Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. skulle besluta att i dag företaga hufvudsaken, skall jag, ehuru bröstsjuk och klen jag är, söka visa den värde talaren, på hvilkendera sidan orättvisan ligger, och på hvilken följaktligen den skamfläck skulle fästa sig, hvilken han omtalat.
I fall den siste värde talaren skulle behaga uppgifva de delar af Gr.
Björnstjernas yttrande, mot hvilka han kan hafva något att anföra, så skall jag försöka att vederlägga honom.
Emedlertid vill jag blott i allmänhet anmärka, att man lätteligen kan klandra den, som är frånvarande och som man vet vara af sjukdom hindrad att komma tillstädes och sig försvara.
Jag yttrade i förra plenum den åsigt, att H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion numera icke kunde till pröfning upptagas, utan åsidosättande af de för målens behandling inom våra representativa församlingar antagna former.
Oaktadt ett noggrannt begrundan - Den 14 Mar >. dande af ämnet under den sedermera förflutna tiden har jag icke funnit skäl frångå denna min öfvertygelse, ölen i förhoppning, att det med berörde motion nara likstämmiga förslag, Hr af Billbergh nu framställt, kommer att medföra den följd, att H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt finner anledn. återkalla sin motion, enär det dermed åsyftade ändamål vinnes, om detta förslag antages, afhåller jag mig för •närvar, från att ingå uti en ytterligare utveckling af de skäl och grunder, i stod hvaraf jag icke kan medgifva remiss af samma motion.
Hvad hufvudsaken beträffar, får jag förklara, att jag liebst önskar, att BondeStts inb judil, blefve antagen och StatsUtskts Utlåt, uti ifrågavar, hänseende oförändrädt godkändt.
Dock som jag tror 111ig äga anledn. befara, alt sådant vid en blifvande votering icke skall blifva resultatet, får jag tillkännagifva, det jag icke vill bestrida, att BondeSt:s inbjudn. antages med vissa modificationer, i afseende hvarpå jag, i valet emellan Frih. Palmstjernas och Hr af Billberghs förslag, finner det sednare vara mera öfverensstämmande med den ide', som legat till grund för Utskis utlåt.; och jag anser således detsamma företrädesvis höra antagas.
Jag har redan förut yttrat den åsigt, det jag önskade, att tiden för markegångssältningen blefve framflyttad.
Detta ändamål skulle äfven vinnas, om Hr af Billberghs förslag antoges. — Derest R.
St. nu skulle gilla de ifrågasatta förändringarna uti hitintills gällande förordningar ang:de räntegifvares och räntetagares inbördes rättigheter och skyldigheter, kunde i allt fall dessa förändringar dock icke genast bringas i verkställighet, utan komme bestämmandet af tidpunkten derför att bero af verkställande magtens ytterligare pröfning.
Jag tror det således vara mest ändamålsenligt att, på sätt Hr af Billbergh föreslagit, till K.
M:s bepröfvande framställa grunderna för de äskade förändringarna samt hos K. M. i und. anmäla Representationens åsigt i detta ämne, hvilken troligen icke af Regeringen lemnäs Utan afseende, helst sedan R.
St. rör:de denna fråga vid 2ine riksdagar afgifvit nästan enahanda förslag och yttrande.
För öfrigt instämmer jag helt och hållet uti Hr af Billberghs åsigt om det menliga för R. o. Ad:s anseende, att, sedan 2:dra punkten uti StatsUtskrs betänk, blifvit antagen, belt och hållet förkasta den 5:te och derigenom, på de skattdragandes bekostnad, tillskynda räntetagarne en opåräknad och oförväntad tillökning uti deras inkomster.
Hvad de uppgifna och bestridda motsägelserna uti Gr.
Björnstjernas yttrande beträffar, så har äfven jag anmärkt dessa motsägelser och tror mig icke urståndsatt att kunna uppgifva desamma, hvilket likväl nu endast skulle gifva anledn. till en alltför vidlyftig utveckling af ett ämne, sorn såväl vid denna sora föregående riksdagar flera gånger blifvit mer än tillräckligen utförligt behandladt.
Jag får derföre, med anledn. af 20 H« 2g 1 Den 14 B.ar». den siste värde talarens yttrande, endast förklara, att äfven han, enligt min åsigt, vid samma tillfälle som Gr.
Björnstjerna gjorde sig skyldig till motsägelser, hvilka då genast af flera talare anmärktes.
