Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig har det rätta synts träffadt uti den uppgift, Utsk. gjort, och jag kan således icke finna den nuvarande redactionen bättre; men vill man, som sagdt är, utvidga valrätten äfven till docenter, så har jag icke något deremot.
Anledn., hvarföre jag till en del instämde med Hr Dalman, var den, att jag kände, att PresteSt. stadnat i enahanda anmärkn.
Jag ber att få uppläsa prot.utdr. deröfver och förmodar, att Hr
Dalman är nöjd med innehållet deraf, såsom norm för det beslut, han hos oss önskar.
Cederström uppläste derefter det åberopade prot.utdr.
Jag får förklara, att jag är nöjd med den redaction, PresteSt:s prot.utdr. upptager, samt anhåller om propos. till antagande af enahanda anmärkn. hos R. o. Ad.
Vid den i PresteSt. antagna redaction anhåller jag att få anmärka, att docenter, enligt densamma, jemväl äro upptagna bland de valberättigade; men de hafva ingen lön på stat.
Likväl skulle de, om ett universitet sänder u:ne riksdagsmän, komma att deltaga i kostnaden derför af egna medel.
Sådant torde de ej vilja underkasta sig och hellre försaka valrätten.
Huru ginge det då med den föreslagna redactjonens verkställighet.
Jag anser följaktligen endast dem, som hafva löner, böra få välja, emedan de verkligen äro fästade vid universiteten.
Jag yttrade detta såsom en reservation mot det trassel, jag föreser komma att blifva en följd af en så beskaffad förändring..
Vill PresteSt, att redactionen skall blifva sådan, så är det Den 3i Januari. mig personligen temligen likgiltigt; men jag varnar för följderna.
Jag ber att få erinra, att Utsk. i ett följande mom. föreslagit, att den ifrågavar. riksdagskostnaden skall utgå af academifonden.
Den kan altså icke drabba docenterna.
Jag anhåller, att Hr Dalman må gifva akt derpå, att enl. i mom. äga universiteten rätt att sända 2tne riksd.fullmägtige, då, enligt det påföljande, blott en undfår aflöning af academifonden.
Jag ber att tillbaka få fästa Hr v.
Hartmansdorffs uppmärksamhet derå, att det icke är något åliggande för universiteten att sända mer än en riksdagsman.
Om de utse 2tne, beror det ju på en hvar att afgöra, huruvida han vill deltaga i aflöning för den andra eller icke.
Vilja de yngre lärarne göra en sådan uppoffring, måtte det vara deras ensak.
I afseende ä det befarade "trasslet” vid valen får jag blott erinra, att sådant icke förmärkts hittills, utan vid öfverenskommelserna om valsättet har gått ganska lugnt tillväga.
Jag kan icke medgifva någon förändring i den redaction, PresteSt. antagit, utan anhåller, att R. o.
Ad. må förklara den såsom sin gemensamma tanka.
Uppå derefter framställd propos. återremitterades det af Constit.Utsk. uppgjorda förslag till förändrad redaction af 2 mom. itsta perioden i 13 § med den såsom Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkn., att riksdagsmän från universiteten böra utses genom academiernas samtliga professorer och adjuncter, ordinarie eller extraordinarie, samt docenter, academiernas räntmästare och secreterare samt alla öfriga academiska tjenstemän, som i och för sina befattningar äga presterlig befordringsrätt.
Den föreslagna förändringen vid slutet af 2 mom. i 17 § Riksd.Ordn. lemnades utan anmärkn.
Ånyo föredrogs och lades till handltna Constit.Utsk:s d. i5 dennes på bordet lagda memor.
Wto y3 till PresteSt., ang:de återremissen på memor.
Wto 67, med föreslaget tillägg vid 16 § Riksd.Ordn.
Till pröfning företogs StatsUtskts d. ig dennes på bordet lagda utlåt.
Wto 3g5, dels i anledn. af verkställd granskning af K.
