Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den omständigheten att en stöld af penningar, tillhörande en fond, möjligen kan ske, men icke af penningar, tillhörande en annan, anser jag icke innefatta ringaste skäl till fondernas sammanslående.
Visserligen är det sannt att när en stöld sker af en betydlig summa penningar från en fond, så blir äfven denna i samma stund förminskad: men då anser jag det vara vida mer öfverensstämmande med den vård som det åligger R. o. Ad., i dess egenskap af RiksStånd, att egna åt de till Riddarh.-Styrelsens förvaltning lemnade fonder, att, om en sådan oförutsedd och oväntad händelse inträffar, heldre besluta, det 11. o. Ad. skall af den särskilda.
Riddarhuset tillhörande kassan, ersätta den bestulna fonden sin förlust, än att genom sammanslående af fonderna så till sägandes nivellera desamma, ett system som man beklagligen synes nu för tiden vilja med förkärlek tillämpa vid alla möjliga tillfällen, ehvad det är gagneligt eller icke.
Methoden skulle här uppenbart strida emot rättvisan, hvilken kräfver, att hvar och en fond skall kunna påräkna, såsom sin lagliga egendom, hvad som af den influtna räntan kan såsom öfverskott återslå, sedan de å fonden anvisade pensioner blifvit utbetalde.
Puke föreslagna återremissen, så har jag ingenting emot en sådan åtgärd, enär det alltid är nyttigt att höra vederb. embetsman och derigenom få en närmare utredning af saken.
Jag skulle t. o. :n. tro att det hade varit Riddarh.-Utsk:s skyldighet att höra Direktionen innan Utsk. framställt ifrågavar:de förslag.
Sedan en återremiss blifvit yrkad får jag förena mig med dem, som en sådan begärt.
Efter först till bifall å denna punkt framställd propos., son besvarades med starka Nej, jemte några Ja, hemställde Hr G’, o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorce anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande; och bl;f denna propos. besvarad med Ja.
Den 11 Feb ru ari. 377 3:dje punkten, ang:de förhöjning of maximi-summan för s. k. namn-lån; och 4:de punkten, tionsråkning hos Stockholms Enskilda Bank af eljest icke fruktbärande medel.
Dessa punkter biföllos. § 10.
Af alla samhällsklasser vet jag knap past någon, som är i större behof af understöd, än gamla fattiga ogifta fruntimmer och detta icke mindre, derföre att de äro af adlig härkomst; ty äfven bland dem finnas ganska många, som äro i stort behof af understöd.
Jag skulle derföre anse det ganska obilligt, om dessa fattiga fröknar skulle blifva li dande deraf, att deras medel, som öfverlemnats till Riddarhusets vård, hafva blifvit bortstulne.
Jag kan icke föreställa mig att R. o. Ad. skulle hafva så liten omtanka om sina fattiga släg tingar. att de skulle vilja låta denna förlust af omkring 2,500 R:dr drabba dem, och derigenom beröfva 4 eller 5 fattiga fröknar den lilla årliga pension,' hvartill de äro berättigade.
Jag är öfvertygad om att den förlust, som derigenom träffar den s. k. reparationsfonden, lätteligen skall kunna ersättas och att andra medel kunna finnas för det behof, som med densamma är afsedd.
Jag får således i öfverensstämmelse med hvad
Direk tionen föreslagit anhålla alt den förlust af 2.573 R:dr 8 sk. b:ko, hvilken genom stöld drabbat Adliga Jungfrustift-kassan, måtte få afskrifvas på reparationsfonden eller ock på Riddarh.-kassan.
Det är mig alldeles likgiltigt antingen dét sker på den ena eller andra; ty om dessa penningar afskrifvas på reparationsfonden och den sedermera skulle befinnas otillräcklig, så är det ingenting som hindrar R. o. Ad. att besluta, det en lika eller större summa må tagas från Riddarh.-kassan för att fylla bristen och bestrida dessa reparationer.
