Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dommare at skipa will det synas, som en Dispensation i den samma, utan at Dommarens ätgärd föregätt, wore föga annat, än ett uphäfwande af denna Lag.
Thet icke rätt och skäl är, thet kan icke heller wara Lag.
Lör the skäl som Lagen hafwer med fig, gillas hon; alla Lagar skola wara sädana, 1246 Oen 24 Augusts. at -e tjena ti! det meniga bästa; therfZre thst Lagen bl>swer st'»ö.'1rg, 5a är det icke mer Lag/ ritan olag och bör aflägga.-;.
Ingen Lag r egenskap af Lag, kan säledes tänkas, sam icke i sin tillämpning angär tredje Mans rätt eller samhällets.
Är Lagen äler sädan, at den icke angär denna Rätt, dä tjenar ben icke eller til det meniga bästa och bör asiäggas.
Ännu flere skäl emot ifrägawarande Dilpensions Ratt.
De Medborgare, som kunde besinna sig i de mast trängande behof at densamma fä begagna , skulle sannolikt minst ätkomma den. na fordel, den fattigare arbetande, f-erran frän Hufwudstadeu wistande delen af Rikets barn, hafwa hwarken kännedom, medel eller mod at framtränga til Tlronen, Domstolen är dem närmare c ch mera tilgänaclig.
Den föreflagne wägen til Högsta Maqttn were för den talrikaste klasien af Undersätare mera swär och tilstängd:
Och wädan at igenom anseende slägt och wairner, mä hända äfwcn genom penningar, pä de mäst aflägsna biwagar synnerliga möjligen kunde bewärkas, af den ffadcligaste inflntclse pä tredje mans Rätt samt Menighetens tänkesätt och seder, förekommer uppenbart afffräckande.
Lagar rörande äktenskap, detta första Samfund i werlden och grundwalen för alla, äro med all Samhälls Ordning, sä innerlige-'förenade, at de utgöra liksom hjertbladet och lifspiran af denna skönaste, genom menniska - omsorg updragna mäpt som kallas Medborgerligt samhälle, Land Den 24 Augusts. 1247 och Rike: desse Lagar böra icke säledes utan yttersta warsamhet, widroras Lil ändring och rubbning. Wära Lagar i detta ämnet antägne af de mast byfsade kända folkslag böra äga den fördelag' tiga tanka för sig at de äro ofränfliteligen grundade i mennistans och samhällens ursprunqcliga Natur sä wäl uti Phpsista som Moraliska hänseenden , m n kanner huru kloke hushällare pä fin jord, gärna Lid efter annan blanda och ombyta utsäde samt pä samma satt söka underhälla och förbättra godheten af sin afwel, sin Ladugärd; De Moraliska och Politiska skäl til de förbud 2 Capitlet 5 tz. Giftermäls-Balken innehäkcr, hwilka sedlighet, sundhetslära och National-hushällning sjelfmandt ärbjuda, äro sä uppenbara, aF jag med de samma icke bor uppehälle».
Lät ock wara at dessa grunder i sakens föränderliga natur icke moro för band, sä är likwäl hela den fördärfwade Allmänheten i den öfwertygelse, at sä är, och at äktenskap i dessa forbudna leder är en stor afwikelse frän ratt och sedlighet, positiva Lagar och Regenters Handlingar utan uppenbar objectiv grund förmä aldrig ihwarken bota eller skapa förbindelsen i Garnwetrt: man känner den olyckeliga wärkan af de Författningar, hwilka omkring Zo är sedan stadgades til förekommande af Barnamord ; och hwilka Lagstiftaren hittils funnit rädUgt at icke ändra af frugtan at förorsaka ett wärre ondt, ingen mä kalla denna Allmänhetens öfwertygelse en fordom, sä wida alla utan egen pröfning och utan insedde skäl antagne satser, äfwen de mäst wälgörande, icke stola fä namn af fördöma--: werl - 1248 Den 24 Augusti. iver!den styrd af exempel och fördomar: och jag skulle anse för en förgripelse emot Majestätet, den önskan inom mig, at se i best Magt en rättighet, at omedelbart
Dispensera
Lag at för nägon
Dest handling möjeligen kunna falla i en Allmänhets omdöme, det at hafwa tillätit sig ett Beslut emot Naturens och Sedlighetens Lag.
