Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har visserligen icke klandrat, att anmälan skall göras hos Just.-Kanslern, ty derpå finnes gällande lag, som måste efterlefvas; men jag har beklagat att verldslig myndighet skall uptaga sådana frågor och att ingen annan finnes till hvars afgörande de kunna hänskjutas.
Då Hr Gyllenskjöld verkligen synes envisas i sitt påstående, att han föreslagit en lindring i bötesbestämmelsen, nödgas jag ånyo med biträde af den åberopade räknekonsten, söka bevisa att förslaget innefattar äfven skärpning och det i flere hänseenden än dem hvarken Hr Gyllenskjöld eller jag sjelf förra gången jag hade ordet blefvo varse.
Sammankomster till serskild eller s. k. enkannerlig Guds - 156 Den 11 Januari. tjenst äro, enl. nu gällande Conventikel-plakal, belagde med 66| R:dr b:ko böter och andra gången dubbelt eller, i ”mangel” sorn det heter, af böter, för första gången 14 och för 2:dra gången 21 dagars fängelse vid vatten och bröd.
Dessa straffbestämmelser har motionären ansett orimmeliga samt i stället föreslagit böter för första resan från 25 till 100 R:dr och för den andra dubbelt.
Således kan domaren, i st. f. nu stadgade 66^
R:dr väl hindra straffet till 25 R:dr men ock skärpa det ända till 100 R:dr och för andra resan, i st. f. 133-y R:dr öka det till 200 R:dr b:co samt, vid bristande tillgång på böterna, genast för första resan ådömma och måste för den andra ovillkorligen bestämma högsta kroppsplikt eller 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, då deremot, det högsta som nu får ådömas, på sätt redan sagdt är, utgör 14 dagar för första, 21 dagars vatten och bröd för andra resan sådan förbrytelse.
Couventikelplakatet utsätter landsflykt för 3:dje resan, men motionären talar icke något härom och motionen uptager endast förändring af nuvande straffbestäm melser för l:sla och andra resan.
Behöfver kyrkan, efter så mångå års Statsskydd, det bräkliga stödet af ett Conventikel-plakat, så är bättre än ett otydligt nytt att bibehålla det gamla.
Hr Gyllenskjöld omtalar i den ena punkten af sin motion ”sammankomst för anställande af gudaktighetsöfning i enskild mans ”hus” och i den andra husandakt, och mången skulle det synas att detta blir ett och detsamma, enär det vidare heter att ”vid husandakt ”må, utom husfadren och hans husfolk, jemväl husets gäster och ”umgängsvänner närvara”.
Emellertid skulle en husfader härefter lätt kunna ådraga sig högsta kroppsplikt, ehvad han öppnade dörren, då lätt en främmande okänd kunde komma in eller han tillslöte henne, då ett annat stadgande nemi. det att hålla sammankomsten för öppna dörrar emotbrötes.
Jag inser att meningen icke är sådan, men värre misstydning än så har skett under religionsförföljelser.
Liljencrantz har gillat min anmärkn. ang:de bötesförvandlingen, men icke Hr Gyllenskjöld och jag vill icke längre härvid uppehålla mig, men jag tror att de der hoplappade författningarne icke tjena till något godt och måste afstyrka Hr Gyllenskjölds förslag äfven af flere skäl, som här blefve för vidlyftigt att nu uptaga.
I anledn. af Hr Gyllenskjölds sista yttrande ang:de den § i Augsburgiska bekännelsen, hvari församlingarna förbjödos att lyda öfverheten, ”då den befaller dem att synda”, anhåller jag att få erinra, att det är synd nog då man under hvilka omständigheter som helst mer lyder öfverheten än Gud, ty det heter: ”att vi skola mera lyda Gud än menniskor”; detta blir så mycket mera afgörande i denna fråga som den verldsliga öfverheten alldeles icke har något updrag af Gud att vara förmyndare i menniskornes själsangelägenheter.
