Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln* Det Hedervärda BondeStåndet emottog då denna Medborgsgärd med en öppen redlig tacksamhet, och svårligen skall man nu kunna inbilla dess medlemmar att det skedde till deras förtryck; men i ett samhälle finnes ofta en stor mängd Medborgare af alla classen sOm ens ej kanner* hvarken Arméens organisation eller de olika bidrag till dess underhållande som Utgå af olika jord, och jag Önskar att icke en gång dés$e, må blifva förvillade; dessutom ar det för mig fägnande att kunna uppgifva, åtmindstone eil handling af Sveriges Rikes Ständer, som både i afsigt och verklighet varit välgörande för den mindre val lottade Medborgaren, och hvarvid de således ej lånat sig till täckelse åt förtrycket.
Ett nog hårdt tillmäle mot etl ädel Nations Representanter!
Månne det ej skulle vara eli feg brottslighet att ej våga i minnet återkalla denna handling af mången kanske redan bortglömd.
Jag vill ej vidare söka forska efter moth* i58 Den I Martil. verne till den omnämnde Herr Friherrens framställning-. det är nog för mig, att som jag tror, klart hafva visat, att den var origtig.
Bilagor till PleniProtocollet för den 3 Mars, förmiddagen.
Herr Reutersvärd, Pehr Ad I en tid, då ägande rättens helgd med hvarje dag allt mer och mer erkännes, och då, så väl Konungen som Ständerne synas, genom upphäfvande af vissa prohibitiva Författningar, låta hvarje
Medborgare komma i fri utöfning af sina naturliga rättigheter, hoppas jag att Hög_ lofl.
Ridderskapet och Adeln skall anse den motion jag nu tager mig friheten att väcka, vara af mycken vigt, och, om den bifalles, blifva af stor nytta för Samhället.
Jag vågar alltså vördsammeligen föreslå: i)
Att hvar och en som äger ett vatten_ fall, eller rinnande vatten inom sitt omfång, pia lika fritt få begagna sig deraf, som af hvad honom i öfrigt tillhörer, titan all föregående undersökning, endast mot åliggandet, att ersätta Den 1 Martti, ali skada, lian genom uppdämning kan tillfoga någon annan.
Vi behöfva blott återflyttas till våra Förfäders enkla och sunda Lagstiftning, som härom endast föreskref: att Ängin ma andrum til skadha byggia , ok ängin ma andrum sit fortaka. 2) Att hvar och en må få sitt verk skattlagdt, om han så vill, för att äfven dermed kunna betjena andra; och lärer ingen blottställa sig för en kostsam anläggning, i grannskapet af ett redan förut varande vattenverk, som tillräckligt, val, och för godt pris uppfyller ortens behof, eller hvars tillverkningar ej vid den nya Inrättningen kunna göras bättre och för billigare pris.
I motsatt fall må han skylla sig sjelf.
Om ägare till gamla skattlagde Vattenverk, t. ex. Qvarnar, häraf skulle finna sig förnärmade, hafva de derutinnan orätt, så framt de ej kunna i bevis leda,'att deras äldre verk blifva till den grad, och utan deras eget förvållande, skadade af yngre anläggningar, att deras intägt ej motsvarar den fjerdedel de årligen utgöra till Staten.
Som nu detta lärer inträffa vid få, elier må hända inga Qvarnar i hela Riket, utan deremot att ett ansenligt öfverskott gemenligen uppkommer; så finner hvar och en, att Staten verkligen förlorar i den inkomst som af Qvarnar fran början varit påräknad.
Detta öfverskott, som genom sednare tiders betydliga odlingar, tillkommit, och hvaraf således ingen skatt till Staten erlägges', kan väl icke ägarne till de gamla skattlagde
Qvarnarne med skäl påstå böra dem för ev år de,liga tider uteslutande och för intet tillfalla, om än detta öfverskott blefve flera gånger Den 3 Martti. fÖrdubbladt, genom en stigande produktion af Spannmål?
