Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att lägga dessa allmänningar under Skogsstyrelsen, kan icke vara lämpligt, ty Skogsstyrelsen får dessförutan tillräckligt att syssla med, och dessutom bör, i min tanka, den princip fastställas, att Skogsstyrelsen skall förvalta endast skogar, som äro statens, men icke skogar, som tillhöra menigheter, öfver hvilka den endast bör hafva tillsyn.
Jag tillstyrker fortfarande bifall till Utskrts förslag.
Då den siste värde talaren så bestämdt förklarat, att eganderätten lill allmänningarne tillhörde häraderna, får jag hemställa, hvarföre i den nyligen antagna jagtstadgan all jagträtt på allmänningarne blifvit frånkänd dessa s. k. egare, oaktadt, såsom bekant, jagträtt medföljer eganderätten till jorden.
Genom detta exempel synes mig tydligen vara ådagalagdt att vår nyaste lagstiftning icke tillerkänner häradet eganderätten till allmänningarne.
Hr von Köchs klagan, att han icke fått någon utdelning af den allmänning, hvari han varit intressent, utgör detta icke något bevis på att förvaltningen icke varit god, ty på flera ställen följes den grundsats, att skogsalster utdelas endast åt dem, som sjelfva icke ega skog.
Flere talare hafva förklarat att häradsallmänningarne icke borde ställas under Skogsstyrelsens förvaltning; jag vill icke heller ovilkorligen fordra detta, utan vill gå de värde talarnes önskan så mycket till mötes, att jag ändrar mitt förslag derhän att orden »under Skogsstyrelsens vård och förvaltning» utbytas emot orden »under allmän vård och förvaltning», men att beslutet vid 1856 års riksdag i öfrigt måtte vidblifvas.
216 Den 4 November e. m.
För att icke framkalla olika propos:r, afstår jag från mitt förra yrkande och förenar mig med Frih. af Ugglas. Hr Åke rman:
Uti det af Frih. af Ugglas framställda modifierade förslag instämmer äfven jag.
Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och dels utaf Frih. af Ugglas, att R. o. Ad., med afslag å samma hemställan, måtte för sin del besluta: »att häradsallmänningarne böra bibehållas oförminskade och oskiftade, samt stå under allmän vård och förvaltning, i ändamål af enahanda regelbundna behandling, som kronoskogarne, men med rättighet för dem, som efter hittills gällande grunder kunna anses såsom delegare i dessa allmänningar, att tillgodonjuta den behållna afkastningen deraf, antingen in natura eller med de derföre inflytande penningar, på sätt delegarne kunna sins emellan öfverenskomma, dock att kostnaden ej mindre för skogarnes indelning, der sådan ej redan skett, än äfven för deras vård och skötsel, skall i första rummet af afkastningen godtgöras.»
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag derå och antagande af Frih. af Ugglas’ ofvanomförmälde förslag, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades samt besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Frih. af Ugglas begärde votering.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Sammansatta Stats-, Lag- samt Ekon.- U}sk:ts i 6:te punkten af Betänk:t N:o 50 gjorda hemställan rörande häradsallmänningarne, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o.
Utsk:ts hemställan och antager det af Frih. af Ugglas i frågan afgifna förslag.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—21. Nej—19.
Den 4 November e. m. 217 7:de—13:de punkterna (sid. 26, 32, 33, 42, 43, 47,48,49 och 50.)
Utsk:ts hemställanden biföllos. 14:de punkten (sid. 55).
Länge har jag varit af den åsigt, att sved jande borde förbjudas, men på sednare tider har jag, på grund af de upplysningar, jag från sakkunniga personer erhållit, blifvit villrådig med afseende på gagnet af detta ingrepp i eganderätten.
Mig har blifvit sagdt, att svedjande snarare befrämjar än hindrar skogens återväxt, och jag har flerestädes varit i tillfälle att sjelf öfvertyga mig om detta förhållande.
Väl har jag på många ställen, t. ex. i Blekinge, sett huru rättigheten att svedja missbrukats, men detta hindrar icke att svedjande, om det verkställes med varsamhet, kan vara gagneligt, och i så fall borde detta ingrepp i eganderätten borttagas, hvarföre jag anhåller om afslag å punkten.
