Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag torde på motsatsens möjlighet få anföra ett exempel från Grödariket:
Kär jag år i8>6 kom andra gån gen till Norrige, befanns Kongsbergs silfververk i det förfall, att Storlhinget med Konungens tillstånd utbjöd nämnde verk till salu, hufvudsakligen emot det villkor alt köparen skulle underhålla den mängd af fattighjon, som grufarbetare efterlemna! till lunga för Staten; meninga antagliga anbud erhöllos.
Grufvan måste alltså bearbetas för Statens räkning, på det att man, genom sysselsättning åt arbetspersonalen, skulle förlora mindre, än om hela denna rneuniskoskara underhålles utan arbete.
Härigenom inträffade emed leilid, att nya malmtillgångar upptäcktes, hvarigenom gruf - Den a/j April (. m. van lemnade en afkomst, som nu fir betydlig oell för Staten särdeles vinstgifvande.
Huru vel man val, om ej samina förhållande möjligen kan inträffa vid Fahlu grufva? och månne Ständerne handlade l ätt, om de på förhand borttoge de tillgångar, som bolaget äger, samt derigenom gjorde det oförmöget att kunna arbeta med drift. E. o.
Ad. har förut afslagit betänk.
N:o a35, — det första som Utsk. i denna fråga afgaf.
—Jag hemställer, att R. o. Ad. ville göra likaledes med detta N:o 4^9, samt att det måtte blifva vederbörande kolgifvares ensak att tvista med Fahlu grufvebolag bäst de gitta, utan att Staten uppträder såsom målsman för vissa medborgare emot andra, hvilket ej kan blifva annat än förhatligt.
Det var mig ingalunda oförväntadt, att Hr von Hartmansdorff, då han begärde ordet för att yttra sig i en sak som rörde privilegier, skulle förfäkta ett sådant ; men han har tillika sökt gifva denna fråga en färg, som skulle Ständerne obehörigen hafva åtagit sig något målsmanskap för ränlegifvarne.
Jag ber att få nämna det min lanke är, att Ständerne, med den andel i lagstiftningen i hvad rörer skatteväsendet, som ej kan dem frånkännas, böra för sin del hos Konungen yttra sig så, att Konungen och Kronans embetsmän må vara oförhindrade alt i Ständernes åsigt procedera.
Dessutom kan jag ingalunda anse det vara obehörigt, när saken rör en stor menighet, att Ständerne taga ett steg för alt befria denna menighet ifrån en orimlig och stor tunga, då det lätt kan förutses, att t. ex. här de enskilde kolräntegifvarne icke kunna förena sig om en sådan åtgärd, som skulle fordras för att få deras besvär i laglig väg pröfvade.
Fordom var det vanligt att Justilie-cancelleren ex nobili officio upptog sådana frågor: jag vet ej om i sednare tider Justitie-cancellersembetet fått en mera inskränkt befattning, eller om de Justitie-cancellerer, som före den nuvar. innehaft detta embete, ansett sig mera som Konungens enskilde tjenare, än såsom de der, hvilka hade att upptaga och till slut befordra sådana allmänna frågor som denna; men huru än härmed må sig förhålla, kan jag för min del likväl icke anse obehörigt, att Ständerne medelst underd. skrifvelske fästa K.
M:s uppmärksamhet på ett sådant förhållande som detta.
Något sådant kan ej kallas för inqvisitoriskt, ej att vilja förfölja enskilde.
Det är ej förföljelse, skulle jag förmoda, alt i ett lagbundet samhälle framställa en fråga till domstols ompröfning; ty vore det så, då skulle deraf följa att domstolen vore inqvisitorisk, och detta återstår för Hr von Hartmansdorff att bevisa.
Hr Tersmeden har uppgifvit att
Fahlu grufvebolag använder sina kol vid jernfabrikationen: detta är sanning, och jag kan bestämdt upplysa alt t. ex. vid Korsån hafva 4 nya härdar för jerntillverkning på en gång drifvils med kol levererade tili 3io
Den a4 April f. m.
Fahlu grufbolag.
Detta bevisar att detta bolag ämnar använda sina kol till jerntillverkning och ej till kopparfabrikation, hvilket åter påtagligen bevisar, alt det kolanslag, sorn från äldre tider tillbaka är gjordt för Fahlu grufdrift, ej numera tarfvas till sitt fulla belopp.
