Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln för RiddarhusDirectionen utfärdade Instruction, i denna omständighet innefatta någon föreskrift, som kunnat be - Den 5 Januarii. 123 rättiga RiddarhusDirectionen till någon slags åtgärd, RiddarhusDirectionen alltså, vid detta tillfälle, lika litet sora vid de föregående, då RiddarhusOrdningar blifvit af Kongl. Majit i Nåder utfärdade, kunnat, i afseende å promulgationen af ifrågavarande Riddarhusordning, vidtaga någon åtgärd; hvarvid Friherre Boije, Fredrik, särskildt tilläde, det han, sorn instämt i Directionens ofvanberörde beslut, ansåg sig derigenom jemväl hafva fullgjort dess till Högloft.
Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 4 dennes eftermiddagen framställde förbindelse, att uti förevarande ämne yttrande afgifva; om hvilket allt utdrag af Protocollet skulle expedieras.
Ut Supra Ex Protocollo, A.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till ellofva på aftonen.
In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 124 Den 9 J a n u a r i i.
Fredagen den 9 Januarii 1839.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Ilögloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Slockholm den 5 Januarii 182g. S. D.
Vid förnyad föredragning afRiddarhusUtskottcts den 16 sistlidne December afgifne, och den 29 i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under den 24 November sistlidet år förut aflåtne Memorial, med yttrande öfver BevillningsUtskottets anhållan, att till Sessions- och Arbetsrum få, under innevarande Riksdag, begagna den så kallade SecretaUtskottsSalen å Riddarhuset; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med bifall till hvad RiddarhusUtskottet uti förstnämde Memorial hemställt, tillåta, att BevillningsUtskottet må linder innevarande Riksdag begagna den så kallade SecretaUtskottsSalen och rummet derutanföre, jemte de derstädes nu befintelige meubler, samt erhålla nödig ved till eldniug, emot en hyressumma af Sextiosex R:dr o2 sk.
B:co i månaden; dock med vilkor, Den 9 Januari i. att, i anseende till angelägenheten af eldens behöriga vårdande, eldningen varder besörjd af någon vid Riddarhuset anställd, och i sådant ändamål af BevillningsUtskottet antagen, Vaktmästare.
Justerades 4 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 5 dennes i öfrigt fattade beslut.
Anmäldtes och emottogs Herr HofCancelleren m. m.
D. von Schulzenheim, hvilken å Kongl.
Maj:ts Höga vägnar aflemnade Kongl Maj:ts den i3 och 3i sisth December till Rikets Ständer allåtne tvenne Nådiga Propositioner, den förra angående StrafFLag emot Negerhandel och delaktighet deruti; samt den sednare, angående en ny StängselFörordning.
Hans Eeccellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herr HofCancelleren, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vörd • nåd, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts nyssnämnde tvenne Propositioner skulle med första varda inför Ridderskapet oall Adeln föredragne.
Sedan Herr HofCancelleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes och lädes pä bordet Kongl. Majrts högstberörde tvenne Nådiga Propositioner.
Den 9 Januarii.
Herr Tham, Wolrath: Herr Lefren* motion i det ämne, hvarom Friherre Åkerhjelm yttrat sig, lärer vara remitterad endast till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet.
Deremot skulle jag ej hafva något att anmärka, om den blott innefattade yrkande af förbud mot varors införsel.
Men då Motionären deri föreslår Tullfrihet för åtskillige rudimateriers införande, låg Tull för vissa, och hög Tull åter för andra, om hvilka beskattningsgrunder BevillningsUtskottet hör utlåta sig; så hemställer jag, om icke Herr Lefrens berörde motion jemte Friherre
Åkerhjelms yttrande må remitteras äfven till sistnämnde Utskott.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan Ridderskapet och Adeln till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterat dels den 3o December f. m.
Herr Lefrens, Johan Pehr, den 15 sisth December e. m. anmäldte och den 17 derpåföljde e. m. på bordet lagde Motion, om inre Näringsfrihet, inskränkningar i Utrikes handeln, samtförbättrade Tullbevaknings-anstalter, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämnen förstnämnde dag afgifne yttranden; dels ock, den 3o sisth December e. m.
Friherre Åkerhjelms, Gustaf Fredrik, anförande i anledning af Herr Lefrens berörde Motion; ansåg Hans Excellence, i anledning af Herr Thams nu gjorde hemställan, sig Den 9 Januari i. ia7 tora föreslå, alt Herr Lefrens nyssnämnde motion, tillika med allt hvad i anledning deraf blifvit anfördt, måtte äfven till BevillningsUtskottet remitteras.