Ett af twänne stall i sädant fall, hända: antingen stall Konungens Majestät eller Lagens som intetdera bör, i Folkets tankar förlora, och elt förstörande Sedeförderf inbryta.
Lpckeliga äktenskap skulle blifwa mer och mer sällsynta; hägen för detta heliga band förswinna: böje!, sen förnöjas pä bwad sätt som hälst, Staten blifwa Folkfattig och wanmägtig.
I öfrigt anförde Herr Borgmästar karkman , at hwad anginge Projcctet detsamma jäf af styldstap och Swägerlag, som enligt iz Cap. i §. och i / Cap. 7 §.
Rättegängs-Balken, emot Domare och wittnen hittils warit stadgadt, äfwen mätte hädanefter fortfara, oagtadt äktenskap uti flere af de tilförene förbudne leder blifwit anwtt tilläteligt, sä funne Herr Borgmä. siaren för sin del, at när en '"ä beskaffad slägtstäp icke ligger i wägen för Gif^ mäls - ingäende, borde den ej eller blifwa ymderlig wid wittnesmäl, och Domares befattningar, häldst det ostridigt were af största wigt, i afseende pä Parters wälfärd och brotts uptackande, at den jäfsanledning tvär Lag häraf medgifwer, in strän - D n 24 Augusti. 1249 ffränkes i sä stor mohn, som med sedlighet och god ordning stär at förena.
Stockholm ut supra.
Lx ?rotocoI!o, Kl. 14. lvosbocio.
Ständers Larmskotts Betänkande, i anledning af Herr Justitiä-Rädet och Riddaren von ä>rroIvines hos Högloft.
Riddcrffapet och Adeln ingifna och til Utskottet Remitterade Memorial, angående an- - ändring i Lagens stadgande uti g:dje Cap. io §.
Giftermåls - Balken om häsdande under äkkenstaps lSste.
Den ringa aktning, som ätföljer en qwinna dä hon utom äktenskap blifwit hafdad, mäste af Lagstiftaren anses höra til de yttrande af Opinionen, hwilka han längt ifrän at förswaga twärtom bör bibehålla och stärka.
Ehuru denna förlust uti aktning är ett wäl förtjent och naturligt straff för gwinnor, som antingen nedlätit sig til vädel sinlighet eller i naturs - driften förestält sig ett medel til bsiafsigters minnande; kan man icke undgä anmärka at sädant nägon gäng kan träffa en offyldig, som, i förlitande pä en mans redlighet och löfte, trott sig i honom finna den som hon 1250 Den 24 Augusti. för altid skulle tilhöra, men icke känt, eller, drifwen af sitt hjertås ädlare behof, icke besinnat nödwändigheten af de Formaliteter, hwilka til ett äktenskaps ärkännande inför yttre Ratt erfordras.
Om hon i detta hopp af honom swikes; ar hon sä mycket mera beklagansward, som hon hwilken genom sitt köns egna söre, ställnings-sätt sammansmält med honom til en »varelse, nu icke allenast finner sig lika som sii. ten ifrän sig sjelf , uphöra at wara hwad hon ivar och enligt sin bestämmelse borde wara; ritan ork, derest listigheten af denna ädlare smärta en gäng förswagas, mäste se sig, genom All, mänhetens ringa aktning nästan beröfwad alt hopp at, genom en ny ädel förening fä upfylla sin bestämmelse.
Hennes förlust är derföre af den egenskap at förföraren icke kan gifwa hen, ne fullkomlig uprättelse genom annat, än ett offentligt och i Lagarne ärkandt äktenskap, förenadt med de tänkesätt och det bemötande, som trl ett Moraliskt äktenskap hörer.
Härpä har Lagstiftaren i 5 Cap. 10 §. G. V. i likhet med Kyrko-Lagcns rä Cap. 11 §., baft afseende, dä det stadgas, häfdar man grvmna under äktenskaps - läske, ta skall man taga hyrine til äkta.
