Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. gillade, äro för läntagare sä betungande, och för Riksg.cont:s räkenskapsförare sä besvärliga att iakttaga, att jag nu vågar vördsamt föreslå: |:o. alt de 35,000 r:dr b:co, hvilka R.
St. anvisat såsom lån för Emm-åns upprensning, må förvandlas till anslag; 2:o. att, emot det att delägare, hvilka erhålla fördel af arbetet, tillskjuta den summa, som finnes dem påfiird i taxerings handlingen, dessa 35,000 r:dr jemte förut beviljade 10,000 r:dr må användas så långt behofvet det fordrar till utförande af arbetena, jordersätlningen, lösen af vattenverk m. m. i den ordning arbetsplanen innehåller, äfven om de ofvanföre hvarje arbetsstation befintlige jordägare skulle till större mängd vägra alt i arbetsföretaget deltaga; 3:o. att i händelse 11.
St. icke finna för godt bifalla föregående 2:ne förslag, de enda hvarigenom arbetet återigen kan sättas i gäng, 8,098 r:dr b:co må anslås åt delägare, såsom ersättning för redan gjorda eller contraherade utgifter, hvaröfver specifik förteckning, jemte verificationer, skall till StatsUtsk. blifva inlemnad.
Anleda, till villkoret i 2 punkten är den, att alltsedan år 1839 hafva en del ägare till den jord, som skall förbättras i det högst upp belägna Aspelands härad, dels alldeles förnekat alla bidrag till företaget såsom skadligt, dels uttalat missnöje med taxeringsförrättningen, utan likväl att under 5 års tid hafva vidtagit någon åtgärd för att fä densamma förändrad, och att denna minoritet, förstärkt af några delägare, som ångra ingångna förbindelser, gifvit tillkänna, att den hvarken vill begagna lån eller anslag, och att således arbetet skulle inställas till mehn för strandägare i det nedanföre belägne häradet, der stora anstalter äro vidtagne för arbetets utförande.
I detta sakens skick anser jag föreskriften i 2 punkten särdeles gynsam för vinnande af det nyttiga resultatet, utan att någons rätt förnärmas.
Skälen för bifall lill min vördsamma motion äro: 1 H. 58 458 Den 24 Augusti e. m. a) att K.
M. för likartade företag i de norra orterna leinnal halfva kostnaden såsom anslag; b) att det enda företag i de södra orterna, hvilket af Staten blifvit linderstedt på samma villkor som Emm-åns upprensning, nemi. sjön Tåkerus nitappning, utföres nära nog på ett enda ställe oell i en trakt, der förmögenheten oell välmågan är allmän, och der sä väl den tillkomna nya jorden som den förbättrade har ett ganska högt värde, dä deremot arbetena i Emman utföra^ pä en sträcka af 8 mil, hvarest jorden är sönderdelad i små hemmansdelar och der den icke har hälften så högt värde som på Östergöthlands bördiga slättland; c) att delägare, äfven i den lyckligaste händelse, enligt handlingar, som skola Utsk. förevisas, nödgas tili arbetet utbetala It) proc. af de hemmans hela bevillins-taxeringsvärde, hvilkas ägor endast för den del, som gränsar intill strömdraget, hafva nytta af vattenylans sänkning, och att, vid ett sådant förhållande, Slaten väl kan ädelmodigt understödja sådana jordägare, som offra så stora capitaler endast för möjligheten att sedermera kunna använda ännu större; d) att pä sednare 16 åren strömmen 4 eller 5 gånger midt under sommaren stigit öfver sina bräddar och just nu åstadkommer stora förödelser på den herrliga skörd, som i Juni månads slut visade sig så vppig för förbifarande resande.
Om remiss af denna min motion till H. StatsUtsk. anhålles vördsamt.
Hvarjemte Hr Nordenanckar inlemnade 2:ne bilagor, så lydande:
I öfverensstämmelse med härstädes förvarade bevillningstaxeringsliandlingar, varder härigenom på begäran intygadt, alt följande taxeringsvärden varit för de tio sistförfluten åren åsatte nedannämnde i Calmar län belägna hemman, nemi.