Det är synd nog, säger jag när Gud har befallt: ”Går ut och prediker Evangelium ”för allt folk”, om folket, för att efterkomma den verldsliga rege - Den 11 Januari.
157 l ingens okristeliga Conventikel-plakater, undandragen sig att höra dem som Gud utrustat med gåfvor att förkunna
Sin vilja och Sitt råd om menniskornas frälsning och salighet.
Jag måste förena mig med den sista talaren Hr Ribbing, ty jag anser det mycket bättre att bibehålla det gamla plakatet sådant det är, än att antaga Hr Gyllenskjölds motion.
Jag anhåller dessutom att få tillägga, att 1726 års Conventikel-plakat såväl som alla andra i denna väg, uprättade af Hr Gyllenskjöld eller hvem det vara må, innebära en förföljelse emot Guds Son och Hans rätte bekännare på jorden, och jag bekänner att det smärtar mig att finna Hr Gyllenskjöld, som jag vet betraktar och värderar Herrans heliga ord, deltaga uti denna stora Statskyrkliga förföljelsen emot Guds Son.
Detta ord är engång uttaladt och jag ämnar ej det återtaga, att Statskyrkan genom dess Conventikel-plakat — det är Christus — den förföljer.
Som jag nyss nämndt vore det bättre att behålla det gamla Conventikelplakatet, än att antaga det af Hr Gyllenskjöld föreslagna, hvilket endast skulle föra oss ur askan och i elden.
Det är väl sannt att Hr Gyllenskjöld är något mildare i sitt föreslagna plakat än Statskyrkan i sitt, men jag måste uttala min mening alt detta endast påminner derom: att, då Hieronymus af Prag stod på schavotten och bålet var antändt för att upoffra martyren för Christi skull, framträdde en qvinna, uptänd af Statskyrklig nitälskan, och frambar i sitt förkläde några spånor för att göra elden så mycket hetare, hvilket från den heliga mannen frammanade det bekanta yttrandet: ”0! saneta ”simplicitas'’.
Detta må vara ett förtydligande af hvad jag menar, nemi. att hvar och en, som framställer förslag, som går derpå ut att till det alldraminsta förhindra dessa religionssammankomster, måste hänföras under den af mig omnämnda liknelsen.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle om det af Hr Carlheim Gyllenskjöld, i anledn. af hans förut väckta motion, afgifna anförande och de i afseende derpå nu afgifne yttranden remitterades till LagUtsk., ropades starka nej, blandade med ja, hvarjemte Hr Carlheim Gyllenskjöld, anmälde sig och yttrade:
Då jag afgaf min motion, anhöll jag, att framdeles få närmare utveckla grunderna för densamma, och att denna utveckling måtte få åtfölja remissen till Utsk.
I anledn. häraf och då jag hoppas, att R. o. Ad. iakttager samma förfarande mot mig som mot andra ledamöter af detta stånd ofta blifvit, i likartade fall, iakttaget, anhåller jag, att, derest R. o. Ad. skulle fortfarande besvara Hr Gr. o. Landtmis propos. med nej, Hr Gr. o. Landtm, ville först framställa propos. på remiss af mina motiver, hvilka ehuru redan skriftligen författade, jag vid motionens afgifvande uraktlät att upläsa, endast af undseende för R. o. Ad. hvars tid å sista motionsdagen ändock alltför mycket togs i anspråk, och derefter serskilt propos. huruvida de öfver motionen nu afgifna yttranden skola få remissen till Utsk. åtfölja. 158 Den 11 Januari.
Då jag med nej besvarade Hr Gr. o. Landlm:s propos., skedde sådant icke af någon motvilja mot Hr Gyllenskjölds motion, hvilken jag tvertom ansåg ej blott innefatta ämnen af vigt, men äfven behandla dem på ett förtjenstfull!; sätt, — utan det var för iakttagande af en, för våra förhandlingar, i flere afseenden tjenlig form.
