Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva äfven haft Statsskuld, och hade således äfven kunnat blifva rika; men enligt hvad Grefve t/on Platen yttrat, tror äfven jag, att vi ej behöfva förebrå våra förfäder, eller våra fordna Konungar, att ej hafva lemnat efter sig skulder; jag beklagar biott , att vi då så misshushållat, att vi ansett nödigt, att skynda med afbetaIningen af vår utländska gäld oell till och med un— derdånigst tackat för befrielsen från denna nu älskade börda.
Js>g åter anser den saken enkel.
Ar skulden inländsk, later den ej tänka sig, utan som en följd af redan vunnen rikedom.
Ar den utländsk, beror det af räntan, huruvida den kan vara nyttig eller skadlig.
Skuld år skuld och bör ej göras, om dea kan undvikas.
En vård talare hsr förment att genom HypothekBanker och PrivatBanker, ett mindre behof af lån ékulle uppstå.
Kanske har han rätt; men jag kan ej öfvertyga mig, att detta bevisar någon ting till förmån för dylika inrättningar* Ökade behof af lån, åro alltid följder af stigande framalstring och handel.
Minskade behof åter motsatsen.
Går produetionen fram, behöfver hon alltid, allt större förlag, och om då ej myntmassan eller sedelstocken directe Ökas, /Udd, o, Ad, Prof, 5 Barnh 258 Den 11 April f, m. eller raskare rör sig, motverkas industriens framgång.
Man har yttrat, att
FinanceComitténs tillförordnande och arbeten väckt oro i hela landet.
Jag medgifver, att det till en del kan vara sanning.
Vårt constitutionella samhällsskick år ännu så outbildadt och man år ånnu så ovan vid ett öppet handlingssätt, att kanhända en FinanceMinisters heinlighetsfulihet ånnu behöfves för att lyckas, att ordna våra financer; men jag år öfvertygad att det ej kan dröja långe, innan nationen finner värdet af öppenhet i aila sämhäilsförhållan. den, och jag tror ej , att oron varit i detta hänseende så allmän.
Tvärtom tror jag, att mången hoppfullt, sett Regeringen påbjuda en så grundligt anbefalld undersöknings- och förslagsåtgård.
Mången har redan börjat inse, att ett allmänt creditsystem, för att ej iörstöra enskilta crediten, måste vara fullkomligare ån vårt och att der ej enskilt credit finnes, inga förlag åro tillräckliga, ingen afsättning möjlig, och de krafter sofvande, hvilka eljest kunde verka och gagna. £jår man omtalar, att handeln föll genötn följderne af 1815 års Riksdagsbeslut, tror jag att man hopblandar följder och orsaker.
Mig synes att Köpmannen föll, för det våra varupriser icke voro naturliga, icke kunna blifva det, så långe vårt mynt ej kan med verldsmyntet jemtöras.
Under ett sådant skick kan ingen ting beräknas; ingen kan veta hvad värde Dm ti April /. rn. 2% den vara får som hemföres, ingen hvad vinst den utförde varan erbjuder.
Af våra spanmålspris synes bäst huru onaturligt vårt myntväsende inverkar på varuvärdena, ty de hafva på långe ej haft naturligt förhållande till varupriserne i andra länder.
Man har åberopat förra Riksdagens påbjudna minskning af sedelstocken som ett skål till närvarande förlägenhet.
Jag erkänner att man vid 1818 års
Riksdag begick det fel att med några millioner minska sedelstocken och jag var ibland dem, som då försökte att förhindra det, men icke år detta enda skälet till förlägenheten.
Jaj| anser det blott som en obetydlig inverkande orsak och jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att Rörelse-Capitalet qj blott består af sedelstocken.
Der enskilt credit finnjes, utgöres RörelseCapitalét af 6å ått såga, alla enskildta skuldförbindelser, vexlar, invisningar, creditiver m. m., och att döma af våra 60 millioner inteckningar, skulle jag, under förmodan att löpande skulderna utgjorde ungefär 4 gånger dessas värde, tro att Sveriges naturliga RörelseCapital minst vore 10 gånger vår sedelstock och äfven under närvarande förstörda credit, 5, 6 å 7 gånger densamma.
Om det nu så år, ser man huru origtigt det är, att endast tänka på denna sedelstock, endast i dess qvantitet finna utväg till upplifvande af nåringarne och i den ensam skåda den kraft, sorn förmår upphjelpa den Endast enskilta crediten förmår detta; penningen behöfves ej, utan de*r crediten skulle stoppa.
