Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har här velat blott i allmänhet antyda de hufvudsakliga åtgärder, hvilka, efter min åsigt, skulle närmast leda lill befrämjande af Lappska Folkstammens bestånd, öfverlemnande alla mindre härtill hörande detaljer åt den reglering, som, i följd häraf, torde komma att påtänkas.
Om ock den tidpunkt, enligt Historiens och erfarenhetens vittnesbörd, en gång måste inträffa, att stammen dör ut och försvinner, så låtom oss aflägsna den hvad möjligt är.
För den uppgående
JBergsnäringen är det ingalunda likgiltigt, om Lappärne hägnas och vinna trefnad, åtminstone intill dess, under tidernas lopp, Nybyggarnes talrikhet och välstånd hinna ersätta den hotande förlusten af deras minskning eller bortgång: de utgöra ock en integrerande länk i den allmänna samhälls-kedjan, och deras kärlek för åtnjutet skydd skall ofelbart i sin mån hoja belöningen för Dens som med Landsfaderlig vård omfattar äfven en ringa aktad, men nyttig klass af sitt Folk.
Den i5 December f. m. 147
Om remiss till vederbörligt Utskott af denna min Motion får jag vördnadsfullt anhålla.
Herr af Schmidtj Georg Lars:
Det är visserligen icke för att vitsorda hvad Herr af Robson anfört om tillståndet i Luleå Lappmark, som jag begärt ordet.
Det är blott för att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den derintill gränsande Arvidsjaur Socken i Piteå Lappmark, hvarest förhållandet är alldeles enahanda, som i Luleå Lappmark.
Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja remissen till Utskottet Herr Bojj Johan Fredrik: Kongl.
Maj:t liar år 1824 eller 1825 (jag minnes icke rätt hvilketdera) i Nåder föreskrifvit, i afseende på Provinsen Jemtland, att, i mån af afvittringens fortgång i fjälltrakterne, gräns skall uppgås emellan Nybyggare och Lappar, sedan de deröfver blifvit hörde.
Det vore Väl, om Rikets Ständer för detta ändamål, nemligen gränsens uppgående, afsatte en fond, som ställdes under Konungens Befallningshafvandes tillsyn, hvarigenom granslinien kunde skyndsamt blifva bestämd emellan Lappar och Nybyggare, helst det närvarande förhållandet dem emellan gifver anledning till många svårigheter, och dermed förenad oreda. \ j/^B Den i5 December f. ra.
Jag tror, att deputerade Lappar äfven tänka, under vintern, hos Flans Maj:t insinuera en begäran i detta ämne.
Friherre Rålamb_, Claes? uppläste följande :
I en tid, då man, genom allmänna medels anslående, synes vilja upphjelpa och förbättra, så väl den löntagande, som näringsidkande delen af Nationen, torde det tillåtas mig, såsom utgörande en medlem af den sednare delen, att inför Rldderskapet och Adeln få vördsamt föreslå en åtgärd, hvilken, enligt min åsigt, skulle bidraga att på ett enkelt sätt försätta den verkligen vanlottade Jordbrukaren uti en lyckligare ställning, ! afseende på pris och afsättning å dess hufvudproduct, Spannmålen, nemligen införande af så väl större som mindre Sädes-torkinrättningar.
Mycket har ovedersägligen i sednare tider blifvit gjordt, för att befordra odlingar och ett bättre organiseradt Åkerbruk, hvaraf följden bestämdt visat sig genom en högst betydlig productiom.
Det tyckes således nu vara billigt föreslå någon tjenlig utväg, att ifrån vanvärde och förstöring bevara det sålunda framkallade öfverskottet, Jag vet, att ett och annat försök härmed blifvit gjordt, men .utan -något af mig kändt nöjaktigt resultat
Jag får således den äran Den i5 Dece m b c r f. m. 149 föreslå', det Kongl; LandtbruksAeacfQmien* finge sig förelägdt, att af allmänna medell ombesörja uppförandet och inrättandet af en större och en mindre Sädés-torknihgsinrättnirtg, hvilka, sedan de genom noggrannapracRska försök befunnits emot ändamålet fullkomligt svarande, skulle tjena sorn 1110- delter för dylika anläggningar inom Landet, och hvarå ritningar, kostnadsförslag och uti anläggningen kunnige personer, borde vara att tillgå vid nämnde Academie.