Convojcommissariatets förvaltning och räkenskaper för åren 1331 och i832, samt dels på grund af väckt motion om förändring i convojafgiftens utgörande och disposition 111. m. Underteckn.
Ridd.secret. tillkännagaf, att han från secreteraren i StatsUtsk» emottagit följande skrifvelse:
N:o 3g5 pag. i5 nederst på sidan står följande mening:
"äfvensom att i stället för den hittills erlagde convojafgift å inkommande varor, som utgått olika för olika varor, eller med dels 5, dels 10 och dels i5 proc. å tullen, denna afgift hädanefter, under ofvannämnda benämning, må, till enhets och enkelhets vinnande, blifva beräknad med io proc. å alla importartiklar.”
Ehuruväl meningen med detta tillstyrkande, då de förutgående raderna läsas i ett sammanhang, icke lärer kunna missförstås, eller att detta proc.-belopp bör beräknas å tullen för olla importartiklar, är anstalt likväl fogad, att rättelse derom i nästa häfte kommer att införas, då ordalydelsen blir: ”med io proc. å tullen för alla importar t i k 1 a r.” Jag har velat härom underrätta, på det att, om vid föredragningen af betänk.
A:o 3g5 någon tvekan om ordaförståndet skulle uppstå, densamma må, genom Ilr Ridd.- sccret:s benägna försorg, undanrödjas.
Stockh, d. 21 Jan. i835. W. Karström.
Hr Peyron, Gust. Abrah., uppläste följande:
Det toidé kanske förefalla mången underligt, att jag, såsom ledamot af StatsUtsk., uppträder emot ett dess utlåt.
]V:o 395, utan att hafva reserverat mig emot det fattade beslutet.
Till min ursägt torde det tillåtas mig få den äran anföra, att jag icke deltagit i målets beredning, icke heller i den omnämnda revisionen, utan, hindrad af andra göromål, uppkom sent i Ulsk. den dag, då målet der till slutligt afgörande föredrogs.
Emot utlåt:s antagande höjde sig, om jag icke missminner mig, blott en röst, med hvilken jag förenade mig.
Den allm. hyllning, utlåt, rönte, gjorde, att jag icke trodde mig böra onödigtvis uppehålla tiden och bryta lans.
Jag tillkiinnagaf likväl, af skyldig aktning för Utsk., det jag var sinnad att på detta rum uppträda emot utlåt., och jag går alt uppgifva mina skäl dertill.
Det synes mig först .författadt i mindre tjenliga, jag må säga, ogrannlaga uttryck, hvarigenom såväl lefvande som aflidna, allmänt aktade medborgare blifvit sårade.
Jag kan aldrig föreställa mig, att Convojcommissariatets ledamöter gjort sig förtjenta af de tillvitelser, af det * Liander, utlåt, emot dem innebär; och derföre synes det mig hafva varit mera passande att, på sätt grundlagen bjuder, antingen låta Commissariatet förklara sig, innan man gick till doms, eller ock begära, att någon dess ledamot blifvit utsedd för att tillhandagå med upplysningar, hvilka kanske föranledt till annat än det nu uppkomna resultatet.
Del torde tillåtas mig få yttra den öfvertygelse, att de förändrade förhållanden, som inträdt uti fäderneslandets
Den 3i Januari. ställning med Barbaresk-staterna sedan sista riksdagen, väl ännu en gång kunna förändras, och att det således icke är afgjordt, att de s. k. ordinära fredssummeliquiderna med Algier, Tunis och Tripoli för alltid upphört.
Sjelfva utlåt, pag i5 synes äfven tillkännagifva möjligheten deraf; och dock vill det bygga något nytt på ett temporelt förhållande.
Hvad bokföringsmethoden och redogörelsesättet beträffar, vill jag icke ingå uti undersökning örn hvad deröfver blifvit yttradt; jag tror mig iclje äga dertill erforderlig kännedom.