Så vida Statsverket således skall erhålla, åtminstone i någolr mott, hvad längesedan bordt tillkomma detsamma, synes sjelfva billigheten fordra, att nya qvarnar tillåtas dela bfverskottet med de gamla, derföre betala skattg och Statsverket härigenom erhålla en betydlig inkomst, allt efter sohl prodlictionen af spannmål och folkmängden ökas.
Men hvad jag hr’ vid framför allt yrkaVj ar, att hvarest ett pär stenar redan blifvit til— låtne oell skattlägde att mala föi* tull, böra änhtt ett eller flere pär få skattläggas, då ägaren sådant begär, enär erfarenheten besaiiiiar, att hatt med det enda stettparet ingalunda kan vara belåten, och nöjaktigt betjena mäldlaget, helst hatt med detta nödgas förmala alla olika sädesslag både för folk och kreatur, hvilket förorsakar mycket uppehåll, genom rensning, omställning, reparationer m. hi.
Någon skada medelst uppdämning bör, genom tillökadt antal stenar, härvid svårligen kunna komma i frågäi Hvad åter andra vattenverks-ägare beträffar, sorn till inbördes försvar, hafva orttgifvit
Sig med skråmässiga författningar, så kunna deras uteslutande rättigheter icke vara större och heligare, ärt gamla qvarttägares, eller de förre Vara mera berättigade än de sednare, att hindra den allmänna industriens förkofran, och Statens derifrån oskiljaktiga tillväxt i magt, anseende och inkomster, Till Den 5 Martil.
Till ytterligare stöd för hvad af mig nu vördsammeligen blifvit anfördt och yrkadt, sorn ännu mer bevisar obilligheten af gällande författningar rörande nya qvarnars anläggning, får jag hänvisa, till en anonym författare i Allmän-* na Journalen för den i Februari innevarande år N:o 26; och torde icke exempel saknas, att ägare af större qvarnar, kunna af enskilt hat och motvilja uträtta mycket, för att hindra en annan qvarnägare att, ehuru understödd af ett helt. mäldelags önskan, komma i åtnjutande af sina naturliga rättigheter.
Må derföre den frihet man redan äger för anläggandet af hvarjehanda fabriks-inrättningar med vattendrift, äfven få sträcka sig till alla andra vattenverk, utan undantag; och då frågan härom, afser Statens inkomster, i förening med ökade närings-utvägar, ieke några utgifter» torde den påkalla en närmare granskning och, uppmärksamhet, Att detta mitt vördsamma Memorial må de öfrige Stånden communiceras och till vederbörligt Utskott remitteras, derom anhåller jag öd-; mjukeligen.
Under ett tidehvarf då Skråsystemet i Nä - l6ä Den 5 Martil-, ringar nalkas sin upplösning, torde det afvert vara billigt, att Vetenskäperne göras skrå-frie.
Denna princip har hos mig föränledt några reflexioner öfver den elementära militair-undervisningen, vid hvilka jag anhåller, att för några ögonblick få fästa Högloflige Ridderskapéts oell ■Adelns uppmärksamhet.
Det är visserligen långt ifrån mig att för härvarande vilja klandra vår Krigs Academies existens.
Mycket har i sena re tider blifvit sagt för och mycket emot densamma, och jag bekänner uppriktigt, att jag icke äger tillräckliga insigter för att ingå i en grundlig undersökning i delta ämne, en undersökning* som bör företagas icke endast under militairiska, titan äfven under allmänt intellcctuella, moraliska, fysiska, politiska oell oeconomiska åsigter.
Meli jag utgår endast från den synpunkt, att denna inrättning icke bör njuta mönopolium för militaira elementar-undervisuingen, och det under en tid då alla andra monopolier med så mycken, rättvisa försvinna.
