Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är också öfvertygad att en dylik idé aldrig skall kunna realiseras så länge banken fordrar så att säga påtagliga säkerheter, som enskilde personer icke vilja prestera; ty för utlenmandet af sedelblanketter fordrar R. 16 Den 9 Juni.
St:s bank att enskilte skulle deponera sådana såkerhetshandlingar, sorn t. ex. inteckningar, hvilka deponerade i riksbanken på en ort långt aflägsen frän de enskildes hemvist, icke utan största svårighet skulle kunna blifva för desse sednare åtkomliga i och för inteckningsförnyelse, påtecknande af räntebetalningar m. m.
Jag betvifla således, att dylika anstalter här kunna komma till stånd, ehuru det visserligen vore rått önskligt om sådane genom K.
M:s försorg kunde tillvägabringas. ilen i dylika frågor pläga R.
St. vara särdeles ömtåliga för Regeringens inblandning i riksbankens angelägenheter.
Jag befarar således, att, hvilket förslag än må komma ifrån Regeringen, detsamma icke blifver af R.
St. antaget och anser således alt en sä beskaffad åtgärd, som den nu föreslagne, icke leder till något godt resultat.
Den föreslagna uud. skrifvelsen är också oriktig, då den bestämdt förutsätter att R.
St. hysa den meningen, att enskilda bankerna vid oktrojlidens slut böra upphöra.
Man har sagt att de enskilda bankerna, i händelse af konkurs, icke lemna tillräcklig säkerhet för sedelin nehafvaren.
Det är visserligen sannt så till vida, som för banken, i fall den till följe af svåra penningekriser skulle nödgas göra konkurs, någon svårighet skulle uppstå att genast inlösa alla sina utelöpande sedlar; men i och för slutliga fullgörandet af sina förbindelser, tror jag icke någon bank i verlden lemnar så många garantier och så fullgod säkerhet, som våra privatbanker, då de i sjelfva verket äga en dubbel säkerhet, nemi. först i kassa och utestående fordringar, samt för det andra i garantien af alla aktieägarnes så väl fasta som lösa förmögenhet.
Våra privatbanker torde således lemna större garantier för sina förbindelsers fullgörande, än de flesta utländska banker, hvilka alldeles icke äro skyldige att deponera säkerhetshandlingar på sådana ställen, der de äro underkastade kontroll af offentlig embetsmyndighet.
Jag yrkar således fortfarande såsom hittills afslag a betänk.
Då så mycket klander här uttalats emot privatbankerna, anser jag mig böra göra dem bördan lättare genom att anmäla det klandret ingalunda är generelt.
Man har sagt, att i en tid då privatbankssedlarna till den grad öfversvämma oss, att de äro nästan det enda mynt som är ute i rörelsen, är det eu stor olägenhet för de skattdragande att dessa sedlar icke i uppbörden emottagas.
K. bef:de i Westmanlands län har dock till en del undanröjdt denna olägenhet genom att öfverenskommelse träffats med de särskilta privatbankerna i Fahlun, Orebro och Westerås, att det första något bref ankommer lill resp. direktionerna med någon privalbankssedel, banken genast med första lägenhet återsänder motsvarande valuta i R.
St:s banks sedlar.
Det är visserligen sannt att detta sker på landsh:ns eget ansvar, men om K. M., med anledn. af den skrifvelse, som nu är i fråga att aflåtas, skulle finna lämpligt att aflåta en ordres till Sina landsh:r, hvarigenom dessa berättigades alt så handla, utan alt behöfva ingå i personligt ansvar för åtgärden, så skulle för hela Sverige det ofördelaktiga i det nu Den 9 Juni. 17 nu existerande förhällandet helt och hållet försvinna, emedan allmogen, som nu har svårt att kunna få tillvexla sig bankosedlar, då skulle begagna sig af privatbankssedlar, enär de inom 2 a 3 gånger 24 timmar kunde för dem förskaffa sig riksmynt.
Jag ber att få tillägga i afseende på hvad Frih.
Palmstjerna yttrat om den omtänksamhet, hvarmed man bör tillvägagå för alt motverka återkommandet af ett strypsystem, att jag är öfvertygad, aft det välde det egentliga folket tagit ifrån sina representanter, R.
St., i nu förevar, fråga, icke så snart komma att återlemnas; derom förmodar jag att de öfriga Stånden nog lära draga försorg.
Jag vill afhålla mig från allt yttrande med afseende på hvad den siste värde talaren anfört om transaktioner med privatbankssedlar vid kronouppbörden och öfvergå lill Frih.