Herr Crusenstolpe Magnus Jacobs anförde skriftligen:
Då jag redan lemnat Plenum, när min ädle vän Herr Lars Johan Hjerta utvecklade sin Motion om ändring i Förordningen mot dryckenskap, och när remiss derå beviljades, anhåller jag, som sedan längre tid tillbaka i detta afseende hyst lika öfvertygelse med Motionären, att vid detta tillfälle få förklara, det jag instämmer med honom.
1813 års Författning har tillkommit i ekonomisk väg.
Ständer hafva dertill sjelfve föranled t.
Derom är således nu mera icke annat att säga, än yttrandet af den förhoppning, att sådant hädanefter ej måtte ske, och att genom LagUtskottets omsorg vid denna Riksdag, till hvilket detta anförande torde få åtfölja Herr Hjertås, Nationen må erhålla en ny Författning i detta ämne, syftesenligt uppsatt och constitutionsenligt promulgerad.
— Jag tager mig jemväl friheten härhos öfverlemna ett utlåtande, som står i nära sammanhang med motionen, afgifvit under den tid, jag hade den äran förrätta LandsSe - 128 Den 9
J a n u a r i i. creterare-embetet i Skaraborgs Län.
Utskottet skulle möjligen deraf finua en ökad anledning att behjerta vittnens belägenhet, och Motionärens yrkande om upphörande af Konungens Befallningshafvandes domsrätt i dessa mål.
Hvarjemte Herr Crusenstolpe till Protoeollet aflemnade en tryckt skrift under Titel:
LandshöfdingeEmbetets i Skaraborgs Län beslut; Åklagarens deröfver anförde Besvär ; LandshödingeEmbetets infordrade Utlåtande, samt Kongl. Majrts och Rikets Götha HofRätts Utslag, i frågan, huruvida Åklagare äro pligtige att förskjuta ersättning lill de af dem inkallade vittnen uti mål, som angå dryckenskap och oloflig Bränvinsminutering.
Föredrogos å nyo och gillades följande Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 2 dennes afgifne, och den 5 derpåföljde på hordet lagde, Betänkanden: N:o 4- Rörande yrkad inskränkning af dagar för Marknaders hållande, och att Auctioner ej må förrättas å dagar, som omedelbart föregå eller efterfölja en predikodag.
Rörande väckt fråga om förändradt sätt att insamla Stamboks- och Collect-medel.
Före'
Den 9 Januari i. 129 Företogs till pröfning Allmänna Besvärs- och EkonorniUlskottets den 2 dennes under N:o 8 afgifne, och den 5 derpåföljde på hordet lagde, Betänkande i fråga om Åsele Lappmarks Församlingars skyldighet, att deltaga uti Allmänna Beväringen.
Redan då denna fråga vid sistlidne Riksdag härstädes förevar, afstyrkte jag den af Utskottet föreslagna undersökning; och jag förnyar nu detta afstyrkande, emedan jag anser otjenligt, att Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t en sådan undersökning begära.
Förordningen om Beväringsskyidigheten är tydlig deruti, att Kongl. Maj:t kan, när det befinnes nådigt, sammandraga till vapenöfning äfven Beväringsskyldige i Lappmarkerne.
Men jag tror, lika med Herr af Schmidt, att sådant skulle för närvarande blifva alltför betungande för den på en så stor yta spridda Allmogen, som derigenom blef långa tider hindrad från sitt åkerbruk, hvilket följakteligen skulle förfalla.
Det ifrågavarande förslaget anser jag derföre vara foster af afundsjuka emellan orter, och icke välgörande för det allmänna bästa.
Jag anhåller således om proposition till afslag å Utskottets Betänkande.
Författningen om Beväringsskyidigheten är allmän 9 H- 9 i3o Den 9 Januari i. för liela Riket, och med förutsättning eler* af, är det ett bestämdt missbruk, om Lapplands Innevånare derifrån fritagas.
Då uppgifvit är, att Ynglingar i Beväringsåldern från andra orter inflytta till Lappmarken, för att undgå Beväringsskyldigheten, och af flere Representanters vittnesbörd är styrkt, att sådant missbruk verkligen äger runi, så synes det ej vara ur vägen att begära den af Utskottet föreslagna undersökning.
