Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan att undersöka, huruvida den allmänna klagan öfver fyllerilastens tilltagande med rättvisa och billighet kan hänföras till localförhållanden, samt särskilta förevarande omständigheter och fall, eller om den verkligen kan anses vara ett den arbetande folkklassens allmänna lyte, utan undantag af olika förhållande inom städerne och på landsbygden, vill jag vid detta tillfälle foga mig efter den allmänna rösten, och antaga denna ytterliga åsigt såsom utgångspunkt.
Att ett samhällsondt, som åses ifrån en sådan synpunkt, fäster lagstiftningens uppmärksamhet, är tvifvelsutan både naturligt och rätt; och när tillvaron af ett sådant samhällsondt icke bestrides, återstår endast frågan, först om utvägar till det ondas afhjelpande verkeligen i Lagstiftningsväg kunna utfinnas; och derefter hvilka utvägar kunna blifva de ändamålsenligaste.
Jag fruktar, att af alla menskliga företag intet hlifver svårare, än att häfva inrotade vanor, hvilka redan öfvergått till behof.
Att hastigt och verksamt afbryta fyllerilastens skadliga följder, anser jag icke kunna ske, genom annat medel, än ett totalt förbud å all brän vinstill verkning, äfvensom å all import af utländska starka drycker, och till och med af vin, i fall ao6 Den i4 September f. m. åtgärden i sin tillämpning skulle innefatta någon fullkomlig consequence, såsom en lagstiftningsprincip, hvilken afsåg, ej allenast inverkningarne å den arbetande och fattige, utan äfven å den rike, sitt lif i maklighet fördrifvande, medborgarens böjelse för, och behof af, njutning.
Oaktadt allt hvad man ser och hör* lärer man likväl troligen allmänt hafva hunnit den höjd af begrepp i Statshushållningsläran, att denna radikala utväg troligen lärer erkännas såsom overkställbar och stridande emot de mest inskränkta åsigter, i anseende till styrelse-grundsatser eller lag* stiftningsprinciper.
Alt uti en stigande upptysning hos de lägre folkklasserne; att uti något deras förädlade tillstånd; att ifrån ett hos dem stigande begrepp om verkligt menniskovärde, och om vilkoren för uppnåendet och bibehållandet af ett sådant, hämta förhoppningarne å denna, så väl som andra råare lasters utrotande och öfvergång till måttlig och oskadlig njutning; dertill synes visserligen lagstiftningen ännu icke äga några rättigheter, så länge man för en verksammare
Folkets bildning och för dess själsförmögenheters lyftning, gör föga eller intet, utan anser sig med MissgerningsBalken, med skärpta Lösdrifveristagar, och genom Correctionshus, hafva i det väsend!- Den i4 September f. m. 207 ligasle tillvägabragt för nationen, eller för det egentliga Folket, erforderliga uppfostringsanstalter.
När man sålunda icke uti intellectuell förbättring synes vilja söka botemedlet mot alla samhällslaster, så återstår endast utvägen, att söka det ondas motande genom materiella binder, för dess ytterligare fortfarande eller vidsträcktare utbredande.
Man liar från det förhatliga uti ett omättligt bränvinets bruk kommit till ett skenbart liat emot sjelfva bränvinstillverkningen, hvilken man ansett såsom orsak, och följaktligen äfven såsom föremål för de correctiver man vill söka emot missbruket af producten.
Falska opinioner uppkomma lätt, innan någon undersökning af deras verkeliga halt ägt rum, och man söker, att inom oss stämpla den så kallade större bränvinstillverkningen, såsom en oädel handtering, när endast fem år äro förflutne, sedan Staten ännu med den enskildte täflade i yrket, och sedan Chefen för Statens Brännerirörelse, med obegränsad pannerymd, ännu innehade Fältmarskalks-rang.
Det torde således fordra en undersökning, huruvida den opinionsstämning, hvilken för närvarande, emot den i min tanka löjligt kallade stora bränvinstillverkaren äger rum, är grundad eller ej.
— Till någon del torde man få söka anledningen till det slags t ?.o8 Den 14 September f. m. förakt man bemödar sig att fästa vid den större bran vinstill verkningen, ifrån det företräde, såsom vinstgifvande, hvilket bruksliandteringen för närvarande företer; äfvensom ifrån de rikare Folkklassernes föga deltagande i all slags praktisk handläggning, vid hvilken slags industrigren som hälst; och möjligtvis äfven ifrån våra vetenskapsidkares, kanhända ifrån den goda tonen, hämtade kallsinnighet för en industrigren, hvilken i Ryssland utgjort föremål för en Grefve SubofTs vettenskapliga forskningar, likasom i andra länder för de ryktbaraste lärdes undersökningar och slutsatser, under det vi i Sverige för denna industrigren icke äga den ringaste vettenskapliga handledning af någon utmärktare förtjenst.