Säteriet Äsebo 3| mantal i Högsby socken och Handbörds härad . 9,991 r:dr.
Ekenäs ^ m:ll d:o 2,166 „ Högsholms prestgård i m:tl d:o 2,665 „ Gubbemåla j m:ll i Fliseryds socken och samma härad 714 „ Åkerö N:o 1 | m:ll i Mörlunda socken och Aspolauds härad 1,810 ,, ibidem N:o 2, 3, 4 & 5 — 1 g m:tl boställe d:o d:o 5,810 „ ibidem N:o 6 ? m:ll d:o d:o ........
2,890 „ ibidem N:o 7 i m:ll d:o d:o 2,S90 „ Lundtorps prestgård 1 m:tl d:o d:o 4,070 ,, Åbo N:o 1, 1 m:tl boställe d:o d:o 3,780 „ N:o 1 Mörlunda -g m:tl, comministersboställe d:o . 2,250 ,, N:o 1 Svinerstad | m:tl i Tveta socken d:o . . . 2,020 „ N:ö 2 ibidem § null d:o d:o 2,080 ,, N:o 3 ibidem ^ m:tl d:o d:o 3,070 „ N:o 1 torp 1 m:tl d:o d:o 4,080 „ Transp. 50,286 r:dr.
Den 24 Augusti e. m. 459 Transp. 59,286 r:dr.
N:o2ibidem | m:tl i Tveta socken och Aspolands härad 1.980 ,, N:o 1 Jareda j m:tl comministei'sbostäHe i Järeda socken d:o 2,250 „ tillsammans 54,516 r:dr.
Femtiofyraluscnfemhundrasexton r:dr b:co.
Calmar landscontor d. 10 Maj 1844- Ex officio, J. O. Siljeström.
Utdrag af taxeringsläugderna för slrömrensningsarbctet i Emm-ån, utvisande de bidrag, som böra från samma hemman ulga, om också Slaten anslår 45,000 r:dr till samma ändamål.
Äsebo 3fj m:tl 1,314: 33. 4.
Ekenäs i m:tl 301: 32. — Högsholms prestgård J. . . 267: 5. 5.
Gubbemåla ^ null .... 166: 39. 2.
Åkerö N:o 1, 2, 3, 4, 5, 6 öC 7 . 2,107: 44. 9.
Lundtorp 1,218: 30. 3.
Aby N:o 1, 1 m:tl boställe . 701: 11. 4.
Mörlunda N:o 1, ^ m:ll . . 293: 20. 1.
Sinnerstad N:o 1, 2 <SC 3 . . 1,493: 39. 3.
Torp N:o 1 8C 2 . . . . 1,645: 17. 7.
Järeda iN:o 1, | m:ll boställe 337: 5. 1.
Hulr 9,947: 38. 3.
Rätteligen utdraget, intygar Staby d. 1 Juli 1844- E. A.
Nordenanckar.
Begärdes på bordet; Föredrogs Hr af Dahlströms, Gustaf Jacob, d. 20 ^dennes pä bordet lagda motion om förändring af nu gällande tu 11- besty^imelser, i afseende på garn och lärfter samt ballylleväfnader.
De förändringar i nu gällande tullbeslämmelser, som Hr af Dalström föreslagit, bafra alla sin uppgifna anledn. i behofvet af åtgärder för husflitens befrämjande och underlättande.
Att vid de härtill föreslagna medlen misstag af motionären blifvit begångna, är nödigt ådagalägga, till förekommande af dels obehöllige, dels olämplige åtgärder.
I 1 punkten föreslår motionären: ”Att införselförbudet af bomullslärftcr och s. k. callico höjes från 76 trådar på tummen i ränningen, eller som det i orten kallas i varpen, till 88 trådar på tummen, iåsom förut faststäldt varit.” — Redan vid 1834 års riksdag befans den inhemska bomullsväfnadslillverkningen hafva vunnit en sådan förkofran, att förbudet å hvita bomullsväfnader under 88 trådar på tummen i ränningen ansågs böra nedsättas lill 76 trådar, och delta blef dritfjäderu lill en ökad konstfärdighet, som, enligt motionärens eget medgifvande, under de sista 10 åren stigit till en förvånande grad.