Herr af Schmidts yttrade farhåga, att, genom Beväringsskyldighetens fullgörande, odlingarna i Lappland skulle afstanna, anser jag sakna anledning.
Dessutom är det ej genom olagliga förhållanden någonting i ett samhälle bör befordras.
Helt annat blifver förhållandet, om Kongl. Majit, efter föregången undersökning, finner skäligt på längre elter kortare tid befria Lappska Allmogen från Beväringsskyldigheten.
Men att nu genast utan undersökning afstyrka all tillämpning af Författningarne till förekommande af öfverklagade missbruk; är ej lämpligt.
Jag tillstyrker derföre bifall å ifrågavarande Betänkande.
Det är ganska klart, att, om den händelse inträffar, som Friherre Cederström förutsätter, att nemligen Beväringsskyldige från andra orter skola till myckenhet inflytta i Lappland, för att undgå Beväringsskyldigheten, det då skall löna sig mera att sammandraga Bevärings - Den 9 Januarii. i3r Manskapet i Lappmarkerne, och hålla Befäl till dess exercerande, an nu, då befolkningen derstädes är så ringa; och då ager ju Kongl. Maj:t, enligt Förordningen, att anbefalla Beväringsskyldighetens fullgöi ande. *— Hvad åter angår Friherre Cederslröms påstående, att jordbruket ej skulle lida genom Beväringsskyldighetens uppfyllande af Lappska Allmogen; så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att åkerbruket i denna ort skall hufvudsakligen öfvas just den tid, som skulle användas till Beväringens mönstring och excercice, så framt Friherren ej vill att Beväringen derstädes skall göra vintermöten.
— Beträffande den föreslagne undersökningens vigt, tror jag densamma vara öfverflödig och ej böra begäras, förr fin Statistiska uppgifter visa, det Lappland blifvit så befolkadt, att det är värdt samla de Beväringsskyldige till exercice och åt dem anskaffa Befäl.
Intilldess och så länge härvid ej befinnes någon underlåtenhet af verkställande magten, böra Rikets Ständer icke inblanda sig i denna sak.
— Härjemte anser jag mig böra anmärka den vårdslöshet i Utskottets Betänkande, att slutet deraf innehåller så obestämda ordalag, att roan skulle kunna tro Utskottet hafva tillstyrkt undersökning, huruvida Åsele Lappmark drager lika onera med sina grannar.
6* i3a Den 9 Jan u ari i.
Jag är i så många delar förekommen af den sista värde Talaren, att jag förbigår mycket af livad jag ärnade yttra.
Konungen är högste Ledare af försvarsverket och krigsmagten i Riket.
Genom ett af Konung och Rikets Ständer fattadt beslut, blef Beväringsskyldigheten år 1812 införd i Sverige.
BeväringsLagen innefattar ej något undantag hvarken för Åsele eller någon annan Lappmarks innevånare.
Maj:t äger således rätt att, när han så nyttigt finner, derstädes tillämpa Lagen, hvilket hittills ej skett.
Med den kännedom jag äger om desse orters beskaffenhet, anser jag det vara en följd af Regeringens vishet, att Författningen om Beväringsskyldigheten ännu ej der blifvit gjord gällande; och det är ej utan förundran jag hört Friherre Gederström förklara detta vara ett missbruk.
Antalet af de personer, som inom Åsele Lappmark skulle kunna underkastas Beväringsskyldigheten, är icke stort; ty Lapparne äro icke målfyllige och de dit inflyttade Svenskarne äro ej synnerligt talrika.
Likväl skulle jordbruket i högsta grad lida, om desse Beväringsskyldige skulle sammandragas till vapenöfningar under 21 dagar, midt i sommaren, på 27 å 3o mils afstånd från deras hemorter.
Jag hemställer nu till Ridderskapet och Adeln, om det vore förståndigt att, för att med några man öka Be - \
Ben 9 Jann ari i.
133 väringsstyrkan i KonungaRiket Sverige, draga Åsele Lappmarks Beväringsskyldige, under den för Landtmannen angelägnaste tiden, från deras hemort, som för Riket är och ännu mera kan blifva af vigt, men ännu behöfver vara fredad från flere onera.
Jag hemställer följakteligen, att Utskottets förslag må förfalla, samt Ridderskapet och Adeln i denna fråga stanna i samma beslut, som vid 1823 års Riksdag.
