Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dictamen eller Memorial till Trycket befordradt, skulle uti Annoncen derom, äfvensom på Titelbladet utsätta^ 5 att det till Trycket befordrades, enligt Proponentens anhållan och med Ridderskapets och Adelns dertill gifna tillåtelse, samt att vid de tillfällen, då mundtliga Yttranden blifva, enligt Ridderskapets och Adelns begäran, till Trycket befordrade, böra de uti hela sin vidd vid justeringen uppläsas, äfvensom att alla på Trycket begärta Dictamina eller Memorialer m. m. måtte förses med RiddarhusSecreterarens vidimation, innan de till Trycket befordrades.
Jag tror mig således äga full anledning till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns upplystare pröfning, vördsamt hemställa, huruvida ej dessa åberopade beslut må till efterlefnad vid denna Riksdag upplifvas, och vid detta tillfälle tjena Herr Mannerhjerta till efterrättelse, som således torde åläggas, atti öfverensstämmelse dermed, förändra så väl Annoncen i Dagligt Allehanda, som Titelbladet; hvarå jag får begära Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
Jag vill icke inlåta mig i någon tvist derom, huruvida Herr Mannerhjerta iakttagit Formerng eller icke, utan endast i anledning af hvad Grefve Posse nyss yttrat, anmärka, att så snart något Ridderskapets och Adelns Protocoll är justeradt, äger hvarje Ledamot af Ridderskapet Den S 3 December. och Adeln rättighet att till Trycket befordra större eller mindre del deraf.
Herr Grefven och Landt Marskalken lät upp* Jäsa 2 § 4 Mom. af den na gällande Tryckfrihets Lagen, som stadgade, att Riks-Ständens Protocoll icke kunna till tryckning fordras eller utan Vcderbörandes tillstånd utbekommas.
Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel.-
Jag tror mig icke i det omnämnda förhållandet hafva felar mot Formerna.
Jag har hos Höglofl.
Riddcr-kapet och Adeln begärt tillstånd att få till Trycket befordra icke allenast de Uiscussioner, som ägt rum i anledning af Friherre Anckar, svärds Memorial, sorn grundade sig på Friherre StaSls löreslagne Tillägg vid 1'acksägeise-Adressen, utan ock allt hvad i olVannamnde ämne inom Höglofl Ridder.*kapet och Adeln blifvit yttradt, hvaraf töljer, att min mening tydligen varit, att fä i ett sammanhang till Trycket befordra ej mindre Friherre St3e! von Hobteins Tillagg, utan ock den i anledning af samma Motion uppkomne Discussion , i hela sin vidd.
Denna anhållan har blifvit bifallen, och är ett Rldderskapets och Adelns Beslut.
Femtio Åttonde Parapraphen i Riksdags Ordningen stadgar tydligen, atr etf vidtager Beslut ej kan ändras, och endast sådane jemkningar vid justeringen deraf götas, som ej föranleda till ändring af sjelfva Beslutet.
Med denna anledning har jag ansett mig äga full rättighet att genom en Annonce gifva Stockholm*'
Allmänhet tillkänna den åtgärd jag i föijd af ett Beslut, som icke kan Den s J December. 415 rubbas, ämnade vidtaga.
Upplysningsvis må det tillatas mig omnämna, att, då vid 1815 års Riksdag fråga uppstod i anledning af ett visst Dictamen , om de uttryck sorn borde begagnas för att tillkännagifva, att när sådan* Dictamina blefvo från Trycket utgifna. det sam* ma skedde med Ridd rskapets och Adelns samtycke; så fann man skäl att klandra det rådande bruket art skrifva: ”Enligt Höglofl. Ridderfkapets och Adelns begäran till Trycket befordra”.
Ett sådant uttryek tyder också helt annat än hvad jag i min Annonce sagt.
Det tillstånd jag för tryckningen af det ifrågavarande erhållit, grundar sig på en af mig gjord begäran , som föranledt till en Proposition — den samma är besvarad Resulratet deraf har influtit i Protocollet
Och är således otvifvelaktigt ett Ridderskapets och Adelns Beslut.
