Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska så väl som utländska fartyg’, hvilka, i anseende till storm eller andra nödorsaker, måste såsom vinddrifvare, under resa söka hamn annorstädes än destinations-oi ten, sky Svenska kusten, då de äro den Norrska så nära, att det möjligen låter sig göra att anlöpa den sistnämnda, så och emedan orsaken härtill måste sökas i tvånget att här i Riket erlägga de temligen dryga afgifter, som vid dylika vinddrifvares ankomst till Svensk kust deni affordras, men hvilka i Norrige ej ega rum, fanne motionären sig böra föreslå: att Fyr- och Båk-afgifter samt Sots-penningar, då lots ej gagnas, med flere dylika kostnader, enligt hvad i nu gällande Författningar är stadgadt, hädanefter icke måtte affordra^ så kallade vinddrifvare, enär ilen inkomst, Staten af dylika vinddrifvare-afgifter kan påräkna, icke vöre af serdeles betydenhet, hvaremot en för kuslboerne vida Öfvervägande fördel måste vid afgifternes upphörande uppkomma genom säkerligen inträffande tätare besök, än nu vore förhållandet, af vinddrifne fartyg, till hvilka ofta ej obetydliga förråd af lifsmedel m. 11. förnödenheter kunna afsättas. 2:o Herr P. O. Norin, hvilken, lill förekommande af möjligt missbruk, föreslagit det tillägg vid 20 § Andra Artikeln af Kongl. Reglementet för Lots- och Bak-inrättningen i Riket, den lö
Maj 1827, att för sådane fartyg, hvilka äro förpligtade begagna lots, men vid stationen icke erhålla någon behörigen antagen oell ansvarig
Krono-lots och icke elier segla under annat fartygs skot, lots-penningar icke må, vid stadgadt ansvar, beräknas eller tagas.
Och har Herr Norin derjemte, uti serskild motion, efter framställning af den mindre fördelagtiga ståndpunkt, hvarpå Lotsverket sig för närvarande befinner, och vådan deraf, att fartyg och egendom skola på okände farvatten anförtros åt lotsar mot dryga arfvoden, då desse knappast känna sina egne farleder och äro dessutom råa och okunniga personer, hvilka sakna all disciplin och kunskap i yrket, ansett, att en revue i allmänhet af denna inrättning, hvilken helt och hållet borde reorganiseras, måtte företagas, så vida Svenska sjöfarten ej skall blottställas allt för mycket och förtroendet hos utkindningen alt besöka Svenska kusterna ej vidare förloras; samt i följd deraf föreslagit: l:o att Lotsverkets tjenstemän och Officerare, Lots-åldcrmännen för stationerne inberäknade, måtte aflönas af anslag från Handels- och Sjöfarts-fonden; 2:o att hvarje välfrejdad person må berättigas att, oberoende af redan varande lots-antalet, till lots blifva antagen, sedan han inför lots-åldermannen och Ombud från Skepps-redarne inom Lots-districtet ådagalagt full kännedom om far - Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottets Betänkandej N.o 130. 3 vattnet, dock moil rättighet för dessa Ombud att med sökanden i ämnet anställa den pröfning sorn deni synes lämplig, äfvensom att sökanden, emot deras intygande, ieke rnå lill lofs antagas, hvaremot den sökande, som af Ombuden blifvit godkänd, eger, i händelse af lots-äldermannens afslag, att vända sig tili Lotsverkets Styrelse, som då har att pröfva förhållandet och öfver ansökningen besluta; 3:o att sjöfarande må berättigas att, så väl vid in- sorn utgåendet, oberoende af tour, antaga den lots, till hvilken de hafva förtroende; dock åligge det lotsarnc att, i likhet med nu gällande föreskrifter, i tour uppehålla sig vid de yttre skären och i sina båtar vara de sjöfarande till mötes, utan hinder för de öfrige lotsarne att härvid uppträda i täflan med de tourhafvande; och 4:o att lots-penningar böra oafkortade tillfalla den, som verkställ t lotsningen, och hvilken det åligger att, för hvarje lotsning, vid hemkomsten till lots-åldermannen öfverlemna intyg från Skepparen om sitt förhållande. 3:o Mais Persson från Stockholms Län, med hvilken Anders Normark från Westerbottens
Denne motionär har anfört, att, ehuru Svenska fartyg i Bottniska Viken från urminnes tider varit befriade från det tryckande onus att, äfven då de icke sådant åstunda, taga lots, hvilket jemväl syntes öfverensstämma med 2 § 1 Art. af Kongl.
