Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom jag redan yttrat, tror jag för min del icke, att detta är nödigt; men vill icke heller i afseende å beslutet framställa något bestämdt yrkande.
Jag har endast ansett sorn en pligt att tillkännagifva min mening i ämnet, jemte skälen härtill.
Jag skulle näppeligen behöfva begära or det ånyo, då den siste värde talaren tillräckligt vederlagt det argument, Frih. af Ugglas begagnat mot mig; och jag kan försäkra den värde Frihm, att jag icke är så enfaldig, att jag, vid uppgift om tillgångar, beräknar dem som icke finnas.
F'rih.
Gripenstedts uppgifter, som i det aldra närmaste öfverensstämma med mina, visa också att Utsk:t ej känner tillgångarne.
Frih. af Ugglas har invändt att den förhöjda bevillningen ej skall börja utgå förr än 1865, och hoppas att penningetillgången då skall vara bättre; men beslutet skulle dock fattas i detta ögonblick, då ställningen är betryckt i hela landet, och skulle derföre uppväcka missnöje.
Icke heller kan jag förstå luiru man kan kalla detta belopp ett anslag. K.
M. har nog tänkt på hvad han sade, då han kallar detsamma ett kreditiv; ty hade regeringen behöft alltsammans nu, hade dea väl också begärt det på en gång.
Nu deremot kommer troligen icke hela beloppet alt uttagas ; men om K.
M. nu skulle uttaga 500,000 rdr, 1 million eller något dylikt, så skulle vi i alla fall betala en million 1865, om detta beslut fattas.
Utsk;ts förslag synes mig således så litet finaneielt, att jag icke Den 28 November.
348 kan tro att vi efter sä många års konstitutionel styrelse kunna vara okunniga nog att antaga detsamma.
För öfrigt har jag, som sagdt, fått en tillrättavisning för att jag upptagit inbillade tillgångar; men jag tror att de sifferuppgifter, jag här har i min hand, mäkta tillbakavisa denna beskyllning.
Jag är först skyldig
Hr Cederschjöld en förklaring i afseende på hans beskyllning att Stats-Utsk:t förfarit grundlagsvidrigt.
Henna anmärkning skulle väl drabba Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 239, som tillstyrker summans beviljande.
Rörande sättet för penningarnes anskaffande yttrades ingenting vid remissen.
Men hvad det förra beträffar, ber jag att få nämna, att, då remiss utan någon diskussion anländt från 3:ne Stånd, Utsk:t ansett sig böra genast upptaga ärendet til! behandling, utan att invänta de uti 4:de Ståndet fällde yttranden, då icke någon Utsk:s-ledamot sådant yrkat.
Gripenstedt, kan jag icke anse att något betydligare öfverskott skall kunna uppstå å jernvägsmedlen, och dessutom måste jag, i hvad på mig kan bero, motsätta mig all sammanblandning af jernvägsmedel och andra statsutgifter, såsom ledande till mycken oreda.
J)et har hitintills varit vår lycka att vi icke behöft låna upp penningar för andra än produktiva ändamål.
För öfrigt tror jag för min del icke att man un bör göra sig beräkningar på möjligen blifvande öfverskott, utan öfverlemna detta åt kommande Ständer.
Sådana beräkningar af någon tillförlitlighet äro dessutom nästan omöjliga att göra, ty de bero h. o. h. af tidsförhållanderne; ett krig t. ex. skall ganska säkert förorsaka en betydlig minskning i tullmedlen.
Hvad de upplysningar beträffa, som Gr.
Sparre och Frih. Gripenstedt lemnat, ber jag få fästa R. o. Ad. uppmärksamhet derpå att dessa icke äro hemtade från Riksgälds-, utan från Statskontoret, hvadan Stats-Utsk:t icke heller kunnat tillgodogöra sig desamma.
Slutligen vågar jag anhålla om en ändring i motiveringen.
J)er står: »är Utsk:t fullt öfvertygadt att fullm:ge, derest sådant erfordras, skola kunna, med begagnande af denna rätt, utan alltför hårda vilkor genom inhemsk upplåning på kortare tid anskaffa de härtill behöfliga medlen.»
Jag föreslår att ordet »inhemsk» måtte få utgå, emedan det är af vigt att fullm:ge ega fria händer att, om så behöfves, upptaga lånet i utlandet.
Med denna förändring anhåller jag om bifall till punkten.
Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Stats-Utsk:t har under denna diskussion blifvit klandradt, bland annat derföre, att det icke hört fullrmge i Riksgäldskontoret öfver frågan.