Lag-Mskottet, som pä ostvan anförde grunder, ärkänner detta för ett Bud, hwilket Lagstiftaren såsom ett ideal bör hafwa för ögonen, har dock därjemte öfwerwägat at, lika som i allmänhet, icke alla sedelärans kraf kunna förwandlas Lil Rätts Regler , hwilkas i agltagands i det yttre, utan afften - Den 24 Augusts. 1261 de pä handlingens inre halt, mä genom Iwäng ästadkommas, sä möta ock wid en sädan förwandling af nyss anförda Sede. bud ätskilliga swärigheter.
Den första blir frägan om bewisen när lägersmannen nekar sitt löfte, som en häfdad gwinna xasiär honoin hafwa gifwit.
Dä ej en Laglig trolofning förutgätt, strider det nästan emot'sakeus natur, at den händelse, hwarpä gwinnan grundar sitt påstående statt med wittnen kunna bewisas: och det betänkeligaste är, at om wittncn nägon gäng stnlle wara at Lilga, gifwcr just den omständigheten en stor presumtion om bristande blygsamhet och om listig tilstälning, som strider emot den ädelhet, hwilken kunde göra henne berättigad til den uprättelse hon söker; hwaraf stulle följa, at den Lag, som i dessa händelser, är just der den, enligt dess grund och afsigt. icke borde anmändas.
Warjemäls-Ed, pä ofta nog swaga anledningar, är den wanliga utwägen at weckla sig ur denna swärighet; men i en sak af sa wigtiq päföljd, som ett twunget äktenstap, är denna Ed nästan sä wädlig, som i saker hwilka ä lif eller ära gä, serdeles hos den, som warit nog samwetslös at pä detta sätt swika en god ostyldig qwinna, näpeligen kan presumcras nägon sann tänsta af ara och dygd.
Men om ock bewisning wore möjelig, beledsagad af sädana omständigheter hwarigcnom
Let blcfwe sannolikt at gwinnan icke sjelf oblygt och lisieligen beredt händelserna; eller om ock m-ri - 1252 Den 24 Augusti. mannen kilskär sitt löfte, men wägrar at offtnteligen nied henne ingä i äktenskap, utan annat ffäl, än at han wid lugnare eflersinande, icke kan godkänna hwad han af öfwerilnmg och under en blind, af qwinnan icke okänd patzionlofwat; sä upkonnner harwid 20 Den anmärkning, at hennes förlitande pä et lösligt löfte i en sä wigtig fak synes wittna om en lättsinnighet som gifwer misitanka e« mot ädelhet i hennes böjelser, som til en Moralist äktenstaps förening hörer, hwarförutan Z o
Den Lag som tillägger ett sa lösligt läs. te en lika werkan med en välbetänkt ordentelig Fästning, stäligen stulle kunna tilwims, at icke allenast i allmänhet fela emot den eljest följda rätts-grundsatts, enligt bwilken wigtiga Cvntractcr icke böra nredföra Civila folcher.
Ulan at wara beledsagade af sädane Sollenniteter, som, jemte det de gjöra bewisningen lätt, äfwen wid sjelfum afflutandet pänunnä om ärendets wigt och förekomma öfwerilnmg; utan ock i synnerhet i detta ärende wara lncon8egu-;i,t, enär den eljest, och det med skäl, förordnat wid äktenstaps förbindelser wista större högtidligheter, än wid andra aftal, bärwiv förtjenar det ock 4:o Upmärksambet, at formaliteter i allmänhet medföra nytta, dä mcnnistorna derigenom i nägot wistt nödgas i agttaga bestämda Reglor och wänjas wid klok eftertanka, hwilke uti alla Handlingar bör leda deras steg, och dä det är en gifwen sak at qwinmcköneks förädling har den största och mäst wärkande inflytelse pä hela männistvstägtes 'ede^ förbättring-, sä är det witzerligen af wigt. at desia wänjas wid eftertanka, Regelbundenhet och Laglydnad, och framföralt icke af Lagarna fä anledning at blott wid stna behag fästa hoppet för sine afsigter.
Pä ven 24 Augusti.