Maj:ts Nådiga Förordning och Reglemente, angående lots- och båk-inrättningen i Riket dea 16
Maj 1827, emedan Bottniska Viken icke vore att anse för hvad i nämnde § kallas öppen sjö, har Lotsverket likväl, efter år 1836, tilivällat sig den myndighet att så förstå ofia omförmälde §, att hvarje fartyg, större eller mindre, vid segling i Bottniska Viken måst underkasta sig den skyldighet att, då de, i hvad hamn sorn lieldst, insegla från sjön, vare sig som vinddrifvare eller stadda pa väg till lossningsorten, taga lots om bord, för att till honom erlägga lotspenningar, utan att samma lots gjort dem det ringaste biträde, och hvaraf uppkommit många stridigheter emellan de sjöfarande samt lotsarne och Lotsverkets tjenstemän.
År 1837 anförde så väl större delen af den allmoge, hvilken norr om Stockholm idkar landtmanna-seglalion, som flere af de norra städernas invånare hos Kongl. Maj:t underdånig klagan deröfver, alt en af deras vigtigaste näringsgrenar, sjöfarten, hufvudsakligen emellan de invid Bottniska Viken befintlige inhemska hamnar, i betydlig nion led genom den i senare tider ålagde skyldighet att, under resa med egna fartyg lill och ifrån berörde hamnar, äfvensom från egna stränder till hufvudstaden, taga lots till nästa lots-ombvte, hvarje gång de bcgåfvo sig inomskärs eller anlupo hamn, hvaraf uppkomtnc för dem väsendtlig» olägenheter, dels genom kostnader af ett, 4 Allm, Besv,- och Ekon.-Utskoitels Betankande, N:o 130. i anseende till missgynnande vindar ofta under samma resa orsakadt flerfaldigt iakttagande af denna föreskrift, dels ock af inträffande tidsutdrägt onder afbidan af lots vid de till samma lotsplats liktidigt inkomne fartyg; och erbödo klaganderne sig att, hvarje gång fartyg lossar last, erlägga en så kallad lols-afgift per fot till förhöjning af lotsarnes löner, i fall sådant skulle behöfvas.
Denna framställning bar likväl af Kongl. Maj:t blifvit i Nåder afslagen, äfvensom Kongl. Maj:t, genom Nådigt Utslag den 9 Juni 1837, förklarat Bottniska Viken för öppen sjö samt att 1 Art. 2 g i 1837 års Lots-Stadga borde i enlighet dermed tillämpas.
Motionären anmärker vidare, dels att lotsarnes antal ej är tillräckligt, enär ofta flere fartyg på en dag inkomma från sjön, hvarigenom loisarne blifva så upptagne ined penninge-uppbörd , att de ej hinna med att passa på sin skyldighet; och dels att fartyg, derest de kunnat komma förbi lots-plats utan alt betala, af den orsak, att alla lotsarne varit utgångne, saint sålunda ej begagnat lots, måste, sadant oagtadt, innan desamma få ineiarera i inlopps-tullkammaren, erlägga folia lots-penningar; och då härtill lägges det besynnerliga förhållande, att Finnar, fastän utländingar, ända till 1838 hafva fritt inpasserat med sina fartyg, så förmodades de mest talande skäl vara för handen att söka tillvägabringa ändring i det anmärkta missförhållandet, hvadan motionären, till inrikes sjöfartens upphjelpande, föreslagit: l:o alt Bottniska viken till och med deri så kallade
Söderarmen icke hädanefter ina anses för öppen sjö, utan må det vara tillåtet för hvart och ett Svenskt inrikes orter emellan seglande fartyg att få passera in och ut, till och ifrån hamnar och lastage-platser vid denna vik, utan att vara förpligiade, sä framt de ej sjelfve sådant åstunda, att nyttja och betala Krono-lots, hvilken skyldighet deremot borde tillkomma alla Finska fartyg, som segla i Svenska farleder; 2:o att hvarje fartyg endast i lossnings-orten bör erlägga afgift, nemligen bestämd per fot, för att tili Lots-verkets bästa användas; och 3:o att de serskilde föreskrifterne, angående inrikes och utrikes sjöfart i Lots-Reglementet måtte så förtydligas, att ej dim ena § må stå i strid med den andra eller ordalagen gifva anledning till någon misstydning.
H vad sålunda blifvit anfördt och yrkadt, har Utskottet i öfvervägande tagit, och går nu att de gjorda framslällningarne besvara i den ordning, de här ofvan äro upptagne.