Då Herr Grefve Posses mot mig stälde anmärkning saknar all grund, anhåller jag att den måtte komma att förfalla.
Grefve Poss*, Claes Fredric.-
Jag kan för min del hvarken medgifva, att Herr Mannerhjerta, på sätt han anföit, styliserar sin Annonce i enlighet med Ridderskapets och Adelns lemnade bifall, ej eller afstå från min gjorda framställning, utan anser, att då Beslut redan i lika beskaffadt ämne vid förra Riksdag var fattadt, är nu ej skäl detsamma iöi ändra.
Upp. läsningen af det som skall tryckas, torde till och med ej vara alldeles öfv rflödig, då sa myckét af de senare, i anledning af detta ämne, förefallne Discussioner från ProtocoJlerne ut - Den a 3 December. gått, utan att ny justering ägt rum.
— I öfrigt anser jag, att då det åberopade Beslutet följes, blir Titelbladet i fullkomlig enlighet med san. ningen, hvilken lika sä väl vid detta tillfälle, sorn alla andra, är nyttig iakttaga, och det så mycket mer, som hvarken Personen, som begär tryckningen, eller någon annan lider det minsta deraf.
— Hvad Ridderskapet och Adeln på sin höjd skulle möjligen kunna finna anledning stadga, vore en åtskilnad vid de tillfällen då något Dictamen eller Memorial till den grad vinner Högloft.
Ridderskapets och Adelns allmänna bifall, att det såsom ett Ridderskapets och Adelns Beslut till tryckning af LandtMarskalken proponerades.
Jag får således förnya min anhållan om Proposition på återupplifvandet af de redan å beropade Besluten. •> Grefve von Schwerin, Fredr.
Bogisl.
I anledning af det utaf Posse åberopade, vid sista Riksdag fattas Besiu. angående uppläsning af ett till Trycket begärdt Anförande, torde jag få upplysa, att samma Beslut, hvilket tillkommit uppå min derom gjorda Motion, endast har afseende på ett sådant till Trycket begärdt mundtligt Yttrande, hvilket Talaren sjelf sedermera till Protocollet aflemnar, och hvars uppläsning inför Ridderskapet och Adeln vid Protocolls - justeringen blifvit beslutad; hvadan nyssnämnde Beslut ingalunda kan lämpas pa förevarande fråga, som angar tryckning af redan juste - Den 3 3 December', 417 justerade Protocollet.
— Deremot lärer Grefva Posses anmärkning vid Herr Mannerhjertas Titelblad, som icke bör åberopa Riciderskapets och Adelns Beslut, utan endast dess tillstånd till en Ledamots framställde begäran, vara ganska riktig5 och torde således Titelbladet, med afseende härå, kunna och böra förändras.
Herr Mannerhjerta:
Oagtadt den upplysning Herr Grefve v. Schlerin behagat lemna, anser jag mig likväl icke hafva gjort något lagstridigt, stödjande mig vid den förut aberopade 58 §. af Riksdags-Ordningen.
Likväl medgifver jag , att den ifrågavarande Anr.oncen hade kunnat innehålla mera lämpliga termer, och får dervid göra den erinran, att en Annonce, ämnad att inflyta i ett Dagblad, är Ephemerisk, försvinnande med dagen, och att man således icke alltid vid dess författande afväger orden.
Jag har också redan varit betänkt att på det blifvande
Häftet göra en bättre redigerad Titel.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemsta!- de, att sedan Herr Mannerhjerta erbudit sig att förändra Titelbladet, hans om tryckning gjorda anhållan, måtte, på sätt han sig nu yftradt, äfven till Friherre Stael von Holsteins Tillägg till Tacksägelse-Adressen samt den i anledning deraf uppkomne
Discussion, få utsträckas, och att i följd deraf, Grefve Posses anmärkningar na mera matte förfalla j hvilket bifölls.
