Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa skäl anser jag det föreslagne förminskningssättet af val vara ganska betänkligt; och till Högloflige Ridderskapets och Adelns högre och upplystare omdöme vågar jag hemställa tvänne andra sätt, hvilka jag tror skulle gemensamt föra till det sökta ändamålet, en ansenlig förminskning i Riddarhusets talrikhet.
Det ena vore att flytta Representations-åldern från 2Ö till 35 år.
Menniskan kan vara gammal nog att vårda sina enskilda angelägenheter vid a5 års ålder; men vi måste medgifva, att om upplysningen är dotter af erfarenheten, så kan hon ej vara störst vid en ålder, då erfarenheten är ringa och passionerne starkast.
Ganska få äro de Adelsmän, som vid a5 års ålder befinna sig i oberoende ställning, och Den 27 Maji.
533 kanhända är menniskan vid denna ålder svagast för lycksökeri et; då man deremot torde kunna antaga, att den man, som intill 35 år icke varit lycksökare, ej heller blir det eftei’- åt.
Är nu upplysning och oberoende det angelägnaste hos Folk-representanter, så torde man kunna vara förvissad, att båda dessa egenskaper träffas säkrare vid 35 än' vid 25 års ålder.
Man jkan icke transportera sin bördesrätt på annor man, man kan icke transportera målsmanskapet för sin hustru ; och med hvad rätt transporterar man representativa rättigheter?
Yi fullgöra Allmänhetens fordran då vi afskaffa den; och genom båda dessa sätt blir Riddarhusets talrikhet, vid Riksdagar, af sig sjelf mindre.
Att PresteStåndet blifvit bibehållet vid sin representationsrätt, anser jag vittna om Utskottets Öfvertygelse, att tiden ännu icke tillåter oss att rätta alla fel.
Jag hyser myc - 384 Den 27 Maji. ken aktning för PresteStåndet: men dess serskilt;! och uteslutande rätt att representera upplysningen kan jag ej medgifva.
Häfdens rätt har PresteStåndet, men ingen annan: och jag skall icke neka, att den ju ännu torde behöfva respecteras.
Då jag talar om Adeln och PresteStåndet, har jag en erinran att göra, hvars vigt likväl är ingen annan än den, att hvarje princip hör äga sin bestämda hållning.
Deremot bryter, som mig synes, den besynnerliga rätt, som hittills gifvit åt en och samma person representationsrätt inom tvenne Stånd.
Jag finner val, att han bör få behålla sin titel och sine öfriga prerogativer, om der finnes några; men representationsrätten bör han ej kunna äga inom tvänne stånd.
Jag känner ingen författning som nekar Kyrkoherdar, sorn äro Adelsmän, att välja och väljas till Riksdagsmän inom PresteStåndet; och när då hvarje - Den 27 Maji. 335 je Kyrkoherde, vid alla Riksdagar, inom PresteStåndet antingen representera eller representeras, så anser jag oformligt, att samma man, som är representerad inom ett Stånd, sjelf representerar inom ett annat.
BorgareStåndets representativa grundprincip ligger i närings-interesset, som bör representeras; men Närings-interesset och Embetsmanna-interesset äro likväl två alldeles olika ting; och till en principenlig representation af det förra, fordras följaktligen, att den icke utÖfvas af Embetsmän.
Detta skäl har Betänkandet antagit, i frågan om BondeStåndet, som också representerar ett Närings-interesse, och mig synes, att det bör gälla lika till BorgareStåndet.
Då man gifvit en påökning åt BondeStåndet af alla ägare till Krono- och FrälseSkatte - Ridd. 0. Ad.
VI B.
II Afd. 49 > 5o 386
Den 27 Maji. iord; så ser jag icke hvarföre man nekat ägarne af Säteri och Frälsejord att också der ingå; och jag nekar ej att jag tycker mig här också finna någon brist i principhållning.
Anses frälseskattejorden hafva gått utur sambandet med Adelns serskildta ideala rätt, och icke af Adeln representeras längre, än den af Adeln äges; och anses BondeStåndet vara det Stånd, som skall representera för jorden, så att Ståndspersoner, derföre att de äro jordägare, böra inträda i BondeStåndet; så synes mig, att hvarje Säteri- och Frälse-jordägare, som ej är Adelsman eller Embetsman, också bör ingå i BondeStåndet.
Jag gör ej anspråk på någon påföljd å dem; men jag tror mig hafva fullgjort min pligt, då jag framställt dem.
Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Lika med den värde Ledamoten som nyss yttrat sig i detta ämne, tycker äfven jag mig af det under öfverläggning nu varande Betänkande finna, att Högloft.
ConstitutionsUtskoltet föreslagit, ej hvad det skulle hafva velat, utan blott hvad det ansett möjligen kunna utföras.
—Både Utskottet och Friherren anse Ridderskapets och Adelns talrikhet böra inskränkas.
Jag för min Den 27 Maji. 387 del tror tvärtom, att just Ledamöternas talrikhet, är en af de väsendteligaste orsakerne, hvarföre Höglo!!.
Under samtal väcka nämligen alltid dea ene Talarens idéer nya ideer hos andra, så att ju flere menniskor, som deltaga i ett sådant samtal, desto flere ideer måste också blifva uppväckte och yttrade, samt saken följakte» ligen så mycket bättre utredd.—Menniskosjälen liknar i visst afseende en eldgnista: och ju flera gnistor, som på ett ställe sammanträffa, desto större blir lågan.
Man synes ej hafva någon ting annat att påminna mot Ridderskapet och Adelns talrikhet, än blott, att öfverläggningarne blifva långvarigare, och ärendemas behandling derigenom uppehållen.
Då det derföre bör vara af högsta angelägenhet, att ärenderna blifva väl afgjorde, om det också skulle gå något långsammare; synes man alldeles icke bora söka förminska talrikheten af Ridderskapets och Adelns Representanter.
Att genom val minska 388 Den 27 Maji. denna talrikhet skulle dessutom kunna föranleda till betydliga oredor oell de största missbruk.
Hvad det angår: ”att ingen borde få vara Representantj som ej uppnått 35 år” sä får jag först anmärka, att med bibehållande af de öfrige nu gällande ordningarne, och isynnerhet rättigheten att utgifva Fullmagt, skulle representanternas antal härigenom alldeles icke nödvändigt förminskas, emedan det i Sverige utan tvifvel finnas mer än 5 eller 600 Adelsmän som upphunnit denna ålder.
Men dessutomkan jag alldeles icke gilla Friherre Boijes mening, ”att ett slikt stadgande skulle på den grund vara nyttigt, emedan man före den åldern ärj, i hans tanka, iner corruptibel, än då man blir äldre.”
I den unge mannens bröst torde nemligen det, för hvarje ädel känsla, öppna hjertat klappa varmast för Fosterlandet; och man i denna, de ädlare passionernas, ålder känna sig färdigast till sjelfförsakelse samt i sjelfva verket mer sjelfständig, oberoende och incorruptibel, än då hjertat med åren börjar afkylas, och känslorna gemenligen att riktas mera åt egennyttan.
För öfrigt synes just talrikheten vara det säkraste correctivet mot curmption.
Hvad Utskottets förslag beträffar rörande de öfrige Stånden, då anser jag det ganska nyttigt att Preste- och BorgareStånden kunde blifva något talrikare.
Universiteterna ej skola blifva mycket Den 27 Maji. 33g smickrade af den erbjudna representations-rätten: de komma åtmindstone, i anseende till Contribuenternas fåtalighet, att betala den dyrare, än någon af de öfrige Medborgare-classerne, hvilka vid Riksdagarne sammanskjuta lill sina Ombuds underhåll.
Jag inskränker mig blott till hvad som rörer Ridderskapet och Adeln, och får ödmjukast hemställa, om ej Högloflige Ståndet skulle täckas förena sig i den gemensamma tanka, att representationssättet för Ridderskapet och Adeln bör förblifva oförändradt.
Herr von Schulzenheim, Davidj den äldre:
Jag har vid 180g års Riksmöte uti ett Memorial af den 3 Julii, hvilket Högloflige Ridderskapet och Adeln behagade till då varande ConstitutionsUtskottet remittera, sökt visa våre ofrälse Ståndspersoners, såsom till intet RiksStånd hörande, missöde, då de icke åtnjuta den Svenskmanna-rättigheten tilli godo, att beskatta sig sjelfve, och dock mera contribuera till Staten, än tvenne Stånd tillsammans; Jag fann lika med Högloflige ConstitutionsUtskottet, att desse aktningsvärde Medlemmar af Samhället, hvilkas lidande man nu ändtligen velat behjerta, hörde till flere Stånd, ehuru mest, såsom Jord- och Bruksägare, till det Hedervärda BondeStåndet; men kan ingalunda finna; att, om någre af dem skulle vara Embetsman, desamma derföre borde förklaras oskicklige till Riksdagsmän: huru många tjenstemän finnas icke inom Riddarhuset 390
Den 2 7 Maji. ock i Välloflige BorgareStåndet; ock Högvörtlige PrästeStåndet består helt ock hållet af Embetsman.