Jag anser det af nöden, att påkalla denna allmänna uppmärksamhet å osvikligheten af den grundsats, att något verkligt företräde i rang näringsgrenarne emellan , icke med skäl kan äga rum, då hvarje förädling af ett naturalster äger ett gifvet värde inom samhället, i den moa den lemtiar någon utväg till enskild vinst och deraf beroende förkofran.
Uti den opinionsstämning, hvilken för närvarande synes vara rådande emot en mera utsträckt bränvinstillverkning, synes den mindre bränvinstillverkarens, ej så alldeles - Den i4 Sep t e mb e rf. m. deles oegennyttiga intresse äfven äga en betydlig del; och då menniskan så ogerna frånträder intresset eller begreppet om den egna individuella fördelen, för att offra åt principer, af en allmännare omfattning; när man som lagstiftare har att uppfatta samhällets angelägenheter, ifrån högre och vidsträcktare åsigter, så är det helt naturligt, att pluraliteten inom Utskotten skulle stanna i det resultat, att den omåttliga bränvinsförtäringen borde hämmas, genom ett försök att genom en inskränkning uti tillverkningen åstadkomma föfhöjda bränvinspriser, och deraf följande minskad consumtion.
Då Bränvinspannorne i Riket ifrån f» till och med 25 kannors rymd utgöra ett belopp af 2,353,5q4 kannerutn; då patinorne från och med 26 kannor, till och med 49 kannor, upptaga en kannerymd af 1,029,160 kannerum; då 5o kannors pannor ensamt upptaga en kannerymd af 82,900 kannor; då pannorne från och med 5i kannor, tili och med 79 kannor, upptaga en kannerymd af 104,000 kannerum; och då pannorne från och med 80, till och med 93 kannors rymd icke upptaga fulla 5o,ooo kannerum, så är det också temmeligen ögonskenligt, hvarföre opinionerne företrädesvis kastat sig på inskränkningen utaf den större kannerymdens tillverknings-rättighet, utan allt afse4i H. 14 210 Den 14 September f. m. ende å den slags rättvisa och billighet, som härvid kommit i betraktande.
Jag bekänner mig uppriktigt betvifla, att Utskottens åsigter kunnat vara till den grad inskränkte, att dess pluralitet verkeligen trott sig åstadkomma någon minskad tillverkning, genom den inskränkning, sorn för den större pannerymdens, och de förbättrade redskapernes användande blifvit föreslagne.
Om bränvinsbehofvet ifrån den föreslagna inskränkningen i bränvinsbrännings-rättigheten icke kan erfara någon minskning, så återstår ju alltid den lätta utväg, att ifrån de 3,56p,ooo kannerum, som genom den föreslagna Författningen icke lida någon inskränkning, kunna fylla den brist, sorn i behofvet kunde uppkomma, genom den inskränkning man föreslagit, och som visserligen icke drabbar en sammanräknad pannerymd af 10,000 kannor.
Jag hemställer till hvar och en fördomsfri, huruvida någon rättvis grund, eller för den moraliska förevändningen ändamålsenlig afsigt, häruti är synbar.
För mig visar sig hela den föreslagna åtgärden endast åsyfta en öfverflyltning af den större bränvinsbrännarens förtjenst tili de mindre, hvilka härigenom hoppas på en större vinst, ehuru jag tilltror mig kunna förespå dem blott möjligheten af en ökad tillverkning, hvarigenom priset alltid bibehålies vid sin låga ståndpunkt.
Den 14 September f. m. 21 r
Hade man vid frågans behandling haft för verklig afsigt, alt i möjlig målto mota den svåraste af vid bran vinsbränningen förenade olägenheter, så hade raan helt säkert sökt, och utan tvifvel funnit, en annan väg till vinnande af målet.
Man hade då utan tvifvel, i egenskap af Lagstiftare, sökt att frånskilja sig allt enskildt intresse, likasom all passion, vare sig af hat till lasten, eller förtrytelse mot missbruket, för att lugnt och uteslutande sysselsätta sig med en noggran tankevägning, i anseende till möjligheten att stadga ^tt correctif emot ett ondt, som inom samhället onekligen förefinnes.
