Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle då med glädje velat biträda detta beslut, såsom ett steg lill utbildande af ett constilnlionelt samhällsskick, men jag skulle t ilika hafva nedlagt den förklaring, att jag bade ansett detta ena steg af iinga värde och inflytelse, om man icke omedelbart derefter tog det andra, som rörer en förändrad organisation af representationen; ty att ombilda och förbättra den ena samhällsmakten, utan att samtidigt eller omedelbart derefter göra det i afseende på den andra, kan man knappt kalla ,en halfmesure.
Frågan om en löi bättrad representation sönderfaller i (vänne delar; den ena rörande representationens sammansättning, och deri andra rörtde dess verksamhet.
1 sednare afseendpl förekommer i främsta rummel tiden för representationens sammanträden.
Man må bilda en Styrelse så väl som helst, ej mindre till organism än till personal, så skall dess verksamhet i längden ovillkorligen blifva förlamad och tjllbakahållen, om den måste sakna stöd och upplysning af folkets ombud
Derföre mäste det för Styrelsen vara af vigt att, ju oftare ju bättre, fä rådfråga Representationen.
Man har invändt deremot, att under mellantiden för riksdagarna skulle den periodiska pressen utgöra ett supplement, hvar genom Regeringen kunde få erfara nationens önskningar och behof.
Till någon del kan detta vara sanni, men denna utväg är i alla fall högst ofullkomlig.
Äfven under förutsättning, att den periodiska pressen med den fulI — koiidigaste redlighet och efter bästa öfvertygelse skulle söka att upplysa Regeringen om nationens önskningar och behof, så kan man icke hos densamma antaga större ofelbarhet eller upplysning, lin hvar och en annan individ skulle kunna förskaffa sig efter samtal och conferencer med andra medborgare.
Om det således i allmänhet mäste antagas, att det i ett constitutionelt samhälle är af hög vigt, att täta samråd äga rum emellan Regeringen och Representat jonen, så måste detta isynnerhet vara fallet i ett iand, der den ekonomiska lagstiftningen ligger ensamt i Regeringens händer.
Under en tidpunkt, då industrien framgår med jättesteg och nästan dagligen i alla riktningar framter bevisen på en utveckling, sorn ingalunda bör vara främmande för Regeringens uppmärksamhet, utan föranleda derefter lämpade beslut och åtgärder, måtte det ytterligare vara af hög vigt att örn na - Den jo Juni f. m. tionens verkliga intresse inhemta dess tankar, hvilka i alla full måste bast kunna uttryckas och göra sig gällande genom nationens ombud eller representationen.
Med ettord, huru inan än vill se saken, antingen inan betraktar den från Regeringens synpunkt, hvars verksamhet måste vara mera tryggad, och sakrare fortgående under tätare tillfällen lill samråd ined Representationen, eller man betraktar saken fran Synpunkten af na'ionens intresse, — och dessa båda intressen, väl förstådda, borde aldrig kunna länkas åtskiljda — så mäste man, i hvilket full som helst, komma lill den slutsats, att tiden emellan riksdagarna hitintills varit alltför lång, och att den bör förkortas Coust Utsk. har visserligen föreslagit en förbättring i denna del, i så måtto, att den alltför länga tidrymden af 5 år emellan riksdagarna blifvit förkortad till 3 är; men jag anser detta, ehuru något bättre än förut, icke uppfylla hvad man kunde fordra.
Från de skäl, j•>g lili haft äran anföra, skulle jag visserligen, i rak conseqvens, kunna leda mig till den slutsats, att riksdags hållande hvarje år inom en begränsad lid vore bäst; men en sådan öfveiv gång skulle kanske af majoriteten inom RiksStm anses för skarp, och jag medger att den kan vara det, innan alla de förhållanden blifvit jemkade, som dermed stå i sammanhang.
Men deremot anser jag ingen våda för linndén, 0111 man Skulle antaga R.
St:s sammanträden till hvartannat år.
Dervid ville jag dock fästa det förbehåll, att riksdagarnas längd skall varu bestämdt beguinsad och icke kunna utöfver denna gräns af någondera statsmakten förlängas.
Jag ville i detta fall antaga riksdagarnas längd till 6 månader, beräknad från någon tid om hösten till motsvarande tid på våren, under hvilken tidrymd det är lättast för representanterna i landsorterna alt aflägsna sig från deras hem för att bevista riksdagen.