Palmstjernas tillkännagifvande, att inom Östgötha privatbank förslag verkligen varit å bane att röra sig med riksbankens sedlar, men att svårigheter mötte i bankens reglementen med afseende å säkerheten.
Dä likväl förslag inom en privatbank sålunda kunnat uppstå, är det ju tydligt att saken icke är omöjlig, såsom man velat påstå.
Jag tror dock, att, om både riksbanken och den enskilta banken finna sådant beredande af ömsesidig fördel, sådant alldeles icke möter några stora än mindre oöfvervinnerliga svårigheter.
Jag har här egentligen i dag yttrat mig derföre, att åtskilige talare ansett'
Utsles förslag vara omöjligt samt icke ledande till något resultat.
Dessa ledamöter synas tro att ingen hjelp står i denna sak att erhålla, utan vi äro sålde under privatbankerne sådane de nu äro, och derunder skola vi evigt förblifva.
Detta godkänner jag icke och jag tror att denna åsigt delas af de flesta inom landet.
Såsom förut yrkar jag ännu bifall till Utskis tillstyrkande.
Hr Lagerhe i m: Gr.
Ridderstolpe har gjort anmärkn. emot mitt yttrande derom, att den syndaflod af gröna, blå, röda och grå privatbankssedlar, som nu öfversvämma landet, medförde stor olägenhet för allmogen vid kronoutlagors betalande, emedan uppbördsmännen icke äro skyldige att dem vid uppbörderne emottaga.
Grefven har derjemte uppgifvit ett sätt att förekomma denna olägenhet, som lärer praktiseras i det län, hvars styresman han är.
Det är likväl tvifvelaktigt huruvida en sådan åtgärd är fullt laglig.
Mig synes lagen vara kiar derutinnan, att ej några andra sedlar än R.
St:s banks få i uppbörden emottagas.
Dessutom må det vara möjligt i Westerås, i medelpunkten af riket, att inom 24 timmar eller något dylikt få privatbankssedlarne utbytte emot riksbankens, men i norra orterne, der, såsom i Gefleborgs län, afstånden frän läsnresidenset till länsgränsen uppgår till 20 å 30 mil och närmaste pri— vatbanksstation är än aflägsnare, låter detta icke sig göra, I det stora hela blir det alltid bestående, att dessa utelöpande olika slags privatbankssedlar medföra stora olägenheter för allmogen; och jag är öfvertygad att det icke finnes någon af denna klass inom hela Sveriges rike, som icke skulle blifva mycket belåten om någon åtgärd till följd af den nu föreslagna und» skrifvelsen blefve vidtagen* 6 H. 2 18 Den 9 Juni. hvarigenom det öfverklagade onda kunde nndanrödjas.
Jag understödjer förslaget.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt då Utskrns förevar, betänk, under diskussionen blifvit deladt i 2:ne särskilda afd:r, hvaraf den ena rörde privatbankerne och den andra hypotheksföreningarne, särskilda propus:r derom borde framställas.
Hr Landtm, framställde härefter propos. först till bifall och sedermera till afslag å Utskrns i afseende pä privatbankerne gjorda tillstyrkande, hvarvid begge dessa propos:r besvarades med blandade ja och nej, men då Hr Landtm, i anledn. deraf ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle berörde tillstyrkande, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att härvid ja öfverröstat nej.
Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o.
Ad. jemväl hvad Utsk.-n i afseende på hypotheksföreningarne hemställt.
Nödsakad att för enskiha angelägenheter lemna riksdagen, nödgas jag afsäga mig min plats såsom ledamot i Ekon.Utsk. under anhållan, att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hrr Electorer blefvo af Hr Gr. o.
Landtm, anmodade, att utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Hr von Engeström.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 3 och 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 192, ang:de aflöningen för R.
St:s nuvar. just.-ombudsman samt hans vikarie.
Som detta betänk, innehåller 2:ne särskildta morn., hvaraf det Usta afhandlar frågan om aflöning åt just.-ombudsmannen och det 2:dra om arfvode åt hans vikarie, anhåller jag att det måtte punktvis föredragas.
Då härefter Hr Gr. o.
Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. ansåge detta utlåt, böra punktvis företagas till pröfning, ropades ja. l:sta punkten, ang:de aflöningen för R.
St:s nuvar. just.- ombudsman. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt hemställt.
2:dra punkten, ang:de aflöningen för nuvar. just.-umbudsmannens vikarie.