Jag måste bekänna, att det synes mig serdeles otjenligt, att, såsom Hr Gyllenskjöld i detta ärende förfarit, vid motioners afgifvande vilja reservera sig rättighet, att först en längre tid derefter molivera sitt förslag.
Med antagande af ett sådant förfaringssätt, skulle det kunna hända, att en person, som var närvande vid motioners afgifvande, och emot deras slutsyfte måhända ej hade någon invändning att göra, men sä mycket mera emot motiverne, — det låter ju tänka sig, — blifver utur tillfälle att bekämpa dessa moliver, ifall lian, vid deras framläggande inför Ståndet, ej är der tillstädes.
Motiver och förslag böra alltid höra tillsammans och sålunda icke åtskiljas genom någon tids mellanskof i afgifvandet.
Hr Gyllenskjöld säger sig hafva gjort förbehåll om afgifvande af dessa motiver just af undseende för R. o.
Ad:s tid, enär förslaget väcktes den sista motionsdagen.
Härvid gör jag den invändning: först, att man ej lärer kunna reservera sig en rättighet, den man icke har, ty remissen beror på Ståödets beslut, numera isynnerhet; dernäst, att motionstiden utgöres af icke blott en dag, utan en hel månad.
Hr Gyllenskjöld har således långt före den sista dagen af berörde tid kunnat väcka sitt förslag med fullständigt utvecklade skäl för detsamma.
De som dervid hade anmärkna- och tillägg att afgifva, hade i sådant fall kunnat dertill begagna samma tillfälle.
Om dessä anmärkna- ej skett förrän nu, så är det icke någon annans förvållande än motionärens.
Att nu remittera en del af frågan, eller endast Hr Gyllenskjölds anförande, men icke öfrige ledamöters, anser jag följaktligen ej nog opartiskt, ej fullkomligen rättvist.
Nekar man det anmärkn:ne medfölja, bör man mycket snarare neka motivernes remitterande; — och sådant helt och hållet oberoende af hvarderas innehåll.
För öfrigt tager jag för afgjordt, att, när förhandlingarne qvarstå i R. o. Ad:s Prot., det icke skall vara svårt att genom personlig bekantskap med LagUtsk:s ledamöter få de i ämnet yttrade tankar dem meddelade.
Sjelfva de uttalade idéerna lida således ingen fara att förqväfvas, om man än, för formens iakttagande finner sig föranlåten vägra remiss derå.
Ty för exemplets skull önskar jag verkligen att dessa långt efter sista stunden af motionstiden framkomne remisshandlingar ej må blifva remitterade.
Det är derföre jag för min del har besvarat Hr Gr. o. Landtnäs framställda proposition med nej.
Just för exemplets skull måste jag motsätta mig Hr Frih.
Cederströms anförande, ty detta exempel strider mot vår grundlag.
Jag kan icke tro, att det kan vara förment någon, som behörigen väckt en motion, att såsom Hr Gyllenskjöld förmält att han sig förbehållit, få utveckla skälen för den - Den 11 Januari. 159 samma.
Det har icke varit och lärer icke väl aldrig blifva praxis att, förmena Riksdagsmannen sådant.
Jag har besvarat Hr Gr. o. Landtm:s propos. med ja och den tarfvar visserligen icke vidare förord af mig eller någon annan.
Jag har endast begärt ordet för att instämma med den sista talaren.
Mitt yttrande borde väl icke gerna kunnat upfattas så, som hade jag i ringaste mån bestridt grundlagsenligheten af Hr Gr. o. Landtm:s propos.
Den saknar hon visserligen icke, men detta hindrar dock icke att, som den kan, och måste kunna, besvaras med ja eller med nej, eger man att välja mellan dem enl. sitt omdöme; och då kan jag icke heller se, att jag förfarit grundlagsvidrigt i det jag besvarat proposm med nej.
Just det sista af talarens yttrande har föranledt mig att anse hans nej fullkomligt grundlagsvidrigt.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, med anledn. af Hr Carlheim Gyllenskjölds begäran, ansåge sig böra dela den förut framstälda proposm och finge hemställa om R. o. Ad. bifölle, att det anförande, hvari Hr Carlhiem Gyllenskjöld nu framställt motiverne för sin motion, finge remitteras till LagUtsk.
