Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer böra finna sig föranlåtne, att hos Kongl. Maj.t anmäla den underdåniga önskan, att Adelskap måtte utdelas sparsammare än hittils, helst när man tager i betragtande, att i förra tider alla afkomlingar efter en adlad person äfven undfingo adeliga värdigheter, hvaraf följden blifvit, att adeliga familier nu för tiden finnas, som bestå hvardera af lika många medlemmar, som alla de sedan Hans Majit nuvarande Konungens tillträde af Regeringen adlade personer tillsammansräknade, och af hvilka sednare flere troligtvis icke lära fortplanta sin ätt.
Jag vågar derföre tro, att enär RegeringsFormens 37 §. nied lemnad rätt för Konungen att upphöja tili adeligt Stånd och värde, män, som genom trohet, tapperhet, och dygd, lärdom och nitiske tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjentö, samt att med Grefligt och Friherrligt Ständ benåda män, som genom stora och utmärkta förtjen - Den 19 Martii. ster dertill värdige anses, tillika föreskrifvef, att Adelskap, Greflig eller Friherrlig värdighet ej tillfalla flere än den hvilken adlad eller upphöjd blifvit, samt efter honom endast hans manliga brösiarfvingar i rätt nedstigande led , en fräga af denna natur icke efter min tanka bör blifva föremål för en underdånig skrifvelse, så beskaffad sorn Herr von Hart^ mansdorffs motion innehåller.
Nto 6.
Herr Cederschjöld, Pehr Gudaf: Jag har så ofta hört Statens medlemmaf indelas i närande och tärande, samt de närande framställas, lika som vore de ensamt nyttiga, och deremot de tärande såsom skadliga för samhället, att jag tror mig böra begagna detta tillfälle för att öfver detta ämne anställa några flyktiga betraktelser, innan jag öfvergår till sjelfva hufvudföremålet för den nu i fråga varande motionen.
Uti denna indelning måste ordet närande, tagas i en så inskränkt bemärkelse att det endast betecknar sjelfva jr am alfir ingen af medlen till fyllande af lifvets fyst/ka behof
Men då synes också den närande Folkclassen blott komma att utgöras af dem, hvilka med egen hand bruka jord, sköta boskap, idka fiske och dylikt , samt sjelfva ägaren till ^ jorden, boskapen eller fiskvattnet, äfven som Förlagsmannen till näringens bedrifvande, anses - Den 19 Martii. 849 ses tillhöra dpn tärande
Folkclasen
Då derföre olämpligheten häraf lär vara alltför ögonskenlig, torde ordet närande rattare böra tagas i en vidsträcktare bemärkelse, och beteckna bidraget till allmänt väl.
Likasom nemligen uti menniskokroppen, hvarje lem, så länge den äger sin tillbörliga Verksamhet, bidrager till det belas fullkomlighet och bestånd; lika sä måste hvarje medlem af Samhället, sorn genom loflig
Rit och omtanka söker uppehålla och förkofra sig, just derigenom bidraga till allmänt val, och följaktligen äfven vara en närande medlem i Staten.
Den* väpnade styrkan, som betryggar samhället mot liendens härjningar; den styrande- och domaremagtens organer, sorn skydda det mot inhemska oordningar och öfvervåld; ReligionsLäraren, som arbetarpå förädlingen afsina medmenniskors hjertan; vettenskapsmannen, som egnar sina mödor och sitt nattvak åt upplysningen af deJ ras förstånd; Läkaren som söker häfva de hinder, hvilka sjukdomar eller yttre skador lägga för sina medmenniskors verksamhet; Capitalisten som genom utlåning af sin fordna arbetsvinst, sätter den idoge
Producenten i till fälle att sjelf skörda en ökad frukt af sitt arbete; alla äro närande lemmar i Statskroppen.
Inga andra äro tärande, än de, hvilka genom lättja eller brott falla andra och det hela till last, likasom skadade lemmar i menniskokroppen.