Deremot instämmer jag med den siste talaren uli den önskan, att våra beslut icke må lemnäs utan-efterförd, att riksdagarna icke onödigtvis må förlängas och att R.
St. icke må förspilla allt anspråk på förtroende till varaktigheten och orubbligheten af deras åtgärder.
På grund äfven af dessa skäl anhåller jag, att BondeStrs inbjudn. må antagas med de utaf Hr af Billbergh föreslagna modiflcationer.
Då det blifvit satt i fråga, att remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion icke skulle kunna ske, anser jag det vara ändamålslöst att ingå i sjelfva saken, förrän denna formfråga blifvit afgjord.
Till de 2:ne talare, som yrkat, den ene bifall till BondeSt:s inbjudn. med eller utan modiflcationer och den andre bifall till Frih.
Palmstjernas förslag, vill jag blott göra den erinran, att hvarken BondeStrs inbjudn. eller StatsUtskts utlåt, öfver Frih.
Palmstjernas motion ännu äro föredragna.
Hvad remissen af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion beträffar, har jag derom så fullständigt yttrat mig uti förra plenum, att jag nu icke behöfver upprepa min önskan, att den icke malte äga rum.
Man kan visserligen bestrida denna remiss på grund af Riksd.Ordnts föreskrift, emedan det icke kan nekas, att motionen i visst fall afser upprifvande af ett förut fattadt beslut, om hvars frångående ingen inbjudn. har skett; men jag finner numera dessa småaktiga former, som föreskrifvas i åtskilliga §§ af Riksd.Ordn., så vidriga för mig att begagna, att jag icke vill åberopa desamma.
Det må vara andia fritt att åberopa dem; jag kan det icke, emedan jag anser dem icke böra finnas.
Likväl önskar jag, att remiss icke må äga rum, emedan jag lika med Hr af Billbergh finner, att remissen icke kan leda till någon påföljd.
Palmstjernas motion remitterades, var, om jag icke missminner mig, jag ensam om att, kanske något för envist, bestrida remissen.
Jag tog mig då friheten att förutsäga, hvad StatsUtsk:s yttrande deröfver skulle blifva.
Min spådom slog in, ty StatsUtsk. har icke ansett sig kunna upptaga frågan.
Jag kan på denna grund icke föreställa mig annat, än att StatsUtsk. på samma sätt kommer att behandla H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion, hvars remitterande således icke kommer att leda till annat än ytterligare tidsutdrägt med beslutets fattande öfver BondeStrs inbjudn.
Sjelfva saken har jag flera gånger sagt att jag anser af stor vigt, men jag anser äfven af stor vigt att icke längre uppskjuta att på ena eller andra sättet afgöra BondeStrs inbjudn. ; ty ehuru jag för närvar, hyser ganska litet hopp, att denna sak skall komma att så behandlas, att den leder Den i4 Mart. till resultat i hufvudsaken, är jag likväl öfvertygad, att genom hvarje ny tidsutdrägt en ny del borttages af det föga hopp, som nu för mig återstår om framgång för saken.
Hr af Billbergh bar här anhållit, att R. o.
Ad. skull? yttra sig, huruvida R. o. Ad. vill företaga äfgörandet af sjelfva frågan, emedan han förmodade, att H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt i sådan händelse skulle vara benägen att återtaga sin motion, emedan det sedermera vore H. Ex. öppet att få sin motion gällande, såsom modification i beslutet.
Jag skulle verkligen önska, att så blefve förhållandet; men jag finner, att R. o. Ad. icke kan på förhand yttra sig öfver denna sak, utan att initiativet måste komma från motionären, och om han återtager sin motion, blir följden, enligt det i förra plenum fattade beslutet, att inbjudnlsfrågan genast förekommer till afgörande, då det står en hvar öppet att söka göra gällande de modificationer, han anser för lämpligast.
Jag bestrider visserligen icke remiss, men jag önskar, att den icke måtte äga rum.
För min del kan jag icke dela den siste värde talarens åsigt, att grundlagens former kunna i något afseende anses småaktiga, och jag fortfar således på de grunder, jag i sista plenum utvecklat, att bestrida remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion.
Det är af Hr af Billbergh yttradt, att han, ehuru ledamot af StatsUtsk., misströstar, att remissen skulle föranleda till något resultat.
Då jag i sista plenum yttrade samma förmodan, förebråddes det mig, att jag tilltrodde mig att med en prophetisk blick skåda in i framtiden.