Jag yrkar således bifall till
Direktionens förslag.
Puke; Afven jag kan icke finna något skäl i att, på sätt Riddarh.-Utsk. föreslaget, afskrifva förlusten på Stifts kassan
Det kan visserligen anses att då dessa penningar till hört Stiftskassan och derifrån blifvit bortstulne. så bör denna kassa vidkännas förlusten; men alla ömmande skäl förefinnas att icke låta förlusten drabba densamma.
Hr Björnstjerna har redan utredt, i hvilket stort behof stiflsfröknarne i allmänhet äro att få upbära de pensioner, hvartill de genom sina gjorda tillskott blifvit berättigade, och jag tror icke eller att det för R. o. Ad. skulle vara af någon betydenhet att tillskjuta denna summa från reparationsfonden.
Afven om denna kassa icke skulle vara i det tillstånd som man önskade så har alltid Adeln tillfälle att öka sina afgifter för att betacka den ifrågavar:de summan.
378 Den 11 Februari.
Enligt min åsigt skulle det föga öfverensstämma med 11. o. Ad:s värdighet, att låta en fond, som tillkommit på ett sådant sfi 11 som den ifrågavar:de. och hvilken har ett dylikt ändamål, vidkännas den förlust, som stölden tillskyndat densamma.
Jag anser det t. o. m. vara en moralisk pligt för R. o. Ad. att, om det ieke kan ske på annat sätt, t. o. m. genom direkt sammanskott inom Ståndet ersätta förlusten.
När nu. på sätt en af Riddarh.-Direktris ledamöter här yttrat, Riddarhusets egna tillgångar, vare sig reparationsfonden eller den s. k.
Riddarh.-kassan, lemna utväg till ersättande af den inträffade förlusten, anser jag det vara af yttersta vigt att R. o. Ad. försätter den s. k.
Adliga Jungfru-stifts-kassan i det skick, hvari den före stölden sig befann, och jag önskade t. o. m. att den ränta, som på det bortstulna kapitalet gått förlorad, jemväl måtte blifva ersatt, så att denna fond komme i tillfälle icke blott att utbetala pensioner tili samma antal som dessa utgjorde, när stölden skedde, utan äfven att detta antal i någon mån föröka.
Här har yrkats i afseende på de medel, som blifvit från Adliga Jungfrustiftskassan bortstulne, att de, i st. f. att, på sätt Riddarh.-Utsk. föreslagit, afskrifvas från stiftskassan, borde från reparationsfonden ersättas.
Det kan visserligen vara sannt och jag vill icke ingå i någon utredning deraf, att man icke bör låta denna förlust drabba den Adliga Jungfrustiftskassan; men att nu på förhand bestämma att den bör drabba reparationsfonden, tror jag så mycket mindre gå an, som i de följande §§ omtalas betydliga reparationer, hvilka förestå på Riddarhuset, och hvarigenom denna fond skulle komma att hardt anlitas.
Det torde således vara mindre försigtigt att nu på förhand besluta det från denna fond dessa 2,5 73 R:dr 8 sk. b:ko skola utgå. utan vågar jag föreslå att R. o. Ad. täcktes återremittera denna §, på det man mätte kunna fritt häröfver besluta, sedan raan fått se. hvilken ställning
Riddarhusets reparationsfond kommer att innehafva.
Mörner: Riddarh.-Utsk. har visserligen icke vid pröfningen af denna fråga förbisett de adliga stiftjungfrurnas fördel eller nödvändigheten af att de pensioner, sorn förut till dem utgått, matie äfven fortfarande tillfalla dem, men Utsk. har ansett sig kunna tillstyrka afskrifningen derföre att. på sätt i motiverna anförts, pensionerne i alla fall borde snart nog kunna utgå till enahanda belopp som innan förlusten skedde.
Utsk. har i anseende till de förestående betydliga reparationer, dem Gr.
