Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner detta förslag grundadt på en verkelig känsla för rätt och billighet, och skulle högeligen Önska, att derå fastades mera afseende; man tanke sig blott det obehageli-» ga och verkeligen skadliga för en landtbrukare, att vid tillredningen af sin åker eller yid inbergandet af sin gröda nödgas spänna sina dragare ifrån harfven eller lasset, för att skjutsa resande, som oftast under denna tid blott resa för nöje skull, och ehuru det i alla fall med skäl kan förutsättas, att den verkeliga skadan af ingen betalning kan godtgöras, så vore det dock billigt, att i någon mohn godtgöra den, så länge ett så onaturligt och för all sann landtmanna-industri dödande förhållande, som vårt skjutsväsende, bibehålles.
Utskottet har, sorn jag redan haft äran nämna, uti nu förhaud varande Betänkan-» Den 3o April c. m. i35 de uppskjutit sitt yttrande om forvagnars inrättande i förening med postföringen, och kunde det således äfven anses för tidigt och ej tillhöra närvarande ämne, att ingå i öfverläggning derom, men det visar sig för mig som en ovilkorlig pligt, att vid samma tillfälle, då hetydliga förändringar föreslås uti en så ingripande sak, som skjutsen i ett land, synbarligen ledande tillen kännbar, ehuru rättvis, ökad kostnad för de resande, det äfven i ett sammanhang bör tagas i beräkning, att det för mindre bemedlade, som dock kunna hafva ett nödtvungit oeftergiflig! behof att resa ifrån en ort lill en annan, borde beredas tillfälle till så beskaffade resor, hvilket åter ej lärer kunna verkställas med annat än forvagnar; och förfaller i samma stund, som forvagnar äro att tillgå, den möjeliga klagan, som en förhöjd skjutslega i början skall åstadkomma, emedan den högre afgiften sedermera ej träffade andra, än personer, som man borde förutsätta ega nog förmögenhet, att kunna utan det allmännas betungande betala den större beqvämlighet deras resor erfordrade.
Forvagnsinrättning bör således efter min tanka gå i bredd med all annan förbättring af vårt skjutsväsende, och tror jag ej, att förra misslyckade försök i denna del böra så mycket afskräcka; jag har redan nämnt såsom en efter min öfvertygelse dertill vållande orsak, att gästgifveriskjutsen hållits i för lågt pris, hvil - I 136 Den 3o April e. m. ket åter är liulpet med d"* bestämmande af förhöjning, som nu blifvit föreslagen, och som än ytterligare kan ökas, tills det rätta förhållandet är funnit; dernäst tror jag, att om forvagnar inrättas med beräkning af de redan existerande och möjeligen ännu mer tilltagande ångbåtarnas reguliera resor, skall saken nu finna mycken lättnad, .och många svårigheter blifva hafna, åtminstone den årstid, då vattnen äro isfria, emot hvad förut mött all tanka på dylika inrättningar, Jag tror äfven, att all omtanka i allmän väg, att söka bereda communicationsmedel för lägre klasser resande billigtvis kan inskränkas till några få af våra större vägar, i förening med våra strän-, der och insjöar; ty att ifrån bivägarna skaf-, fa sig fram till de större vägarna är i alla länder lemnadt til den enskildta omtankan; men som ett vilkor för ångbåtars och forvagnars underhållande och fortgång, anhåller jag få göra det förslag, att der sådana redan finnas, äfvensom vid hvarje tillfälle någon sådan ny inrättning uppstår, det måtte förordnas, att i den direction ett sådant communicationsmedel funnes med regulier stadgad gång, all skjutsning med en häst genast skulle vid gästgifverierna förnekas; ty räkningen är lätt uppgjord, att det kan blifva dyrare på forvagnen, der vigten är bestämd för medhafvande saker, än att utan vigtberäkning få lassa sig och elFecter på en skjutskärra med en häst, och torde det
Den 3o April e, ra. dessutom förtjena afseende, att allt enbetsåkande med gästgifvarskjuts borde anses olämpeligt, oell såsom stridande emot forvagnars intresse afskaffas, hvilket kanske mäst af allt skulle befrämja ändamålet.
