Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att Hr Rudebeck, Edvard Ulrik, som varit utsedd till Bänkman inom 13:de B:inkm:safd:n inlemnat sin pollet, och att fördenskull val af en Bänkman inom nämnde Bänkm:s-afd:g korame att förrättas i början af nästa plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § till 3 e. m.
In fidem prötocolli, Albert Munck.
Onsdagen den 5 Juli 1848.
Justerades 6 prot.utdr. för den 3 dennes.
Upplästes ettaf
Hr Kröningssvärd, Carl Gust., inlemnadt sälydande mern.:
Som ekonomiska omständigheter hafva gjort för mig högst behöfligt, att, under den återstående delen vistas pä landsbygden, så får, hos Högvälb.
Hr Gr. o. Landtm., jag härmedelst vördsammast anmäla det jag afsäger mig, både den Bänkmansbefatlning jag hos H. R. o. Ad. innehar, och att vara ledamot i det H. LagUtsk.
, i följd hvaraf jag lika vördsamt får, härhos bifogad, återställa den mig tilldelade Riddarhus-pollet.
Hr Gr. o. Landtm., som härefter tillkännagaf, att Hr af Sillen, Lars Gabr., såsom ledamot af StatsUtsk., erhållit 14 dagars ledighet, räknad från d. 10 dennes, anmodade derjemte Hrr Electorer att utse en ledamot i LagUtsk. efter Hr Kröningssvärd samt en ledamot att inträda i StatsUtsk. under den ledighet, som blifvit Hr af Sillen beviljad.
Upplästes följande af Gr. Piper, Axel Maur., inlemnade mern.:
Utaf enskildta angelägenheter nödsakad alt afresa från hufvudstaden, får jag, med vördsam anhållan om bibehållande af mia Don 3 Juli. 4til riksdagsmanarätt, afsäga mig elen befattning såsom Elector, hvartill jag genom R. o. Ad:s förtroende varit utsedd.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att jemväl Gr.
Piper, Claes Gust. Fritz, anmält, att han af enskilda angelägenheter vore nödsakad att afresa från bufvudstaden samt derföre anhållit att få, med bibehållande af sin riksdagsmannaråll, afsäga sig sin befattning såsom Elector, lemnade R. o. Ad. äfven härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Landtm, anmodade Hrr Bänkman att ulse 2:ne Electorer, i st. f. Gr:ne Piper.
Upplästes ett af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, inlemnadt sälydande mern.:
Nödsakad att till följd af läkares föreskrift afresa till en badort, får jag äran anmäla, att jag erhållit ledighet för den befattning hvarmed R. o. Ad:s förtroende hedrat mig genom sitt val lill ledamot uti Hemliga Utsk.; samt anhålla, all med bibehållande af min riksdagsmannarätt, af R. o. Ad. erhålla tillstånd alt lemna öfrige befallningar R. o. Adis benägna förtroende mig uppdragit, nemi. att såsom ledamot deltaga uti talmans-öfverläggningarne och uti det förstärkta StatsUtsk., och alt vara Bänkman uti 5:te Bänkinis-afdin. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarpå Hr Gr. o. Lan dim. tillkännagaf alt, lill ersättande af de ledigheter bland Bänkmännen, som uppkommit efter Frih.
Palmstjerna och Hr Kröningssvärd, val af en Bänkman, hvardera af 5:le och 17:de
Bäukmis-afdme komme att förrättas i början af nästa plenum.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade, i st. f. Frih.
Palmstjerna, utse en ledamot till deltagande i Talmansconferenserue samt nu utsätta tiden för detta val, anmälde sig och yttrade Gr.
Vid föregide tillfällen har R. o. Ad. vanligen åt Landtm, uppdragit, att utse de ledamöter af detta Stånd, som böra deltaga i Talmansconferenserna; hvarföre jag vördsamt hemställer, om icke R. o. Ad. äfven nu ville på samma sätt förfara.
Uppå i anledn. häraf framställd propos., instämde R. o.
Ad. i denna Gr.
Lagerbjelkes framställning, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med betygande af sin tacksamhet för det honom visade förtroende, utsåg Hr von Hartmansdorff, Aug., att i talmansöfverläggningarne deltaga.
Företogs val af en Bänkman inom 13:de Bänkmisafdm efter N:o 872.
Hr Rudebeck, Edvard Ulrik; och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd:
Nio 875.
Hr Gripenvaldt, Carl Ulrik Berthold. 402 Den 5 Juli f. m.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Const.Utsk:s d. 1 och 3 dennes på bordet lagda mern.