Att nu argumentera på så sätt, att derföre, att ett bolag erhållit ett privilegium och för det att möjligen rikare tillgångar på koppar framdeles kunna upptäckas, detta privilegium aldrig skulle få ändras, ett sådant argumentationssätt, säger jag, innefattar en orimlighet; ty hvar och en, som vill taga och gifva reson, måtte väl finna, att ett privilegium, gifvet för ett visst ändamål, måste upphöra, då sjelfva ändamålet, hvarför privilegiet gafs, upphört att vara till, hvadan ingenting vore orättare än att lyssna till Frih. Cederströms och Or von Harlmansdorffs framställningar härutinnan.
Hvad beträffar Ståndets beslut öfver Utskts förra betänk. i detta ämne, så var det troligen en product af den värde ledamoten Hr von Hartmansdorffs uppfinning och kan ej göra det mera värdt att nu efterfölja, sedan StatsUlsk. nied mera allvar gått på djupet med saken.
Jag får lemna den upplysning, att 2tne Stånd antagit delta betänk., BondeSt. med förmiidringar, d. v. s. gjort det lindrigare än StatsUtsk. föreslagit.
Frågan torde således hafva fått sin karakter; men jag måste yttra mig något i anledn. af den strategi, som Hr von Hartmansdorff begagnat.
Han har icke obetydligt låtit förstå, att den framställning, som StatsUtsk. gjort, skulle leda derhän alt man komme att anställa inejvi— sitoriska rättegångar, som således skulle göra samma framställning partisk och förhatlig.
Jag vill tro att Hr von Hartmansdorff ej funnit behöfligt att läsa Utslr.s tillstyrkande; ty der finnes i sanning intet som kan gifva anledn. till en sådan förmodan; der talas blott om att undersökning bör ske, men ej huru tvister skola utföras.
Om det är denna undersökning, som Hr von Hartmansdorff finner vara så litet på sitt ställe, så påslår jag deremot att ingen oformlighet deruti ligger; ty missminner jag mig icke alltför mycket, så har, i frågan om en friare kolhandel för allmogen, K. M., på enskilde motionärers anhållan, i nåder tillåtit att undersökningar öfver hela Riket i detta hänseende må ske, hvaraf utrönas skulle, huruvida de gamla privilegierne Jade hinder i vägen för en fri kolhandel, på det att
Konungen sedermera må sättas i tillfälle att begagna sin rätt och följa sin uttalade grundsats att kolhandeln bör vara fri, emedan denna näring ej mera än andra bör hindras i sin verksamhet.
Jag tror således icke att StatsUtsk. i denna fråga på något sätt förgripit sig.
Hvad sjelfva saken angår, hafva framställningar blifvit gjorda, dels af SlulsUtsk:s ledamöter, Den a4 April f. m. dels ock nf Gr.
Frölich, livilka tydligt utreda frågan, och mig återstår således ingenting annat än att anhålla om propos. till bifall å ifrågavar. betänkande.
Hamilton, II11 g o, förenade sig med Frih. Leijonhufvud.
Sedan en värd ledamot, Gr.
Frölich, yttrat den tanken att hos K.
M. skulle sökas att genom Dess Justitie-cancellersembete åtal skulle vid domstol emot bolaget anställas, finner jag icke underligt att Hr von Hartmansdorff bestrider det.
Begge desse ledamöter må icke illa upptaga, att jag icke kan godkänna deras åsigter.
Då det är gifvet attingen domstol kan upptaga frågan örn privilegier så länge dessa existera, så frågar jag •— hvartill skall Justilie-cancellersembetets åtgärd tjena?
Jo! att blifva bortvisad från domstolen och till ingenting annat.
Jag vill hålla mig till Utsk:s betänkande.
Jag kan icke finna att någons rättighet är förnärmad, emedan Utsk. icke begärt annat än en undersökning.
Hvarom?
jo! derom huruvida det närvar, behofvet för bolaget är detsamma, som det var när kolanslaget genom privilegierna beviljades, och detta för att komma till den i:i t Isen liga påföljd, att, i händelse undersökningen skulle utvisa alt ett bolag, hvars gifna bestämmelse är att upparbeta koppargrufvan, kan slå under sig oell lill sin nytta på annat sätt använda det, som är gifvet endast i och för koppartillverkningen, rättelse i afseende på den derpå grundade kollevereringsskyldigheten må kunna tillvägabringas.
Då TJtsk. icke begärt annat än en undersökning och ändamålet omöjligen kan af min rättskänsla ogillas, så förnyar jag min anhållan om bifall till betänkandet.
