Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. villkoret, men bibehöllo creditivet.
Hr Tersmeden, Carl R ei 11 h o I d: Jag har alltid funnit olämpligt, att ett Stånd, till följe af inbjudningar ifrån andra Stånd, npprifvit sina beslut; men jag finner i högsta måtto olämpligt att ifrågasätta att upprifva ett R.
St:s i förstärkt StatsUtsk. fattade beslut.
Jag skall bestrida detta i Utsk. och inom Ståndet.
I öfrigt har jag ganska litet att tillägga, sedan flere af StatsUtskts ledamöter här yttrat sig.
Leijonhufvud har besvarat den skrapa, som Hr von Hartmansdorff ställt till StatsUtsk., och jag förenar mig således med honom i denna del.
N Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
Sedan jag anmälte mig, har jag till största delen blifvit förekommen af Gr. von Platen och Frih.
Sprengtportens sednaste yttrande.
För min del fäster jag den hufvudsakligaste viglen vid detta tillfälle på det prasjudicat, som R. o. Ad. skulle grundlägga, genom en återremiss af StatsUtskts utlåtande.
Af §:n Riksd.- Ordn. synes mig tydligt och klart, att denna fråga för denna riksdag förfallit.
Denna y5 § har förut vid många tillfällen blifvit åberopad af Frih.
Cederström, som likväl vid detta tillfälle synes helt och hållet glömma den.
Det är visserligen sannt, att i denna § endast omtalas den händelse, då frågan förfallit derigenom, att två Stånd stannat emot två; men jag hemställer, om icke det förhållande , att en fråga förfallit genom R.
St:s beslut, bör gifva ännu mera kraft åt stadgandet, att en sådan fråga ej får ånyo vid riksdagen upptagas.
Hvad sjelfva frågan angår , så anser jag den vara fullkomligt främmande för denna öfverläggning.
Tilläfventyrs i5o D e n 3 April f. ni. skulle det ej vara omöjligt alt i detta fall vederlägga livad sorn af en vard talare blifvit anfördt om nödvändigheten af en lönetillökning för Statscontoret.
Om förhållandet
Liefve sådant, som Hr von Hartmansdorff förespeglat, nemi. att Statens räkenskaper ej skulle kunna afslutas med mindre än att ett exlra-biträde antoges af Statscontoret, så kan jag ej föreställa mig annat , än att det vore en grundad anledn. för Regeringen alt kunna anslå ett extra-arfvode för sådant än . • r damål, och jag föreställer 111ig, att Coust.
Utsk. ej deraf skulle kunna finna någon anledn. till klander.
Olli för öfrigt riksrätten skulle vara ett skrämskott för Konungens rådgifvare, så alt de ej skulle våga att handla i strid med en amnärkmsnuledn.
, sorn af Coust.Utsk. blifvit framställd, så förundrar <let mig på det högsta, att icke samma motiv skrämt dem i fråga om den ifrågavar. propostn, då vi nemi. veta, att vid sista riksdagen Const.Utsk., som allmänt ansågs vara sammansatt i Regeringens intresse, likväl remitterade till riksrätt frågan om en K. propus., som, lika med den nu afgifna, innefattade fråga om förändring i eli beslut, som redan var fattadt.
Jag hade ämnat afstå ifrån att yttra mig, men då den siste talaren åberopat Frih.
Sprengtporten yttrande till styrka för sin sats; så får jag å min sida förklara, att jag ansåg, det han så tydligt och väl talat för den mening jag hyser, att om Just.ombudsmannen ej skulle finna för godt att afstå ifrån sina påståenden emot mig, så vore jag färdig att begagna Frihtns ordalag i mina påminnelser.
I anledn. af Hr Dalmans yttrande anhåller jag få förklara, att inom RiksSl-.n ej frågor få väckas 0111 förändring uti under riksdagen redan fattade beslut; deruti har Hr Dalman fullkomligt rätt.
Annat är likväl detta, och annat är att R.