Ridd, och Aå.
Prof. 1 B, $3) 54» Dm 23 December.
Hvarefter Herr Grefven och Landt Marstal-, ken föreslog, atr, till rättelse för framtiden, Ridderskapet och Adeln vid detta tillfälle måtte besluta, att enär tillstånd lemnäs till någon Ledamors, om en eller annan Handlings tryckning, framstälde begäran, sådant borde å den tryckta Handlingen utmärkas med orden : Med Ridderskapets och Adelns tillstånd; hvaremot, då Ståndet beslutar tryckning af någon Handling , orden : enligt Ridderskapets och Adelns beslut, borde nyttjas.
Fortsattes justeringen af Pleni •
Protocollet förden 18 dennes intill slut.
Uppropades de Herrar Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka låtit anteckna sig till deltagande uti Riksens Ständers Stora Deputation.
Herr Grefven och Landtmarskalken tillkännagaf: att Hrns Maj st Konungen samt Deras Kongl. Högheter, KmnPiinsen och ArtPrinsen behagat i nåder utsatta denna dag klockan 12 middagen, till emottagande af Riksens Ständers stora
Deputation, hvilken således komme att klockan något löre 12 1 ciag samlas i Secreta Utskottets rum a Riddarhuset.
Den g 3 December. 419 Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard, yttrade : Redan för 2:ne Plena tillbaka, hade jag begärt ordet, för att yttra det jag nu ämnar anföra; men omständigheter, med hvars detaillerande jag ej vill besvära Ridderskapet sch Adeln, förmådde mig, att så väl då, som vid sista Plenum , afstå derifrån.
Jag nämner dett3, för att ådagalägga att mitt yttrande i dag icke är föranledt af Konungens JNådiga Proposition om allmänna Penninge-rörelsen.
Redan hafva
Debatterne i anledning af en ändå enhälligt besluten Tacksägelse-adresse upptagit så mycket af Riddeiskapets och Adelns dyrbara tid, att jag ej ämnar förlänga dem.
— Min afsigt denna gång är, att leda Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på principer och facta , icke på personer:
Jag har en flerfaldig anledning dertill, och äfven af någre värde Ledamöters hittills hafde yttranden.
Det har blifvit sagdt, och af en för hög Auctoritet, för att icke väcka uppmärksamhet, att Konungens Befallningshafvande i Länen vore den säkraste källan, från hvilken Regeringen hämtar underrättelser om tillståndet i Landet.
Om så bör vara emellan Riksdagarne, våga# jag dock tro, ait sedan Riksdagen är börjad bör Regeringen i synnerhet vara angelägen, att hämta upplysningar om Landets tillstånd af Riksens Ständer. — 420
Den 2 5 December.
Såsom en medlem af dessa anser jag min ovillkorliga rättighet, äfvensom pligt vara, att betala min gärd till det stora ändamålet:
Riktig kännedom af Fäderneslandets tillstånd, så nödig för att kunna afhjelpa detta.
Just för det jag är öfvertygad, att vår nu varande Regering vill det rätta och för Riket nyttiga, samt intet annat, är jag för min del angelägen, att Den om sanna förhållandet blir ligtigt underrättad.
Den största Statsman, den klokaste Financier, kan ock måste misstaga sig, om han ej erhåller oförställda uppgifter, sanna facta, att bygga på.
Tvenne frågor tyckas hittills hafva blifvit sammanblandade; den ena, om nöd finnes i landet; den andra, om Regeringen har någon skuld deri.
Flera värde Ledamöter hafva klagat öfver nöd i Landet.
Om de med nöd förstådt hungersnöd , hafva de haft orätt.
Tvärtom har på samma tid, som af Ciimat och jordmon mer gynnade länder ej varit frie från hungersnöd; icke en gång någon ovanlig brist på föda funnits i någon del af vårt
Rike, oaktadt årsväxten ej yarit mycket ymnig, och Brännvins-bräaningen fått fortfara.
