Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sist vidkommer den föreslagne pensionen, tror jag den vara för honom mindre väsendtlig, att nu, under sin verksamhets-period tillerkännas.
Förslaget deröfver vittnar om den sanna liberalitet, som styrt StatsUtskottets Ledamöter, då frågan varit att belöna förtjensten; men för min del tror jag detta beneficium ännu icke vara så af behofvet påkalladt, om det nemligen vinnes, som i Herr Zethelii motion blifvit föreslagit, och jag här ofvan tillstyrkt.
Det har i discussionen hos oss öfver ämnet blifvit omnämnt, såsom icke ovanligt, en sådan pensionering, och att Fulltons enka och barn erhållit en dylik af i34 Den 7 September f. m.
Amerikanska Staterne.
Det är sannt, och jag får blott härvid tillägga, att utom denna faveur, har Fullton sjelf i lifstiden njutit stora bidrag af Staterne, hvilka, alt beräkna efter vårt mynt, skulle låta nästan otroligt.
Herr Baird, som i Petersburg bar Ångmachinsfabriken, erhöll 10 års privilegium derå, samt dessutom 100,000 Rubel af Kejsaren uti ren skänk, då första ångfartyget utlöpte.
Dessutom bar till honom blifvit doneradt betydligt med jord för sina fabriksanläggningar.
— Efter de underrättelser jag bar, skall Herr Baird anses äga millioner.
Jag anhåller vördsamt om remiss af detta mitt anförande.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke Herr Ugglas berörde anförande, som innefattade anmärkningar vid StatsUtskottets under N:o 217 afgifne, och den 1 dennes e. m. till Utskottet återremitterade Utlåtande öfver väckt motion, angående föreslagen afskrifning af Bruksidkaren S.
Owens skuld till ManufacturDiscontFonden, samt om ett ytterligare låneunderstöd för honom af allmänna medel å 5o,ooo R:dr B:co, finge till StatsUtskottet remitteras.
Föredrogs å nyo och remitterades till StatsUtskottet Herr Boijs, Joban Fredrik, Den 7 September f. m. i35 den 27 sistlidne Augusti e. m. på bordet lagde motion, att den i Lag-och EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 41> i afseende å 16 Cap. 2 §. uti SkiftesSladgan, omförmäldte fråga, rörande ersättning af allmänna medel åt Boställsinnehafvare för Skifteskostnader, måtte remitteras till SlatsUtskottet.
Å nyo föredrogs och remitterades till Lagutskottet Herr af Grubbens, INils Willielm, den 29 sistlidne Augusti f. m. på bordet lagde Memorial, innefattande hemställan, att Lagutskottet måtte erinras om skyndsam behandling af de flere till Utskottet remitterade motioner, rörande dels upphäfvande, dels mildring och förändringar i Bysättningstvånget.
Företogs till pröfning Herr Hjertås, Gustaf, den 1 dennes e. m. på bordet lagde hemställan, att med afgörandet af StatsUtskottets Utlåtanden, rörande regleringen af Utgifts-Titlarne, mätte fördröjas, intill dess Rikets Ständer hunnit afgöra Stats-och BancoUlskottens Betänkande om Myntväsendets reglerande, samt, i händelse myntbestämning, med eller utan realisation, beslutas, Kongl. Maj:ts Kådiga Sanction å beslutet blifvit Rikets Ständer meddelad.
Herr Ugglaj Carl Wilhelm_, hade inlemnat ett så lydande anförande: Herr Hjerta, Gustaf, har föreslagit, att 136 Den 7 September f. m.
Utgiftsbetänkandet eller Statsregleringen må hvila, intill dess den föreslagna myntrealisationens öde blifvit afgjordt.
Jag kan med min röst icke biträda denna bans önskan, af följande skäl, nemligen: 1:0
Då för Statens ordinaira underhåll, äfvensom för det fordrade extra-ordinaira, en skyndsam reglering och bestämning är af högsta nödvändighet, i synnerhet sorn vi allt fort nalkas den tidpunkt af nästa år, då medlens disposition oundgängligen påkallas; så tyckes deraf klart följa, att detta ärende i främsta rummet bör behandlas; och 2:0 då myntbestämningen, efter nu föreslagna grunder, till sin verkställighet och deraf följande gagn, är högst problematisk, samt icke heller af någon nödvändighet påkallad, således möjligen, efter tidsutdrägt och långa discussioner, omsider blir förkastad, så upptages, i händelse deliberationen häröfver skulle förutgå, dermed onödigt en tid på den vigtigare angelägenhetens bekostnad.