— Egendomsägare, Socknar eller Districter, skulle sedan vara berättigade, alt, efter skedd anmälan och emot erläggande af en. lindrig afgift, erhålla, jemte kostnadsförslag , fullständig plan och ritning häröfver (t. ex. alFattade på stentryck); äfvensom Academiens, i och för detta arbete antagne, Murmästare skulle, emot af Academien fastslå b It dägtractamente, vara ovilkorligen förpligtadc, alt begifva till den ort och.. sLälle, dit de biefvo kallade.
Dessa Torkinrättwingar, anlagde uti Rikets mest sädesbärande Provinser, borde, så vida de biefvo till en Allmänhets tjenst inrättade, erhålla något stadgande,, ungefär i samma syftning sorn för SockcnMagaziuer, der en hvars skyldigheter ocli rättigheter biefvo utstakade; och förmodar jag, att dessa Inrättningar, antingen af enskilde eller för Allmänheter anlaggde, blifva af verklig nytta.
Ty när en vara kail i5o Den i5 December f. m. en längre tid förvaras, måste den anses jbåde af mera värde, och således mera säljbar; mera stadga i pris skulle deraf följa, och speculanten med mindre risque rigta sin åsigt på denna äfventyrlig^ och aftynade handelsgren.
— Äfven tror jag, att den, genom ett enda års mindre goda äring, ofta inträffade farhåga för brist å denna nödvändighets-artikel, skulle, om ej undvikas, åtminstone minskas, enär allmännare utvägar voro beredda, att emot förskämning bevara de goda årens öfverskott.
Att utföra detta förslag och bringa dessa Inrättningar till en både theoretisk och praktisk visshet i afseende på nyttan, och dräglig kostnad vid anläggningen, fordras, utom mycken omtanka och välvilligt nit af Aeademiens Herrar Ledamöter (det jag dock hoppas de ej vilja undandraga sig) troligen rätt dryga bidrag af Staten, hvilka dock ej borde blifva afskräckande för verkställigheten; ty nog synes billigheten fordra* att något göres för denna del af Nationen, som (jag tilltror mig bevisa det) vid alla tillfällen får bära Landets tyngsta bördor.
Vördsamt anhåller jag, att denna min Motion måtte blifva de respective MedStånden communicerad, samt till Stats-och EkopomiUtskottens handläggning remitterad.
Då Remiss blir beviljad af detta Memorial lill Den i5 December f. m.
EkonomiUtskoltet, anhåller jag få fästa nämnda Utskotts uppmärksamhet på hvad jag nu får äran anföra, nemligen att en Fransos, vid namn Jules Napoleon Simyan, som kommit till Sverige, är sinnad inrätta en sådan Torkinrättning, som Motionären omtalat.
Denne Fransos har redan fått 3 privilegia exclusiva på gjorda uppfinningar, och åstundar nu få det tredje å denna Torkinrätlning; hvarom allt jag åtager mig, att. lemna Utskottet närmare upplysning.
Ridderskapet och Adela åtskiljdes klockan 3 eftermiddagen..
Lagerheim*.
Måndagen den i5 December.
Herr von Hartmansdorff^ Augustanförde skriftligen:.
Ehuru fullständigt och noggrant 1837 års
Revisorer bemödade sig att fullgöra sitt uppdrag, sä finnas likväl medel, hvilkas förvaltning de, så vidt jag af berältel - Den i5 December e. m. sen kunnat inhemta, icke granskat eller begärt att granska.
Dessa äro Lappmarks EcclesiastikMedel, hvilka förekomma håde i Debet och Credit af de tryckta utdragen ur Rikshufvudböckerna, och hvilkas Capitalbelopp utgör omkring 55,ooo R:dr.