Der framträder pennin - 26o Den 11 April f. m. gen för att åter sammanlänka den afryckta ked* jan ; men han förmår det ej, om lun ej har ett bestämdt värde, om han ej motsvarar det man tror sig hafva att af densamma fordra, och försäkrar om det man anser sig af honom kunna vänta.
Som ett medel till ett båttre financielt förhållande, framställes publiciteten.
Äfven jag tror det, ty sanningen kan aldrig skada-, och år t ett säkert medel till det råtta.
Men når man förenar den med Sedelstockens bestämning emellan Riksdagarna, synes det mig vara tydligt att detta system ingen ting förmår; ty når en ökad eller minskad produefion, ett ökadt eller minskat nårings-lif, skall hjelpa sig fram med en och samma myntmassa eller sedelstock, då blir vacklandet i varuvärdena en gifven följd.
Man omtalar nödvändigheten af FilialDisconter i orterna.
Jag tror äfven att låne-anstalter i landsorterne åro ganska rigtige, men jag tror ej att de böra utgå ifrån Banken.
Man har fordom haft BancoConfoir; de måste indragas.
Man har i sednare tider haft FilialDiseonter: de måste utredas och upphåfvas.
Skola de inråttas, instämmer jag med Herr Tham, att deras benning bör ske på varor och skulle äfven vilja tillägga vexlar; men, då man synes börja finna, att PrivatBauker möjligen kunna inrättas i Fäderneslandet, anser jag att försöken härmed åfyen kunde ske i några hufvud orter af Riket, och skulle jag tro, att om de visa sig förmon-# lige och tillvexande, Riksens Ständer då borde påtänka ett beslut att sätta LåneBanken pä ut - Den 11 April J, riv. rednings-fot orh blott låta sin VexelBank fortfara, samt sedermera lemna allt creditvåsende åt enskilta kraften.
Man har önskat att fmance-regleringen måtte ske på ett för landet nyttigt sått och af en stadig hand verkställas.
Jag inser ej hvarföre man skulle behöfva frukta, att ju den hand som skall leda verkställigheten, skulle vara stadig.
Vi måtte vål då åga en StatsSecreterare för Finance-årenderna, som vår Grundlag an- * befaller och hvilken kånner denna Grundlag.
Vi hafva således all anledning hoppas, att denna hand finnes och ledes af den erfarenhet, hvartill Sveriges financiella Historia gifver anledning, hvilken innefattar tillråckliga medel för att blifva en stor Financier.
Når jag hör omtalas de stora uppoffringar som en mynt-reglering skulle fordra och söker göra mig reda lör desamma, måste jag uppriktigt bekänna, att jag ej fattar hvar man uppsöker dem.
Mig har inga andra uppoffringar synts nödvändiga, ån uppoffring af några få enskilta interessen.
Jag gillar ej i allt FinanceComittéens Betänkande.
Men hvad mynt-bestämningens nödvändighet angår, finnér jag det grundadt på erfarenhetens låror.
Cederström har begärt, att Utskotten noga skulle utreda åtskillige saker: så som koslnadernc för ett utländskt lån, säker - 262 Dm u April f, m, v heterna, som derföre fordrades m. m.
Jag skulle förena mig med honom, ehuru många svårigheter jag finner dervid skulle möta, om jag af allt hvad till Utskotten inkommit kunde finna, att någon fråga vore för handen om elt sådant lån; dock synes mig genom handlande härstädes sådarie uppgifter kuuna erhållas, och jag förenar mig derföre i dess åsigt, att en sådan undersökning vöre nyttig, om ock ej nödig
Det återstår mig nu endast att anhålla om ursägt för den tidsutdrägt jag vållat, och då man så ofta hör åberopas såsom det kraftigaste skäl emot en myntreglering, att man ej kan vara förikrad om dess bestånd, samt i afseende derpå en liknelse blifvit så träffande anförd, att den kanske inverkat på någons öfvertygelse , torde det tillåtas mig få aran nämna, att när Lutherska läran här i Landet skulle införas, var säkerligen största skrupeln, huruvida själen blef såsom Luthersk, lika salig som en Catholsk; men när Presterna påfunno att säga; att ingen kunde veta sådant, antog man helst det sätt, som här i lifvet kostade minst, Friherre Anckarsvärd, Carl Henrici Jag bör lika som Grefve von Platen öppet förklara, att, oaktadt jag mycket tänkt och sökt att studera mig in i detta ämne , så är jag dock i mycken villrådighet och ovisshet om de medel, som äro de rätta, i afseende på regleringen af financerne. i\f alla meningar måste jag dock erkänna, att jag närmast hyllar mig|tiil'dem, 30m Grefve von Platen och Herr Hjerta yttrat.