Utsk. har här föreslagit att just.- ombudsmannens vikarie i Södra Möre häradsdomsaga skulle få ersättning för halfva ordinarie lönen.
Vanligen äro domsagorna så beskaffade, i afseende på inkomsterne, att sportlerne utgöra den hufvudsakligaste delen deraf.
Så. är förhållandet utan tvifvel äfven Den 9 Juni. iU i Södra Möre.
Qm nu vikarien får behålla alla sportlerna, så synes han, efter all anledn., vara öfverflödigt aflönt.
Man måste då anse Utsk. hafva gatt för långt i frikostighet, när det tillstyrkt att honom derutöfver skulle gifvas ersättning för ifrågavar. halfva lön.
Det vore enligt min tanka att, ulan behof, öka statsutgifterna.
Jag tycker också att StatsUtsk. alldeles icke behöft befatta sig med denna fråga, ty om K.
Götha hofrätt icke finnér någon lämplig person sorn åtnöjer sig med sportlerna, sä får han derom göra anmälan hos vederbör., för nödiga åtgärders vidtagande.
Jag anhåller derföre, att denna punkt måtte af R. o. Ad. blifva återremitterad, på det alt Utsk. måtte taga saken i närmare öfvervägande.
Här betyder det visserligen mindre om man gillar Ulsk:s åsigt, emedan jag tror att de ordinarie inkomsterna i Södra Möre domsaga icke äro särdeles stora ; men för grundsatsen anser jag Ständerne böra undvika alt godkänna Utsk:s framställning, emedan om man en gång börjat att gifva en domares vikarie ersättning för halfva ordinarie lönen, sä kunna fall inträffa, der i anseende till boställsafkastningens eller andra ordinarie inkomsters betydlighet nödiga utgifter till ännu ansenligare belopp kunna ifrågakomma.
Hvad den siste värde talaren yttrat ang:de sportlerne af ifrägnvar. domsaga och att de vore tillräckliga såsom aflöning åt vikarien, rör en fråga, hvarmed R.
St. icke hafva att skaffa, och hvilken Utsk. icke heller vidrört.
StatsUtsk. synes här hafva antagit, så vidt jag kunnat förslå, alt dessa sportler utgjorde en inkomst, om hvars uppbärande just.-ombudsmannen ägde att med vikarien öfverenskomma.
Sålunda är det icke omöjligt att just.-ombudsmannen får behålla hela sportelinkomsteu sjelf.
Vikarien deremot är på grund af riksg:s-kont:s reglemente berättigad alt af kontoret uppbära ett belopp, motsvarande halfva lönen för den, för hvilken han vikarierar.
Frågan är nu egentligen derom, huruvida ersättning för tingsgästningspengar samt a (kastningen af bostället böra beräknas såsom ordinarie lön.
Ar denna beräkning riktig, så är också det resultat, hvartill Utsk. kommit, riktigt.
Och anhåller jag derföre vördsamt om bifall lill betänk.
; liemtande dertill ett ytterligare skäl derutaf, att R. o. Ad. redan bifallit den l:sta punkten af detta betänk, der tingsgästningspenningar och boställsafkastning äro beräknade såsom tillhörande nuvar. just.-ombudsmannens ordinarie lön såsom häradshöfding uti Södra Möre härads domsaga.
Jag ber om ursäkt för det jag begagnat ordet ordinarie lön om inkomster, hvilka egentligen icke kunna så kallas, ehuru Utsk. användt samma uttryck.
Jag torde nu få rätta detta misstag.
Det är af en reservant inom Utsk. anmärkt, att i detta fall ingen ordinarie lön finnes, emedan man vanligen icke dertill räknar hvarken afkastningen af boställe eller ersättning för tingsgästningspenningar.
Det skulle således kunna hända, alt om Exped.Utsk. begagnade uttrycket ordinarie lön, sä anginge det hvarken boställe eller tingsgästningspenningar, eller, rättare sagdt, 2* 20 D« n 9 Juni. hade hvarken afseende på det ena eller andra.
Det år således nödvändigt att återremittera betänk.
Dä nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad Ulsk. i förevar, punkt hemställt, ropades slarka nej blandade med åtskilliga ja; hvarefter, uppå sedermera framställd propos., R. o.
Ad. ansåg de emot denna punkt af Ulsk:s helänk. framställde anmärkmr föranleda till återremiss.
N:o 193, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de statsanslag till upprätthållande af den arméens pensionskassa älliggande pensionering.
