Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Meningen med den förändring i pensionen, som år 1818 vidtogs, kunde icke vara, att förordnandet skulle äga retroactiv verkan; och hade jag kunnat sådant förutse, hade jag ännu tjent qvar.
Af en långt sträckt grannlagenhet har K.
M. lemnat åt Ständerna att sjelfva förklara meningen; men då den auctoritet, som verkställigheten tillhört, Statscont.
Den 2 Juni c. m.
G3 funnit ingen tvetydighet ligga i vägen för min rätt, vågar jag hysa till IL St:s rättvisa det förtroende, att, om också en tvetydighet förefanns, den likväl icke hör drabba den enskilde mannen.
Om mot mig förebäres, att jag vid afträdandet från tjensten erhöll ett betydligt accord, får jag upplysa, att jag likväl derigenom icke, på långt när, återfått hvad jag derför betalt i vida bättre mynt.
Slutligen ber jag att få tillägga, att äfven, fastän jag anser rättvisan tala till min fördel, jag icke skulle trott mig böra begära den ifrågaställda pensionen, om mina egna tillgångar tillåtit mig denna, jag vågar säga det, icke första uppoffringen för ett kärt fädernesland under 5i års tjenstetid och 7 i lefnadsår.
Om R. o. Ad. behaga vid dessa mina anmärkningar fästa något afseende, anhåller jag om återremiss af StatsTJtskts förevar, betänkande.
Iir af Tuneld, Carl Erik, hade ingifvit ett anförande, så lydande:
Vid StatsUtsk:s utlåt.
N:o 89, angrde utgifterna å allmänna indragniugsstaten, anser jag mig af rättskänsla förbunden göra anmärkning i frågan om den förklaring, Utsk. föreslagit R.
St. att meddela öfver deras underd. skrifvelse d. 10 Juni 18x8, rör:de civila embets- oell tjenstemäns med indelta löner, eller egentligen landsstatspersonalens, pensionsrätt.
Utsk. har tillstyrkt ett sådant förtydligande af berörde förut gjorda underd. framställning: att beloppet af de pensioner, som å allm. indragniugsstaten tilläggas dessa embets- och tjenstemän, bör fortfarande och intilldess annorlunda för ordnas, utan afseende på redan tillkomna eller ytterligare tillkommande löneförbättringar, bestämmas efter 1818 års stat.
Enligt de af Utsk. åberopade äldre författningar, K. brefvet d. i3 Mars 1770 och K. förordn. d. 24 Jan- *77$, ägde civila embets- och tjenstemän, såväl de med indelta som de ined contanta löner försedda, hvilka uppnått 70 års ålder samt länge oell väl tjent, att afgå med hela lönens bibehållande.
Vid 1812 års riksdag i Örebro biföllo R.
St., på sätt IL. brefvet af d. 3 Dec. samma år innehåller, att de med penningelöner tjenande, d. v. s. egentligen embets-och tjenltemännen i Rikets Collegier , skulle vid afskedstagande!, efter uppnådd 70 års ålder, få på allmänna indragningsstaten uppföras till åtnjutande af lönen såsom pension, på det ordinarie lönen alltid måtte vara att för efterträdaren tillgå.
St. vid års 1818 riksdag funno för godt bevilja, att enahanda öfverflyttning på indragningsstaten af en afskedad embets- eller tjenstemäns vid landsstaten pension finge äga rum, ansågo dock Ständerna, i anseende till den större för - 64 Den 2 Juni c. m. del, som härigenom skulle landsstaternas personal tillskyndas, enär deras indelta löner bibehållit sig i värde, men deremot penningelöntagarnes genom myntvärdets fall nedgått vida under den proportion, som de, efter 1696 och 1778 årens statsregleringar, hade tili de förras, sig böra bestämma, att högre pensioner ej måtte de indelta tillgodokomina, än som svarade mot penningelöntagande vederlikars; och upptogo R.
St. härvid de cmbets- och tjenstemannagrader, som i detta hänseende skulle jemnföras, med förklarande tillika, att, om någon landsstatstjensteman skulle i ordinarie lön uppbära mindre än dess vederlike med contant lön, den förre då finge åtnöja sig med pension efter innehafvande indelning.