Något skäl alt återgå till det äldre stadgandet och derigenom inskränka den täflan med utländska bomullsväfnadcr, hvaraf en deciderad fördel blifvit hemtad, förefinnes således icke. 460 Den 24 A ugusti e. m.
I andra punkten lyder motionärens förslag: ”Atl införseltullen å dubbleradt hvilt bomullsgarn nedsättes från 16 sk. per U till 6 sk. och å det färgade till 8 sk.” Häruti ligga sådana misstag, att hvad som åsyftas, är svårt alt utreda.
Hvitt bomullsgarn af de gröfre
Nr:ne, eller under N:o 26, drager enligt gällande tulltaxa icke högre tull jin den, hvartill motionären föreslagit ncdsältningen, nemi. 6 sk. per U, och af de högre eller finare Nr:ne endast 5 sk.
Dubbleradt bomullsgarn åter är hvad taxan, enligt verkliga förhållandet, kallar tråd, sorn föga till någon väfnad, och således icke eller för husslöjden begagnas, men som, i anseende till en undergången bearbetning ifrån bomullsgarn till bomullstråd, rättvisligen i taxan är belagd med den högre införseltullen af 16 sk. per £? i härfvor och 24 sk. nysläd.
På färgadt bomullsgarn äro tullbestämmelserna nu, för Turkiskt rödt 8 sk. och för allt annat 12 sk. pr tt.
Om det är det sednare slaget garn, som afses vid den yrkade nedsättniugen till 8 sk. per S", sä är en sådan åtgärd obehöllig, emedan importen deraf varit högst ringa, och tillräcklig tillgång af inhemskt färgadt bomullsgarn linnes.
För husslöjdens befrämjande vore deremot skäl att nedsätta tullen å hvitt bomullsgarn under N:o 26 till likhet med den å N:o 26 och deröfver, eller 5 sk. per men i nuvar. förhållande linner jag en betänklighet deremot uti den ännu betydliga importen af det gröfre bomullsgarnet. lili motionärens, i 4 och 5 punklerne, framställde yrkanden, om minst 50 proc. förhöjning å införselIullen för halfylle— väfnader i allmänhet, instämmer jag, ty husllilens riktning åt denna näringsgren hör företrädesvis uppmuntras och understödjas, och onekligt är, att den nu proportionaliter låga tullen å halfytleväfnader har uppdrifvit införseln deraf och försvårat afsättningen af inhemska bomullsfabrikater.
Men alt, enligt förslagets 5 punkt, bestämma en högre tull för faconnerade än för släta halfylleväfnader, mäste jag anse olämpligt, såsom cn ny anledn. till de tallösa tvister och tolkningar, hvartill en dylik åtskillnad i afseende på andra vafnadsslag gifvit näring.
Det öfverklagade missbruket alt halfylleviifnad iuförtullas såsom alngods, för att sedermera klippas lill dukar, är till en del förekommet genom stränga controllföreskriftcr, och för öfrigt är det att sträcka tillsynen öfver dispositionen af en lagligen åtkommen vara för långt, att i författningsväg vilja på förhand bestämma till hvad klädesplagg den må användas eller ej.
Ett, i förening med förhöjd införseltull å halfylleväfnader, ganska tjenligt medel till befordrande af den inhemska tillverkningen af halfylledukar och shawlar, ligger i den nedsättning i införseltullen å färgadt och dubbleradt kamullsgarn, som i motionens 6 punkt är åsyftad, och hvaruti jag således äfven instämmer.
Ett verksamt medel för husflitens förmånligare riktning äfven åt tillverkningen af helylleväfnader, vore upphäfvande af förbudet mot införsel af kardullsgarn, otvinnadt och odubbleradt, under namn af dels klädmakaregarn, dels slreiehgarn, Den 24 Augusti e. m. 4C1 mot en för inhemska tillverkningen afpassad skyddstull, hvilket i enskilda fall redan medgifvits och hvartill särskildt gilltiga skäl förefiunas i den höga importtull, hvarmed råämnet, ullen, är belagd och som ej tål nedsättning, men hvarå man redan, för inhemska ullproduetionens skydd, icke ulan skäl yrkat förhöjning.