Om derjemte, åtminstone till en början oell intill dess derutaf uppstodo några olägenheter, postföringen kunde förenas med forvagnsinrättningar, så tror jag ej, att man mera skulle klaga öfver misslyckade försök i denna del*
Af frugtan för en redan allt för vidt utsträckt omständlighet, inskränker jag mig lill hvad jag nu haft äran yttra, och anhåller om återremiss af Utskottets Betänkande, hvartill jag vördsamt lagger den begäran, att, om möjeligt vore, uti ett nytt blifvande
Betänkande skjutsen behandlades i ett sammanhang med Postföring och Forvagnar, så vidt hela saken kan bero på Rikets Ständers pröfning.
Grefve Hortij Claes Fredrik> anförde skrifteligen:
Ekonomi-Utskottets ifrågavarande
Betänkande påkallar en särdeles uppmärksamhet, synnerligast från deras sida, hvilka uppträtt såsom motionairer i en fråga af den vigtiga beskaffenhet, som den närvarande, hvilken kan sägas omfatta en stor samhälls-angelägenhet.
Främst anmärker jag den skarpa skillnad mellan de olika 138 Den 3o April e. m. skjutsningsbesvär, som Utskottet vidhållit, så väl i anseende till naturen af Gästgifveri-, Håll-, Reserv-, Kungs- och Krono-skjuts , som emellan dessa och en Forvagns-inrättning, förenad med Bref- och Paquet-Posten, hvaröfver Utskottet synes på en gång och i ett nära sammanhang bordt utlåta sig; och hvartill Utskottet ägt så mycket mer anledning, som ändamålet med min motion i ämnet varit, att vinna en, af behofvet högt påkallad, reorganisation af hela vårt skjutsväsende och Postföring.
Jag har i denna motion och uti mina deraf föranledde yttranden sökt göra den sats gällande, som jag ovederlagd vidhåller, att enda sättet för skjutsentreprenadens uppkomst, såsom en öfvergång till fasta stationer, eller planmässig Postinrättning, vore upphäfvandet i första rummet af Kronoskjutsskyldiglieten, hvarigenom det allmänna äfven för Kronan tillgängliga forslingsbestyret öfverflyttades från hela jordbruket till de mindre eller obetydliga delar deraf, som med håde enskild och allmän fördel, kunde emottaga detsamma såsom en lönande näringsgren, i stället att det nu allmänt spridda skjutsåliggandet och deraf följande nödtvång för alla jordbrukare, med få undantag, att äga skjutshästar, och att vara formän, måste rakt motverka det både moraliskt och ekonomiskt goda man åsyftar genom jemkliingar i Gästgifveriskjutsens ordnande; ty jag förutser, att om man genom förhöjda > Den 3o April e. m. skjutslegor å många orter kunde tillvägabringa entreprenader, skulle deremot å de fleste inträffa, att då legan vore tillräckligt hög, för att ensam ersätta entreprenaderne, skulle i bredd med dem uppstå en täflan att nedsätta denna lega, genom de städse Kronoskjutsskyldiges visserligen illa beräknade vinst af den nödpenning de förtjente med sina till Resandes begagnande öfverlålne hästar, enär dessa i alla fall alltid skulle finnas vid hemmanen underhållne för Kronoskjutsskyldighetens utgörande.
Lättheten att under sådane omständigheter, utom stntionerne, erhålla skjutshästar, måste nödvändigt undergräfva entreprenaderna, och sålunda försvåra öfvergången till en ända-* målsenlig Forvagns-och Postinrättning.
Det är derföre, enligt min åsigt, ett oeftergifligt vilkor för skjuts-entreprenadens, eller fasta Stationers bestånd, att den för jordbruket så högst skadeliga binäring, som uppkommit och underhålles genom dess skjutsskyldighet, helt och hållet concentrerades inom en liten krets invid Landsvägarne, der en serskild dass af formän, med tjenlige hästar och fordon, vore jemt sysselsatt med Kronans och enskiltes transporter, och äfven tillgänglig för skjutsstationerna, då ett ovanligt antal hästar påfordrades, Men Utskottet vågar ej tillstyrka Kronoskjutsskyldighetens upphörande derföre, att omständigheter äfven under fredstid inträffa, då Kronans transporter böra ske med den i4o Den 3q April e. m. skyndsamhet, att tiden ej mfedgifver betings uppgörande derom med enskilde.