Om Herr von Hartmansdorff^ närande lemmar vöre rätt consequenta, så skulle de af Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. II Band. 54 856 Den ig
Diar lii, sjelfva benämningarnes ordalydelse lätt kunna förledas till knot emot de tärande, och slutligen tilläfventyrs börja vägra att •‘»arbeta för dessa förmenta lättingars underhåll: och då skulle det snart gå med Staten, såsom det gick med menniskan i den bekanta sagan, ont hmmarnes uppror emot magen.
Huruvida Adelskap, kan såsom Herr von Hartsmansdorff tyckes mena, ensamt förvandla menniskan från närande till tärande och hvad olägenhet
Adelns talrikhet kan i Statsekonoiniskt afseende medföra, vill jag lemna derhän: men deremot vågar jag, i politiskt afseende, anse just dess talrikhet vara af en alldeles otvifvelaktig nytta, och väsendtligast hafva bidragit att upphöja Svenska Riddarhuset till den utmärkta rang, som det innehar ibland Representantförsamlingar.
Må Svenska Folket tillförene hafva klagat öfver Adelns tilltagande mängd, och anhållit om sparsamhet i utdelandet af Adelskap: det kunde vara skäl dertill, så länge Adeln ägde privilegier, hvilka minskade dess deltagande i de allmänna Statsbördorna, och följaktligen gjorde dessa mera tryckande för de öfriga Folkqlasserna, ju iner de privilegierades antal förökades.
Men belt annat är förhållandet nu, då Adeln ej äger annat privilegium, än det, som fordom tillkom hvarje besutten Svensk man, nemligen att på egen bekostnad få deltaga i lagstiftningen.
Jag anser öfverflödigt att vid detta tillfälle vidlyftigt orda om nyttan af Riddarhusets ^rikhet, helst detta ämne särskilt förekommer Den ig
Mar t ii. vid frågan om Representationens förändring.
Vill blott förklara, att uppgifterna om förhållandet i Nederländerna, Frankrike, och sjelfva det så ofta citerade England* långt ifrån att <. rubba min yttfade öfvertygelse, hafva tvértbm snarare gifvit den ett nytt stöd: rnig synes det nemligen högst troligt, att om i dessa länder, Representationen vore talrik i samma förhållande som vårt Riddarhus, så skulle det äfven der blifva mmistéren omöjligt att försäkra sig om en varaktig pluralitet’: och om der tillika brukades, såsom hös oss voterihg ined slutna sedlar} så skulle
Ministrarne snart finna det icke löna mödan ännu mindre stora uppoffringar, att söka organisera ett parti, hvars trohet den slutna voteringssedel!! betog deni möjligheten att controllerä.
Likaså oriktig den ifrågavarande motionen, i min tanka, är till siri princip och syftning, likaså oformligt anser jag det vara, att remittera den till allmänna Besvärs- och Ekonomie.
Detta ämne röret Ridderskapet Och Adeln så ensamt, att det ej synes höra i-i från Riddarhuset hänskjuta* till MedStåndens afgörande.
Jag vågar derföre vördsammast hemställa, om ej Herr Grefven och LandtMarfekalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skulle finna, att hela detta ärende borde enligt Riksdagsordningens 56 §. nedläggaå.
Bilagor till PleniPröfocoliet för den 21 Martil, N:0 1* Friherre Carpelan, Carl Mauritz: m Anseende för en lika så dyrbar, gom ovilkorlig pligt att offra Fäderneslandet den gärd jag är det skyldig i den dubbla egenskapen af Medborgare oell Embetsman, hade äfven jag varit betänkt på att afgifva ett mera omständligt project till de ändringar med Tullverket, jag ansett nödvändiga; men seende mig häruti förekommen af flere värda Talare inom detta upplysta samfund, hvaribland synnerligast af Herr Grefve Posse samt Herrar Tham, Cederschjöld och Ankarsparre, m. fl ; får jag, hufvudsakligen , delande nämnde Herrars yttrsdejtankar, till deras, motioner hänvisa, endast bifogande några få anmärkningar och tillägg.