För öfrigt kan jag icke, lika med Herr Hjerta, upptäcka någon fara af en möjligen brådstörtad myntförbättring, föranledd af yttre eller inre conjuncturer under närvärande ställning i Europa.
En sådan lerrör hörer mera till en af politiska dunster uppjagad fantasi, än till det sunda förnuftets forskningar, och, efter mitt omdöme, är denna förmodade hastiga, likasom omedelbara, förbättringen alt räkna ibland mängden af de inpracticabla mynt-theorierne, Den 7 September f. m. 137 man här sä ymnigt hört föreläsas. •—•
Äfven med äfventyr, att beskyllas för kortsynthet, vågar jag derjemte påstå, att i fall någon utomordentlig oförutsedd skickelse skulle öfver det, af några såsom fattigt och — i politiskt hänseende — olyckligt utbasunade Sverigej låta regna så mycket guld och silfver, att det gamla papperet förvandlades till lika gällande med sina contexter, sådant vore mera för oss alla något godt än ondt. *— Hvad en plötslig myntförsämring åter vidkommer, kan jag icke heller befara något dylikt; ty om Rikets Ständer blott stifta en Lag, att icke •— som hittills, besynnerligt nog, skett — i påkommande trångmål, tillgripa Banken, och om det får bero vid de anstalter, som förr blifvit vidtagna, att af behållna Bancovinsten eller andra anslag, medelst silfveruppköp, förstärka Bankens reella fond, blifva vi nog försäkrade emot all försämring; hvarjemte en liten årlig förbättring af myntet alltid, hädanefter likasom hittills, vore att påräkna.
Vi gå härutinnan äfven den Kongliga propositionen till möte, som endast önskar den stadga i myntet, att det icke må försämras.
Det är jemväl så mycket angelägnare att fördröja realisationen, samt att låta den bero af framtida omständigheter, som vi nu tillräckligen hunnit inhemta den allmänna sinnesstämningen i detta fall, hvilken tyckes helt och hållet ogilla både realisations-ideen och det öfverdrifna nitet för i38 Den 7 September f. m. densamma.
Jag anser fördenskull denna Riksdagshandling underordnad regleringen af Statsbehofven, samt, vid en närmare contemplalion, af intet inflytande på densamma; och anhåller, att detta mitt anförande får åtfölja Herr Hjertås motion, dit den möjligen kan blifva communicerad eller remitterad.
Herr Munck af Rosenskjöld s Eberhard:
Vid Herr Hjertås motion får jag fästa uppmärksamheten derpå, att Herr Hjerta förklarat Konungens sanction nödig, ehvad Mynlbestämningen sker med eller utan realisation.
Jag har förut yttrat min tanka, att Konungens sanction icke är nödvändig i afseende på FinanceRegleringen, och jag tror åtminstone icke, att denna sanction af någon ens kan sättas i fråga, i händelse Myntbestämning skulle kunna ske utan realisation.
Den § i RegeringsFormen, nemligen den 79:de, på hvilken man stöder den motsatta meningen, lyder så här:
Ingen förändring i Rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller afslag j må äga rum utan Rikets Ständers bifall; Konungens rättighet att låta slå mynt dock oförkränkt.
Här är tydligt endast fråga om de fall, då Rikets mynt skall förändras till skrot eller korn, genom förhöjning eller minskning; och Konungens sanction kommer således ej i fråga utan Realisation.
Jag hemställer derföre lill Herr Den 7 September f. m. i3g Hjerta, om lian ej vill medgifva den Förändring af motionen, att orden: med eller utan Realisation, må utgå, emedan jag annars förmodar, att ingen, sorn är angelägen om Grundlagens helgd, skall kunna lemna gitt bifall till densamma.
Friherre Cederström, Jacob: Då Herr Hjertås motion, i händelse den bifallest, ovilkorligen skulle medföra åtskilliga månaders förlängning af Riksdagen, men jag är öfvertygad, att de bland Svenska Folket, som intressera sig derföre, äro ganska få, emot dem, hvilka önska, att Riksdagen, så skyndsamt som möjligt må slutas, tillstyrker jag afslag å motionen, och anhåller om proposition derå.
Hvad angår Herr Munck af Rosenskjölds Förslag om ändring af motionen, så bestrider jag all sådan.
Motionen måste framställas till bifall eller afslag, sådan den är afgifven och nu föredragen; Herr Hjerta eller Herr Munck af Rosenskjöld dock obetaget, att göra nya lagliga motioner, bäst de behaga, blott de i laglig ordning blifva behandlade.