N:o 20, med utlät, i anledn. af talmannens i BondeSt. vägran af propus, på återremiss af Const.- Utsk:s mern.
N:o 12, ang:de K.
M:s nådiga förslag till ny riksd.- ordn. m. m.
Föredrogs ånyoStatsUtsk:s d. 1 och 3 dennes på bordet lagda mern.
N:o 215, ang:de de i Reg.F:ns 63 § föreskrifna kreditiv-summor.
Detta mern. företogs punktvis till pröfning. l:sta punkten, inneha/landa hemställan att det stora kreditivet malte bestämmas till tvä millioner r:dr b:co.
Bifölls. 2:dra punkten, ang:de mindre kreditivets belopp och fördelning.
Den vid Utsk:s mern. fogade af Hr von Troil afgifna reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g: som derefter yttrade:
Jag ville instämma med Hrr Rääf och Bildt, som i deras reservation hafva yrkat att mindre kreditivets belopp måtte höjas till 1,500,000 r:dr.
Men då jag sett utgången af de sista omröstningarne i förstärkta StatsUtsk., så misströstar jag om framgången af en sådan förhöjning.
Jag anser mig derföre böra inskränka mina yrkanden till hvad Hr von Troil begärt, nemi. att man måtte borttaga den skilnad, som StatsUtsk. föreslagit i afseende pä lilla kreditivets användande.
Borttager man den sä skall den föreslagna summan, ehuru ringa hon är i hänseende till behofven, dock möjligen förslå någorledes till de första utgifterna och måhända förekomma att en ny riksdag allt för snart sammankallas och medföra alla dithörande kostnader.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte återremittera detta betänk, för att af Utsk. tagas i förnyadt öfvervägande.
Jag får vördsamt hemställa, huruvida det ej skulle låta sig göra att bifalla summans belopp, och således blott återremittera den delen af punkten, som rörer fördelningen af densamma.
Det vore i min tanke lämpligare än att återremittera hela punkten.
Landtm, yttrade, att något hinder ej funnes för framställning af serskilde propos:r å förevande punkt, i öfverensstämmelse med Hr von Troils begäran, och att Hr Landtm, derföre nu först finge hemställa om R. o.
Ad. bifölle att, såsom Utsk. föreslagit, mindre kreditivet vid innevar:de riksdag ökas till en million r:dr.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmne föranleda till återremiss å sednare de - Den 5 Juli f. m. 463 len af förevar:de punkt, hvaruti Utsk. tillstyrkt förnyande af den före 1840 och 1841 årens riksdag gällande bestämmelse, alt hälften af mindre kreditivets belopp bör vara att tillgå för rikets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna föremål, blef äfven denna propos. med ja besvarad.
3:dje punkten, ang:de bibehållande af hittills gällande stadganden, rör:de de obligationer, som af riksg:s-kont. till följd af stora, kreditivets lyftning, musle utfar das; och 4:de punklen, ang:de bestämmelser i afseende på den upplåning, som genom mindre kreditivets begagnande kan föranledas.
Biföllos. 5:te punkten, innehållande förslag till de §§ i det nya reglementet för riksg:s-kont. som böra motsvara 104, 105, 100, och 107 §§, i 1845 års reglemente för samma verk.
I afseende på de 2:ne första af dessa §§, gjordes vid deras uppläsning icke någon anmärkn., men efter uppläsningen af den Salje, motsvarande 106 § i nu gällande reglemente anmälde, sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Ad. återremitterat den föreg:de punkten ang:de lilla kreditivets förhöjning: sä lärer väl denna § äfven böra återremitteras, för att rättas efter beslutet i förenämnda punkt.
Men jag anser mig likväl böta vid förevar:de § göra ännu en annan anmärkn.
Der står nemi.: ”Den kreditivsumma, som likaledes, enligt 63 § i Reg.F., bör å riksg:s-kont. anvisas, för att, på sätt samma § innehåller, under tiden mellan innevande och nästkommande riksdag vara tillgänglig, då K.
M. för rikets försvar eller andra högst vigliga” etc.
Orden ”mellan innevar:de ech nästkommande riksdag” återfinnas icke uti 63 § Reg.F.; ty der slår blott: ”Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvänne serskilda tillräckliga summor anslås, och till utbetalning ä R.