Den med delta utlåt, af Hr von Troil fogade reservation, upplästes på begäran af Hr Bildt, Didrik Gillis, som derefter yttrade:
Den nyss upplästa, af Hr von Troil inom StatsUlsk. afgifna, reservation visar på ett tydligt och fullständigt sätt hurudan arméens pensionskassas ställning för närvar, är; den utvisar, att om kassan icke erhåller det understöd K. M. af R.
St. äskat, så råkar den i den ställning, att pensionerne småningom ökas utöfver förhållandet till inkomsterne, hvarigenom man blir nödsakad att tillgripa sjelfva kapitalbehållningen ; ett förhållande, som, om det får fortgå under flere år, minskar kapitalet allt mer och mer, och till slut tvingar R.
St. att, oaktadt StalsUlsk:s ifrågavar. betänk., mellankomma för att rädda inrättningen.
— Hr von Troil har äfven visat huru ofullständigt det nuvar. statsbidraget är, dä det icke utgör fullt 40 procent af kassans hela årliga inkomst.
Dessa skäl äro troligen tillräckliga för R. o. Ad. för att återremittera förevar, betänk, med uttryck af Ståndets gillande af de, utaf nämnde reservant uttryckte åsigter; men jag anhåller vördsamt, att med några få ord få redogöra för de skäl, som utom de af Hr von Troil anförde, hos mig tala för bifall till hvad K. M. i ämnet föreslagit.
Mig synes nemi. det vara klart, att staten, likasom den enskilde för att kunna existera, mäste göra en mängd utgifter.
Sålunda kan en stat icke äga bestånd utan en aimée, som upprätthåller lagarnes helgd och skyddar landet emot yttre flender, hvaraf äfven följer, att den måste underkasta sig de härmed förenade utgifterne.
Men då staten är tvungen att hålla en aimée, bör den icke aflöna den så dåligt, som Svenska statsverket gör.
Ty finnes det icke inom
Svenske mäns bröst ett begär att tjena fosterlandet, är jag öfvertygad att det skulle blifva ondt efter dugligt befäl.
Det vore visserligen mycket att orda om de dåliga löner, som nu bestås arméens befäl; men det hörer icke egentligen hit; R. o.
Ad. har dessutom visat sitt tänkesätt i den saken, då Ståndet återremmitterat frågan om fortfarandet af de orättvisa afdrag, som nu utgå af den knappa lönen under namn af liggetidsvakans- och begrafnidgshjelps-besparingar.
Jag är äfven öfvertygad, att om det berodde af R. o. Ad., skulle tjenstemännen af militärståndet icke vara så stjufmoderligt
Den 9 Juni. 21 behanlade, som för närvar, är förhållandet, så, att de nu måste, för attt, pä ålderdomen efter afskedstagande!, kunna påräkna understöd i form af pension, vidkännas sä betydliga afdrag af sin knappa lön, att de icke hafva mer än |:delar deraf i behållning; åtminstone gäller detta tillfullo hvad den lägsta officersgraden beträffar, der återstoden knappast uppgår lill 160 å 110 r:dr; ett förhållande redan i sig sjelf obilligt, och sorn skulle blifva det i högsta grad, om något vidare bidrag af lönen skulle erfordras för att garantera de nuvar. pensionerne.
StalsUlsk. har väl ej kunnat underkänna detta, men säger, det statsverket har för det närvar, så många andra maktpåliggande och mera nödvändiga utgifter, som taga statsmedlen i anspråk, att det icke har råd till den nu ifrågavar.
För min del kan jag icke inse att andra utgifter äro mera nödvändiga än dem, sorn erfordras för statens upprätthållande; och bland dem räknar jag som jag förut redan nämndt utgifterne för arméen.
Men för att kunna hafva en armée i tjenstbart skick, är det nödvändigt att krigaren erhåller garanti för att på ålderdomen icke lida nöd.
Ingen stat har dock så köpslagit om tjenstgöring för dess räkning, som den Svenska gjort med de militäre tjenstemännen.
Ty icke nog med att den lemuar ytterst knappa löner, tvingar den också militären, att af desamma utgöra bidrag till de äldres pensionering.
Men om detta äfven skulle anses billigt, så bör väl staten åtminstone uppfylla de förbindelser den ingick, då arméens pensionskassa är 1757, emot erhållande af | utaf Wadstena krigsmanshuskassas inkomster, åtog sig alt dädanefter utgöra befälets pensionering.
Dessa -|:delar hafva betydligen förminskats genom Finlands och Pommerns förlust.