St. emottaga K.
M:s propostr och skrifvelse!-, hvilka kunna komma när som helst och ej aro någon proescriptionstid underkastade.
Hvad han åter behagat yttra 0111 Coust.Ulsk:s förhållande till Regeringen vid sista riksdagen, och alt K.
M. gjort en förnyad propos. om ett sådant afgjordt mål, sävar förhållandet då, att Regeringen ånyo begärde hvad sorn redan var bifallet.
Min bäste herre! deruti ligger en stor skilnad.
Här hafva R.
St. afslagit K.
M:s begäran , och jag förnyar min anhållan om ålerremiss.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o.
Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt.
K:o 4‘J > ■ Ropades starka ja, blandade med många nej.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig fiuna alt ja öfverrösta! nej, begärde Fiih.
Cederström votering.
D c n 3 A p r i 1 f. m. i 5i Upplästes till justering och godkändes följande voterts proposition : Lten som bifaller StalsUtskts utlåt.
N:o 45», voterar ja ’ den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o.
Ad. de vid StatsUtsk:s utlåt.
N:o 451 gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande.
Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 35.
Nej — 26.'
Ad. åtskiljdes kl. J- till 4 e* »»>•
In fidem profocolli, F. O. Silfverstolpe, Lördagen den 3 April i84i.
Justerades 5 prot.uldr. för denna dag f. m.
M:s denna dag f. m. ankomna nåd. propos. lill R.
. ang:de extra-stalsanslag för den af K. M. begärda Lagberedning; Gifven Stockholms slott d. 3o Mars 184*•
Remitterades till StalsUtskottet.
Hr Cedercrona, Joh. Ulrik:
Som jag af angelägna affärer var förhinrad att öfvervara plenum i f. m. och således icke kunde bevaka det under N:o 42 på föredragn.- listan upptagna StatsUtsk:s betänk.
N:o 444» rör:de commendanterne, anhåller jag att nämnda betänk, måtte komma att föiedragas näst efter Bevilln.Utsk:s mern.
N:o 4(> ang:de lull be v i 11 n: n, hvilket mein. R. o. Ad. lärer hafva beslutat böra bkifva det första, som skall föredragas i nästa plenum. R. o. Ad. beslöt-, alt StatsUtsk:s utlåt.
N:o 444 skulle ställas främst på listan lill nästa plenum näst efter Bevilln.- Utsk:s mern.
N:o 4»- Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Långt fram på föredrngn.listan befinner sig ett BancoUtskts betänk, såsom svar på Hr Nordenanckar motion.
Jag anser angeläget att l5 7 Den 3 April e. m. detta mål framflyttas, emedan det innehåller saker, hvarför jag skulle önska återremiss, och om ej det föredrages förrän i den ordning det står på listan, samt i händelse återremiss beviljas och förrän den blifvit uppsatt, utskrifven och till BancoUtsk. afsänd, samt innan BancoUtsk:s svar åter inkommit, blifvit bordlagdt, föredraget och afgjordt, kunna flera månader vara förflutna.
Jag begär derföre att delta BancoUlsk:s betänk, måtte komma att föredragas näst efter det af Hr Cedercrona omnämnda betänkande.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde till Hr Mannerskantz, om icke lämpligast vore att uppskjuta med beslut om den åtgärd han föreslagit tills det längre fram på aftonen visade sig om man icke redan i dag kunde hinna till pröfningen af DancoUtskls ifrågavar. mern., då, ifall det ånyo bordlädes, den åtgärd kunde vidtagas, som Hr Mannerskantz föreslagit.
Jag är alldeles öfverens med hvad Hr Frih. o. Landtm, behagat yttra.
Föredrogos och lades ånyo på bordet, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug. , och Frih. Cederström, Jacob, StatsUtsk:s den i5 sist).
Mars på bordet lagda utlåtanden: N:o 45z, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse ang:de ett särskildt anslag för K. theatern, motsvarande de för denna inrättning i stat uppförda summor, hvilka R.