Redovisningen för dem göres af Kongjl.
CanzliStyreLen, och granskas, såsom andra Kronans räkenskaper, i Kongl. KammarRätten.
Jag anhåller att denna min erinran måtte få remitteras till StatsUtskottet, dels på det att den granskning af ifrågavarande medels förvaltning genom Rikets Ständers Ombud^ hvilken hittills blifvit underlåten, nu måtte för sig gåj dels på det att möjlig tvist derom mellan Riksdagarne, med Rikets Ständers Herrar Revisorer, måtte undanrödjas.
Herr von HartmansdorffAugust , uppläste följande:
De medel, hvilka till StatsContoiret inflyta, skola, såsom bekant är, insättas i Banken, och uppgå ofta till behållningar af i million och derutöfver.
För att åter uttaga större eller mindre del deraf, eller alltsammans, behöfves, efter nuvarande bruk, endast assignationens underskrift afen Kongl. Räntmästare, och contrasignation af en Bokhållare, eller Kammarskrifvare.
Assigne - Den i5 December e. rm i53 randet skall väl i StatsContoiret föregås af anordningar, som StatsCommissarierna underskrifva; mea de synas icke i Banken, hvarest contanta penningar utlemnas på förberörde 2:ne underordnade tjenstemäns namn, utan att man i Banken vet,, huruvida anordning föregått assigneringen, samt om den sednare följaktligen är behörig eller icke.
På dessa bägge tjenstemäns ärlighet heror således, huru länge och till hvad belopp StatsContoiret har sina penningar i Banken i behåll.
Samma förhållande är det med de medel, StatsContoiret insätter på Räkning i RiksgäldsContoiret.
Ehuru utmärkt pålitliga och aktningsvärda de ifrågavarande tjenstemännen i Kongl.
StatsConloiret för ögonblicket äro, så kan dock ett annat förhållande med deras efterträdare inträffa; och i alla fall synes det vara oförenligt med vården om allmänna medels säkerhet, att icke bättre förvara dem.
Någon rättelse i StatsContoirets assignering på Banken och RiksgäldsContoiret synes mig följaktligen vara nödig genom assignationernas underskrifvande af en eller flera bland StatsCommissarierna, jemte Kongl.
Räntmästaren, eller genom, någon annan starkare controll än den närvarande, hvilken med StatsContoirets organisation kan vara förenlig.
SlatsUtskotlet anhåller jag ödmjukligen.
Lades på bordet. i54 Den i5 December e. m.
Herr von Hartmansdorff'^ A ugust j anförde skriftligen
I anledning af de framställningar, som ■vid sistlidne Riksdag gjordes derom, att den speciella granskningen af alla Statsverkets räkenskaper i KammarRätten måtte göras så tidigt, alt densamma, vore slutad, innan böckerna till Rikets Ständers, eller deras Revisorers åtgärd öfverlemnades, underrättades KammarRätten af Kongl. Maj:t under den 5 November 1823, att vederbörande blifvit förständigade, det alla redogörelser för statsmedels förvaltning skulle j sedan de blifvit i behörig ordning och tid afslutade, skyndsamt till KammarRätten insändasj, hvilken borde den speciella granskningeu af sådane afslutade räkenskaper utan dröjsmål fullborda.
Likväl synes KammarRättens granskningsrätt vara ofullständig i följande afseendent i:o
På första HufvudTiteln äro, till meublers underhållande på de Kongl. Slotten j anslagna 8,000 R:dr B:co.
Redogörelsen derföre granskas väl i Kongl. KammarRätten, men vederbörande lära icke hafva något Inventarium öfver afgång och behållning, att jemnföra med inköpen; hvadan af redogörelsen blott inheratas, att så och så stor summa penningar blifvit för hvarje gång dertill använd.
Före 1810 deremot infördes Hafvets inventarier i den såkallade Hofstats-hufvudboken, som i Kammar - Den i5 December e. m. i55 Rätten granskades.