Man skulle af hvad som nyss yttrades, kunna föranledas tro, att Allmogen i Åsele Lappmark blott utgöres af några få personer; men så förhåller det sig ej.
Dessutom är här mindre fråga derom, än om det oskick, alt Åsele Lappmark skall befordras till välstånd på bekostnad af nästgränsande P10- vincerne.
Genom det en mängd arbetsföre
Drängar, när deras Beväringsskyldighet börjar, till undvikande deraf, inflytta i Lappmarken, uppstår brist på arbetare i de kringliggande orterne, till förfång för jordbruket derstädes, som likväl med mera fördel och nytta kan idkas, än det i Lappland.
Det är hvarken rättvist eller billigt alt, genom underlåten tillämpning af Författningarne, tillåta ett sådant förhållande.
Alla dylike olikheter emellan medborgare äro skadliga och böra förekommas.
Jag är öfvertygad, att om Styrelsen, genom en sådan undersökning, som den föreslagna, får lära kan - 134 Den 9 Januari!. na, huru sälten sig förhåller, skola tjenlige åtgärder till rättelse vidtagas.
För öfrigt inser jag ej, hvarföre man hyser farhåga för denna undersökning, om man ej vill undandraga möjliga upplysningar.
Då fråga är väckt om att rätta ett missbruk, vet jag ej något skäl, hvarföre man ej skulle undersöka det öfverklagade förhållandet.
Landshöfdingen i orten kan ju derjemte söka göra sin enskilda öfvertygelse gällande, om deri är den rätta, eller ock må i annat fall den klagande Allmogen vinna rättelse, Herr Tham, Wolrath:
Det är för Rikets Representanter en dyrbar rättighet, att få till Konungen frambära sine önskningar om rättelser, när sådane äro af nöden; men jag tror denna rättighet ej böra oftare begagnas, än då verkliga missbruk eller oredor inträffat.
Konungen äger ovilkorlig rätt, att till exercice sammandraga Lappmarkens Beväringsskyldige, när det finnes lämpligt, och lärer ej underlåta att i detta afseende infordra nödige underrättelser af Dess Befallningshafvande i Länet, hvilkens skyldighet det dessutom är, att sjelfmant meddela sådana upplysningar.
Jag vågar med Herr Hjerta tro, att ifrågavarande motion tillkommit i följd af afundsjuka af en och annan Dräng, som ej kunnat inflytta i Lappmarken för att undvika Beväringsskyldig - Den 9 Januari i. »35 lieten.
Man hör således ej besvära Kongl. Majit med önskningar om verkställande af den föreslagne undersökningen, som visserligen i allt fall ej uteblifver, om Regeringen finner den vara af behofvet påkallad.
Herr Riben: Friherre
Cederström har dragit den mening af mitt yttrande, som skulle jag hafva sagt, att i Åsele Lappmark finnas högst få personer.
Något sådant har jag dock ej yttrat, utan blott att der finnas få, som äro underkastade Beväringsskyldighet.
Jag ser nu Herr Landshöfdingen af Schmidt vara uppkommen på sin plats härstädes, och hoppas att han läcktes uppgifva ungefärliga antalet å Lappmarkens Beväringsskyldige.
Derefter torde det blifva upplyst, om jag alltför mycket misstagit mig.
Utom hvad jag i Utskottet redan anfört i denna fråga, får jag, i anledning af Friherre Ce~ derströms yttrande, att åkerbruket i Lappmarken befordras på bekostnad af det nedre landet, förklara, att jag tror detta ej hända, äfven om Lappmarkens Innevånare fortfarande njuta befrielse från Beväringsskyldigheten.
Lappmarken lockar ej till sig arbetare från andra trakter, men behöfver dem, som redan der finnas.
Om de Beväringsskyldige deribland skulle bevista exercicemöten, så skulle 3 å 4 veckor af Den 9 Jantiarii, den för jordbruket i denna nejd angelägnaste tid förspillas dels på mötesplatsen, dels för marchen dit och tillbaka, i en local utan vägar och uppfyld med myror, mossor och kärr, som måste undvikas eller öfvervandras.
Den ifrågasatta friheten från Beväringssky
Idig heten är blott en rättvisa åt det Land, som, i fall det får förblifva fredadt och bibehållit vid sina urgamla Lappmarks-rättigheter och privilegier, hvilka endast förbinda dem till grundränta för sine Hemman, och Sockentungas erläggande, skall rikligt ersätta den omsorg och frid, som deråt blifvit gifven; men i annan händelse torde åter förfalla till sirt första onytta och ödslighet.