Dfet torde anses billigt, att då den studerande ungdomen vid. tära Universiteter under Be värings-åren praetiskt skall bildas lill Fäderneslandets försvar, afven tillfälle till theoretisk bildning för detta ändamål skulle beredas dem som det åstundade; det torde anses billigt, att de sora genom conditioner och med knappa tillgångar kahna draga sig fram vid ett Universitet, men som sakna medel att betala sitt vistande vid KrigsÅcademien, icke skola betagas möjligheten att välja det militairiska yrket ifall de dertill skulle tro sig äga kallelse; och det torde slutligen anses billigt* att icke vilja lägga band på de föräldrar* 2)eii 3 Martil, 165 sorn misstroende barna-årens ofta vacklande syftning till något visst yrke anse sig böra viel ett Universitet låta sina söner först förskaffa sig allmän medborgerlig bildning i samband med Landets öfrige studerande ungdom, för att sedan vid en något mera stadgad ålder oell med mera urskiljning kunna välja det yrke, sorn mest öfverensstämmer med deras böjelse.
Dessa skäl Jorde visa nyttan oell nödvändigheten af att vid hvarje Universitet anställa en Lärare i de elementaira del arne af den egentliga Krigs-Vetenskapen, helst der i alla fall finnas
Lärare för de nödige hjelp-vetenskaperiae.
Ln sådan Lärare har redan för omkring ett år sedan blifvit anställd vid Lunds Academie.
Jag känner icke Lärarens skicklighet; rhen är fullkomligen öfvertygad, att om denna är svarande mot ändamålet, så skola de goda följderne icke uteblifva.
I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: ij) att Rikets Högloilige Ständer hos Hans Majit Konungen anhålla det ville han äfven för Upsala Aeadeihie utse en skicklig Militair-Lärare och 2) att nödigt Stats-anslag för en sådan Lärares aflöning mätte af Ständerné Beviljas.
Under Nationens närvarande mindre gynnande oeconomiska ställning, skall det kanske synas orätt, att föreslå nya utgifter; men denna är så obetydlig, och dess förmonliga verkan på den medborgerliga bildningen i proportion möt dess belopp säkert så stor, att jag ipke dräger i betänkande* alt tillstyrka densamme.
Den 5 Murs, N;o 5.
Grefve Cronhjelm , Polycarpus'.
Den motion jag nti tager mig friheten vicka, rörer våra högre Militair-läroverk.
Vi Iga inom Riket tvenne sädane, ett för IngenieurCorpsen , förlagdt i Hufvudstaden och ett för Artilleriet, förlagdt vid Mariebergs Krono Styckgjuteri.
Redan för ett år sedan hörde jag nltnnas en tilllmnåd sammanslagning af dessa båda Läroverk, oeh då jsg nu går att tillstyrka densamma, anhåller jag att i korthet få utveckla mina skäl dertill.
Det sammanräknade anta let af håda Corpsernes elever är ej större
In att det vid ett Läroverk kan undervisas; vetenskaperna som vid dessa båda Läroverk studeras åro desamme och deras studium skulle säkert vinna vid om den enhet och grundlighet åstadkommas, som onekligen skulle blifva en följd af Läroverkens sammanslagning; ett bibliofhek kunde finnas gemensamt för båda Corpsernes elever; gemensamma Lärare bespara dubbla Statsanslag, och den enhet i principer vinnas, hvilken beklagligen ofta saknats vid Artilleri- och IogenieurOfficerns gemensamma tjenstgöring i krig.
Slutligen tror ja gtnig böra erinra, att vi i afse. endeådessa gemensamma högre
MilitaireLåroverk äga förträffliga exempel i de Fransyske högre MilitaireLlroverken, 1 anledning a/Jivad jag nu anfört, får jag den åran vördsamt föreslå, att Rikets Höglofl.
Ständer ville hos Hans Maj;t Konungen anhålla, det lian vid deras underdåniga ön - Den 5 Martu, i65 skan om sammanslående af Artilleriets och IngenieurCorpsens undervisningsverk täcktes fästa nådigt afseende.