Detta R.
St:s underd. hemställande bifölls af K.
M. enligt nåd. bref d. 25 Juni 1818, kungjordt af K.
KammarCollegium i circulärbref d. 11 Oct. i8rg.
Stadgandet innebar sålunda den rättvisa princip, att de civila embetsoch tjenstemännen, vare sig med indelta eller contanta löner, skulle såsom pensionärer få tillgodonjuta lika förmån på grund af äldre löningsstaters föYanledande; men sedan vid myntvärdets allt mer inträffade försämring det funnits nödigt, att de penningelöntagande bort tilläggas förbättring i lönerna, skulle genom det af StatsUtsk. nu föreslagna förklarande den obillighet uppstå, i motsats af den förr varande, att landsstats-embets- och tjenstemännen undfinge vida lägre pensioner, än deras vederlikar med contant lön.
Utsk:s förslag, att 1818 års stat skulle tjena till efterrättelse för pensionernas bestämmande, ulan afseende på redan tillkomna eller ytterligare tillkommande löneförbättringar, innefattar otvifvelaktigt det misstag eller åtminstone den ofullständighet, att härvid ej är observerad den förhöjning, som blef en följd af R.
St:s medgifvande vid 1823 års riksdag, det spannmålen under lönerna beräknades i stället för 4|- till 6 r:dr tunnan, som medförde, attén ständig tillökning för spannmålen uppkom af 1 r:dr 24 sk. per tina, hvilken från 1824 års början sammanslogs med årliga penningelönen; hvarigenom de löner, hvilka uti förevar, falt skola tjena till måttstock för pensioneringen af landsstatsembets- och tjenstemännen, altså blifvit ej obetydligt ökade utöfver 1818 års stat.
Under förutsättning, att Utskts förslag ej bör tagas alldeles efter ordalydelsen, utan att meningen är, det berörde förhöjning dess hellre må böra tillgodo beräknas vid bestämmandet af landsstatspersonalens pensioner, som sådant skett för alla dem, hvilka sedan år 1823 afgått ur tjenst, skulle likväl, efter Utskts tillstyrkande, som i denna del ovilkorligt fordrar förtydligande, uppkomma följande föxhållande med pensionerna, ofieräknadt skillnaden, som för spannmålen under lönerna efter riksmarkegången kan uppkomma, men hvilken är mindre betydlig:
Den a Juni t. m. 65
En landshöfding erhölle nemi. i pension r:dr a,736: 3a. dess vederlikar statssecreterarne ..... 4,000.
— L a n d ssec r e t er are och landskamererare .
777. — deras vederlikar secreterare och kamererare i Rikets Collegier 1,200.
— Landträntmästare och kronofogdar . . 3q5: 24. deras vederlikar kammarförvandter .... 800.
— Häradsskrifvare. . . 264: 8. deras vederlikar kammarskrifvare i Collegierna 4°°'
— Med förbigående af hvad som härvid må vara att con» siderera i afseende på landshöfdingars pensionsrätt, dervid liera förhållanden sig förete, såsom att af statssecreterarnes löner en del må kunna anses såsom taffelpenningar, och hvilka särskilda förhållanden skäligen torde kunna föranleda dertill, att landshöfdingars pensionsrätt borde bestämmas till det belopp, som för andra deras vederlikar, generalerna, vid sista riksdag fastställdes, eller 3ooo r:dr, har jag ansett mig hufvudsakligen böra fasta uppmärksamhet på de till landsstaterna hörande, med indelta löner försedda tjenstemännens pensionerande.
I första rummet förekommer härvid den fördel, staten skall draga deraf, att tjenstemän, som icke mer förmå vederbörligen sköta sina sysslor, måtte kunna afgå ur tjenst och lemna rum för kraftfulla efterträdare, utan att nödgas, såsom nu ej sällan erfares, antingen söka biträde af vicarier, som måste särskildt lönas af staten, eller ock af oförmåga eftersätta tjenstepligterna.