St:s riksg:s-kont. anvisas: den ena att vara tillgänglig, dä Konungen, till rikets försvar, eller andra högst vigtiga och angelägua ändamål, sedan hela Stats-Rädets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner vara oundvikligen nödig”; 1 Reg.F. är således ingen inskränkning gjord för Konungen att begagna lilla kreditivet, äfven sedan R.
St. hafva sammanträdt.
Grundlagen vållar således icke det dröjsmål med lilla kreditivets begagnande, som skulle härflyta deraf, att Konungen nödgades, under pågående riksdag begära serskild anvisning derå, hvilket skulle blifva följden om denna § antoges, och om stadgandet deri kunde inskränka grundlagens bud.
Man bör naturligtvis undvika att framställa sådana föreskrifter, som kunna anses stå i strid med grundlagen, äfven om man skulle vara oförmögen att honom derigenom rubba.
Jag anser följaktligen de af mig nyss nämnde orden böra borttagas.
Att denna § måste återremitteras faller af sig sjelft, dä R. o. Ad. återremitterat den bestämmelse, som fördelar 464 Den 5 Juli f. m. den till lilla kreditivet anslagna summans belopp till 2:ne olika ändamål.
Jag skulle dessutom för min del tro att, örn denna § skulle komma att förändras i enlighet med den af Hr von Hartmansdorff nu gjorda anmärkmn, så vore det ganska ändamålsenligt; men jag ber likväl att fä fästa uppmärksamheten derpå, att § 106 i riksg:skont:s nuvar:de reglemente (hvilken § är lika lydande med hvad den har varit under flera föreg:de riksdagar) just innehåller dessa ord: att den kreditiv-summa som ”enligt 63 § i Reg.F., bör å riksg:s-kont. anvisas, för att, på sätt samma § innehåller, under tiden mellan innevande och nästkommande riksdag vara tillgängligt” etc.
På grund häraf har StatsUtsk. ansett sig böra bibehålla dessa ordalag i den föreslagna §; men skulle det låta sig göra, att få en sådan förändring som Hr von Hartmansdorff föreslagit, så förenar jag mig visserligen deruti, och anhåller således äfven om återremiss.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om 11. o. Ad. ansåge de emot ifrågavande, emot 106 § i nu gällande reglemente svarande § gjorde anmärkmr föranleda till återremiss.
Sedan härefter den 4:de eller mot 107 § i nu gällande reglemente svarande § blifvit uppläst, yttrade Hr Printzensköld, Carl: 1 afseende på en omständighet uti ifrågavande §:s förslag, anhåller jag att få göra en anmärkn.
Der står nemi. att de obligationer, som skola utfärdas af riksg:s-kont., böra vara ”ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning”.
Detta stadgande finnes äfven i det R.
St:s beslut, hvarigenom riksg:s-kont. auktoriseras att upplåna de 2,000,000 r:dr för krigsutrustningarne; men vid tillämpningen deraf uppstod tvekan, huruvida fullmäktige skulle i följd af ordalagen vara berättigade att begagna båda dessa stadganden pä en gång, sålunda att man utställde obligationer på t. ex. 2 eller 3 år samt derefter skeende uppsägning, eller om man skulle ställa dem blott på uppsägning, eller i motsatt fall blott pä viss förfallotid.
I anledn. häraf och för att häfva den tvekan, som vid framdeles möjligen blifvande lån skulle kunna uppstå igenom denna tvetydighet, anhåller jag för min del att StatsUtsk:s utlåt, i detta hänseende måtte blifva, hvad ordalagen beträffar, så tillvida förändradl att fullmäktige ej behöfde befara någon anmärkn., hvarken från StatsUtsk., R.
St. eller deras revisorer, i fall obligationerne blifva ställde alternativt, eller också på båda sätten gemensamt på en gång.
Jag tror visserligen för min del, att ej några sådana anmärkmr kunna göras, och jag bör tillkännagifva, hvad som är genom riksg:skont:s kungörelse allmänt bekant, att kon(:s pluralitet trott sig kunna tillämpa stadgandet så, att man utställde obligationer på ett eller två år och derefter skeende viss fastställd förfallotid; men jag bör äfven nämna att minoriteten af fullmäktige var af direkt motsatt tanke, i det de ansågo sig ej kunna tillämpa stadgandet så, som pluraliteten beslöt.
Jag Den 5 Juli f. m. 405 Jag anhåller således i följd häraf att denna § måtte återremitteras, synnerligen som flera af de föreg:de punkterna i betänk, äro redan återremitterade.