Henna beskyllning tror jag vara obefogad, emedan för icke längre sedan än den 17 November ett Betänk, blifvit afgifvit, som upptager
Riksgäldskontorets tillgångar för statsregleringen, och nå - 344 Ben 28 November. gra förändringar icke sedan dess kunnat uppstå.
Det synes mig således ganska naturligt, synnerligen som tiden brådskade, att Stats-Utsk:t icke inhemtat några upplysningar af fullm:ge, och detta så mycket mera, som några ytterligare upplysningar icke stå att få.
Kalkylen utvisar nu en brist på 5,191,475 rdr, hvaraf visar sig att några tillgångar till nu ifrågav:de utgift icke finnas, och det torde väl vara mindre rådligt att grunda sina beräkningar på möjligen blifvande framtida tillgångar.
Jag vill icke nu upptaga tiden med någon pröfning om hvilketdera sättet för penningarnes anskaffande som kan vara det lämpligaste, men vill dock säga, att om också en uttaxering af summan på bevillningen är det säkraste och tryggaste, så medför det likväl den olägenheten, att under en längre tid trycka folket.
Skulle deremot R. o. Ad. besluta sig för upptagande af ett lån, anser jag, i likhet med Frih. af Ugglas, att ordet »inhemsk» bör utgå, för att derigenom lemna fullmrge friare händer, hvarigenom också billigare vilkor möjligen kunna betingas.
Frågan om sättet hvarpå medlen skola anskaffas, står i ett oafvisligt sammanhang med hufvudfrågan om huruvida anslaget skall beviljas.
Det synes mig således vara klart att Utsk:t bort afvakta ankomsten af de yttranden, som blifvit fällde i Stånden.
Om den praxis gjort sig gällande att man, då en motion blifvit från 3 Stånd remitterad, utan diskussion, genast utan att afvakta den i fjerde Ståndet förda diskussion, företagit frågans behandling, så utvisar detta föga grannlagenhet mot det »4:de Ståndet» och de skäl, som der blifvit framlagde.
Jag anhåller emedlertid att få );aga fasta på detta yttrande af Stats-Utsk:ts Ordförande.
Hvad nu sjelfva frågan beträffar, så torde väl en upplåning vara onödig, om tillgångar finnas.
Men som Utsk:ts Betänk. icke lemnar några upplysningar härutinnan, synes det mig Uppenbart att R. o. Ad. icke kan fatta något definitift beslut i frågans nuv:de skick, och får således, med frånträdande af mitt förra yrkande, anhålla att frågan måtte återremitteras för erhållande af den utredning, som erfordras.
Stjernstedt, Johan Wilhelm: i motsats mot flere talare, som hoppats att icke hela denna summa på 3 millioner måtte komma att utgå, får jag uttala min innerliga önskan att hvarje skilling deraf måtte uttagas.
En värd talare har sagt att vår kredit i utlandet skulle skadas, om man der får höra att vi här för endast lumpna 3 millioners anskaffande måst höja vår bevillning med 50 proc.
Jag vågar derutinnan vara af alldeles motsatt tanke.
Min öfvertygelse är nemi. att då vår bevillning, oaktadt den nu skulle höjas med 50 proc., blott kommer att utgöra en ringa del af inkomsterne, så måste vår kredit i utlandet stärkas.
Den 58 November.
345 det ocksä nu skulle komma att svida litet, sä skadar detta icke, synnerligen för dem som motsatte sig den föreslagna förhöjningen i bränvinsskatten; ty om detta förslag gått igenom, hade vi nu haft dessa pengar disponibla.
Skulle åter något öfverskott blifva på statsinkomsterne, önskar jag för min del att man deraf måtte taga den million, som jag hoppas blifva beviljad till inköp af ett pansarfartyg.
Jag yrkar således bifall till Stats-Utsk:ts förslag, emedan detsamma är lämpligare än att taga penningarue ur Riksgäldskontoret.
Jag begärde ordet af den anledningen, att då ännu ingen yrkat återremiss af detta Betänk.; och en återremiss anser jag alldeles nödvändig, för att få en reda i de många stridiga uppfattningar, som blifvit meddelade ang:de statsverkets tillgångar.
Men medan jag nu har ordet, får jag förklara att jag med glädje och tillfredsställelse lemnat min röst för bifall till det af K.
M:s äskade kreditivet, såsom af behofvet verkligen påkalladt, äfven om icke några politiska förvecklingar uppstå.