Landtm, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde sedermera om R. o. Ad. bifölle, att äfven de i anledn. af Hr Carlheim
Gyllenskjölds anförande afgifne yttranden remitterades till LagUtsk., och förklarade, efter denna proposms besvarande med ja och nej, det han ansåg svaret hafva utfallit med öfvervägande ja.
Anmälde och lades på hordet nedannämnde från Utskm inkomne Utlåtm och Mern., nemi. från Stats-Utskottet: N:o 13, ang:de StatsKont:s ersättande för förskottsvis utbetalde medel till kolonien St.
Barthelemys förvaltningskostnader.
N:o 14, ang:de utbetalning från Riksg:sKont. af der innestående medel för ett mindre hamnbyggnads-arbete vid Götha kanal.
N:o 15, med återlemnande af en utaf Hr L. W.
Henschen inom Vällofl. BorgareSt. väckt och till StatsUtsk. remitterad motion om förändrade bestämmelser i gällande rese-reglemente.
N:o 5, om val af Revisorer och Suppleanter för granskning af Diskont-verkens räkenskaper. 160 Den 14 Januari.
N:o 3, i anledn. af väckt motion om vilkorlig inskränkning i rättigheten att försälja brända och distillerade drycker.
N:o 4, i anledn. af väckt motion om indragning af Tio Biskops-Embeten.
N:o 5, i anledn. af väckt motion om förändrad fördelning af stämmoböterne.
N:o 6, i anledn. af väckt motion, ang:de Kurhusafgiftens bestämmande m. m.; samt N:o 7, i anledn. af väckt motion, ang:de bränvinsbränningens inställande under April månad 1854. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 4 e. m.
Justerades 2 prot.-uldr. för d. 11 dennes samt Pleni Prot:n för d. 23 och 24 sisth Dec.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i BankoUtsk. efter J\l 394 Frih. Nordenskiöld, Fullm.
Frih. Fleetwood, Georg Miles; och befanns dertill hafva blifvit utsedd:
JVs 1284 Hr Rappe, J. A. G.
Hrr Elektorers lista vid val af 2:ne Suppleanter i R.
St:rs Serskilda Utskott för behandling af frågor rör:de bränvins tillverkning och försäljning; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde:
•Ac 2320 Hr Akerman, Fredrik, och , . JW 2090 Hr Adelborg, A. O.; den sednare att inträda efter J\s 243 Frih. Roxendorff, Fullm.
Frih. De Geer, Louis, under den tid af 3:ne veckor, han såsom ledamot i Utskottet tjenstgör.
Företogs I) en 14 J anuari. 161 Företogs val af en Bänkman inom 9 Bänkm:s-afdeln:n efter JU 394 Frih.
Frih. Fleetwood, Georg Miles; Och befanns, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd: JU 393 Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s uedannämnde d. 11 dennes på bordet lagda Utlåt:n: N:o 13, ang:de Stats-Kont:s ersättande för förskottsvis utbetalade medel till Kolonien S:t Barthelemys förvaltnings-kostnader; och N:o 14, ang:de utbetalning från Riksg:s-Kont. af der innestående medel för ett ttiindre liamnbyggnads-arbete vid Götha kanal.
Vid föredragning af StatsUtsk:s d. 11 dennes på bordet lagda Mern.
JU 15, med återlemnande af en utaf Hr L. W. Henschen inom Vällofl.
BorgareSt. väckt och till StatsUtsk. remitterad motion om förändrade bestämmelser i gällande rese-reglemente, fann R. o. Ad. den i detta Mern. omnämnde motion tillhöra Allm.
Föredrogs BankoUtsk:s d. 11 dennes på bordet lagda Mern.
JU 5 om val af Revisorer och Suppleanter för granskning af Diskontverkens räkenskaper.