I en från fullmäktige i riksg:s-kont. lill StatsUtsk. aflåten skrifvelse, hvilken StatsUtsk. vid uppgörande af ifrågavar:de förslag tagit i öfvervägande, hade fullmäktige begärt, att de bestämmelser, som i afseende på låns upptagande för kont:s räkning finnas i dess reglemente föreskrifna, skulle såtillvida förändras, att frågan såväl om myntsort, som räntefot och förfallotid skulle derifrån uteslutas.
Hen afd., som behandlade frågan, och sedermera StatsUtsk. in pleno ansågo lämpligt, alt utur denna § borttaga de restrictioner som deruti funnits såväl i afseende pä myntsorten som på räntefoten, på det att fullmäktige måtte i detta hänseende fä så fria händer som möjligt; ehuru jag måste bekänna, att frågan om borttagandet af bestämmelsen om myntsorten mötte mycket motstånd inom Ulsk., hvilket nogsamt synes af Hr Schartaus reservation.
Beträffande frågan örn förfallotids-bestämmelsens borttagande, så ansåg StatsUtsk. äter, att då densamma enl. nu gällande föreskrift var utsträckt lill 10 år, någon ytterligare latitud ej för fullmägtige erfordrades, och att således någon förändring i detta afseende ej erfordrades.
Jag medgifver visserligen att, dä här står, ”efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning”, så skulle visserligen en och annan person, den der holle sig strängt till ordalagen, kunna säga att obligationerna skola ställas antingen pä endast förfallotid, eller ock på endast uppsägning, men ej på förfallotid samt uppsägning tillika: men då en annan § i riksg:s-kont:s reglemente föreskrifver fullmäktige, att i allmänhet vid alla tillfällen så mycket som möjligt se på kont:s bästa — och då denna § låg till grund t. ex. för den, som mig synes, ganska rikliga åtgärden af fullmäktige i riksg:s-kont. att deponera den Baumanska kronofordringen å 194,000 r:dr, ehuru detta stred emot § 2 i riksg:s-kont:s reglemente, samt denna åtgärd ej kunnat annat än godkännas af B.
St. sä är jag också öfvertygad om, att fullmäktige kunna, med den latitud som nu är dem lemnad, utfärda obligationer såväl efter uppsägning som viss förfallotid, utan att detta af blifvande Ständer kommer att klandras.
Jag skulle för min del tro det vara farligt, att återremittera ifrågavar:de §; emedan man då löper fara att den restriction om myntsorten, som nu är utesluten, då kan komma att, om ej af R.
St., åtminstone af StatsUtsk., blifva åter upptagen.
Jag tager mig således friheten anhålla, att §:u måtte i dess nuvar:de skick bifallas; och tror att man derigenom lemnar fullmäktige i riksg:skont. så mycken frihet, som de gerna kunna önska.
Hr von Hartmansdorff: Sedan R. o. Ad. bi fallit den föreg:de punkten i betänk., hvaruti säges att räntefot eller myntsort derigenom icke är i något hänseende inskränkt” etc. så synes R. o.
Ad. redan fattat det beslut, Hr von Troil tillstyrker, och alt följaktligen något hinder i detta hänseende ej skulle äfventyras genom 6 II, 30 466 Den 5 Juli f. nt. den begärda återremissens beviljande.
Men det är af annan orsak jag önskar att denna § måtte återförvisas.
Der står nemi. ”alt någon kapital-rabatt icke får vid obligationernas utlemnande medgifvas.
”Denna föreskrift är farlig, i händelse lån skulle behöfva upptagas utom riket.
Den som vill läna, måste rätta sig efter långifvarens åstundan; och det är allom bekant att det sätt, som utom riket nu brukas för att gifva statslån, är att lemna dem mot kapitalrabatt, ty det är på denna, som entreprenörerna för lånet eller de som öfvertaga dess anskaffande vinna lättast och mest.
Man fruktar att behöfva medgifva alltför betydlig rabatt; men hvilket är bättre, antingen att äfventyra sådant, men vara saker om penningars erhållande eller att vara säker för det mindre äfventyret att fä ett dyrt lån, eller blottställa sig för det större att inga penningar erhålla? eller också att få dem på ännu svårare vilkor?
ty räntefoten och kapital-rabatten stå i vexelverkan.
Medgifves kapital-rabatt, sä kan räntan fås lag; men medgifves ingen kapital-rabatt, sä blir räntan så mycket högre.