Den i 3 och 4 punktcrne föreslagne drawback eller restilulion af tullen för i n förd t utländskt bomulls- oell kamullsgarn, vid uiförsel af bomulls- och halfylicväfnader, som af utländskt garn blifvit tillverkade, anser jag, hvad bomullsgarnet angår, icke slå i conseqvens med uppmärksamhet på den inhemska bomullsgarustillverkningens befordrande, och hvad kamullsgarn beträffar, vara obehöflig, om den begärda nedsättningen å inlorselstullen derå beviljas.
Lämpligare är det premium af tullmedlen, som i 18 § af tulllaxeunderrättelserna redan finnes bestämdt för utförsel af bomullsväfnad och åtskilliga andra väfnader, hvartill äfven kunde oell borde tilläggas halfylleväfnad.
Genom en felaktig redaclion står premium för bomullsväfnad der upptaget till endast 4 sk. för 1 st. af 50 alnars längd, sorn bör rättas lill 4 sk. per få, såsom meningen synes hafva varit, i enlighet med det vid 1839 års tullcomite förda och i dessa hänseenden följda profocoll.
IIr af Dalström, Gustaf Jacob, Det är med fägnad jag erfar, att den siste värde talaren, Hr Prytz, med mig hufvudsakligen instämmer, då föremålet för mili motion varit att söka befrämja husfliten till binäringarnas förkofran i landet, genom nedsättandet af tullen på råämnen, som dervid förbrukas, men deremot förhöjning i tullen på de alster, hvilka af samma råämnen, af utländningen tillverkade, hit i landet införas.
Jag anser mig dock böra i korthet göra 2:ne erinringar vid talarens anförande; nemi. att då förbudet på införsel af bomullslarfter till 76 trådar på tummen finnes, men väfnadsfärdigheten i landsorten så förökats, att sådan väfnad med lätthet nu tillverkas till finheten af 88 trådar på tummen; synes det mig med billigheten och skyddet för husfliten öfverensstämmande, att förbudet af sådan utländsk vara till 88 trådar pä tummen utsträckes, och har dylikt förbud förut ägt rum.
Hvad åter vidkommer, alt talaren anser dubbleradt bomullsgarn vara hvad tulltaxan omförmäler såsom tråd, som inkommer i nystan eller i härfvor, och endast nyttjas till sömnader, men icke till väfnad, hvarföre han ock anser tullen för densamma icke vara för hög; får jag till bevis på motsatsen uppvisa, alt jag nu har i mina hiinder prof på halfylleväfnadcr, hvilka äro tillverkade af dubbbleradt och till och med af trippleradt bomullsgarn; beklagande att man vid tulltaxans upprättande icke känt, att sådant garn begagnas både vid fabriker och i landets binäringar, der numera betydliga qvanliteter af halfylleväfnad med dubbleradt bomullsgarn till ränning eller varp begagnas, och hvilket är skälet, hvarföre jag begärt, att den alltför boga tullen å sådant 462 Den 2i Augusti e. m. garn malle nedsättas, och derigenom husflilen befordras, dä möjlighet gifves alt till betydlig mån i halfyilcvälnad tälla med utländska fabrikater.
Bomullsgarn dubbleras väl nu understundom för hand, men det blir aldrig så jemnt i snodden, som då det tvinna» på machin, och derigenom förspilles också mycken arbetstid.
Erkännande motionärens lofvärda afsigt: och delande med honom samma önskan, att medverka till husilitens befordrande, kan jag ej erkänna det föreslagna medlets ändamålsenlighet.