Jag vill minnas att R. o. Ad. vid föreg:de Riksdagar alltid beslutat, att ifrågakomne val skola af Riddarh.-Direktm förrättas, hvarföre jag nu vördsamt hemställer om icke Ståndet äfven vid denna Riksdag ville fatta samma beslut.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att, enl. 7 § i den för Riddarh.-Direktm utfärdade Instruktion och ett dertill af R. o. Ad. d. 30 Juli 1851 beslutadt tillägg, nämnde
Direktion ålåge, att hvarje år välja 2:ne af R. o. Ad. till Revisorer och en till Suppleant uti R.
St:rs Banko-Diskontverk, äfvensom en Revisor och en Suppleant vid hvartdera af Låne-Kont:n i Götheborg, Malmö och Wisby, samt hemställde om R. o. Ad. med bifall till BankoUtsk:s förevar:de Mern. behagade besluta, att med ifrågav:de val borde förfaras i öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit stadgadt; hvilket bifölls.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 11 dennes på bordet lagda Mern.
JU 3, i anledn. af väckt motion om vilkorlig inskränkning i rättigheten att försälja brända och distillerade drycker. R. o. Ad. ansåg den i detta Mern. omnämnde motion böra behandlas af det för frågor rör:de bränvins tillverkning och försäljning tillsatta serskildta Utskott. 11 Den U Jan uarr.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 11 dennes på bordet lagda Mern. JV? 4, i anledn. af väckt motion om indragning af Tio Biskops-Embeten.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att då Biskopsstiften i Riket voro 12, Ei kestiftet inberäknadt, och enl. 13 § Riksd.Ordn. åtminstone 2 Biskopar, utom Erkebiskopen, borde linnas, ifrågav:de motion icke kunde bifallas, utan att ändring skedde i Grundlagen, samt hemställde fördenskull om icke R. o. Ad. funne, att denna motion i dess närvartde skick icke kunde från RiksSt:n remitteras till något Utskotts behandling.
Besv. o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 11 dennes på bordet lagda Mem:r:
Jtä 5, i anledn. af väckt motion om förändrad fördelning af Stämmoböterne, och M 6, i anledn. af väckt motion, ang:de Kurhusafgsftens bestämmande m. m. R. o.
Ad. ansåg de i dessa Mem:r omnämnde motioner tillhöra BevilIn:Utsk:s behandling.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 11 dennes på bordet lagda Mepi.
.As 7, i anledn. af väckt motion ang:de bränvins-bränningens inställande under April månad år 1854, fann R. o. Ad. berörde motion böra behandlas af det för frågor rörande bränvins tillverkning och försäljning tillsatta Serskildta Utskott.
Då jag för en tid sedan väckte motion om all jords lika beskattning, anhöll jag att framdeles få afgifva motiverna dertill, och vill nu upläsa desam- , ma såvidt mina ögon stå mig bi; i annat fall torde jag få aflemna dem till en Riddarh.-Kanslist.
Hr von Hartmansdorff upläste härvid följande:
Icke blott till kronan, utan till hvarjehanda menighetsbesvär, bidraga egare af den privilegierade jorden, mindre än de öfriga.
Sådant föranleder, icke blott vid Riksdagar, utan äfven vid Sockenstämmor, ständiga önskningar och anspråk, att de mindre betungade måtte, lika dela de mera betungades bördor.
Men detta kan icke medgifvas, emedan säteriegaren betalt, för sin jord, högre köpeskilling, eller tagit henne i arf, för högre värde, i än motsvarande frälse-, skatte- eller kronohemman, med lika af- | kastning.
Äfvenså är det med egare af annan frälsejord, ^ förhållande till egare af de mera betungade skattehemmanen.
Äboer af kronohemman äro endast att anse för kronans arrendatorer, försäkrade att få sitta qvar, så länge slägten lefver, emot det lindriga arrendet af hemmanets grundskatt, eller s. k. ränta.