Jag {finnar ej ingå uti någon vederläggning hvarken Den ii April f. m. af den ena eller andra opinionen och ej eller rikta denna öfverläggning med ett nytt bidrag; det är blott en punkt, hvilken jag anser vara kringgången utan att vidröras, oell vid h vilken jag således anhåller att få fästa uppmärksamhe ten.
Jag har tyckt mig här finna någon som ansett fin ance-regl eringen nu böra så ställas, att den blef blott praeliminairt förberedande, för att genom ett förståndigt
Statshushållnings system och genom ett klokt behandlande af han delns förmåner, göra en successiv förbättring af myntet möjlig.
Jag hemställer hvad deras öde sorn nu äro gäldbundne, skulle blifva, om < plan med sådan syftning blifver vidtagen O man förutsätter, att ett fÖrändradt
Statshushåll nings-system och deraf följande lifligare han delsrörelse skulle förbättra penningen, utan nå gon åtgärd från Styrelsen, hvad blef väl då den gäldskyhliges öde, när coursen åter föll.
När man har tvenne chancér, den ena till för batt ring och den andra till försämring; när man e bör förutsätta att lagstiftningen vidtager sådan åtgärder som åstadkomma en försämring, återstår ju blott den andra chancen, den ne ligen af en möjlig förbättring.
Jag får tillä den mening, att jag anser, att hvad finan' åtgärd sonrvidtages, den må kallas realisation myntbestämning eller hvad annat sorn helst måste grundas på de medel sorn man för närvarande har för handen, men afsigten b vara att. orubbligt stadga för framtiden, så v mensklige åsigter kunna vara tillräcklige ; ernå ett sådant mål.
Jag delar ej Herr Hit tas mening att FinanceComittéens långvarighet fl6i T)en li April f. /». icke spridt oro.
Jag liar förut yttrat min tanke i detta afseende, att nemligen FinanceComittéens hemlighetsfullhet under de sednaste tre åren, dragit all spänd uppmärksamhet på detta \ amne och att således penningemannen, i osäkerhet om resultaten, bibehållit penningar outlånte, hvarigenom de Jånbehöfvande kommit i ytterlighet.
Men jag tror att än ytterligare oro och misscredit skulle uppkomma, om en sådan finance-reglering vidtoges , hvarigenom intet skill, le blifva bestämdt, och alla ändringar i framtiden ännu skulle blifva möjliga.
Som jag af liera värde ta lares sednaste yttrande hört, att jag ej haft den lyckan uttrycka min mening nog bestämdt, anser jag mig böra förklara, det jag ingalunda tvekar om nödvändigheten af en myntbestämning, till och med en realisation, om den utan våda kan ske.
Qvestio an sätta de fleste ej mer i tvifvel, blott qvo modo, ty huru skall man gifva stadga åt den enskilta och allmänna crediten, utan förut gjord myntbestämnirig?
Hvem vill lemna lån, utan att någorlunda kunna beräkna hvad han återfår, både i Capital och Räntor.
Herr Grefve von Platen och Herr Hjerta hafva yttrat, att Sverige ej blifvit rikt genom sina utländska Statslån.
Det kan ej bestridas; men då jag här omtalat Statslån, har jag aldrig ment sådane utländska lån som Gustaf III gjorde, för att betäcka enskilta rese- och prakt-kostn a der.
Med Statslån förstår jag endast ett sådant Lå - Den i t April f. m.
265 nesystem af sednare tids uppfinning, som åstadkommit den förmånligaste verkan både i England, Frankrike och andra Länder, derdel blifvit infördt.
Det sprider lif oell rörelse öfverallt och befordrar allmänna välståndet.
Jag tillstyrker ej utländska lån; men jag tror att i Sveriges närvarande utarmade tillstånd, då stora, ökade anslag begäras på mångfalldigt sätt, det skall blifva ganska nyttigt för Nationen i allmänhet, att, i stället för att uttaga den sista penningen ur våra fickor, snarare fylla alla extra ordinarie behof genom inhemska lån, hvarå man endast behöfver betala räntan.
För hela Nationen skall denna naturliga utväg blifva lika nyttig, som välkommen, och väre efter kommande skola så mycket mindre få orsak att klaga deröfver, som de derigenom just komma att ärfva större förmögenhet, än om detta Låne-systeme icke begagnades.