Jag bar begärt ordet endast för att besvara ett uttryck af Friherre Cederström.
Han har, om jag ej origtigt uppfattat hans mening, sagt det vara ett missbruk eller oskick, alt ynglingar, som nalkas Beväringsåldern, inflytta i Lappmarken från andra orter.
Jag kan ej finna, att sådant bör få namn af oskick eller missbruk.
Det måtte vara en ovilkorlig medborgerlig rättighet för en hvar, och i hvilken ålder han är, att få flytta från ett ställe till ett annat inom Riket.
Om till exempel någon, missnöjd med att längre vistas på Gottland, öfverflyttade till fasta landet, kunde väl det kallas missbruk eller oskick?
Eller egde man då alt Deii c) Januarii. till Ön återförvisa den, som ville häldre förblifva på fasta landet.
Då jag i Ekonomiutskottet biträdde den tanka,( som Betänkandet innehåller, var det i den öfvertygelse, att den föreslagna undersökningen sj skulle vara alldeles utan nytta, emedan derigenom skulle kunna upplysas, att det ej är möjligt till vapenöfning uppbåda de Bevälingsskyldige i Lappmarken, genom hvilken åtgärd man omsider vid bommande Riksdagar kunde slippa ytterligare motioner i detta ämne.
Detta är motivet för min tillstyrkan af undersöknigen, men om Ridderskapet och Adeln anser den öfverflödig, har jag visserligen ej något emot, att Betänkandet afslås.
Jag har begärt ordet endast för att till Protocolllet yttra, det jag lemnar Grefve Frölich fritt att tro sig hafva rigtigt uppfattat hvad jag i detta ämne sagt, äfvensom fritt att göra sådane jemförelser, som dem han framställt, och hvilka ej förtjena vidare svar af mig.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg EkonomiUtskoltels
Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Ropades Nej. >33 Den 9 Januari!, s I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde Proposition till bifall å EkonomiUtskottels Betänkande, Ropades äfven Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, örn Ridderskapet och Adeln behagade afsJå berörde Betänkande, Ropades starka Ja.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag får vördsamt anhålla, att ingen proposition till afslag å Betänkandet nu må framställas, ulan antingen lill bifall eller till återremiss, enligt 56 §.
Jag vet att, enligt sistlidne Riksdagens praxis kunde ett Utskotts första Betänkande genast afslås; men ända dittills hade dylika Betänkanden, som icke funnits antagliga, så vidt jag erindrar mig, alltid blifvit återremitterade; och vid 1817 års Riksdag fann Ridderskapet och Adeln, efter en utförlig discussion öfver denna principfråga, Grundlagen böra så tillämpas, som jag nu yrkar.
Orden i 56 §. lyda sålunda; "Utskottens ”Förslag skola först i Ståndens Plena ' framställas till antagande eller förkastan"de utan förändringar eller tillsatser.
Gö”ras dervid i Ståndens Plena sådane an”märkningar, som hindra antagandet, er~ ”hålle Utskottet del af desse anrnäkningar, ’för att derefter förslagen ytterligare gran» Den g Januarii. ”ska och jemka.
När ett sålunda heredt ”Förslag till Stånden återkommer, då åge ”de magt, att detsamma oförändradt eller ”med förändringar antaga eller ock allde”les förkasta.”
Här är sålunda bestämdt stadgadt, att Betänkandet måste första gången antingen oförändradt antagas, eller icke antagas.
Men blir det icke antaget, så måste det återremitteras.
Och först då, när det för andra gången ifrån Utskottet inkommer, kan Ståndet förändra eller alldeles förkasta det, om så behagas.
Jag får derföre till Herr Grefven och LandtMarskalken vördsamt hemställa, om det går an, att nu cathegoriskt afslå ifrågavarande Betänkande?
Och jag gör denna hemställan med så mycket större tillförsigt, som det vid denna Riksdag visat sig en större ömtålighet för Grundlagarnes helgd än någonsin förut.
Den siste värde Talaren har sjelf uppläst den del af 56 §.
RegeringsFormen, som innehåller, att Utskottens Förslag skola i Slåndens Plena först framställas till antagande eller förkastande utan förändringar eller tillsatser.
Nu har ingen föreslagit ändringar i, eller begärt återremiss af EkonomiUtskottets förevarande Betänkande; och fråga är således blott om att utan tillsats eller förändring förkasta detsamma.