Lagerbjelke äfven antydt och af hvilka R. o. Ad. framdeles kommer i erfarenhet, funnit reparationsfonden i alla fall blifva så hardt anlitad, att troligen de reparationer, som å Riddarhuset förestå, på långt när icke kunna från den bestridas.
Deruti ligger skälet för Utsk:s tillstyrkan att icke antaga Riddarh.-Di - Den 11 Februari. 379 rekt:ns forsla!;.
Om liiddarh.-Utsk. genom en återremiss möjligen kunde påfinna någon utväg alt betacka denna förlust, vill jag icke motsätta mig densamma.
Tersmeden, Fredr.
Lagerbjelke yttrat sig och jag är af honom i väsendtlig mån förekommen.
.Jag ville äfven fästa upmärksamheten på olämpligheten af att beläcka denna förlust af reparationsfonden. äfvensom jag instämmer i de Hrrrs åsigter, sorn anse att denna förlust icke bör drabba den s. k.
Adliga .Jungfrustiftskassan, men i allmänhet tror jag att det naturligaste är, när någon förlust drabbar en enskild fond. och R. o. Ad. anser att denna förlust bör den enskilda fonden ersättas, — att Riddarh.-kassan bör betacka förlusten och icke en kassa, som är afsedd för ett specielt ändamål, såsom reparationsfonden, synnerligen dä denna kassa kommer att tagas i ett betydligare anspråk.
Hr Silfverstolpe.
I hufvudsaken förenar jag mig i det yttrande, som blifvit af Hr Björnstjerna afgifvet, och tillstyrker att ersättning utgår från Riddarh.-kassan.
Men det är ett ytterligare motiv härför, som jag ber att få anföra, nemi. att det säkerligen måtte ligga i R. o. Ad:s intresse att donationer göras af enskilde personer, till förmån för fromma stiftelser, som gagna R. o. Ad.
Säkerligen skola personer vara myeket mera benägna att göra sådana donationer åt R. o. Ad., om de finna att Ståndet behandlar en sådan händelse, som denna, på ett ädelmodigt sätt, och ersätter de förluster, som möjligen kunna tillskyndas kassor, hvilka stå under dess disposition.
.Jag anhåller om återremiss med yrkande att ersättningen måtte utgå af Riddarh.-kassan.
Jag vill icke uptaga tiden med att gensvara hvad här har blifvit sagdt.
.Jag har redan antydl att det är fullkomligt likgiltigt huru förlusten ersättes, antingen det sker från reparationsfonden eller Riddarh.-kassan. men icke vill jag att de fattiga fröknarne, hvilkas medel blifvit bortstulne. derigenom skola blifva lidande.
.Jag kan icke inse rågot skäl, hvar före man icke skulle anlita den ena eller andra kassan för ersättning af ifrågavat :de förlust, så snart det kan ske ulan att förnärma någon annans rätt.
Således bör det stå R. o. Ad. fritt att besluta ersättning vare sig från reparationsfonden eller Riddarh.-kassan.
Rättast vore kanske att dela denna fråga i 2:ne punkter, nemi. först besluta att förlusten skall ersättas Wadstena adliga jungfrustifts-fond och sedan återremittera frågan till Ridddarh.-Utsk.
Hå har R. o. Ad. redan på förhand på ett Ståndet värdigt sätt definitivt tillkännagifvit sin tanke i ämnet 38(1 t/e n 11 Februari. med afseende på ersättningen och endast öfverlemnat åt Utsk. att föreslå, huru och på hvad sätt ersättningen bör utgå.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt att samtlige talare instämt i yrkandet af återremiss å förevaride §, med endast den skiljaktighet att Hr Printzensköld i sitt sednaste yttrande anhållit att R. o. Ad. nu genast måtte besluta, att den förlust af 2,573 Ridr 8 sk. b:ko, sora drabbat Jungfrustiftskassan, skall ersättas af någon utaf de 11. o. Ad. tillhöriga fonder, men att denna § i öfrigt mätte återremitteras, för att Utsk. måtte komma i tillfälle att utlåta sig om den fond, hvarifrån ersättningen borde utgå, blef propos. till bifall å denna § först framställd, men besvarad med Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranleda till åtenemiss, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Jag anhåller om votering och att som kontra-propos. måtte antagas det förslag jag framställt.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm, att den begärda voteringen icke kunde förvägras, men att den af R. o.