Under antagande deraf tror jag icke, att det, såsom flere talare förespegla!, skulle inträffa, att Riddarhuset, vid hvilket man särskildt fästat sig, skulle blifva alltför fåtaligt besatt under riksdagarna.
Blifva riksdagarna bestämda till 6 månader hvartannat år, så tillstår jag för min del, att man visserligen skulle vara här hellre 6 månader hvartannat år, antingen från d. i:a eller i5:e October eller också d. 1 November till den 1 eller i5 April, eller ock den 1 Maj, än man är här 12 å 15 månader hvart 5:te år.
Tager man kostnaden i betraktande, så är det visserligen min mening, den jag ej skall underlåta att framdeles i vederbörlig ordning söka göra gällande, att riksdagskostnaderna böra utgå af statsmedlen, hvarförinnan dock fordras åtskilliga förberedande åtgärder, framförallt att representationen bringas derhän, alt verkligen kunna anses vara nationens ombud, hvilket icke inträffar under dess nuvar. sammansättning; men i alla fall, huru man än antager, att riksdagskostnaden utgår, så blefve, med undantag af resekostnaden, som utgör den minsta delen, beloppet detsamma, antingen man hvart 5:te år på riksdag 1) c 11 'io Juni f. in. använder i5 mannder, såsom lii(itili 1 Is varit händelsen —• någon gång liar den älven varit i-£- år — eller hvartnnnat nr 6 månader.
Samma beräkning gäller för tidspillan; men för livar oell en, som liar hem oell enskilda angelägenheter i landsorterna, är»det högst olika oell af vida mindre olägenhet alt vara från sitt hem vintertiden 6 månader livart-, annat år, emot att uppehålla sig bär livart 5: t c
Ar i5 månader med ens.
Jag anser denna fråga vara of oberäknelig vigt, och ehuru den i förening med frågan om en icpresentalions-föiändring är oändligen mera maktpåliggande, så synes den mig, äfven skiljd derifrån eller innan en sådan förändring lian äga runi, vara af ganska stor betydenhet.
Dessutom äro den nuvar. tidpunktens politiska omständigheter sådana, att de, allvarsamt betraktade, synas mig också tyda på behofvet att i vår grundlag och i våra institutioner nedlägga en bjudande nödvändighet för de båda .Statsmakterna att närma sig hvarandra och med förenade krafter fortgå till målet, fäderneslandets väl, ett mål, som endast med förenad styrka kan uppnås, men sorn under den förderfliga inflytelsen af splittringens anda blir i evighet oupphunnet.
Förra gången jag hade ordet, yttrade jag, att det var under nuvar. representationsform, som jag ansåg sammanflyttningen af riksdagarna ej böra tillstyrkas.
Sedan jag talade, hafva flere ledamöter föreslagit, att riksdagarne skulle ännu tätare sammanflyttas, nemi. från hvart tredje till hvartapnat år.
Jag anser detta vara ännu oriktigare än det förra förslaget, och anhåller alt få uppgifva mina skäl dertill.
Om man skulle stanna vid det första förslaget, att nemi. hålla riksdag hvart tredje år, utan afräkning för de urtima riksdagarna emellanåt, på samma sätt som det nu tillgår i Norrige, så blefve förhållandet i verkligheten troligen det, att vi hade riksdag hvartannat å>’.
Då vunne de ledamöter, seni sådant önskat, i alla fall deras syfte.
Jag får i det fair let åberopa erfarenheten i Norrige, emedan förhållandet der är alldeles sådant, som Gr.
Posse föreslagit åt oss.
Om jag afräknar stortingen år 1814. både i Eidsvold och Christiania, emedan dessa voro organisationsmöten, och jag sedermera beräknar de ?.5 år, som förflutit intill innevar. år, så äro i Norrige hållna 12 storting, lagtima och urtima sammanräknade, d- v. s. i det närmaste ett hvartannat år.
Skulle vi åter i Sverige hålla ordinarie riksdag hvartannat år, så är det troligt, alt vi finge riksdag hvart är.
Till lättnad dervid har en ledamot föreslagit, att riksdagstiden skulle inskränkas till 4 månader och en annan till 6 månader.
Om riksdagstiden med nuvar. representation inskränktes till (j månader, så är det föga troligt, att ärendena hunne afslutas; inskränkes han åter til! 4 månader, så kan man taga för afgjordt, att, då man har eli månads motionstid, man icke hunne afsluta ärendena förr äti riksdagen afblåstes, 35u D o it 20 Juni f. cn.