Men deremot har jag icke föreställt mig, att man för betäckandet af denna obetydliga summa skulle nödgas tillgripa ett sådant medel, som att höja allmänna bevillningen, särdeles som R.
St:r under hela riksdagen varit särdeles frikostiga med anslag i alla riktningar.
Detta beskattningssätt är nemi. för folket det mest tryckande, ty det förutsätter en kontant skatteutgift på en gång af 40 till 50 proc. utöfver den förut under många år vanliga.
Det förundrar mig således på det högsta att Stats-Utsk:t valt denna utväg, i stället för att tillse, om man icke på något mindre betungande sätt kunde anskaffa dessa penningar.
1 detta hänseende har också både Gr.
Sparre och Frih.
Gripenstedt lemnat åtskilliga värderika upplysningar om redan i statskassan befintliga betydliga öfverskott, och jag kan sannerligen icke inse hvarföre icke också Slats-Utsk:t kunnat förskaffa sig dessa upplysningar, om det velat söka några.
Tersmeden har visserligen sökt ursäkta Stats-Utsk:t under förevändning att Riksgäldskontorets Styrelse icke varit i tillfälle att lemna andra upplysningar än dem som redan kommit Utsk:t tillhanda; men det förefaller mig dock besynnerligt, om Styrelsen kan vara okunnig om de öfverskott, som blifvit kända sedan statsregleringen uppgjordes, och som komma Kontoret till godo.
Enligt FinansMinisterns uppgift belöpa sig dessa till omkring § af hvad som nu erfordras, hvarföre han också förklarat den föreslagna beskattningen vara hvarken lämplig eller nödig.
Och hvad den återstående ^ beträffar, kunna väl ytterligare öfverskott med all säkerhet påräknas, då, enligt Gr.
Sparres uppgift, statsverkets inkomster blifvit beräknade till omkring en million lägre än hvad K.
M:s Propos. upptager.
Det synes mig således solklart att man icke bör betunga folket med, vare sig någon direkt eller indirekt beskattning, då tillgångar förut finnas.
Skulle deremot 340 Den 28 November. för kortare tid ett lån behöfva upptagas, kan man ju göra här, som i Frankrike och England, der staten vid sådana tillfällen utgifver s. k.
Bons de trésor eller Exchequer bills och derigenom ikläder sig en sväfvande statsskuld, som efter ett eller annat år betalas.
Detta är ingalunda att kasta skulden på framtiden, och detta är det enda skäl Stats-Utsk:t framställt för sitt temligen våldsamma förslag att direkte pressa penningarne ur folkets fickor.
Då emellertid uppgifterne om tillgångarne äro stridiga, är det angeläget att Stats-(Jtsk:t gör en fullständig utredning af frågan, innan beslut fattas.
En talare, Frih. Stjernstedt, har varit nog öppenhjertig att förråda Stats-Utsk:ts förhemligade, förmodligen politiska motiv, nemi. att det icke kunde skada, om folket finge känna »svedan» af de anslag, sorn beviljas.
Detta vill väl »in casus med andra ord säga, att man härigenom vill gifva Regeringen en varning att begära, och folket att bevilja ytterligare anslag för ett möjligen förestående krig.
Ett sådant sätt att gå till väga måste jag på det skarpaste ogilla.
Jag är så varm vän af freden, som trots någon; men om Sveriges ära och sjelfbestånd ovilkorligen fordra ett krig — och i annat fall hoppas jag att denna olycka icke skall drabba oss — är det af högsta vigt att Regering och Representation ega folkets oinskränkta förtroende.
Det är således nödvändigt att icke på förhand förspilla detta genom att sprida missbelåtenhet och missnöje i landet genom att onödigtvis höja beskattningen — ty intrycket häraf blir ovilkorligen pinsammare än hvarje annan uppoffring för vårt älskade fosterlands heder och sjelfständighet.
På dessa grunder får jag anhålla om propos. på återremiss.
Jag anser mig skyldig att än en gång yttra några ord med anledning af Frih. af Ugglas’ anförande, som visar att mitt föreg:de yttrande blifvit i visst fall missförstådt.
Den ädle Frih:n säger nemi. att jag frångått en princip, hvars bibehållande jag deremot anser högst vigtig, och jag är särdeles angelägen att icke ett sådant missförstånd måtte uppstå.
Jag har ingalunda förordat eller åsyftat någon sammanblandning af jernvägsmede! med andra statsmedel; tvertom håller jag mig strängt vid den helsosamma grundsatsen att statens upplåning bör inskränkas blott till det produktiva ändamålet att bygga jernvägar.
