Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lägger nya bekymmer till dem, hvilka stå i en så oupplöslig förening med alla genomgripande reformer; liksom vore de svårigheter ej tillräckliga, som förefinnas inom verkstaden, hos arbetaren, uti byggnads- och råämnena, och hvilkas tillvaro äfven vitsordas deraf att stångjernssmidets teckniska del under en lång följd af år gjort alla bemödanden fruktlösa.
Stångjernsberedningen af Svenskt tackjern gynnas i England a) af en oinskränkt tillverkning, hvarigenom vissa omkostnader komma att fördelas på ett högre skeppundtal än i Sverige; b) af fullkomligare inrättningar både för smältornas hopslagning och jernets utsträckning till de finaste dimensioner med ringa kostnad.
Härigenom erhålles äfven ett flagfriare och jemnare jern samt en billigare garfning, än under hammaren.
Den ii Mars f. m. i5 Ett med trädkol af bergmalmer beredt tackjern bar länge varit mera betaldt i England, än det som der vanligen tillverkas.
Redan för i5 år sedan gick det deraf verkade ämnesjernet med ett öfverpris af 4 LS sterb pr ton i handeln.
Dessa fördelar synas mig betydligt öfverväga den tull, comiterade föreslagit, helst skilnaden emellan frakten på tackjern och stångjern torde genom tullnedsättning i England kunna nära nog motsvaras.
Följden af export blir tillkomsten af en ny handelsvara, nemi. stångjern, utrikes beredt af Svenskt tackjern på Engelskt sått.
Denna skall motverka afsättningen på Svenska stångjernet.
Hvad som galler om taekjernet, kan* äfven sägas om smältstyckenas export.
Båda hafva af K.
M. varit medgifna, men, så vidt mig är bekant, endast på försök.
Svenska grufvornas aflägsenhet från hafvet — jag talar i allmänhet — skall, i förening med den proportionsvis drygare frakten på råämnet än på färdiga varan, betydligt motverka malmens export.
Under den rastlösa verksamhet, som sedan detta århundrades början herrskat i jernhandtéteringen inom de stora nationerna, anser jag likväl icke osannolikt att våra bergmalmer kunna bära export-tullen, då industrien redan sätter så högt värde på ett jemnt, tätt och fast jern för mångfaldiga behof, och våra jern-oxider erbjuda det.
Hvem vet när stunden kommer att af dem bereda ett sådant jern?
Då ut fö res malmen, tills man i Sverige upptäcker metoden.
Den rörelse inom jernhandteringen , som redan länge funnits hos de stora nationerna, börjar äfven visa sig i Sverige.
Låtom den få utveckla sin betydelse!
Svensken vill hafva tid!
Underlättorn denna industriösa väckelse genom borttagandet af skadliga band, genom ökad frihet och täflan, i förening med lättade transportmedel och en allmännare spridd insigt.
Men, att förmedelst en i allo obegränsad frihels-export gynna tackjernstillverkningen med uppoffring mångenstädes af denna produets förädling inom landet, innebär vist icke den harmoniska utveckling af en nations industriella krafter, sorn ger styrka och fasthet.
Tidens anspråk hafva ifrågasatt tackjernets export, ej egentligen från dess behöflighet, ty ett högre pris kan framkallas af friare stångjernssmide, utan från hela näringens stora behof af industriel väckelse.
Kan den ej annorlunda åstadkommas, än genom tackjerns-export; då må hellre denna enda utväg till jerntillverkningens totala framskridande, om än åtföljd af stångjernshandteringens partiella förstöring, vidtagas och alstra industri och verklig insigt, än att ett permanent stillastående, hvilket innebär ett verkligt aflagande för täflan underkastade näringar, skall störta hela handteringen, till fäderneslandets obotliga skada.