Jag instämmer till alla delar med Herr Grefve von Platen i den önskan, att man må gifva akt på andra Länders åtgärder och begagna deras erfarenhet; ty med få undantag och vissa modificationer, tror jag att man i Sverige kan begagna hvad man i andra länder med ri)dta begagnat; helst samma orsaker måste medföra samma utgång.
Herr Hjertås anmärkning, att den enskilta credit-rörelsen hos oss är fem gånger slörre än RörelseCapitalet, kan vara ganska riktig, men jag får anmärka, att i andra länder, der rörelsen är liflig, är förhållandet helt annorlunda; ty det Röre]se-Capital som är artificielt, genom credit-förhållan - 26g
Den 11 April f nu den, man och man emellan, förhåller sig der till det verkliga som ion till i.
Det är stor skillnad i förhållandet af i oo till j och 5 till i.
Herr Hjerta vill lemna RörelseCapitalets ökande eller minskande åt den enskilte crediten, genom private Bankers inrättande.
Detta skulle visserligen äfven jag önska, om det vöre möjligt, de äro bättre än Disconter.
Men jag frågar, hvar man i Provincerne skall finna personer som kurtna insätta sådane Capitaler och hvar man skall finna förtroende, och kunna stadga crediten Jag tror att den enda utväg som återstår är, att såsom hittills skett, bestämma det genom Statens åtgärder.
Det är hittills endast missbruket, som vållat oredorne, icke bruket.
Herr Grefve von Platen lärer hafva missförstått mitt yttrande om Bancosedelns bestämmande i silfver efter 128 sk.
Det har visserligen ej varit min afsigt, att genom ett blott förklarande derom att Riksens Ständer vilja gifva Bancosedeln detta värde, förbinda till den sammas emottagande efter samma värde uti transactioner enskilte emellan.
Sådant har aldrig af mig blifvit yttradt; tvärtom har jag på detta rum framställt ett förslag derom att det onaturliga förhållande som nu äger rum derigenom, att man medelst författningar velat tillägga Bancosedeln det värde, hvarå dess stärn* pel lyder, ehuru dess verkliga värde är vida derunder, måtte upphäfvas.
Jag har föreslagit, att den grund, hvartill Bancosedeln med silfver, skall inlösas, mätte bestämmas tili 128 sk.
Ont Den lr April f, m. 267 Bankens ställning uppgofves och hvar en uti de anstalter som vidtogos, funne sig äga en säker, tillfredsställelse, att silfver om några få år skulle från Lanken utvexlas, så skulle vål häruti icke finnas någon anledning till misstroende, som kunde bereda Bancosedelns ytterligare vanvärde.
Möjligheten finnes vä!; men anledningarne måste sökas uti nu oförutsedde händelser; och om sådane inträffa af den beskaffenhet att de gifva grundade anledningar att befara Bancosedelns fall, fruktar jag att jemväl en nu med lånta penningar verkställd realisation, fckulle misslyckas.
Jag har trott att man hellre borde blottställa sig för möjligheten al ytterligare agio, ån för en gifven förlust af 3 millioner specie Riksdaler, som kunde uppkomma genom låns upptagande eller inrättande af Bank-actier.
Anckarsvärd har yttrat sig emot
Bancosedelns successiva förbättring genom silfveruppköp för Bankens öfverskotter.
Jag har ej liört att något sådant förslag hår blifvit framställdt, men om så är, får jag förena mig med Friherre Ackarsvård, ty all förändring i myntet, vare sig till förbättring eller försämring, år lika skadlig och medförer för Staten i det hela, nästan enahanda verkningar.
Herr Grefve von Platen har begärt Friherre Wrangels och Herr Thams yttranden på bordet.
Jag vågar hemställa, om icke sådant föranleder till en onödig och skadlig tidsutdrägt.
Herr Friherre Björnstjerna har afgifvit ett Me. morial som lades på bordet.
Derefter 'yttrade sig Friherre Wirsén, och hans yttrande begär^ 263 Ben il April J, m. des på bordet, då åter de öfrige yttranden i ämnet remitterades till Stats- och BancoUtskotten.
Nu har åter Grefve von Platen begärt på bordet tvenne yttranden, i anledning af Friherre Wirsén» anförande.