Det tillfredsställer mig derföre, att Hr af Billbergh nu delar enahanda förebråelse, och detta är ett ytterligare skäl mot remiss af en motion, som icke kan tjena till annat än tidsutdrägt.
Hvad beträffar ändamålet med motionen, så gillar och önskar jag detta ändamål, blott det kan vinnas i grundlagsenlig väg; och jag tror, att det kan, utan all remiss af motionen, vinnas på det sätt, att det amendement, som Hr af Billbergh föreslagit, kommer att utgöra eftersats till BondeSt:s inbjudn.
Jag har mycken anledn. att tro, att BondeSt., ehuru visserligen mera tillfredsstäldt af ett ovilkorligt bifall tili inbjudn., likväl icke skulle finna många betänkligheter vid att antaga nämnde amendement; och då jag bestämdt tror, att R. o. Ad., utan ett sådant amendement, icke kommer att jemnka sitt beslut, så tror jag ej heller, att vi böra uppskjuta antagandet häraf.
Hr v. Hartmansdorff har yttrat, att det vore oformligt, att R. o. Ad., i anledn. af en inbjudn., förändrade ett af Ståndet redan fattadt beslut.
Jag medgifver, att dessa inbjudn:r, som hos oss vunnit häfd, äro oformliga; men då de under såväl denna som föregående riksdagar ägt rum och de under våra besynnerliga former för riksdagsärendenas afgörande ofta äro, snart sagdt, 'ound - Den 14 Mari. gängliga för att lomma till ett resultat, så lan jag iele se, att vi vid ett tillfälle, då fråga är att i någon mån befrämja follets interesse framför löntagarnes, böra göra ett undantag från en regel, som vid så många andra tillfällen blifvit följd, då fråga varit att befordra ett mot folkets motsatt interesse.
Jag yrkar således för min del, att Hr Gr. o. Landtm, måtte vägra propos. till remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt? motion, och hoppas, att H. Ex. finner sig af de skäl, som jag och flera med mig anfört, och då H. Ex. i allt fall synes lunna vinna sitt ändamål, föranlåten att återtaga sin motion, hvarigenom vi lomma ifrån denna formfråga och till hufvudsaken, deruti jag anhåller att, om så fordras, ytterligare få utveckla mina åsigler.
Jag medgifver visserligen, att den sak, som nu är i fråga, blifvit så fullständigt utvecklad, att någon vidlyftig discussion derom nu icke borde uppstå; men då, hvarje gång denna sak förekommer, nya motioner framkastas, så är det icke mitt fel, att man ånyo måste undersöka, huruvida de kunna stå tillsammans med och innefattas uti hvad som utgör salen.
Jag fruktar, att, om man blott håller sig till formen, saken blir så intrasslad, att man helt och hållet förlorar den.
Jag föreslog antagande af Frih. Palmstjernas förslag, såsom varande enda utvägen att ernå något ändamål; ty att antaga det amendement, Hr af Billbergh föreslagit, är detsamma som att skjuta upp saken till nästa riksdag, emedan denna förändring fordrar så många undersökningar och mötes af så många hinder och svårigheter, för hvilka jag visserligen nu icke kan redogöra, men som skola yppa sig för dem, som komma att behandla saken, och hvilka föranledde våra förfäder, som stipulerade närvar, förhållanden, att iakttaga de i ena och andra afseendet nu bestämda tider.
Beträffande Hr v.
Hartmansdorffs mot mig riktade yttrande i afseende på hvad jag nämnde ronde Gr.
Björnstjernas yttrande uti hufvudsaken af detta ämne, får jag förklara, att, ehuru obehagligt det var i anseende till Hr Gr:s kända hinder att här tillslädesvara, jag endast af den anledn. nämnde bans yttrande, att han var den ende, som framställde något emot Frih.
Palmstjernas förslag, och att jag alltid skall finna mig uppmanad att yttra mig, då man vill försvara fastställandet af en medelmarkegång såsom grund för ränteberäkningen, men med bibehållandet af ömsesidig uppsägningsrätt, såsom R. o. Ad:s beslut, hvilket Gr, Björnstjerna vill försvara, för närvar- är, ehuru det dock omöjligen kan souteneras äfven med ett snille sådant sorn NapoJeons och en magt, 10 gånger större än hans, då deh var som störst, emedan det är orimligt. —- Hvad angår orättvisan uti TJtsk;s förslag, så är den mera skenbar än verklig; men då man, för att förekomma denna orättvisa, vill antaga Den 14 Mars. en 10 års medelmarkegång, men bibehålla uppsägningsrätten ömsesidig, så frågar jag, örn man icke öfvergår till en verklig orättvisa i stället för den imaginära.