Grefve Cronhjelm, Polycarpus ; En vård Ledamot har för några dagar se^ dan väckt motion om ökadt anslag för Kongl; Bibliotheket, till inköp och utgif vande af goda verk, hufvudsakligast sorn jag tyckte mig finna, innehållande bidrag för Statshushållningsvetenskapen och för en critisk historia af de constitutionella Statsförfattningarna.
Då jag fullkomligen instämmer häruti, anhåller jag, att för Höglofl.
Ridderskapet öéh Adeln få göra en annan motion, föranledd af den nyssnämnde.
Värdet af goda boksamlingar i ofvannämnda ämnen är onekligen ganska stort; likväl fordras för deras ändamålsenliga begagnande en anvisning af dem , som studerat sig in i vetenskapen och noggrannt följt dess framsteg; fordras en anvisning om hvad sorn med nytta kan lämpas till det närvarande samhällsförhållandet och om sättet härtill.
Detta torde bäst kunna verkställas genom den mundtliga undervisningen, och det är i detta afseende, som jag vördsamt vågar föreslå, att Rikets Höglofl.
Ständer ville bevilja ett årligt Statsanslag för en eller tvenne Lärare utsedde af Regeringen att i Hufvudstaden, der de flesta administrativa verken åro förlagde, bestrida föreläsningar i Statshushållningsvelenskapen samt i de fria StatsFörfattnin* lOo Don $ Martil,. jarnes crftiska Historia, Under ep tid, då det år så nödigt att dessa Vetenskapers slöja afhöljes och att bestämda begrepp derom aflösa de vacklande och föråldrade sorn oftast yppat sig, torde detta mitt förslag icke anses obe» hörigt, N:o 5.
Herr Monigojntncria, Gustafi.
Med en föregående vård talare som vid Plenum d. 28 sistledne med så mycken grundlighet och sanning ifrade för flen närande folkklassens förökning och uppmuntran dertill, går jag nu att framställa ett för lika ändamål bidragande, vigtigt oell maktpåliggande medel: Modelilammaren och Mechaiiiska Skolan, åro tvenne i Hufvudstaden befintliga inrättningar, såsom jag tror af större våi-de ån man i, allmänhet snar.
Den förra, uppkommen för snart etthundrade år sedan, genom ett bidrag af den, odödlige Polhem, och den sednare för omkring 25 år tillbaka förenad dermed, i afsigt att genom elevers undervisande i Machinelåran, dana personer för detta yrke och bereda afritning af alla slags machiner på Modellkammaren till mera allmänt gagn, D,et varade endast några få år efter den, Ipdnares inrättning, innan den vackra Modellsalen härjades af eldsvådan i Kongshuset, och härjade qvarlefvorna kringspriddes af bri - Den 5 Martil, la - stande utrymme, och vanvårdades ända till dess framledne Presidenten Lagerheim omsorgsfullt skaffade dem ett härberge i nuvarande ModellIcaminarehnset.
Likväl har ända hittills saknats medel att iordningbringa dessa dyrbara qvarlefvor, då från äldre tider endast 100 R:dr B;co årligen dertill åro anslagne, hvilka hvarken kunna förslå till reparation af de gamla ännu mindre till anskaffande af modeller på nya upp-^- finningar hvarmed de tvenne sista decennierne varit så rikt begåfvade.
Hvad åter den Mechaniska Skolan angår» §å år den snart sagt den enda Läroanstalt som sned undervisning i Tlieorien äfven gifver dess tillämpning i Praciiken, i dess syftning, atmina stone till någon del att jemföra med Polyteckniska Skolan i Paris.
Till hela denna Läroanstalt finnes, nemligen : för en Directeur, trenne Lärare och den oundvikliga uppassningen, jemte instrumenters och materialiers m. m. underhållande blott 3R'dr B.co, samt dessutom årligen till tvenne stipendier sammanlagt ioq R:dr B:co, nemligen för de elever som genom nya uppfinningar och skicklighet sig utmärka:
Att någon lämplig förhöjning i detta ringa anslag år af nöden, torde vara lätt insett.