Utsk., och synnerligast en dess ledamot, Hr Santesson, hvilken i nära sex månader sysslat med saken, äger tvifvelsutan insigter om hvad tili ett redogörelsesätt och en fullständig bokföring hörer; men, mina Hrr, jag är ock öfvertygad derom, att de personer, som dels förr varit och dels nu äro ur Stockholms börs anställda i verket, äga dessa insigter i lika hög grad.
Deras enskilda affärer jäfva åtminstone icke denna tankeyttring; och då detta nu så förkastade redovisningssätt är samtidigt med verkets reorganisation 1797, och alltsedan blifvit iakttaget på det sätt, att alla conto genast öfvergingo på capitalräkningen, men genom K. M:s nåd. instruction d. 3r Dec. 1829 sålunda förändrades, att fyra särskilda hufvudtitlar upptaga inkomster och utgifter, nemi.: 1:0 inkomstconto, 2:0 ordinarie utgifters conto, 3:o tillfälliga utgifters conto och 4:0 kostnader för sjöexpeditioner, och utan att någon ansett detta sätt äga de felaktigheter, utlåt, antyder; då dessutom icke bevisas kan, att någon förlust derigenom blifvit cassan tillskyndad, och då hvarken Kammarrätten, som årligen granskar räkenskaperna, eller R.
St:s l83i års revision dervid gjort anmarkn:r, och dessutom redogörelsen verkställes efter fastställda formulärer och gifna föreskrifter, torde det felaktiga ingalunda kunna ligga Comrnissariatet till last.
Så ofattlig, så ofullständig och opålitlig, som utlåt, vill låta påskina redogörelsen vara, är den dock ej, då Hr Santesson dock fattat den; eljest vet jag sannerligen icke, huru han skulle hafva kommit till den uppgjorda och i utlåt. framställda sifferuppställningen.
Att i833 års hufvudbok ej vid förlidet års slut skulle varit afslutad (pag. 1), synes mig mindre anmärkn:svärdt, då man besinnar, att det erfordras läng tid att erhålla räkningar och redovisningar från de å mycket aflägsna orter, så i Europa som i andra verldsdelar bosatta personer, med hvilka Commissariatet står i förbindelse; och dessutom antyder utlåt, på ett annat Ställe (pag. 5), att bokslutet, enligt föreskrift, icke fullbordas förrän vid näst påföljande års utgång.
.Således är föreskriften föremål för klandret, icke verkställigheten.
Nu är händelsen den, att uppställningen af i833 års hufvudbok, tvärtemot hvad utlåt. pag. 5 anty - Den 3i Januari. 29S der, verkligen var påbörjad icke allenast i Oct. månad, utan redan i början af året, och fullbordad samt till Kammarrätten insänd innan årets utgång.
Den börjar alltid, i den mån räkenskaperna hinna inkomma, redan i Jan., ehuru sjelfva inkomstbeloppet icke af Tullverket kan förrän i Nov. månad uppgifvas.
Hvad som yttras pag 2, att vid vexlars på- och afförande saknas oftast all anteckning af vexelns datum, trassent och acceptant, är icke enligt med rätta förhållandet.
Om den nitiske revisorn behagat genomögna verificationsboken, hade han der funnit, hvad han tillkännagifver sig hafva saknat, och äfven dels secundavexlarna in originali eller i afskriften Om ock Convojcommissariatet eller någon dess ledamot funnit redogörelsesättet otjenligt och böra ändras, tror jag icke det eller den hafva ägt initiativet att åstadkomma en förändring uti en fastställd, ehuru viciös method.
Emedlertid, för att en gång för alla undanrödja alla anledningar till slikt klander, och för att äfven hos oss komma till ett redogörelsesystem, hvarefter alla statens medel böra redovisas, och få det lämpadt efter riksbokslutets grunder, får, med stöd af sista meningen i 56 § Riksd.- Ordn., jag vördsamt afgifva detta memor., som kanske härefter torde få uppläsas.