Jag har vidrört frågans ekonomiska del och hoppas likväl icke blifvit förd utom ämnet, ty tullcomiteen har, som mig synes, företrädesvis velat stödja sig på principer. i6
Att de icke inrymt jernhandteringens för riket gagnelignste bedrifvande, synes mig häntyda derpå att denna del af äinnet påkallat en pröfning, som blifvit förbisedd.
Under liden hade man dock bort lemna frågan i allo orörd.
Jag tillstyrker 5:o att förbudet ä export af malm, tackjern och smältstycken må fortfara, såsom hittills.
Förenande mig lill alla delar uti den vackra framställning af ämnet, som Hr Lagerhjelm nyss för R. o. Ad. uppläst, anhåller jag blott att få tillägga, eller rättare sagdt, att särskildt få fästa Bevilln.- Utsk:s uppmärksamhet på några, efter mitt förmenande, vigtiga grundsatser för all lagstiftning, som står uti samband med näringarne.
Den första och vigtigaste är, att, huru helst man må betrakta saken, antingen man hör till det liberala eller prohibitiva systemet, man likväl aldrig bör förbise, alt stadga uti författningarna är första villkoret för dem, som med sina capitaler och sitt• förstånd skola framföra landet till välstånd.
Det är icke coosmnenlerne utan producenterne, som arbeta; man får icke begära obilligheter å consumenternas sida, men consurnenterne måste betrakta sig såsom förenade med producenterne till ett och samma folk.
Den andra grundsatsen ur, att man bör taga i betraktande sitt lands förhållande till andra länder, och jemföra penningeräntorna i sitt eget land med räntorna uti de länder, med hvilka man vill öppna en friare täflan.
— Det är allmänt kändt att södra Europas länder redan vunnit den förkofran, att penninge-räntorna der äro endast hälften mot hvad de äro i Sverige.
Då man betraktar svårigheten för den Svenska niirings-idkaren att skalfa sig capitaler, räknar jag icke högt, om jag säger att den Svenska producenten måste ställa sig på 6 proc. ty om allt tages i beräkning är detta snarare för lågt.
Om man då påminner sig, att uti England den vanliga penninge-räntan är 3 proc., och att den uti Holland merendels är ännu lägre, åtminstone ej högre än 3 proc.; så uppkommer här ett förhållande, som ej bör förbises, att nemi. dessa låga räntor borde hos oss motsvaras af en 20 ä 25 proc. skyddstull.
Om således en sådan tull till skydd för Svenska näringarne antages, så måste å andra sidan ett tredje villkor tagas i betraktande, nemi. att det skydd, som man lofvar genom tullförfattningar, måste också hållas.
Vi behöfva endast taga i betraktande hvad som ägde rum under choleran, för att märka, hvilket stort inflytande ett allvarsammare handhafvande af tullcontrollerna utöfvar på produetionen.
Jag vill icke trötta R. o Ad. med en vidlyftigare framställning af dessa förhållanden.
Mina anmnrkn:r hafva omfattat de 3 hufvudsakliga punkterna; och jag tror, att tiden icke är inne och Den ii Mars f. m. 17 aldrig kommer att inträffa, då man bör bryta halsen af näringarna.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande mätte få åtfölja remissen till Bevilln.Utsk., till den kraft och verkan, som det möjligen kan hoppas att få uti en tid, då man anser förändringar såsom synonymt med förbättringar, hvilket visserligen icke får tagas till grundsats, så kärt man har, att icke störta sig från den ena dårskapen uti den andra.
Jag har med största uppmärksamhet afhört de anmärkningar, som blifvit gjorda emot den tulltaxa, som af comiterade blifvit utarbetad; men jag båticke kunnat upptäcka något väsendtligt, som icke redan finnes besvaradt uti det af comitcen afgifna betänk.
Vid sådant förhållande, och då jag har mig bekant, att R. o. Ad:s bord dignar under mängden af mål, som vänta på remiss, skulle jag handla orätt, om jag vid detta tillfälle upptoge en tråd af ämnet, hvilken skulle föranleda länga dis— cussioner.
