Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Är det för densamma likgiltigt att veta, hvad som varit det allmänna intrycket af den förrättade granskningen af regeringsärendernas gång?
Är det för henne tillfyllestgörande att veta, det inga så grofva misstag ägt rum, att tilltal inför riksrätt kunnat komma i fråga, eller att anledning till 107 §:s tillämpning förekommit annat än i 3:ne fall emot en statssecret.
Har icke Nationen rätt att finna någon ledning af Constit.-Utsk. för dess omdöme om den rådgifvande personalens uppmärksamhet och bemödande att bevara enskild rätt och befordra allmänt väl?
Är det icke äfven för denna en billig hugnad och tillfredsställelse att känna det intryck, som granskningen af det hela gjort på dem, som verkställt den?
Jag tillstår, att jag väntat något sådant yttrande af Constit.-Utsk.; men jag erkänner, att detta kan vara underkastadt missbruk, i fall Constit.-Utsk., i stället att vara lugnt och opartiskt, ledes af hågen att Den i Juli e. m. 67 vinna en sorts popularitet, och jag vågar derföre icke yttra något omdöme om hvad som för denna gång kunde vara tjenligast.
Med mera skäl torde man deremot kunna stadga det i afseende på de af Utskts pluralitet godkända anmärkningar.
Då jag finner, att den första anmärkningspunkten angår den af R.
St. vid sist!, riksdag antagna instruction för deras Revisorer, kan jag ej annat an betyga min förundran, att en sådan anmärkning kunnat äga rum.
Den skrifvelse, hvarmed R.
St. i Febr. i83o beledsagade den af dem godkända instructionen, innehåller, att R. St., som, efter noggrann pröfning ej mindre af hvad Konungens nåd. skrifvelse och förslag innehöll, än af hvad vid öfverläggningarna hos R.
St. i ämnet förekommit och an för dt blifvit, funnit i frågavar. nåd. förslag i det hela utgående från de h lifv u fige under, R.
St. äfven för sin del godkänna, samt för öfrigt innefattande enahanda föreskrifter, som af R. år 1823 församlade St:r blifvit gillade och antagna, likväl med afseende å de förändringar, som, i följd af ett olika omdöme örn stadgarnas speciella lydelse, ansetts böra äga rum, funnit godt för sin del besluta följande instruction &c. — Kär jag då finner, att R.
St. vid 1823 års riksdag, i anledn. of den nåd. skrifvelse, hvaruti K.
M. framställt olämpligheten af en del af de uti instructionen af år 1812 föreslagna förändringar, godkänt StatsUtskrs uti memor. af d. i3 Dec. i8a3 gjorda hemställan att uti riksdagsbeslutet låta till behörig efterrättelse noggrannt intaga K.
M:s nåd. förklarande; när jag sedan finner, att den nu gällande instructionen för R.
St:s Revisorer utsträcker deras granskningsrätt, utöfver hvad 1812 ansågs vara dess föremål, till alla medel af hvad beskaffenhet som helst, hvilka genom allmänna bidrag tillkommit, eller genom tractater med främmande magter
Riket tillfiutit hvarföre räkenskaperna med dertill hörande K. bref, protocoll och handlingar utan undantag utgöra föremålet för R.
St:s Revisorers granskning; när, säger jag, handlingarna innehålla allt detta, kan jag ej fatta, huru det kunnat med något skäl läggas Statssecret. till last, att han icke, med sorgfällig are uppmärksamhet på R.
St:s uttryckta opinion, i underdånighet gjort framställning oell erinran om dess stridighet med den upprättade nya instruetionens anda och syftning vid de yppade olika å si g te ma ang:de grundlagens rätta förstånd, då han skolat tillstyrka en nåd. propos. om ändring eller förklaring af 68 §. Riksd.-Ordn.
Skulle då Statssecret. endast vara tolk af R.