Jag föreställer mig, att man som följd häraf skulle kommit till en undersökning af den egenteliga husbehofsbränningens natur och egenskaper, och jag tviflar ej, alt man snart inom den skulle funnit det mest förderfliga af alla bränvins-tillverkningen åtföljande olägenheter.
Man skulle härvid säkerligen icke förbisedd huru den mindre Jordbrukarens bränvinsbränning är en verklig, och ej obetydlig, Statsförlust, genom det ringa utbyte af produkt, som erhålles på det sätt, och med den kunskap, hvarmed handteringen uti bondstugan bedrifves.
Man skulle härvid icke kunnat undgå att upptäcka, huru denna lägsta och egentligaste grad af 41 H. 111 Den i4 September f. ni. husbehofsbränning å sjelfva Ladugårdsskötseln öfvar föga eller intet inflytande, då den drank, hvilken en 25 kannors lyftpanna vid en afverkning af oftast mindre än 5o Lisp. säd för hela året lernnar, är högst obetydlig; och man skulle som moralist icke kunnat undgå, att finna bränvinsbränningen , såsom en det lilla hushållets industrigren, vara den vådligaste och minst ändamålsenliga af alla.
Man skulle icke undgått att finna, huru det lilla hushållets sysselsättning vid den mindre illa eonstruerade, och icke inmurade bränvinspannans skötsel borttager en tid, som bättre kunde användas, och oftast grundlägger den böjelse för starka dryckers omåttliga njutning, hvaraf husbehofsbrännarens bela familj, ej sällan tagit en smitta, emot hvars menliga inflytande å samhällets trefnad man förgäfves uppställer botemedel, innan man för sig klart och redligt uppgjort orsakerne till det onda, hvilket man eljest kan komma att anses blott hafva låtsat vilja bota.
Man hade som Statsekonom härifrån säkerligen kommit till den slutsats, att Lagstiftare-åtgärden, i ekonomiskt hänseende, måtte visa sig uti förmågan att afleda en näringsgren ifrån det verkningsfält, hvarå den med enskild, och således med allmän, förlust bedrifves, och att inleda den inom sådane förhållanden, hvarunder den blifver indrägtigast, och i moraliskt afseen - Den 14 September f. m. de inom samhället minst, eller alls intet, skadlig.
Vid tillämpningen af denna sats å bränvins-tillverkningen, synes det åtminstone för mig klart, att den enda utväg, att visa någon syftning lill det mål, man åtminstone förebär sig hafva velat vinna, hade varit, att uli ett ändamålsenligt, å möjligast rättvisa grunder, fotadlBeskattnings-systém, hafva tillvägabragt allt det correctif emot de moraliska olägenheterna af sjelfva bränvinsbränningen, man troligen kunnat utfinna.
Min enskildta öfvertygelse är, alt, så länge pannrymden utgör föremålet för beskattningen, och jag tror, att man ännu såsom en öfvergångs-utväg icke lämpligen äger någon annan, denna bör utgöras till lika belopp för hvarje kannrum, vare sig i stor eller liten panna.
Jag tror, att detta skattebelopp bordt bestämmas, icke efter hvad, med en panna, efter hvars och ens beqvämlighet afverkas, utan efter den tillverkning, som med det kända fullkomligaste apparat, vid en riktig Fabriksskötsel, efter grundade och noggranna undersökningar kan tillverkas.
Då det är obestridligt, att man med fyra 25 kannors pannor, af ändamålsenlig construction, och med godkända biapparater, samt fullständig inmurning, kan tillverka lika mycket bränvin, som med en Den 14 September f. m. ioo kannors panna, så inser jag ingen rättvis grund, hvarföre den större pannrymden skall högre beskattas, i fall det verkeligen vore tillverkningens inskränkning man upriktigt åsyftade.
Jag inser ganska väl, alt ägare af de smärre pannorne skulle, genom ett dylikt system, nödgas frånträda sin rörelse, för att snart finna en verklig vinst uti spanmålsförsäljning, i stället för den nu för handen varande förlustgifvande sädesförstöringen å en ändamålsvidrig bränvins-tillverkning; oeh jag inser äfvenväl, hvilken verkan i anseende till bränvins-consumtionen inom det lilla hushållet skulle åstadkommas, från nödvändigheten, alt, till det nödiga behofvets fyllande, köpa det erforderliga bränvinsqvantum, i stället för att inom huset tillverka denna vara, hvars tillfälliga begagnande till öfvermått, just genom sjelfva tillverkningssättet, hufvudsakligast befrämjas.