Beträffande således först frågan om upphörande af afgifter, som enligt gällande
Författningar böra af vinddrifna fartyg erläggas, så får Utskottet vördsamt anföra, att Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Högloft.
Ständers vid sistförllutne
Riksmöte i detta ämne gjorda underdåniga hemställan, under den 29 November 1834, i Nåder förklarat, Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottets
Betänkandej N.o 130. 5 ”att fyr- och båk-afgift icke bör erliijyjfas af samma fartyg mer än en gäng, om (lotan, såsom vinddrifvet, återkommer lill den hamn, hvarifrån det först utgått eller ock till annan Svensk hamn, utan att under tiden hafva lossat eller lastat.”
Då Utskottet icke kan biträda den åsigt, att dylika fartyg böra belt och hållet fritagas från ifrågavarande afgifter, emedan de anstalter, för,hvilkas upprätthållande afgifterna utgå, äro lika angelägna för seglationen, ehvad fartygen af nödorsaker tvingas eller annars bestämmas alt söka kusten, och en sådan befrielse skulle verka till en betydlig minskning af dessa afgifter, anser Utskottet, att all den lindring i detta hänseende, sorn billiglvis kan fordras, redan är medgifven, hvadan Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande yrkande måtte förfalla.
Hvad åter angår framställningen om det tillägg vid 20 § 2 Art. af Kongl. Reglementet för Lots- och Båk-inrältningen i Riket den 16
Maj 1827, att lotspenningar icke måtte beräknas eller tagas för sådane fartyg, hvilka äro förpliglade att taga lots, men vid lots-stationen icke erhålla någon sådan och icke eller segla under annat fartygs skot; så, enär berörde Nådiga Reglemente ingalunda föranleder dertill, alt fartyg, som, oagtadt gifven signal, hvarken erhålla serskild lots eller få segla under annat fartygs skot, äro pligtige att erlägga lotspenningar, och uti 27 § stadgas ansvar för den, som fordrar och uppbär höyre umgälder, än Förordningen bestämmer, under hvilken straffbestämmelse otvifvelagtigt hörer det fall, att umgälder fordras, der sådane efter Förfatlningarne icke ega rum, förmenar Utskottet häraf följa, att något serskildt stadgande i detta hänseende icke är af nöden, hvadan Utskottet hemställer, att Herr Norins motion i denna del måtte lemnäs utan afseende.
Då Herr Norin föreslagit en revue och reorganisation af Lotsverket i allmänhet och Mats Persson yrkat, att Lots-Reglementet måtte så förtydligas, att icke den ena §:n må stå i strid med den andra eller ordalagen gifva anledning till misstydning, bar likväl ingen af dessa motionärer bestämdt uppgifvit, hvilka förändringar, som åsyftas med berörde förslag, eller hvilka felaktigheter i Lotsverket och det derföre gällande Reglementet, som borde föranleda den föreslagne åtgärden — Utskottet saknar således uti motionerne all egentlig ledning för den påkallade granskningen, och dertill fordras dessutom ovilkorligen en förberedande undersökning och utredning af vederbörande Embetsmyndigheter med fullständig kännedom om de serskiita local- och sakförhållanden, hvarefter den ifrågavarande^ an - 6 Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets BetänkandeN:o 130. stallen måste lämpas.
— En underdånig: framställning härom till Kongl. Majit
Iian iclie anses behöflig elier lämplig, då, enligt hvad Ulslioftet liar sig bekant, Förvaltningen af Sjö-ärendena, elter Kongl.
Majits Nådiga befallning, för närvarande förehafver till utarbetning förslag till förändringar af nu gällande Lotsförfatlningar, hvarigenom de rättelser, motionärerne isulina hafva åsyftat, torde tillvägabringa»; och får Etslsottet till följd häraf tillstyrka, att Herr Norins och Mats Perssons framställningar om en allmän granskning och reorganisation af Lotsverket och derom gällande Reglemente icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande 3Iats Perssons motion, att Bottniska Viken hädanefter icke må anses för öppen sjö, i följd hvaraf hvart och ett Svenskt, inrikes orter emellan seglande, fartyg, boede befrias från skyldigheten att taga lots, så, och då Utskottet anser det ganska betänkligt att uti ifrågavarande fall biträda motionärens önskan, får
Utskottet till stöd för denna sin åsigt vördsamt anföra, att grunden till det i 2 § af Lots-R eglé menfot förekommande stadgande, ”att lots bör begagnas vid all fart från öppna sjön till nästa lotsombyte, ” härleder sig, i Utskottets ianka, tvifvelsutan dir i från, dels alt lotsarne böra i öppna sjön suppléera tullbevakningen, oell dels att de afen med visshet påräknad lolsförtjenst böra uppmuntras till påpasslighet.