St;s eller en dels af dem vid ett riksmöte tillfälligt yttrade opinion?
Ägde han icke att fästa uppmärksamhet äfven på hvad förut varit brukligt och god - 6S Den i Juli c. m. länl, på hvad redovisningens beskaffenhet i följd af de derför stadgade grunder gjorde möjligt, ändtligen på hvad Konungen oell de omgifvande rådgifvarne, enligt grundlagens gällande föreskrifter, kunde gilla och medgifva.
St., efter erhållande af förslaget till ifrågavar. instruction, icke ansågo någon förändring i 68 §.
Riksd.-Ordn. vara af nöden, huru kan man då begära, att Statssecret. skojat föreslå en sådan?
Huru kan man göra det till ett åliggande för honom, som med mera skäl berodde af R.
Jag är icke okunnig om hvad som lärer vara den hemliga andemeningen af anmärkningen, och att det egentligen torde åsyfta den tidpunkt af •2:ne år, till hvilken granskningsåtgärden i öfverensstämmelse med 68 §.
Riksd.-Ordn. blifvit inskränkt, ehuru man ännu hyst så mycken aktning för grundlagen , att man icke vågat klart uttrycka den tankan, att anmärkningen vore gjord derföre, att förslaget instämde med grundlagen; men då jag icke kan finna någon nytta utaf att granska oafslutade räkenskaper, och då redovisningens fullständighet, enligt uppbördsverkels inrättning och gällande författningar, fordrar denna tid, inser jag icke, att någon ändring i denna del beliöfdes.
Jag liar hört sägas, att anmärkningen skulle härkommit deraf, att man ansett Statssecret. icke hafva att befatta sig med ett förslag, som det tillkom R.
St. allena att upprätta och besluta; men då jag icke finner något ställe i våra gällande grundlagar, som förhindrar
Konungen att i hvad ämne som helst göra framställningar till R.
St., och då vid den föregående riksdagen olika åsigter, för att ej säga stridigheter, ägt rum, synes det mig varit en Jofvärd omtanka af Konungen och en pligt af Statssecret. att framställa ett förslag, som, då det utsträckte R.
St:s granskningsrätt, medgaf hvad som borde medgifvas och närmare bestämde livad man hittills sökt göra tvetydigt.
Jag kan derföre ej annat än anse Constit.- Utsk. hafva saknat skäl till den gjorda anmärkningen.
Jag ber R. o. Ad. om förlåtelse, att jag varit så vidlyftig i detta ämne; men jag vet, att R.
St:s rätt att taga kännedom af statsmedlens förvaltning är ett ämne, måhända lika ömtåligt som deras beskattningsrätt, och jag delar denna ömtålighet, samt har derföre trott mig böra noggrannare afhandla frågan.
Den andra af Constit.-Utsk. gjorda anmärkningen, rörtde den förändring af föreskrifterna för brännvinspannors uppmätning, hvilken befunnits otjenlig och derföre blifvit återtagen, synes deremot vara mera grundad.
Ett misstag är verkligen begånget, och det har vållat oredor; men icke kan man säga, att det skett af bristande nit, då Statssecret. haft den omtankan att i ämnet inhemta Vetenskaps-acade miens utlåtande, som var det verk, hvilket syntes i detta fall böra äga den tillförlitligaste kännedom.
Om Statssecret. ej i detta änjne ägt all nödig insigt, och om han, lika med Den i Juli c. m.
Statsrådet, trott på livad Vetenskaps-academien anfört, synes sådant vara förlåtligt, och man kan icke gerna antaga, att några af dem haft kännedom om de missbruk, hvilka Utsk. säger varit känbart utöfvade, emedan det icke är troligt, att man haft tor afsigt att gynna missbruk, hvilka, så snart man erfor, att de funnos, blefvo rättade.
Anmärkningen finner jag i alla fall vara nyttig, såsom en varning för vederbörande att ej lättsinnigt ändra detailler, hvilka R.