Jag torde ej behöfva ådagalägga angelägenheten och nyttan deraf, att landsstatssvsslorna beklädas af personer, som äro mägtiga sitt kall, då StatsUtsk. nogsamt är i tillfälle inse, hvad vigt som ligger på deras göromål; och hvilken är väl ej öfvertygad derom, att Piikets styrka och bestånd väsendtligt hvilar på den s. k. landtregeringen.
Det är sålunda nödigt, att landsstatstjenstemännen bibehållas i sin rätt att kunna vid upphunnen ålder, numera bestämd till 65 år, samt vid omkring 40 års tjenstetid och åkommen sjuklighet taga afsked med pension, svarande mot vederlikars, och hvarigenom personer med skicklighet uppmuntrades att använda sig i dessa befattningar, men hvarifrån de eljest skulle sig afhålla.
Vidare förekommer, att de tjenstemän vid dessa stater, hvilka dervid inträdt under hopp att få tillgodonjuta, hvad då gällande författningar i förevar, ämne medgåfvo, skulle icke blott finna sig, efter 1818 års stadgande, betagna rättigheten att få behålla hela lönen, utan ock i jenmförelse till deras förut mindre‘vällottade vederlikar, sedan dessa erhållit förbättrade löne- och pensionsvilkor, röna det missöde att se sig nedsatta i pensionsförmåner, då de ej mer förmår qvarstå i tjensterna.
Obilligheten häraf och, jag 8 H. 9 G6 Den Juni e. ra.
\Agar åldrade och utsläpade tjenstemän, synes högt påkalla rättelse af förhållandet.
Ämnet är för öfrigt så mycket mer vigtig!, som den tid är långt aflägsen, då de nu i tjenst varande kunna och böra af staten påräkna pensioner, emedan Civilstatens pensionsinrättning först efter 25 ä 3o år förebygger olägenheterna häraf i afseende på dem, som efter tillkomsten af densamma trädt i tjenst; oell då accordcr till landsstatstjensterna nu äro strängt förbjudna, skulle dessa tjenstemän, ehvad de äro dugliga eller ej ,/öranlåtas qvarstå vid sysslorna i brist af tillräckligare pensioner för deras bergning, hvartill dock ej fordrades någon tillökning å indragningsstatens anslag, helst genom successiv afgång uppstår tillgång för de tillkommande pensionärerna.
På dessa skäl hoppas och föreslår jag vördsammast, att de nu i tjenst varande, med indelta löner försedda landsstalstjenstcmän, hvilka före pension'.inrättningens början inträdt i statens tjenst, måtte förklaras berättigade till pensioner, svarande mot vederlikars i Collina , efter hvad nu reglerade stater i allmänhet bestämma, nemi.:
Landssecreterare och landskamererare .... r:dr 1,200.
Landträntmästare och kronofogdar, hvartill torde böra komma förste landtmätare, som i 1818 års författning äro förbigångna 800.
Häradsskrifvare 400- Hvarförutan, då ej heller något i berörde författning är bestämdt om länsmäns med indelt lön pensionsrätt, densamma synes böra fastställas till .... i5o. allt likväl under det i 1818 års stadgande upptagna vilkor, alt, i den händelse dessa indelta löntagare tjena med löner, som, uträknade efter förvandling och markegång för de fem nästförflutna åren, understiga de nu föreslagna pensionsbeloppen, de ej till högre, än mot lönerna efter sådan beräkning svarande, pensioner må vara berättigade.
'Anhållande jag i följd häi-af, att StatsUtsk:s utlåt, i denna del må varda till dess vidare åtgärd återremitteradt samt att dessa anmärkningar dervid få åtfölja.
N:o 89 återremitterades.
Under vördsam erinran derom, att, då det s. k. principbetänk.
!V:o 78 var under öfverläggning, jag begärde återremiss deraf, med tillkännagifvande, att mitt ändamål dermed var att slutligen hålla öppen den pröfningsrätt, som för 11.
St. återstod, ang:de sjelfva de uti utlät.
ISr:o 78 föreslagna beslut, nemi. att R.