På sätt motionären jemväl uppgifvit, anhöllo ätskillige Skeppare och Borgare i Rikets norra städer år 1837 i underdånighet hos Kongl. Majit om slen förklaring öfver ofvanåberopade stadgande, att detsamma icke borde tilläm o » s o pas pa fartyg, som segla i Bottniska Viken, hvilken således icke eller borde anses för öppen sjö, men berörde ansökning
Lief, jemnlikt Kongl. Majits Nådiga Resolution af den 9 Juni samma år, utan afseende lemnad på uppenbarligen goda skäl, ty om ifrån det ifrågavarande stadgandet något undantag skulle göras för sjöfarten i Bottniska Viken, klefve o! vifve lagligt följden, att lots-uppassningen derstädes skulle belt och hållet råka i förfall.
Lotsarnes bergning är der, så väl som annorstädes, hufvudsakligen beräknad på lotsningsförtjenstcn, synnerligast af fartyg, som komma från öppna sjön; och om desse fingo efter godtycke taga lots eller icke, är det ej troligt, att lotsarne skulle anstränga sig och, såsom ofta är fallet, våga lifvet, för alt gå dessa seglare till mötes, då biand desse knappast hvarannan antoge lotsarnes biträde.
För att tillhålla lotsarne påpasslighet, äro, i anseende till kustens vidsträckthet, knappt någre controller möjlige, utan de mäste dertill eggas af utsigten på förtjenst; och att denna äfven under när - Allm. ficsv,- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N-.o 130. 7 varande förhållanden vid Bottniska Viken icke är betydlig:, torde säkrast, efter hvad upplyst blifvit, kunna bedömas deraf, alt Lotsverket inåst vid flere lotsplatser derstädes anslå extra arfvoden till lotsbeljeningen, emedan skicklige personer icke kunnat erhållas för den i stat bestådda lönen samt lolsuiugsförl j ensten.
1 afseende dernäst på motionärens framställning derom, att Finska fartyg matte förpliglas att, vid segling i Svenska farleder, alltid laga lots, får Utskottet vördsamt upplysa, att, jemnlikt 1 §:n i Kongl. Kungörelsen den 24 Augusti 1838, angående hvad i afseende på handeln och sjöfarten emellan Sverige samt Ryssland och Finland, iagttagas bör, är vordet stadgadt, ”att Ryska och Finska fartyg skola uti Svenska hamnar behandlas, så väl vid inkommandet som utgåendet, i likhet med inhemska fartyg, i anseende till hamn-, läst-, bak- och lots-afgifter, äfvensom hvarje annan afgift eller pålaga, som utgöres antingen till Kronan eller till städer eller till hvilka serskilda inrättningar sorn helst, på hvad grund eller under hvad namn det vara må.”
Till följd häraf hemställer Utskottet, att motionen om befrielse för Svenskt fartyg från skyldigheten att begagna lots å Bottniska Viken och om åliggande för Finska fartyg alt denna skyldighet iagttaga, må lemnäs utan afseende.
För ett allmänt antagande af det förslag, Mats Perssons motion innehåller, att uppbörd af lotspenningar må vid lossningsorten ske på en gång för hela resan, sorn ett fartyg verkställt, då det anmäles till lossning, möter utan tvifvel mångenstädes binder, derigenom, att, vid ett sådant uppbördssätt, medlens fördelning och liqviden med lotsarne blefve invecklad, och att lotsarnes godtgörelse fördröjdes, utöfver hvad deras i allmänhet knappa vilkor medgifva; men den betänklighet, som i detta afseende företer sig, gäller i synnerhet, der lots-stationerna äro aflägsna från hvarannan, och der är en förändring af närvarande uppbördssätt mindre behöflig i samma mon, som seglationen mindre ofta uppehälles af lols-liqviderne; hvaremot, der flere lots-stationer inträffa inom en kortare sträckning, seglationen på ett ganska eftertänklig! sätt hindras genom afgifternes erläggande vid hvarje station, och der synes den anstalt kunna åstadkommas, att afgifterne för flere stationer måge på en gång erläggas, utan att något känbart uppehåll derigenom förorsakas; hvarföre Utskottet tillstyrker, att Rikets llöglofl.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, der locala förhållanden det medgifva, den 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande ^ N.o 131. anstalt vidtages, att lotspenningar för flere stationer måga på en gång och helst vid lossningsorten få erläggas, och segelfarten såmedelst befrias från det uppehåll, de serskilda lirjviderna föranleda.