Frih. af Ugglas: 1 förev:de punkt begagnas ett uttryck, som jag, för den händelse Ståndet skulle vara benäget att i öfrigt bifalla förslaget, anhåller måtte utgå.
Det heter nemi., att förbränning af qvistar och ris må vara tillåten »inom skog, der regelbunden hushållning är införd.»
Således skall jag, om jag har en aldrig så liten skog, låta behörigen indela den, på det jag må få rättighet att bränna upp qvistar.
Kan Utsk:ts mening verkligen vara sådan?
Mig förefaller detta i högsta måtto besynnerligt, och jag anhåller derföre att orden »der regelbunden hushållning är införd» måtte utgå.
I motsats till den förste värde talaren har jag, såsom egendomsegare i Småland, haft ett rikligt tillfälle att stadga min åsigt derom, att ingenting kan för jordbruket och skogen vara mer skadligt än svedjande, ty efter några fortsatta svedjningar frambringar jorden intet annat än ljung.
Allmänna lagen har också sedan uråldriga tider för viss slags jordmån förbjudit svedjande, men, det oaktadt, har oskicket till stor skada för landet fortgått.
Jag anser derföre Utsk:ts förslag ganska välbetänkt, men tror, i likhet med Frih. af Ugglas, att orden »der regelbunden hushållning är införd» borde uteslutas.
För min del yrkar jag bifall till punkten oförändrad.
Jag kan nemi. icke tillmäta Frih. af Ugglas’ anmärkning något afseende, enär det icke finnes något hinder för den som icke vill på sin skog införa regelbunden hushållning, att bortföra riset och sedan uppbränna det.
Hr Åk erman:
Äfven jag yrkar att punkten måtte bifallas, med bibehållande af de utaf Frih. af Ugglas anmärkta orden.
218 Den 4 November e. m.
Det hör nemi. tili en regelbunden skogshushållning, att man uppbränner qvistar, så att just tillägget »der regelbunden skogshushållning är införd» utvisar, hvad slags bränning är tillåten.
Jag tager mig friheten att ännu en gång påpeka det orimliga deri, att den som eger en liten skogspark på 20 å 30 tunnland, skall vara skyldig att der införa en regelbunden hushållning, för att icke, oin han der uppbränner qvistar, blifva fälld för olofligt svedjande.
Jag eger t. ex. en skog, som är indelad till traktbuggning, men 40 å 50 tunnland äro derifrån undantagna, emedan de icke lämpa sig för regelbunden hushållning, — och på denna trakt skulle jag icke få bränna upp riset, utan att vara hemfallen till ansvar.
Ar sådant rimligt?
— Om deremot de anmärkta orden uteslutas, har man uttalat den rätta åsigten, nemi. att under svedjande icke kan förstås uppbrännande af qvistar och dylikt.
Hr Ros: Frih. af Ugglas uppgaf icke hvarföre han ville bränna upp riset.
Men sker detta för att upphjelpa skogstillväxten, så afser det en förbättrad skogskultur, och då undgår man ansvar.
Jag yrkar derföre fortfarande bifall till punkten oförändrad.
I likhet med Frih. af Ugglas, kan icke heller jag anse, att, då det erkännes vara nyttigt att i skog uppbränna qvistar, detta bör vara ett privilegium för dem, som i sin skog infört regelbunden skogshushållning.
Jag anhåller derföre att punkten måtte bifallas, med den föreslagna förändringen.
Jag ber att få erinra derom, att med »re gelbunden skogshushållning» ingalunda uteslutande menas, att skogen skall vara indelad till traktbuggning.
Ty, förutom trakthuggning, gifves det äfven ett annat regelbundet hushållningssätt, nemi. blädring, och Hr Ros har ganska riktigt anmärkt, att om Frih. af Ugglas i sin skog bränner upp riset, så är derstädes en ordnad hushållning införd.
Emellertid vill jag erkänna, att jag icke lägger mycken vigt på de anmärkta orden, och vill derföre icke motsätta mig deras uteslutning.
Jag hade föreställt mig, att med »regelbunden hushållning» menades att skogen skulle vara behörigen af sakkunniga män uppmätt och till hushållning indelad, samt att jag icke skulle anses hafva infört en »regelbunden hushållning» blott derföre att jag brände upp riset.