Jag hade i samma Memorial tillika tillstyrkt ett återupplifvande af Sveriges, sedan äldsta hedentimma, intill i3:deSeclet, oafbrutit rådande Grundlag, som bevarade folkets medborgerliga frihet och sjelfständighet, såsom ock Konungens öfverhusbonde-myndighet att upprätthålla de öfverenskomna Stadgar.
Under det andra Stater undergingo många Riksomlivälfningar, och förnedrades till slafveri, så bevarades ifrån allt öfvervåld och inbördes mannamon detta sjelfständiga rike genom sitt uråldriga ock naturliga Göthiska regeringssätt, och hvilket, i nära öfverensstämmelse, intill denna dag underhåller och befordrar våra befryndade Britters lyckliga enighet och sjelfbestånd.
Odalfolk eller besutne jordägare representerades af ålder genom ett enda RiksStånd, under det enkla namn af Rikets Allmoge^ sorn i Britannien kallades the Commons.
De samlades i bägge dessa länder, okallade och beväpnade, årligen på en viss dag, och omgåfvo under bar himmel Konungathronen, och inom ringen suto Konungens män, Jarlar (på Engelska Earls) och Lagmän, samt efter Christna lärans införande förökte med Biskoparne, som utredde och granskade de förelagde öfverläggningsmål, till Riksmenighetens antagande eller förkastande.
De inom ringen sittande Herremän kom - Den 27 Maji. 391 nio i eftertiden att utgöra det verldsliga oell andeliga Frälset, som ej sällan, under namn af Herredag, sedan såsom RiksStånd ensamt kallades, men ibland tillika Allmogen, och efterhand Borgerskap och Prästerskap ifrån Capitlen, dock ej uti serskildta Samlingsrum, eller Kamrar, förrän på !7:de Seklet, hvarefter ock större söndringar och omväxlingar i besluten handt, och äfven en önskan om en förbättrad och mera stadgad Representation af det gemensamma Svenska Folket uppstått.
Britternas årliga möten lingö efter de Franske Normännens ankomst namn af Parlament, eller allmänna Samtal som efterhand fördeides i Underhuset (the Hous of Commons) och Öfverliuset, bestående af verldsliga och andeliga Lorder.
Högloflige ConstitutionsUtskotsets nu uppgifne förslag, att alle Rikets Inbyggare, sorn. frambära en gärd till deri allmänna skattkistan, skulle få efterse hushållningen dermed, och deltaga i Lagstiftningen, anser jag såsom en förberedelse till slutliga antagandet af rikets gamla sjelfständighets grundlag; och anhåller, att detta mitt yttrande må ConstitutionsUtskottet, såsom en erinran om 1809 års
Dictamen i samma ämne, meddelas.
En värd Ledamot af ConstitutionsUtskottet har gjort den framställning, att våra privilegier måtte anniliileras.
Lika litet jag ser någon orsak, att 592 Den 27 Maji. upplåta (le få återstående spillrorna af våra rättigheter, lika mycket är jag öfvertygad om skäligheten, att både nu och vid kommande Riksdagar bibehålla och försvara dessa spillror, såsom ett bevis på hvad vi fordom ägt.
— Hvad den föreslagne National-representation angår, så, långt ifrån att klandra det minsta af Betänkandet, har jag med mängden, med största nöje, läst och afhört så väl detsamma, som Friherre Ehrenheims särskilta yttrande, hvilket, om möjligt är, än mera ökat vår beundran för hans snille, redlighet och förträffliga hjerta.
Men jag tror icke att tiden ännu är inne till antagande af detta nya representationssätt, likasom jag vågar försäkra, att, om ock Ridderskapet och Adeln skulle detsamma gilla, de öfrige RiksSlånden dock aldrig uti lika beslut iugå.
Herr Manck af Rosc?ischöldj Eherhard:
Jag har redan i ConstitutionsUtskoltet reserverat mig mot Dess förevarande förslag, som jag icke tror uppfylla Nationens väntan, och tidell varfvets fordringar.
Jag är således icke pligtig all nu försvara detta förslag.
Han förmenar, alt vid a5 år äro passionorne mycket starkare, och svagheten för lycksökeri Den 27 Maji, 393 större.