Jag är öfvertygad, att Landtmannarörelsen, näst efter det höga skattebeloppet, icke äger någon kraftigare motverkan, än de orimliga skyddstullar å inkommande spanmål Landtmanrien begär, under den olycksaligt falska förutsättning, att dess fördel derigenom åstadkommes, äfvensom ifrån en så ändamålsvidrig
Landtmanna-handtering, som den egentliga busbehofs-bränniugen är hos oss.
Deli i4 September f. m.
Någon liflig spanmålshandel kan omöjligt äga rum, utan en stadgad och bestämd, måttlig, för att ej förskräcka med det ordet lindrig, tullafgift, och dermed förknippad ostörd frihet, att in- och utföra spanmål, efter sig företeende, af handelsberäkningarne uppkommande, omvexlande förhållanden.
Under vilkoren för en liflig spanmålshandel, visar sig äfven för mig den nuvarande husbehofsbränvins-bränningens fullkomliga öfvergång till en ordentlig fabriksrörelse; hvadan jag äfven tror, att all inskränkning uti pannerymd, för denna näringsgren, utgör ett verkligt Statsekonomiskt misstag, likasåväl som det i min tanka hvilar på oriktiga grunder, att denna handtering göres till ett Landtmanna-monopolium, i stället för att i naturlig ordning få vara en näringsgren för den, som vid tjenligaste local, och med största förlags-capital, förmånligast kan bedrifva den.
De sammansatte Utskotten hafva, troligen såsom följd af andra utgångspunkter, kommit till helt andra slutsatser.
Utskotten hafva föreslagit Rikets Ständer, att, såsom utväg till fyllerilastens hämmande, inskränka bränvins-tillverkningen, dels genom förbud på förbättrade apparaters begagnande, vid förut tillåtna pannerymder, dels genom å dylika apparater så aiö Den 14 September f. m. förhöjda afgifter, att ali besparing utaf bränsle, tid, arbetskraft, jemte erhållandet af en renare och bättre product, måste frånträdas, af ägare till de 10,000 kannerum, hvilka på sin högsta höjd, såsom en följd af rörelsens mera ändamålsenliga och vettenskapliga bedrifvande, utgjort ett föremål för den okunnige, med tidens uppfinningar icke bekante, husbehofsbrännarens afundsro
Ila fördömelse; under det Utskotten icke allenast ostört bibehållit ägare till 3,5oo,ooo kannerum vid rättigheten, att för en löjligt liten skatt fortfarande bedrifva denna rörelse, på ett sätt, som jag'tror mig hafva Levist, till betydlig del, innefatta den skadligaste inverkan utaf hela bränvinsbränningsrörelsen; utan äfven stadgat ett monopolium för okunnigheten och råheten, emot all konstförbättring, eller allt användande af uppfinningarnes och vetlenskapernes biträde inom denna näringsgren.
Om det, såsom jag vågar hoppas, icke alldeles misslyckats mig, att ådagalägga, det Utskottens förslag icke innebär någon anledning att derifrån förvänta det aldraringaste resultat i den väg, hvarå åtminstone de oegennyttiga önskningarne träffas; så torde det äfven tillåtas mig, att begära den allmänna uppmärksamheten å de förluster och oförtjenta lidanden, hvilka genom Utskottens förslag tillfogas dem, hvilka i stöd af gällande författningar grundat t
Den i4 September f. m. 217 sina inrättningar å sådane apparater, sorn nu blifva bannlyste, i fall förslaget blifver af båda Slatsmagterne godkändt.
Det lärer troligen ej med särdeles framgång kunna bestridas, att täta kastningar i lagstiftning för alla näringsgrenar bilda en osäkerhet, som utgör förnämsta hindret för all industri-utveckling uti de Stater, der man är olycklig nog, att aldrig vinna någon stadga i system.
Det skall innerligen fägna mig, om den återgång ifrån i min tanka sundare principer, hvilken af 1823 års Ständer å bane bragtes, men nu syubart frånträdes, kan komma att verka det goda man dermed tvifvelsutan åser, men som jag betviflar blifva händelsen.
Jag bekänner uppriktigt, att jag icke inser mera skäl, att inskränka ett pistoriskt apparat till hälften af den kannerymd, som för en simpel panna tillätes; än att ifrån samma grundsats inskränka en förbättrad spinnmachin till ett visst antal trådar, i hänseende till tillverkningens förhållande med en vanlig dålig, och af sämre coustruction.