Detta torde väl icke heller egentligen vara mina
Hrr motståndares åsigt, och vid sådant förhållande qvarstår den af mig gjorda anmärkning, att man icke bör förhindra egare af så små skogsprodukter att de icke kunna med fördel indelas till regelbunden hushållning, Den 4 Noverber e. m. 219 att till skogens nytta uppbränna qvistar.
Jag måste bekänna att af den försig gångna diskussionen min håg att bifalla förslaget icke blifvit ökad.
Då nu ordalagen äro så tvetydiga, att helt olika åsigter om deras uppfattning gjort sig gällande, samt då det är lagstiftarens oeftergilliga skyldighet att tillse, att de uttryck, som i en en ny lag användas, icke gifva anledning till obehöriga åtal, föranlåtes jag att yrka, att, om R. o. Ad. icke vill afslå punkten, derur åtminstone måtte utgå de af Frih. af Ugglas påpekade orden.
Jag är förekommen af Frih. af Ugglas och vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att med »regelbunden hushållning» måste förstås: en på förut uppgjord plan grundad indelning af skogen.
Det är temmeligen gifvet, att med »regel bunden hushållning» förstås, att skogen skall skötas efter en uppgjord plan; men nu är icke blott trakthuggning, utan äfven blädning ett rationelt skogshushållningssätt, och de som använda sistnämnda method, måste icke mindre än de andra göra beräkning på skogens produktionsförmåga.
Att åter indelningen skall hafva skett genom en forstman, är i min tanke ingalunda behöfligt, ty för uppgörandet af en sådan indelning fordras just icke några öfverlägsna fackkunskaper.
Meningen med de begagnade ordalagen var allenast den, att, oaktadt svedjande skulle vara förbjudet, förbjöds icke uppbrännande af qvistar, der sådant verkställdes såsom ett brukningssätt, i ändamål att bevara skogen.
Jag har emellertid redan förut nämnt, att jag icke har något emot, om R. o. Ad. utesluter dessa ord, hvilka kunna gifvas en nog utsträckt tydning; men så mycket mer måste jag motsätta mig Hr von Köchs yrkande om fri rätt att svedja, enär svedjande torde vara ett alltför primitivt brukningssätt, för att numera gerna kunna komma i fråga.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, dels bifall till densamma med uteslutande af orden: der regelbunden hushållning är införd, och dels slutligen afslag å merberörde hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på bilall till densamma med ofvansagde förändring, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 15:de punkten (sid. 56.)
Utsk:ts hemställan bifölls. 220 Den 4 November e. m. 16:de punkten (sid. CO.)
Visserligen är det sorgligt att se huru enskilda personer vanvårda sin skog och huru mången köper egendomar blott för att genom skogens sköflande förskaffa sig en hastig vinst; men det oaktadt, och fastän jag erkänner statsmaktens rätt, att, när så är af nöden, ingripa i den enskildes hushållning, kan jag icke biträda förevarande förslag, enär jag icke kan Finna huru det skulle kunna rättvist tillämpas, då det icke är utrönt huru mycken afverkning skogen tål, utan att förödas.
Jag anhåller alltså att punkten måtte afslås.
I den utaf föreg:de värde talare gjorda framställning anhåller jag att få förena mig.
Afven jag anser mig icke kunna annat än yrka afslag, på grund af det ingrepp i eganderätten, förslaget innebär.
I 10:de punkten af K.
M:s vid 1856 års riksdag gjorda, af R.
St:r då bifallna framställning, förekommer ett stadgande af innehåll, »att der, i följd af särskilda förhållanden, afrödjning af skogstrakt skulle finnas lända till men för klimatet eller vextligheten å angränsande jordområden, eller medföra fara för jord- eller bergras, eller kunna föranleda annan våda, sådan skogstrakt må kunna fridlysas från annan äii den mera inskränkta afverkning, som pröfvas vara i nämnda hänseenden oskadlig, och hvilken under behörig kontroll må få verkställas.
» Jag förmodar, att Utsk:t med sitt nu framlagda förslag icke ämnat undanrödja det af mig upplästa Kongl. Förslaget, utan att detta kommer att olörändradt qvarstå.