St. ofta bättre, än de, äro i tillfälle att känna.
Men då något uppsåtligt fel icke synes härvid vara begånget, tror jag icke, att det vore rättvist, om R.
St. i afseende på delta misstag skrede till någon ytterligare åtgärd.
Jag vågar derföre för min del tillstyrka, att Utsk:s memor. måtte läggas till handlingarna.
Då jag begärde ordet, var det egentligen för att till besvarande upptaga en anmärkning emot mitt förra yttrande.
En värd ledamot påstod, att jag skulle yttrat, att han gjort en lumpen anmärkning.
Sådant har ieke mitt yttrande varit.
Jag skall tvärtom vilja påstå, att hans anmärkning varit behörig, och jag yttrade, att det skulle varit önskligt för den constitutionella principens bevarande, att en mängd anmärkningar af hvad beskaffenhet som helst blifvit framställda.
Men jag har sagt, att Constit.-ötsk. på ett lampet sätt framställt sina anmärkningar för att bedöma Styrelsens system, såvida dermed afsågs något resultat, hvaraf en förbättrad förändring vore att hoppas.
Detta har jag sagt, och jag tror det innefatta en under discussionen i dag fullkomligen ådagalagd sanning.
Vidare har under denna långa och märkvärdiga discussion blifvit yttradt och yrkadt mot mig ett klander, att jag orätt skulle vilja anse mig såsom en constitutionel dupe derföre, att jag yrkat, att det skulle vara möjligt att kunna åstadkomma en sådan anmärkning, som man velat göra gällande för att åstadkomma en bättre sakernas ordning och en styrelse, som svarade mot behofvet.
Den ledamot, som upptagit detta, har med så mycken förtjenst och skicklighet ådagalagt sin tanke, att jag visserligen icke mot hans sätt att upptaga frågan har att invända.
Jag skulle dock önska, att den värde ledamoten ville tillåta, det jag anser mig hafva varit en dupe, då jag trodde motsatsen af hvad jag numera inser, eller att, äfven med bästa vilja hos Representationen och yttersta nit hos Utsk., det likväl icke är möjligt att tillämpa någon ansvarighetslag på vår Styrelse.
Den värde ledamoten, som yttrade sig om den ministeriella ansvarigheten, har yttrat sin önskan att oftast finna rådgifvande personalens urskuldande genom granskningen af statsrådsprotocollen, d. v. s. deras reservationer deri nedskrifna.
Jag vågar vara af en motsatt tanke och skulle önska, att man aldrig måtte finna medel att ursägta dem; jag 7° Den i Juli. e. m. skulle vilja på dem tillämpa en collectiv ansvarighet, såsom närmast förenligt med vårt samhällsskicks bestånd.
Men när 1'ådgifvarepersonalen äger rättighet att reservera sig till Statsrådets prot. och Slatssecret. icke behöfver vägra sin contrasignation å en mot hans öfvertygelse stridande expedition; när grundlagen så anbefallt, är det, som jag icke kan se, att ett Gonstit.-Utsk. kan med all den kraft, som vederbör, tillämpa någon ansvarighetsprincip, der den borde tillämpas.
Om man t. ex. finner, alt en sak af ganska vådlig natur är tillvägabragt och, såsom här är händelsen, hela rådgifvarepersonalen reserverat sig, samt Statssecret. likväl icke nedlagt sitt embete, men någon ansvarighet derföre likväl icke kan tillämpas, så är det vid ett sådant förhållande, hvaraf jag visserligen inser följderna, som jag vågat säga, att jag varit en constitutionel eller politisk dupe, då jag trott på möjligheten af en med närvar, förhållanden förenlig sann ministeriel ansvarighet.
Jag tror, alt hvar och en förr eller senare skall komma till samma öfvertygelse, och att man skall finna, att det under närvar, former är omöjligt att ens begära att äga en Styrelse så stark och kraftfull, alt den kan motsvara anspråket på sann duglighet.