Jag vågar föreslå en icke betydlig årlig summa af röoo Rdr
Banco att fördelas af den authoritefc sorn har öfverstyrelsen dervid; äfvensom en liba stor, på en gång utgående summa till Mds ti 8 Den 5 Martil, dellkammarehusets reparation efter en meri system uppgjord och af erfarenheten anvisad plan; härigenom bereddes
Allmänheten en lätthet att bese dessa inrättningar, modeller och uppfinningar, hvilka nu till stor del ligga dolda för de egentliga idkarne.
Dertill borde åtminstone tvenne rum undei hållas med eldning om vintern, såsom högst nödigt om de finare machinerna, .icke" skola lida af en olika temperatur och derföre ej kunna utan att skadas, såttas i rörelse.
Jag har afvaktadt det yttersta ögonblicket att till Ridderskapets och Adelns behjertande framställa detta ämne, under den förhoppning att någon sakkunnigare, antingen genom en derj Öfver ägande styrelse, eller genom handläggning och utöfning af sjelfva yrket, sk-ulle förekommit mig; men då sådant icke skedf, äger jag desto högre anledning till den glada förmodan, att af dem så mycket kraftigare blifva understödd i en sak, som allmänna tanken och ö£- vertygelsen icke låra ogilla.
Herr Montgommerie, Gustaf:
Inom detta rum år mycket taladt om allmänna uppfostran. visserligen ett af de vår-i digaste föremålen för Rikets Ständers uppmärk^ samhet, emedan urkällan till menniskans högsta vål och yppersta goda, emedan grundvalen till enskild trefnad och allmän sällhet, år en Den 5 Martiin 169 tillbörlig uppfostran, den nemligen som mera åsyftar en i möjligaste grad stigande mor aljoradling, att icke siga fullkomlighet, ån så kallad spitsfundig, ej sillan lörvillande lirdom i ämnen som ofta icke ligga inom Medborgarens verkningskrets; men ingen har hittills vidrört den sårskil/a eller rättare enskifta uppfostran, man, enligt hvad jag dristar tro, orätt limpar på särskilta menniskoklasser.
Denna ensidighet i Uppfostran anser jag icke vara nyttig, allraminst nu mera, då den allmänt stigande upplysningen söker att upplysa alla menniskoclasser 1 jemlikhet med hvarannan i afseende på i möjligaste måtto lika och allmän bildning.
Att återhålla detta ädla bemödande eller blott att söka hejda det, vore att strida mot en stor och öfverlägsen, allmänt verkande, öfverallt sig höjande kraft, som icke låter besegra sig, och som ingen ädelt tänkande ens ville, om också han kunde besegra.
Således synes klokast, utom att det äfven år det naturligaste och med bildade och fria nationers tänkesätt mest öfverensstämmande att hellre godvilligt ge vika fö denna kraft, än att genom ett ändå fåfängt motstånd blottställa sig för dess mägtiga seger.
Jag menar i att gifva vika för den stigande upplysningen, den förädlade opinion, som fordrar en allmän liberal uppfostran och bildning, icke den som åstadkommer Ståndsskillnader, delade interessen, och ej sällan delade tånkesåttför och grundsatser om Statens båsta. 170 Den 3 Martii.
Jag vet ingen uppfostringsanstalt, ehuru Välgörenhet varit och är (derom har jag aldrig tvifladt) dess mål och åsyftning, sorn i så hög grad bär stämpel af denna ensidighet i bildning, sorn KrigsAcademien på Carlberg.