Ad. beslutade återremissen icke syntes lägga hinder i vägen för bifall till Hr Printzenskölds förslag till beslut om ersättning för Jungfrustiftskassan.
Jag inser visserligen den fullkomliga riktigheten af Hr Gr. o.
Landtnäs erinran i detta fall; men jag ber å min sida all få till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, om det icke vore i öfverensstämmelse med R. o. Adis värdighet att nu genast besluta ersättning och sedermera låta sättet blifva föremål för vidare pröfning, emedan man icke vet hvad som kan hända i framtiden.
Puke: Jag vet icke hvad
Hr Printzensköld vill med sitt yrkande om votering enär del redan blifvit bestämdt att förlusten icke bör drabba — — — — — — — — Hr Gr. o. Landtm, erinrade att öfverläggningen blifvit förklarad fulländad och att således voteringen, enär llr Printzensköld vidhöll sin derom gjorda begäran, borde företagas.
Jag ber vördsammast att få till Hr Gr. o. Landtm, framställa den frågan, huruvida Hr Gr. o. Landtm, ämnar göra någon propos., som i någon mån öfverensstämmer med de åsigler jag tagit mig friheten yttra.
Man har sagt mig att detta sannolikt torde inträffa, då sisla afdeln:n af Utsk:s förslag kommer att af Hr Gr. o. Landtm, framställas till R. o. Adis slutliga ompröfvande.
Den 11 F e b r u ari. 381 Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf att, derest icke votering blifvit begärd, det varit hans afsigt att framställa propos. å den del af llr Printzenskölds yrkande, sorn icke innefattades i det redan fattade beslutet 0111 återremiss.
Efter den uplvsning
Hr Gr. o. Landtm, nu behagat meddela och för hvilken jag får förklara min vördnadsfull tacksamhet, afstår jag från min begäran om votering.
Dä härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad., jemte det beslut 0111 återremiss som redan blifvit fattadt, behagade besluta, alt stiflskassans i förevarrde § omnämnda förlust skall ersättas af någon utaf de R. 0. Åd. tillhörige fonder, blef denna prOpos. med Ja besvarad. § 11.
Alt den ifrågasatte undersökningen är nödvändig har Utsk. redan medgifvit, men jag hemställer till Ståndet, huruvida undersökningen medelst gräfning hör, enl.
Utsk:s förslag, redan i vår under pågående Riksdag verkställas, emedan förhållanden då kunde inträffa som gjorde att R. 0. Ad. blefve husvill under tiden.
Majoren Lejonanckar, som jag ser är närvarrde, torde kanske derom kunna uplysa bättre än jag.
Jag hemställer derföre att Direktionen icke mätte ovillkorligen åläggas att företaga detta arbete i vår. emedan det kanske kunde inträffa att R. 0.
Ad. icke då hade något rum alls att samlas pä.
Del har icke undfallit Utsk:s upmärksamhet att möjligen någon olägenhet skulle, genom antagande af det förslag Utsk. tillstyrkt, kunna upsla; men dä, pä säll R. 0. Ad. af Betänk. torde inhemta, en betydlig reparation är för banden och bör, så fort möjligt är, företagas, har Utsk. anselt att med undersökningen icke borde fördröjas.
Puke tyckes åsyfta, en sådan undersökning ej bör företagas under Riksdagen, så torde dermed komma att anstå intill våren 1858, i fall R.