Jag inskränker mig således nu till att endast fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är derföre, att jag instämmer uti de gjorda anmärkningarna, utan derföre, att jag vet, att på annat stalie vederläggningar på desamma finnas för Utsk. att tillgå, som jag nu icke vidare yttrar mig, utan förbehåller mig, att, då ämnet kommer tillbaka från Utsk., få fullständigare utveckla mina tankar, och derigenom tilläfventyrs verka på det beslut, Ståndet kommer att fatta.
Jag skall inskränka mig till att upptaga näst den siste talarens yttrande i ett enda hänseende.
Ilan har sagt, ätt näringarne ägde rätt att fordra consequens och säkerhet uti de författningar, som finnas; han har sagt, att man icke skall brådstörta Öfvergången till det olikartade systeme, man rtu vill införa.
Dervid vill jag endast fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att denna förändring har räckt i 17 år.
Redan vid :8a3 års riksdag proclamerades det systeme, man nu söker att bereda.
Det är redan to år sedan, nemi. år i83o, som, i den dåvar. comitéen, fabriksidkarne från den största fakriksstad i Riket förklarade, att de endast önskade få 10 år på sig, för att bereda sig på öfvergången till detta systeme.
Nå väl! de 10 åren äro nu förflutna och de hafva således erhållit det uppskof de åstundat
Skulle man nu vilja göra denna förändring, såsom jag föreslagit uti en motion, nemi. så, att Staten för de första 5 åren, till understöd för de fabrikörer, som härigenom kunde blifva lidande, uppoffrade de inkomster, man med full säkerhet kan påräkna att på de första 5 åren få, genom att antaga 1823 års systeme; så tror jag, att man gjort allt hvad rättvisa och billighet kräfva.
Jag skall ej nu längre upptaga R. o. Adis tid; men jag för 4 H- 3 i8 Den u Mars f. m. behåller mig att framdeles få fullständigare utveckla mina tankar, i afseende på specialiteterna af tulltaxan.
Det sorl, som ägde rum, under det Hr Lagerhjelm uppläste sitt yttrande, har hindrat mig, att höra allt hvad han sagt.
Hvad jag hört, är af det innehåll att jag deruti instämmer.
När jag får läsa hans yttrande, skall jag tillägga, hvad jag anser behöfligt i en så vigtig fråga sorn denna.
Jag kan likväl icke underlåta att beklaga, att Konungens rådgifvare tillstyrkt H.
M. att afsäga sig en af sina rättigheter, den Sveriges Konungar så länge utöfvat, då rådgifvarne tillstyrkt K.
M:t att uti den nåd. proposm yttra, att intet hinder numera borde möta för det s. k. förbudssystemets definitiva upphörande.
Någon tröst har jag likväl hemtat af en annan K. propos., om stadigvarande tull på spanmål, der det star, att K. M:t ”vill, i hvad pä honom ankomma kan, afböja sådana förän”dringar i de ekonomiska författningarna, som på landtbruks ■”näringarnas utöfning, jemte förbrukningen af och priserna ”på spanmål äga inflytande.” Hvar och en vet, att det är brist på afsättning, som besvärar våra landtmän, hvilka i allmänhet kunna genom landtbrukets förkofran afsätta mera säd än sorn till föda förbrukas.
Hvilka äro nu de egentliga afsättnings-orterna för spanmålen?
Jo, fabrikerna på landet och bergsslagerna, och de större städer, der fabriker finnas.
Om förbuden mot införsel af kläde och andra väfnader samt mot utförseln af tackjern borttagas; så skola hvarken bergslagerna eller fabriksstäderna förmå att lill samma belopp, som tillförene, köpa landtmannens säd.
Hvad har då Sverige vunnit på införandet af ett sådant systeme?
Jo, utom städernas och bergslagernas skada, äfven brist på den fordna afsättningen å landtmannens säd.