St. skulle sjelfva betaga sig rättigheten att göra anslag på öfverskottsmedlen, hvilken pröfning icke kunde äga rum, förrän detailutlåt:na förevarit; ser jag mig nu, sedan dessa utlåt:n numera förevarit, i tillfälle, icke blott att ingå i den pröfning, Den 2 Juni e. ra. hvarom jag gjort förbehåll, utan äfven att till granskning upptaga hela projectct, sådant det af Utsk. blifvit föreslaget.
Jag utgår då från samma grundsats, som jag uti discussiolien först åberopade.
Jag tror nemi., att de behof, som bestå pröfningen, ovilkorligen måste fyllas, och till följd af <lenna grundsats går jag att glanska Utsk:s förfarande idet liela.
Jag finnér då, att de enskilda motioner till statens bestånd, som blifvit gjorda, bafva blifvit pade skal af Utsk. afvisade, att propos. derom icke var af K.
M. afgifven; och hvad åter K.
M:s propos. angår, har den i mångfaldiga delar blifvit negativt besvarad på den grund, att medel icke funnos.
För att nu behörigen granska Utsk:s förfarande i sin helhet, tillhör mig att granska dessa skäl.
Hvad det första angår, får jag förklara, att jag anser detta skäl, som blifvit anfördt mot de enskilda motionerna, vara ingenting mindre än rent af grundlagsvidrigt.
Grundlagen medgifver niotionsrättigheten icke blott åt K. M., utan äfven åt en^- skilda riksdagsmän; och när man svarar riksdagsmän, att man ej kunnat göra afseende å deras motion derföre, att enahanda motion icke blifvit af Regeringen vackt, har man de facto fråntagit motionären sin grundlagsiättighet.
Jag är förundrad, att denna omständighet kunnat undfalla Utsk., och jag hoppas, att Utsk. härefter, utan afseende derpå, 0111 det är Regeringens eller enskilda riksdagsmäns motioner, behagar upptaga och sakenligt besvara motionerna och icte afvisa de enskilda motionerna af det skäl, att de icke äio Regeringens.
Hvad åter det skälet angår, som i så mångfaldiga händelser blifvit anfördt, att tillgångar saknas för de uppgifna behofven, vågar jag till Utsk. framställa den frågan: huru vet Utsk. det, innan Bevilln.Utsk. ännu fullgjort sitt uppdrag?
Innan R.
St. yttrat sig öfver Bevilln.- Utsk:s förslag, känner StatsUtsk. ännu icke de större eller mindre tillgångar, som tilläfventyrs äro att tillgå.
Jag är glad att kunna rikta Utsk:s åsigter med den upplysning, att sedan sista riksdag hafva tullinkomsterna med icke mindre belopp än 5oo,ooo r:dr öfverstigit det belopp, som var påräknadt.
Jag har mig särskildt bekant, alt genom påökning blott af 6 rist. banco på hvarje U socker och i sk. på caffe, sorn visserligen icke är för mycket, uppstår en tillökning af 3oo,ooo r:dr. 5oo,ooo r:dr och 3oo,ooo r:dr göra8oo,ooo r:dr.
Yi hafva hört, att genom förhöjd skatt å brännvinsbränningen borde det ändamål vinnas, sorn genom flerfaldiga motioner åsyftas, nemi. varans fördyrande.
Nåväl
När man betraktar den ringa beskattning, som hittills åtföljt husbehofsbränningen, lärer man ej göra sin beräkning för hög, om man anser en tillökning i detta afseende kunna vinnas af i å i hundra tusen r:dr.
Jag vet, att Utsk. afstyrkt 2:ne inkomsttitlar; men jag hade trott, att, innan Utsk. ingått i detta afstyrkande, första omsorgen bort vara att tillse, om dessa inkomsttitlar kunna umbäras eller icke.
Utan att eftersinna 0 68 Ben i Juni e. m. detta, har Utsk. i sitt inkomstbetänk. tillstyrkt deras eftergifvande.
Men jag inser icke, att fl.
St. böra eftergifva desamma, i fall de finnas behöfliga.