Jag får först försäkra, att mitt ändamål med motionen icke varit att söka förlänga Riksdagen, ty ingen kan mera än jag önska dess upphörande, NB. sedan ärenderne blifvit afslutade.
Anledningen lill min motion vardén, att sedan StatsUtskoLlets UtgiftsBetänkanden i4<> Den 7 September f. m. na äro färdige, samt Stats- och BancoUtskotten redan tagit deras beslut, i anledning af återremissen utaf alla de fem Betänkanderne rörande Myntregleringen, och Utskottens svar således var att införvänta, så snart tryckningen blifvit medliunnen, samt man äfven sagt mig, att detta svar icke är så voluminöst, att det ju ej borde kunna tryckas på några dagar, ansåg jag mig, i sista Plenum eller för åtta dagar sedan, böra göra den framställning jag gjort, emedan jag var öfvertygad, att under våra öfverläggningar på \
Stånd frågan i alla fall hos något RiksStånd skulle väckas, och jag trodde det vara bättre att få den i tid afgjord, än att den skulle framställas under öfverläggningen om UtgiftsTitlarne.
Derföre skyndade jag med min framställning, och jag bestrider, att någon förlängning af Riksdagen derigenom åstadkommes, så vida man ej menar de 8 dagar, hvilka erfordras för tryckning af Betänkandet om Myntregleringen.
Sju Hufvudtitlar återstå ännu otryckte, och dessförinnan kunna icke eller de redan tryckte till afgörande företagas, så att ingen stor skillnad i tiden, då den ena eller andra frågan kan företagas, uppkommer.
Det tillhör mig nu att förklara, hvarföre jag äfven i ett annat vigtigt afseende väckt denna motion, nemligen för att derigenom fästa uppmärksamheten på samman - Den 7 September f. m. >4* Jianget emellan Statsutgiflerne och Myntregleringen, samt pä nödvändigheten att opinionen i detta afseende stadgar sig, och reder för sig en tanka, som under flera Riksdagar aldrig inom vår Representation uppstått, ehuru man nu åtminstone börjar hnna, att ett samband äger rum emellan myntväsendet och Statsbidragen, och att det är farligt för Riksens Ständer att fastställa en femårig budget i ett mynt, som är utan stadigt värde.
Af denna vinter och nästkommande vår beror, huruvida vårt myntvärde skall fördubblas eller nedfalla till intet, så vida icke något beslut fattas, för att upprätthålla och bestämma det; och myntbestämningen utgör således en välgerning mot folket, som blir alldeles nödvändig, om vi icke nästa år åter skola se oss nödsakade att sammankomma till Riksdag.
Hvad Herr Munck af Rosenskjölds förslag beträffar, så vill jag gerna i afseende på Konungens sanction afstå från de orden: med eller utan realisation; men jag bekänner, att jag icke kan fatta, det så mycken vigt ligger på dessa ord, som Herr Munck af Rosenskjöld förmodat.
Behöfves ej Konungens sanction till myntbestämningen, den må verkställas huru som heldst, så äro dessa ord ej farliga; ty om motionen bifalles, blifver följden, att öfverläggningen om Statsregleringen hvilar, till dess Stan - Den 7 September f. m. derna fattat deras beslut om Financeregleringen.
Om åter Konungens sanction kommer att anses erforderlig, skadar det ej, att orden stå der.
Min motion skall i alla fall icke gå till Konungen, utan åsyftar blott en öfverenskommelse RiksStånden sinsemellan om ordningen för Statsregleringens afgörande, och motionen kan således icke blifva ett erkännande å Rikets Ständers sida af Konungens sanctionsrätt.
Jag får för öfrigt förklara, att jag icke delar tänkesätt med dem, hvilka ej anse Konungens sanction nödvändig; men detta hör icke till ämnet, och jag tror, att motionen således kan bifallas, utan förändring, äfven af dem, som härutinnan hysa en annan mening.
Herr Crusenstolpe j Magn.
Jacob: Ehvad beslut Ridderskapet och Adeln fattar, i afseende på Herr Hjertås motion, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att StatsUtskottet dragit försorg, det den hufvudsakligaste delen af motionen i alla fall går i fullbordan.