Hvad de uti utlåt, anförda förluster vidkommer, höra de till menskliga tingens område och äro en naturlig följd af den omständighet, att Convojcommissariatet måste i och för sina vexelgöromål hafva ombud på flera utrikes orter; och då i detta afseende
Convojcommissariatet vändt sig till sådana handelshus, som njuta och alltid njutit allmänt förtroende, och med hvilka sjelfva Styrelsen vore i relationer och hedrade med sitt höga förtroende, torde det ej kunna förebrås
Commissariatet att hafva begagnat dessa handelshus’ biträde.
Lyckligtvis synas mig de uppgifna förlusterna vara ganska obetydliga; och den på handelshuset Rosner &
C:o är ännu ej utredd, då det ej är bestämdt, hvad dividend denna massa kommer att lemna.
Den gjorda anmärkntn, ”att en summa af i,5g5 mark Hamb. b:co blifvit insatt hos Sillem &
C:o, dels innan detsamma ännu för någon accept eller utbetalning ägde den ringaste fordran (pag. 6), och dels, snart sagdt, i samma stund, som handelshuset var färdigt att göra concurs,” förefaller mig, lindrigt sagdt, ”besynnerligt.”
Då handelshuset Pierre Godefroi i Hamburg drog sig från affärerna och insände sin couranträkning, och Convojcommissariatet derefter utsåg handelshuset Sillem &
C:o, hvilket ägde, och det med skäl, Europeiskt förtroende, etableradt af och beslägtadt med millionären Hope, så var ju fullt skäl förhanden, att der insätta den ifrågayar. lumpna summan, för att i någon mån creditera sig emot de accepter, Sillem &
C:o åtagit sig för Commissarialets räkning.
Att insättningen skett i den stund (pag. 6), handelshuset var färdigt att göra cou - Den Si Januari. curs, var ju en tillfällighet; ty då ilian icke ens in loco kunde känna, att huset var på vippen att ramla, frågar jag, huru Commissariatets ledamöter ur härvar. börs kunde kanna eller ana det?
De vidkändes sjelfva ock förluster.
Kära nog 3 veckor förflöto likväl emellan remissens emottagande och cessionen.
Hvad pag. 7 yttrar derom, att Commendörcapitnine
Kreuger skulle varit af en skiljaktig mening från beslutet om afskrifningen af förlusten på huset Tottie &
Compton i London, nekar han sjelf, och han kunde aldrig hafva ägt något skäl att vara af annan tanka än den, som gjort sig gällande, då K. M. nådigst lemnat Convojcommissariatet tillåtelse att, i likhet med öfriga creditorerna, ingå i accord.
Bankrutten skedde 1819, således för 16 år sedan.
Besynnerligt nog, att den äfven kan utgöra föremål för dessa hopade anmärknrr; men sådana uppsökas öfverallt.
Nog af, sedan år efter annat flera afbetalningar ägt rum, hördes intet vidare derom, då år 1829 Convojcommissariatet skref till London och erhöll den underrättelse, att då en ytterligare, men ock den sista utbetalningen ägt rum.
Det vore visserligen önskligt, att Norrska Regeringen kunde förmås att uti vexlar öfversända dess månadtligen utgående bidrag till convojcassan; men icke är det Commissariatets fel, att sådant icke sker.
Det har verkligen genom dess Norrska ledamot sökt tillvägabringa ett förändradt förhållande, fast förgäfves.
Då nu emedlertid remitteringen verkstalies medelst anvisningar, att i Christiania betalas, nödgas Commissariatet der äga en commissionär, och den, som dertill begagnats, var samma person, som uppbar K.
M:s appanage, då den likaledes medelst anvisningar utbetalades.
Sedan Rösners bankrutt år i832 begagnar
Commissariatet likväl icke något handelshus i Christiania, utan sker transactionen månadtligen genom tralfad öfverenskommelse med Statssecreteraren Due.