Björnstjerna verkställt sin hotelse alt väcka en motion om ersättning för den förlust, som skulle tillskyndas indelta armeen genom Frih.
Det hade varit interessant alt förnimma, huru stor denna ersättning kunnat yrkas, och hade varit ett sätt att få utredt, huruvida indelta armeens förlust är imaginär eller verklig.
Då man säger,1 att Utskrs förslag icke innebär någon minskning i grundräntan, utan endast en jemnare fördelning deraf, så frågar jag, huru någon förlust kan uppstå för indelta armeen , som har sig dessa räntor anslagna.
Jag kan åtmin stone icke förklara det.
Jag vill icke vidare uppehålla mig vid detta ämne, då den supposition ät' framkastad, att H, Ex. Hr Gr. af Wetterstedt återtager sin motion.
Jäg borde icke, då så många ledamöter uppmanat H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt att återtaga sin motion, gå i förväg med något yttrande derom.
Jag vill endast nämna, i hvilken dilemma R. o. Ad. blifvit satt genom de yttranden för och mot formen, hvarmed man här flera gånger i denna sak fäktat.
Det torde icke kunna nekas, att Hr v. Hartmansdorff och Hr Stuart hafva rätt deruti, att R.
St., enligt y5 § Riksd.Ordn., icke kunna än dra det beslut, de en gång fattat, på annat sätt, än tillföljd af inbjudn.
Likväl har man hört, alt, då det kommer till afgörande af en fråga af den vigtiga beskaffenhet som den närvar., åtskilliga
Hrr vilja lösgöra sig från formerna, hvaremot andra, som bestrida detta, göra detsamma, då de förklara, att de med modificationer vilja antaga en inbjudn.
För min del har jag förut tillkännagifvit, att jag uti sådana former, sorn* här äro i fråga, längesedan lösgjort mig från alla former, hvarföre jag tillika får förklara, alt, derest H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt återkallar sin motion, eller R. o. Ad. förvägrar remiss deraf, jag kommer att med Ilr Stuart instämma i den önskan, att man måtte antaga BondeSt:s inbjudn. med den modification, som Hr af Billbergh föreslagit.
Jag har icke bestridt R, o. Ad. rättighet att bifalla en inbjudn.; men jag har bestridt
Ståndet rättighet att bifalla annat än inbjudningen.
För att kunna bifalla denna, fordras dock, på sätt H. Ex.
Hr Gr. af Wetterstedt redan yttrat, alt markegångspriset svarar mot räntornas verkliga värde.
Vill man icke tillåta, att ett förslag till sådan jemnkning och rättelse uppgöres, så återstår i närvar, ögonblick icke annat, än att Ståndet vidblifver sitt beslut.
Jag motsätter mig icke, att man uppgör ett förslag till en sådan rättelse, och bestrider således icke heller remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion; a3o Den 14 Mars. men deremot måste jag bestrida Hr af Billbergbs förslag, sorn åsyftar att hoppa öfver rättelsen i markegångssättning gen och likväl antaga BondeStts inbjudn., d. v. s. låta alla räntetagare lida, hvad deraf kan följa, utan att anvisa dem någon ersättning derför.
Hr af Billbergh föreslår val, att BondeStts inbjudn. skulle antagas med vilkor, att 1:0 tiden för årliga markegångssättningen bestämmes till d. i5 Jan. hvarje år; 2:0 att uppsägnings- och levereringstiderna, uppbördsstämmorna samt redogörelse-tiderna derefter förflyttas, och 3:o att åt K.
M. öfverlemnas såväl att utsätta dessa tider som den, när förändringen skall träda i verkställighet.
Då Hr af Billbergh säger, det han icke hoppas, att StatsUtsk. skall göra afseende på den lagliga utväg till rättelse, som H.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedt föreslagit, kan den värde ledamoten då tro, att StatsUtsk. eller Stånden, i fall SlatsUtsk. icke ville antaga Or af Billbergh» förslag, skulle vara benäget att, med afvikande från den i grundlagarna föreskrifna väg, till K.
M. öfverlåta att afgöra ett så vigtigt beskattningsmål som det ifrägavar., utan att ens hafva hört StatsUtsk.
Jag måste tillstå, att man synes bra litet ihågkomma den ömtålighet om beskattningsrätten, som Ständerna alltid hafva visat, om man tror, att de på det sättet, nu eller vid en kommande riksdag, skulle lemna den ur sina händer, allraminst då de skulle göra det på ett sätt, hvarigenom en stor mängd medborgares rättigheter lemnades, utan något Ständernas deltagande, till den andra Stalsmagtens godtycke.