Jag fruktar, att den lagstiftningsåtgärd, som innefattas i Utskottens förslag, kommer att bära stämpel af föga verklig Statsmanna-åsigt, men möjligen af destomer beräknade smärre, lätrre och det allmännas 7 o fordringar så underordnade, intressen, alt 1 2l8 Den 14 September f. m. den dag torde komma, då man ogerna medgifver sig hafva ägt någon andel uti en dylik tillställning.
Jag anser Lagstiftaren äga rättighet, att, genom förändrade beskattningar, åt hvilken industrigren som hälst söka gifva den rigtning, han anser för det helas bästa vara erforderlig; men jag anser honom handla i strid mot rättsgrunder, och således i den uppenbaraste motsägelse mot samhällets fordringar, af det oeftergifliga vilkor för dess trefnad, att äganderätten icke störes, med mindre att intrånget uti den, är pröfvadt och erkändt, såsom ett oeftergifligt behof för det helas högre fördel.
Då man, i stöd af gällande författningar, ifrån sednaste lagstiftning ägt rättighet att bedrifva bränvinsbränningen med hvad slags apparat som hälst, så handlar lagstiftningen orättvist, då den till följd af ändrade åsigter, förbjuder begagnandet af hvad man förut tillåtit; och jag tillerkänner icke lagstiftningen någon annan än styrkans rätt, att tillvägabringa sådane beslut, till enskildtes lidande, med mindre, än att ersättning, eller full betalning, vid detta tillfälle anslås för egare till de bran vinsapparater, hvilka såsom följd af gällande stadgar blifvit anskaffade, och genom nya påbud nu varda afskaffade; ätt, till följe af ett lagstiftnings-infall, bjuda, att den, som med Den 14 September f. m. dryg kostnad, i stöd af författningarnes helgd, anskaffat ett dyrbart pistoriskt bränvinsapparat, bör utan ersättning afyttra det för kopparns värde, är och blir ett våld; och då jag tror det constitutionella systemet framför allt annat innebära noggrannhet i rättvisa emot alla, såsom vilkor för dess bestånd, så tror jag äfven, att detta system ej verksammare kan undergräfvas, än om lagstiftningen alltför synbart uti sina stadgandeu åsidosätter denna rättvisa, till den följd, att det allmännas förhoppningar i denna del nödgas vända sig till Verkställande
Magtens för sådane händelser önskansvärdt upplystare begrepp, och klarare uppfattning af fordringarne för det allmännas bästa, under möjligaste afseende å enskild rätt.
All obetänksam uppoffring af i en rörelse nedlagdt capital, är såsom lagstiftningsåtgärd ganska betänklig öfverallt, men uti ett fattigt land mera än annorstädes vådligt.
Jag anser äfven denna omständighet i Utskottens förslag vara förbisedd, hvadan det äfven för mig i sjelfva principen visar så oöfverstigliga hinder för dess antagande, att jag åtminstone med min röst ej kommer att bidraga dertill.
Då jag nu tagit mig friheten afgifva mina anmärkningar, i afseende å de all - 210 Den >4 September f. ra. manna grundsatserne uti Utskottens förslag, anser jag mig äfven böra framställa de betänkligheter, hvilka för mig visa sig uppkomma, i anseende till förslagets detaljer och redaction.
Först och främst delar jag åsigt med dem, sorn tro, att den af Utskotten föreslagne inskränkning af bränvinsbränningsrättigheten, till blott en g o kannors panna, för hvilket egendomsvärde som hälst, saknar all grund af billighet, så länge egendomsvärdet ligger till grund för utöfvandet af bränvinstillverkningen i allmänhet.
Det fordras icke någon särdeles skarpsinnighet i blick, för att finna orimligheten af ett stadgande att 15,ooo
Rrdrs egendomsvärde bör vara det maximum, hvaröfver någon proportionerlig rättighet till utvidgad bränvinsbränning icke bör medgifvas; och jag finner icke något skäl, hvarföre den större jordägaren bör så omildt behandlas, så länge egendomsvärde ligger till allmän grund för bränvinsbränningsrättighetens utöfvande.
— Jag anser således 2:ne
Qo-kannors pannor hädanefter, lika såsom hittills, böra utgöra maximum för den Tariff till beskattning, hvilken Rikets Ständer äga att bestämma.