Men det finnes en passion, som man Lorde önska aldrig minskades, och det är den för Fäderneslandets interesse.
Denna passion är merendels lifligare vid 25, än vid 35 års ålder; sedan öfvergår denna känsla ofta mera till raisonnement.
Jag är visst icke af den tankan, utan har tvärtom i Utskottet motsatt mig den, att Adeln genom val borde representeras.
Men jag kan cj medgifva, att sådant ej låter sig verkställas, ty att det är möjligt, visar oss Stor-Britanniens exempel.
Sedan Skottland och Irland förenades med England, och deras Adel fick säte i Öfverhuset der, representeras denna genom val.
Men orsaken härtill är, att Irländska och Skottska Adeln är mycket talrikare än den Engelska, hvilken sednare skulle således i Öfverhuset tili antalet ligga alltför mycket under, om den förra, likasom denna representerades per capita.
Man har nämnt ordet corruption, som, enligt min öfvertygelse, vid de sednare Riksdagar icke ägt rum.
Men skulle corruption någonsin åter hos oss komma i fråga, så tror jag intet kraftigare bålverk deremot finnas, än en stor numeraire.
— Herr Grefve Carj Stellan Mörner, med hvilken jag önskade att alltid kunna tän - 394 Den Maji. ka lika, har tält om angelägenheten att bevara de privilegier som Ridderskapet och Adeln ännu har qvar.
Det är ock den enda uteslutande rättighet, sorn Englands Adel äger, och den är stolt deröfver.
Då jag med glädje bort Herr Grefve Mörner dela samma känsla af högaktning för Herr Friherre Ehrenheim, som jag och hela Allmänheten hyser för honom, så tror jag mig böra, till undanrödjande af den scrupel, sorn blifvit af Herr Grefven framställd, erinra, att Friherre Ehrenheim ej föreslår annat öfvergifvande af våra privilegier, än det som fordrades för att begifva oss till en förbättring i representation; och dertill hafva vi samtyckt, ifrån samma stund, då vi begärde en sådan förbättring.
— I anledning af tvenne värde Talares framställningar, får jag erinra, att då jag talat emot passioner hos representanter, så trodde jag, alt man förstod mig; och således insåg, att jag endast talade om skadliga passioner icke om goda.
Af skadliga passioner är lycksökeriets kanske, i detta tidehvarf, den allmännaste; men nog torde man kunna antaga, att denna är starkare framför 35 års ålder, än derefter.
Den 27 Maji. 395 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att som åtskilliga anmärkningar af olika beskaffenhet, blifvit mot ConstitutionsUtskottets förslag till en förbättrad National-representation framställde, men 56 §. i Regeringsformen stadgade, att, om mot ConstitutionsUtskottets yttrande i sådane frågor anmärkningar göras, endast de, hvilka hvarje RiksStånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tanka, böra till ConstitutionsTJtskottet hänvisas, ansåge Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade, såsom dess gemensamma tanka, förklara den framställda anmärkning, att, i stället för det af ConstitutionsUtskottet föreslagne sätt, att genom val minska antalet af Ridderskapets och Adelns vid Riksdagar representerade Ledamöter, den nu befintlige rättighet, att genom fullmagt öfverlåta representations-rätten på en annan, måtte upphäfvas, samt i anledning deraf ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag till bemälte Utskott återförvisa.
ConstitutionsUtskottet har endast superficielt vidrört den delen af frågan, som angår Ridderskapets och Adelns representations-rätt, i förmodan, att Ridderskapet och Adeln ville, i detta afseende, infordra RiddarhusUtskottets yttrande.
Jag finner således ej, att ConstitutionsUtskottet, som blott har med Grundlagarne, icke med Ståndsordningarne att göra, kan befatta sig med de anmärkningar, som nu blifvit det tiliskickade, utan hade trott, att de väckte frågorna härom bordt till RiddarhusUtskottet remitteras.
Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMarskalken förklarade, att sedan den af Hans Excellence nyss framställde proposition blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen, finge det bero på ConstitutionsUtskottet, att, i anledning af den beslutade återremissen afgifva det Utlåtande Utskottet funne lämpeligt.
Jag kunde ej fatta, att frågan var om annat än att ingen hädanefter skulle för fullmagt få intaga säte på Riddarhuset, men jag förmodar likväl, det Ättemäns rätt, att sitta, blir bevarad.