Men sedan Rikets Ständer, uti skrifvelse af den i December i8og,i:) erbjudit Kongl. Maj:t till hofhållning i ett för allt, utom utfodring för i5o hästar, 266,666% R:dr årligen, att dermed, efter eget nådigt 'välbehag, bestrida alla här nedan uppräknade utgifter, på det sätt och till det belopp, som för hvarje del Kongl.
Maj:t Sjelf i Nåder täcktes bestämma, och Konungen detta anbud antagit, tillkännagaf KammarCollegium den 23 December 1810, att HofstatsRäkenskaperna icke vidare hörde till KammarRättens granskning.
Ibland de utgifter, som af sådan anledning kommo alt af Kongl. Maj:t med förenämnde summa, efter eget välbehag och fördelning, besörjas, upptogos i 5:te rummet vidare följande behof; Till inköp och reparationer af silfver, porcellaine, glas, koppar med flere till Hofoeconoinien hörande redskap och inventarier, till meublers och sängkläders underhållande vid IIusgerådsKammaren, samt till ringare husgerådspersedlar, fatebursmedel, lill inköp af linne och dess renhållning, m. m.
Lärandes likväi öfver Kongl. Hofvets nuvarande silfver, linne, meubler, husgeråd och öfriga inventariepersedlar, bö *) Ridderskapets och Adelns Prolocoll, 18 Nov. s. 732. *58 Den i5 December c. m. ra upprättas behörigt Inventarium.
Der* ic) Junii 1810 befallde Kon»].
Maj:t verkställigheten deraf.
Inventeringen förrättades af ett KammnrRåd å Statens och IlofAuditeuren å Holvets vägnar, samt betaldas med 6oo.R:dr, som af Extra utgiftsmedlen forskötos.
Det ålades vederbörande, att försälja de obrukbara meublerna på auction, och insätta penningarne, som derföre undfingos, i StatsCassan, hvarifrån dö sedermera skulle uttagas till inköp af nya meubfer, efter förut ingifvande kostnadsförslag.
Vid 1815 års Riksdag beviljada Ständerna dessutom ett årligt anslag till meublers vidmagthållande af 5,000 R:dr,. hvilka år 1828 ökades till nuvarande 8,000; Ehuru ett
Inventarium således blifvit upprätlädt och borde finnas, tillika med fortsättningen deraf, i vederbörande RevisionsContoir, för att tjena till eftersyn, alt Statens tillbörigheter i delta afseende bibehållas, eeh till jemnförelse med räkning.arne öfver försäljning eller förbrukning af gamla och inköp af nya persedlar för de medel, Ständerna i sådant ändamål ytterligare anslagit; så lärer tlet likväl saknas.
Nu då anslagets förlängande är hegardt, så hemställes, . om icke StatsUtskottet borde infordra ifrågavarande Inventarium samt undersöka dess beskaffenhet, och om icke Rikets.
Ständer borde, såsom vilkor för anslagets fortfarande, fästa den fordran, att ifrågavande Inventarium , jemte for t gaen - Den i5 December e. m. i57 de uppgifter öfver tillkomst och afgång ä förberörde Inventarie-pcr sedlar} må meddelas Kongl. Kammar Rutten _, för att framgent vara tillgängliga ej mindre för dess, än för Rikets Ständers Revisorer och Statsutskott. 2:0
Af de under CommerceCollegii vård. stående medel granskar KammarRätten icke redogörelserna för "Manufaktur- eller UllDis conte r na.
CommerceCollegii egna tjenstemän granska förmodligen dessa räkenskaper till siffran, innan de till StatsRevisionen öfverlemna; likväl synas inga Revisorer ibland CommerceCollegii tjenstepersonal, såsom ibland KrigsCollegii, hvars räkenskaper för Cassör m. m. ändock granskas i KammarRätten.