Men jag ber dock att få erinra, att jernvägs-anslagen uppgå till mer än 37 millioner, och att upplåningen, som först föreslogs till 32 millioner, sedermera blifvit bestämd lill högst 35.
Häraf visar sig således klart, att resten af hvad som erfordras, utöfver de upplånta medlen, måste fyllas af andra tillgångar, såsom t. ex. bankovinsten, och således är äfven klart att genom lånesummans höjande från 32 till 35 millioner, 3 millioner mera af de tillgångar, som varit beräknade till fyllnad, blifva disponibla för andra ändamål, än hvad som eljest varit fallet — hvaraf också måste följa att Riksgälds-koutorets ställ - Den 28 November. 347 ning blifvit betydligt förbättrad, och detta utan att någon sammanblandning eger rum af do olika medlen.
Vidare ber jag få erinra att någon förändring i principen för ölverskottenas öfverlemnande till Riksgälds-kontoret icke blifvit af mig ifrågasatt, utan endast att siffran numera kan beräknas lf k 2 millioner högre än förut blifvit upptaget.
Slutligen vill jag, med anledning af en värd talares yttrande, säga att jag ingalunda bestridt det möjliga behofvet för Riksgäldskontoret af en temporär upplåning, utan blott sagt att någon särskild beskattning ej af sådan orsak är nödig.
Jag ber att i största korthet få tillägga några ord.
Det har blifvit mig sagdt, att jag obehörigen skulle talat om den sista i stället för den första punkten, men det är icke så.
Den väsendtliga skilnaden emellen det förslag, jag framställt, och Utsk:ts är att Utsk:ts icke tillåter Fullrruge att använda disponibla tillgångar, under det mitt förslag går ut på att Fullm:ge få använda desamma, och endast i fall af behof upptaga lån.
Icke heller har jag sagt att K.
M. icke skulle uttaga hela summan.
Jag har endast sagt att det ingalunda är omöjligt att hela summan icke uttages, och då synes det mig högst besynnerligt, om man nu helt cavaliérement skulle pålägga en ny skatt, så mycket mera som vi ju hafva tillgångar denna utväg förutan.
Jag vill fråga Frih. af Ugglas, om han kan kalla den en klok karl, som har pengar nog i sin kassa, och ändock uppdrager sin bomme d’afifaires att taga upp lån?
Gr.af Ugglas, Ludvig:
Då Frih. af Ugglas, enligt min tanke fullständigt redogjort för de skäl, som tala för den åsigt, jag hyser i denna fråga, skulle jag icke nu besvärat R. o. Ad. med något yttrande, såvida icke Gr.
Sparre ånyo uppträdt.
Jag gillar i allo de beräkningar, Utskd gjort.
St:r hafva nemi. vid denna riksdag beslutit nedsättningar, dels i afseende å tullen, dels med afseende å charla-sigillata-afgiften, den förre säkerligen uppgående till i million, och den sednare till 200,000 rdr.
Dessutom är tullen beroende af den utveckling, de nuv:de politiska förhållandena taga, och om det blir krig, kommer nog de 2 millioner, som nu finnas i öfverskott, att mer än väl behöfvas för den uppstående bristens betäckande.
Dessutom hafva Utsk:ts motståndare icke fäst sig dervid att
Regeringen sannolikt kommer att nödgas tillgripa det lilla kreditivet, och då kunna vi vara ganska säkra på att det icke blir en skilling öfver, hvarken på kreditivet eller detta anslag.
Under dylika förhållanden synes mig Utslcts förslag ingalunda olämpligt.
Lånet måste ju alltid betalas, och då kan ju ganska lätt hända, att nästa Ständer finna en brist, sorn måste fyllas genom bevillning, i stället för ett öfverskott.
Och för min del kan jag ingalunda finna öfverensstämmande med rättvisa och billighet att lägga denna börda på framtiden. 348 Den 28 November.
Och då vi dessutom veta att en egendom på 100,000 rdr icke betalar mer än 30 rdr i bevillning, bör det väl icke blifva så svårt för jordegaren att komma ut med denna tillökning.
Hvad slutligen beträffar den fruktan, som åtskillige talare hyst för utlänningens oblida omdöme, så tror jag förvisso att han tvärtom får en ganska hög föreställning om vår belägenhet, då han får höra att 50 proc:s tillökning i vår »income taxe» icke belöper sig till mera än 1 million.