Till att godtgöra den sednare ser jag ingen annan utväg, än den förderfliga näring, som mången landtman mot sin vilja måste bedrifva, för att få påräknad afkastning af sitt landtbruk; jag menar brännvinsbränningen.
Hon skall stegras ännu mera, och detta, genom dylika åtgärder, arma land skall fördränkas i brännvinsvågor.
Remitterades lill Bevilln.Uttskottet.
Företogs till pröfning Pudd.Utskrs den 26 sisth Febr. e. m. och den 4 dennes f. m. på bordet lagda mern., i anledn. af väckt fråga om tillbyggnad af läktaren i Riddarli ussalcn.
Då frågan om läktarens utvidgning förevar i Ridd.Utsk., var det — om jag icke misstager mig — Utsk:s mening, att bland dem, som der borde erhålla särskild plats, borde äfven vara Norrska Statsrådets ledamöter.
Då jag til! en del måste till - D e xi ix Mars f. m. >9 räkna mig, att dessa ord blifvit uteslutna i Utsk:s förslag, sä anhåller jag nu, att, om förslaget antages, dessa ord också måtte få inflyta.
Från det missöde, som denna motion haft, att, ehuru framställd uti ett af de första plena och utgörande den första remiss, som afgått till LJtsk., likväl icke hafva derifrån återkommit, förrän efter 5 ä 6 veckors förlopp; från detta missöde slutar jag, att, om jag nu begärde återremiss, denna förmodligen skulle fordra tvänne månader, och derigenom skulle TJtsk. de facto göra motionen om intet.
Följaktligen förklarar jag mig, såsom motionär, fullkomligt nöjd med detta beslut och begär Ståndets bifall till betänk., samt anhåller om föreskrift för Ridd.-Direct:n att, sä fort sig göra låter, sätta det i verket.
• H.
Exc. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.:I alla Europeiska Representationers sessions-localer har ett rum blifvit beredt för corps diplomatique, att beqvämt öfvervara debatterna.
— Jag hemställer, om frågan derom hos oss icke är af den art, att den bör afgöras med åsigt af reciprocitets-principen.
Jag vill blott med några få ord försvara Utsk. mot den anmärkning, som blifvit gjord, nemi. alt motionen skulle i 6 veckor hafva blifvit uppehållen i Ridd.Utsk.
Förhållandet har varit, att protocollet icke genast blef justeradt.
Detta måste ske inom i4 dagar; och jag tror, att denna tid åtgick, innan motionen korn Utsk. tillhanda.
Inom Utsk. behöfdes visserligen icke mycken tid för motionens behandling; men då Utsk. nödgades af byggmästare infordra ritning och 2:ne kostnadsförslag»’', torde något dröjsmål deraf hafva förorsakats, utan att detsamma kau tillskrifvas någon försummelse hos Utsk.
Sedan Utsk:s betänk, öfverlemnades till R. o. A., har detsamma — om jag rätt minnes — blifvit uppskjutet 5 plena, innan det nu föredragits, hvilket säkerligen gjort ett uppehåll af )4 dagar, så att saken hos Utsk. ej blifvit uppehållen iner än )4 dagar, och således icke 6 veckor, såsoixi här har blifvit påstådt.
Jag har visserligen ingenting emot att Utsk:s betänk, här bifälles, likväl med det förbehåll, att det blir ansedt såsom en provisorisk åtgärd, och såsom den enda, som nu kan Verkställas.
Med billigt afseende på den uppmärksamhet, som våra öfverläggningar tyckas hafva tillvunnit sig, skulle jag likväl, för min del, önska, att en annan åtgärd vidtoges, eller åtminstone beslutades nu, för att till nästa riksdag kunna verkställas.
