yttrade meningar, måtte remitteras till RiddarhusUtskottet.
Herr Rothlieb, Axel ^ förenade sig med Friherre Åkerhjelm.
Den 22 November f. m. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt , Gustaf: På de af Frih.
Åkerhjelm anförde skäl, förenar jag mig med honom uti anhållan om proposition på remiss till RiddarhusUtskottet.
Jag tror mig dervid böra tillägga några ord.
Då offentligheten vid RiksStåndens öfverläggningar och främmande åhörares inträde på detta rum ovillkorligen kräfver antagandet af sådana reglementariska stadganden och ansvars-bestämmelser, hvarigenom säkerhet och lugn må kunna tryggas och bevaras; så är jag fullkomligen öfvertygad, och äfven berättigad att yttra denna öfvertygelse, att om en sådan lag, på sätt 87 § Regeringsformen, föreskrifver, af Rikets Ständer blifver faststäld, och Kongl. Maj:ts bifall understäld, Kongl. Maj:t, som redan vid sista Riksdag yttrade siri instämmande tanka i hufvudsaken, skall till RiksStåndens enskilta pröfning och utan afseende på deras samfällighet i beslutet, öfverlemna, ej allenast att på sig tillämpa sjelfva grundsattsen, utan äfven den dermed i oskiljaktigt samband varande lag, till beredande af ordning och lugn bland åhörarne.
Jag skulle tro, att då det är fråga om att vidtaga en ny anstalt, ligger det inom pligtens område hos den auetoritet, som äger afgörandet, att grundligen pröfva den föregifna nyttan, jemföra den med de olägenheter, 268 D c ii 29, iVoycniho! f. m. sorn kutma vippstfioch lala afvägnmgen, emellan dessa förhållanden gifva, beslutet.
Jag. har sett mångå frågor, uti, hvilka, ali-», milana opinionen ensamt, åstadkommit beslut; men, jag har älven hör,t dessa beslut af en sednare lid ogillas».
Protocoll, hållna hos Högloflige ilidderskapet och Adelö, vid Urtima Riksdagen i Stochholm, År 1834.
Måndagen den 3 November 1834- Plenum kl. to f. m.
Justerades 8 prot.utdr. för f. m. och 3 prot.utdr. för e. m. d. 3o sisth Oct.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnda frän Exped.TJtsk. inkomna förslag till R.
N:o 184. ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 3:dje hufvudtitel; N:o 185. ang:de den innevar. riksdag verkställda revision af de under CommerceColhm ställda fonder och medel; JV:o 186. i anleda, af sökt everldlig skattemannarätt å rict under Ulriksdals Rungsgård förr lydande Kefvinge hemman med dertill hörande utjord; TST:o 187. i anledn. af K.
M:s näd. propos., angtde fortfarande anslag till Ulldiscontfondens förstärkning samt ullculturens och ullproductionens befrämjande i Riket.
Landtm, tillkännagaf, att Hr af Petersens, Gust.
Herrman , afsagt sig sin plats i Bevilln.Utsk., men anhållit att vid sin riksdagsmannarätt blifva bibehållen.
Hr Leyonflyclit, Carl Albi-., hade inlemnat följande:
Sedan min tjenstebefattning ferdial- min afresa till reg:tet, får jag i ödmjukhet afsäga mig det förtroende, hvarmed H. R. o.
Ad. behagat hedra mig, att vara ledamot af StatsUtsk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att utse nya ledamöter uti Stats- samt BeviJln.Utsk:n efter Hrr Lejonflycht och af Petersens.
Företogs till pröfning Stats- och Oeeon.Utsk:ns d. 20 dennes e. ni. på bordet lagda betänk.
N:o 29 i fråga örn lindring uti den hemmansägarne i Jemtland åliggande roteringsoch rustningsskyldighet.
Uppå begäran af Hr von Törne, Mich., upplästes hans betänk, vidfogade reservation.
Hr von Törne:
Redan år 1806 beslöts, alt Jemtlands rotering borde minskas till likhet med hvad i öfriga pro - 4 De» 3 No v ernber f. m. vinser äger rum.
28 år hafva sedan förflutit, och då frågan om verkställighet nu förekommer, föreslå de sammansatta Utsk:n en åtgärd, sorn är fullkomligt overkställbar, emedan K.
M. iiti sin nåd. ‘prppog. bestämdt afsjagit densamma, På delta sätt vinnes ingen lindring för ett folk, som genom en hård rotering och flera på hvarandra följande missväxter bljfvit försatt 11 ti yttersta behof af hjelp.
Af dgssa skäl, och på grund af hvad min upplästa reservation i öfrigt innehåller, yrkar jag återremiss af betänk.
Fxdh, Boye, Ludv,; För hvar pch en, spm med uppmärksamhet läst betänk, och något öfvertänkt ämnet, blir det, som mig synes, svårt att icke känna ett varmt deltagande för det öde, som träffat en hel provins, att riksdag från riksdag nödgas fortsätta en klagan och anropa om en rättvisa, sorn likväl icke kan förvägras, så vida frågan får behandlas enligt dess natur.