Till det mesta förekommen af de föreg:de talarne, skall jag icke länge upptaga R. o. Ad:s tid.
Det är endast med afseende å Frih. af Ugglas’ förslag jag ville yttra ett par ord.
Han ville nemi. utesluta ordet »inhemsk,» och jag önskar deremot att det måtte få qvarstå.
Jag tror nemi. att det skulle skada vår kredit på utländsk marknad, om vi der framkomma med begäran om ett så litet lån som det nn ifrågav:de.
Det kan visserligen hända att vi här hemma få betala 1 eller proc. mera än derute, men detta anser jag vara af mindre vigt, än att en god tanke om vår financiella ställning bibehåiles i utlandet.
Vidare vill jag påminna det Höglofl.
Ståndet om att det på jernvägsobligationerne står särskildt utsatt, hvartill dessa medel äro afsedda att användas, och att det äfven kunde leda till skada för vår kredjt att göra detta till en osanning.
Jag får derföre för min del anhålla om att icke den minsta sammanblandning måtte ske af medlen till jernvägarne och ifrågav:de kreditiv.
Jag yrkar bifall till Stats-Utsk:ts förslag oförändradt.
Jag anhåller att vid detta tillfälle få fästa uppmärksamheten på några omständigheter, som vid behandlingen af det nu förev:de ärendet företett sig, och som sannerligen äro af så egen natur, att man förgäfves skulle söka motstycke dertill inom något annat lands representation.
För det första får jag då anmärka, och detta med tillfredsställelse, att ett af regeringen äskadt kreditiv, som efter våra förhållanden icke just är så obetydligt, blifvit af alla fyra Stånden beviljadt, utan att en enda invändning deremot gjorts, och detta ehuru begäran derom icke var åtlöljd af den hos oss eljest så vanliga detaljerade utredningen öfver de särskilda ändamål, hvartill medlen skulle användas.
För det andra är det märkvärdigt nog att, då inom denna kammare enskilda röster höjde sig med yrkande att ännu betydligare belopp borde ställas till regeringens disposition, så ansågs detta som ett misstroendevotum mot samma regering.
För det tredje synes det mig besynnerligt, att då i en tidpunkt, sådan som den närv:de, hvilken man ej kan tveka att anse såsom högst betänklig, R.
St:r äro försam - Den 28 November. 349 lade, det från (lera häll med häftighet yrkas pä riksdagens snara afslutande, då i hvarje annat land säkerligen representationen skulle önska att afvakta de stundande, möjligen särdeles betydelsefulla händelserna, och då dess fortfarande närvaro väl äfven borde för regeringen sjelf utgöra ett väl behöfligt stöd.
Vidare har under dagens öfverläggning yttrats en förmodan, som jag ej ens inom denna representation förr hört framställas, att nemi. ett af It.
St:r gifvet anslag till försvarsväsendets fullständigare ordnande ej skulle komma att till fullo användas.
För min del vågar jag deremot tro och hoppas, att detsamma kommer att h. o. h. utgå till sitt afsedda ändamål, och skulle önska att derigenom fullständig trygghet kunde vinnas.
Slutligen kan det icke annat än väcka förvåning, att de Hrr och män, som i första hand hålla snörena till rikets penningepung, eller Hrr Ledamöter af Stats-Utsk:t, i stället att söka lätta den börda, som måste påläggas, synas vilja göra den så tung som möjligt, genom det sätt, hvarpå man föreslagit att den beviljade summan skall utgå.
Då inom landet och representationen förnimmes en viss beredvillighet att för vårt försvarsverks ordnande göra uppoffringar, så vidtager man åtgärder, hvilka torde hafva till följd, om de ock ej haft till ändamål, att stäfja denna beredvillighet, och som säkerligen skola hos folket föröka den redan befintliga oviljan mot den art af anslsg, hvarom nu är fråga.
Sedan Chefen för Finans-Dep:tet här upplyst, att det beviljade beloppet kan utan svårighet bestridas af befintliga tillgångar och öfverskott, fortfar man ändock att vilja lägga det på bevillningen och vill tillgripa delta utomordentliga medel, som väl torde komma att anlitas, om de eventualiteter skulle inträffa, som den K.
Propos:n omnämner, och hvilkas möjlighet icke synes aflägsen.
Men om man redan nu, för en ringa förberedande åtgärd, tager medlen direkte ur folkets fickor, hvarifrån skall man då, om K.