Att nu utestänga täflan med utländska bomullsväfnader, genom återgående till den restriclivare införselsbestämmelscn af 88 trådar på tummen i st. f. 76, och sedan man i hela 9 år rönt den goda verkan af det nu gällande stadgandet, vore, efter min åsigt, alt befordra husflitens tillverkningars försämring, genom ett återfall ifrån det bättre skick, dit de nu blifvit uppbringade, till ett sämre.
Hvad åter angår uppgiften, att till bomusllsväfnader verkligen begagnas hvilt dubbleradt, och äfven trippleradt bomullsgarn, sä, då förhållandet är sådant, förtjeuar denna omständighet uppmärksamhet, på det att tulltaxan må complctteras, genom Bev.Utsk:s åtgärd, med hvad deri nu i delta hänseende brister.
Hr Westerstrands, Pehr, den 20 dennes på bordet lagda motion, ang:de förändringar i läroverkens organisation.
Hr Lagergren , Aude rs: Fullt erkännande den rena viljan, äfvensom lofordande den stora arbetsförmåga, som Hr Westerstrans motion tyckes ådagalägga, då han visserligen har helt andra göromål än pedagogik till sitt åliggande, måste jag dock anmärka, att hans erfarenhet i min tanke ej synes motsvara denna goda vilja och arbetsförmåga.
Hr Westerstrand anger sig visserligen icke vilja föreslå en ny organisation af undervisningsverken, utan blott en ny reglering af läroämnena; men under denna blygsamma titel döljer sig likvisst, såsom mig synes, en plan till en alldeles fullkomlig reorganisation af alla våra elementarläroverk.
I denna nya organisationsplan visar Hr Westerstrand sig dels höra till de ultra radikalaste omstöpare, dels är han i somliga fall alldeles stationär.
Han har t. ex. berömt elementarskolan, såsom nästan den yppersta vi hafva, och till och med velat gifva den namn af centralskola, men tyckes likväl icke fästa något afseende på denna skolas läromelhod; och dock ligger otvifvelaktigt uti elementarskolans egna både method och form nyckeln till de flesta af dess lyckliga resullater.
Hr Westerstrand anser methoden såsom en fullkomlig bisak ; ty han låter den gamla methoden qvarstå alldeles orubbad uti hans nya organisation.
Huru står detta tillsammans dermed, att han berömmer elementarskolan såsom ett mönster?
Vi Den 24 Augusti e. m. 4C3 veta t. cx. att elementarskolan sammanhänger i (let nogaste, ifrån den första classen till den sista; att den ingalunda bildar 2:ne läroverk, utan liknar i det afseendet de Preussiska läroverken äfvensom våra calhedralskolor.
Jag vill icke vidare yttra mig om de speciella älskillnaderue emellan elementarskolans och de nyssnämnde läroanstalternas methodik.
Ur Westerstrand deremot synes väl vilja bibehålla den omtvistade tvåfalden af elementarläroverk, eller skillnaden emellan nederskölan och gymnasium, han till och med flyttar gränsen emellan skolan och gymnasium ännu högre upp, i det han till nederskolan lägger ännu en class, så att den skulle komma att hilda 5 classer, i st. f. alt de nu vanliga skolorna blott hafva 4.
De fel, som man liiggcr trivialskolan och gymnasium till last, såsom en följd af den skarpa gränsen emellan dessa båda läroverk, kommer sålunda, i min tanka, att ännu mera vidlåda Hr Westerslrands.
Dessa fel äro å lärjungarnes sida, djekneskap, öfversitteri hos de högre och ringa aktning för disciplin; samt, å lärarnes sida, föredragets gränsande till den academiska förcläsningsmethoden.
Intet af dessa fel finnes uti Ilr Westerstrands motion autydt att motarbetas.
Man har anmärkt mot lectorsplatscrne, alt de äro förenade med consistoriiledamotskapet, och detta icke utan allt skäl.
Afven denna olägenhet undanrödjes ej genom Hr Westerstrands förslag.
Deremot tyckes Hr Westerstrand sätta all lycksalighet uti Latinets uppskjutande.
Uti denna fråga hör
Hr Westerstrand lill de ultra radikalaste och vill med ens hafva reformen införd, utan att den på något enda ställe här, så vidt jag vet, har blifvit vitsordad af erfarenheten.