En af StatsUtsk:s ledamöter har, såsom skäl alt bifalla Utsk:s betänk., anmärkt, alt hvad som nu blifvit tillstyrkt RiksSt:n att göra, hafva de gjort en gång förr lili en nära beslägtad fråga, nemi. om rättighet i allmänhet till kolfångst för vissa bruk.
Det är just detta förhållande, som fästat min uppmärksamhet på förevar, fråga. B. St. anhöllo vid sistlidne riksdag, att JK.
M. måtte låta undersöka huru sig förhölle med brukens rättighet till kolfångst.
Såsom t. f. landshöfding i Calmar län ålåg det mig att i sådant ändamål sammankalla kol g i f— vare och koltagare.
Vid denna sammankomst i norra delen af länet inträffade, att alla de som hade några rättigheter förklarade sig vilja behålla dem, och alla de som hade skyldigheter förklarade sig vilja slippa att fullgöra dem.
Med parterna kom det följaktligen icke längre, än att den ene skrattade åt den andres anspråk, sägande : det är domstolen
Qch icke landshöfdingen, sorn skall skilja oss emellan.
Innehållet af min berättelse om undersökningen blef derefter.
Men se, då det kom till södra delen af länet, vårdade sig hvarken kolgifvare eller koltagare att infinna sig, med un - D« d 3$ April f. m. dantag af en enda person, hvilken följaktligen kunde yttra sig utan gensägelse.
Samina utgång, sorn den förra undersökningen fick, lärer äfven den ifrågavar. få, i händelse linn vidtages, ty hon är, jag vill icke säga orimlig, men utan grund.
Hon åstadkommer besvär utan att medföra någon nytta.
Man invänder, att fråga Mott är om undersökning af rättigheten.
Jag hemställer till herrar lagkloke, om en undersökning ang:de någons äganderätt kan företagas, utan att ägaren kallas och höres.
Antingen han inställer sig sjelf eller genom ombud, så måste det göra honom besvär och kostnad.
Skall ägaren slippa beggedera, så måste Staten betala kostnaden för dem, som blifva inkallade.
När då Staten kommer att godtgöra kostnaden på begge sidor, så visar sig bäst orimligheten af en undersökning om äganderätt, der Staten får betala både kärande och svarande ombudet.
Man säger, att undersökningen icke vore inqvisitorisk, när hon skedde vid domstol.
Tugen lärer hafva hört, att inqvisitionstribunalet icke ansetts för domstol.
Om Staten icke vill betala begge parterna, så gynnas den ene ernot den andra.
Man säger att uti en så stor och vigtig fråga bör Staten taga sig målsmanskap.
Jag tror tvertom.
Ju större menigheten är, desto lättare kan hon betala.
Den som är så fattig alt han ej mäktar lösa prolrn, erhåller dem enligt lag för intet.
En talare har trott, att jag vållat afslag på betänk.
N:o 2^5.
Jag tror att jag icke ens yttrade mig deröfver; men det må vara likgilltigt hvem som talade i saken; det sorn är af vigt är Ståndets beslut, hvilket jag åberopat, men icke särskilde talares åsigt.
Jag fortfar att anhålla om afslag på betänkandet.
Jag anhöll omordet då Frih.
Boye yttrade sig, emedan jag trodde att han ämnade tala emot betänkandet.
Då han tvertom förenat sig med dem hvilka yrkat bifall dertill, så har jag i den delen ingenting att vttra; men då jag fått oidet, tolde det tillåtas mig mot Frih.
Boyes påstående, att så länge ett privilegium existerar bör dess verkan icke kunna blifva föremål fördomstols pröfning, få erinra, att ett privilegium ingalunda lärer kunna betraktas såsom någon Guds omedelbara gåfva, utan såsom alla andra menniskoverk, och då ett privilegium icke är annat än inskränkning af den enes rättigheter till utvidgning af den andres, och rättigheter å ena sidan icke gifvas utan skyldigheter å den andra, det jemväl kan inträffa att innehafvaren af ett privilegium icke iakttagit den honom såsom villkor för delta privilegium åliggande skyldighet, eller att den, som enligt ett sådant privilegium har skyldigheter alt iakttaga mot innehafvaren deraf, icke fullgör desamma; så måste väl i dessa händelser frågan' blifva föremål för domstols pröfning, då det beviljade privilegium - Den 24 April f. m. 3i legitim upphäfves i den händelse, a tt innehafvaren deraficke fullgör de dermed förenade åligganden.