De äro, på sitt sätt, bättre lottade, än skattehemraansegare, erne - Den 14 Januari. 163 ilan desse hafva, för att kunna friare dela hemmanet mellan barnen, eller sälja det åt oskylda, åminstone betalt den ringa skatteköpeskillingen till kronan.
Serdeles är detta förhållandet, efter 1789, då Gustaf lil, genom Sin skatteköps-förordning, på kronans bekostnad, vedergälde BondeSt. för enväldets öfverlåtande, och då äborätten å kronohemman gjordes i värde jemnförlig med skattehemmans egande.
För att hafva en större behållning, motsvarande det betydligare kapital, som blifvit utbetaldt, eller i arfskifte beräknadt, kunna de bättre jordnaturernas innehafvare icke, utan förnärmelse i sin eganderätt, betala lika hög skatt, eller utgöra samma besvär, som egare af mera betungade hemman, hvilka blifvit inköpta, eller tagna i alf för ringare kapital-värde.
Skedde det likväl: så skulle, genom den lindring, som då förmodligen komme att tillskyndas den högre beskattade jorden, och den tunga, som lades på den privilegierade, den förra jordens värde ökas på den sednarés bekostnad, utan någon förskyllan af frälse-egaren, och utan någon förtjenst af skattemannen.
Ville man säga att de Säteri- oöh Frälse-friheter, som vissa hemman åtnjuta, blifvit förvärfvade utan fullt vederlag, förmedelst Kongl, nåd, och fördenskuld göra en skattejemning, samt alltså förklara dem för kronoskatte: så beginge man våld emot nuvande innehafvare, hvilka icke haft godt af fordna egares möjligen otillbörliga vinst, med mindre de förre vore de sednares ende arftagare.
Hafva arfvingarne varit flere: så böra äfven de öfrige, fastän numera icke säteri-egare, dock deltaga i förlusten.
Hvar skulle man återfinna dem? och huru skulle storleken af deras andel i ersättningsgifvandet, kunna utrönas? till hvilka efterforskningar och reduktions-anspråk skulle icke sådant leda? äfven om det vore möjligt att utreda hvilka Säterier eller Frälsehemman, som otillbörligen blifvit, med sina friheter begåfvade, något, som nu mera torde vara alldeles ogörligt, i det gamla Sverige.
I de eröfrade landskapen, skulle det, hvad tiden före 1660 beträffar, vara stridande mot de villkor, hvarunder de blifvit afträdda.
Ansåge man sig, allt sådant oaktadt, kunna anställa en efterräkning med frälse-egare: så borde man anställa motsvarande räfst med skattehemman, då få torde blifva fria från efterräkning, utom egare af rena skattehemman, som aldrig förändrat natur.
Hvilka dessa äro, lärer nog kunna, af äldre jordeböcker, utrönas.
För huru många skattehemman, hvilka tillförene varit kronans, och de utgöra ungefär halfva antalet, hafva deras innehafvare gifvit henne fullt vederlag? äfven bland dem hafva, såsom historien lärer, somliga blifvit af Konungar bortgifna, för ringa orsakers skuld, t. ex. för det att fordne egare hållit ett par djerfva björnhundar *), o. s. v. Dessutom har skatte-köpeskillingen utgjort 6,3, t. o. m. 1 års ränta, efter kronovärde.
1723 års skatteköpsförordning, som bestämde köpeskillingen till minst 6 års ränta, säger t. o, m., att ”en del hemman äro ofta •) Fryxell Del. 19, sid. 28. 11 * 164 Den 14 Januari. för mindre än 1 års ränta, tili skatte sålda”.
Enligt denna författning, skulle kronoliemmanen säljas, efter värdering, eller, sedan en sådan föregått, på auktion.
En del kronohemman uplätos till skatte, i ersättning för skatterättsfordringar.
Skatteköpeskillingen liar ock, så ringa han varit, ytterligare förminskats, genom våra myntförsämringar.