V Hvad först Herr Grefve Posses väckte motion vidkommer, om nödvändigheten af ett förbättradt Tullorganisations-- och Förvaltningssystem, instämmer jag till alla delar deruti, och det så mycket häldre, sorn jag af nära 2:ne års egen handläggning vid Tullärenderne såsom
DistrictChef af dagliga erfaren
- Ben 21 diart ii. 853 heten funnit att det allmänna bästa ostridigt äskar en olördröjelig slikartad åtgärd.
Alla sig från ett så beskaffad!
Förvaltningssätt soar det nu existerande, deriverande brister och olägenheter, blefvo här för vidlyftigt att detailler?; men kunna med ganska inånga skäl och verktiga fada bevisas, om jag dertill af någon, eho som helst provoceras.
Enligt hvad jag just du lått veta, skall äfven den sist i detta ämne i nåder tillförordnade TullComittéen, (sorn räknar ibland dess medlemmar en Friherre Wirsén och StatsSecreterare Skogman, begge utmärkte för en högre grad af upplysning och sakkunnighet utgått ur en slikartad synpunkt med Herr Grefve Posse.
Den enda vlisenteliga anmärkning jag vid nämnde Grefves anförande trott mig böra gö'- ra är att, ehuru i öfrigt jag äfven är af den tanken att LandTullspersonalen bör såsom umbärlig och föga ändamålsenlig på Sveriges fasta land indragas, synnerligast om det så högljudt yrkade liberalare handels- och förtullningrsystémet antager-, bör likväl exeption med Wisby Stad på Gottland äga rum, hvarest
Landtullbevakningens åter införande synes nödvändig, såsom utgörande den enda, någorlunda 6äkra controllen på de från denna öns flere til. låtne hamnar skeende landväga inpracticerande af Tuliförsnillade varor; en inrättning som blefve ännu mera vigtpåliggande för recognitionsafgiften och lullberäkningen om nedcrlagsi 854 Den 19 Martii. frihet beviljades Gottland, hvartill är så mypken större anledning, sorn den åtminstone töp IFiibj, redan åren 1810 och 1812 af Rikets Häglof!- Ständer framför alla Svendia
Stä er varit i underdånighet tillstyrkt, men dock. en så’ dan trihet alltsedan ännu icke erhållit ehuru, flera andra Städer under tidens lopp dermed blifvit hugnade.
Man har äfven sagt mig att mitt ingifn^ Riksgagoeliga project till portofranco-fnheta meddelande åt Gottland, medelst allehanda iqsidieusa, missledande invändningar af visse personer motarbetas, hvilka antingen ieke vilja eller kunna inse vigren af denna plans genomdrifvande; det är således ty värr äfven ca att befara det detta project icke vinner bifall, då mä enahanda egensidiga motiver sättas i verksamhet, sqm i mer än ett och ett halft Secel varit använda.
Jag har dock fullgjort en dyrbar pligt,, då jag högt yttrat min öfvertygelse för en älskad Fosterbygds sanna välfärd — och torde den dagen inträffa då täckelset faller och mina åsigter rättvisas.
Om man i öfrigt jemför de förmåner som blifvit meddelade alla andra Svenskt!
Provincer af vida mindre politiskt och Statsekonomiskt värde än Gottland, med de högst obetydliga bidrag (ländande till dess sanna fördel) sorn Staten förunnat detta Län, kan visst icke oekas att denna isolerade vigtige provins, relatift till andra
Lån blifvit nog mycket styfmoderligt behandlad.
Det vore således att önska, det ett slikartadt förhållande undan - Den 21 Martil, 875 röjdas, på det icke mindre förmånliga resultater äfven för det öfriga Sverige, deraf må i en framtid uppkomma.