Jag befarar icke, att en sådan magt skulle af Konungen missbrukas; men deremot fruktar jag, att huru än K.
M. utöfvade en sådan beskattn:såtgärd, skulle den likväl blifva föremål för det bittraste klander, kanske äfven af dem, som nu yrka att åt Konungen öfverlemna densamma.
Jag tror således, att denna gåfva icke vore stort att tacka för.
— Såsom en förtjenst anser jag det böra tillräknas Frih.
Cederström att hafva velat uppgifva, huru markegångssättningen skulle kunna uppgöras bättre an hittills.
Dertill är icke nog, såsom Hr af Billbergh tyckes tro, att man förändrar tiden för markegångssättningen; man måste äfven inrätta sammansättningen af committe'erna så, att icke striden emellan olika interessen der förvandlas till ett spel dem emellan, och att utgången icke kommer alt bero på en lyckträff i stället för billighet.
Jag anser derföre nödigt, på sätt H. Ex. Hr Gr.
Brahe uti förra plenum yttrade, att en särskild uppmärksamhet egnas åt committeernas sammansättning.
Om således både tiden för markegångsprisets bestämmande och committe'ernas sammansättning måste tagas i öfvervägande, samt en del af uppbördsverket måste rättas efter de förändringar, som i förenämnda afseenden kunna vidtagas, så torde It. o.
Ad. finna, att utarbetandet häraf i Ståndens plena är ogörligt.
Skall något sammanhang i detta ärende vinnas, så måste det behandlas i Utsk.
Kan det iclie ske der under innevar. riksdag, ännu mindre kan det ske inom Stånden, alldenstund en hvar torde inse, att frågan i närvar, ögonblick icke är så förberedd, alt något beslut deröfver kan fattas med hopp om framgång i verkställigheten.
De varda ledamöter, som ifra för förändringen, borde ihågkomma, att en förändring, som är så illa uppgjord, att den icke kan gå igenom, är sämre än ingen, och gjorde bättre, om de gåfve sig litet tålamod, intilldess man, om det icke medhinnes vid denna riksdag, åtminstone vid en kommande kunde få ett antagligt förslag.
Jag anhåller, att It. o. Ad., utan att ingå i hufvudsaken, ville inskränka sig till formfrågan och låta oss afgöra, om icke remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion tillika med Frih.
Cederströms förslag uti detaillerna må bifallas och att, i händelse af vägrad remiss, vi må tala i hufvudfrågan.
Om jag i någon mån gjort det uti detta yttrande, så har det varit en följd af de ledamöters anföranden, hvilka förut redan så gjort, och derigenom äfven tvungit mig dertill.
Det är icke utan en viss förundran, jag i dag hört från samma håll, som förra plenum bordläde Gr. af Wetterstedts motion, yrkas, att motionen icke måtte få remitteras, utan att den sats, som Hr Gr. yrkat, måtte intagas i beslutet för dagen.
Hade den ledamot, som under förra plenum bordläde motionen, då haft samma tanka som nu, så hade vi haft hela frågan på redigare fotter.
Jag vill icke ingå uti granskning af orsakerna, som föranledt delta förhållande, men finner mig uppkallad att ytterligare yttra mig i detta ämne, då jag funnit en af publicitetens organer hafva framställt min opinion i ämnet från en alldeles oriktig synpunkt, i det han trott, att jag delat Gr. af Wetterstedts åsigt.
Jag får således förnya mitt förklarande i denna del, att jag yrkat på ett oinskränkt godkännande af StatsUtskrs förslag eller, som är detsamma, af BondeSt:s inbjudn., men att, då här uppstod fråga om ett amendement vid detta förslag, jag sökte göra mig reda för orsakerna dertill, hvarvid jag trodde mig finna, att detta amendement utgjorde ett vilkor för hela sakens möjliga framgång; och då jag således funnit, att framgången af en förståndig reglering af frågan berodde på antagande af Gr. af Wetterstedts förslag, biträder jag detsamma, likväl endast såsom ett nodfallsförslag, ty jag bekänner, att jag icke tror, att tillämpningen deraf blir så lätt eller ens möjlig i många fall.