L2gs
Pä sädane betänkligheter och sä gordt nägot afseende, dä en beblandelse, som värdigt enLaglig Fästning, eller hwarpä Kyrkotagning säsom fasteqwinna fölgt blifwit förklarad för ett redan eristerande äktenskap, uran at DommawnS ullätande derom were nägoe wäsen.stigt; men deremot häfdandet under ett lösligt äktenskapslöfte, sä mycket mindre ansetts constiruera et äktenskap, som det blifwit lämnadt i gwinnans wal at pästä eller eftergiswa sin rätt.
Ifrän denna efter Lag Utskottets tanka, wista princip synes dock Lagstiftaren äfwen afwikit, dä tillika blifwit, stadgadt at, sedan Dommaren förklarat löftet för fast, skulle äfwen deraf gwinnan bindas och förlora den frihet hon förut ägde, at sin rätt eftergiswa, och oä barn af en sä lättsinig förening, enliat 2 §. 8 Cay. Mrfda-Balkcn fatt rättig' et til Arf, säsom barn af Lag. gjrto säng, i betraktande häraf och dä Kongl.
Förordningen af den sZ Justi 1755, som bjuder, at med watten och bröds strafftwinga sa lösligen förbundna personer til wigsel, synes stridande emot äktenskapets - begrep och ändamäl, förestår Lagutskottet, som tillika inser nödwändigheten af näpst för en man hwilken äfwanbeffrifne swek begär, det mätte af upbäfwande af nystnemnde Förordning, samt ändring i ro Z. ?> Cap.
Gif. termäls-Balken och 2 Z. 8 Cap. Ärfda-Balken, följande stadgas:
Dä lägersmäl ffett blott med äktenskapslöfte, utan trolofning, efterät tillkommen tilsägelse af äktenskap, eller Kyrkotagning säsom fästqwinna, mä det wäl til ej emot enderas wilja, anses bindande til wigsel, utan begge Böta säsom förIönskaläger,menlägersmännenIutan hjelp til det oägta barnets föda och upfostran, af sin dä warande eller framdeles ärhällande Egendom, hwar - 1264 Den 24 Augusti. hwarom 8 Cap. 7 §.
Ärfda- Balken Stadgar, dömas at i mähn af dctz egne samt af qwinnans fränd och wilkor til henne answara nä. gon afgift som Rätten skälig finner, och hwitken mä antingen i ett för alt, efter skeende förening , eller vek ärligen utgä, sä lange qwin. nan blir ogift och genom lägersmål med annan person sig ej förbrpter.
Ridderffapet och Adelns Ledamöters wägnar.
H. 8 t r ö m k e l t.
Pä Högwördrge Preste-Ständets Ledamöters wägnar.
Olok Bjurbäck.
Borgare-Ständets Ledamöters wägnar. ?. 14. 6 r e v e 8 m u d l. Pä Hederwärda Bonde-Ständets Ledamöters wägnar. katter fernström. ^obLN tkolmbergsson. kades pä bordel.
Upläsies: Riksens Högloft.
Ständers Lag.Utskotts Betänkande, om äktenskaps - skilnad, gifwit i anledning af Herr Justitiä Rädet och Riddaren von 8trokirK.s hos Högloft.
Ridderffapet och Adeln ingis - Oen 24 Augusti. i255 gifna och til Utskottet remitterade Me moria!.
Enligt Sedeläran och Religions begrepp bör köns- driften tilfredsställas endast i äktenffap, det will säga en emellan man och qwinna träffad fullkomlig förening, til hwars »väsende hörer at Makarna anse den ouplöslig vehl enlighet med en sädan föreställning inrätta be. la deras sammanlefnad.