St. förklarat böra med 1840 års slut upphöra ; N:o 453, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de anslag till arfvoden för adjungerade ledamöter i Svea och Götha Hofrätter.
Ånyo föredrogs Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utsklns den |5 sistl.
Mars på bordet lagda betänk.
N:o 44» i anledn. af väckt fråga, huruvida anteckning uti prestbetyg bör göras ang:de brott, hvilka blifvit af minderåriga begångna.
Hr von Hartmansdorff, Aug., anhöll att få veta hvad beslut PresteSt. i detta ämne fattat.
Se erel. upplyste, att ännu ingen underrättelse ankommit om nämnda Stånds beslut i ämnet.
Besvärs- o.
Ekon,Utsk:ns betänk.
N:o 44 Elef derefter af R. o. Ad. bifallet.
Till pröfning företogs Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns den i5 sistl.
N:o 4å, i anledn. af väckt fråga om deportation af brottslingar.
Hr Den 3 April e. m.
Hr von Hartmansdorff, Åug.:
Utsk:n hafva afstyrkt ali åtgärd i detta hänseende.
I händelse de förbrytare, hvilka redan äro dömde, icke kunna behandlas efter den lag, sorn hädanefter stillas, så återstår dock frågan huruvida en annan författning ej kunde i detta hänseende vara lämplig för framtiden.
För min del skulle jag tro, att en förbrytare snarare förbättras, då lian skiljes ifrån sin elaka omgifning och kommer på en ort, der han icke är känd men får tillfälle alt använda sina krafter till sitt ärliga försörjande, än om han, såsom förhållandet är i de länder, hvarest tillfälle till depor tation saknas, kommer alt tillbringa sin lefnad inom fängelsemurarna.
Detta i afseende på de brottslige.
Men äfven i hänseende sill moderlandet äro colonier af stor' vigt.
Man vet huruledes sådana, som utgöra stora besittningar och afsältningsorter för vissa nationel-, blifva befolkade af förbrytare, och att desse, mert särdeles deras afkomlingar, blifvit nytlige för sig och andra.
Huru stora deportationskostnnderna kunna blifva, det veta vi icke,, men att kostnaden för brottslingar inom landet är mycket stor, för att icke säga odr äglig, det känna vi.
Jag anser således motionerna i detta hänseende ej vara så förkastliga, utan önskar att R. o. Ad. ville återremittera betänkandet.
Till en början får jag anhålla att få vela huru de öfriga Stånden beslutat i delta ämne.
R i d d. Secr e t.:
Endast från BondeSl. är underrättelse ankommen, af innehåll, att betänk, blifvit bifallet.
Hr von Hartmansdorff har ej behagat fästa sig vid de skäl Ulsk:n för afstyrkaudet af de i delta hänseende framställda motioner anfört, eller alt
Sverige cj äger några besittningar tjcnliga att använda till deportationsort och att Sveriges lag icke utsätter depoi tationsstraff.
Del synes af hans yttrande, som förmodade han, alt underhållskostnaden ej skulle blifva så stor:
Utsk:n hafva likväl upplyst, att endast transporten af en fånge ifrån England till Australien utgör 26 P. sterling och årliga underhållskostnaden för hvarje person 12 Pund.
Således torde nian finna att kostnaden ej Liefve obetydlig.
Vidare torde icke heller böra lemnäs ur sigte, att man i England måst till en betydlig del frångå depot tationssyslemet och förändra detsamma, emedan det är så begärligt att blifva deporterad, att brott, som med deportation varit belagda, blifvit begångna endast för att de brottslige skulle få blifva deporterade, hvarföre man ock förenat detta sliaff med kroppsligt lidande, för att afskräcka ifrån begåendet af brott, belagda med deporlalionsstraff, emedan sjcdfva deportationen af de brottslige ej anses 2) IJ. 20 .54 Den 3 April e. m. sorn stral}'.