Cederström har velat ådagalägga, att man icke skulle kunna beräkna en markegångssättning i Jan. månad för det förflutna, utan endast för det löpande uppbördsåret.
Jag biträder
Hr Frih:s åsigt i visst afseende, ty jag tror, att, om markegångssättningen framflyttas till Jan. månad, Den 14 Mars. dfet blir svårt att tillämpa den på föregående årets liquider; men jag hemställer, om dessa liquider lämpligare kulnde uppgöras efter en markegång, satt i början af föregående året.
Jag tror således, alt frågan om den 10-åriga markegången involverar en alldeles ny fråga, nemi. en lagstiftning, som förbjöd all annan iiquid än efter den io-åriga markegången.
Komme man dit, vore Fril).
Cederslröms förslag onekligen riktigt; men då Iiquid endast i contant icke kan på längre tid ifrågasättas, utan natura-leverering i vårt land ännu måste äga rum, finner jag, att någon annan hufvudsaklig jemnkning, med hopp om framgång, för närvar, icke kan ifrågakomma, än den StatsUtsk. föreslagit eller Frih.
Palmstjerna uppgifvit.
Man har bestridt remiss af Gr. af Wetterstedts motion, och till stöd derför åberopat grundlagen.
Jag anser en sådan grund för vägran af remiss vara oriktig, ty den åberopade 75 § Riksd.Ordn. afser R.
St:s beslut, och jag kan icke erkänna, att R.
St. vid denna riksdag uti förevar, fråga fattat något beslut, om hvars ändrande således icke heller är fråga, enär här endast afses att ändra ett beslut, som R. o. Ad. för sin enskilda del fattat; och lärer R. o. Ad. icke afstå från sin rättighet att deruti göra den ändring, som finnes nödig.
En tydning af grundlagens bokstaf, som förbjöd det, skulle jag åtminstone anse oriktig.
Dessutom anser jag hela behandlingen af frågan vara i hufvudsaklig grad skadlig för framgången af ett dugligt förslag.
När »man punktvis till afgörande framställer ett förslag, bör man akta sig att punktvis ovilkorligen bifalla detsamma, emedan man då kan bifalla en punkt i början, som står i rak strid med en punkt i slutet, utan bör man reservationsvis bifalla eller fatla beslut öfver de särskilda punkterna och uppskjuta bestämda afgörandet, till dess man fattat beslut öfver dem alla och tillsett, om de stå i strid eller sammanhang med hvarandra.
Nu är det ådagalagdt, att de beslut, som af R. o. Ad. fattades öfver 2:dra och 5:te punkterna, böra anses upphäfva hvarandra, och R. o.
Ad. måste således, såvida Ståndet icke vill göra sig skyldigt till en stor oriktighet, frångå ettdera beslutet.
Jag yrkar då, att man antingen antager BondeStrs inbjudn. eller låter beslutet i 2:dra punkten återgå.
Frågao, huruvida Hr.
Gr. af Wetterstedts amendement skall behandlas såom särskild motion eller nu inflyta i R. o. Ad:s beslut är mig nästan likgiltig.
Jag tror icke, att vi i det fallet äro bundna af formerna att tillvägagå på det sätt, som vi, efter bästa öfvertygelse, anse lämpligast.
Frjh.
Jag kan icke förstå annat, än att hvar och en, som vill ändamålet — och ändamålet är här bifall till BondeSt:s inbjudn., såvida det står att förena med bevarad rättvisa, lika för räntelagaren och räntegifvaren —, må - Den 14 Mars. 233 måste det vara likgiltigt, om lian kommer till ändamålet genom en form eller en annan; men då man i den ena möter mig med svårigheter, som jag kan undvika med den andra, så går jag till den sednare.
Med anledn. häraf vågar jag framställa den förmodan, att H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, derest ändamålet kail vinnas pä annan väg, icke lärer lägga hinder i vägen derför genom vidhållande af sitt förslag, jäg tror således, att enda sättet att göra sig lös från ailä de erinringar, man gjort vid formfrågan, blir att lemna å sido H. Ex:s motion och i antagandet af BondeStis jnbjtidri. med det dertill nu föreslagna vilkor söka ändamålets vinnande!
En ledamot, Hr v. Hartmansdorff, harmedgifvit, att vi kunna bifalla inbjuda., roen bar bestridt oss rättigheten att dervid göra ett amendement.
Jag kan icke begripa annat, än att, om jag har rättighet att fatta ett Större, ett mera genomgripande beslut, jag äfven har rättighet att taga ett mindre.