Den ena var mantalspenningarna, som af hela massan af nationen icke uppgått till mer än 3o,ooo r:dr.
Denna utgift har från urminnes tider utgått och är så ringa, att den ej bör kunna anses för en tunga.
Den andra inkomstkällan var nummerlotteriet.
Man kan säga mycket vackra saker om omoraliteteten af denna inrättning; men sedan man sagt allt det, torde man komma till det resultat, att samma summor, sorn offras på nummerlotteriet, genom detsammas afskaffande skulle utgå till främmande länder; och hvad har man då vunnit derpå?
När jag således tror mig hafva uppgifvit, att öfverskotten uppgå till nära en million, frågar jag: med hvad skäl har Utsk. sagt sig nödgas afstyrka bifall till så många delar?
Hvad 3:dje hufvudtiteln angår, afliöll jag mig från yttrande deröfver, emedan jag ej ägde tillit till mitt omdöme i afseende derpå; men sedan jag hört sakkunniga män och militärer, som längesedan tagit afsked, säga, att anslagen, sådana de af Utsk. blifvit föreslagna, äro orimliga och alltför ringa tilltagna, så tvekar jag ej att begära rättelse härutinnan.
Jag behöfver icke mer än le gros sens commun för att finna, alt då t. ex. Regeringen begärt ökade anslag för armeens materiel, och Utsk. nekat härtill, ehuru Regeringen upplyst och Utsk. således icke kan sakna kännedom derom, att t. ex. klädet för hela armeens beklädnad stigit i r:dr på alnen, resultatet icke kan blifva annat, än att armeen icke kommer att fullt beklädas.
När Utsk. har sig bekant, att anslaget för beväringsexercisen var beräknadt för 8 ä 9,000 man, men det är officielt upplyst, att beväringsmanskapet numera utgör 14,000 man, och man med säkerhet kan förutse, att beväringsmanskapet inom 5 år än vidare skall ökas, men Utsk. icke destomindre afstyrkt tillökning i anslaget för beväringsexercisen, har Utsk. då uppfyllt
Nationens oundgängliga behpf?
Jag raisonnerar mig således till den anhållan, att Utsk. vid en öfversigt af det hela ville rätta de förknappningar, som Utsk. olämpligen tillstyrkt.
Jag anser mig skyldig att anföra några af de skäl, hvarföre StatsUtsk. sagt nej i så många delar.
Hvad först den förmenta oljgligheten angar, som skulle bestå uti StatsUtsk:s förklarande, att sedan K.
M. icke väckt fråga om anslag i de afseenden, i hvilka enskilda motioner blifvit framställda, dessa sednare behof vore att anse såsom mindre nödvändiga, har Utsk. icke sett saken från den synpunkt, att dessa enskilda motioner icke skulle kunna vinna bifall, med mindre de varit af K.
M. understödda, utan Utsk. har anfört den omständig - Den a Juni e. m. 69 het, att någon framställning om sådana beliofs fyllande från K.
M. icke ankommit, såsom ett bevis derpå, att dessa behof måtte vara mindre angelägna.
För det andra, hvad statens knappa tillgångar angår, har Utsk. icke haft svårt att finna, att det är en sanning, äfven om Utsk. ville beräkna den million, sorn Frih.
Boye antydt, såsom en tillgång utöfver hvad vid förra riksdagen såsom tillgång var att påräkna, det en brist likväl måste uppkomma; ty då man till den tillökning af 467,546 r:dr 23 sk. 6 r., som för de nyss föredragna 10 hufvudtitlarna och indragningsstaten erfordras, lägger den fr. o. m. 1835 års början utgående ränteafbetalning till Banken, uppkommer ett samman lagdt belopp af y3i,ooo r:dr.
När(man nu vidare beräknar Riksg.cont:s skuld, uppgående till ungefär 2 millioner r:dr, och anser tillgångar till dess afbetalning intill nästa riksdag böra anslås, skulle dertill erfordras 4°o,ooo r:dr, hvilka, sammanräknade med ofvannämnde behof, utgöra 1,131,000 r:dr, hvarigenom icke blott den omnämnda millionen är medtagen, utan ett ytterligare behof visar sig.