Då likväl dessa omständigheter ieke uppgifvas, är det förlåtligt, om man tror, att den nödiga hastigheten står i ett visst förhållande till den administrativa omtankan, och att der denna sednare brister, der måste det förra behofvet inträffa med åtföljande Statsförluster, dock icke blott i förhöjd skjutslega, som säkerligen är hvad staten dervid minst förlorar; och jag tror, att
Utskottets farhåga för uppjagade forlöner innebär en missräkning i calculen öfver den vida högre statsekonomiska förlust Landet gör i förlorade snart sagt oberäkneliga dagsverken, synnerligen då de skjutsande uppbådas på flere mils afstånd.
I alla fall måste Kronans skyndsamma transporter kunna ordnas så, att de fördelas på flere dagar efter hvarandra, då samma hästar kunna begagnas flere resor, och sålunda alltid finnas tillräcklige för behofvet under fredstid.
Den suspension af skyddslagar i allmänhet, som krig olyckligtvis medför, äger utan tvifvel rum vid dylika utomordentliga behof af transportmedel, och Landet eller vissa Landsorter, förklarade i krigstillstånd, borde i sjelfva Lagen åläggas, att träda utom densamma.
I detta fall måste hvarje kraft, vare sig af menniskor eller djur, anlitas, Men det är också endast, då allt står i fara att förloras, som Rättstillståndet Den 3o April e. m. 14r må upphöra, och dylika uppoffringar kunna påfordras.
Alt under fredens lugn bereda möjligheten för sådana ansträngningar utan en total upplösning af Samhället, måste derföre alltid af Lagstiftningen åses, vid ordnandet af de Statshorgerliga angelägenheterna, hvarföre äfven ett lättsinnigt slösande med Statens grundkraft, som ytterst hvilar på jordbrukets trefnad och förkofran, är att anse som ett brott mot samhället.
Det torde nu mera af tänkande medborgare allmänneligen inses, att Svenska skjutsningsväsendet i hela sitt omfång, såsom skyldighet häftad vid jorden, är den mest tryckande börda, hvaraf vårt jordbruk tynges, hvaraf det till den grad lider, att denna hufvudnäring derigenom qvarhålles vid samma låga ståndpunct i fysisk utveckling, som massan af dess idkare i moralisk bildning.
Tiden är således inne, att ur rätta synpunkten betragta denna landsplåga, och att, så fort sig göra låter, bortrycka den med roten.
Dervid måste alla mindre olägenheter och considerationer vika för en erkänd grundsats om helgden af äganderätten, som sannerligen våldföres i våra gällande eller egenmäktigt tolkade och tillskapade skjutslagar, hvarigenom den allmänt fattiga jordbrukarens redbaraste egendom, likasom hans person och arbetskraft godtyckligt och ofta strängt anlitas.
Det torde vara en fruktansvärd sanning, att den ringa känsla för medborgerlig frihet, och i4a Den 3o April e. m. den liknöjdhet tor constitutionel utbildning, som röjt sig hos den stora allmänheten vid de många ombyten af Regeringssätt och Grundlagar, hvilka Sverige undergått, har sin rot uti medvetandet af att friheten och dess frugter endast njutas af den Class Svenska Medborgare, som finner sig i den lyckliga belägenhet, att kunna köpa sig fri från de många arbetsskyldigheterna till Staten, eller också deraf draga egna fördelar.
Den fattige allmänt obildade Landttnannen vet oftast icke, huru långt det välde sträcker sig öfver både hans person och egendom, som utöfvas af de i vår Landtregering så vigtiga autoritelerna, Länsmannen och Corporalen; han vågar sällan efterforska vidden af deras makt, och gör det aldrig med framgång.
Jag känner lifligt vigten af hvad jag här antjrdt, och skulle, om möjligt vore, än mera stärkas i den sorgliga öfvertygelse jag äger om vår allmänhets råa rättsbegrepp, om dess ringa aktning försitt medborgerliga och menskliga värde, dess missförstånd om Lagarnas ändamål och StatsLorgarens pligter, sedan jag under discussionen, inom Hedervärda BondeStåndet, öfver ifrågavarande Betänkande, åhört Ledamöternas inom detta
Stånd redovisning för deras Committenters tänkesätt, i frågan om den mäst godtyckliga och i äganderätten så djupt ingripande behandling, sorn allmänt öfvergår Svenska jordbrukare, vid tillämpningen af våra skjutslagar.