DA skulle vi "cnoin förändringen endust vinna att blifva snma) inknlluje till tjksdag livartnnnnt nr oell livnrje gun" åtskiljas med olYin ältade ärenden Ur Cederschjöld linr redin upptagit framställningen om bespating af statsrevisionerna, J ig ijr förvissad, alt om rikslag intra.Tade hy,utanö >1 år oell StalsUlsk. du skulle jemväl förrätta statsrevisionen, sn medhiinne del icke alt dm jonte behörigen skola öfriga ärenden.
Ännu m ndre skulle Sländerne hinna alt behörigen pröfva både de anmärkn:r, som gjordes, och de förklaringar, sorn deröfver algufvos.
Den nyttiga inrullningen af statsrevisioner skulle derigenom ulan tvifvel förfela sitt and.imul; man vunne intet annat än förhastade anniijrkn:r och förklaringar, sorn ej hunne pröfva*.
— Man har äfvenledes omtalat, huru nödigt det vore, med afseende på den ekonomiska lagstiftningens vigt, all hafva R.
St så ofia tillsammans, på det Regeringen malte kunna rådföra sig rijed dem, innan för f;j 11 ni n gar i dessa angelägna ärenden yidtogos.
Jag erkänner med den värde ledamoten, som erinrat härom, alt den ekonomiska lagstiftningen i närvar, tid är af en sådan vigt, alt jag skulle önska, det hon bär, likasom i Norrige, delades emellan Konung och folk.
Mgu dertill fordras en grundlagsförändring, hvilken mig synes att Gunst.
Utsk. med mera skäl huit framlägga ari delta förslag.
Men äfven om denna lagstiftning delades mellin begge statsmakt?) na, så skulle jag likväl tro, alt både i näringsfrågor och i de flesta andra samhällsangelägenheter belipfvpr man mera än ett års erfarenhet, för att bedomina, huruvida en vidtagen ändring verkar till föi bättring ejler försämring; äfven i sådant fall, anser jag de täta saniniankomslerna snarare föranleda misstag än nytta.
När man t. ex. i Frankrike ser frågan om sockerodlingen af hvilbetor behandlas på den eng årssammnnkomslen så och på den andra tvertou), så att näringens idkare ej veta, hvarefter de skola rätta sig,— m inne vj då kunne vania oss större nytta af de täta sammankomsterna ?
Man har också yttrat, alt pni R. §t. sammanI rädde oftare, så sku|le icke tidningarne komma att utöfva eif så förvändt inflytande på allmänna tänkesättet sorn för närvarande.
Om detta inflytande kunde fölekommas med lälgre riksdagar, sä vore visserligen mycket derigenom vunnet; meli jag öfverlemna!' till eder, mine herrar! pcb till den värde ledamoten sjelf, som gjort anmärkntn, huruvida lian icke under sjelfva riksdagens lopp förmärkt, på mera än ett håll, något sådant förvändt inflytande?
Hvad beträffar sjelfva förslaget att hålla riksdag hvartannat år peli låta honom fortfara högst 6 månader, så skulle i defta fall minst 3 månaders riksdag belöpa sig på året; och likväl limipe man ändock ej fullända något.
Under vår sedpast genomlupna riksdagsbuna af 3o år, då jag undantager äfven våra organisationsmölen 1810, och derefter räknar t.o.m. >8 jo samt inuevar. riksdag till slutet af September, så be - D e n 2ö .T (i n i f; in. löpa si» på dessa 3ö år 7 riksdagar samt 5 års oell 10 mått aile Is liksdag.
Della är precist lika lång lid, som Norrmännen Imf! storting under a5 år.
Vi hafva således under dessa io år haft mindre nationalföl samlingstid än de, ehuru vi ändock haft ungefär månader på året [Ivad liks dagskostnaden LiCliäIlar, sä är del visserligen riklig), att, i händebe representationen heslode endast af valda ledamöter, kostnaden ulginge af statscassan, Och att hort i sådrinl läll ej Idefve så slör, 0111 hon ens klefve någon för somliga ledamöter.
Jag har åtminstone selt på andra ställen; att riksdägskostnaderna , helälta af statscassan, varit mer än tillräckliga för vbsa representanters underhåll; och all riksförsamlingars bevislande således varit é't säll att förtjena penningar.
Da blir det också en speeOl ilion alt få riksdagarna sä långa sorn möjligt, lör att derunder lägga ihop mera penningar.