Med Herrar Tham och Cederschjöld för.- enar jag mig helt och hållit i hvad som egenteligen rörer friare Tuli- och Handelsprincipers stadgande; jag får dock vid dea förstnämde värde motionistens anförande göra de anmärkningar, att vid den i 6:te momentet projecterande ”in/kränkte fria införseln af tillaine varor till endast vissa nationer, emot recipro. ca fördelars betingande™ borde åtminstone fästas d t hufvudvilkoret, att alla sådana vahror skulle kumma ifrån första hand och så vä! råämnet som tillverkningen vara dess Nationers egna productalster; äfvensom att nämnde iänders exportproductet borde vara af någorlundamOtsvarigt värde emot våra; befarande ändock att ett sådant monopoliskt stadgande skulle lätteligen urarta till ett för oss menligt prejeri
Det synes mig ej heller just billigt, att alla dylika utländska importvaror blefvo alldeles tullfria, utan torde det ändock leda till målet om de endast belädes med en så låg tull styrt möjligt; då i motsatt händelse
Statsverket helt och hållit går miste om påräknade intrader.
Lika 6å litet kan jag finna mig uti i Herr Tbams i 7;de momentet yttrade propos (motiverad på skälet att indraga en onödig ansedd tullbevakning) nemligen : ”att införseln af hittills förbiidne vahror bör infnränkas till de [torre, haji belägna Stapeljläderne, samt
Städer hvareft det me fia lurendrägmet blifvit ÖJvadtj5 ty dels skulle detta m
Dan 21 Martii, tvångssystem, utom ada andra olägenheter, medföra den, att en mängd köpmän nödgades då antingen låta egna ejler befragtade Fartyg anlöpa de från deras hemstäder mer och mindre aflägsna hamnar, hvilkas inlopp ofta äro underkastade mångfaldigt större risque än deras egna hemorters, oberäknad all annan dem dermedelst orättvist påförande drygare kostnadj ellerock tvingades deatt af sine medbroder köpa desse effecter för stegradt pris, dels ock emedan det af sig sjelft skulle följa, att förändrade bevakningsanstalter äfven medförde förändrade Tullförsnillnings-canaler.
Tvärtom skulle jag tro, att Sveriges välmåga mera allmänt, lättsenligt och jet^nare fördelades samt skyndsammare befrämjades om fri nederlagsrät tighet beviljades alla Stapelstäder utan undantag) då det oakfaöit, ganska många af dem icke funno någon uträkning vid att sig deraf begagna, då de togo i öfvervägande de dermed förknippade primitiva kostnader samt brist på Connectioner, RörelseCa pita 1, säker och hastig afsättning, mindre förmånlig local, m. m Fullkomligt delar jag äfven deci af Herr , Ankarsparre yttrade tanka ''att alla förhud oak. tadt det ick finnes minsta midt uti att tillfreds dälia näringsbegäretsynnerligast då Författningarnas halt.-locka till förbudens öfverträdande.
Af olika tänkesätt är jag likväl med Herr Anckarsparré om den af honom ansedde ”nödvändighet att totalt förbjuda fådane utländfh fabrik - Den Martti, $57 vedtrav s importer ande, hvilka inom Sveriges område tillverkas, '' som, åtminstone bordt inskränkas till sådane som fabriceras af inhemska rudimaterier.
För min del bekänner jag öppet att, - huru lifligt jag än önskade det slika yrken hos oss uppmuntrades jag dock anser inga andra fabriker i Sverige vara ändamålsenligt bidragande till Statens sanna väl, än de som utan utländskt biträde, kunna till lika godhet, af egna råämnen tillvägabringa®.