St. då äro åtskiljde, och jag vill önska att det derigenom upkommande dröjsmål med de i utsyningsinstrumentet nödiga ansedda reparationer icke måtte föranleda lill oberäkneliga kostnader.
Puke förklarat, det han endast anhöll om den förändring, att i Utsk:s hemställan orden »redan instundande vår så tidigt som möjligt» utbyttes emot orden »så fort ske kan», blef propos. till bifall A förevar:de § först framställd och besvarad med blandade
Ja och Nej; hvarefter R. 0. Ad. biföll denna § med don af Gr.
Puke yrkade förändring. § 12.
Gr. Oxenstjerna, Axel Thure Gabriel, anförde skriftligen :
Som åtskilliga af Riddarhus-Utsk:ts medlemmar afgifvit en reservation mot pluralitetens mening, hvilken i allo gillat Riddar - 382 Den 11 Februari. hus-Direkt:ns förfarande i afseende pä det i 12 § af dess Berättelse omnämnde ärende eller Biddarli.-salens förändrade inredning, och jag äfven deltagit i denna reservation, skulle jag vördsamt anhålla att härom fä yttra några ord.
Jag hade, då ärendet förevar i Utsk:t, ej varit i tillfälle att närmare pröfva detaljerne vid en möjlig förändring —, jag hade endast genom några mätningar å den af Professor Scholander up— gjorda ritningen öfver Riddarh.-salen och den der projecterade förändringen funnit — att man vid detta project alltför litet gjort afseende på nödvändigheten att, jemte det man beredde bättre sittplatser på detta rum, hushålla med utrymmet och ej göra dessa platser alltför spatiösa, — så att antalet af platser derigenom inskränktes till den grad, att hela projectet derigenom blef odugligt och har måst förkastas.
Hade denna dubbla upgift af Riddarb.-Direkt. förelagts den person, till hvilken Direkt, behagade vända sig härom: att nemi. både söka åstadkomma beqvämare sittplatser med ryggstöd och det största möjliga antal platser, som med nödig beqvämlighet stod i förening, och hvilket antal ej borde understiga 500 platser, så hade aldrig detta dödfödda project med thv åtföljande orimliga kostnadsförslag af Snickare
Dumrath kommit i dagen och Riddarb.-Direkt, hade åtminstone kunnat så tillvida efterkomma R. o. Adis vid förra Riksdagen fattade beslut, att den hade haft nu att framlägga för R. o. Ad. clt fullt antagligt förslag, om Direkt, äfven af andra orsaker — nemi. de snart stundande stora reparationerna af hela huset — ej funnit skäl att innan denna Riksdags början sätta detsamma i verket.
Jag har genom sednare anställda mätningar öfvertvgal mig, att föreningen af dessa båda lika nödvändiga uppgifter hade varit möjlig, och jag skall bedja att — utan att uptaga tiden med onödiga detaljer — få bevisa delta, både för att derigenom styrka behörigheten af min afgifna reservation, och för alt möjligen gifva plan till en verkställbar förändring.
Professor Scholander? ritning är mycket vacker, men har, skulle jag tro, Irenne fel, ty derigenom alt den dels gör sätena alltför breda, och dels på hvart och ett sätes rygg föreslår en qvarter?
bred sluttande pulpetskifva, blir platsernas antal alltför ringa, utan att afståndet emellan bänkarne, för att med ledighet kunna passera förbi en förut sittandes knän, derigenom blir större än hvad som väl kan stå i förening med eli större och tillräckligt antal platser, — och slutligen för det tredje gör detta project de gångar som löpa från väggarne till midtelgången smalare än de f. n. äro, hvilket de ej höra vara.
Härigenom har ej mer än 328 alnar sittplatser kunnat beredas — hvilket efter 22 tum för hvarje plats gör emellan 360 och 370 platser —, såsom Major Leyonankar å ritningen antecknat, men efter blott 20 tum för hvar plats — hvilket bör kunna anses tillräckligt — blir 393 platser.