I slutet af Carl Xll:s regering, antogos mynttecken för god betalning, och, under påföljande styrelser, hvarjehanda pappersmynt, hvilket ej varit för annat än mynttecken att anse.
Nu utgör skatteköpeskillingen, för krono-rusthåll 6, och för andra kronohemman, 10 års ränta, efter kronovärde.
Det är så ringa, att skatteköpeskillingen, för ett helt mantal, antages, i medeltal, upgå till 100 R:dr b:ko.
Ofta har kronan således nästan skänkt, och fortfar att skänka bort sina hemman.
Ovedersägligt är åtminstone, att hon gifvet bort så mycket, som försäljningssumman, till enskild man, för ett sådant mantal, skolat öfverstiga den, för detsamma, till kronan erlagde, skatteköpingsskiilingen, om krono-åboen försålt det till sin granne, eller någon annan, genast efter skattebrefvets erhållande.
Till mindre än 5,000 K:dr torde ej ett mantal kronoskatte böra f. n. i medeltal värderas.
När kronan derföre erhåller 100 R:dr så bortskänker hon följaktligen 4,900 R:dr.
Ifrån början af år 1701, till medlet af Juni månad, 1850, hafva, Finland oberäknadt, inom Sverige allena, 16,200 hemman blifvit till skatte försålda.
Som skatteköpen voro inställda under de 15 åren 1774—1789 så hafva, på de återstående 135 åren, 120 hemman, i ärligt medeltal, från kronan sålunda afhändts.
Hvad hon derpå förlorat, är svårt att ungefärligen beräkna, emedan de betalades bättre i begynnelsen, då de såldes efter värdering, eller på auktioner.
Fordom, dåde voro talrikare, var deras försäljning större, ty, under de 10 åren 1837—1846, utgjorde köpeskillingarne, för kronohemman, som blifvit till skatte försålda, blott 5,800 R:dr i årligt medeltal, motsvarande alltså 58 hemman.
Under åren 1847—1850 sjönk detta medeltal till 5,200 R:dr, motsvarande, efter samma beräkningsgrund, 52 hemman.
Under åren 1851 —1852, hafva skatteförsäljningsmedlen, i en hast, stigit till 12,400 R:dr, motsvarande 124 hemman om året, utan tvifvel, till följd af den lättnad, i skatteköps-åtgärderna, hvilken Kongl. Kungörelsen af d. 15 Dec. 1848 beredt, och hvarigenom kronans mistning af sin jord samt årliga förlust derpå, fortskyndats.
Följden, af detta slöseri med kronans egendom, har varit, att en mängd af de hemman, som först varit Adeln, dels för verkliga och stora tjenster, dels lättsinnigt nog, förlänade, samt honom derefter, rättvist, eller våldsamt fråntagna, sedermera blifvit lika, eller mera, handlöst, och utan att vara godtgörelse för Rikets tjenst, bortskänkta till allmogen, och de färre herremän, som möjligen hafva, under åborätt, innehaft kronohemman, eller köpt dem på auktion, eller, i egenskap af Rusthållare gjort sin rätt gällande till Augmentshemman af krono-natur.
Kronans ännu odisponerade, henne tillhöriga, men af enskilde, under åborätt innehafvande, hemman utgjorde år 1844, blott 2,164.
De hafva, såsom vi sett, årligen förminskats, och skola, med den fart, skatteköpen de 2:ne sista åren tagit, snart alldeles förspillas.
Denna förskingring af ett fattigt samhälles egendom, är så mycket sorgligare, som ingenting hindrar den skuldfria Svenska Staten, att afbida den tid, då åborätten, genom slägternas utdöende, blifver ledig, som skatteköpeskillingen, numera, är en spottpenning, och som samtelige, till boställen, allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser, m. m. använda kronohemman, s. ä. endast upgingo till 5,123.
Ställningen, i det hela, var, att skattehemman af alla slag utgjorde " 36,751.
Kronohemman utgjorde 7,373 Frälsehemman d:o : . 21,615 Summa 65,740.