Är det väl då lämpligt att hos oss införa ett straff, som i andra lander icke visat sig vara verkande?
Utskm hafva vidare fastat sin uppmärksamhet derpå, huruvida det vore rältsenligt att öfverlemna åt en främmande regering att hafva vård derom att våra förbrytare blifva förbättrade, eller att släppa ut dem på en ort, der de icke hafva tillsyn.
Jag tror ej ali det kan vara rätt att söka kasta på andra det afskurn, hvarpå ilian ej sjelf kan hålla reda, ehuru beqväm an en sådan utväg kunde vara, men rättsenligheten i ett sådant förfarande lemnar jag åt en livar att bedomina.
Då härtill kommer, ali detta bestraffningssätt är ganska kostsamt men tillika föga afskräckande ifrån brotts begående, tror jag att R. o. Ad. har skäl att bifalla ifrågavar. betänkande.
S p r e n g t p o r t e n, Jac. Willi.:
Jag erkänner alt det hade varit ganska upplysande, om en undersökning skett och varit för Representationen tillgänglig i afseende på verkställbai heten, kostnaden och nyttan af att etablera ett deportationssysteme; ty ehuru jag visserligen, lika med Gr.
Mörner, känner att i England många brott återkomma till följd af deporlalionsprincipen, förmodligen derföre, alt, då ett sysleine blifvit brag t till en så vidsträckt omfattning sorn det i England, och i följd af colonisationens blomstrande tillvext, äfven ur denna synpunkt deportationssvstemet icke låter sig verkställa med samma fördel som i början, tror jag likväl, att man ej ifrån denna omständighet får antaga alt deportatioris-systemet, tillämpadt äfven hos oss, skulle under alla förhållanden vara skadligt; men jag anser likviil all slags åtgärd ifrån Ständernes sida ännu vara för tidig och ledande till ingenting, då icke i detta afseende någon slags vägledning finnes; ty icke känna vi, om vi kunna få någon coloni, icke heller hvad en sådan colonisation skulle kosta, jemförelsevis med arrestanternes underhållande å fästningarna.
Med Gr.
Mörner instämmer jag fullkomligt deruti, att det vore emot alla rättsbegrepp stridande, om Staten skulle på ett eller annat sätt aflåta sina brotts!ingar åt andra samhällen; sådant är rättsvidrig!, och alt sysselsätta sig med den frågan om man bör begära något sådant hos Konungen, enär intet land gjort Regeringen anbud att emottaga våra brottslingar, det anser jag för närvarande öfverflödigt.
Man har länge tvistat om huruvida Sverige holde hafva någon coloni eller icke; — denna fråga är icke heller afgjord ; men i alla fall och så länge förslaget om våra brottslingars deporterande icke fått någon förberedande åtgärd ifrån Regeringens sida, anser jag också att intet initiativ i denna sak kan tagas ifrån Ständernes, hvarföre jag således tillstyrker hilall till det betänk., som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Frih. L e i j o n li u f v u d, Abrah.:
Det är i sig sjelf en lill - Dun 3 A piil c. ra. 155 fiiIIigliet eller egenhet alt fikon.Disk. fått någon befallning ined detta inål.
Anledningen dertill torde hafva varit den kostnad, sorn skulle Atluljii depuilationssyslenaet, ty om man så vill, åtloljes hvarje stialflillgdrande af någon kostnad, och en bestraffning kan på sådan grund hänföras lill ekonomiska ärenden.
Frågan örn deportation är en af de mest invecklade i brottmålslngstiftningen; vår gamla lag känner joke lill deportationsstraff, och det nya lagsydcinel vill det icke heller.
Sålunda skulle man kunna komma alt i den ekonomiska lagstiftningen gå förbi bi ottmålslagstiftningen.
För mili del anser jag del vara oförenligt med den nu bestående lagen att antaga möjligheten af deportation å ena sidan, och åden andra vore det olämpligt att på föisök antaga hvad sorn måhända aldrig kommer att godkännas i brottmålslagstiftning.