M. skulle finna rikets väl kräfva att göra krig, taga de ofantliga summor, som Hr Krigs-Ministern i går upplyste oss att ett sådant kostar, och som blott för ett enda år uppgå till nära 2 gånger hela vårt statsregleringsbelopp?
Här kunna tänkas tvenne alternativer: det ena att intet krig blir af, och att det således stannar vid de nu beviljade 3 millionerna; i sådant fall torde det väl vara att hoppas, att under den kommande statsregleringsperioden, likasom under den nu tilländagående, öfverskott skola uppstå, mer än tillräckliga att betäcka detta behof, och jag ber att dervid få i minnet återkalla att för detta år och det nästföregående öfverskotten uppgå till nära 7 millioner; i händelse af det andra alternativet, att krig inträffar, så måste R.
St:r sammankallas, när det stora kreditivet skall lyftas, och de 3 millionerna komma då att försvinna som en obetydlighet bland de stora summor, som då måste anskaffas.
En motståndare till den åsigt, jag förfäktar, har påmint, att den bevillning, som blifvit föreslagen att upptagas, icke skulle komma att utgå förr än år 1865; nåväl, är det då så nödvändigt att nu besluta något sådant, då R.
St:r 350
Den 28 November. just det året sammankomma till lagtima riksdag, och då våra tillgångar ingalunda äro så knappa, att en dylik åtgärd är behöflig?
För min del kan jag icke annat än på det högsta ogilla det framställda förslaget att nu öka beviilningen, hvilken utväg bör sparas till dess det verkliga behofvet sådant kräfver, och anhåller derföre, då jag icke vill på stående fot formulera något beslut, att ärendet måtte återremitteras till Stats-Utsk:t, som då torde finna nödigt att, i olikhet med hvad som skett i afseende å de sednast behandlade motionerna, taga kännedom af den förelupna diskussionen.
Till en början får jag instämma med den siste värde talaren i det yttrande, med hvilket han började sitt anförande, nemi. med en lyckönskan för den skyndsamhet och den redobogenhet, med hvilken R.
St:r beviljat den af K.
M. äskade summan.
Men hvad åter nu ifråga v:de Betänk, angår, är jag ej nog lycklig att kunna dela Utsk:ts mening.
Det har nemi. redan blifvit upplyst att lån icke ovilkorligen behöfver upptagas för nu ifrågav:de ändamål; men äfven om så skulle behöfvas, kan tillgång till liqvid beredas af de inom nästa statsregleringsperiod inflytande medlen.
Utskds nu föreslagna method har dessutom en gång förut, 1848, blifvit försökt, och erfarenheten lärer oss föga godt om densamma, ty då väckte den ej ringa missbelåtenhet.
Dessutom är ännu icke ådagalagdt att densamma af behofvet ovilkorligen är påkallad, och ensamt detta utgör tillräckligt skäl för mig att motsätta mig förslaget.
Men dessutom finnes det icke allenast flnanciella, utan äfven rent af politiska skäl, som tala mot lltsk-.ts förslag.
Det skulle nemi. icke se synnerligen väl ut inför utlandet, om vi här. för anskaffandet af denna, jemförelsevis obetydliga, summa skulle nödgas höja den direkta beskattningen tned mer än 40 proc.
Detta vore ju i sjelfva verket att åt oss sjelfva utfärda ett testimonium paupertatis.
Dessutom skulle en dylik skattetillökning verka en obenägenhet, för att ej säga afsky, för allt som hörer till försvarsverket; och denna skulle då vid nästa riksdag visa sig genom en stark benägenhet att pruta äfven pä det nödvändigaste, af fruktan att annars få se alla 4:de och 5:te hufvudtitlarnes extra-ordinarie anslag figurera på debetsedlarne.
På alla dessa förenade grunder får jag instämma med dem, som yrka återremiss.
Jag ber om ursägt att jag ännu en gång uppträder, men det sker med anledning af den siste värde talarens så bestämdt uttalade åsigt att tillgångar finnas.
Man kan möjligen uppleta ett öfverskott på l|:dels million; men jag mäste fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på att R.
St:r beviljat tvenne kreditiv, ett på llj million oell ett på 3, för hvilka Den 28 November. 351 inga tillgångar anvisats.
Är det klokt att nu använda äfven detta öfverskott, då sannolikt åtminstone lilla kredilivet snart kan komma att lyftas?
Man har ordat mycket öfver den stora ovilja, folket skulle komma att hysa mot den ökade beskattningen; jag skall genom ett exempel visa hvad denna ökade beskattning utgör.