Endast genom denna korta framställning har Utsk. funnit, att statens tillgångar äro knappa.
Jag vill icke vidare inlåta mig i någon utveckling af denna sak, ty det ar mycket, som endast problematiskt kan framställas och approximativt beräknas.
Jag tror således, att ett vidare ingående i discussion derom nu vore något för tidigt, och att den rättaste reglering, StatsUtsk. kan uppgöra, är att bestämma anslagen för de behof, som äro nödvändiga och som med statens tillgångar i allmänhet, utan afseende på något specielt fall, kunna vara förenliga.
Att statens tillgångar äro knappa, kan man i allt fall icke raisonnera sig ifrån.
Detta är ett skäl, som återstår, när alla andra äro uttömda, och sorn jag fruktar, att man icke kan öfvervinna.
Jag anhåller vördsamt, att vid den resumé', jag gjorde af mitt omdöme i fråga om budgeten, sådan som Utsk. den föreslagit, få tillägga några ord, nemi. att jag, i följd af hvad jag yttrat, väntar, att, om andra tillgångar saknas, Utsk. föreslår, att öfverskottsmedlen må till behofvens fyllnad användas, helst jag, äfven med afseende å Riksgcont:s behof att betala sin skuld, icke anser det vara Nationens eller R.
St:s önskan eller pligt att uppgöra en sådan beräkning, att af 2 millioner r:dr skuld 4 årligen skulle afbetalas.
Gammal skuld får blifva äldre, när man icke kan betala den; ty jag tror, att statens angelägna behof, åtminstone de, hvilkas vårdslösande kunde medföra våda för slaten, böra äga företräde framför alltför starka afbetalningar på ltiksg.contls skuld.
Jag anhåller, att äfven dessa anmärkningar må få åtfölja återremissen.
Hr Skogman, Garl Dav., hade inlernnat ett så lydande anförande: Sedan StatsUtskts betänktn N:i'is 79 tilI och med 89, Den 2 Juni e. ra. rör:de regleringen af statsverkets utgifter, blifvit hos R. o. Ad. genomgångna, anhåller jag att få i korthet framställa en jemnförelse emellan den af StatsUtsk. föreslagna statsreglering och den i K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof. K.
M:s högstberörde nåd. propos. upptager statsverkets samfälda årliga utgifter under 10 hufvudtitlar och allm. indragningsstaten till en summa af g,5g7,8i4 r:dr 2 sk. 6 r., till fullo betäckt genom den af K.
M. antagna inkomstberäkning, utan förhöjdt bidrag till statsverket af allmänna bevillningen; hvarjemte i samma propos. föreslås, att för vissa angelägna, men dock ej till bestämdt enahanda belopp hvarje år erforderliga utgifter under 3:dje och 4;de hufvudtitlarna en summa, icke öfverstigande 233,33 5 r:dr 16 sk., årligen må ställas till K.
M.‘s disposition af blifvande öfverskott på statsverkets inkomster.
StatsUtsk:s förslag till reglering af de jo hufvudtitlarna och allmänna indragningsstaten uppgår till en total summa af g,604,170 r:dr; Jnen när derifrån afdragas utgifter under 2:dra, 4-'de, 6:te och io:de hufvudtitlarna till ett sammanräknadt belopp af 48,722 r:dr 28 sk., som innefattar endast omflyttningar och betäckes af motsvarande inkomster, egentligen till g,555,447 r:dr 20 sk.
Denna summa skiljer sig ej betydligt från den, som K. M:s nåd. propos. upptager; men utslaget af statsregleringen på det hela är dock mycket olika emot hvad K.
M. funnit skäl att af R.
St. äska.
StatsUtsk. har nemi. bland de årliga utgifterna på stat under 3:dje och 4;de hufvudtitlarna till nedsatt belopp uppfört åtskilliga summor, dem K.