Det är åtminstone att vara viss på sin sak.
Hr Westerstrand torde likväl förlåta, om andra önska gå till väga med något mera försigtighet.
Principfrågan om Latinets eller rättare de gamla språkens uppskjutande och huru långt de böra uppskjutas, är ännu, enligt min tanke, på långt när icke afgjord; tverlom fortgå tvisterne derom ännu beständigt.
Få, eller nästan ingen, vilja dock drifva saken så på spetsen som Hr Westerstrand.
Han har äfven här betydligen afvikit ifrån sin i början beprisade mönsterskola.
Uti elementarskolan, hvars läsordning
Hr Westerstrand vill låta orubbad qvarstå, börjar Latinet först i tredje classen, och Grekiskan i deu fjerde.
Vid elementarskolans grundläggande voro många öfverläggningar om huru länge Latinet skulle kunna uppskjutas.
Jag deltog i dessa öfverläggningar och kan försäkra, att lärarne derstädes än i dag ej skulle vilja se detta språks studium längre upskjutet, än som dä bestämdes.
Hr Westerstrand vill deremot uppskjuta Latinet ända till sin fjerde class i ncderskolan, och der endast medgifva, att de första grunderna deraf må föredragas.
Vanligen skall dä gossen hörja sitt Latin först vid 14 eller 15 års ålder.
Sålunda vore nästan hela den tid, då man ännu har i behåll det medfödda likasom instinclmässiga uppfattandet af eli språk, försummad.
Hvart skulle sådant taga vägen, och det med de svåraste, från oss så af - 404 Den 24 Augusti e. m. lägsna språk som Latinet och Grekiskan?
Detta uppskjutande vore måhända dessa språks dödsdom, och jag frågar Hr Westerstrand, om han har besinnat hvad följden skulle blifva af en sådan dödsdom.
Otvifvelaktig! att man af Grekiskan och Latinet i allmänhet sedermera icke kände mer, än hvad man nu känner af Hebreiskan, och hvar och en vet, att detta språks litteratur är af ganska få känd.
Jag vill icke stödja mig här pä mig sjelf, utan hänvisar
Hr Westerstrand till en i öfrigt tillräckligt känd man, Hr Thiers i Frankrike, och huru han yttrat om de gamla språkens studium.
”Det finnes ingen”, säger Hr Thiers, ”sorn icke hört sägas, att ungdomen får lära Grekiska, Latin och de gamle republikernas historia, men i öfrigt ingenting, som kommer densamme till nytta ilifvet; samt att den deri införes bekant med den gamla verlden och obekant med den nuvarande.
Dessa åsigler, hvilka begynte att utbreda sig vid slutet af sisth sekel, hade under revolutionen studiernas allmänna förfall till påföljd.
Under bemälde tid var icke fråga om något annat än malhematik, fysik naturalhistoria, nyare språk.
Förste Consuln, när han bragte allmänna undervisningen i ordning, drog ej i betänkande alt återgå till Rollins melhoder, och återföra ungdomen till Roms och Atheus gamla republikers kännedom.
Denne store
Ande visste hvad den gjorde, och vi skola hafva stor orätt att åter falla i villfarelser, hvaröfver alla bildade män afkunnat vår dom.
Ja, mine Hrr, vi tveke icke alt utsäga det, den gamla litteraturen, det Grekiska och Latinska språket, måste utgöra grundvalen för ungdomens uppfostran.
Andren J denna tingens ordning, dä, vi väge att försäkra det, så skall nationens ande genom ert förvållande urarta.
Den tidiga ungdomsåldern är i synnerhet tjenlig lill språkens inhemtande, ty under denna lid är förståndet föga tjenligt till eftertankens öfning, men desto mer till minnets.
De ord, som under denna tid samlas af minnet, blifva deri inristade ända till sednasle ålder.
Vill man derföre bringa ungdomens förstånd i verksamhet, utan alt trötta det i olid, sa måste det näras genom språkens studium; och hvilka skulle man framför alla andra välja, om icke dem, som äro vetenskapens språk och dem man icke har något tillfälle mer att lära, när man ur skolan iuträdt i lifvet?