Så länge det icke kan tiliräknas en minister såsom fel att reservera sig, så länge den collectiva ansvarigheten icke kan tillämpas och så länge man kan finna ursägter, der de icke borde finnas, så länge kan ej heller någon ansvarighet mot rådgifvarne tillämpas, utan att beträda en revolutionär väg.
Men hvad jag i närvarande fall egentligen klandrar hos rådgifvande personalen är, att de så länge kunnat trifvas i sina platser; att de stödja sitt qvarblifvande på nedlagda reservationer är det, som jag egentligen velat lägga dem till last; äfvensom jag vill lägga Conslit.-Utsk. till last, att det icke sagt, hvarföre den constitutionella ansvarighetsprincipen icke kunnat tillämpas, Utsk. hade nemi. bort för R.
St. framlägga en sann och uppriktig tafla öfver omöjligheten, i följd af bristande former, att någonsin tillvägabringa en verklig utöfning af denna princip, utan en föregången grundlagsförändring i detta fall, hvartill man således kunnat vänta, att Utsk. skulle för R.
St. framlagt ett förslag.
Jag skulle önska, att Constit.-Utsk. ville betänka denna åsigt, i händelse af en återremiss, och betänka, hvad närvarande lid kan fordra af Utsk., på det att detsamma icke må göra sig saker till vådliga händelser i en framtid.
För att undgå den revolutionära banan att komma till reformer i vårt statsskick, ser jag icke annat, än att Utsk. allvarligen tillkännagifver, att förr, än vi få förändrade former, upphöra icke vådorna för den obehagligare vägen till förändring.
Jag yrkar återremiss af mentor, och att hela denna discussiou måtte få åtfölja.
Jag anmälde migif. m., under det discussionen påstod, i ändamål att upptaga till besvarande
Den i Juli e. ra. 71 ett och annat, som då anfördes.
Numera anser jag, att jag bör inskränka mig tili ganska få ord.
Jag vill vid detta tillfälle, lika litet sorn då jag första gången yttrade mig i dag, ingå i någon speciel granskning af de i Constit.-Utskrs memor. förekommande anmärkningar; ty jag förblifver vid den tanken, att dessa anmärkningar äro af den ringa beskaffenhet, att R.
St. bäst ådagalägga, att de uppfattat meningen af grundlagen, om de förklara, att Rikets väl icke klafver någon und. skrifvelse till K. M., och jag tillstyrker derföre, att R. o.
Ad. måtte fatta ett sådant beslut.
Me.n om R. o. Ad. skulle finna för godt att återremittera memor., hvaremot något hinder i grundlagen icke finnes, vill jag dock fästa uppmärksamheten derpå, att denna remiss ieke kan grunda sig på en värd ledamots yrkande, att Constit.- Utsk. skulle ställa samtliga Konungens rådgifvare till ansvar; ty emot dem är hvarken af Constit.-Utsk. eller af n§gon enskild ledamot någon anmärkning gjord, så att återremisseti, grundad på detta yrkande, skulle innefatta en ny anmärkning, som grundlagsenlig! icke kan i denna form framställas.
I alla fall äro andra anmärkningar gjorda mot memor., och således dessförutan tillräckliga skäl till återremiss, såvida icke R. o. Ad. skulle fästa sig vid den hufvudsäkliga omständighet, att med återremissen icke kan vinnas det ringaste, enär densamma icke kan hafva annat till föremål än desse frenne anmarkningspunkterna, i afseende hvarpå R. o. Ad. dock tyckes vara öfverens om, att desamma icke kunna leda till någon påföljd.
Jag ber att få förklara en ledamot, midt emot Hr Gr.
Horn, min tacksamhet för det att han fästat Ståndets uppmärksamhet på det missförhållande, som äger rum emellan rådgifvande ansvarigheten och våra former.