S diant hör man laga i betraktande.
L det hela synes mig alt man borde underlåta sådana förslag, lills mait fåll
Cu lepresenlnllons-fni ändring, IV dessförinnan tjena de till intet annai nn alt förlöpa tiden på öfverlag'"— ningar derom.
Om nu II. o. Ad. skall välja mellan två eiler lie år, och elidera valet ej kan undvikas, så anser jag likså1, på redan anförda grunder, del Vara bättre att hålla sig till livart tredje, än lill liva: (annat år.
Jag anhåller alt få förena mig i de åsigtef, söm af Piili, Nordenfalk och äfven af Frill.
Raab a ro framställda för ehn önskan, alt riksdag (nå återkomma b vartannat år.
Skälen derföre arn, eller min förmening, så klart och bevisande anförda af Frih.
Nordenfalk, alt jag dertill har lilet eller intet ält tillägga.
Jag önskar likväl yttra, alt jag hell och hållet biträder den af samme värde talare yltrade tanke, att meningen med ett Väl ordnad! samhällsskick icke måtte vara alt införa elt stridstillslånd emellan Statsmakterna, ulan elt tillstånd af samdrägt och gemensamt arbetande till fäderneslandets väl.
Vi hafva af erfarenheten lärt, och det är naturligt, då man närmare betraktar saken, att vid del (invar. förhållandet, då de båda Statsmakterna blott sällan eller hvart femte år råkas, har en mängd ärenden hopats, vid hvilkas behandling, enligt Representationens åsigt, misstag skett, hvarigenom passionerna retas och ett stridstillslånd uppkommer.
Om åter de båda Statsmakterna mötas oftare, enligt min enskilda önskan årligen, så bortfaller détia hopande af göromål och deraf följande klagomål.
Rättelserna inträffa oftare, oell derigenom kan en större enhet råda emellan Statsmakterna.
Detta anser jag vara hufvudvillkoret för alt Staten skall kunna utveckla sig, såsom den bör, till ett tillstånd af ömsesidigt förtroende och allmän belåtenhet, hvarföre jag också tror, att årliga riksdagar vore de för samhället lyckligaste.
Jag måste dock medgifva, alt de, med den tunga form, som blifvit gifven åt vår representation, skulle vara besvär - r>* D c n ao Juni f m. liga och IryekanJe för landet, men alt riksdagarna äfven nu kunde hållas livaitannnt år, det tror jag; ty derigenom mäste deras längd så mycket förkorta», att den fullkomligt uppväger svårigheten att något oftare resa lill riksdagarna.
För livar oell en tror jag, alt (lomma af mig sjelf, alt det klefve lättare alt resa lill riksdagen och vistas i hufvudstaden hvartannat år under en lid af 4 & 5 månader, än att uppehålla sig här hvart femte år och under så lång lid slita sig lös från tillsynen öfver sina egendomars skötsel samt andra angelägenheter, att sådant omöjligen utan betydlig uppoffring kan ske, Pä ilen grund tror jag, alt förändringen äfven loide flesta enskilda riksdagsmän klefve fördelaktig, oell att icke någon betydligt större tomhet å Riddarhuset skulle uppkomma, än den, sorn nu visar sig.
Hvad beträffar deri siste talarens yttrande, att, ifall vi finge en ordinarie riksdag hvart tredje år och en extra supponerades emellanåt, riksdag skulle Inträffa hvartannat år, så kail jag ej fatta, hunt följden skulle blifva sådan; men visst kunde det hända, att vi då sammankallades 2:11c år å rad och endast livart tredje år blefvo utan riksdag
Samme värde talaiö har äfven sagt, att örn lagtima riksdag inträffade hvartannat år, skulle riksdag komma alt hållas hvarje år.
Detta är för mig ett skäl att tillstyrka en sådan förändring, och anhåller jag således om återremiss.
Jag anhåller alt äfven få helt och hållet instämma i det förtjenstfulla anförande, som är afgifvet af Frih. Nordenfalk.
I delta ämne äro för öfrigt argumenterna för och emot så tillräckligt discuterade både inför allmänheten och inom Representationen vid föregående riksdagar, alt jag troi- föga vara alt derom tillägga.