Dä om all annan för. ädling begynner och faller med denna, sä at der de härmed i gemenffap stäende goda seder äro goda, der bibehålla sig och förbättras de öfrige, men der de förra förderfwas, der nedsjunka menniskorna mer och mer til brutalitet; och derförswinna efter hand, alla godasederoch samhättsdpgder; sä är äktenskapet för samwetet ett föremäl, hwars helgd bör genom alla de tjenliga medel, som stä i Lagens magt befästas, härtil hörer, at Staten uti alla offenteliga förfaranden wisar aktning för denna förening:
At den sä midt möjligt är, undwiker sädana Inrättningar, ywarigenom människor äro twung, na at lefwa ogifta: at den häller älderdomen i »vördnad, at den deremot ej gifwer »vigt och anseende ät ben alder, der sinligheten är rädande och i allmänhet ej ät dem, som wid hwad älder som hälst äro kände för löshet i Seder: at den med äktenskapliga offenteligen kända förbindelser, förenar wiHa Borgerliga förmäner, at den täger kännedom om affiutade äktenskap och detta ändamäl förbinder deras ingäende med imponerande högtidligheter och förnämligast wi. r2z6
Den 24 Augusti. sak sin aktning för de äktenskap, som, med Reiigionens-band helgade, gifwa p^-sumcinnom Mo. kaliff ädelhet hos makarne: a t den deremot med tjenlig näpst anser dem, som ej refpeelera sine eller andras yttre äktenskaps förbindelser; samt at den icke hindrar utan fast iner upmuntrar den Philosvphi, som bestämmer och renar de naturliga begreppen om sedlighet.
Dä Lagstiftaren iakttagit alt detta, kan han hoppas at til samma ändamål bidraga derigenom, at han ej utan de wigtigaste ffältUiäter dem som offenteligen tilkännagifwa deras förenings upbörande.
Men ej mä Lagstiftningen , utan at iakttaga de förut anförda Reglvr, läta altsammans bero pä sistnämnde alfwarsambet, ej eller denna driftvas til den höjd, at äktenskapet som är ett pä förmägan grundadt och deraf beroende moralifftband mä genom phy. siffi troäng förändra sin natur.
Det är denna alftvarsamhct som wär
Lag äsyftat, dä den warit svarsam pä gillade orsaker til äktcnffaps-ffilnad, och icke antagit andra såsom gällande, än hor begangit under äktenffapct, af den ena makan, lägersmål af qwinnan begängit och af mannen okändt före äktenffapct, onffefullt öfwcrgifwande, samt det bedrägeri, dä den ena makan genom upgiftvanLe af orätt namn och ständ eller förtigande af wanförhet och smittosam obotelig sjukdom, ästadkommit en förening, som den andra makan, i hän.
,25?
Den 24 Augusts. 1873 i händelse af kunskap, därom, präsumeras icke hafwa welat samtycka.
Utskottet som inser, at Lagstiftaren förut kan til en sädan inskränkning haft goda skäl, har dock derjemte öfwerwägat, at wilkoret för den Moraliska förening, som utgör äktenskapet , är inbördes agtning, och at enär den samma förswunnit, har äktenskapet således i makarnas inre känsla och medwetande redan uphördt, om ock yttre skenet af den förra förbindelsen bibehälles.
Utskottet har derföre trott, at sädane af den ena makan begänqna brott som hos den andra, om hon har nägon känsla för det ädla och rätta, störa denna nödwänoiga aktning, böra anses för giltiga skäl för den senare at söka och winna skilnad frän ett band, hwars bibehällande i det yttre mera skulle wärka emot, än befordra renhet i seder.
Och som agtning för ett foremäl som saknar förnuft är otänkbar; har ock Lag - Utskottet trott sig böra hafwa afseende pä den tilfälliqa omständighet, dä deuena makan fallit i galenskap, utan sannolikt hopp om bättring, häldst äktenskapets skyldiga ändamäl derigenom förfelas.
Pä sädana grunder tilstyrker säledes Lagutskottet, at, utom i de fall Lagen förut medgifwer, skilnad mä pä den ena makans begäran äfwen tillätas i följande, nemligen. i-.o
När den andra makan blifwit dömd pä lifstid til fängelse eller Landsflpgt, Andra Bandet k?:o 153, iSg. 1SZ8 Den 24 August!. L:o När han blifwit dömd för fullt upsät Lil tidelag. 3:0
När han genom Laga kraft wunnen Dorn blifwit til lifs - eller ärans förlust skyldig känd änskönt, genom Kongl. Nåd, dödsstraffet skulle blifwit efiergifwit eller äran återskänkt. 4:o När han blifwit wid
Domstol förwunnen at hafwa stämplat eller anstält wärkeligt försåt för den andra makans lif, samt stuteligen: 5:0
När han rakat falla i wärkelig galenskap, som enligt säkra bewis warat uti fulla twä är och, enligt behörig
Läkares intyg, förhoppning ej är om den wanfinniges äterställande til hälsan.