Den 27 Maji. 397 Friherre Boije:
Herr Hauswolff torde tillåta mig anse dess anmärkning för ett missförstånd.
Representations-rätten inom hvarje familj har icke att skaffa med rättigheten, att gifva eller taga fullmagt till Representation.
Hans Fxcellence Herr Grefven och LandtMarskalken förmodade, att den af honom nyss gjorde proposition icke på något sätt minskade Ättemäns rätt att, enär hufvudman ej tillstädeskommer, intaga familjens säte å Riddarhuset.
I detsamma Hans Excellence framställde propositionen till återremiss, hvilket med
Ja och Nej besvarades, anmälde sig Herr Friherre Ehrenheim, och yttrade en tanka, hvari jag så mycket heldre instämmer, som jag icke tror det tillhöra de öfrige RiksStånden, att afgöra Ridderskapets och Adelns representations-sätt, hvilket blott genom dess eget gemensamt med Konungen fattade beslut kan förändras.
För att nu få på behörigt sätt afgjord en så magtpåliggande fråga, och hvarom jag förmodar att de fleste icke tagit all den kännedom, som ämnets vigt kräfver, hemställer jag, att denna fråga må särskilt till RiddarhusUtskottet remitteras.
Som jag icke 398 Den 27 Maji. hunnit öfvert;!niva ConstitutionsTJtskottets förslag i det hela, har jag ända hitintills, undvikit att yttra mig derom: men då en Talare i dag anmärkt, huruledes det skulle lända till den önskade minskningen af de representerande Adelsmännens antal, att en ålder af 35 år stadgades för hvarje Adelsman, som på Riddarhuset finge intaga säte, en ålder, som samme Talare ansett lämplig just derföre, att de menskliga passionerna då svalnat, att lycksökeri då ■vöre mindre att befara, kan jag ej underlåta förklara, det jag så mycket mindre kan dela hans öfvertygelse, som jag är förvissad, att den, som icke vid 25 års ålder äger nog lugn, nog mognad för att i allmänna rådslag deltaga, icke heller förvärfvar det vid 35 år, eller efteråt.
Det är sant, att förra tiders exempel nogsamt utvisa, huru vissa personer i sin ungdom, med förgätande af sin pligt och sitt Fädernesland, sålt sitt biträde till gerningar, som för evigt stämplat dem med det förakt dylika handlingssätt förtjena, och hvilket, med antagande af hvad masque som helst, aldrig låter sig fullkomligen utplånas, men detta är ej allenast tillämpligt till ynglingar, utan äfven till äldre och mognade män, hvilka vid särdeles tillfällen lånat sina namn till sådane underskrifter, hvarifrån äfven det svagaste begrepp om heder och ära bordt dem afhålla.
För min del tror jag att ändamålet skulle lättare tillvägabrin - Den 27 Maji. 399 gas om Ridderskapet och Adeln, sedan det har blifvit samladt, ibland sig utsåge 200 personer, att representionsrätten utöfva, och hvil» ka med ett passande tractamente borde förses.
De åtskillige detaillerne i detta ämne fordra längre och vidlyftigare öfverläggningar, och som en värd Ledamot upplyst, att ConstitutionsUtskottet just derföre mera lösligen vidrört det, som angår Ridderskapets och Adelns representations-sätt, alt Utskottet förmodat denna fråga höra af RiddarhusUtskottet närmare utvecklas, vågar jag vördsamt anhålla, att den måtte till sistnämnde Utskott förvisas, men att målet i öfriga fall med dervid gjorde anmärkningar må till ConslitutionsUtskottet återremitteras.
Hans Excellence j Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan han lemnat tillräcklig tid åt alla dem, hvilka anmält sig att tala i ämnet, och ingen vidare anhållit, att få något anföra, hade Hans Excellence fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på förevarande ämnes behandling, enligt 56 §.
Friherre Boije: Lika med Herr Påhlman tror jag ej, att ConstitutionsUtskottet, utan endast RiddarhusUtskottet kan taga befattning med frågan om vår representationsrätt; och lika med Grefve Spens, anser jag, att> om någon än - 400 Den 27 Maji. dring i frågan göres, så bör RiddarhusOrdningen derefter rättas.
Men emot ett af Herr Påhlman framstäldt rättsbegrepp, ber jag att få förklara mitt ogillande.
Att för tidigt framställa förebråelsen derföre, vore likväl icke mera orättvist, än att för sent förvandla en ungdoms förseelse till ett evigt brott.