Detta deltagande okas, då man erfar, att Utsk., sorn såväl i premisserna som conclusionerna ådagalagt en berömvärd håg att göra rättvisa, likväl visat sig sakna frimodighet att tillstyrka Ständerna att rent uttala den enda begäran, utan bifall hvartill någon rättvisa icke står att vinna.
Denna begäran består deruti, att frågan må behandlas efter sin natur af contractsfråga och icke förvexlas med en militär administratipnsfråga.
För att göra skillnaden häremellan uppfattiig, och oaktadt äfventyret att infalla i upprepande af hvad Utsk- redan upplyst, går jag att framlägga frågan från dess böljan.
Genast efter det Jemtland eröfrades och tillföll Sverige, uppgjordas åren 1686, 1688 ogh 1695, emellan Svenska Kronan å ena sidan och provinsens jordägare å den andra, ett contract,^hvarigenom jordägarne förbundo sig att ständigt hålla en bevarad trupp af 1000 man infanteri och ioo man cavallen; hvaremot Kronan, å sin sida, förband sig att årligen gifva en ersättning af 20 d:r sunt för hvarje infanterist pcb 4° d:r fö*' hvarje häst pch karl, samt vidare att denna trupp aldrig skulle commenderas utom provinsens gränsor.
Ersättningen anslogs visserligen till största delen i räntor; men af handlingarna vill det synas, att också någon del utgick i penningeanslag, och af vilkoret, att truppen ej kunde commenderas utom provinsens gräns, följde också, att jordägarne, sorn i alla fall skolat freda sin gräns emot Norrige, kunde gå sjelfva i ledet och behöfde icke hvarken lega eller underhålla ordinarie soldat.
Under tidernas längd hade likväl detta contraet undergått väsendtlig» förändringar, till provinsens lidande.
En rotering verkställdes, men med den olikhet i jeronförelse till alla andra provinser, att då i de sednare endast hvar ig:de mantalsskrifven mansperson är soldat, så är i Jemtland hvar g:de man soldat; samt att då i de andra provinserna jordvärdet, sorn underhåller cn soldat, uppgår till 8,200 r:dr, ar detta onus i Jemt - iand fästadt vid ett jordvärde af blott 1,200 rtdr.
Jemuförelsen med andra provjnsers rotering utfaller förvånande, då roan erfår, att i Jemtland räknas på hvarje helt hemman ej mera än 6 tunnland åker, roen att likväl t, ex. Hallens by, om 9 tunnland och 12 kappland åker, har 6 soldater att underhålla, och att Bångsta hy, om tunnland åker, samt (Österskrika by, oro 3a tunnland åker, hafva hvardera 3 soldater att underhålla.
Genom myntvärdets försämring hade den contanta ersättning, som årligen tillföll provinsen, ned* fallit fill den grad, aft då 20 d;r s:mt i början svarade emot 10 t:r korn, svarar det nu blott emot erj enda sådan tunna; men det hårdaste har dock legat i den hufvudsakliga förändring, att alltsedan 1788 års krig med Ryssland har regttet måst, lika nied den öfriga armeen, deltaga i alla våra krig, och följden deraf' åter har varit, att jordägaren icke mera kan gå sjelf i ledet, utan mäste vidkännas ali den tyngd af roteringen som de andra provinserna.
Med rättvist afseende å det svåra lidande, hvari provinsen altså befann sig, utfärdades d. 2 Oct. 1806 ett K. bref, deri förordnades, att en ny allmän rotering skulle i Jemtland anställas, dervid lika grunder skulle följas, som för roteringen i Rikets öfriga provinser blifvit lagda, på det att, om också den beväpnade truppen bjefvp mindre, bördan för provinsen också blefve mindre och dräglig.
Verkställigheten deraf uteblef, och j anledning af provinsens klagan deröfver vid 1818 års riksdag afgåfyo
Ständei-pa då deras underd. förord till Konungen derom, att en undersökning mätte anställas till föreslående af jemnkning i Jemtlands roteringsskyldighet.
Jag behöfver måhända här ett förord, innan jag fortsätter.
Jag har nemi. utgått från den öfvertygelse, att Regeringen aldrig velat göra orätt; och jag tror mig derföre göra en lika tjenst åt Regeringen som åt provinsen, då jag går att ådagalägga ett, såsom mig synes, begånget misstag, i den förmodan, att denna frimodighet icke misskännes af en Styrelse, som blott behöfver upplysas för att rätta, hvad möjligen kan vara feladt.
Jag återgår nu till ämnet, Efter föredragning af 1818 prs Ständers förutnämnda underd. förord behagade K. M, under d. i5 Dec. 1820 anbefalla landshöfdingen i länet att uppgöra underd. förslag till en rotenngsjemnkning i Jemtland, hvarvid likväl borde iakttagas, att "reg:tet icke fick nedsättas under 800 man”; och vidare har, under d. 21 Nov, 1827, ett annat K-M:s nåd. beslut emanerat, af innehåll, att .emot det regrtet npdsattes till Booman, vore det vilkor upphäfvet, sorn försäkrade provinsen, att truppen ej skulle beordras utom dess egna gränsor.
Det olyckliga, det klandervärda af dessa båda sednare