Som den hwilkcn genom de i fyra första puncterne nämnde brott gifwit anledning til äktenskaps. skilnad icke bör mera än den, som äktenskapet med hor eller onskefullt öfwergifwande brutit, wara frän öfrige
Laglige följder af sin brottslighet befriad, sä tilstyrkes widare, at i de tre första händelser, mä om giftorätt, morgongäfwa, annat giftes - ingäende, samt barnens wärdande; gälla hwad Lagen k is Capit. i, 8, 3 §. §.
Giftermäls - Balken stadgar om then, som genom hor förorsakat skilnad, samt at i 4:de fallet, eller dä nägon stämplat eller lagt wärkeligt försät för sin makas - Den 24 Augusti.
L25g kas lif, ma med Ägendomen förfaras efter s:te Z. i samma Capit., men at däremot dä galen, stav gifwit orsak til skillnads sökande, hwardera makan mä wid sin Lagliga rätt bibehällas.
Men dä den, som efter ärhällen kundffap om sin makas brott, ändock en längre tid fortfar at med honom eller henne i äktenffaps-förening förblifwa, gifwer emot sig den skäliga förmodan, at han icke för sjelfwa brottets ffuld fattat afffy för Personen, och at han säledes af andra möjligen mindre wigtiga skäl will skiljas, tror Lag-Utstottet en witz tid böra fastställas, innom hwilken i de fyra första händelser ansökning om skillnad göras mä:
Och förestäs derföre, at när nägon gift Person blifwit dömd för ofwanomförmäldte brott, mä Konungens Befallningshafvande, när Utslaget Lil honom kommit, ofördröjeligen läka det för den oskyldiga makan upläsas, och en bestyrkt afskrift honom eller henne tilställas, samt deröfwer taga Betyg, hwilket Konungens Befallningshafwande genast afsänder til Dommaren, hwarunder den offyldiga makan i thy mäl lyder, och ware denna maka owilkorligen pligtig, innom 2:ne mänader ifrän det den af Ukflaget salunda ärhällit del, emot Bewis ingiftva Utstaget jemte ffriftelig Ansökning om skillnad, i Staden til Domaren och pä Landel til Pastor i Församlingen eller den hans Ämbete företräder, hwilken senare ffyndesammeligen insänder Ansökningen jemte Utstaget kil
Domma - 1260 Den 24 Augusti. ren, som därefter bor at pä Parterne utfärda Kallelse och med Mälet Lagligen förfara.
Försummar makan denna tid utan Laga förfall, eller sinnes at den, sedan Utslaget sälunda meddcldtcs, haft Sänglag med den brottsliga, dä mä äktenskaps, skillnad ej bifallas.
I afseende pä de i Memorialet för öfrigt säsom anledningar til skillnads sökan nämnde spö- och ris eller bestämd tids fängelse-straff, slöseri, dryckenskap, wäldsamt sinnelag och dylikt, finner Lag-Utskottet icke wara stridande ernot Lagens sanna afsigter och ändamäl, attil, styrka det i fall uti något serskildt
Mäl synnerligt wigtiga och ömmande skäl skulle före. komma, Mälet kunde med bifogad och styrkt upgift af alla desi omständigheter, samt Betyg vm föxutgängna Lagliga warnings-grader, blifwa genom underdäning Ansökning anmäldt hos Kongl. Maj:t, som efter högsta Domstolens hörande, täcktes i Stats-Rädet dest Höga Beslut fatta.
Stockholm den 10 Augusti 1309.
Ridderskapet och Adelns Ledamo» ters wägnar. kl. k. 8tr örnfelt.
Preste - Ståndets Ledamöters wägnar.
Olof LjurkLck.
Pä Högtärade Borgare.
Ständets Ledamöters wägnar. k, II.
L r e v s s m L k l» Pä
Den 24 August». 1261 Pä Hederwärda Bonde- StändetS Ledamöters wägnar. ketts» fernström. ^oli.
Ständers LacuMftotts Protoevll, hällit den i9 Augustt 1809.
S. D. Wid nu in Plena företagen Justering af Beredningens Betänkande, angäende föreslagen ändring af o §. i z Capit. Giftern>äls'Valken, samt 2:dra §. i 8 Capit.