Jag anser fördenskuld orden: ”att någon kapital-rabatt icke får vid obligationernas utlemnande medgifvas”, böra uteslutas; och anhåller derföre om återremiss af denna punkt.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten deruppå, att mellan vilkoren för det stora kreditivets och det lillas upptagande är en väsendtlig skillnad.
Hvad det förra beträffar, så hafva genom de stadganden, som sedan många riksdagar tillbaka i reglementet influtit, fullmäktige erhållit fullkomligt fria händer att på hvad vilkor, som möjligen kunna erhållas, upplåna detsamma; och det af den orsak, att detta kreditiv är till sitt belopp vida större än lilla kreditivet och dessutom måste kunna, i händelse af krig, inom kort tid anskaffas.
Sådant är deremot icke förhållandet med lilla breditivet, hvilket efter all möjlig anledn. aldrig kan behöfva att på en gång lyftas utan endast successive i män af behof; och på grund deraf anser jag, att vid lilla kreditivets lyftande, låns tagande utomlands föga kommer i fråga.
Det faller sig klart att, om fullmäktige i riksg:s-kont. behöfva anskaffa en summa af 2, 3 å 400,000 r:dr, de först försöka att fä denna summa inom riket, och att de först då, när lån ej inom riket kunna erhållas, vända sig till utländningen.
För att anskaffa en så obetydlig summa, som för detta ändamål skulle komma att lyftas, tror jag ej att man bör frångå det stadgande, som alltsedan 1809 års riksdag finnes i reglementet föreskrifvet att ingen kapital-rabatt i detta fall bör medgifvas.
Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten på en annan af de orsaker, hvarföre den ifrågavande §:n erhållit den nu föreslagna redaktionen.
Det är nemi. i full öfverensstämmelse med de vilkor som R.
St. antagit i och för anskaffandet af det extra kreditivet på de tvä millionerna.
Vilkoren för dess upptagande finnas uti StatsUtsk:s betänk.
N:o 184 punkten 4 och föreskrifva att obligationerna skola ”vara ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning; och bör vid deras utlemnande någon kapital-rabatt icke få medgifvas”.
Således synes, att de vilkor, som Den 5 Juli f. m. 467 R.
St. stadgat för upptagande af dessa 2,000,000 v:dr, innehålla alldeles samma restriktioner som här äro af StatsUtsk. föreslagna, och hvilka R.
St. ansett sig för den stora summan höra bibehålla; hvaremot jag, för min del tror, att det vore serdeles olämpligt, att för anskaffandet af de mindre summor, som för det lilla kreditivet kunna erfordras, borttaga dessa restriktioner.
Jag tror det dels derföre, att jag anser olämpligt att, för anskaffande af olika summor, bestämma olika vilkor, då dessa vilkor kunna vara lika; och dels derföre att, för upptagande af de smärre summor som för lilla kreditivet skulle erfordras, det ej kan behöfvas att utsträcka den frihet, fullmäktige hafva, utöfver den som för stora kreditivet är dem tillagd.
De hafva ändock, enl. hvad jag tagit mig friheten nämna, erhållit frihet såväl i afseende pä räntefot som på myntsort, hvilken frihet ej förut varit dem meddelad.
Jag tror derföre, att det är allt skäl att bifalla den ifrågavande §:n sådan den är framställd: och anhåller om propos. derå.
Då kreditiv-summan blott utgör en million r:dr, så är det visserligen troligt, att riksg:s-kont. ej derföre kommer i någon förlägenhet; emedan denna summa ej är större än det kreditiv, som riksg:s-kont. eger att i banken begagna.
Men då kont. skall, för att fylla bristen, eller för att fylla utbetalningen, göra uppfinningar, och då de inhemska kapitalisterna veta, att ingen kapital-rabatt lemnäs, och de sålunda med all säkerhet förutse att intet lån kan utrikes med någon fördel erhållas, så står det i deras makt alt höja räntan desto mera.
Fullmäktige böra derföre, genom alt kunna få begagna hvilkendera utvägen som heldst, sättas i tillfälle att betinga sig de drägligaste vilkoren.
Lyckan för Sverige att icke hafva behöft göra några lån, föranleder oss till att tro, det vi kunna sjelfve bestämma lånevilkoren så goda vi vilja.
Man har redan börjat med derefter rättade förslag till föreskrifter för riksg:skont.
; men jag befarar att det slutas med förlust, om man icke lager sig tillvara, utan vidblifva de föreslagna vilkoren.
Det är orsaken hvarföre jag yrkar att man måtte visa fullmäktige det förtroendet, att man lemnar dem fria händer i detta hänseende.