Undertecknad upplyste, att, såsom han fattat och uti Memorial-protocollet jemväl antecknat, Hans Excellences ifrågavarande proposition blifvit af en ganska betydlig pluralitet med Ja> och endast med några få Nej besvarad.
Friherre Ankarsvärdj Carl Henric:
Jag vet ei Den 2 <] Maji.
401 ej om jag misstager mig deruti, alt jag anser Herr Påhlmans förslag, som endast går ut på, att, innan Ridderskapet och Adeln, 1 hvad dess representationssätt vidkommer, fattar ett definitivt heslut, RiddarhusUtskottet mätte horas, gerna kunna Bifallas, enär detsamma ingalunda synes mig upprifva Ridderskapets och Adelns nyss tagne beslut.
Jag kan ej annat än förena mig med honom, då jag tror det vara svårt för ConstitutionsUtskottet, att, i det som rörer detaillerne af Ridderskapets och Adelns representationssätt, afgifva något fullständigt förslag, och jag ser således ej något hinder, att Betänkandet i denna del öfverlemnas till Riddarhus-Utskottets handläggning, men för öfrigt till ConstitutionsUtskottet återremitteras.
Då jag ej ensam vill borttaga tiden för att ytterligare visa, hurusom en med Ja och Nej besvarad framställning icke kan såsom ett orubbligt beslut anses, helst när någon, straxt efter det proposition blifvit gjord, sig anmäler, för att få den annorlunda framställd; så åtnöjer jag mig nu med, att endast till protocoilet emot detta sätt att fatta beslut mig reservera.
Men då jag är öfvertygad att Högloflige Ridderskapet och Adeln icke med likgiltighet anser frågan, att bereda en förbättring i dess eget representationssätt, hvilken är af för mycken vigt icke allenast för detta RiksStånd, utan äfven för dess möjliga Eidd. o. yld.
It Afd. 5i, 5a. 403 Den 27 Maji. framtida verkan på Rikets angelägenheter, alfe jag skulle låta liela saken hero vid min blotta protest mot den behandling man nu egnat den, torde det tillåtas mig vördsamt få föreslå, huru målets behandling af RiddarhusUtskottet må kunna ske, utan rubbning af det såkallade beslutet, som redan skall vara fattadt.
Såsom en ConstitutionsUtskottets härvarande Ledamot Friherre Ehrenheim upplyst, är det icke sannolikt, att ConstitutionsUtskottets åtgärd skall sträcka sig till ett närmare utvecklande af detta ämne, hvilket ock nämnde Utskott ansett i detaillerne tillhöra RiddarhusUtskottet, i min tanka med så mycket större skäl, som Riksdagsordningen innehåller, att hvad Adelns sammansättning beträffar, sker den enligt med hvad RiddarhtisOrdningen stadgar, till hvilkens förändrande åter endast fordras Höglofl.
Jag tror mig, vid öfvervägande af allt detta, hafva anledning underställa Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Högloflige Ridderskapet och Adeln, om icke jemte det representationsfrågan i allmänhet, på sätt propositionen innehöll, återremitteras till ConstitutionsUtskottet, RiddarhusUtskottet tillika må, till tidens vinnande, få sig uppdragit, att med ett detailleradt förslag till förändradt representationssätt för Ridderskapet och Adeln inkomma, och hvarå jag vågar Den 27 Maji. 403 anhålla, att Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken behagade göra proposition.
Högloflige Ridderskapet och Adeln har beslutat hvad sorn bör antagas att vara dess enhälliga tanka i ämnet.
För min del ser jag icke, till hvad ändamål Utskottet skulle höras; om icke till det, att upprifva beslutet; ty till dess qvarblifvande vid hvad det är, behöfs visserligen icke en sådan anstalt.
Men jag kan ej undgå att förnya min framställning, att, öm det icke ,är Ridderskapet och Adeln likgiltigt, på hvad sätt förminskning i dess antal beredes, så måste ej heller denna fråga med liknöjdhet behandlas.
Jag har förut yttrat, och vågar ännu försvara, att då, under sjelfva framställningen af en proposition, flere anmäla sig att tala, och de som den samma med Nej besvarat, uppskjuta att om beslutet begära votering, detta icke kan anses vara närmare fattadt, än att ändring lätteligen deri kan äga rum; men då jag förklarat mig nöjd med min enskilda Den 27 Maji. reservation, återstår det blott att iterera min hemställan om målets remitterande till RiddarliusUtskottet tillika.