Att jag ensam hyser slikartade åsigter, styrkes ibland annat af en upplyst Fabrikants Herr Assessorens Arosenii yttrande, nemligen att ”om ett liberalt förtulLningsfyJlém antogs, [kulle ofelbart bättre vahror vid Sven/ka Fabnkerne tillverkas” m. m. ett yttrande som föitjenar så mycken större trovärdighet, som nämnde Assessor nödvändigt måste förena sakkännedom och en högre grad af förståndsodfing, såsom sjelf ägande ett af våra största klädesfabriker, medlem af Kongl VetenskapsAcademien och äfven ej längesedan tillkallad ledamot af en tillförordnad TullComittée.
Likaledes betviflar jag Herr Ankarsparres öfvertygelse, att någon af Herrar Handlande, skulle linna sig uti att till förtullning angitva redan insmuglade förbudne Elfecter.
Med all skyldig högaktning för Herr Cederschjölds ofta yttrade patriotiska tankar, är jag likväl af rak motsatt öfvertygelse med honom deruti: 8^8 Deri % I Martu, ”Att brott emot Tullpgarnt bura endåji med pemingeböter beläggas” Tvärtom tror jag att penningeböter för slika förbrytelser verka nästan intet.
Fastän urbota jlraffen under den korta tiden de varit tillämpade, icke till någon högre grad medfört den dermed åsyftade verkan, tror jag likväl att vida flera tullförsnillningar, dem förutan, skulle varit begångne, äfvensom att, vid mognare forskning, orsakerne till de förfelade resultaterne, torde igenfinnas i sjelfva förbuden, den höga Tullen och i TuUförfattningarnes bristfälliga samt evasiva halt.
Dessutom om liberala förtullningsprinciper stadgas, har ingen anledning att klaga om han i ett slikt förhål* landé, för fortsatt Tullförsnillning, belädes med ett än svårare straff, skall åter, emot min önskan och allmän förhoppning, ännu längre tvångsförlattningar blifva Svenska Nationen påtrugade; får jag yttra den oförgripliga tankan , att det ej gtfves något stadgande, sorn mera lockar tifl öfverträdelser och kraftigsr^ motarbetar möjligheten af all controll än de föreskrifter uti 1820 års Lurendrägeriförordning, sorn ibland många andra underligheter äfven Stadgar, att man blott vissn timmar på dagen får anfalla undersökningar efter eonftjhabelt gods ?
att den visiterande sjelf sakjtilles till betydliga böter iller f&vgelfeflsaffi, om han ej har nog pålitligt väderkorn att förut befarndt veta det förbrutna godsets miniv.iivärde; att han, (äfven om han vöre högste TullChefen inom Districtet) är nödgad
Den 21 Martil, §5g att hes annan antholit é förut anmäla fig innan viJitation får j Öret agat, och att till och med oin undt'{ökning en Jkulle möta få kret] tigt mot {land att dea aldeles icke kunde verkjlällat, lian dock ej äger täft att då vidtaga {hängare åtgärder, o. s v.
Alla de olägenheter som deraf uppkomma för execudoaen af lagens bokstaf, ligger i så öppen dager, att den icke askar vidare utveckl|n. gj jag f“r blott dervid erinra, att då hufvudvilkorst för hvarje
Lag hör vara ändamålsenlighet, för att vinna ett af Lagen utslakadt mål, nödvändigt dertill bidragande, lämpliga »u del böra-användas, så vida ej Lagens bokstaf skall förvandlas endast till en chimerik skuggbild.
Den väckta motionen om ett nytt TullReglementes ofördröjliga utfärdande är af största vigt och lärer ett sådant äfven vara till Kongl.
Maj:ta nådiga pröfning och sanction öfverlemnadt; men huruvida det kan olifva användbart. och lämpligt om friare Handels- och Tullprinciper nu ändteligen faststältes, samt hela TulHörvaltnings-organisationen undergår en total reform, är mycken tvifvel underkastadt.