Ank. till Exp. Etsk den 1 Mars 1841, kl. 1 e. ra.
Betänkande, angående föreslagen förenkling af Titulaturer i Em bets s k rifve Is e r lill och frun Embetsverk oell enskilde personer.
Hans Excellence Herr Grefve Lowenhjelm, Gustaf, har genom en från Högloft.
Ridderskapet och Adeln remitterad motion föreslagit: ”att Rikets Ständer i underdånig önskningsväg ingå till Konungen med anhållan, det täckes Kongl. Majit fullborda
Regeringens äldre åtgärder till Canzli-stylens förenklande, såmedelst], att derom lemnade föreskrifter utsträckas till alla uti embetsskrifvelser till och ifrån Embetsverk och enskilde personer förekommande titulaturer, och att dessa inskränkas till det, som personernes behöriga betecknande jemnt kräfver.
Utskottet delar motionärens åsigt, att enkelhet i embets-skriftvexlingen bör iagttagas, och att således allt öfverflödigt upprepande af titulaturer må undvikas; men sådant heror endast af bruket, hvilket säkert sjelfmant lämpar sig efter hvarje tids olika fordringar, derföre hinder icke möter uti någon gällande föreskrift, helst tvertom den åsyftade enkelheten hufvudsakligen redan är genom Författning påbjuden; i anledning hvaraf, och då dessutom ämnet synes icke vara af den vigt, att det påkallar någon Rikets Ständers framställning till Kongl. Majit, Utskottet hemställer, att Hans Excellence Herr Grefve Löwenlijelms ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 25 Februari 1841.
Nio 132 Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottets Betänkande> N.o 132. 9 N:o 132.
Ani;, till Gxp. Utsi; d. 1 Mart 1841, kl. 1 t. m.
Betänkande, i anledning af v acki motion, att Läkare, sorn an ställas vid Bruk eller hos menigheter, må vara pligt ige att under krig tjenstgöra vid Arméen.
Sedan Utskottet, igenom Betänkande N:o 48, tillstyrkt, att Läkare, som, efter enskilda aftal, anställas hos menigheter eller för bruk, fabriker och andra inrättningar å landet, för hvilka en större arbetspersonal är upptagen, ina, i mon af befattningens vidsträekthet och vigt, åtnjuta befordringsrätt, med vilkor, att, innan en sådan Läkare anställes, SundhetsCollegiuin yttrar sig om bans competens, samt för öfrigt att Läkaren, i fråga om vaccination, medico-legala besigtningar och sjukvården vid inträffande farsoter inom bans tjenslgöringsort, är, lika med de på stat an ställde Läkarne, skyldig att ställa sig till efterrättelse vederbörande embetsmyndigheters föreskrifter; bär Herr Rosenschöld, Nils Hadolf, genom en från liidderskapet och Adeln remitterad motion, föreslagit, att sådane Läkare, emot åtnjutande af den föreslagne befordringsrätten, måtte vara förpligtade att, under krig, vid anfordran tjenstgöra vid arméen, med den grad, lön och befordringstur, till hvilken vederbörande Embetsmyndigheter, på grund af deras skicklighet och tjenstetid, kunna finna dem berättigade, och med iagtlagande för öfrigt, att de Läkare anbefalldes först alt inträda i Statens tjenst, hvilka voro yngst, anställda bos mindre talrika menigbeter och på de närmast städerna belägne orterna.
Då det sålunda framställda förslaget åsyftar en utsträckning af de, genom Utskottets åberopade Betänkande, föreslagna vilkoren för de ifrågavarande Läkarnes befordringsrätt, och detta Betänkande redan är af Rikets Ständer bifallet, kan berörde förslag icke antagas utan rubbning af Rikets Ständers sålunda fattade beslut, och i alla fall kan Utskottet icke inse något skäl, hvarföre skyldigheten att tjenstgöra vid arméen skulle, såsom vilkor för befordringsrätt, påbördas dessa mera än andra Läkare, som icke, efter egen ansökning, äro vid arméen anställde; och får Utskottet således hemställa, att motionen lemnäs utan afseende.
Bih, till R, St. Prat. 1840 och 1841. 8 Sami., 33 Hafi. 2 10 Allm, Besv, och Ekon,-Utskottets Betänkande, N\o 133, N:o 133.