Det är sannt, han fordrar, i öfverensstämmelse, icke med hvad som är, utan med hvad som borde vara, att Konungens rådgifvare skola ådagalägga den verksamhet och det systematiska handlingssätt, som man kan fordra af en ministeriel styrelse; men å andra sidan måste man lika sannt erkänna, att grundlagen har betagit Konungens rådgifvare alla de attributioner, som äro nödvändiga för att uppfylla dessa opinionens fordringar.
Cronhjelm, då han fann det vara sin pligt att här uppträda med en klandrande granskning af Konungens rådgifvares håde personer och handlingar, hade framställt för sitt omdöme denna sanning, hade måhända Hr Gr. funnit, att det är en stor uppoffring att åtaga sig detta kall, och att, på sätt Gr.
Horn nämnt, det är obegripligt, att någon vill åtaga sig detsamma.
Hr Dalman bar instämt med Gr.
Horn, men har trott, att felet dock alltid qvarstår för Konungens rådgifvare, emedan det vore Styrelsen, hvarifrån förslag-borde utgå till reformförändringar i vår statsförfattning.
Jag ber Hr Dalman begrunda, huruvida det skulle vara visligt bandladt af Styrelsen att under närvar, förhållanden fram - Den i Juli e. m. komma med förslag, då hon kunde vara öfvertygad, att de skulle blifva afslagna, hvilket skulle försvaga henne i allmänna opinionen.
Att afslag skulle möta sådana förslag, derom är jag öfvertygad; och jag grundar denna öfvertygelse på hvad jag hört inom detta rum, då personer, som mest yrka på reformer, satt sig emot förändring af R. o.
Ad:s egen representation, den del af vår statsförfattning, som måhända först fordrar reform.
Jag stödjer denna öfvertygelse ytterligare derpå, att då vi icke längre tillbaka än vid sista rikdag hade på vårt bord hvilande grundlagsförslag till ändringar, som åsyftade en ministeriel styrelse, blefvo dessa grundlagsförändringar enhälligt afslagna.
Det är således obestridligt, att det är inom oss sjelfva, vi måste söka hindren för reformerna; och då jag beklagar, att så förhåller sig, har jag likväl ansett mig skyldig att fästa uppmärksamheten härpå, pä det skuggan icke må falla, der den icke bör falla, och för att uppfylla den pligt, som tillhör hvarje rättskaffens medborgare, och, som Gr. Cronhjelm sagt, bereda Styrelsen den kraft, den så väl behöfver.
Cronhjelm, har kommit mitt minne lili hjelp på ett sätt, hvarföre jag förklarar honom min förbindelse.
Han har påmint om de märkvärdiga motiverna till banklag, som jag förbisåg just derföre, att jag ansett och ännu anser dem onödiga till deras grund och ingenting bevisande till deras egenskap.
Jag kan icke påminna mig det öfriga af Hr Gr:s erinran; men för att icke träda in på obehaget att gifva eller emottaga motsägelser, vill jag gå i loyaute' ända till frikostighet.
Jag vill antaga, att allt förhåller sig så, som han föregifvit.
Derigenom förändras icke det ringaste af qvalilicationen i den handling, om hvilken jag talat; ty en mening kan icke blifva handling, då uppfyllandet beror på en tredje magt.
En mening, framställd uti ett förslag, hvilken först blir uppfylld, när förslaget antages, är ingenting, innan förslaget äran taget.
Jag kan icke fela i denna åsigt.
Ja, om man äfven antager allt, hvad Hr Gr. framställt, står dock qvar, att motiverna till banklagen icke ledt till någon påföljd.
De hafva icke föranledt tili någon K. propos. till R.
St. att i form af civillag intränga på grundlagens område.
Någonting sådant har icke händt.