Jag vill derföre blott nämna, att jag tillhör dem, som tro, att individerne i none samhället icke blott anse sig mera sammanbundne med detsamma, utan äfven äro mer hildiga alt derför göra uppoffringar, i samma mån de (inna sig, genom väl utvecklade representationsförfattriingar och oftare återkommande riksmöten, i tillfälle alt sjelfva deltaga i uppmärksamheten på styrelsens och lagstiftningens gång ; men jag ber att fä tillägga några ord i anledn. af en värd talares framställning, att ett beslut i detta ämne ej borde fattas, innan en representations-förändring föregått.
Jag tror nemi. för min del, att riksdagarnas tätare återkommande blir nästan det enda möjliga sältet alt åstadkomma någon verklig förbättring i våra representativa författningar.
Opinionerna i fråga om representations-förändring äro kanske mera splittrade än i någon annan fråga, oaktadt det knappast lärer finnas någon, han må vara ultra eller liberal, som icke anser vår ouvar. representation vara i något afseende bristfällig, och önskar att efter sin åsigt få bristerna afhulpna, men att
Den 20 J u n i f. m. att komma till detta afhjelpande, att kunna sammanföra meningarna, tror jag, att kanhända äfven denna riksdag skall visa vara hörande till pia desideria,stills R.
St. kunna komma oftare tillsammans och jemka de särskilda tankarna med hvarandra.
Samme värde talare har anfört farhågan
För vacklande emellan motsatta opinioner i den ekonomiska lagstiftningen såsom ett skäl, hvarföre han ville afstyrka tätare riksdagar.
Jag täger mig friheten fästa talarens Uppmärksamhet derpå, att det alldeles icke är och ej beböfver blifva fråga om att vid hvarje riksdag öfvergå från ett sysleme till ett annat, men deremot beböfver Regeringen veta, huru ett antaget systeme verkar i den praktiska tillämpningen och derom kan, efter min tanke, Regeringen icke af någon annan inhemta en så sann upplysning, söm af nationens ombud.
Man bör dessutom i detta afseende observera, att om ett vacklande uppstår, om representationen någongång kastar sig in på ett förändradt systeme* som vore förderfligt för landet, så äger Regeringen, om den ekonomiska lagstiftningen är fördelad emellan Statsmakterna, sitt veto för att sätta sig deremot, och ännu mindre måtte faran deraf vara i ett samhälle, der, såsom hos oss, denna lagstiftning helt och iiållet ligger i Regeringens händer.
Utomdess hafva vi just uti för ögonen, att Ständerue äro sysselsatte med ordnande af tullbevillningen.
Detta är ett ämne, som angår den ekonomiska lagstiftningen, och som redan i och för sig sjelf, vid frågan om nästan hvarje artikel, klöfver någon insigt i statshushållningen eller åtminstone tillämpning af några vissa grunder.
Det är klart, att om riksdagsmännen kunna återkomma oftare och hafva afnött sina opinioner emot hvarandra samt fått sina farhågor skingrade, så skall systemet kunna bringas till något mera helt, än om de sammanträda hvart 5:le eller G:te år och skola i hast inom en eller ett par månader bestämma öfver så vigtiga äfender, hvilkas felaktiga behandling kunna på slöjder och handel hafva det svåraste inflytande under de påföljande fem åren.
Detta anser jag för ett af de Vigtigaste skäl, hvarföre riksdag borde hållas hvartannat år.
Vi finna äfven, då vi rådfråga resande från de länder, der representationen sammanträder hvarje år, att man sällan eller aldrig 'får höra någon, som önskar mindre täta sammanträden; men deremot hör man, huru nästan alla de nationer, hvilka sakna årliga sammankomster för representationen, lifligt önska att erhålla sådana.
Det samband, som derigenom uppkommer emellan Regeringen och folket, har blifvit så väl utveckladt, att jag icke derom behöfver yttra något vidare.
Hvad kostnaden beträffar, har en värd talare sagt, att man kunde äfventyra, det en mängd riksdagsmän skulle önska riksdagarna så långa som möjligt, endast för att derunder lägga ihop penningar; men jag hemställer till hvar och en, 8 H. 45 354 Den 10 Jon! f. m. sora har affärer af något slags betydenhet, om lian kan anse för någon vinst det arfvode, sora kan honora såsom riksdagsman tilldelas.
Jag tror, att nästan aldrig någon enskild vinst kan af riksdagsmannen påräknas, utan att det måste vara af patriotism han åtager sig sitt kall.
I öfrigt har jag intet att tillägga.