Jag medgifver visserligen att Hr von Hartmansdorff har rätt i den anmärkmn, att den inskränkning, som StatsUtsk. föreslagit i enlighet med föreg:de Ständers beslut, att ingen kapital-rabatt får medgifvas, att den inskränkningen ej borde i §:n finnas; men då detta stadgande hittills existerat under en följd af år, och dä de lån, som nu komma i fråga att upptagas med denna inskränkning, äro så obetydliga, att ej gerna någon fruktan bör kunna uppstå för att man ej skulle kunna erhålla dem inom landet, och då sättet att upptaga lån genom meddelande af kapital-rabatt är alldeles främmande inom Sverige; sä tror jag det ej för närvande vara af behofvet påkalladt, att borttaga nämnde inskränkning, och jag tror ej heller att något sådant skulle af de öfriga Stånden medgifvas.
Inom StatsUtsk. åtminstone förmärktes i allmänhet mycken fruktan för att tillåta utländska lån, 30* 468 Den 5 Juli f. m. och det är äfven synnerligen derföre, som det med mycken makt drefs uppå, att ifrägavande stadgande skulle fortfarande förblifva gällande.
Man yrkade till och med inom StatsUtsk. att det skulle tydligen uttryckas, att dessa lån endast lingö upptagas i svenskt mynt.
Detta skedde väl ej, det är sant; men att komma så långt, att kapitalrabatt skulle medgifvas, det tviflar jag på skulle låta sig göra.
Jag tror således att en återremiss i sådan syftning skulle till ingenting tjena.
Hvad Hr Printzenskölds anmärkn. beträffar, medgifver jag gerna att ordalagen i §:n kunnat vara tydligare än de äro: men jag tror, att något missförstånd i alla fall ej bör kunna ega rum, med afseende å föreskriften, alt obligationerna skola vara ”ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning”; något sådant missförstånd nemi. att fullmäktige i riksg:s-kont. ej skulle anses ega rättighet att upptaga lån för någon viss förfallotid och några månaders uppsägning derefter.
Det kan ju ej nekas, om jag ställer en obligation på 3 år och derefter några månaders uppsägning, att icke denna då är ställd pä uppsägning.
Således är min öfvertygelse den, att efter denna föreskrift fullmäktige bestämdt ega rätt att utgifva sä beskaffade obligationer, hvarföre jag ej heller anser någon återremiss af denna punkt vara behöflig.
Lika med den siste värde talaren anser jag det ej lämpligt, att en serskild föreskrift skulle meddelas för upptagande af de lån, som för lilla kreditivet kunna komma att erfordras; så att man för denna mindre summa, som först kommer att behöfva lyftas, skulle medgifva kapital-rabatt, ehuru Ståndet genom sitt redan fattade beslut bibehållit ifrägavande inskränkning med afseende å upplånandet af den vida större summan.
Hade det varit tvertom då kunde något skäl vara för handen att nu medgifva kapital-rabatt: men för nämnde förhåller det sig annorlunda.
Jag vill visst ej bestrida, att fall kunna inträffa då det vore önskligt, att kapital-rabatt vore medgifven, synnerligen för den händelse att lånen måste ovilkorligen upptagas utom riket; men för det lilla kreditivet kan sådant vida mindre vara att befara, än för det större?
Jag tror således att R. o. Ad. i detta hänseende bör antaga den föreslagna §:n.
Hr Printzenskölds anmärkn., så, ehuru den visserligen ej saknar anledn. för sig, torde dock R.
St:s fullmäktige i riksg:s-kont. framdeles som tillförene hafva lika mod (om jag här få begagna det ordet) att verkställa föreskriften i enlighet med dess anda och mening, nemi. att de heldre tillse riksg:s-kont:s fördel som är rikets, än de fästa sig vid en småaktig uttydning af ordet antingen.
Jag tror derföre, att §:n ej heller i detta afseende beliöfver återremitteras.
Till hvad jag nyss yttrat, ber jag att få lägga det förklarande, att jag för min del visserligen anser nämnda §, sådan den nu är affattad, innebära en sådan rättighet, som riksdiskont. redan ansett sig ega och som kont. begagnat sig af, till följd af den föreskrift som kont. erhållit för upptagande af lån å de 2 Den 5 Juli f. m. 409 millionerna; och jag bör äfven tillkännagifva att, på sätt kungörelsen ådagalägger, plurali teten af fullmäktige varit med mig af lika tanke.