Hvad nu detta Utskits förslag beträffar, måste jag, ehuru fullt erkännande behofvet af att äfven den enskilda skogen behörigen handhafves, likväl bekänna, att jag anser hvarje försök, ledande till inkräktning i den enskildes eganderätt, vara fåfängt, oell derföre anhåller jag att Utskits förslag måtte af R. o. Ad. afslås.
Uti den skrifvelse af d. 21 Januari 1859, hvari K.
M. meddelat åtskilliga bestämmelser, hvarefter Skogsstyrelsen egde att sig rätta, förekomma icke några föreskrifter i afseende å de enskilda skogarne, och då jag hyser den öfvertygelse, att ett tvång, sådant som det, hvilket här blifvit föreslaget, icke bör åläggas den enskilde, har jag inom Utsk:t motsatt mig detsamma, och yrkar derföre afslag å punkten.
Hetta stadgande har inom Utsk:t tillkommit såsom en följd af den allmänna oro, som sport sig i fråga om skogsförödelsen; och i valet mellan de utvägar, som borde vidtagas till stäfjande af denna förödelse, omfattade man det redan al skogskomitéen framställda förslag, — ett förslag, som, om Den 4 November e. m. 221 intet annat, åtminstone hade det för sig, att vara uppstäldt af en ansedd auktoritet.
Jag vill emellertid icke försvara det, utan har blott velat angifva den källa, hvarifrån det blifvit hemtadt.
Icke heller jag vill göra mig mödan att söka förmå Ståndet att antaga detta förslag.
Jag har dock icke velat låta detta till fälle gå mig ur händerna, utan har begärt ordet för att uttala den åsigt, att samhället har både rätt och pligt att ingripa i dispositionen af den enskildes skogar.
Skogens vård är en angelägenhet, alltför vigtig, för att Staten någonsin skulle uppgifva sin rätt att göra inskränkningar i den fria dispositionen äfven af den enskiltes skog, och den som i likhet med mig sett, huru hela 20 mil af Stockholms skärgård äro uthuggna, han kan icke annat än erkänna rigtigheten af den åsigt jag omfattar.
Sparre upplyst, att förev:de för slag blifvit hemtadt från skogskomiténs betänk., och det således kunde förefalla någon underligt, att jag, som deltagit i nämnde komilés arbeten, nu yrkat afslag på Utsk:ts förslag, ber jag att få upplysa, att jag i denna punkt reserverat mig mot den af komiténs pluralitet omfattade åsigt.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder ej afgifvits något annat bestämdt yrkande än å afslag å Utsk:ts hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej, jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med starka ja, jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
17:de och lS:de punkterna (sid. 62 och 64.)
L'tsk:ts hemställanden biföllos. 19:de punkten.
Jag vill visserligen icke motsätta mig ifrågav:de förslag, men ber att få upplysa, att vid en landtbruksskola, hvars förhållanden jag noga känner, revier-förvaltaren redan åtnjuter arfvode för det han meddelar praktisk undervisning i skogshushållnings-läran, så att på det stället något särskildt anslag icke erfordras, samt att förhållandet, enligt hvad jag har mig bekant, är detsamma vid flera andra landtbruksskolor.
Äfvenledes vill jag påpeka, att vi hafva ett sednare reglemente för landtbruksskolor än det, som i Utsk:ts förslag åberopas, och att således detta reglemente, hvilket är utfärdadt i år, väl rätteligen hade bort citeras.
I likhet med Frih. af Ugglas, anser jag att det sednast utfärdade Kongl, reglementet borde åberopas.
222 Den 4 November e. m.
Då jag icke för tillfället kan uppgifva datum på det sednaste Kongl, reglementet, hemställer jag, om det icke vore skäl att alldeles icke åberopa något Kongl, reglemente, och således utesluta de sista orden i förslaget.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utskits hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill, med uteslutande af orden »enligt Kongl, reglementet den 14 Januari 1851», hvilken propos. med ja besvarades.
20:de punkten (sid. 70).
Föredrogs ånyo sammansatta Lag-, samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 30 och 31 sistl.
Oktober på bordet lagde Mern.
N:o 34, i ani. af återremiss af sammansatta Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Usk:ts Betänk.
N:o 5, öfver väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren lör afsöndring af jord.