Jag instämmer i öfrigt med dero, hvilka yrkat bifall till betänkandet.
Äfven jag har redan förenat mig med dem som yrkat bifall till betänkandet.
Jag har gjort det, dels i stöd af de uppgifter, som StatsUtsk. leronat, dels på grund af dem jag från andra håll bekommit, deraf man kan sluta att behofvet af kol nu är vida mindre än det tillförene varit, en gifven följd deraf att koppartillverkningen altagit.
Då det är upplyst, att kolen icke till hela tillgången användas för det ändamål, hvartill de ifrån början blifvit anslagne, utan transporteras till andra bruksinrättningar för att der användas, och då man derjemte känner att kollevereringen i sednare tider blifvit i samma mån mera tryckande som skogstillgången aftagit, så finnér jag att Ulsk. ganska välbetänkt tillstyrkt de föreslagna åtgärderna tillvinnande af nödig rättelse i detta hänseende.
Man har anmärkt, att det icke är Statens sak att uppträda såsom medlare emellan den ena och den andra enskilda personen.
I motsats dermed tror jag, att det är II.
Sl:s och Statens sak, när hela menigheter i något fall finnas vara lidande, att antingen söka skaffa deri rätt, som har rätt, eller ock söka bereda lindr ing, om bördorne äro för mycket tryckande och icke i rättsväg eller genom öfverenskommelse kunna lindras.
Något annat sätt att erhålla denna lindring gifves icke, än genom Statens mellankomst; ty det låter icke tänka sig, alt den fattiga Dalallmogen, som har svårt att berga sig för dagen, skall kunna anskaffa hvad som beliöfves för att underhålla en rättegång eller för att på en gång friköpa sig från det ifrågavar. åliggandet.
Den har ingen annan utväg än att genom sina representanter vända sig till R.
St., hvilka böra lyssna till deras anhållan, i händelse deri är grundad.
Man har sagt, att den ifrågavar. undersökningen tjenade till intet, emedan dermed säkerligen skulle gå, som med en undersökning uti ett visst län, der parterne å ömse sidor skrattade deråt och sade att landshöfdingen icke hade med saken att skaffa, emedan det tillkom domstolen att skilja emellan parterna.
Jag liar visserligen icke mycken kännedom om de administrativa myndigheterna och gränserna för deras verkningskrets; men då Regeringen har utfärdat ett påbud om undersökning af vissa privilegiers art och natur, så är det ganska besynnerligt att skratt deröfver kunnat uppstå, då det mäste vara helt annat att i laglig väg uti sista instansen afgöra frågan, sedan parterne å ömse sidor leronats tillfälle att anföra skäl och motskäl, och helt annat alt i administrativ väg låta verkställa en preliminär undersökning till utredande af förhållandet.
Det gifves kolprivilegier, hvilka kallas privilegier af missbruk, emedan privilegierna icke kunna H 4° 3.4
Den »4 April f. ra. med några handlingar slyrkas, och vid sådant förhållande måste ett sådant privilegium förfalla.
Hvad de ifrågavar. privilegierna beträffar, så tror jag att undersökningen bör afse, dels huru stort qvantum kol, sorn erfordras för ifrågavar. tillverkning, dels om de som äro skyldige att leverera kol skola lemna ett bestämdt qvantum eller så inycket som fordras till koppartillverkningen, och om i sednare händelsen levereringssky Idigheten är obegränsad i mån af tillverkningen eller endast sträcker sig till ett visst maximum.
Om privilegierna tillkommit under förutsättning af vissa förhållanden, som sedermera förändrat sig, så måtte det ligga i deras makt, som gifvit dessa privilegier, att upphäfva dem när ett annat förhållande inträdt.
Äfven kan det hända, att privilegierna vid ett förändradt förhållande enligt sakens natur förfalla; ty om t. ex. ett privilegium innehåller, att en viss koppar- eller jerntillverkning äger att bekomma kol från en bestämd skogstrakt, så förfaller ett sådant privilegium af sig sjelft, då den trakten icke mera äger någon skog.
Då vissa skogar blifvit bestämda för vissa bruk att förse dem ined kol, så bar det så skett, under förutsättning att innehafvaren af dessa skogar kunde derifrån förses med kol och icke all de skulle köpas från andra håll.
Sådana privilegier kunna icke vara af den bindande natur, att de icke af R.
M. kunna upphäfvas, då grunden för desammas beviljande upphört.
Af dessa skäl instämmer jag i anhållan om bifall till betänkandet.
Jag begärde ordet i anledn. af Gr.
Anckarsvärds yttrande, alt tillses borde huruvida privilegierna för ifrågavar. bergslag möjligen kunde vara förverkade; men något sådant har Utsk. icke föreslagit; ty Utsk. har tillstyrkt alt R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K.
M. låta i behörig ordning anställa undersökning till utrönande af så väl beskaffenheten utaf de privilegier, hvarpå Stora Kopparbergs bergslags rättighet att in natura utfordra ifrågavar. räntor och mantalskol sig grundar, som ock beloppet af den kolqvantitet, som med afseende å Fahlu grufvas nuvar. tillstånd kan anses erforderlig för koppartillverkningens inom bergslaget bestånd och fortfarande drift; äfvensom att, så framt icke omförmälde privilegier deremot lägga binder i vägen, det för bergslaget behöfliga qvantum kol måtte till utgörande på hittills föreskrifvet sätt fördelas emellan de närmast belägna förut i berörde afseende skattskyldiga socknar.
Nå väl! har Utsk. här ifrågasatt att Fahlu bergslag skulle hafva förverkat sina privilegier?
Man bar begärt, att dess privilegiers beskaffenhet måtte undersökas; men jag har redan erinrat att dess privilegier finnas tryckta, och det vore väl besynnerligt, om en undersökning skulle anställas till utrönande af sådant, som hvar och en sjelf kan läsa uti tryckta offentliga handlingar.
Hade deremot frågan
Den 24 A p r i,l f. ra. 315 varit af den natur, att Fahlu bergslag skulle hafva förverkat sina privilegier, dä hade R.
St. kunnat hos K. M. begära att
Justitie-cancelleren derom i laga ordning finge låta anställa ransakning; men så ar icke förhållandet, utan man vill veta huru dessa privilegier äro beskaffade, hvilket dock är en känd sak.
Man vill veta huruvida kolqvantiteten kan behöfvas för den koppartillverkning, som nu förmås åstadkommas, och om man är skyldig att lemna mera kol än som koppartillverkningen erfordrar.
Man glömmer då, att, sedan koppartillverkningen aftagit, sednare resolutioner tillåtit kolens användande för jernbruk, som kring Fahlu bergslag blifvit anlagde.
Hvart vill man då taga vägen med en sådan anhållan hos K. M., som endast skall vålla ledsamma uppträden?
Jag förnyar min anhållan om afslag å betänkandet.
Jag borde egna en särskild compliment åt Gr.
Anckarsvärd, som behagat gifva ett särskildt afseende åt mitt deltagande i discussionen, ett afseende som skulle sträcka sig ända till nödvändigheten att anse hvarje mitt inträdande i discussionen påkalla Hr Grefvens motstånd.
Måhända liar Hr Grefvens mening icke varit sadan och jag förbigår den derföre.
Deremot kan jag icke lemna oanmärkt den förvridning
Hr Grefven gjort af mina ord.
Jag har aldrig sagt att missbruk utaf ett privilegium icke kan blifva föremål för domstols pröfning.
Icke heller har jag sagt, att privilegiers missbruk icke kunna föranleda deras förverkande; men jag har sagt, att privilegiers existens, frågan om ett privilegium skall fortfara eller icke, oberoende af all fråga om missbruk deraf, icke kan blifva föremål för domstols pröfning.
Så länge ett privilegium existerar, måste det respecteras, och ett privilegium existerar intilldess det antingen blifvit förverkadt och genom ett i behörig ordning gifvet beslut förklarad! ogi11tigt, eller ock af annan orsak upphäfvet i den ordning privilegier kunna upphäfvas.
Fråga är nu icke derom, som skulle Fahlu bergslag hafva förverkat sitt privilegium, utan frågan är den, huruvida en undersökning kan vara behöflig till utrönande deraf, om den anslagna koltillgången erfordras till den koppartillverkning, som nu för tiden äger rum, samt om skogarne uteslutande äro anslagne för koppartillverkningen eller äfven kunna få användas för jernsmide.
Men jag är skyldig sanningen sin rätt.
Hade Frih.
Gederström förr än nu upplyst, alt sedermera utkomne resolutioner medgifva rättighet dertill, sä hade jag icke velat inkräkta derpå.
Likväl så länge det är mig tillåtet att fråga, huruvida det privilegium, som blifvit Fahlu bergslag beviljadt, numera å ena sidan är för bergslaget behöfligt eller icke, och å andra sidan skadligt och ledande lill stor börda för allmogen, så länge jag qvarstår vid denna tanke, anser jag äfven en utredning i detta fall vara gagnelig och nyttig. 3i6 Den 34 April f. m. Gr. Horn:
Då jag förra gången hade ordet, tog jag mig friheten antyda på den särskilda omständigheten, att den skattdragande allmogen i Dalarne anser sig orättvist behandlad, och att på grund af denna folktro ifrågavar. motioner blifvit väckta.
Jag kan icke heller undgå att finna, att det gifves skälig anledn. för den skattdragande allmogen att tro sig vara uti ett svårare predicament, och det anser jag vara hufvudsakliga orsaken hvarför man har tillstyrkt en underd. anhållan om undersöknings anställande.
Denna undersökning bör hafva till föremål: först att upplysa orsaken lill meddelandet af detta privilegium, och sedermera af hvad orsak kolräntan blifvit förvandlad, samt slutligen huruvida icke rättvisa och billighet fordra att sådan kolskatt-skyldig allmoge, hvilken bor så aflägse från Fahlu bergslag, alt det icke rimligen kan fordras att den skall lemna kolen in natura, må derifrån befrias och erhålla förvandling af sin kollevererings-skyldighet.
En sådan undersökning skulle måhända leda till jemkning i dessa förhållanden, der jemkning kan behöfvas, och skulle för resten kunna upplysa de skattskyldige om deras ovillkorliga förbindelse till bergslaget, hvars privilegier måhända på goda grunder höra existera; men om motsatsen skulle upplysas, måste påföljden blifva den, att dessa privilegier elter omständigheterna förändras.
Allt detta synes mig innefatta största skäl för R. o. Ad. att bifalla hvad StalsUtsk. tillstyrkt.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om 11. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskrs utlåt.
N:o 45g.
Jag anhåller att få veta, huru de öfriga Stånden afgjort saken, samt att dereftnr få tillkännagifva, huruvida jag anser votering behöflig eller icke.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att PresteSt. bifallit 3ST:o 4% och icke antagit inbjudningen, och att BorgareSt. bifallit samma utlåt, och lagt N:o s,35 till handlingarna; BondeSt:s beslut vore redan för R. o. Ad. upplöst.
Således är saken afgjord genom 3:ne Stånds beslut.
Då R. o. Ad. har så många mål oafgjorda, vill jag icke begära omröstning.
Jag har tillräckligen talat mot den oriktiga grundsats, hvarpå detta betänk, är bvgdt, och jag hoppas, att, när det kommer till högsta pröfningen, det icke vinner afseende.
Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad.
BondeSt:s inbjudning, efter det nu fattade beslutet, icke erfordra annan åtgärd än att Jäggas till handlingarna.
Den 34 A p r i 1 f. m.
Till pröfning företogs StatsUtskts den'2.0 sisll.
Mars och den 3 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 460, i anledn. af väckta motioner angtde förhöjning i anslaget för tullverket och tullbevakningeos förstärkning.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Alt t u 11 b e v i 11 - nings alla åsyften endast i mån af tullbevakningens beskaffenhet ernås, var den sats, på hvilken jag här den 9 sisth Januari slödde min nu förevar, motion — en sats, som i hela den administrerade verlden är lika gängse, som sjelfva ide'en om tull, och som åter stödjer sig på den lika apodictiska sats, alt coercition är den enda, sorni fråga 0111 verldslig lagstiftning differentierar lag ifrån välmenta råd; hvadan lagens kraft uppenbarligen beror af coe r c i t i v - medlens.
Detta förtjente att kallas en högst öfverflödig bevisning af det axiomatiska, om tullbevakningsanstalterne hos'iOss icke blifvit en partifråga emellan liberalismen och prohibitismen i tull-läran.
—Att båda hafva att uttala sig i tulltaxan men ingalunda i tuilbevakningslagarna, har af bådas anhängare blifvit förbisedl; och högst inconseqvent med egna syftemål hafva de sträfvat båda; — ty med liberalitet menas ju icke ali lag-gäckeriet skall få bedrifva laglydighetens förtryck — och hvad vill prohibitismen, om ej den inhemska flitens skydd, hvartill förhud och skyddstullar endast i mån af dessas kraftiga handhafvande förslå?
— 1 ngen kan erkänna sig vilja, att flathet skall alstra det lagförakt, de lagbrott och den dermed förbundna mångfälldiga osedlighet, som, oberoende af det slatsekonomiska intresset, bildar i Staten ett så väsendtligt ondl.