Då jag fäller detta, visserligen enskildt, men icke allmänt betraktadt härda omdöme, bör jag tillika yttra den öfvertygelsen, att nämnde Krigs/lkademie under de sist förflutna åren, genom dess sednare tillförordnade Guverrieurers oell nu varande föredragandes får Cormnandomål berömliga bemödanden, och tillyägabragte behöfliga ändringar i lärosätt och lagar, vunnit en hög grad af förädling och friare, ändainålsenligare uppfostringsmethctd, men det oaktadt, kan det hela ai den der meddelade bildningen icke annat vara än ensidig och äfven som sådan betraktad icke grundlig.
Att den är ensidig bevisas lätt derigenom, att den bildning man der erhåller endast är miUtairisk och den sålunda uppfostrade ynglingen måste både mot natur och anlag blifva mijitair, emedan han icke fean äga skicklighet för annat yrke än det hvartill lian, snart sagdt, från barndomen blifvit bestämd genom denna ensidiga bildning.
Den ömmaste Fader, den skarp syn,tåste Lärare, kan icke i förhand ellervid början af en uppfostran förutse ynglingens natur-anlag eller hvartill han. i en framtid, skulle bli mäst användbar.
Endast erfarenheten
Och sjelfpröfningen kunna, hos den eria förr, bos den andra sednare, utveckla och anvisa vå - Den 5 Martti. va egentliga anlag.
Det är först då vi kunna inse vår rätta bestämmelse, oell just då, är det, ej sällan, för sent i anseende till den förfelade och ensidiga rigtning man gifvit åt vår uppfostran.
Af sådan egenskap är den ynglingen erhåller vid KrigsAcademien på Carlberg.
Och, det är oemotsägligt att Krigsståndet, genom sin skimrande yta, hänför ynglingen att välja det, titan att särdeles pröfva huruvida naturen bestämdt honom dertill eller icke.
Den falsbo, aran, flor elen och fåfängan, äro redan från barndomen, genom ynglingaåren, ofta, till Kolnings och Fäderneslands föga båtnad, afven vid, mannaåldern, de kraftigaste, de mäst lockande drill jad rar till våra sträfvanden och företag:
Länge hänförde af dessa bländverk, finna vi ej Sällan för sent vår sanna bestämmelse; men hvad annat är orsaken dertill än den oss meddelade ensidiga, uppfostran.
Passionerne i omdömet, ja sjelfva grundsatserne, få vanligen, n tider vår första och i afseende på följd erne. vigtigaste lefnadsperiod, en förfelad riktning.
Våra naturliga anlag undersökas icke, utvecklas icke till det beståndande sarina och adla, och om de någon gång hos en kraftfull yngling det oaktadt yttra sig, qväfvas de likväl under deras Utveckling, ofta i sjelfva gryningen, genom föräldrars och lärares mindre uppmärksamma led» ning, ej sällan af ständsinteresse, fördomar% fåfänga och sådan slags ensidig bildning sorn den blott militairiska.
Hvilka icke blott enskildt olycklige utan äfven för Staten vådlig^ följder deraf ägt och äger rum, är lätt insedt^ 17* Den 5 Martil, och behöfver icke en kanske smärtande, om icke sårande bevisning.
Man må icke säga, att en blott militäirisk uppfostran är nödig om man skall kunna påräkna användbare Officerare och skicklige Generaler.
Visserligen har frän KrigsAcademien pd Carlberg utgått Officerare, sorn gjort sig förtjente af Fäderneslandsts bifall, och som genom kunskaper, mod och skicklighet banat sig en ärofull väg till högre befäl, kanske till Generals-grader; men jag uppmanar dessa aktade män, (hvaraf säkerligen många hedra detta rum) att säga: om ej den bildning de erhållit på Carl. berg dertill varit mindre verkande, än deras derefter fortsatta egna bemödanden att grundlägga, rotfästa, öka och utsträcka de kunskaper de vid KrigsAcademien blott ytligt fått inhämta?
Dessutom fanns ingen KrigsAcademie, under Gujiaf Adolph den Stores och derpå följande store Carlars tid, och när har väl Sverige ägt större Generaler, skickligare Officerare?