Jag tager mig friheten hemställa, att föredragningen måtte ske §-vis, samt att ingressens pröfning måtte uppskjutas till dess §§:na blifvit genomgångna.
Till detta förslag lemnade R. o. Ad. sitt bifall; hvarefter förekom:
1 gjorda anmälan.
Härefter anmälte sig och yttrade Hr von Koch:
Vid återremissen yrkade jag att maximum för jordafsöndring måtte bestämmas till »hälften» af hemmans rymden, i st. f. en »tiondedel».
Samma yrkande vill jag nu återupptaga, men hemställer dessförinnan till Hr Gr. o. Landtm., huruvida jag nu får yttra mig härom, eller om dermed skall dröjas till dess samtliga §§:na blifvit genomgångna.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det torde vara lämpligast, att B., o. Ad. först paragrafvis genomginge och afgjorde Utsk:ts förslag samt derefter särskildt pröfvade de yrkanden, som, med anledning af motionerne i ämnet, möjligen komme att i afseende å andra delar af den ifrågav:de förordningen framställas.
Om mitt yrkande framställes sedan §§:na blifvit genomgångna, blir följden den, att, om mitt yrkande vin - Den 4 November e. m. 223 ner Ståndets bifall, måste ändring företagas i de genomgångna §§:na.
Den framställning, som af den siste värde talaren blifvit gjord, måste, enligt min tanka, behandlas först; ty det skulle väl förefalla högst besynnerligt, om, sedan alla §§:na blifvit genomgångna och bifallna, R. o. Ad. härefter förklarade, att, till följe af ändring i den l:sta §:o, måste i de redan godkända §§:na vidtagas förändringar.
Hr von Köchs yrkande afser ett höjande af maximum för jordafsöndring.
En sådan åtgärd är dock, enligt min åsigt, föga lämplig.
Genom stadgandet om rättighet att afsöndra en viss proportionerlig andel af ett hemmans jordrymd, har man afsett att bereda en förmån för den fattiga befolkning, som icke har råd att köpa större areal.
Sådan afsöndring är nu i allmänhet endast tillåten för en tiondedel af hemmanet, och en förändring i denna proportion skulle ur kameralistisk synpunkt bereda högst betydliga svårigheter, enär beskattningen sker efter hemmantal.
Då man nu i all lagstiftning bör gå varsamt tillväga och Utsk:ts förslag innebär en vidsträcktare frihet än hittills varit medgilven, anhåller jag att med den af Hr von Koch yrkade förändring måtte få anstå, tilldess förändrade kameralistiska förhållanden medgifva dess genomförande.
Vi veta att förutom jordafsöndring gifves det äfven ett annat sätt att dela jord, nemi. hemmansklyfning.
Vill jag då afsöndra hälften af hemmanet, kan jag företaga en klyfning, men att parcellera jorden, då skatterna utgöras icke af parcellens innehafvare till kronan omedelbart, utan till hemmansinnehafvaren, måste medföra så betydliga svårigheter, att jag icke kan annat än afstyrka ett sådant förslag, helst det torde kunna innebära fara för hemmanets förmåga att utgöra skatter och onera.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att, som Hr von Koch i sitt sednare yttrande upplyst, att det yrkande, som han i afseende å den l:sta §:n ämnade framställa, jemväl hade inflytande på de öfriga §§, blefve det nödvändigt att först pröfva och afgöra hvad Hr von Koch i afseende å § 1 hade att föreslå.
Då jag, förra gången denna fråga till behandling förevar, fullständigt anfört mina skäl för det af mig framställda yrkande, vill jag endast i korthet upprepa hvad jag då anförde.
Förnämsta skälet till den af mig yrkade förändring, består deri, att jag föreställer mig, att vi på så sätt skulle taga ett långt mera kraftigt steg till stäfjande af skogsförödelsen i Norrland, än det vi i dag genom besluten i afseende å skogsbetänkandet tagit.
Under denna sommar tog jag reda på förhållandena i Vester-Norrland, och fann då huru oförsvarligt man hushållar med skogen.
Detta har till stor del sin orsak i de s. k. 224 Den 4 November e. m. bruknings-kontrakten, genom hvilka nybyggare, som fått sig tilldelad en jordrymd, alhänder sig större eller mindre belopp af skogen på längre eller kortare tid.