Jag vill, för att icke trötta med upptagande af hvad som förut blifvit besvaradt, endast fästa mig vid några emot mitt anförande gjorda antnärkn:r.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att det vore föga troligt, att riksdag hvartannal år kunde slutas inom 6 månader, och påstått, att
Ständerne fingo åtskiljas med oförrättade ärenden, om tiden inskränktes till 4 månader.
Hvad som mest upptager tiden vid våra riksdagar, är dels motionernas mängd, dels statsregleringen och dels Const.Utskts arbete att genomgå Statsrådets protocoll.
Hvad motionernas mängd beträffar, så skulle jag anse, att då en representant visste, att en ny riksdag åter börjades inom i-J år, skulle han kunna uppskjuta mången mindre vigtig motion, hvarifrån han nu ej tror sig kunna afstå, då han förespeglar sig, att Ständerne ej skola sammankomma på fem år.
Likaså kunde
Ständerne lemna oafgjorda många göromål, då de visste, att de åter skulle sammanträda om i-J år.
Hvad statsregleringen angår, så är det väl icke sagdt, att den, om riksdag hvartannat år inträffade, skulle vara i afseende på hvarje utgiftstitel inskränkt till i:ne år; den kunde och borde, efter mitt förmenande, vara utsträckt i flera delar utöfver flera riksdagar, och derigenom skulle arbetet i den delen betydligt underlättas.
Slutligen, hvad Oonst Utsk:s arbete beträffar, är det klart, alt revisionen af 2:ne års protocoll icke skall upptaga mer än |:delar af den tid, som åtgår vid revisionen för fem år.
Man har sagt, att det vore rakt omöjligt, alt statsrevisionen kunde medhinnas under riksdagen, och att således dess bibehållande såsom hittills vore oumbärligt.
Jag äger visserligen icke den riksdagserfarenhet, att jag derom vill tvista.
Jag har grundat mitt omdöme derpå, att i andra constitutionella lander, der folkrepresentationen sammanträder oftare än hos oss, brukas inga särskilda statsrevisioner; men om de äfven skulle vara oundgängliga, så förefaller det mig bättre, om de skedde kort före riksdagarna, på det revisorerne dervid må vara tillstädes och meddela representationen de närmare upplysningar, sorn kunna erfordras.
Hr von Hartmansdorff har hemställt till mig, om jag icke vid denna riksdag märkt, att tidningarna haft ett förvändt inflytande.
Jag har redan sagt, att tidningarna måhända utöfvat för mycket inflytande, och då Hr von Hartmansdorff sagt, att deras inflytande varit förvändt, så bevisar detta min sats; ty just genom den länsa tiden emellan riksdagarna få de det stora inflytande, sorn skulle dem D c n 20 Juni f. in. 355 beröfvas, om tiden emellan riksdagarna vore kortare.
Något måste snppleera Ständerna, och det gör pressen, hvilken får desto större makt, ju mera sällan Stund enie sammankomma.
Hr Ribbing sade, att den fattiga adelil ej hade råd att komma hit hvartannat eller hvart tredje år.
Jag tror mig i mitt förra yttrande hafva vederlagt denna mening, då jag anförde, a!t jag ansåg det i allmänhet vara mindre kostsamt att vara från sin hushållning några månader, om det också vore hvart år, än att skilja sig derifrån för hela året hvart 5:te eller 6:te år.
Men jag vill dertill lägga ännu en sak.
Det finnes många adelsmän i landsorterna, som hafva godt omdöme och kunde göra mycken nytta, om de kommo hit, och de skulle säkert komma till riksdagen, om de visste, att den vore inskränkt till en viss tid, inom hvilken arbetet måste afslutas; men de vilja icke begå den inconseqvensen att här börja handläggningen af riksdagsärendena och sedan, innan de hunnit slutas, resa härifrån.
Jag vidhåller mitt yrkande om återremiss, på det vi, med den förändring i 109 §:n Reg.Ftn, som jag föreslagit, måtte få riksdagar hvartannat år.
Jag vill hafva äran fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet uppå, huruvida det Högloft.
Ståndet anser det vara ens en möjlighet att lösrycka förordnandet ang:de riksdagarna till ett från de öfriga delarna af grundlagen isoleradt stadgande.
Huru skulle det blifva möjligt att, såsom här är föreslaget, hafva riksdag hvartannat år?
Huru skall man kunna tänka sig, att riksdagarna, i enlighet med vår nu gällande grundlag, skola kunna fortgå så ofta?