Och härföre hafva vi vår Regering och i synnerhet Hans Kongl. Höghet '-KronPririsens välgörande anstalter, att tacka; eller hvem annars?
Men det gifves en annan nöd än hungersnöd.
Här gifves onekcJigen , åtminstone i en Den 2 3 December. 421 del Provincer, penninge-nöd , och den så stor, att, om den ej snart afhjelpes, skall den medföra åtskillig annan nöd, hvilken sluteligen kan medföra nöd för de Penninge-ägande och Penninge-löntagande sjelfva.
Några få Capitalister hafva dessa sednare åren sedt för sina fötter nästan hela resten af nationen, ja deribland många af Dess förmögnare Medlemmar.
Några Discont-Directeurer hafva haft massan af Nationens förmögenhet och vällärd i sina händer.
Men Naturen har satt en gräns för alla ytterligheter, äfven i den Moraliska Verlden.
Nu hade det kommit så långt, att äfven Capitalisten börjat förlora genom sjelfva Penningebristen:
Att de fleste Utmätnings-Auctioner i en del Provincer af brist på köpare ej kunnat gå i verkställighet, eller ock ej inbragt de erforderliga penningar, och Bevillnings-summan hotade, att förmedelst
Egendomars fallande vär-, de blifva otillräcklig.
Man har yttrat, att denna nöd finnes förnämligast hos Vinglare j att samma skrik öfver Penninge-brist hördes vid sista Riksdag, utan någon giltig grund o. s. v. Men Vinglarne hafva merendels lidit minst, då deras godtrogne, oegennyttigt hjelpsamme
Caventer merendels först fått tillsläppa sin förmögenhet, innan Vinglarens Person blifvit tillgripen.
Att sluta af vissa Herrars yttranden, bör den anses för största Patrioten, som aldrig skuldsatt sig för något industriöst företag, aldrig med sin borgen velat tjena någon, och framför allt den som skrinlagt sine Capitaler.
Att beskylla dem.
422 Den 13 December. sorn klaga öfver penningebrist, för vinglare, derföre att någre af dem äro det, vore likså obilligt, som att skylla dem, som klaga öfver för stor Sedelstock, för Ockrare och Egoister, för det några af dem äro det.
Midt emellan desse bägge extrémer står den talrikare Class af Fastighets Ägare och Närings-Idkare, som speculerat på odling, arbets-flit och konst-flit, samt de Capitalister, som nöjde med den Lagliga Räntan, äro att anse för Näringarnes Förläggare, och kunna fordra samma helgd och säkerhet för sin Egendom, som Fastighets-Ägarna för sin.
Rikets Penninge-nöd hjelpes ej dermed, att man nekar den; och med smäde-ord betecknar offren för den.
Samma språk fördes äfven vid sista Riks* dag.
Men man tilläde då, det man nu mera icke kan, att Rikets förlägenhet var blott passager och att den endast borde afhjelpas genom tiden.
Har den blifvit hulpen genom tiden?
Man ville här som i mycket annat, jugera Sverige efter England, sorn efter freden älven fått vidkännas en betydlig förlägenhet i sin allmänna rörelse.
Men denna förlägenhet hade i England icke sin grund i aftynande näringar och en minskad inhemsk Production’, utan i en för ögonblicket minskad Export, och den upphörde derföre snart af sig sjelf; deremot öktes »år Export-handel genom freden o. s. v. Man tadlar så mycket dem, sem betalt Den s 3 Decemberm 423 Fastigherer för myeket; hvarför icke likså väl dem, som låtit betala sig för mycket?
Nog förtjena de likså mycket
Statens behjertande, hvilka köpt för dyrt, som de, hvilka säldt för dyrt.
Utom dess , de som betair Egendomar för mycket, tvingas ofta deraf till odling och annan loflig industris.
Hvartill tvingas deremot de, som låtit betala sig för mycket?