M. dels ansett kunna genom den begärda dispositionen af öfverskotten bestridas, såsom tillökade anslagen för exerciscompagnier, armecns vapenöfningar och flottans exercis, dels föreslagit att genom extra anslag för en gång betäckas, såsom kostnaden för fyr-och ^åkinrättningens iståndsättande; och när dessa summor, utgörande tillsammans 7g,333 r:dr 16 sk., afdragas från den af StatsUtsk. beräknade totala utgiftssumma, g,555,447 rtdr 20 sk., återstå för riksstaten g,476,1 >4 r:dr 4 s^-, eller om man för jemnförelsen med K.
M:s propos. ytterligare afdrager de 33,ooo r:dr, hvarmed StatsUtsk. af egen berömlig omsorg til lök t g:de hufvudtiteln, endast g ,44-^,r 14 i;dr 4 s^-> eller 154,66g r:dr 46 sk. 6 r. mindre, än den K. propos. innehåller.
StatsUtsk. har ock i följd häraf, samt under åberopande af statsverkets knappa tillgångar, dem Utsk. förut genom sin inkomstberäkning nedsatt, ansett sig böra afstyrka flera af K.
M. begärda anslag.
StatsUtsk. har derjemte framställt såsom grundsats, att några utgifter ej borde å öfversköttep af statsverkets inkomster anvisas, hvilket utan tvifvel är rätt, när fråga är om utgifter, som ovilkorligen skola inom året till bestämdt belopp utgå, och framför allt, om man, Den 2 Junie. m. 7i utan en sådan tillfällig utväg som öfverskottens användande, beviljar fulla anslag för alla angelägna och nyttiga föremål.
Oaktadt StatsUtsk:s bemödanden att minska statsutgifterna, utfaller dock dess förslag till statsreglering med ett högre behof af bidrag genom allm. bevillningen af omkring 176,000 r:dr utöfver hvad i83o års statsreglering kräfde; hvaremot den af K.
M. framställda statsreglering icke förutsätter något ökadt bidrag af allm. bevillningen öfver de vid sista riksdag beviljade 1,727,200 rtdr.
Detta resultat härrör helt och hållet af StatsUtskts nedsatta inkomstberäkning; och jag hoppas, a.tt denna beräkning skall blifva så förändrad, att någon tillökning i allmänna bevillningen ej i något fall behöfver komma i fråga.
Under åberopande af såväl K.
M:s nåd. pvopos. om statsverkets tillstånd och behof som de anmärkningar emot StatsUtsk:s utgiftsbetänkln, flera Hrr ledamöter af R. o. Ad. framställt i de delar samma betänk:n från den K. propostn afvika, får jag vördsamt yrka , att utgiftstitlarna må varda bestämda till följande summor: 1: s t a hufvudtiteln:
Om de af K.
M. föreslagna öfverflyttningar ske, i rund summa till r:dr 689,460. örn dessa öfverflyttningar ej ske 719,250.
2:dra hufvudtiteln:
M. här föreslagna öfverflyttning till 8:de hufvudtiteln sker, i rund summa till ....
2,328,58o. i annat fall till 2,337,58o.
3:dje hufvudtiteln:
Om öfverflyttning af anslaget för spann rnålstransport ochförbakning sker, till 3,4io,4oo. i annat fall till 3,435,000. 4: d e hufvudtiteln:
Om anslaget till spannmålstrausport och bakning för flottan öfverllyt - tas, till i annat fall till 1,208,580. i,2i8,58o.
Lika 5:te hufvudtiteln: med StatsTJtsk:s förslag till . . 26,430. 2.6,43o.
Dito 6:te hufvudtiteln:
Dito i5g,i3o. i5g,i3o.
Dito 7:de hufvudtiteln:
Dito 63,ooo. 63,ooo. 8:de hufvudtiteln:
M. föreslagna öfverflyttningar från i:sta, 2:dra, 3:dje och 4:de hufvudlitlarna bifallas, till . . 833,290. i annat fall till 75g,5oo.
Den a Juni e. m. g:d e hufvudtiteln:
Lika med StatsUtsk:s af R. o. Ad. godkända förslag till i54,93o. i54,93o. io:de hufvudtiteln: