Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. att städerne oförkränkte tillgodonjuta, så att ingen må dem påtvingas.
Af dessa författningar synes klart, att något binder derigenom ej blifvit lagdt för adelsmän att blifva borgmästare eller rådmän, såvida nemi. de kunna vinna förtroende af städernes innevånare; men om ock någon författning sedermera skulle hafva tillkommit, som lägger hinder i vägen för en adelsmans utnämnande till berörde tjenster, så tror jag dock att densamma måste anses hafva upphört genom stadgandet i 28 § lleg.F., der det heter, alt Konungen äger i Statsrådet utnämna och befordra iufödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap att Konungen fullmakt derå utfärdar; samt vidare, att
Konungen fäste vid alla befordringar afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet men ej pä deras börd.
Då detta stadgande tinnes i grundlagen, så tror jag, alt någon sådan särskild författning, som motionären åsyftat, icke behöfves, för alt adelsmän må vara competente till oftanämnde platser.
Skulle åter motionären afsctt upphäfvande af de författningar, som berättiga städerne att sjelfve välja de personer, som böra på förslag uppföras, så innefattar detta ett förslag till ändring i borgerskapets privilegier, hvartill jag har all anledn. tro alt BorgareSt. icke lemnar bifall.
För min del har jag visserligen ingenting emot om nämnde Stånd derpå ville ingå, men jag betviflar sannolikheten deraf. Frih.
Utan alt i detta ögonblick kunna citera data för de författningar, som hindra adelsmän att bli lill borgmästare och rådmän befordrade, får jag erinra den siste talaren, att i Arboga stad kunde Häradshöfdingen Drakenberg ej blifva borgmästare med mindre han afsade sig adelskapet, hvartill han också, uppå derom gjord anhållan, erhöll nådigt tillstånd.
Med anledn. af det utaf Frih.
Ridderstolpe anförda exemplet, rörande Häradshöfd.
Drakenberg, kan jag upplysa, att bans und. ansökning att fä afsäga sig adelskapcl blef med Ridd.Direct. communieerad, som i anledn. deraf svarade, att alldenstund enl. lorfattningarne ingen adelsman kunde påtvingas borgerskapet lill borgmästare eller rådman, så ehuru denna författning ansågs tydlig och klar, kunde Dircct. 344 Den 16 November e. m. likväl icke finna något hinder för ansökningens beviljande.
Alt nian likväl ej alllid praktiserat vid borgmästare- och rådmanstjcnsters tillsättande såsom i Arboga, i anseende till den författning, som säger att adelsmän ej må borgerskapel påtvingas, det vet jag så mycket bättre, som jag känner en rådman i en af städerne i Westergöthland, som är adelsman, och till hvilken rådmanssyssla lian erhöll enhällig kallelse, just emedan det är städernes innevånare ohetaget alt välja adelsman, ehuru desse ej kunna städerne påtvingas.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att Hr Drakenbergs afsägelse utaf adelskapet ingalunda var erforderlig för erhållande af rådmansplatsen, lika litet som han derigenom förvärfvade sig någon större rätt dertill, emedan tjenstens tillsättande berodde, efter afsägelse!! lika sorn förut, pä borgerskapets fria val.
Hade borgerskapet valt honom lill platsen, så hade icke i hans egenskap af adelsman något hinder funnits för densammas emottagande.
Jag åter upprepar min oförmåga att nu på ögonblicket kunna citera data, men ber att få upplysa, alt Drakenberg såsom adelsman var vald till borgmästare, men knnde ej få tjensten tillträda, förrän han visat det han afsagt sig adelskapet.
Medan jag har ordet, får jag fästa hcrrarnes uppmärksamhet derpå, alt. en annan adelsman, nemi.
Frih. Kantzow, ej kunde bli vald till en borgerlig function eller att bli en bland Stockholms stads 50 äldste, blott derföre alt han var adelsman.
Då jag förmodar att remiss beviljas på motionen, anhåller jag att
Utsk. ville eftersöka de data jag ej kunnat citera; och åtager jag mig att i min mån dertill vara behjelplig.
Jag är till en del fö rekommen af Frih.
Ridderstolpe i erinran om hvad som hände Frih. Kantzow.
Men då här för närvar, icke är fråga om annat än beviljandet af en remiss till LagUtsk., skulle jag tro, all ingen af R. o. Ad. lärer vilja densamma bestrida; ty äfven i detta fall torde behöfvas en förklaring, det författningarne böra sä förstas, alt en adelsman må kunna blifva borgmästare eller rådman.
Jag har endast begärt or det för att erinra, alt fråga väl icke lärer kunna blifva att remittera en motion till LagUtsk., som icke angår stiftande af ny lag.
Här är ju blott fråga om en helt enkel författning om städernes val lill tjenstemän, och den lärer väl böra gå lill Ekon.Utsk.
Förevarande motion jemte de i anleda, deraf uu afgifne yttranden remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. La - Den 18 November. 345 Lades pä bordet följande från Ulsk:n inkomna mern. oell utlåt., nemi. från S ta ts-U t s ko t te t: N:o 61, med uppgift å de, vid innevar. riksdag, för tillfälliga statsutgifter disponibla tillgångar; Banco-Utskottet:
N:o 23, i anledn. af de inom samtliga RiksStm framställde anmärkn:r vid Utsk:s under N:o 15 afgifna betänk., med förslag lill ett förändradt myntsystem; samt N:o 24, med hemställan att fyra från Banken utgifne odlingslån mätte få afskrifvas, samt ett dylikt lån, såsom osäkert, inom linien föras.
Upplästes och lades lill handlingarne ankomna prot.utdr. från de öfriga RiksSt:n, nemligen från PresteSt. af d. 2, 4, 6, 7, 9 och 16, från BorgareSt. af d. 2, 6, 9 och 13, samt från BondeSt. af d. 2, 4, 6, 7 och 13 dennes. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 10 om aftonen.
In fidem protocolli, Albert Munck - Måndagen den 18 November 1844.
Plenum kl. 5 e. m.
Justerades 11 prot.utdr. för d. 16 dennes e. m.
Företogs val af ordförande i Ridd.Direct. samt dess suppleant; och befunnos efter valförrättningens slut hafva blifvit utsedde till Ordförande: Gr.
De Geer, Carl, En af Rikets Herrar med 145, röster.
Suppleant:
Lagerbjelke, Johan, En af Rikets flerrar 94 „ Vidare företogs val af sex ordinarie ledamöter i Ridd.- Directionen samt tre suppleanter; och befunnos vid valförrättningens slut hafva blifvit utsedde lill Ordinarie ledamöter:
Koskull, Ulrik, Cabinettskammarherre, med . 119 röster.
„ Boye, Fredrik, Kammarherre, 109 ,, 4 H. 44 :u6
Den 20 November f. m.
Hr Ulfsparre, Georg, Caneelliråd, 120 „ Cederstråle, Johan Kasimir, Assessor, . . . 119 „ Tornerhjelm, Johan Abraham, Ofverstelieutenant, 126 ,, Brakel, Gustaf Auton, Banco-commissarie, . 114 Suppleanter: Frih. Bennet, Carl Stephan, Kammarherre, ... 50 genom lottning med Hr Wetterstedt, Niclas, Caneelliråd, .... 50 ,, Möllerswärd, Carl Henrik, Capitaine, ... 48 H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 10 på aftonen.
Upplästes till justering och godkändes pleniprotm för d. 9 dennes f. och e. m.
Justerades pleniprotm för d. 13 dennes f. och e. m. II.
Landtm, tillkännagaf, att H. M. Konungen i går lemnat H. Ex. och de öfrige Ståndens Hrr Talmän underrättelse derom, att H. M. utsatt sin resa till Christiania till första dagarne af nästkommande Februari månad, emedan H. Al. personligen ville öppna Norriges storting, och att H. AI. derföre ansåg nödigt, att riksdagsgöromålen sä fortskyndades, att riksdagen må kunna slutas innan dea 1 i nämnde månad.
H. M:s önskan vore derföre, att R.
St. under den återstående tiden företrädesvis sysselsatte sig med de vigtigare frägorne, hvaribland H.
M. särskildt nämnt dels förslaget till ny strafflag, hvarom R.
St. innan kort skulle få emottaga nåd. propos., samt dels ereditlagstiftningen och hvad som rörer penningeväsendets ordnande, hvilka sednare ämnen H. 31. förklarat sig anse vara af den vigt, att ändamålet med denna riksdag till icke ringa del skulle förfelas, om R.
St. åtskildes, utan att derom hafva fattat för landet gagueliga och verksamma öesiut.
Den 20 November f. m. 347 Ilr Westfelt, Nils:
Frånvarande förlidne Lördag, när Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms betänk.
N:o 1 i fråga om grunderne för bränvinsbränningen föredrogs, anhåller jag att få med några ord upptaga B. o. Ad:s tid.
Jag börjar då först med ali förena mig i den reservation, som Frih.
Hamilton emot betänk, afgifvil, åsyftande den rationella och riktiga princip, alt näringen bör vara fri och att beskattningen bör läggas pä mäskekareu, icke såsom nu på pannerymden.
Hå troligen flere decennier ännu komma att förflyta, innan vi komma till en lycklig förändring uti bränvinsförfaltningcn, så förenar jag mig med dem, som tillstyrkt bifall till det af Utsk. väl betänkta och väl grundade förslag, nemi. att jordviirdet för en större pannerymd måtte höjas.
För denna min skiljaktighet ber jag att få framlägga skälen.
Nuvarande författning tillåter den högsta pannerymden för en egendom med ett taxeringsvärde af 14,000 r:dr.
En egendom med detta taxeringsvärde är ganska obetydlig, men kan likväl efter gällande författning hafva en 90 k:rs panna, och således kan pä denna obetydliga egendom tillverkas en qvantitet af 80,000 k:r årligen.
Såsom exempel vill jag hafva äran nämna, att här kring Stockholm, äfvensom hvad jag förmodar vid andra städer mindre än Stockholm, finnas egendomar med en jordrymd af 10, 15, till 20 tunnland och derunder.
Deras jordvärde kan ej vara större än 2000 ä 3000 r:dr b:co på sin höjd, men der kunna uppföras en mängd byggnader, som uthyras till sommarnöjen, hvarigenom dessa ställens jordvärde betydligt ökas, ända derhän att man pä sådana små egendomar möjligen skulle kunna hafva en 90 k:rs bränvinspanna.
Det bör af hvar och en kunna inses, att af dessa egendomars innehafvare kan tillverkas en qvantitet bränvin, som vida kommer att öfverstiga behofvet för deras ladugårdar.
Tillverkningen kan nemi. stiga till 80,000 k:r, ehuru ladugården på en så liten egendom icke kan utgöras af mer än 14 å 15 kor, hvilka icke kunna förtära all den drank, som en så stor bränvinstillverkning skulle gifva.
Delta i afseende på de mindre egendomarne.
Jag skall nu taga mig friheten visa hvad följden är för de större egendomarne.
En stor egendom har, enligt Utsk;s förslag, icke rättighet alt tillverka mer än 80,000 k:r bränvin, således icke mera än en mindre egendom, som endast bar 14 å 15 kor.
I de södra ortcrne linnas egendomar, som hafva 4, 5, till och med 6 utgårdar.
Pä hvar och en af dessa kan, om de uppgå lill ett taxeringsvärde af 14,000 r:dr, tillverkas 80,000 kannor bränvin, och således uppstår på en sådan egendom en afverkningsförmåga af 480,000 k:r.
När man är ense derom, alt en inskränkning af qvantiteten är nyttig, såväl i ekonomiskt som i moraliskt hänseende, då tior jag, att det hade varit väl betänkt, att vidtaga någon åtgärd till förminskning af bränvinsbränningen.
Här är således tydligen och klart bevisadt, att om den af Disk. nu föreslagne
I a riden hade blifvit anlagen, så bade denna egendoms tillverkning måst inskränka sig lill 80,000 k:r och således fått vidkännas en minsk - 348 Den 20 November f. m. ning af 400,000 k:r bränvin.
Man kan häremot invända, att om det ä ena sidan vore gagnelig!, att bränvinstillverkningen på sådant sätt knnde inskränkas, så bar likväl en så stor egendom behof af drank för sina kreatur, motsvarande deras nuvar. bränvinstillverkning.
Jag svarar dertill nej! ty med en tillverkning af 80,000 k:r bränvin, erhållas circa 6000 k:r drank, hvarutaf, om det utspädes med vanlig procent vatten, 400 kreatur kunna hafva tillräcklig utfodring.
Detta lärer väl inom Sverige vara det största antal kreatur, som på någon egendom finnes.
Jag befarar, att ett visst intresse vid sista riksdagen gjorde sig gällande, med en petition lill Regeringen om afslag af det af R.
St. vid föreg:de riksdag gjorda förslaget, ang:de jordvärdets fastställande till, ora jag icke missminner mig, 50,000 r:dr.
På detta rum reserverade jag mig emot detta jordvärde; ty jag hade inom Utsk. tillstyrkt dess bestämmande till endast 20,000 r:dr.
Jag tror, att äfven det intresse, som då fick sin vilja fram, så alt K. M. afslog R.
St:s önskan rör:de nyssnämnde jordvärde, äfven nu inom RiksSt:n har gjort sig gällande, och jag vill nu hafva äran till prot. nedlägga min reservation emot den ringa uppmärksamhet, som blifvit fästad härvid, dä man likväl velat ett godt mål.
Föredrogs å nyo I.agUtsk:s d. 13 och 16 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 29, i anledn. af vackt motion om upphäfvande af 3, 5 och 6 §§ i 2 cap.
Giftermålsbm och förändring af 9 § i samma cap. och balk.
De skäl, som Utsk. för sitt förslag anfört, äro temligen torftiga.
De innehålla föl jande: ”Då skyldigheten att söka Konungens tillstånd medför onödig omgång och borttager en icke obetydlig del af åtskilliga embetsmäns tid, som kunde användas till mera gagn för det allmänna; och då stadgandet följaktligen blott gör olägenhet och skada” etc.
Dea omgång, som bär omnämnes, är icke betydlig.
Kostnaden är ingen, sedan K.
M. borttagit den lösen, som förut bar erlagts för dess beslut i delta hänseende; embetsbetsmännens besvär är icke eller stort.
Den som läser Slatsrådsprotocollen, färder se huru summariskt dylika ärenden der behandlas, genom anmälan af 5 eller 10 pär syskonbarns anhållan om tillstånd att ingå äktenskap, hvaröfver vederbör, blifvit hörde.
Deremot äro de skiil, som förekomma emot Ulsk:s förslag, betydliga. K. M. har två gånger afslagit dylika framställningar fråu R.
Den ena gången var år 1810, den andra 1829. K. M. yttrade år 1810 vid sitt afslag följande: ”Andamålet med det i 1734 års lag stadgade villkor af Konungens tillstånd till giftermåls ingående i vissa skyldskapsleder, och den deraf beroende högre straffbestämmelsen för brott mot kyskhelslagen inom samma leder, vore förnämligast den angelägna omsorgen att vörda åldriga tänkesätt, som befrämja - ben 20 November f. m. 349 de tänkesätten hos de unga personer, hvilka i många familjer, särdeles hland allmogen, lefde med syskons förtrolighet tillsammans.
” ”Alt speciella tillstånd till äktenskap vanligen icke vägrades syskonebarn, kunde ej medföra samma verkan på allmänna opinionen, som en högtidlig lagförändring, då för dylika tillåtelser alltid fordrades bevis om sökandernes sedliga och ordentliga vandel.
En gällande lag, afpassad efter ett folks oförändrade husliga relationer, och verkande på dess moraliska tänkesätt, borde icke, ulan dertill påkallade högst vigliga anledningar, ändras.” När Konungen 2:dra gången, d. 8 Sept. 1829, afslog i fråga va r. förändring, förklarade lian, genom nåd. kungör, af samma dag, att syskonebarn, hvilka ville med hvarandra ingå äktenskap, tillätes gifva sin åstundan tillkänna hos kyrkoherden i den församling, der qvinuan vistades, hvarefter kyrkoherden ålåge alt, med insändande af betvg om contrahenlernes uppförande, derom göra anmälan hos consistorium, som hade alt målet till K. M. i und. inberätta, då K. M. ville, genom svar lill consistorium, meddela Sitt nåd. beslut, hvarom consistorium borde kyrkoherden, och denne åter contrahenterna förständiga; utan att någon afgift, hvarken hos kyrkoherden eller consistorium, elier i K. M:s Cancelli, derföre mätte äga rum.
Då således kostnaden icke längre kunde såsom skäl åberopas, afstyrkte förra riksdagens LagUtsk. den nu ifrågavar. förändringen.
När nu LagUtsk. vid denna riksdag icke vågat taga steget fullt ut, utan hållit sig tillbaka i tvä fall, såsom R. o. Ad. behagade inhemta af det nyss upplästa betänk., så tillstyrker jag vördsamt, att Ståndet matte afslå Lag.Utsk:s förslag, att upphäfva det villkorliga förbudet emot syskonbarns äktenskap.
Lagerbjelke, Gustaf: Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag visserligen deruti, att olägenheterna af den nuvar. författningen äro ganska obetydliga; men olägenheter linnas likväl, ehuru obetydliga de äro, och deras undanrödjande vore, i min lanke, en vinst.
Så länge det i den allmänna opinionen ansågs, att äktenskap emellan syskonbarn vore något från den vanliga ordningen afvikande, tror jag visserligen det kunde vara af någon nytta, att dertill erfordrades Kongl, tillstånd.
Derföre var äfven, enligt min öfvertygelse, K.
M:s svar på R.
Sl:s skrifvelse vid riksdagen år 1810 ganska välgrundad!; men sedan den tiden har i allmänna opinionen en ganska betydlig förändring ägt rum.
Sedan del genom 1829 års förordning blifvit syskonbarn på förhand medgifvet, att på ansökan hos K.
M. erhålla tillåtelse till äktenskap, så har tänkesättet i det fallet så förändrat sig, all personer af allmogen anse sig fullkomligt berättigade att gifta sig med sina syskonbarn, och den som på en dylik ansökan crhölle afslag, skulle anse sina rättigheter förnärmade.
Förbudet emot ifrågavar. äktenskaps ingående har 350 Den 20 November f. m. således på sedligheten intet inflytande, utan förorsakar endast ett, om ock obetydligt besvär; derföre tror jag LagUtsk:s tillstyrkande i detta fall vara i alla afseenden väl grundadt.
Ett helt annat förhållande äger rum med de skyldskapsleder, i afseende hvarå här är tillstyrkt att förbudet måtte qvarblifva.
Den opinionen finnes ännu i allmänhet qvar hos folket, att ett sådant giftermål är en abnormitet, och der kan det således på sedligheten utöfva ett välgörande inflytande, att Kongl, tillåtelse hör utgöra villkor för dylika äktenskaps ingående.
Det förhållande inträffar dessutom ofta vid ifrågavar. slägtskapsled, att qvinnan slår under mannens föräldra- eller åtminstone uppfostringsvård, och då vore det ganska obetänkt, om man skulle genom lagstiftningen upphäfva den i detta ämne nu allmänt gängse opinion, att sådana giftermål icke gerna borde äga rum.
Pä dessa skäl anhåller jag vördsamt om bifall till betänk.
Hr Printzenskjöld, Carl:
När man jemför de skäj, som LagUtsk. lagt till grund för sitt tillstyrkande af bifall å ifrågavar. betänk., för så vidt det rörer rättighet för syskonbarn att utan K.
M:s tillstånd ingå äktenskap, med de skäl, som ligga till grund för det afslag å en dylik framställning, som K.
M. vid en föreg:de riksdag meddelat, och hvilken nåd. skrifvelse Hr von Hartmansdorff nyligen uppläst; så skall man icke tveka att gifva skälen i samma skrifvelse en hög grad af företräde.
Man bör besinna, att hvarje lag, som fortfarit sedan sekler tillbaka, har, så tillsägandes, sammanvuxit med folket, att deras opinioner derefter blifvit rättade, och att man således sorgfälligt bör undvika att, genom några nya tillägg eller förändringar i densamma, tillintetgöra det ändamål, som lagstiftaren genom denna lag åsyftat.
Jag skulle för min del tro, att ändamålet med denna lag, då den stiftades, icke blott var religiöst, utan äfven haft en annan lika vigtig grund, nemi. att befordra sedligheten emellan personer, som företrädesvis äga tillfälle att förtroligt umgås.
Genom detta förbud för äktenskaps ingående dessa personer emellan, har lagstiftningen förbehållit K.
M. en pröfningsrätt, huruvida, med afseende å sedlighetsförhållandet dem emellan, en förbindelse, som lagen godkänner, må kunna vinnas.
Detta band bar, i strid emot hvad Gr.
Lagerbjelke anfört, ingalunda ännu blifvit lossadt.
Den opinion detta band har verkat, bar, i min öfvertygelse stridande emot hans, ingalunda blifvit förändrad genom den lätthet K.
M. beredt syskonbarn att söka och erhålla tillstånd till sådana giftermåls ingående.
Tvertom skulle jag tro, alt nödvändigheten alt begära detta tillstånd och fruktan för afslag derå, i händelse de auctoriteter, som skola höras, skulle tillkännagifva, att sådana omständigheter bade förelupit syskonbarnen emellan, att de till straff derföre borde nekas att bygga äktenskap med hvarandra, måste bidraga lill sedlighetens vidmakthållande.
På dessa skäl anser jag för min del lagen böra bi - Den 20 November f. m. 351 behållas oförändrad sådan den nu är, och tillstyrker följaktligen afslag å betänk, i denna del; likasom jag anser de skäl Utsk. anfört, i förening med dem , som K.
M. vid ett föreg:de tillfälle yttrat, rör:de förändring af 5 och 6 §§ 2 cap.
Giftermälsb:u, böra verka till afslag af den delen af motionen.
Jag vill först och främst anmärka, att det kanske icke är så lätt att anställa en jemförelse emellan de hos allmänheten i detta fall rådande opinioner år 1810 och nu.
Dertill fordras en egen erfarenhet af icke mindre än 30 år.
Hvad man derom berättelsevis nu hör, är kanske icke alltid så tillförlitligt.
Dessutom torde jag få fästa uppmärksamheten dervid, alt, om opinionerna hos allmogen också skulle hafva förändrat sig i delta fall, så utgör detta icke någon skälig grund till förändring af sjelfva lagen.
Skulle det hända, att allmogen har så förvillade begrepp, att den fäster mindre afseende på ett brott, som är belagdt med högre ansvar, så bör det icke leda till någon annan påföljd, än att presterskapet och vederbörande söka att upplysa allmogen om dess misstag.
På denna opinion, den må vara hurudan som helst, får icke grundas någon lagstiftning.
Det är endast denna anmärkn. jag har trott mig böra göra emot de skäl, som af en värd talare blifvit anförda till försvar för Utsk:s betänk.
Lagstiftningen måste väl grundas pä rättsgrunder, och icke på allmogens möjligen förvillade opinioner.
Enär tillåtelse för syskonbarn att gifta hvarandra aldrig nekas, då de uppfört sig väl, och enär den ingenting kostar; så innebär ifråga var. förbud intet hinder för de syskonbarn, mot hvilkas förhållande intet kan erinras, att med hvarandra ingå äktenskap.
Hinder äger rum blott för dem, som uppföra sig osedligt, och att detta band får qvarstå, mätte väl en hvar önska.
Jag anhåller nu att fä uppläsa hvad Hr Biskop Holmström i ett annat Stånd anförde år 1829.
Han sade nemi. bland annat: ”Härtill torde mig nu tillåtas endast tillägga, alt bifall till motionärens begäran synes mig så mycket mera betänkligt, som erfarenheten vid sisth riksdag redan ådagalagt, alt LagUtsk:s förslag till upphäfvande af 3 § 2 cap.
Giftermälsbm genast föranledde ett nytt, till borttagande äfven af 58 cap.
Missg.bm om ansvar för lägersmål med syskonbarn — ett stadgande, som, åtminstone enligt min åsigt, dock ganska skäligen skulle kunna qvarstå, äfven om det förra upphörde.
— Sä upplöses det ena bandet efter det andra till oberäknelig — om ock af tidens s. k. liberalitet icke beräknad — våda för seder och religiositet.
Må dä den häfdvunna stadgan fä orubbad fortfara, såsom åtminstone ett värn mot det växande lättsinnets iukräuktningsförsök på det heligas område.”
För min del vill jag fästa uppmärksamheten på en annan omständighet.
Sä länge lagen, genom villkorligt förbud lill äktenskaps ingående, underhåller den tanken, att syskonbarn 352 Den 20 November f. ni. äro nära beslägtade med hvarandra, så kunna fattiga syskonbarn utan förödmjukelse både begära och emottaga understöd af hvarandra.
Detta åstadkommer ett samband emellan slägtingar, hvilket uti ett fattigt land såsom vårt icke bör försvagas.
Mången torde erinra sig, huru han under sådana förhållanden antingen gifvit eller emottagit understöd.
Om förhållandet mellan syskonbarn skulle blifva sådant, att de ansåges främmande för hvarandra, så upphörde också dessa ömsesidiga understöd.
Annu ett annat förhållande bör man taga i betraktande.
Månne äktenskap mellan sliigtingar äro så önskliga?
Det påstås i allmänhet, att vissa dels förnäma, dels furstliga slägler, som mycket gifta sig inom hvarandra, blifva allt mer och mer dumma och oskickliga.
Jag förnyar min anhållan om afslag på Utsk:s betänk.
Jag ber att få hemställa till Hr von Hartmansdorff, om detta förhud, dä det aldrig tillämpas på dem som förhålla sig väl, och då det aldrig hindrar någon att förhålla sig illa, men, om det skulle tillämpas på dem, sora så förhålla sig, hortloge det enda sältet att godtgöra felet, verkligen kan anses medföra någon nytta.
Hvad åter beträffar, att detta förbuds upphäfvande skulle borttaga den känsla, som nu finnes emellan nära släglingar, så tror jag att lagen i alla fall tillräckligt visar alt de äro närskylda, genom stadgadt högre ansvar för förbrytelser dem emellan och genom de jäfsanledningar, som derpå grundas.
Hr Printzenskjöld:
Den princip, som den siste värde talaren söker göra gällande, i afseende på upphörande af det förhud, som nu gäller för syskonbarn, till äktenskaps ingående med hvarandra utan K.
M:s nåd. tillstånd, alt nemi. tillåtelse till ett sådant äktenskap bör utan inskränkning äga rum, äfven derföre, att syskonbarn, som brutit mot sedligheten, derigenom lemnades tillfälle alt godtgöra deras fel, anser jag ganska vådlig i sin tillämpning.
Konungens vägran af bifall lill äktenskapet innebär ju ett straff för syskonebarnens brottsliga umgänge med hvarandra, och fruktan för delta stral!' utgör således en väckelse för dem att icke blottställa sig för dess tillämpning.