Något skäl till att förhålla sig annorlunda med. de under CommerceCollegium ställde Fonder synes ej uppkomma deraf, att de betydligaste medlen ditgå från Banken.
StrömrensningsComiten har fått alla sina medel från RiksgäldsContoiret, men redogörelserna derföre hafva dock blifvit granskade i KammarRätten.
Jag hemställer således, att CommerceCollegii förenämnde räkenskaper mätte granskas i KammarRätten } innan de Rikets Ständers Statsutskott eller Revisorer föreläggas.
StatsUtskottet torde denna min Motion få hänvisas.
I i58 Den i5 December e. m.
Herr von HartmansdorffAugust anförde skriftligen:
På följande inskränkningar i Kongl. Kammar Rättens rättighet att fullfölja gjorda anmärkningar, anhåller jag att få fästa Höglofl.
Enligt Kongl. KammarRättens genom KammarExpeditionen utfärdade Instruction af den 21 Junii 1814, §•
2. äger hall att upptaga och afgöra: 1:0 Anmärkningar, sorn vid den hoS KammarRätten skeende slutliga Revision af dit inkomna Räkenskaper, för Kronans eller andra allmänna medel och persedlar, kunna rörande deras beräkning och indrifvande, samt förvaltning och utgift, uppstå emot ej mindre vederbörande redogörare, än ock så väl de Embetsman, hvilka det tillhört att derå hafva vård och inseende, som de tjenstemän, hvilka uppbördsmännen närmast controllera; hvarvid likväl bör iakttagas, att i händelse frågan skulle angå något Kongl. Maj:ts och Rikets Collegium, eller annat publikt
Verk med lika värdighet , eller någon deras Ledamot eller ock sådan högre Embetsman s som för sin befattning är endast Kongl. Maj:t redo skyldigj KammarRättens åtgärd icke må sträcka sig längreän att sedan vederbörande fått del af anmärkningen och deröfver sig
Den i5 December e. m. yttrat, samt för öfrigt möjliga upplysningar blifvit inhemtade j till Kongl. Maj:t i underdånighet insända handlingarne _, jemte eget utlåtande i målet.
Vid sista Riksdag erinrades, att anmärkningars fullföljande till laga kraft och verkan således icke vore obehindrad mot andra, ån de smärre redogörarne, och följaktligen i anseende till de minsta summorna; och att man icke visste hvilka de högre Embetsmänen kunde vara, som efter j8oq vore, för deras befattning med statsmedel , endast Kongl.
Maj:t redo skyldiga.
Af sådan anledning hemställde Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 22 December 1823, att uti dylika fall handlingarne och KammarRättens utlåtande måtte blifva öfverlemnade till Högste
Domstolens pr öfling.
Under den 20 October 1824 gaf Kongl. Maj:t, genom Dess FinanceExpedition, KammarRätten tillkänna, att ”Kongl.
Maj:t fungit en väsendtlig skillnad äga rum emelian de anmärkningar emot något Collegi”um, eller annat allmänt
Verk af lika värdighet, eller någon dess Ledamot, eller ”ock en Kongl. Majrt allena redo skyldig ”Embetsman, hvilka förekomma vid redo”görelscn och siffran_, samt dem som kunda göras vid sjelfva förvaltnings-åtgär”derna j härrörande ofta från olika begrepp 160 Den i5 December e. m. ”om rätta förståndet af Kongl. Maj:ts i vissa ”fall meddelade nådiga föreskrifter, eller ”om tillämpning af författningar, eller om ”tjenligheten och nyttan af vidtagna åtgär”der; hvadan Kongl. Maj:t aktat skäligt, ”att, med iakttagande af denna skillnad, ”i nåder förordna, alt
KammarRättens an”märkningar afförstnämnde beskaffenhet bö”ra öfverlemnas directe till JustitiasCanzlers”Embetet, för att i laga ordning handlag”gas; men att deremot alla anmärkningar ”vid egentligen så kallade administrativa åtgärder först skola af KammarRätten i ”underdånighet anmälas genom den Statsexpedition, från hvilken Kongl.'Majrts be”fallningar »ill det Embetsverk eller den hög”re Embetsman, som anmärkningarne rö”ra, vanligen utfärdas, då Kongl. Majit blef”<ve i tillfälle att pröfva, huruvida åtal af ”den anmärkta åtgärden bör ske, och hand» ”lingarne i sådant ändamål till JustitiaeCanz”lersEmbetet öfverlemnas.”