Jag tror det således både vara för tidigt och mindre lämpligt att nu befatta sig med betraktelser öfver denna financielt-juridiska lagstiftning, hvarföre bäst torde vara alt bifalla detta betänkande.
Jag förenar mig så mycket hellre med dem som begärt bifall å detta betänk., som sjelfva grundsatsen af ett deportationssysteme är rättsvidrig med afseende å så val det rättstillstånd, som i Sverige finnes infördt, som inom Europa i allmänhet, då man öfverenskommit om slafhandelns afskaffande.
Enär man med lifsstraff belagt egna undersåtare, som beträdas med en slik handel, skulle det i sanning förefalla besynnerligt, om man skulle kunna genom lag (lomma Svensk man till slafveri, då man ej får köpa och hitföra en Afrikansk slaf.
På del ena st n
I le t äger en frivillig öfverenskommelse rum mellan personerna sjelfva, som sälja sig, och de som dem köpa, här blelve det en fullkomlig tvångsåtgärd.
Det går ej an, utan en rak förändring af vår grundlag, att tänka på en dylik författning i Sverige, och en sådan hoppas jag aldrig skall ili ågakomma.
Då jag förra gången hade ordet, glömde jag nämna, att nya lagförslaget icke använder deportationsstralfet, utan att comiterade för detta lagverks utarbetande Ivcrtom yttrat sig emot lämpligheten af detta straff.
Besvärs- och Ekon.Utskins betänk.
N:o 4ä Lief af Pi. o.
Besvärs- och Ekon.- Utsk:ns den i5 sisth Mars på bordet lagda betänk.
JV:o 46) i anledn. af väckt motion, alt soldat och husar, som endast begått första resan enkel stöld eller andra mindre svåra brott, må fortfarande vid regementet qvarblifva.
Fi ib. Leijonhufvud, Abraham:
Ehuru det måsy - 156 D c n 3 A p r i I e. m. nas vågadt att jag yttrar mig i ett ämne, sorn egentligen är för mig främmande, måste jag dock göra det, emedan jag icke kau förena mig med Utsktns åsigt, visserligen i fråga om resultatet, men icke i f råga om uppställningen af detta betänk.
Jag har inom Utsktn sökt göra gällande obehöfliglielen af någon framställning i detta ämne, oell jag tror att en så beskaffad skrifvelse, som denna, innefattar mycket litet i sjelfva saken, men destomera i anmarkningsväg.
Innan man framkommer till Konungen med begäran det K.
M. täcktes fästa vederböns uppmärksamhet på att noga iakttaga författningar, bör man för sig sjelf bofva fattat den öfvertygelse, att vederbör, i en eller annan målto låtit sin pligt eftersättas och sålunda ensidigt förfarit.
Jag hyser ej den öfvertygelse att så skett, utan tror alt, om så skulle inträffa, komtne rättelse att derpå följa, Ständernes bön förutan.
Jag är dessutom icke benägen för dessa mångfalldiga skrifvelse!-, hvarmed Representationen öfverlastar departements-chefernes arbetsbord ; de äro ofta af den obetydliga ort, att de ej föranleda till något svar.
Jag tror således att i en fråga så klar sorn denna, der författningar äro gällande, är del icke behörigt att skrifva någonting, då man ej har något positivt att framställa, och jag finner ej heller skäl att till öfverensstämmelse bringa författningarna i detta hänseende.
Brottmålslagstiftningen i allmänhet skiljer sig visserligen i åtskilliga omständigheter ifrån krigsartiklarna, men går hufvudsakligen ut från samma grunder, med möjligtvis en mera utvidgad makt för den handhafvande inom krigsståndet.
Jag tillstyrker icke att betänk, må bifallas, utan lemnäs utan afseende, och motionen följaktligen afslås.
INI ed den sista talaren kan jag icke helt och hållet instämma.