Härå har också Herr Grefven och LandtMarskalken fram - i4o Den 9 Ja nu ari i. ställt proposition, hvilken, som jag tyckte, hesvarades med Ja.
Jag är till alla delar förekommen af Grefve Posse.
Da någon förändring i Betänkandet härstädes icke blifvit föreslagen, kan visserligen proposition till dess förkastande utan återremiss framställas.
För öfrigt kan jag dock ej neka, det jag instämmer i Herr Cederskjölds goda afsigt att förekomma förhastade beslut och bereda tid till communication med öfrige Stånd, för att vinna enhet i besluten.
Men då ej någon begärt ändring i ordalagen uti Betänkandet, så anser jag hvad här blifvit yttradt i sjelfva saken ej hindra, att Utskottets Förslag genast må förkastas.
Discussionen omfattar nu endast en fråga angående rigtig tillämpning af Grundlagarne.
Herr Cederskjöld har trott, att Utskottens Förslag ej kunna i Ståndens Plena första gången alldeles förkastas, utan alltid böra återremitteras, innan de få afslås.
Hade han dock fästat litet mera uppmärksamhet vid de af honom sjelf, ur 56 RegeringsFormen, uppläste orden: ”Göras dervid (Utskottens ”Förslag) i Ståndens Plena sådane anmärkningar, som hindra antagandet, erliållc ”Utskottet del af desse anmärkningar, för ”att derefter Förslagen ytterligare granska ”och jemka;” så skulle han hafva funnit, Den 9 Januarii. att detta ej har afseende på annat, än då Stånden önska antaga Utskottens Förslag med förändringar.
Då fråga väckes orri rättelse eller ändring i ett Utskotts Betänkande, skall återremiss ske; men i annat fall äga Stånden ovilkorligen rätt att första gången antaga eller förkasta det i sin helhet.
En värd Talare har menat, att Utskottens Förslag kunna första gången, utan återremiss, af Stånden afslås, enligt 56 §.
RegeringsFormen, emedan der står, att återremiss bör ske blott då anmärkningar göras, som hindra antagandet.
Men när nu ett sådant Förslag, vid gjord proposition, ej antages, så måste det väl vara något, som hindrar antagandet, och detta är just de gjoi’de anmärkningarne, hvilka också derigenom föranleda till återremiss.
För öfrigt'anhåller jag att få fästa uppmärksamheten på en omständighet, som ingriper så kraftigt och ofördelaktigt i våra Grundlagar, nemligen sträfvandet efter ombyte af uttryck för samma begrepp.
Hvad som på ena stället i 56 §. kallas ”förkasta” benämnes i följande punkt "ej bifalla''
Och det är endast detta olyckliga ombyte af uttryck, som gjort, att denna discussion kunnat uppkomma.
Detta hade omöjligen kunnat ske, derest meningen blifvit uttryckt på samma sätt, som i 76 §. af Norges Grundlag.
Der nyttjas nemligen följande ordställning: ”Hvar och en lag skall i42 Den 9 J a n u a r i i.
"föreslås i Odelstinget.
— — Blifver för"slaget antagetsändes det till Lagtinget > ”som antingen bifaller eller förkastar ”detsammaj och i sednare fallet] åter"remitterar det med bifogade anmärkningar."
Dessutom utbeder jag mig att, i anledning af den siste värde Talarens yttrande i denna fråga, få uppläsa några anföranden ur Ridderskapets och Adelns Protocoll öfver en discussion, som i ett likartadt ämne härstädes föreföll den 4 April 1818.
Hvarefter Herr Cederskjöld uppläste följande: ”Herr Grefven och LandtMarskalken "gjorde Proposition till bifall af BankoUt”skottets Betänkande, i fråga om specificerade Förteckningars insändande öfver As"signationer, som på Banken utfärdas.” "Ropades Nej.” "Hvarefter Herr Grefven och Landt"Marskalken hemställde om Ridderskapet "och Adeln behagade afslå Betänkandet.” "Ropades Ja, jemte några Nej."
"Herr Cederskjöld:
Om Betänkandet "första gången nu är hos Ridderskapet och "Adeln under pröfning, tror jag icke att "detsamma, enär anmärkningar dervid blif— "vit framställda, hvilka hindra dess antagande, kan afslås, utan lärer detsamma, Den 9 Januaria ‘'enligt 56 §. i Regeringsformen, böra åter”remilteras.