Jag säger med flit den hufvudsakiigare delen, ty äfven jag tror, alt vissa ord ur motionen böra utgå, ej blott af det skäl, som Herr Munck af Rosenskjöld anfört, utan äfven derföre, att det ovilkorligen skulle bidraga till Riksdagens förlängande, örn Rikets Ständer skulle uppskjuta Statsregleringen, intilldess Konungen meddelat sitt beslut i myntbestäm - Den 7 September f. ra. i43 ningsfrågan.
Men då UtgiftsBetänkanderna förra gången förevoro, tog jag mig friheten vid tredje IIufvudTiteln anmärka oformligheten deraf, att StatsUtskottet icke hade afgifvit något yttrande om det extra-ordinaira anslag af tre och en half millioner för försvarsverket, som i den Kongl. Propositionen blifvit äskadt, och att det skulle blifva nästan omöjligt för Rikets Ständer att besluta om de vanliga anslagen, så länge de ej visste, huru långt de extraordinaire kunna komma att sträcka sig.
Öfver denna anmärkning utlåter sig Utskottet i sitt sednare Betänkande rörande 3:dje HufvudTiteln sålunda, att angående det anslag för en gång j som till
Förrädernes completterande kan pröfvas nödigt ^ mäste Utskottet uppskjuta sitt yttrande> intilldess
Financeregleringen blifvit uppgjord_, och förhållanderne med Bankens och RiksgäldsContorets tillgångar närmare bestämde.
Jag hemställer nu, huru det väl blifver möjligt för Ridderskapet och Adeln alt besluta om Statsregleringen i det bela, innan Utskottet gifvit något slags utlåtande öfver den vigtigaste delen deraf, om man så får kalla den del, som åtminstone är den drygaste; så vida ej Rikets Ständer skola blindt ingå på hvad Utskottet i sinom tid behagar föreslå.
Då StatsUtskottet bär fullkomligt förfarit, såsom Secreta Utskottet i fordna tider, hemställer jag, om icke nödvändigheten fordrar, att Rikets Ständer förbehålla sig i44 Den 7 September f. m; rättigheten att fritt besluta, hvilket Ster, under sådana förhållanden, endast kan ske genom uppskof med HufvudTitlarne, intilldess, efter finansregleringen, man äfven blifvit så lycklig att erfara, huru det går med anslaget till FörsvarsVerket.
Grefve Posse, Arvid: Herr Hjerta har nu ytterligare styrkt mig i den öfvertygelse jag förut ägt, att syftemålet med dess motion egentligen varit att vinna en garantie för myntbestämningen.
Jag gör rättvisa åt denna afsigt, och skulle gerna instämma med Herr Hjerta, om jag ej trodde, att förslaget medförde stora olägenheter, bland hvilka den hufvudsakligaste är tidsutdrägt, enär man icke får åsidosätta de dryga kostnader för enskilda och det allmänna, som Riksdagen medförer.
Häldre således än att använda ett sådant bitvång, vill jag i myntbestämningsfrågan förlita mig på pluralitetens rättskänsla, att genom ett beslut härom gifva åt denna Riksdag ett värde, som den måhända annars saknar.
Herr Hjerta bär väl låtit förstå, att hans förslag ej skulle förlänga Riksdagen utöfver de åtta dagar, som erfordras för tryckningen af Utskottens Betänkande, men jag tviflar att saken så lätt aflöper; ty om motionen skall medföra någon verkan, måste man afbida myntregleringsfrågans definitiva afgörande, och sådant kan ej ske förr, än de olika Den 7 September f. m. beslut, hvaruti RiksStånden förmodligen bomma att stadna, blifvit af Utskotten å nyo jemkade, och detta jemknings-BetänJkande uppsatt och afgjordt, samt derefter en skrifvelse tili Konungen afgått och dess sanetion erhållits.
Men härtill åtgå flere veckor, om icke månader, och jag tror derföre, i förlitande på Representanternas rättskänsla, att HufvudTitlarne kunna företagas, utan afbidan på utgången af myntbestämningsfrågan, samt afstyrker alltså bifall till motionen.
Herr Munck af Rosenskjöld: Herr Hjerta har ansett frågan om Konungens sanetion icke tillhöra ämnet, men den hör åtminstone till motionen, och om denna bifa 1 les, har Ridderskapet och Adeln uttryckt sin mening, att Konungens sanetion behöfvés, ehvad myntbestämningen sker med eller utan realisation.
Så mycket jag i öfrigt biträder Herr Hjertås åsigt, tror jag derföre, att, om motionen bifalles, sådan den nu är, uppoffras en grundlags-*- princip för en åsyftad tillfällig fördel.