Auli. till Exp. Utsk. den 1 Mars 1841, lil. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om medverkan för af skaffande af Slafveriet pä Ön 8: t Barthelemy.
Genom motioner, inom Preste-Ståndet af Herr Professoren Geijer, och inom Borgare-Ståndet af Herr C. F.
Geijer, är anfördt: att, ehuru Sverige, genom Tractaterna med England af den 6 November 1824, och med Frankrike af den 21 Maj 1836, slutit sig till det ädla förbund, som bemödar sig att undertrycka slafhandeln samt, genom Kongl. Förordningen af den 7 Januari 1836 och tillägget dertill af den 1 Mars samma år, all slafhandel är belagd med lifsstraff, linnes likväl en Svensk tillhörighet, der slafveriet är inhemskt, der slafvar följagtligen kunna köpas och säljas, nemligen ön S:t Barthelemy.
De meddelanden, Konungen vid hvarje Riksdag låter komma till Ständernas kännedom oin Coloniens tillstånd, skulle berättiga dem att deröfver yttra sig, och detta måste blifva en pligt, dä mensklighet och rättvisa dertill uppfordra.
Redan i den Nådiga Skrifvelsen lill Rikets Ständer af den 0 April 1835, yttrar Sig Kongl. Maj:t, att den genomgripande förändring, som för Vestindien uppstått, genom Engelska Regeringens välgörande beslut att upphäfva lif-egenskapen för Negrerne i sina Colonier, i afseende på de öfrige, påkallat deras Regeringars allvarliga och faderliga uppmärksamhet.
Motionärerne hafva ansett det Rikets Ständer värdigt, att uttrycka den önskan, det slafveriets upphörande på Sveriges enda Coloni och medlen till detta ändamåls vinnande företrädesvis blifva föremål för en sådan välgörande uppmärksamhet, derföre det är föreslaget, under åberopande af 56 § Riksdags-Ordningen, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täckes anbefalla och till Ständernas kunskap låta komma en undersökning om slafveriets tillstånd på ön S:t Barthelemy, samt om de tjenligaste medlen för slafveriets afskaffande derstädes.
Utskottet delar de åsigter, som sålunda blifvit framställde, och föreställer sig, till följd deraf, att, då slafveriet ännu fortvara»- inom en, Svenska Kronan underlydande besittning, Rikets
Ständer linna sig af begreppet om menniskovärde på det högsta uppmanade att påkalla dess afskaffande, hvarföre Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täckes i Nåder tillse, huru slafveriet å ön S;t Barthelemy må kunna afskaffa», och vidtaga alla Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets Utlåtande, N'.o 134.
11 de utvägar, som för vinnande af detta vigtiga ändamål kunna beredas och finnas lämplige.
Stockholm den 25 Februari 1841. N: o 134.
Anis. till Exp. Utsls. ilen 1 Mars 1841, kl. 1 e. n. Utlåtande, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 104, angående vilkor för befordran till Krono-Läns mans-tjenster.
Sedan Utskottet, genom Betänkandet N:o 104, tillstyrkt en underdånig anhållan hos Kongl.
Majit om den föreskrift, att, innan någon må befor d ras till Länsman, skall han, om han icke vid Academie aflagt examen för inträde i Rättegångs- eller de Civila Förvaltningsverken, inför Landshöfdinge, i närvaro af Landskamererare och Lamlssecreterare, aflägga prof af skicklighet i de till tjernsten hörande ämnen samt deröfver erhålla vittnesbörd af omförmälde embete- och tjenstemän, hvilka följagtligen alla ega att i pröfningen deltaga $ så har detta Betänkande blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt 1’reste-Ståndet, men afsläget af BondeStåndet och återremitteradt af Borgare-Ståndet, i anledning af anmärkningar, som sammanstämma deri, att den föreslagne examen förmenats icke motsvara ändamålet, derföre i stället är föreslaget, dels att Cameral examen, allagd vid Academie, måtte föreskrifvas såsom vilkor för befordran till KronoLänsmans-tjenster, men denna föreskrift icke gå i verkställighet förrän 10 år efter det Författningen utfärdas, på det tillräckligt antal ämnen för dessa tjenster må hinna att bilda säg, dels alt ingen annan pröfning måtte föreskrifvas än den, som man måste föreställa sig, att Konungens Befallnings hafvande alltid iagitager vid tillsättande af dessa tjenster, till följd af hans åliggande att tillse, det endast skicklige personer dertill användas.