Icke en gång till att sjelfva erlägga Beviilningen för sin Contanta Förmögenhet, och om det är ett fel att hafva miss-calculerat sig; så kunde man ja förebrå dem, som innan år I809 sålat i oud, likså val som nu dem, hvilka sedan köpt i 0- tid.
De som för längs hållit pä sina Egendomar äro de val felagtigare, än de som för länge hallit på sina Discont-sedlar? men derföre tager jag icke de Speculanters partie, hvilka icke i afsigt att genom ett förbättradt bruknings-sätt öka Egendomens afkastning, utan för att åter sälja den, eller för att öka onera lör Bönderne på den, gjoidt handeln.
Det är onekeligr, att de i sednare tider täta Egendomsköpen hos mången afvändt hågen från odling på handel.
Men äfven de, som köpt Egendomar i fpccuiation på vårt mynts ytterligare fallande värde, äro val ej felaktigare, än de som soldt Egendomar i speculation på Egendomars fallande värde.
Bägge dessa slags speculationer äro förlårelige i ett land , der det gångbara myntets välde är så föränderligt.
Allt bemödande, som går ut på att fixera detta värde, är derföre lofvärdt ; men icke alltid detsamma, sorn att viija hastigt öka det.
Just denna föränderligheten i mynt-värdet, men icke högt el - Den 5 3 December. ler lågt myntvärde i sig sjelft, är det som mäst skadar det allmänna.
Faller Coursen mycket, 6ä gynnas i allmänhet Importeurer, stiger den, så gynnas i allmänhet Exporteurei j
I bägge fallen lider det allmänna.
Penmnge-värdets föränderlighet verkar äfven ofördelagtigt på NationalCaracreren j gör den benägen till vägsamrna specuiationer, och har gjort mången till Vinglare och Hazard-spelare.
Den utväg, att häfva SedJarnes föränderlighet, är derföre den bästa, som förorsakar minsta rubbningen i da Enskildtes, Capitalisrers så väl som FastighetsÄgares, närvarande förmögenhets tillstånd.
Hvad Skåne serskilt beträffar, så har genom de i sig sjelf nyttiga, men på samma tid med Krigen verkställda Enskiftes-författningarj genom den, isynnerhet der betydliga extra Rotering, som fordrade frivillig
Värfning straxt efter att Landtvärnets och äfven annat
Krigsfolks misshandling afskrämt hvar och en derifrån*, sä har, säger jag, härigenom Staten sjelf tvungit Jordbrukande Cla-serna där, till både odlings företag och betydlige Confante utgifter» således äfven en mängd af dem till att skuldsätta sig.
Om ioco:detals tmkiftade och derföre skuldsatte
Bönder i Skåne skola kallas vinglare, så har Staten således sjelf gjort dem dertill.
Det var dock icke vingleri, utan för det mästa Penninge nöd som tvang Allmogen där, sistledne efterhöst och vinter, att slagta och sälja sina till en del för Åkerbrukets drifvande nödige kreatur till en sådan mängd, att oxköttet den tiden gälde knappt En Riksdaler Riksgälds Den 33 December. 42 y L:#;det, pä samma tid som det här i Stockholm gälde 4 R:dr Riksgdds L:#:det, och detta oaktadt en ymnig gröda och en betydlig upphandling för Kronans Magaziner.
Gängbara priset på Hö var ändå icke 12 sk.
Riksgtds för L:ft:det.
De ofantliga Summor, sorn åtgingo till värfning för extra Roteringen, stadnade icke en gång qvar i Landet, utan utgingo dcn tiden för en stor del till Dannemark för Bränvin.
Hurudant hade väl tillståndet varit, om ej Bönderne i det längsta linderstedt hvarannan, och om ej de fleste enskilte Fordringsägare haft mera consideration för de skuldsattes behof, än Staten sjelf.
Sedan underrättelse ankommit, att de andra Respective Ståndens Deputationer voro i Secreta Utskottets
Rum församlade, öfverlemnade Herr Grefven och Landttnarskalken Klubban till den äldste närvarande Grefven, Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, samt afgick med stora Deputationen till Kongl. Slottet.