Arméens krigsbefäl har dock icke derföre erhållit någon ersättning.
Men om nu 1757 års förbindelse blefve till fullo utkräfd, skulle, blotta räntan, beräknad efter 5 procent af det kapitalbelopp, staten till följe deraf skulle nödgas erlägga, betydligt öfverstiga den summa, man nu äskat.
Utsk. säger vidare, att tillgångarne äro redan använde till mera maktpåliggande utgifter.
Om man då efterser hvilka utgifter Utsk. redan tiilstyrkt böra utgöras, så finner man, att den största af deni är anslaget till fängelsebyggnader, utgående till 600,000 r:dr. .lag hemställer då till R. o. Ad. huruvida det icke varit vida mera skäl, att
Svenska arméen fått bidrag till sin pensionskassa, än att nya fängelser uppbyggas.
Dessutom har Utsk. till skolorne föreslagit anslag till tredubbelt belopp emot hvad K. M. äskat.
Det vore visserligen bra om Svenska folket kunde gifva ändå mycket mera till skolorne; men jag förmodar dock, att den verkställande makten är bättre i tillfälle, än ett Utsk., alt bedöma vidden af anslagsbehofven.
Flera andra af Utsk. förordade anslag äro af enahanda beskaffenhet.
Det andra skälet Utsk. anfört för sitt afslag uti ifrågavar. hänseende är det, att man borde söka förbättra pensionskassans ställning genom en ändamålsenligare organisation af arméen.
Detta är verkligen ett högst eget skäl.
Ty om man äfven skulle föreställa sig, att arméen kunde organiseras på ett annat och lämpligare sätt än för det närvar., kan den väl dock icke länkas med mindre befäl, än den nu bar.
Äfven med den yppersta s. k. folk - 22 Den 9 Juni. beväpning, kan en krigshär dock icke existera utan ett ständigt och öfvadt befäl, för hvilket erfordras löner och pensioner.
Jag tror således att man aldrig undslipper att utgifva åtminstone så stort belopp i pensioner, som för det närvar, utgå.
Detta är den vigtigaste fråga för arméen, som vid denna riksdag förekommer, liela Svenska arméen i allmänhet samt hvar och en af dess medlemmar i synnerhet hafva med förtroende och förhoppning afvaktat det beslut, R.
St. i denna sak gä att fatta.
Om äfven de öfrige Sl:n skulle godkänna StalsUtsk:s förevar, betänk., är jag dock öfvertygad att R. o. Ad. icke skall göra det.
Jag hoppas att Ståndet i detta fall skall lemna arméen, liksom de öfrige medhorgarne i samhället, ett ytterligare bevis derpå, att rättvisa och billiga fordringar alltid inom detta Stånd göra sig gällande, och att så länge R. o. Ad. finnes, skall icke arméens rätt och bästa inom riksförsamlingen undertryckas.
Pä nu anförda skäl yrkar jag återremiss ä betänk.
Det är icke min afsigt att här ingå i någon undersökning om beloppet af de löner, arméens befäl får åtnjuta.
Jag vill nu endast fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att om pensionerne icke ordnas så, att det äldre befälet deraf kan existera, blir arméen innan kort otjenstbar, d. v. s. hvar och en militär blir i sin grad för gammal alt kunna verkställa hvad som af honom påräknas.
St. anvisa medel till bekostande af arméens så väl gemenskaps som befälslöner, måste väl åligga samma Ständer att så ordna, att detta befäl icke tvingas att tjena till dess de af ålder och orkeslöshet icke vidare kunna förrätta sin tjenst, då de likväl icke äro skyldige att taga afsked; ty enligt författningarna kan ingen för sjuklighet åläggas att taga afsked.
Den lumpna summa K. 51. nu begärt, har Utsk. likväl afstyrkt, och det under pretext af bristande tillgångar.
^ Vet då Ulsk:s ledamöter huru stora tillgångar vi verkligen hafva?
Ar det dem bekant hvad bevillningen i sin perception kommer att lemna?
På sin höjd kunna de kalkylera hvad den ordinarie räntan skall uppgå till, efter det belopp, den utgjort förb är.
5Ien hvad den hädanefter skall komma att utgöra, kunna de icke med någon säkerhet bestämma enär det är ^beroende af blifvande markegångspriser.
StatsUtsk. talar således icke sanning, när det säger att folkets tillgångar icke medgifva ifiå— gavar. utgift, ty den talar icke sanning, som yttrat sig öfver någonting, derom han icke kan hafva någon säker kännedom.