Derigenom blef saken icke hulpen, utan förvärrad; ty förut, med bibehållande af KammarRättens instruction om hemställning till Kongl. Maj:t, fick åtminstone ConstitutionsUtskottet i StatsRådets protocoll se hvilka och huru många anmärkningar mot Collegier och högre Embetmän blifvit gjorda, och kunde, om de utan goda skäl blifvit nedlagda, sådant anmärka.
Men nu, då Den i5 December e. m. 161 då KammarRättens anmärkningar skola skickas omedelbart till JustilireCanzlersEinbetet, förekomma de ej mera i StatsRådets protocoll, och ConstitutionsUtskottet ser hvarken om de blifvit anmälda eller efterskänkta.
Om ock JustitiaeCanzleren skulle göra något åtal, så borde det väl ske i KammarRätten.
Hvartill tjenade då omgången till JustitiaeCanzleren, enär saken lika väl kunnat afdömas på vederbörande RevisionsContoirs framställning, eller på käromål af KammarRättens AdvocatFiscal ?
—Jag föreslår fördenskull, att den i frågavarande föreskriften af den so October i8s4 måtte upphäfva s j och att KammarRätten _, genom uteslutande af det anförde undantaget i 2 af dess instruction, mätte hädanefter blifva lika obehindrad att till laga kraft och verkan fullfölja anmärkningar mot högre ^ som hittills mot lägre redogörare för allmänna medel. 2:0
Efter samma regel, sorn KammarRättens verksamhet blifvit i sjelfva Instructionen inskränkt, då dess anmärkningar röra högre Embetsman, har hon äfven blifvit genom ett otryckt Konungabref begränsad, då anmärkningarne icke beträffa blott få, utan flera ringare personer. 19 §. i KammarRättens Instruction lyder:
Tvistemål eller frågor, dels huruvida 5 H. 11 Den i5 December e. m.
''Städerj Societeter eller Bolag försummat ”fullgöra några dem uti privilegier ålagda ”skyldigheter, dels om borgen för Kronans ”uppbördsman, skola instämmas och behandlas på sätt allmänna Lagen för Hof”Rätt stadgar.”
Bref, som beledsagade ifrågavarande Instruclion ifrån KammarExpeditionen, föreskrifver i /$:de mom. ”1 afseende på anvisningar till underdåniga ”besvärs anförande öfver KammarRältens ”Utslag, bade Kongl. Maj:t i nåder velat ”fastställa den grund, att till Justitice”Revisionens Expedition skulle inlemnas ”besvär i alla sådane till KammarRätten ”instämde mål, som ig §. af Instruclionen ”omnämner; äfvensom till samma Expe"dition borde ingifväs besvär uti balance”mål, fisealiska actioner och alla andra mål, ”sorn innefatta ett brottsligt förhållande_, ”hvarå ansvar bör följa; Hvaremot uti alla ”anmärkningsmål, der emellan (anmärknings) ”författaren och redogöraren uppkommit frångå om olika begrepp rör aryde någon författnings r
'Hta mening och förståndbe”sväranden borde hänvisas, att ingifva sina ”underdåniga besvär till den af Kongl. Majrts ”StatsExpeditioner, derifrån berörde författning blifvit utfärdad.”
Efter dessa föreskrifter äro formerna rena.
I tvistemål eller brottmål skola ärenderna gå domstolsvägen; i fråga om lagförklaring åter skall den part, som besvärar sig, göra det der, hvarifrån Lagen utgått.