Sjelfva handlingen, som man velat tillägga egenskap af felaktighet, består blott uti en mening, framställd uti ett förslag, hvilken, man må hafva funnit den huru som helst, likväl aldrig kan få namn af förbrytelse, allraminst en sådan förbrytelse, för hvilken roy §.
Reg.F. borde tillämpas.
Hr Gr. har fordrat af sina motståndares loyaute', att de skola med honom förena sig om ätérremiss.
Jag beklagar, att, ehuru loyal jag vill vara, jag icke kan instämma med Hr Grin.
Jag har 2Cne skäl, hvar - Den i Juli e. m. 73 hvarföre jag bestrider återremiss.
Det ena består deruti, att återremissen aldrig lan, enligt hvad jag nyss framställt, leda till något ändamål, enär det icke ligger inom tänkbarhetens hela område någon möjlighet, att förvandla en framställning, en blott yttrad mening) till handling ellef beslut.
Men jag har ett vigtigare skäl för att vägra återremiss, och för det skälet har jag att tacka Frih.
Ehrenborgh, som gif vit mig detsamma i dag.
Då nemi. grundlagen bjuder en fatalietid, eller gränsen, hvarifrån och hvartill anmärknihgsrätten får sträcka sig, och anmärkningen icke inom denna tid inkommit, har det icke tillhört Utski att pröfva densamma.
Jag är ganska viss på, att om Utsk. underlåtit att befatta sig med denna anmärkning, skulle, sedan passionerna emedlertid hunnit svalna, vid nästa riksdag någon anmärkning i detta fall icke framkommit.
Nu befarar jag, att om vi gifva återremiss åt detta memor., hafva vi de facto gifvit ett slags bifall åt det nya intrång i grundlagen, sorn lin icke leder till mycken fara, men som vid en annan riksdag kan blifva farligt; ty om vi icke begagna oss af grund Jagsbudet, som tillåter oss att vänta till nästa riksdag; om vi öfvergifva det beskydd, som ligger i passionernas stillande; om vi tillåta, att händelser, under riksdagen förefallna, vid densamma komma under pröfning, så fruktår jag, alt vi kanske bereda ett prejudicat af ganska farlig beskaffenhet.
Jag har nu yttrat mig i sjelfva frågan, och jag ber att till Hr Frih.
Ehrenborgh få förklara min ledsnad deröfver, att han tagit åt sig ett yttrande, som jag trodde mig hafva fritagit honom ifrån; ty då jag började mitt yttrande, utbad jag mig af de ledamöter, som visste med sig att hafva tillhört minoriteten inom Constit.-UtsL, att icke taga åt sig något af de allvarsamma reflexioner,- jag kunde lemna vid memor.
Hr Frih.- har sjelf förklarat, att hart tillhört minoriteten; och jag tror således, att någon annan förklaring å min sida är öfverflödig, Jag öfvergår nu till ett annat ämne.- En värd talare, Gr.
Cronhjelm, har i några yttranden af det talentfulla tal, han höll på förmiddagen, något för starkt anslagit en känsla, som åtföljer den politiska trosbekännelse, till hvilken jag hörer; han har något för starkt anslagit den, för att icke blifva besparad.
Han har talat om en politisk sjukdom, hvaraf folket är angripet, sträfvande till inkräktning på Regeringens magtområde; han har talat om ett missnöje hos folket Hart har i denna del iakttagit en försigtighet,- som jag önskade alt äfven i alla de andra omständigheterna kunna berömma*
Han har hänfört sig till dem, sorn sednast inkommit från' landet, och åberopat Hr Tham, sorn borde hafva de' färskaste underrättelser.
Han har slutligen i det omdöme,- han fällt om Styrelsen, fästat uppmärksamheten på en missvård af Regeringen om tryckfriheten.
Alla dessa omständigheter hafva ett 9 11 • 10 74 Den i J tr I i. e. m. sammanhang, som slår an känslan af den politiska trosbekännelse, till hvilken jag hörer.
Ja, mina Hrr! det är en sanning: folken äro angripna af cn politisk sjukdom.