Herr Munck af Rosenskjöld återtog derefter ordet och uppläste följande:
Då vid sista Riksdag Fastighets Ägarens Intresse var liksom i strid med Capitalistens, och fick ligga under för detta, har det nu kommit så långt, att Capitalistens Intresse är i strid med sig sjelft och äfven lider.
Hvad jag vid sista Riksdag här på detta ställe förutsade, har inträffat.
Då Penninge-bristen går till den höjd, att Näringarne och Productionen aftyna, Expor - 426 Den 53 December. ten derigenom minskas, och behofvet af import, j synnerhet af Utländske nödvändighets-varor, ökes, skall denna Penningebrist, i stället för att öka, snarare minska Sedelmyntets värde.
Detta nedsättes likså väl genom Näringames aftynande, som genom ny Sedel-Fabrication.
Om Producenten, t. ex. den vigtigaste bland alla , Jordbrukaren, saknar Penningar till Tjenstefolkets löner, tili kreatur och åkerskap, tjenlig1 utsäde etc, och ännu mer om han nödsakas att sälja af sitt nödiga förlag, så minska» jordbrukets; afkastning, derigenom ökas införseln af utlansk spannemål, derigenom höjes Coursen, och trotts några Financierers Theori, äfven till någon del Agiot, och Sedelmyntets värde minskas.
Detta skulle hos oss ännu mycket mera fallit, utom en Hög Persons enskildta uppoffringar för dess upprätthållande.
Erfa renheten och utgången äro de enda säkre Domare i dessa ämnen.
Våra Riksgälds-Sedlar , utan någon Silfverfond, hade i flera år på 90-talet likså mycket värde som Banco-sedlarne få är efter realisationen 1800.
Med en större Sedelstock än nu, och öfverflöd på Penningar öfverallt, hade vi år 1810 en Medel-cours af 78 |- sk. och år 1812 en Medel-cours af 87 •§■ sk.
En af orsakerne härtill var, att då florerade mera än nu Handel och Näringar, hvilket lika så mycket ökar Sedlarnes värde , som Siltver i Banquen, så länge detta ej är tillräckeligt, för att vid presentation inlösa dem.
Men Capitalisterna lida genom Penningebrist äfven i ett annat afseende.
Huru mången
Den 2 3 December.
427 af dem har ej förlorat genom det att Fastigheters af Penningebrist minskade värde eller tvungna försäljning, gjordt Inteckningen otillräcklig, eller egaren oförmögen, att sjelf betala det Lån, för hvilket Capitalisten caverat o. s. v.
Capitalisten och Penninge-Löntagande Embetsmannen i allmänhet, har trott helt enkelt, att ju färre sedlar i förhållande till Siltver-Fonden i Banken, dess mera värde hafva de.
Så är det äfven i allmänhet, om tillgången på Sedlar ej mindskas så, att Näringarne aftaga} men när Sedelstocken i allt fall är så stor, att Sedlarne vid presentation ej kunna inlösas; så beror sedlarnes värde ej blott på opinionen om Sedelstockens förhållande till Silfrets belopp i Banquen, utan ock på den om
Nationens närvarande eller framtida resourcer att inlösa Sedlarne, äfvensom till någon del på den ögonblickliga tillgången eller bristen på Växlar eller Hamburger-Banco o. s. v. Minskas derföre Nationens resourcer genom Näringarnes aftyning af brist på Rörelse-Capital, så skall Penningebrist till och med bidraga till Sedelvärdets förminskning.
Ännu mera skall Penninge-brist bidraga härtill, då den ej har sin grund i en minskad Sedelstock, utan i Sedlarnes utgående till Utlänningen.
De som egenteligen bestämma Sedlarnes värde, våra Banquierer, rätta sig ej efter huru mycket Sedlar som finnas i Sverige eller i rörelse inom Landet, utan huru mycket Sedlar som äro utgifne ur Banquen och Dis conterne, dessa Sedlar må finnas i Sverige eller hos Utlänningen.