Visserligen ar det ganska menligt för cassan, att Norrska Stortliinget nedsatt beloppet af det årliga bidraget; men icke kan det läggas Commissariatet tili last, lika litet som jag tror del vara den Svenska Representationen värdigt att taxera Brödrarikets Representationsförhandlingar för godtyckliga, hvilket dock skett i utlåt.
Att använda öfverskotta af cassan till handelns och sjöfartens utvidgande och befrämjande anser jag ganska tjenligt, helst fonden derigenom ingalunda ryckes från sin bestämmelse, likasom jag gillar, att afgiften framdeles utgår under titel af handels- och sjöfartsafgift; men, mina Hrr, att indraga Convojcommissariatet och uppå CommereeColltm öfverflytta dess detailler och befattningar betviflar jag vara rätt passande, och åstadkommer åtminstone näppeligen någon betydlig besparing.
År i83i gjordes, uppå K.
M:s nåd. befallning, en under - Den 3i Januari. »97 dersökning ang:de verkets beskaffenhet och ändamål, och i anledn. deraf fastställde K.
M. en ny organisation af verket, hvarigenom en ledamot indrogs.
Vid afgång, vare sig af sjöofficeraren eller den s, k. cancelliledamoten, skulle beställningen icke tillsättas.
Det torde tillåtas mig få den äran fästa H. R. o.
Ad:s uppmärksamhet uppå detta nu öfverklagade verks primitiva bestämmelse.
Den är att underhålla god sämja och godt förstånd med staterna å Afrikanska kusten och i allmänhet emot främmande magter befrämja vår sjöfart, och sådant sker icke blott genom notvexlingar och skriftliga demonstrationer, utan dertill fordras såväl materiella demonstrationer och åtgärder, såsom dels penningar, dels krigs förnödenheters öfversändande, i hvilket afseende man insåg nödvändigheten, att verket skulle utgöras dels af militärer, dels af handlande.
Om jag nu också måste medgifva (och jag gör det villigt), att nuvar. ordföranden uti K.
CommerceCollrm äger full kännedom om vexelaffärer och dermed gemenskap ägande ämnen, tror jag honom dock icke kunna äga den kännedom af de större utrikes städernas handelshus, som dock erfordras; och kan jag icke inse, huru CommerceCollegii
Hrr ledamöter skola kunna förstå sig på hvad i allmänhet menas under namn af krigsrikedomar, huru de skulle kunna uppgöra ritningar på kanoner, projectiler, krigsskepp och dylikt.
Om således Convojcommissariatets bestyr skulle öfverflyttas uppå CominerceColkm, lärer tvifvelsutan samina verk komma att ökas, om icke med ett nytt departement eller bureau, åtminstone, utom en Norrsk ledamot, med en sjöofficer och en, helst alne, handlande, utom nödig betjening; och då man besinnar, att den nuvar. betjeningen icke kan fråntagas sina löningsförmåner, dem de äga i kraft af fullmagter, torde besparingen blifva ingen eller högst obetydlig.
Skulle likväl, emot min röst, Commissariatet komma att indragas, skulle jag tro, då dess befattning i flera afseenden icke är olikartad med utrikes ärenderna, att den snarare borde, medelst en section eller bureau af några personer, ställas under Statsministerns för utrikes ärenderna embete.
Jag kan härvid icke undertrycka den tankan, att utrikes Statsministern bort vara ordförande i Commissariatet i stället för en Amiral, då dock en sjöofficer der är anställd.
Om nu den af verkets kamererare författade och till mig aliemnade förklaring öfver det klandrade i räkenskaperna skulle anses nöjaktig, frågar jag, hvad som återstår af utlåt.?
Jo, ett framkastadt, snart sagdt overkställbar project.
Af anförda skäl får hos Hr Gr. o.
Landtm, jag vördsammast anhålla om propos. till återremiss af utlåt. 18 H. 38 Den 3i Januari.