Nästa Plenum kan, hvad Friherre von Platen då yttrar, blifva begårdt på bordet, och på säd >nt sått skulle discussionen kunna fortsättas till Riksdagens slut, utan att remissen till Stats- och BancoUtskotten blefve så fullständig, att Utskotten kunde företaga den samma till slutlig handlåggning, och blott håruti finnas ett hinder för Utskotten att fullgöra deras åligganden Jag får derföre vördsamt hemställa om icke alla de i dag gjorde anföranden, nu fingo till Stats- och BancoUtskotten remitteras.
Det är ej jag, sorn oberedd åmnar tala i ett ämne af den vigt som detta.
Det omfattar så många frågor, så granlaga omständigheter, att man bör åga mera förmåga ån jag, för att muntligen kunna utveckla detsamma.
Jas tror dock att de öfverlåggningar sorn här under tvenne förmiddagar blifvit hällne, h ifva tjent till att utveckla idéerne och att låtta öfverlåggningarne i Utskotten.
Derföre tror jag , att de under detta hänseende icke varit onyttige; trien i anledning af hvad omständigheterna synas fordra, och hvad jag anser med sakens natur instämma , äfvensom med fordna Riksdagars praxis, får ja g hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln ville tillåta, att Friherre Wirséns och de öfrige talarnes yttranden mätte i dag fä remitteras, för att komma Ut - Den ii April f* m. skotten tillhanda, på det att Ilidderskapet ooh Adeln sedermera må äga tillfälle att rnisonera öfver utredde förslag.
När man då får tillfälle att göra anmärkningar, att öfverlägga , att återremittera oell sedan besluta huru man linner för godt, tror jag att ali den pröfnings och granskningsrått är bevarad, som man någonsin kan önska och jag hemställer derföre, om det icke nu lör Ridderskapet och Adeln och saken vore bäst om öfverlåggningen slutades och målet lemnades till Utskottens handläggning.
Då jag vörd samt instämmer uti de sednaste talares yttranden, att detta ämne snart matte afslutas, för att till FinanceBeredningen öfverlemnas, ville jag lika vördsamt motivera detta äfven på den grund, att öfverlåggningen år för tidig.
Frågan oin en realisation, är en af de vigtigaste, och tyckes vara af allmänna opinionen så afgjord, att derest realisationen kunde ske ulan uppoffringar och med bestämdhet, skulle den vara för Riket gagnelig.
Men om denna fråga med bestämdhet skall kunna besvaras, förutsåfter den en kännedom af Bankens ställning, hvilkens meddelande år emot Eden stridande.
Jag hemställer således om icke frågan, om man skall realisera, må uppskjutas och icke ventileras förr ån B.mcoUtskottet inkommit med sitt yttrande rörande Bankens publicitet.
Det år för talarena ovilkorligen nödvändigt att kunna åberopa de ziffror, som ligga till grund för deras öfvertygelse.
Då detta år ett nödvändigt vilkor, har jag tillstyrkt att BanroUtskottet skyndsamt med frågan om publiciteten måtte inkonv? / 270 Den 11 April J, m. ma, och innan det år afgjordt, huruvida Bankens stållning kan åberopas, hemställer jag, om icke älla öfveriäggningar synas vara öfverflödiga.
Jag anser mig likväl som Ledamot af FinanceBeredningen böra förklara, att jag icke i min öfvertygelse år vacklande och att jag åmnar rättfärdiga den; men jag hemställer huru detta år möjligt, då man ej får yppa Bankens stållning.
Jag anser mig böra hafva åran tillkännagifva, att jag begärt Herr Tharns och Friherre Wrangels anföranden på bordet mera i afseende på de upplysningar som från andra mera ån jag bevandrade i detta ämne kunna meddelas, ån i afseende på dem jag kunde lemna.
Skulle alltså ingen annan Ledamot uti denna begäran med mig instämma, vill jag ej lägga något hinder för Ridderskapets och Adelns önskan; men i händelse någon mer än jag begår bordläggning, år jag öfvertygad att den skall leda till vidare upplysningar i ämnet; och i sådan händelse, men ej på min enskildta begäran, yrkar jag att Herr Thams och Friherre Wrangels anföranden må få hvila på bordet.
Grefve von Platen har förekommit mig, ty jag ämnade eljest fråga, om icke Herr Grefven ville tillåta remiss nu genast.
I händelse af remiss anhåller jag att få yttra mina tankar i ämnet, men i annat fall vill jag dröja dermed tills remissen kommer att beslutas.
Den II April f m.
Den särskilte discussiorien som i detta ämne ägt rum, Ilar blifvit föranledd af Friherre Björnstjernas förslag., att Utskotten praeliminairt borde inkomma med Grunderne till den blifvande linanceplanen.