Utsktn hafva gått vida mindre långt än hvad motionären yrkat.
Ulsktns framställning, ifall den anses obehörig, är dock alldeles oskadlig, och jag skulle tro alt den åtminstone skulle tjena till att tillfredsställa åtskilliga.
Då man nyligen sett att Konungen med uppmärksamhet upptagit de anmärkningar, som lill Regeringen inkommit i anledn. af ett visst regementes beklädnad, tror jag ej att en framställning sådan som denna kan vara skadlig, då menniskors behandling mätte vara vigtigare än kapotler.
Hr von Hohenhausen, Alichael Silvius:
Jag förenar mig till alla delar med Frih.
Leijonhufvud och anhåller likaledes om afslag å betänk.
Motionen lyder sålunda : ”att hvarje soldat eller husar, som endast begått första resan enkel stöld, eller andra brott, som äro mindre eller lika svårt straff med nämnda förbrytelse underkastade, måtte varda berättigad alt fortfarande vid sitt regemente qvarblifva, utan hinder af befälhafvarens önskan att honom derifrån skilja.” Jag skulle, såsom chef för Gottlands natio - D c n 3 April e. ra.
,57 nalhevnring, anse som något ganska ledsamt, om elt stadgande utkomme, att soldater skulle få vara till den grad vanartiga på fasta landet som motionen afser, då ingen, som begått stöld, får tjena vid nalional-beväringen.
Att Sländerne år i84< skulle ingå med en sådan framställning som denna, kan jag ej finna vara annat än i hög grad olämpligt.
Jag får äfven till alla delar förena mig med Frih. Leijonhufvud. flan har rätteligen framställt, alt en hemställan till Konungen, sådan som denna, skulle innefatta elt slags förebråelse, och en häntydning dertill att missbruket ägt och äger rum, och alt vederbör, sålunda godtyckligt förfarit.
Jag tror alt det skulle vara ganska menligt för disciplinen och för militären i allmänhet, om uti ifrågavar. hänseenden gällande författningar skulle förändras på sätt bär föreslås.
Om en chef missbrukat sin rättighet, om lian ej iakttagit lagar och reglementen, må han då blifva straffad derför till framtida varning; men att generalisera en så vigtig fråga och alt föreslå en för disciplinen så menlig förändring, skulle jag anse vara högst vådligt och förenar mig derföre i Frih.
Leijonbufvuds begäran om afslag å betänkandet.
Ur von Hartmansdorff, Aug.t
Jag anhåller få vela huru de öfriga Stånden afgjort delta betänk, och alt derefter få fortfara.
BondeSt. har bifallit betänk.
Från de öfriga Stånden har ingen underrättelse oin deras beslut i detta mål till R. o. Ad. inkommit.
Jag trodde att förhållandet skulle inom BondeSt. vara det motsatta, ty jag bar hört berättas, att åtskillige af dess ledamöter skulle hafva med stor förtrytelse yttrat sig emot Utskins förslag i detta hänseende, emedan de ansågo såsom förnärmande för beväringsynglingar att tjena tillsammans med mindre välfräjdad! manskap.
För öfrigt instämmer äfven jag i Frih.
Leijonhufvuds anhållan om afslag.
Jag anser mig skyldig förklara, att jag icke deltagit i detta beslut inom Utsk:n, och förenar mig med dem som begärt afslag å detta betänkande.
Jag ber att få fästa R. o. Ad;s uppmärksamhet derpå, att då i landet allmänna beväringsskyldigheten åligger hvarje medborgare, så må man väl icke tillstädja att beväringsynglingen skall stå i ledet och tjenstgöra med straffade tjnfvar; och så är äfven förhållandet med den indelta och värfvade soldaten, att ibland dem ej böra finnas straffade brottslingar.
Jag tillstyrker äfven afslag.
Då jag ej vill borttaga 158 Den 3 April e. m. R. o.