Nu är uppenbart att den som fått afverkningsrätt på en skog, icke sköter den så som en egare skulle göra.
Jag vill icke påstå, att man alldeles skulle kunna förekomma afverknings-kontrakten, men jag tror, attalia solidare sågverksbolag, bland hvilkas egare torde vara personer, som hysa känsla för fäderneslandets väl, — att de, om tillfälle bereddes dem att lättare än nu förvärfva eganderätt till skog, skulle egna omsorg åt införandet af en ordnad skogshushållning.
Lagstiftningen bör således särdeles främja uppkomsten af skogsegendomar; och då skogsegendomar skötas bättre, ju större skogsmassor finnas sammanförda under en brukning, anser jag att maximum för jordafsöndringen bort bestämmas till hälften af hemmanets jordrymd.
Mitt förslag skulle dessutom äfven för jordbruket medföra gagn, alldenstund det är nyttigt att kunna koncentrera sin egendom.
Mången gång ligger nemi. ens egor så i förhållande till en annans, att det är af stor vigt att kunna förskaffa sig en jordlapp, som eljest medför svårighet för jordbruket.
I Blekinge är det sed hos befolkningen att vilja hafva sina egna bostäder.
Men då befolkningen är talrik, göres det behof att afsöndra mera jord, än nu är tillåtet.
De köpa derföre på 50 år och berga sig rätt bra till dess de 50 åren äro ute.
Då ansättas de af jordegaren, och sällan, om någonsin, få de ersättning för sina nedlagda, kostnader, utan stå vanligen utblottade efter tidens utgång.
Öppnades nu utväg för dem att förvärfva jord under full eganderätt, skulle de undgå de olyckor, som ofta blifva en följd af obilliga jordegares pretentioner.
Dessa äro i korthet de skäl, som förmått mig att framlägga mitt förslag.
Jag öfvergår nu till de framställda anmärkningarne.
Sparre har antydt, att, om mitt förslag bifölles, skulle hemmanet så försvagas, att det icke skulle kunna utgöra skatterna.
Hr Gr:n synes dock hafva förbisett det stadgande, att »å lägenhet, som från hemman afsöndras, skall årlig afgäld läggas i spannmål, dagsverken eller annan räntepersedel, som allmännast i orten är att tillgå; och må den afgäld ej vara mindre än att den motsvarar hvad af hela hemmanets räntor och öfriga allmänna utskyder, vid jemförelse af egornas storlek och beskaffenhet, å den afsöndrade lägenheten belöper;» hvaröfver K. M:s Beflude skola hålla hand.
Detta hafva de också, för så vidt till min kunskap kommit, gjort, och just farhågan att råka ut för Konungens Befh:des ogillande, har vållat, att man ställt afgälden tillräckligt hög.
Då nu dessutom halfva hemmanet vore qvar, torde häri ligga tillräckliga garantier mot förlust.
Utsk:t har hänvisat den, som vill förvärfva betydligare jordareal, än han kan erhålla enligt gällande afsöndrings-förordning, till hemmansklyfning.
Men utom det att till hemmansklyfning behöfves
Den 4 November e. m. 225 behöfves landtmätare och vanligen ny skattläggning, vinnes derigenom icke det afsedda ändamålet, nemi. att få just det för mig lämpliga område, utan skall jag då hafva något af hvarje slag, något åker, något äng, något skog etc. etc.
Jag tror mig icke för närvtde behöfva vara vidlyftigare, utan anhåller om Hr Gr:s och Landtnäs propos. derå, att i lista §:n 2:dra kap. af Kongl.
Förordningen den 19 December 1827 måtte i stället för ordet »en tiondedel» insättas ordet »hällten», samt att i öfriga §§, hvari förstberörda bestämmelse förekommer, samma ändring måtte vidtagas.
Då Utsk:t tillstyrkt ett totalt undanrödjande af stadgandena om minimum för jordafsöndring, liar det i min tanke gått tidsandans fordringar tillräckligt till mötes, och för ett förslag, att jemväl i afseende å maximum frånträda innehållet af jordafsöndrings-författningarna, höjde sig inom Utsk:t ingen enda röst.