Det torde derefter böra lämpas, i möjjligaste grad förenklas och i största korrihet i ett och samma verk sammanlänkas allt hvad hufvudsakligen finnes erforderligt för en Tulltjensteman att känna, Alla Na-tioners mest berömda Statsman hafva såsom axiom antagit, att ju flera, ju mera invecklade Lagar och Författningar, ju Den 21 Marti ohare utfärdade tolkningar och ändringar i deras stadgande», hvarmed ett land hemsökes , ju närmare nalkas det sin politiska upplösning. c
För det närvarande är Sverige beklagliden öfvc-rsvämmadt af en mängd Tull-författningar, som dels äro af ett rakt motstridigt in. nehåll emot äldre ännu icke behörigen upphäfne stadganden; dels innehållande contradictioner och collisioner i en och samma författning; dels ock af en så motarbetande rigtning för verkställigheten, att de endast försätta den redlige Tjenstemannen (hvars vidmagthållande helgd deras handbafvande är ombetrodd) i största villrådighet huru han rättast bör förhålla sig, och derjemte blottställer honom för offentliga chicaner, enskilde förluster, samt kännbara afkortningar i dess med få undantag aldeles otillräcklige löneinkomster ; hvarförutan de ock stundom mera leda till Lagförbrytelser än qväfva deras utbrott.
Af sådan beskaffenhet är synnerligast den nu gällande 1820 års Lurendrägeriförordning i dess 5 Artikels 4 §. 1, 2, 3, 7 och 3 Morn., 7 §
Liberalité i Tull- och Handelsprinciper är lör öfrigt ej allenast ett oemotståndelfgt kraf af tidens anda och dess billiga fordringar, utan äfven i nuvarande fonjuncturer för Den 21 Martti. 861 Sverige specielt ett högst vigtpåliggande behof, som af ingen oegensidig sakkunnig
Fäderneslandets vän kan bestridas; man må gifva motsatta åsigter, (den låga egennyttans, samt Skrå- och ‘Monopolieandans producter) hvilka bländande färjor sorn hälst.
Ibland prohibitiva påb^d som nyligen i närgränsande Stater blifvit stadgade emot Svenska exportproducter, är förnämligast det emot kalken (hvarå’äfven Tullen i år blifvit mot all rimlighet fördubblad) för Gottland högst menligt och således äfven för Statsverket mindre förmonligt.
Önskeligt vore, att Riksrepresentationen hos Kongl.
Majit i underdånighet anhöll
Om ändrings vinnande deruti medelst ministeriell åtgärd, så vida icke andra politiska skäl (för mig okände,) lägga hinder i vägen.
Gottlands andra hufvudsakliga exportproduct består uti allehanda träd-effecter hvilka aldrig förut saknat önskad afsättning emot skäligt pris i Tyska, äfvensom till en del i Preussiska ochsDanska orter.
De sistförflutne 2:öe årens erfarenhet har deremot varit högst bedröflig för Gottländske Handlande och Skeppsredare, hvilka sett sig nödgade för ett ovanligt lågt pris att på en längre tids credit, och ganska ofta till okände köpare, föryttra sin vara, och ändå, i brist på tillräckelig afyttring, i förtid aftackla sinat Fartyg. jsjär härtill kommer coursförhållanden, den ofta nog höga Tullafgiften och Handelstvånget, blir att befara det åtminstone Gottlands handel genom ett oupphörligt aftynande skall gå med jättesteg sin underh 8Ö2 Deri 2 i Mar t ii. gång till möte* om icke liberalare principef ofördröjligen föreskrifvas.
Såsom sådane anser jag de af Herrar Tham och Cederschjöld, samt till en stor del älven de af Herr vört Hartmansdorff förut uppgifne, söm kunna i det närmaste redigeras till följande hufvudreglor, nemligen: 1:0.
Så låg tull som möjligt på alla nödvändighetsvaror, för oss erforderiige och sådane behof, som af vanan hos oss vuhnit häfd, men icke i Sverige kunna produceras. 2:0.
Tillåten införsel af alla slags effecter, emot proportionerade högre Tullafgifter pä de egenteligen så kallade luxeartiklaf, äfvensom å Spannmål, då ej inträffande missväxtår föranleda till annat stadgandei 3:0.