Den lagbundna Den 3o April e. m. i43 frihetens upplystare försvarare böra derföre icke öfverse ett uråldradt tillstånd af barbarism i våra Statsinrättningar, som är oförenligt med samhällets både moraliska och ekonomiska utveckling, och som icke ens kan stå tillsammans med den ringa grad af hyfsning i seder och begrepp, hvilken sjelfva den protestantiska Jesuitismen i vårt land medgifver hos den Stora allmänheten.
Jag fäster således den största vigt uppå nödvändigheten af att gradvis hvälfva från vårt jordbruk de gamla, ur första Sambällsinrättningen härledda, och uteslutande vid jorden fästade allmänna besvär och arbetsskyldigheter till Staten, hvaribland hela Skjuts väsendet utgör det största onda, men lyckligtvis det, som lättast torde kunna häfvas.
Men jag återupprepar ännu en. gång: så vida man ej antager som en regel, att all jordens skjutsskyldighet, under hvad form som hälst, bör upphöra, skall man aldrig ernå ett nöjaktigt resultat af de försök, som kunna göras i mindre vidsträckt omfattning.
Ekonomiutskottet, som icke fulleligen erkänt denna grundsats, har också slädnät i en synbar motsägelse mellan det medgifna onda, dess orsaker och följder, samt i medel för dess afhjelpande, hvarföre premissen i Utskottets Betänkande, att behof vet påkallar en reglering med skjutsväsendetj hvarigenom de närvarande olägenheterna må undanrödjas och för framtiden förekommasj saknar all slutföljd, Den 3o April e. lil. samt till och med motsäges i det förslag
Utskottet afgifvit lill en förändring i Gästgifveriskjutsen, hvilket, med iakttagande af någon rättvisa och ordning, blefve alldeles overkställbar!, hvarföre jag ansei; den protest Friherre
Cederström deremot afgifvit vara af nöden påkallad.
Utskottet, erkännande skjutsningsbesvärets högst ofördelaktiga inflytande både i moraliskt och ekonomiskt hänseende i dess närvarande skick, önskar likvist ingen rubbning i Kongl. Maj:ts Nådiga förordning af den 3o December 1824» rörande Kronoskjutsens behöriga bestridande, såsom vilkor för Gästgifveriskjutsens reglerande genom entreprenader, och afstyrker dessutom uttryckligen Kronoskjutsskyldighetens upphörande, samt har sålunda erkänt principen för dess bibehållande.
Den jemkning Utskottet föreslår i skjutslegan och de skjutsandes väntningsskyldighet, samt körningstiden, är visserligen något, men dock af ringa båtnad för allmogen, så länge det tvungna skjutsbesväret qvarstår.
Det var naturligt, att Utskottet, med godkännande af denna skyldighet, skulle afstyrka all förändring med den så kallade Kungsskjutsen, men oväntadt var det, att Utskottet skulle tveka om rätta afsigten med min motion i denna del, enär den rimligen icke kunde vara någon annan, än att, genom Utskottets förberedande åtgärd, i Önskningsväg hos Kongl. Majit vinna rättelse i det miss - Dea 3o April e. m. i^5 missbruk, som vid denna skjutsuppbådning förofvas, genom oriktig och godtycklig tillämpning af de gällande skjutsförfattningarne.
Utskottet har emedlertid gjort sig mycken möda, icke att utreda frågan, men att ur Författningar hemta ett stöd för den tanka Utskottet yttrar, så väl om Kungsskjutsens lagenlighet, på sätt den nu utgöres, som om det opassande och olämpliga i sjelfva frågan, att ställa Konungen och Dess Höga Famille, då de företaga resor, i samma förhållande med enskilte personer.
Så vida denna jemförelse mellan den Kongl.