Adis tid med något yttrande i detta ämne, anhåller jag endast att få instämma i begäran om afslag.
H. Ex. H r Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Utsk:ns betänk. går rakt emot det systeuie, som, i fråga om armeens moraliska sammansättning, nu i 3o år varit följdt.
, säger jag, skulle återföra det systeme, som gällde då Sverige underhöll flere tusende man värfvode trupper, hvilka rekryterades med lösdrifvare, hvilka dömdes till krigstjenst, och med karlar, som för brott blifvit straffade.
Jag liar aldrig förbisett, att genom reduetion af dessa regementen förlorades en stridsstyrka af 5 ä 6ooo soldater, de der i fält voro utmärkt tappra och flinka; ej heller har mig undfallit att dermed förlorades 5 ä 6 ypperliga correctionsanstalter.
Men detta lätt att ernå; dessa fördelar voro i militäriskt hänseende prineipvidriga.
Armefens anda och anseende förlorade dervid; denna åsigt borde gälla främst; och oförvitlig fräjd blef nödvändiga villkoret för inträdande i soldatståndet och för qvarblifvandet deri.
Alt antaga Ulsktns förslag vore att vända om och fara tillhaka i motsatt riktning.
För öfrigt vore det overkställbar!.
Nu vore nemligen omöjligt att inom någon corps i armeen få en vanfräjdad karl laid af kamraterna och fredad.
Jag röstar således för afslag å Ulskms betänkande.
Sedan så många talare yttrat sig i detta ämne, borde jag måhända ej längre upptaga tiden, men vill också endast fästa uppmärksamheten derpå, att ingen befrias ifrån beväringsskyldigheten såsom straffad för tjufnad, utan ynglingen måste varu med och exercera oaktadt att lian är straffad.
Gr. Lewenhaupt, Mauritz:
Jag vill blott svara Gr.
Mörner, att en så beskaffad hevaringsyngling icke ställes i ledet med de öfriga utan exerceras särskildt.
N:o 46 blef af R. o. Ad- afslaget.
Vid förnyad föredraga, af Lag- samt Allm.
Besvärsoch Ekon.Ulsk:ns den i5 sisth Murs på bordet lagda betänkanden : N:o 47, i anledn. af väckta frågor om tillägg vid 27 §:n af 2 cap. af krigsårtik larna; och N:o 46, i anledn. af väckt fråga om prygelslraffcts afskaffande, rn. m.; blefvo dessa båda betänkm ånyo lagda på bordet, det förra af Hrr von Hartmansdorff, August, och- N o r d e n s k ö I d, Otto Gustaf, det sednare af Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., och Hr af Sille'n, Wilh. Gideon.
Besvärs- och Ekon.- Den 3 April e. m.
Utsk:ns den lff sistI.
N:o 4<}> i anledn. af vackt motion om ståndrätt för afdömmande af vissa förseelser, som af krigsman i fredstid blifvit begångna. H. Ex.
Ilr Gr. L ö vv e n b j e 1 m, Gustaf:
Jag utvecklade inotiverna till min motion, då jag gjorde den.
Egentliga skälet till ståndrätters inrättande är att få lagen skipad med den skyndsamhet som omständigheterna kräfva.
Uti andra landers armeer behöfver man ej denna särskilda inrättning, ty vid deras driftiga rättegångsordning vinnes med vanlig krigsrätt hela det ändamål, som hos oss blifvit med ståndrätten afsedt.
Men långsamheten i våra rättegångar, äfven i de militära, är bekant.
Bland exempel vill jag blott nämna, alt år 1823 i Maj blef en gardes-olficer med hugg och slag öfverfallet), framför compagnie!, af en soldat, som i September 1824 dog sotdöd i fängelset, medan leuterationen ventilerades; och att år i833 begick en gardist af andra regementet ett likartadt brott och salt odömd ett år.
Ja i8i3 i Pommern, under flygande fana, blef i September en soldat arquebuserad, som lika svårt förgått sig i Maj.