Mig tillkommer det icke att göra någon jemförelse med samtidens Generaler; jag blott vågar framställa en vördsam fråga till mera competenta domare.
Af samma orsak kail jag blott nämna, att när har val
Frankrike kunnat skryta af så många utmärkte härförare på en gång, söm under och straxt efter revolutionen, och huru många af dem hade val erhållit endast en militairisk uppfostran?
Jag vågar tro, att de Heste af dem, som genom deras bragder, mod och talent er-'under denna period väckt Europas bi - Den 3 Martil, 175 fall, känske beundran, icke bivistat någon Krigs Accidemie.
Det torde således kunna anses för en bevist sanning att ingen blott militairisk uppfostran är af nöden för erhållande af skickliga Officerare och talentfulla Generaler.
Och deraf utgåf grunderna till min vördsamma förmodan, att KrigsAcademien pd Carlberg icke kan vara nödvändig eller behöllig.
Jag tror det så mycket hellre, som den slags bildning man der erhåller, hvarken öfverensstämmer med tidens anda eller den stigande allmänna upplysningens kraf, som vill att menniskorna skola närma sig till hvarandra, och icke genom ett slags skramässig uppfojtran åstadkomma och befordra ståndsskillnader, Detta sednare tror jag vara fallet med KrigsAcademien, såsom en ovilkor. ligt militairisk uppfostrings-anstalt, emedan ynglingarne derigenom småningom och till och med oförmärkt danas till det blott militaira, icke endast till yrke, utan hvad värre är till känslan, af en esprit de Corps, som föranleder till en söndring och skiljaktighet från andra stånd, och andra Medborgare-classer.
Ändamålet synes mig dock böra yara motsatt, ty det ar genom den allmänna föreningen, ibland Statens särskilta Stånd, sorn den varma, kraftiga fosterlandskänslan och intellectuella, likasom den stora fysiska styrkan hämtar sin egentligaste och orubbligaste grund.
Derföre borde den allmänna bildningen syfta på detta högst vigtiga oell ärofulla mål, och således alla Stånds-skill - 174 Den 3 Martil; naclér, långt ifrån att befordras, på det krafftgaste sätt förekommas.
Men som alla maktpåliggande ändringar böra ske småningom, oell icke förr än något bättre icke endast är uppgifvet, utan äfven såsom nyttigare bepröfvad! och godkändt; så enär Kongl. Majit på Riksens Högloft.
Ständers underdåniga begäran, hvartill denna min motion. tilläfventyrs skulle kunna föranleda täcktes i häder upplösa KrigsAcademien pä Carlberg, jag i sådant fall anser mig pligtig, att| vördsamt föreslå en, efter min tanke, både mindre kostsam och ändamålsenligare Uppfostrings-method för de ynglingar, som vilja studera de militäira kunskaperna, utan att behöfva, allraminst vara tvungne att åsidosätta de öfrige Vetenskaperne.
Dessa vigtiga fördelar kunna vinnas helt enkelt derigenom att 2 Militair-professorer anställas
Vid hvarje Universitet, nemligen en vid Upsala och.
Land3 samt en Militair-Professor vict hvarje Gymnasium i Riket, På detta sätt skulle den énskildta milit aira uppfo
Uran kunna gå i bredd med den allmänna, och ynglingen icke tvingas att endast lära sig det, hvartill han tilläfventyrs icke har anlag, utan tv ärtom linge hail derigenom ett vidsträckt fält att pröfva sin fallenhet på och välja den bana som syntes honom lämpligast.
Den fond sora nu utgår tili underhåll af Fri-cadetter, sktdie då, med en ändamålsenligare välgörenhets åsyftning, kunna användas såsom stipendier åt medellösa ynglingar, hvilkas fäder gjordt sig förtjente af densia ädla omvårdnad.
Huru gom detta uppffc»
Deri 3 Martil.