Hr Peyron anhöll att nu få uppläsa den af honom omtalade motion; hvarefter Hr Peyron uppläste följande:
St. vid tvenne förflutna riksdagar uttalat den underd. önskan, att ett förbättradt redogörelse-och bokslutssätt infördes uti alla förvaltande verken och synnerligast vid Förvaltn. af Sjöärenderna samt K.
KrigsCollegii departementer, och K. StatsCont., deröfver bordt, äfven i underd. yttrat nödvändigheten deraf, har II.
Konungen under d. 5 Mars 1831 nådigst befallt Dess Statscontor att i detta vigtiga ändamål uppgöra förslag och formulärer och, så vidt sig göra låter, så författa dem, att alla de förvaltande verkens hufvudböcker, så till form som uppställning, uppgjordes efter enahanda grunder som riksbokslutet.
Men då K. Statscont., med dess närvar, personal, hittills icke kunnat cch näppeligen på längre tid torde kunna åstadkomma denna af Nationen önskade och af behofvet påbjudna reform, samt då den vid detta riksmöte föreslagna förökade personal för detta verk blifvit afslagen och således föga eller intet hopp lärer finnas att på denna väg få ett redigt och lättfattligt redogörelsesystem infördt inom de förvaltande verken, får, med stöd af 56 § Riksd.Ordn., jag vördsammast föreslå, att nu församlade Ständer hos H. M. Konungen göra underd. begäran derom, det täcktes H.
150 Dsn 4 April. het befintliga Kärr, Måssar och Ödes-fält, rom vid åskådandet utgöra en bedröflig åsyn, hafva nu mera ådragit sig en allmän uppmärksamhet. i synnerhet, sedan genom Enskifte och By-utflyttning hindret och fördomen blifvit undanröjda, och tänkandcs odlingsdrift dymedelst blifvit uppiifvad; denna riksgagneliga odling kan icke, utan allmänt understöd, äga någon framgång.
Vår Allernådigste Konung har, äfven i denna omständighet, gifvit ett lysande efterdöme, genom Nådig Befallning till Dess JLandtbruksAcademie rörande DagsMåssens odling för Dess och Kronans räkning, bestående af 1S64 geometriska tunnlands vidd, belägeia inom Ombergs Djurgård i Östergöthland, vid Alvastra, och sorn denne Mosse på Konungens Nådiga Befallning, förlidet år, genom Dess LandtbruksAcademies åtgärd, är både afmätt och afvägd, lärer detta år odlingens början blifva verkställd.
Att undanrödja de hinder, som mota vid den i hela Riket vidsträckta Kärr- och Öde-, slätters odling, i synnerhet i skoglösa orter, är någon penninge-tillgång så mycket nödvändigare, som annan hjelp icke tyckes vara möj. lig, och dessförutan sådane ryslige trakter skulle förblifva i samma skick, som de från Hedenhös varit; till de dertill erforderliga medels anskaffande finnes ibland Riksens Hög-ofh Ständers tillgångar flere utvägar; såsom någon liten, tillexempel, En spillings årlig afgift af byar person som fyllt 15 år, under namn, till Landibrukets upphjelpande, eller Den 4 April. en lika afgift för hvar och en som nyttjar brännvin, caffe, med flere, men säkra afgifter, som ehuruväl denna afgift, i Renterierna, både af städer och landet tillika med Krono utskylderna incasseras, icke borde med de sistnämnda förblandas, utan såsom en särskildt stående fond för ny-odling utlånas, till dem, som uppvisa gjorda nyttiga företag i denna väg; vid lånets bevilljande kunde, sedan odlingen blifvit vederbörligen värderad, summan utbetalas första året utan intresse, och sedermera 3 procent, till dess hela odlingen vore fullkomnad, då 5 procent årligen erlades, hvaraf 2 procent afskrefvos på Capitalet, och den odlade marken med grödan vara under förpantning, tills hela lånet vore ersatt.