Men jag medgifver tillika gerna Friherre Cederström, att motionen måste framställas, sådan den blifvit afgifven, och att en förändring deraf utgör, enligt Grundlagens föreskrift, en ny motion.
Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik: Herr Hjerta har i sin motion efter min 4o IL io 146 Den 7 September f. m. tanka så fullständigt utvecklat grunderna för densamma, att något ytterligare biträde, för beviset om rigtigheten deraf, icke erfordras, och bela frågan inskränker sig således dertill, om man bör välja den formligaste och principenligaste utvägen att komma till en Statsreglering.
Härvid bör markas, att då Statsregleringen belt och hållet afser anslag af nödiga medel, måste väl första vilkoret vara att veta värdet af det mynt, hvari anslagen skola utgå, särdeles då myntreglering är i fråga.
Jag inskränker mig således till alt betrakta frågan från denna synpunkt, hvars vigtighet jag anser 00mkullkastelig, och biträder till följd deraf Herr Hjertås motion i alla delar.
Hvad angår de hinder och den tidsutdrägt, man här omnämt, så bekänner jag, att jag icke kan inse vigten af hela detta inkast, enär jag icke vet, hvarföre det skulle fordras längre tid, att afgöra Statsregleringen efter än före Myntregleringen.
Meri om man hyser den mening, att blott Statsregleringen blifvit uppgjord, får allt det öfriga gå huru det kan, då medgifver jag, att förslaget innefattar ett hinder för Riksdagens slut.
Hvad åter Herr Munck af Rosenskjölds inkast beträffar, anser jag det vara min pligt att förklara, det jag tror Konungens sanction erfordras å ali myntreglering, som från Rikets Ständers sida kan komma i fråga; och denna öfvertygelse är så grundad på 72:dra §.
RegeringsFor - Den 7 September f. m. 147 men, att jag blott beklagar, att så väl Styrelse som Ständer hiltils förbisett meningen af denna §.
— I afseende åter på hvad en annan Talare anfört, om origtigheten att företaga Statsregleringen på de ordinarie Hufvudtitlarne förr, än man erfarit, hvilka extra-ordinarie anslag kunna komma i fråga, får jag påminna, att från Herr Hjertås och mill sida redan i början af Riksdagen blifvit yrkadt, att
Statsregleringen bordt uppgöras och framläggas icke i det åtskiljda skick, som nu skett, och jag beklagar, att den motion, som då väcktes för att påskynda Riksdagens gång, vann så litet bifall, att man till och med ansåg det inconstitutionelt att begära af Utskottet Statens uppgörande på ett sätt, som nu mera visat sig vara det enda rätta.
Jag tror för öfrigt, att meningarne i detta ämne redan äro så stadgade, att en längre discussion tjenar till intet, och jag anhåller derföre om proposition till bifall å motionen.
Herr Cederschjöld> Pehr Gustaf: Motionen, att Statsregleringen bör uppskjutas, till dess myntbestämningsfrågan blifvit afgjord, later visserligen rigtig; och jag medgifver äfven, att den i vissa fall verkeligen är det.
Ty om för Statens reglerande andra utvägar erfordras, än dem, som förefinnas, det vill säga: om lån måste göras; så är det nödvändigt att veta, hvad mynt man har, emedan man i ena fallet kan få 4° H. io* 1^8 Den 7 September f. m. låna emot bättre vilkor än i det andra; emedan i ena fallet ytterligare anvisningar kunna göras på Banken; i det andra icke.
Men om Staten kan regleras utan anticipationer på kommande tider, kan jag ej inse nyttan af den ena frågans afgörande före den andra; ty om en myntbestämning sedermera äger rum, blir det blott nödvändigt, att hvad som i Statsregleringen blifvit upptaget t. ex. till 2 f:dels R:dr, utföres med i R:dr i Silfver.
Deremot finnes en annan omständighet, som jag anser fordra ett uppskof tills vidare med Statsregleringens afgörande, nemligen att ingen Hufvudlitel bör företagas förr, än man sett summan af dem alla, tillika med de extraordinarie anslagen.
Ty om man beviljar stora tillökningar i 2:dra, 3:dje och io:de Hufvudtitlarne, och man sedermera ser sig i nödvändighet att besluta extra-ordinaira tillskott, som äro vida oUmbärligare, än löneförhöjningen åt Embetsmännen, skulle det kunna hända , att man ej fick tillgång till hvad Staten nödvändigast beböfde, och att man blef försatt i en absolut nödvändighet att kasta sig in i lånsystemet.