Famillens och enskilte personers förhållande, såsom Resande, till de skjutsande, ej skulle innebära ett Rikets Ständers- Utskotts yttrade öfvertygelse om det opassande och olämpliga för hela den Svenska allmänheten , att äga något lagligt skydd jemte lagligt åliggande, då dess egendom sålunda tillgripes, stadnar jag i villrådighet öfver Utskottets mening, vid försöket att tolka de gamla och nya skjutslagarne, då Utskottet ytterst påstår, att det såsom hittills hör ankomma på Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att vid Kungsskjuts reglera håde uppbådningen och ombytes-stationerna m. m., hvarom allt någon allmän författning icke skulle kunna vidtagas.
Som detta in. m. kan innebära allt hvad man vill förstå med Kungsskjuts, synes Utskottet hafva gjort sig en öfverflödig möda, alt 22 li. io i/,6 Den 3o April e. ra. åberopa
Lag der lag icke skulle behöfvas, hvarom efter Utskottets mening ingen fråga ens bör kunna uppstå.
Men Betänkandets Författare har, jemte erkännande af detta godtyckliga förhållande, velat grunda sjelfva godtycket på Lag, och derföre åberopat*1642 års Riksdagsbeslut jemte 1649 års Konungaförsäkran, såsom ännu bestående Lagar, ehuru Utskottet på samma gång medger, att den sednare upphäft den förra, uti hvad som rörer fri Kungsskjuts af frelst och ofrelst.
Denna Utskottets iråkade motsägelse, skall synas ännu större och mera anmärkningsvärd, då jag ber, alt litet utförligare få citera de författningar, som åberopas; hvarvid förekommer, att Riksdagsbeslutet 1642, jemte stadgandet om den inskränkte friskjutsen, äfven omtalar ett förslag, att afskaffa all sådan, genom införandet af en skatt, kallad skjutsfärdspenningar, som likväl ej korn till någon verkställighet förr än efter freden, då Ständerne år i649bcslöto, att åtaga sig förenämde gärd, att utgå med 3 daler Silfvermynt af hvarje Krono- och skatte-hemman; hvarmed alla Kronans skjutser skulle befordras, endast med undantag af friskjuts, då Krigsfolket tågade i fält eller hem igen.
Den af Utskottet, såsom ännu gällande Lag, åberopade Kungaförsäkran af d. x October samma år innehåller, att, oaktadt skjutsning och gästning genom skjulsfardspenningars erläggande blifvit alldeles afskaffad, utom Den 3o April e. m.
•47 vid trouppers förenämde tågande, torde allmogen likväl frugta, att efter gammal vana få skjutsa, hvarföre i 3 punkten finnes följande stadgande:
På det att icke någon hvem det vara kan, hög eller låg, känd eller okänd, främmande eller inländsk, skall må f ördrista sigx att truga sig till eller taga någon skjutshäst, gästning eller annuti fordenskap, hos någon af vår allmoge, sä vele vi, androm till exempel, alle våra egna resor anten med penningar eller egna hästar och fordenskap forthjelpa, och inga skjutsfärder eller gästningar för Oss och vårt folk efter detta dato taga låta.
Detta stadgande gifves en större tydlighet uti den under samma dag utfärdade Krögare- och GäslgifveriOrdning, som bestämmer vissa reglor, friheter och ordningar för Gästgifvare och Taverner på alla stråkvägar, för att skäligen förse och forthjelpa de resande, såsom orden lyda: sä för främmande, som eljest oss sjelfva och vära undersåtare, som i Riket af oell an uti sina är ender förresa.
Häraf ser man, att en af Sveriges fordna Regenter funnit det hvarken opassande eller olämpligt, att under resor ställa sig i samma förhållande till Lagen med enskilte personer.
Vidare stadgas i 10 momentet om skyldigheten för de Gästgifvaregården kringboende, alt fortio* - t48 Den 3o A pri I e. m. hjelpa de resande med samma rättigheter, förmåner och skyldigheter som för Gästgifvare anbefalles, (utgörande vår nu varande Reserv) och i 11 momentet heter det: antingen vi sjelfve eller förnäma sändebud och store följen behöfva att resa genom Landet j och Tavernerna och deromkring liggande Allmoge uti hast icke förmådde med alla nödige saker vara försedde, dä vilje vi ettdera sjelfve vara omtänkte om särskilte medel att hjelpa oss och dem fort, eller ock if dagar förut i Taverner och hos angränsande allmoge derom tillsäga.