ÄrfdaBalken ock Kongl.
Förordningen den 25 Julik 1755, rörande häfvande under Äktenskaps-löfte, yttrade Herr Prosten ^lrlsceät i afseende pä den uti samma Betänkande Projecterade utwäg för cn ffillnadö-Sökande maka i upgifna händelser, at fä aflämna den brottsliga makans som hos Kyrkoherden i Församlingen eller den hans Ämbete förestär, hwilken dä ffulle emottaga och öfversända dem til Domhafwanden i Orten, sig wara af den ffilgagtiga tanka, at enär r alla siags Rättegängar den ordning wore gifwen ej mindre för Publique Actorer, än enffilde Kärande af hwad Ständ och wilkor som häldst, at de borde directe föredraga sitt ärende hos.
Dommaren Lil erhällande af Kallelse ä motparten, och omförmäldte
Mäl ej kunde anses pä ett sä egit och närmare sätt röra det allmänna, at de, med undantag frän alla andra - is6s Dm 24 Augusti. dra borde äläggas en särskild Ämbetsmanna- . omsorg i synnerhet ber skillnads- sökandet icke kunde suponeras allenast upstä ibland sädant folk, som wore oförmöget til egna angelägenheters besörjande, utan äfwen bland Personer, hwilka agde tilfälle, at bäve genom budstickning och säker Postwäg fortskaffa sina Handlingar , för hwilkas mindre ofelbara och stynLesamma ankomst til Domhafwanden pä öm- > fade wistelse.orter, Kprkoberdeu icke syntes beHZfwa äfwentyra, tilwitelse eller i Rättegängen inblandas kun-de Herr Prosten, utan minsta afseende ä beswäret i en sadan handräckning, som troligen gansta sällan komme at päkallas, för sin del icke instämma uti Utskottets Betänkande, sä midt det tilstyrkte förpligttandet för Kyrkoherdarne, at betjent.
Äklenstaps-skillnads , sökande med deras Documenters afsändande til Domhafwanden, hwarom de sjelfwa borde draga försorg, eller ock, der sädan utwäg för en del Sökande syntes swär, detze kunde fä lämna Documenterne Lil närmaste Krono-Betjent, som en flik ätgärd närmare tilhörde.
— Och skulle Utdrag af Protokollet bifogas Utskottets Betänkande, In käern krotocolli, Lv. Urooms. Zades pä bordet.
Up - Den 24 Augusti , L26Z Uplästes: Riksens Höglofi.
Ständers Lag-UtskottS Betänkande, i anledning af Riksdagsmannen d-Ij!330N i Jons bol hos det Hederwärda Bonde-Ständer ingifna och derifrän Lil Utffottgt remitterade Memorial, angäende ändring i Lagens stadgande i 27 Cap. 3 §.
Äyggninge - Balken om 20 ak nars artig Taktäckning. Wid öfwerwägande af Lagens föreskrift, har Lag-Utskottet funnit, at, til Husens bewarande ifrän röta, är högst nödigt at bristfälliga tak, icke blott tik et bestämdt alnetal, utan öfwer alt der felagtighet finnes, ffyndesammeligen iständsättas, sä at, i afseende pä behofwet, det i Lagens anförda rum faststaldta alnetal, stundom kan wara för högt, stundom för litet: samt at, i den händelse dä en Landtbo emottager Husen med bristfällighet ä tak, bör kostnaden til takens första iständsättande af Jordägaren bestridas, och Reparations-skyldigheten sedan efter behoftvet äligga äboen, som äger at den skyndesammelrgen wärkställa, ehwad bristfälligheterna under hans tid blifwa större eller mindre, eller, i annat fall, wid afflyttandet betala kostnaden för de dä befindteliga brister, sä wida de icke upkommit af wädeliga eller sädana händelser som i dylik egenskap rätteligen böra anses.
Och som det pä tilfälligheter beror, huru stor brist upkommer, och i föl - 1264 Den 24 Augusts. je deraf huru stor tak - täckning hwarje är pä ett Hemman kan behöfwas; föresiär Lag - Utstöttet, pä de grunder Kongl. Husesyns-och