Från Juli-revoluticnen i Frankrike spred sig hastigt inom alla fria' folk en anda, som skakade de politiska begreppen, och sora annorstädes på ett fruktansvärdare sätt gripit omkring sig, än hos oss, der, Gudi lof! denna sjukdom ännu icke angripit massan af folket.
Men oss, representanter, tillhör det att undersöka denna sjukdom, och det tillhör svnnerligast den representant, som, för att fullgöra sin tacksainhetskäns]a eller sin känsla för fosterlandet, söker en väg alt genom våra protocoll sända till vår åldrige Konung råd, huru denna sjukdom hör behandlas.
Jag ingår i denna undersökning..
Sjukdomen, mina Hrr! består i arten af de frihetsbegrepp , sorn börja med att åstadkomma missnöjen och sinnesgäsning, och kunna i fortsättningen åstadkomma folkyra.
Jag träffar måhända närmare beskaffenheten af sjukdomstillståndet, då jag erinrar om det friska tillståndet.
Jag ABeropar Svenska häfderna till vittnesbörd derom, att Svenska folket från hedenhös ägt en frihet, tillräcklig för Svenska folket, och denna frihet har i alla tider varit fästad vid monarkiska begreppet.
Det är sannt, att mellantider hafva gifvits, då Svendsta folket fått dyrt betala enväldet.
Men dessa mellantider Lafva varit af kort varaktighet, och Svenska folket har känt sig lyckligt med den monarkiska principen.
Med den har vår frihet bjudit vördnad för regeringssättet, vördnad för våra institutioner och vördnad för allt, livad lagen äger heligt, samt derigenom säkerhet åt alla lagliga förhållanden.
Sjukdomen, mina Hrr! för att komma till den, behöfver jag blott antyda såsom motsats af det friska tillståndet; och annorlunda beskaffade äro också de frihetsbegrepp, som man nu bemödar sig att ingifva folken.
Under namn af reformer angriper man vårt regeringssätt, våra institutioner, och under namn af eonstitutionella begrepp predikar man dagligen rent af republikanska läror, för att sedan grunda pa dem rent af republikanska fordringar.
Sjukdomen består således deri, att man hos oss, på en frisk monarkisk statskropp, vill inympa, ja, vill intruga en republikansk anda.
Utur ide'ernas område liar uppkommit ett materielt ondt, som jag ville kalla sjukdomens pestböld, emedan den kringsprider smittan både skyndsamt och vidsträckt.
Man liar nemi. upptäckt, att begreppen kunna användas till medel att beskatta folkets passioner; och att ingifva missnöje med det varande och illusioner för det tillkommande har blifvit en födkrok , hvarmed man samlar skatter.
Men på oss bör allt det der ingenting uträtta.
Vi böra veta, hvad vi vilja; antingen tillhöra ärligt den monarkiska principen, eller ärligt den republikanska, ty ett mellanting gifves icke.
Att tro på en monarki med republikanska institutioner, är att bedraga sig och andra, och skulle gifva oss ett tillstånd, D e 11 * .Till! c, ni. 3® «om
Lade af monarkiska principen ingenting mera än namnet.
Vi veta dessutom alla, att Svenska folket vill icke republik; och ja^ frågar, hvartill tjena då dessa nja frihelsLcgrepp, som, långt ifrån alt respectera vårt regeringssätt, hilda osäkerhet åt alla våra politiska förhållanden och hota att kasta oss i fordna partivälden, som skulle slutas med en lika förhatlig despotism, ehvad den Liefve anarkisk eller .monarkisk ?
Sådan är sjukdomen, och till så olyckligt slut leder den.
Jag vet, att jag talar emot dagens opinion; men jag befarar icke att molbevisas, och har ingen orsak att förliga, hvad jag tror sannt vara.
Må man gerna kalla mig visionär, så mycket man behagar!