Tullfri export på alla inom Sverige förädlade Fabriksvaror af egna naturalster} så* som Stålarbeten m. rn., och får jag , (så vida, tvärtemot min öfvertygelse, fördomen ännii längre äskar att sådane fabriker skola äga bestånd, som nödgas utrikes ifrån införskrifva sjelfva rudimaterierne,) såsom ett modifieradt correctif äfven föreslå: 4,0.
Tullfri import af alla för slika Fabrikers bestånd oumbärlige, icke hos oss befintlige råämnen.
Att rakt förbjuda importen af likartade Utländske Fabricater, anser jag endast tjenst Den 21 Martii* 865 tiil att rikta visse svekfulle individer ; att qväfva täflingsandan, samt att till och med ändamålslöst förminska Tulltägten, då troligen ingen under motsatte förhållanden fann uträkning att risquera Stnugling och tullförsnillning.
Såsom exempel på huru litet vigtpåliggande man nu anser brott emot Tullagarne och meneders begående, får jag citera <?n händelse som helt nyligen sig tilldragit enär en viss Handlande var nog oförsynt till Laga Ting instämma åtskillige personer, som han tillvitade hafva undandolt ett convolut med diverse inneliggande fpecificerade, idel confiskable effecter; vid den deröfver anbefaldte Sjötulls— ratten vittnade Skeppsbesättningen , på samma gång närvarande, i en och samma biomständighet, rakt tvärtemot hvarandra, som äfven beedigades.
Hvilka framtida resultater blifva väl ej att befara om icke en slik vanvördnad för Religions- och Samhällslagarnes helgd tidigt undanröjes, medelst Lagars och Författningars förändrade tendence?
Då det i öfrigt synes otvifvelaktigt, att Tullverkets mer eller mindre principenliga organisation och förvaltning i betydlig” mån influerar på Statens sanna väl; då det torde leda till enahanda resultater på hvad sätt eii Stat utarmas och dess bästa förspilles, antingen det sker genom fiendtlig härsmagt, ellef ock medelst ett emot politiska economiens och erfarenhetens grundsattser inrättadt organisa-^ tionssystemi då det jemväl 3r onekligt attalia Den s i Martil, band, alla hinder böra til
Ilo tet g öra s, sorn fjettra och motarbeta näringsfrihet, handel och rörelse, grundpeiarne för en nations vålmagt och sjelfbestånd, så torde detta ämne förtjena att blifva ett af de hufvudsakligaste för Riksens Högiofl.
Ständers granskning samt kraftiga och skyndsamma handläggning, hvarföre ock jag tor min del anser mig pligtig vördsarnt understödji ofvanomförmälta väckte motioner; anhållande ödmjukast, att i händelse de vinna bifall, mig må ti 1 låt3s yterlig3re få afgifva några erinringar, som, synnerligast med afseende på Gottlands isolerade läge, samt dess årliga, en längre tid fortvarande afbrutne corninunication med moderlandet, göra vissa exeptioner och förändringar i allmänna stadgande» oundvikligt nödvändiga Sluteligen utbeder jag mig och att detta mitt anförande må, såsom ett supplement till Herr Grefve Posses utlåtande , blifva remissen deraf, till vederbörligt Utskott följaktigt.
Herr Cederschjöld, Pehr Guflaj:
I anledning af Herr Trafvenfeldt® till re-; inittering nu föredragne yttrande, får jag blott anmärka: att om FrestLäkare
Stipendierna skola anses såsom orubbliga contract; så lärdetta väl åtminstone blott kunna gälla för de nuvarande - £
Den 21 Mart ii. &63 rande Innehafvarne.
Det måtte således vara Statens ovilkorlig» rätt, att icke vidare ingå några nya Contract, och sålunda stadga , att inga dylika Stipendier vidare få bortgifvas.