Då vi med visshet äro underrättade , att andra nationer både före och under sista kriget, då handeln varit stängd, börjat förbättra och föröka sina egna jerntiligångar, hvilken upptäckt troligen snarare till- än aftager, mindre upphör, hvarigenom kunde hända, att exporten af Svenska Jernet i samma mån förmindskades , och ej som förut någorlunda motsvarade våra utrikes ifrån mer eller mindre nödiga behof; om, då Spannmål, Salt och andra till lifvets uppehälle oundgängliga nödvändighets varors införskrifning bibehöjles, utan att af landets egna producter blifva ersatta, skulle utsigten till Rikets räddning blifva brydsam; denna tidpunkt torde snart nog inträffa, och bör liksom i förväg uppmana oss att vidtaga kraftiga anstalter till Landtmanna naria - 152 Den 4 April, garnes upphjelpande, såsom det enda medlet till Svenska Folkets räddning från fattigdom, med alla dess olycksföljder.
Alla andra nä. ringar kunna tillfälligtvis förmindskas, ja, till och med en del deraf upphöra, men Landtrnanna-näringen och dess producter äga bestånd, så länge Jordeu genom menniskoflit och arbete odlas.
Då krigets olycksföljder förstört andra Länders förmögenhet, plundrat deras hus och sköflat deras grödor, kunne vi, näst den Högstes bistånd, nu i lugn, efter slutad fred, med vördnad och tacksamhet upphöja vår Regerings prisvärda vishet, som så utmärkt vårdat Svea Land och Innevånare, gifvit oss en varaktigare fredsutsigt, och stadgat en brödraförening, hvarpå hela Scandinaviska halfons välgång både nu och framdeles är grundad.
Våra hemmavarande och Principalers förtroende till deras Fullmägtiges insigtsfulla och nitiska åtgärd i afseende på Rikets upphjel. pande och förkofring har aldrig varit vacklan, dej då nu den önskan är allmän, att Landt, manna yrket måtte understödjas, och då alla äro villiga att bidraga till detta riksgagneliga företagets befordrande, huru skulle då hoppet i detta afseende förfelas, eller genom tidsutdrägt förfalla i overksamhet ?
Remitterades till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet, och blef det Författaren Den 4 April, 153 tjlåtet att sitt Dictamen med de öfriga Riksbtånden communiccra.
Friherre Hjerta, Lars, uppläste följande:
De flera Memorial, hvilka, rörande den så kallade Gårdfari- och Vestgötha-handeln, blifvit upplästa, gifva mig anledning att, sora Landshöfdinge i det Län, hvarifrån denna handel har sitt ursprung , äfven yttra raina tankar.
Vid så väl förflutna, som nu pågående Riksdag, har detta ämne väckt Riksens Ständers uppmärksamhetj och bland de många skäl, som åberopas för att bevisa skadligheten af denna näringsgren, har öfverflödets kringspridande , äfven i de lägre classer, fått det Iiufvudsakligaste och förnämsta rummet.
Ingen med sann kännedom kan förneka, att förhållandet ty värr är sådant, och att ett gränslöst missbruk af tillerkända billiga rättigheter är rätta orsaken till det som öfverklagas; men för att vinna det ändamål, som hvarje vältänkande åsyftar, torde det vara nödigt, att nu bestämdt utreda, hvaruti Gårdfarihandel egentligen består.
Enligt äldre privilegier, har sju Häraders Allmoge af Elfsborgs
Län fått rättighet att till åtskilliga orter inom
Riket afyttra egna tillverkningar af alla slags väfnader, smidqoch trädarbeten, m. m., sedan de till idkande 154 Den 4 April. af denna handel fullgjort hvad Författningarne föreskrifva, det vill säga, att de bevisligen äro Hemmansbrukare, äga bevis af vederbörande Presterskapet, att de enligt varunota äro försedde med egna tillverkningar, och förete behöriga Sundhets-attester.