Den i5 December e. m. i63 Men den iG Octaber 1816 utfärdades från FinanceExpeditionen till Kongl. KaramarRätten en nådig skrifvelse af innehåll, att ”då KammarRätten finner skäl att besluta communication af de utaf dess Revi”sionsContoir eller AdvocatFiscalsembete vid ”uppbördsförfattningarnes tillämpning gjor”da anmärkningar, hvilka röra hela Menig”heterj skola samma anmärkningar, innan ”denna communication verkställes, af Ram”marRätten_lios Kongl. Majit i underdånighet anmälas.”
Enligt denna föreskrift är ett hinder lagdt i väg för målets fullföljande i vanlig ordning, och Kongl.
Majit befattar sig dermed förr än det rätteligen kommer till dess slutliga afgörande, ja förr än vederparten blifvit hörd.
Hvarföre skulle underdånig anmälan ske af en ännu icke meddelad anmärkning, om icke på det att han af Kongl. Majit skulle någorledes gillas, innan han utfärdades?
Och om han således blifvit på förhand godkänd af Högsta magten, hvartill tjenade det att sedan höra vederparten, hvars öde idet närmaste vore bestämdt, innan han fått tillfälle förklara sig?
— Om han gjorde det nöjaktigt, huru skulle Styrelsen kunna, med iakttagande af rättvisan å ena sidan och sitt anseende åden andra, behandla en anmärkning, som Styrelsen redan på sitt sätt gillat? i64 Den i5 DecemLer e. m.
Jag hemställer således den ifrågavarande föreskriften af den aG O&Lober 1816 måtte upphäfvas, och fullföljandet af Kammar
Rättens anmärkningar mot menigheter blifva lika obehindradt;, som ernet enskilda personer.
Orsaken hvarföre stadganden, hvilka synas mig så stridande som dessa mot grundsatsen tor all god Lagstiftning, jemnlikhet inför Lagen, är förmodligen,.att den anvisning, Kongl. Maj:t vid utfärdandet af KammarRättens instruetion velat gifva besvärande parter, att nemligen erhålla förklaring öfver för fattningar ne genom den Expedition, hvarifrån de utgått, icke blifvit af Styrelsen sjelf iakttagen, i hänseende till denna Instruetion; ty då hon är utfärdad genom KammarExpeditionen, hafva deremot hägge de Konungabref, af den 16 October 1816 och den 20 October 1824, hvilka deri göra ändring, utgått från FinanceExpeditionen; och det måste på sådant sätt vara mera än svårt att bibehålla författningarne i öfverensstämmelse med hvarannan.
Om Remiss till Lag- och EkonomiUtskotten anhålles ödmjukligen.
Då Staten å det allmännas vägnar krafvel’ af Medborgaren ökade bidrag i alla hänseenden, under det att en stigande odling mångfaldigar hehofven inom hvarje enskildt hus, så bör Riksdagsmannen och en hvar, hvilkens pligt det är att tillse, att det hela må bära sig* eftersinna medlen dertill.
Ingen inkomst kan ernås, utan i sista hand från näringarne, och ingen näringsdrift gifva något öfverskott, utan lönande afsättning.
Att bereda den, är uppgiften att lösa för Statens, ej mindre än för den enskildes hushållning.
Få sättet huru den löses, bero bådas trefnad och välstånd.
Låtom oss tillse, huru dermed förhåller sig inom vårt Fädernesland.
Sverige hehöfde köpa säd utifrån, kunde det inhemska åkerbruket icke sakna lönande afsättning.
Då brödfödan var den förnämsta af alla förnödenheter, så måste jordbruket vara den i längden säkraste, om ej för hvarje ögonblick fördelaktigaste näringen.
Hon bl ef följaktligen den mest beskattade, och hennes afkastning, spannmål, antogs till mätare och medel för skatters utgörande, samt gais i lön, i stället för penningar, der jordbruk ej kunde eller förslog att dertill förlänas.
Men den lönande afsättningen föranledde naturligtvis en allmän täflan alt dela vinsten.
1 samma nion sädens alstring der - i66