Utskotten yttra uti det sednaste Utlåtandet, huru de ”funnit nödigt att bereda ”en lika skälig, som billig, jemnvigt, vid Den 14 September f. m. ”bränvinsbrännings - rättighetens utöfvande "med enkel redskap, eller med konstbrän"nerier.
Den benämning af konstbränneri, hvarigenom Utskotten sökt gifva en tecknisk anstrykning åt sitt Utlåtande, är i min tanka alldeles falsk och endast ledande till förvillelse, då konsten uti Utskottens mening ligger i bränvinsredskapen, och icke uti bränneriet, hvilket kan innefatta mycken konst, vid begagnandet af ett enkelt verk, och vara alltför litet konstigt, oaktadt rörelsens bedrifvande med det mest sammansatta apparat; hvadan sjelfva bränneriet i den mening, som härafses, aldrig får nämnas, utan i del stället enkel, eller sammansatt, bränneriredskap blifva föremål för stadgandet.
I sammanhang med hvad jag här ofvan yttrat em fortfarande rättigheten att begagna a:ne go-kannors pannor, efter nu tillvarande grunder, anser jag äfven ett pistoriskt verk, hvars egentliga panna innehåller go kannor, böra utgöra maximum, för den Tariff till erläggande af skatt för bränvinsbränningens utöfvande, hvilken Rikets Ständer äger att utfärda, och åberopar jag i detta hänseende Friherre Sprengtporten Reservation.
Emot Utskottens förslag, att med särskild afgift belägga Mäsk värmare och Recli - 222 Den 14 September f. m. ficatorer, protesterar jag, på den grund, att dessa tid och ved besparande inrättningar snarare böra befrämjas, än bruket af dem, genom höga och orimliga afgifter, undertryckas.
Jag anmärker härvid ytterligare, att Utskotten torde få svårt, att göra fatlligt, livad som menas med enkel Rectificationsapparat, då en dubbel uttryckes såsom Elglundsk, och Kopparslagaren Elglund, i likhet med andra Kopparslagare, förfärdigar Rectifications-apparater af mångfaldigt slag; den författning, som skulle upptaga Utskottens ordalag, blefve säkerligen ganska svår att tillämpa, då otydljglieterne och ofullständigheterne deruti skulle visa sig ännu klarare, i den nion förståndet af författningen komme i fråga att rådfrågas.
Utskotten föreslå äfven den Redaction: ”Mäskvärmare, såsom emot afgift tillåtne, ”må utan föregången mätning begagnas; men ”alla andra bränvinsredskap, af hvad form ”och beskaffenhet som heldst, skola, såsom ”afgift efter pannerymden underkastade uppmätas och stämplas,” —* — — —.
Man stannar härvid uti en verklig villrådighet, huruvida Utskotten öfverlräffat sig, antingen i okunnighet om hvad de bordt intrycka, eller i oförmåga att tydligtgöra hvad de velat uttrycka.
Den 14 September f. m. a?,3 Man torde benäget tillåta mig erinra, huru Hatt, Rectificator och Kylare, alla äro bränvinsredskap, hvilka efter Utskottens ordställning skulle blifva uppmätning underkastade, hvilket likväl säkerligen icke varit de värde Författarnes mening. t Uti Utskottens förslag till straffbestämmelse för den, som bränner med större panna, _än hvartill han är berättigad, förbises den efter nu gällande författning medgifne rättighet, att hafva pannan uppmätt, intill och med g3 kannor.
I anseende till den föreslagne Tariffen N:o i, instämmer jag uti Friherre Sprengtportens reservation, i följd hvaraf 4o R:dr skulle utgöra den åsätta skatten för 60 kannors-pannan, under fördelning i successif nedsättning, dock med hela Riksdalers och skillingtal, sålunda utföre, att 3o kannorspannan erhåller dess nu påförda belopp af 3 R:dr 36 sk., samt fortsätles i enahanda proportion uppföre å de större pannorne, så alt summan af go
R:dr belöper å go kannors-pannan; varandes min tanka i öfrigt, alt med afgiften för 2:ne pannors begagnande, inom ett och samma Verk, i samma proportion efter hvad nu gällande författning stadgar, förhållas bör, och att samma författning, i anseende till sammansatta Verk, bör intill nästa Riksdag blifva gällande.
Den »4 September f. m.
Utskotten lemna tänkvärda resultater nf sina försök, i anseende lill afverkningsförmågan emellan enkelt och dubbelt eller sammansatt Pistoriskt Verk.
För mig faller det besynnerligt, att