Om flere millioner oumbärligen erfordras för försvarsverkets materiel; ser jag ingen annan utväg, än att Löntagarne tills vidare måste berga sig såsom hittils, och att man underlåter de föreslagna lönföi höjningarne.
För min del hemställer jag derföre, om icke motionen borde sålunda förändras, att de Den 7 September f. m. •49 särskilda Hufvudtitlarnes afgörande må hvila, intill dess alla inkommit tillika med Utskottets
Förslag angående det särskildta tillskottet för FörsvarsVerkets Materiel.
Dessutom får jag fästa nppmärksamheten på en annan omständighet i afseende på motionen, nemligen att oin Ridderskapet och Adeln bifaller densamma, kunde det hända, att den icke biträddes af 2 bland de andra Stånden, och att den således blifver ulan verkan; men Ridderskapet och Adeln skulle då hafva bundit händerna på sig, och satt sig ur stånd, att deltaga i afgörandet af den vigtiga frågan om Statsregleringen, eller att genom sina beslut kunna inverka på opinionerna inom de andra Stånden, samt Ridderskapet och Adeln blifva sysslolöse åskådare af de andra Ståndens sätt att reglera Staten.
Jag hemställer derföre, i händelse motionen skulle bifallas, att det vilkor åtminstone dervid borde fästas, att Ridderskapet och Adeln icke voro bundne af beslutet, så vida det ej biträddes af tvenne bland de öfrige Stånden.
Utan att nu ingå i någon pröfning, huruvida myntbestämning är nyttig, eller icke, hvilket ej bör till saken, linner jag det vara högst nödigt att veta värdet af det mynt, hvari anslagen beviljas, och jag biträder således Herr Hjertås förslag, så mycket heldre, som jag vid sista Riksdagen väckte enahanda nio - i5i Ben 7 September f. m.
Sommaren, men myntregleringsfrågan i Sep-, lember.
Om så är, instämmer äfven jag deri, att Ridderskapet och Adeln må vara desamma år 1829, som år 1823, Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus:
Jag anhåller att få återkalla i Ridderskapets och Adelns minne, att då StatsUtskottet afgaf sitt irsta såkallade principBetänkande N:o 124, åtföljdes det af en min Reservation, deri jag försökte uppställa alla Statsutgifter, som vid denna Riksdag kommit i fråga, till följd så väl af Kongliga propositioner, som enskilta motioner, hvilka blifvit remitterade dels till StatsUtskottet ensamt, och dels lill StalsUlskottefc gemensamt med Ekonomi- eller BancoUtskotten.
Jag gjorde det derföre, att jag ansåg mig böra göra mina medRiksdagsmän uppmärksamme på totalbeloppet af ifrågavarande Stats-anslag, då Hufvudlitlarna endast utgjorde en ringa synlig del af hvad som blifvit äskadt.
Jag fästade äfven uppmärksamheten derpå, att oberäknad t de löneförhöjningar Utskottet föreslagit, återstodo ännu enligt
Styrelsens framlagda plan till lönereglering alla Hufvudtitlarne igenom 3oo,ooo R:dr, hvilka vid en påföljande
Riksdag åter skulle komma under öfverläggning; och jag kunde under sådane förhållanden ej afhålla mig från det yttrande, att innan myntets värde vore bestämdt, tilltrodde jag mig icke att med godt samvete bevilja nå - Den 7 September f. m. i5i ordningen för föredragningen af Statsregleringen icke erfordras.
På denna grund anhåller jag ännu en gång om proposition till bifall, och tror, att de skäl, som å motsatta sidan blifvit anförde, skola, om de rätt upplösas, befinnas utgå endast från fruktan för Riksdagens förlängande.
Jag tillstår, att jag ej hyser denna farhåga, ty jag hoppas, att Utskottens Ordförande och Ledamöter skola så pådrifva tryckningen, att FinanceBetänkanderne kunna inkomma på samma tid, som de återstående Hufvudtitlarne, då icke på långt när en sådan tidsutdrägt kan komma i fråga, hvilken en värd Ledamot här föreställt sig.
Men som jag icke bestämt kan utlåta mig härom, önskade jag att få höra någon af UtskottsLedamöterna, hvilka äro bättre i tillfälle att bedomina förhållandet.
Skulle mitt förslag verkeligen medföra en tidsutdrägt af två månader, vill jag gerna sjelf derifrån afstå; men jag kan ej föreställa mig, att det verkar en skilnad ens af \l\ dagar.