Vi hafva derföre alla ola - 428 'Den 2 3 December. genheter aF Penninge-brist, utan att äga någon af dess fördelar.
Capitalisten har också fålängt väntat på den åsyftade nyttiga verkan af Penninge-bristen, och i allmänhet ej insett orsaken, hvarföre han blifvit duperad.
Sedelmyntets värde har det väl genom Fenninge.bristen ökats, Varu-priserne, undantagande på Utmätnings-Auctioner fallit!
Emedan i:o Penninge-bristen haft en hufvudsakelig grund uti Sedlarnes utgående till våra grannar, och icke i en betydiig minskning af den urBanquen eller på dess Credit utgifne Sedelstock. 2:0 emedan Sedlarnes värde äfven beror på en florerande Production, som skaffar öfvervigt i Handel samt resourser för en framtida Realisation, och 3:0 emedan Varu-priserne stiga ej blott af ökad tillgäng på Penningar eller dessas vanvärde , utan ock af minskad tillgång på Vara och af Productions-kostnadernes dyrhet, hvilka i ett folkfattigt
Land ej så lätt nedsättas.
I synnerhet nedsättes ej lätt Productions-kostnaderne i ett Land, och i de orter, der hos den lägre Jordbrukande Classen, tjenstehjonen äro oftast i mera väistånd än Husbönderne, och mera oberoende af dessa, än dessa af dem.
Jag påstår således icke, att här ej är nog Sedelstock ur Banquen eller på dess Credit ufgifven.
Tvärtom, jag tror, att den är i sig sjelf för stor:
Men den inom vårt Rike och utom Hufvudstaden befintelige, den ej skrinlagda, är relativt ej tillräcklig, nemligen i förhållande till de efter den för stora Sedel-Fabrication 1809 förhöjde priser på Fastigheter, Va - Den 2 3 December* 429 ror och Productions-kostnader, samt i forhållandet tili Utskylder.
I synnerhet är den icke tillräcklig i de Lands-orter, som hafva mycken Rörelse, tvungits till mycket Penninge-Utgifter för Enskiften, extra Rotering och Vacance-ersättningar m. m. och som i Disconternes för vidsträckta utlåningar haft tillfälle till öfverdrifna speculationer eller haft en af en passager eonjuncture beroende ovanlig Handels-iöreise.
Ett Rörelse.Capitals tillräcklighet bör ej blott bedömas efter dess förhållande till SilfverFonden eller annan Valuta, utan ock efter det sistvarande Rörelse-Capital.
Om derföre år igo^ utgifvits 90 Millioner i Sedlar i stället för o
Millioner, sä hade nu icke 60 Millioner varit ett tiliräckeligt Rörelse-Capital.
Det är icke heller den nu först yppade, af Disconterne förorsakade Penninge-oredan, som utgör Landets största förlägenhet, utan det är * den redan förut existerande, vid sista Riksdag öfverklagade Förlägenheten i allmänna Penninge-Rörelsen och i följe deraf productionernes aftyning, hvilken är mera orsaken till denna Pecninge-oreda, än verkan af den.
Äfven tycks det mig, att man ofta så mycket skyller på Luxe och öfverdrifven Consumtion, att man dervid glömmer angelägenheten af en ökad Production.
Jag har redan tidigt vid sista Riksdag påstått, att vårt Sedelmynts årliga utvandring till 430 Den 2 3 December. våra Grannar, och i synnerhet till Finland, är en hufvudsakelig orsak till Penninge-bristen.
Min mening biet då af flera värda Ledamöter bestridd, men torde nu ej mera af någon nekas, och jag har funnit den bekräftas af alla utan undantag, som grunda sin mening härom på erfarenhet och facta, och ej pä abstracta principer eller ensidiga åsigter.
Man invänder, att innan Finland skiljdes från Sverige skedde samma utvandring af våra Sedlar dit.