Här visar det sig tydligt, att Kungsskjutsen inbegripes i den vanliga Gästgifveri- och Reservskjutsen, emedan med till Taverner angränsande allmoge, just menas Reservlaget, som, enligt hvad jag kunnat finna, ännu i vår tid utgöres efler de grunder, som fastställdes i64g.
Kronoskjutsen deremot, såsom den nu utgår, synes vara en, under tidernas längd och genom Souveraina Regenters magtspråk, förnämligast under Carl XII:s långvariga krig, återutvidgad Allmogens skyldighet till friskjuts, med deli enda skillnad, att i senare tider skjutslega derföre blifvit erlagd.
Om nu vårt hela skjutsväsende, ordnadt för nära 200 år tillbaka, i landets utblottade tillstånd, efter ett långvarigt krig, och bärande stämpeln af en nödhjelp, med 2:ne seklers inrotade vanor dervid, skulle så hafva förvänt och förblandat begreppen om hvad Den 3o April e. bi. i49 nied laglig skjutsskyldighet egenteligen hör förslås, att man hittills fästat ringa afseende på mer eller mindre besvär af ett ondt, efter den okunniges tanka, lika nödvändigt och lika häfdvunnit, som begreppet om arfsynden, hvilken icke heller kan afskaffas, så är det likväl hög tid, att ett bättre vetande gör sig gällande; alt man således i denna Statseconomiska angelägenhet närmar sig till den inrättning, som Europas hyfsade Nationer redan länge ägt, och att Sverige sent omsider tager ett steg på civilisationens bana, Jag förbigår en öfverflödig vederläggning af de skäl för en särskild Kungsskjuts utgörande, som
Utskottet ytterligare vill hemta från citerade författningar, enär dessa författningar endast omnämna Kungsskjuts i förening med Gästgifveriskjutsen, eller med afseende på skjutslegans bestämmande, äfvensom om ersättning för skadade hästar.
Jag begriper sannerligen icke, huru Utskottet kunna gifva alla dessa författningar en så motsatt tydning, och på grund deraf kunnat på det högsta afstyrka all åtgärd från Rikets Ständers sida, i anledning af min motion, rörande den så ofta nämnde Kungsskjutsens, enligt min fasta öfvertygelse, lika olagliga som förderffiga utgörande pä sätt nu sker.
Om Utskottet verkeligen tror, att denna landtmannen pålagde börda icke kännes af dem > som mäst dra - i5o Den 3o April e. m. ga tungan, enär, såsom Utskottet yttrar, icke en enda röst inom BondeStåndet höjt sig, för att sätta lagligheten deraf i fråga, eller få densamma af skaffad; så vore det sannerligen en pligt, att fästa Utskottets uppmärksamhet på den eftertänkliga sanning, att det en gång kunde blifva för sent för Rikets Ständer, eller deras Utskott, att uttala sin mening i detta ämne, i händelse de missnöjen, hvilka i följd af en mindre huld behandling möjligen i tysthet gro, skulle göra sig gällande genom höjda röster bland Allmänheten.
Men denna af Utskottet väntade röst från BondeStåndet har derinom verkeligen höjt sig med värdighet och sans, och Utskottet torde blifva i tillfälle att lyssna dertill.
För mig återstår endast, att, i anledning af Utskottets yttrande om hindret för andra Resandes fortkomst, vid de tillfällen, då Kungsskjuts upptager hela gästgifverilaget, samt om otillräckligheten af hästar för den Kongl. Familjens resor, anmärka, att den Constitutioneja Konungen i det folk- och hästfattiga Sverge; till sin höga värdighet ingalunda kan förnärmas, vid begagnandet af sådane i laglig och naturlig väg ordnade skjutsanstalter, hvaraf Europas mägtigaste Regenter betjena sig; alt sätta sådant i fråga, skulle jag snarare kunna anse sorn ett förnärmande af Majestätet.
Hvad åter angår den enskilte re - Den 3o April e. m. sande; så bör lian rälta sig efter omständigheterna, så vida den satts måste gälla, att han ej äger annan rätt lill begagnande af andras egendom, än den, som lemnäs honom genom frivillig öfverenskommelse, grundad på Lag.