Men om man upoflrar pulpetskifvorna — hvilka för hvar bänk uptaga ett qvarter af utrymmet, utan att upfylla ändamålet med en pulpet, ty då en annan person sitter midt framför en, D e n 11 Februari.
383 hindras raan deraf att skrifva på en sådan pulpet, och så snart denna person aldrig sä litet rör sig, samt dä en annan går förbi ens knän, nedsopas nödvändigt de papper som ligga på denna pulpet.
Om, säger jag, man derföre upoflrar den obetydliga agrementen att hafva en dylik pulpet och gör sä väl bänkarne och platserne alldeles lika med de raka dylika å Öfre Amphitheatern a Kongl.
Theatern, som ock afståndet emellan bänkarne liksom derstädes, sä erhåller man 486 platser •—- utan att göra någon förändring i Riddarh.-salens nuvande disposition i afseende på gångarnes bredd och läge —, hvilket torde vara det ändamålsenligaste.
Hvar och en af eder mine Hrr! torde känna att man numera har å Öfre Amphitheatern ganska beqväma sittplatser — de hästa i hela salen — och att afståndet emellan bänkarne är för ut- och ingående herrar mer än tillräckligt, fast det för damer kan falla sig något för inskränkt.
Anser man deremot att antalet 486 platser är för litet pä Riddarhuset — synnerligast i och för Ståndens gemensamma sammanträden •— hvilka förmodligen komma att hållas här — och vill, för att bereda än flera platser, inskränka afståndet emellan bänkarne från 18 tum — sorn det är å Öfre Amphitheatern — till 15 tum (hvilket i alla fall är 3 turn mer än som, efter Prof. Scholanders ritning, skulle vara emellan pulpeterna och bänkarne, och öfver 3 tum mera än för närvande emellan bänkarne), så erhåller man 556 platser — hvilket torde vara fullt tillräckligt för R. o. Arns behof, äfven vid de gemensamma sammanträdena.
Dä denna fråga hvilar på ett af R. o. Ad. vid förra Riksdagen fattadt beslut, vågar jag uttala den min öfvertygelse, att man hade haft anspråk att fordra, det Riddarh.-Direkt, sålunda utredt frågan som jag nu haft äran göra, och ej utgifvit 100 R:dr B:co till Prof. Scholander för en ritning, som är oanvändbar för det ringa antal platser den bereder — och ej urskulda sig blott dermed att Direkt, vändt sig till »erkändt skicklige och sakkunnige personer.»
Jag bestrider ej delta omdöme öfver dem: tvärtom, jag deltager deri helt och hållet —; men jag skulle tro att R.
D. ej tillräckligt tydligt förelagt dem den dubbla uppgiften att på en gång bereda större beqvämlighet och plats för omkring 500 personer; och jag tror att Direkt, sjelf ej gjort sig någon möda för att lösa denna uppgift.
Jag tror mig hafva visat alt det hade varit nlöjligt, då ingen väl lärer bestrida att man å Öfre Amphitheatern åtnjuter vida större beqvämlighet än här — och jag skulle vilja tillägga ali nödig beqvämlighet.
Hvarföre fordra beqvämligheten större än der och derigenom komma till intet resultat, då utrymmet ej tillåter någon större beqvämlighet?
Hade ett kostnadsförslag blifvit uprättadt efter en dylik plan eller dylika proportioner ä platserne — är jag öfvertygad om att man kommit till en helt annan slutsumma än Hr
Dumrath, som beräknar en afskräckande kostnad af nära 9,000 R:dr B:co.
Här vore ej lämpligt att göra en detaljerad granskning af detta redan förkastade kostnadsförslag.