Dessutom böra R.
St. icke afmäta inkomster och utgifter emot hvarandra, ulan de skola pröfva hvilka utgifter, som äro nödvändiga, och i fall de ordinarie inkomsterne icke skulle räcka till, åtaga sig en emot bristen svarande bevillning eller ock genom upptagande lån afhjelpa det närvar, behofvet.
För den händelse att den begärda£återremissen af förevar, betänk., hvilken begäran jag understödjer — skulle beviljas, tillåter jag mig fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet derpå, att den stalsbristsumma, som slutligen uppkommer blifver betydligen förökad genom de betydliga utgifter till krigsrustningar, R.
St. nyligen beviljat genom bifall till K.
M:s derom framställda propos., och således måste i alla fall en tillökad bevillning
Den 9 J u 11 i. 23 ulskrifvas.
StatsUtsk. får visserligen icke vidare befattning dermed, än för den händelse alt Riks-St:n icke skulle om dess fördelning komma öfverens, då frågan slutligen handlägges i förstärkt StatsUtsk.
Utsk. har yttrat den tanken, att det ifrågavar. missförhållandet emellan arméens pensionskassas inkomster och utgifter i en framtid skulle kunna afhjelpas genom en ändamålsenligare organisation af arméen.
Jag mäste erkänna alt jag icke kan riktigt fatta hvad Utsk. menat med denna tanka.
Jag kan åtminstone icke inse huruledes en förändrad organisation af arméen (hvilket jag för min del åtminstone icke anser vara behöflig, men för hvars verkställande StatsUtsk.-s ledamöter måhända för sig uppgjort en plan), skulle kunna öka tillgångarne för dess pensionskassa; ty då med förändring i detta fall troligen afses nedsättning i arméens personal, sä hlefve ju deraf följden att de till kassans underhåll bidragande ledamöterna jemväl till antalet minskades, och det kan väl icke afhjelpa det nu befarade missförhållandet, då inkomsterne naturligtvis genom en sådan reorganisation af arméen i förhållande dertill skulle minskas.
Skulle Utsk. åter med denna fras mena, att arméens befäl borde lill antalet ökas, (till hvilken förmodan dock icke någon anledning finnes) så skulle ju följden deraf blifva att antalet af de pensionstagande småningom ökades, fastän inkomsterna icke i samma proportion tilltogo, enär pensionerna icke utgå ensamt, genom bidrag af arméens befäl, utan äfven genom anslag af Statsmedel, hvilket anslag man troligen icke vore villig att proportionsvis tillöka.
Förhållandet mellan utgifter och inkomster skulle således dä blifva sämre än det för närvar, är.
Utsk:s tanke har således, när man utreder den, icke varit så klar att man genom dess bringande till verkställighet kan inbringa några medel till arméens pensionskassa.
På dessa skäl förenar jag mig med Hr Bildt i hans begäran om återremiss, med tillägg, att enligt min åsigt, ett ganska simpelt sätt att afhjelpa det berörda missförhållandet vore det, att R.
St. helt enkelt underläte att lägga någon bevilln. på arméens befäls löner och alt den nu utgående bevillmn derå i stället kunde ingå till pensions-kassan.
Denna bevilln. utgjorde för är 1845 vid alla reg:tena i länen, utom Stockholm, en summa af 19,900 r:dr b:co, och om man dertill lägger bevillmn af det befäl, som finnes i Stockholm, för gardes-reg:tena Svea artilleri, topografiska och ingenienr-corpserne samt lif-beväringen, så finner man att stammen af bevillmns belopp för arméens hela befäl uppgår betydligt utöfver det belopp af 22,000 r:dr hvarom nu är fråga.
Detta vore ett mycket enklare och säkrare sätt att afhjelpa det anmärkta missförhållandet, än att vänta på en förändrad organisation af arméen.
Jag anhåller alt få instämma uti hvad frih.
Palmstjerna och Hr
Bildt nu här yttrat och jag kan göra det utan all egennytta, då jag, som i 15 år haft rätt att åtnjuta pension, icke deraf uppburit en sk., fastän jag ordentligen betalat mina afgifler, hvilket jag ganska gerna gör för en armée, i hvilken jag tjenat och der jag erhållit min daning.
Hr Bildts yttrande hu - 2 4 Den 9 Juni. ruledes en jemförelse i fråga om krigsbefälets behandling i Sverige och i främmande länder skulle slå illa ut för oss, måste jag isynnerhet gilla.