Jag trodde då att det var min pligt framlägga de motiver, hvarpå jag stödde min öfvertygelse, att en sådan föreskrift icke var lämpelig.
På detta sätt uppkom mitt svar på Friherre Björnstjernas anförande.
Min mening var ej, att en dyrbar tid skulle förspillas, men jag bekänner, att äfven den tid som föregår för att utvexla olika tankar i detta egentligaste föremål för Riksens Ständers öfverläggningar, äfven den anser jag af yttersta vigt och ej illa använd.
Jag vill nu ej ingå uti någon granskning af hvad i sjelfva ämnet blifvit anför dt; men jag anser Fäderneslandets ställning i oeconomiskt afseende Vara så betänklig, att tidsvinsten ej kan komma uti någon slags jemförelse med vinsten af att erhålla ett resultat innan Riksens Ständer skiljas åt.
Det af Finance-Comittéen framlagda arbete, hade mindre för afseende att uppställa en hel plan, än att gifva stödjo-punkter för ämnets utveckling, och för den granskning , hvartill de olika förhållanden kunde föranleda, som erfarenheten om det verkliga tillståndet i Provincerne gåfve vid handen y de motioner, som inom Riksens Ständer sjelfve blifvit gjorde, borde ock derföre först tagas i betraktande.
I sådant skick har jag ansett frågan böra behandlas.
Jag .vill nu icke sätta rpig emot att Friherre Wrangels oph Herr Tharas yttranden må remitteras j men anhåller blott att 27* Wrn 11 April f nu i nåsta plenum få besvara hvad deruti mig enskilt rörer; utbedjande mig Ridderskapets och Adelns tålamod att det afhöra.
Ytterligare får jag tillägga såsom ett motiv mot uppehållet af en bordläggning, att inom Finance-Afdelningen den önskan blifvit yttrad, att de disoussioner, hvilka i detta amne inom Ilidderskapet och Adeln blifvit förde, snart måtte föreläggas.
Afdelningen är visserligen icke derföre uti overksamhet, den har naturligtvis ändå nog ämnen att sysselsätta sig ined; men då flere Ledamöter af de andra Stånden önskat att få del af dessa öfverläggningar, hemställer jag om vi ej böra gå dem till mötes, och ofördröjligen meddela Utskotten våra anföranden.
Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att ehuru det visserligen icke kunde i allmänhet någon Ledamot förnekas att begära ett anförande på bordet, likväl och då, äfven om samma anförande till behörigt Utskott remitterades, det ändock vöre hvarje Ledamots rätt, att i ämnet afgifva dess yttrande, hvilket sedermera korame att till Utskottet afgå; ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om det icke tilläfventyrs vore öfverflödigt att låta Friherre Wrangels och Herr Thatns anföranden hvila på bordet till nästa Plenum?
Då nu de anföranden, som under discussionen blifvit afgifne, skola remitteras.
Den ii April J. m. 275 initieras, anhåller jag äfven att få yttra minå tankar i ämnet.
Frågan synes ring hufvudsak„ ligast hvila på afgörandet, om vi skola realisera eller ej.
Att realisera och dertill af Utlänningen upplåna 5 millioner
R;dr, anser jag i högsta grad skadligt, och förklarar mig således helt och hållet emot en sådan ålgård.
Fråga Ilar äfven varit väckt om möjligheten att realisera med den Silfverfond vi nu äga, ehuru allmänna opinionen tyckes vara , att sådant biifver en omöjlighet, hvilket jag likväl icke kan inse, ty har vår Sedelniassa ett värde relntift lill
Silf verfonden med 3 millioner utländskt
Lån, så mäste samma Sedelmassa äfven äga ett värde, relatift till Silfverfonden utan detta lån, och jag anser det sednare förhållandet vida förmonligare.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå en medelväg, som till någon del torde kunna förena dessa, tvenne olika åsigter.
Oin t. ex. Banken emotiog silfver efter 128 sk. cours, och höll räkning med insåttaren, hvilken skulle äga ovill— ko»lig rättighet att mot samma cours i Banoosedlar upptaga mycket eller litet af det silfver han sålunda insatt, så skulle derigenom, snart sagt, skapas én ny Banklnrättning, oberoende kf den förra ; om NB handel och näringar voro i ett förkofrande och blomstrande tillstånd; och följden af en så (örmonlig ställning skulle snait visa sig, hvarigenom det.