Jag vill blott nämna, på det ingen måtte tro att hvarje inredning 38-t
Den 11 Februari. af salen skall blifva så dyr och derföre vara obenägen för en förändring, att detta kostnadsförslag kan betydligen reduceras — utan att anse att priserna äro af Hr Dumrath för högt tilltagna efter den af Prof. Scholander upgifna plan och ritning —, hvilket jag ej förstår bedöma, eiler haft tillfälle göra mig underrättad om.
Men åtskilliga poster i detta förslag kunna endera helt och hållet utgå eller betydligt förminskas, om min anspråkslösare men ändamålsenligare plan för bänkarne lägges till grund för förändringen, och om äfven bestämmes att ingen förändring göres i sjelfva dispositionen af salen i anseende till gångarne och uppgångarne till sittplatserne — i hvilka afseenden jag finnér det närvartde fullt ändamålsenligt, dä man måste hushålla på utrymmet.
Derigenom skulle från den af Hr Dumrath upgifna kostnaden kunna nästan helt och hållet utgå de 745 R:dr B:co han beräknar för det uppböjda och sluttande golfvet — som skulle få en något olika dispositon.
Men vi hafva ju redan dessa upphöjningar — och dem tillräckligt sluttande?
Hvarföre då påkosta en dyr och otjenlig förändring?
Och om en del af golfvet behöfver upprifvas för att derunder inlägga rören från en ny värm-apparat lör salen, hvilken torde vara nödvändig och bäst torde utföras på samma sätt som liera af hufvudstadens kyrkor numera upvärmas, så hörer den kostnaden till kostnaderne i och för denna sak och ej till sjelfva inredningen.
Sålunda kan hela denna post helt och hållet utgå.
Vidare beräknas 3.188 R:dr B:co lör bänkarne af finslipad ek med linoljefernissa, med bokträd eller pulpelskifvor på hvarje aln att slå ned med sina tillhörande beslag, samt en låda på hvarje aln under sätet alt lägga acter uti.
Det är naturligt alt denna dryga post skall betydligt förminskas, om bänkarne göras i likhet med de å Öfre Amphithealern, der nästan intet trädverk är synligt, i stället för de af Prof.
Scholander föreslagna bänkarne med sina sculpterade gaflar, sina pulpeter med beslag och sina lådor —. hvilket allt är håde onödigt och oljcnligl, då pulpeterna blott borttaga rum utan att rätt kunna begagnas och lådorne under bänkarne blott skulle hindra en att utsträcka fötter och hen under den framför stående bänken.
Sålunda kan äfven i denna post en betydlig förminskning ske, och säkerligen äfven i den till 2,136 R:dr B:co beräknade kostnaden för stoppning och klädsel af bänkarne, då ryggarne skulle få en belt annan och mindre dyr stoppning än efter Prof. Scholanders plan — och då det nyupfunna Guttapercha-tyget är mindre dylt och ändock fullt lika varaktigt som det föreslagna kalfskinnet.
Jag har blott genom dessa anmärkningar velat så kort som möjligt visa att förändringen, på del sätt jag föreslagit, ej skulle på långt när uppgå till de beräknade nära 9000 R‘dr R:co.
Den öfriga delen af detta kostnadsförslag utgöres af kostnaden för de föreslagna prydliga barriererne och halustraderne af svartvad ek, som skulle omgifva inhägnaden för Landtmarskalken och sidorne af stora gången m. m., åtskilliga panelningar äfven af ek, samt 12 st. kan - N. Ben 11 F e b ru*ri. st. kandelabrar af gjutet bronseradt tackjern — men jag vill ingalunda motsätta mig en äfven dyr prydlighet, så snart densamma är tjenlig och ändamålsenlig.
Jag vill derföre önska alt Prof. Scholanders vackra planer måtle blifva utförda — förutom i afseende på sjelfva bänkarne och sidogångarne — hvilka sedhare jag skulle tro är båttre att hafva som nu, vid fönstren och ej i midten af hvarje afdelning — hvarigenom platserne nära fönstren skulle blifva högst dragiga och obehagliga.