En gång komne till en mogen ålder linna vi oss oingifne af den närvar, verlden och på allt sätt manade att göra oss bekante med Engelskan eller Tyskan, men Grekerne, Romarne äro då allena ännu i menniskors minne och de komma ej för att genom tusen intressen uppfordra oss alt lära deras språk.
Och sedan, man mäste säga det, känner man forntiden, och har man inträngt i dess anda, så skulle man ej kunna trösta sig öfver den försummelse, som blottställde våra barn för faran att blifva okunnige deri.
Utan de gamla språken känner man icke forntiden; man har deraf allenast en blek oell ofullkomlig skuggbild; men forntiden — lålom oss blott oförsagdt yttra det åt ett öfver sig sjelf Den 24 Augusti c. m. 465 sjelf stolt tidehvarf — den classiska forntiden är det skönaste sorn gifves i verlden.
Oberoende af sin skönhet äger den för ungdomen ett företräde utan like.
Den är enkel; och behöfver man för ungdomens kropp enkel näring, sä behöfves ock en dylik för dess sjgl.
Sa litet man får genom lilliga retemedel förstöra dess smak, lika otillständigt är det att öfverreta dess själ, genom den moderna litteraturens ofta öfverdrifna skönhet.
Homer, Sophodes och Virgilius måste vid undervisningen i litteraturen hafva samma rum, som Ph i di as och Praxiteles inlaga vid undervisningen i konsten.
Dessutom är det ju icke blotta ord, som bibringas ungdomen, när man lär dem Grekiska och Latin — det är ädla och upphöjda saker.
Det är mensklighetens historia i enkla, stora, outplånliga bilder.
Och i en tid, sorn är så positiv och en smula gemen, som vår, hvilken, när den ett ögonblick träder utom det materiella interessets spher, i konster ne ingenting annat söker, än en falsk och öfverdrifven färg att i en sådan tid aflägsna ungdomen från det antika, det enkla skönas källa, vore ingenting annat, än att påskynda vår moraliska förnedring”.
Hvad tycker
Hr Westerstrand härom.
Det är dock ingen gammal ultra conservativ skolkarl, som skrifver så; ulan en modern talare, den ofta häftige oppositionsmannen, den ständige motståndaren emot Ludvig Philips politik, som uttalat dessa ord.
Efter denna citation kan jag kanske spara alla gamla auetoriteter.
Möjligen gäller denna nya mera för Hr Westerstrand.
Deremot är jag fullt öfvertygad, att det Högl.
Utsk., som får sig Hr Westerstrauds motion tillsänd, skall fästa ett allvarligt afseende på hvad håde erfarenhet och förnuft lära.
Man behöfver ej vara någon blind ifrare för Latinets alltför tidiga läsning, för alt finna det ogörliga och för all classisk hildning förderfliga i Hr Westerstrands motion.
Utom detta som är erfarenheten och det pedagogiska förståndet mest motsatt i Hr Westerstrands förslag, finnér jag samma besynnerlighet i flera af hans öfriga indelningar af läroämnena.
Sä t. ex. har han visserligen angifvit modersmålet såsom grund för allt språkstudium i första classen, men i den andra låter han detta språkstudium öfvergå lill Fransyskan.
Mången skulle likväl tro, att Tvskan ligger närmare vårt modersmål än Fransyskan, och ali således delta snarare än det Fransyska språket borde utgöra en öfvergång frän modersmålet till de främmande språken.
Så ansåg man det också i elementarskolan; men här har Hr Westerstrand, oaktadt sitt gillande af nämnde skola, vändt upp och ned på detta förhållande.
Vidare vill han visserligen låta gossen lära att skrifva och tala Fransyska, men i afseende pä Tyskan är han nöjd med dess blotta läsning.
Jag skulle dock tro, att för oss Svenskar är talande och skrifvande af Tyskan nödvändigare, än af Franskan.
Här finnes åtminstone alltid flera Tyskar än Fransoser.