Man har sagt, att det ej går an att utvidga läktaren, emedan fönstren derigenom skulle bortskymmas, och jag instämmer deruti; men der (härvid utvisade talat en det hörn af 20 Den ii Mars f. m. salen , som är till höger om Landtm:s plats), är ett mörkt hörn af salen, och eler skulle en läktare lätteligen kunna byggas med en spiraltrappa från Seercta-Utsk:s rum; på detta stalie kunde en anständig och passande tribun uppföras för corps diplomatique och för damer; oc:h der kunde äfven en plats-beredas för tidnings-redacteurerne, hvarest de kunde viii höra våra öfverluggningar, och således komma i tillfälle att riktigt referera dem, hvilket beklagligen nu icke alltid är tallet.
Under sådana tider, som dessa, är det dagens händelser, sorn äga intresse för allmänheten.
Om någon säkerhet skall finnas uti refererandet af våra öfverläggniugar, så är det för dagen det skall ske; således tror jag, ätt tidnings-redacteurerne borde placeras så, att de kunde höra bättre.
Om detta icke kan afgöras i sammanhang med den nu under öfverläggning varande motionen om läktarens utvidgning, anhåller jag att få göra den motion, att, på sätt jag föreslagit, en läktare uti det mörka -hörnet af salen måtte till R.
St:s nästa sammanträde blifva uppbyggd.
Cederström, Jacob: Jag skulle förmoda, att R. o. Ad. för närvar, inskränker sig till frågan 0111 läktarens förändring på det sätt, att Norrska Regeringens ledamöter och corps diplomatique kunna få plats, utan att trängas med andra.
Med någon afvikelse från Utsk:s förslag, att använda den framskjutande delen af läktaren härtill, skulle man, genom öppnande af det golf, som blifvit lagdt öfver den gamla trappan, nästan utan all kostnad, kunna åstadkomma ifrågavar. förändring.
De personer, som begagnade dessa platser, finge dä med olika polletter inträda genom samma dörr, som R. o. Ad., och af en bland de vaktmästare, som der stå, anvisas uppgången lill läktaren.
Jag anser mig skyldig Gr.
Hamilton det yttrande, att jag är i allo nöjd med hans förklaring; och jag anhåller, att den motion, Hr Anckarsvärd väckt, måtte fä ligga på bordet.
Om Frih. Cederström? förslag eller det andra förslaget antages, skall vara mig fullkomligt likgilltigt, men jag anhåller om propos. lili bifall å betänkandet.
För den, sorn är detta Stånd så tillgifven som jag, är det visserligen en särdeles ti 111 redsst ii I leise att förnimma, det våra öfverluggningar, oaktadt de bemödanden, som nästan dagligen göras att förringa Ståndets anseende, likväl hafva det intresse för åhörare, att läktaren icke förslår, utan att man umgås med planer, att utvidga den redan befintliga för innevar. riksdag, samt bygga en ny för nästa riksmöte.
Jag anser dock motionsrätten vara för långt sträckt, dm man vill begagna honom vid denna riksdag för ett förslag, sorn skulle verkställas först under en kommande.
Jag bestrider således den delen af Ilr Anckarsvärds motion, och får tillägga, att jag finner anbringandet afen sådan läktare, som han föreslagit, Den ii Mars f. m. 21 vara vanprydligt.
Dessutom tror jag, att en lagstiftande församlings sessionsrum icke bör belastas med läktare rundt omkring väggarna, så att dagsljuset bortskymmes-, oell man blott vid eldsken kan hålla sina förhandlingar, såsom på andra offentliga stallen, der åhörarne liro beräknade att vara flera., än de som tala.
När vår läktare redan är så stor, att han, om de underrättelser jag fått icke äro oriktiga, rymmer ungefär lika många åhörare, som läktaren uti det Engelska Underhuset; så torde han vara tillräcklig för ^ af Representationen i vårt Iand.
Hvad sjelfva förslaget till den befintliga läktarens inredning angår, så finner jag visserligen riktigt, att diplomater och fruntimmer, såsom fridens representanter, afskiljas från tidningsskrifvarne.
Deras plats hade väl, hädanefter såsom hittills, bort vara medlerst pä läktaren, der de kunnat, nästan bättre än våra egna notarier från deras platser, iakttaga hvad här förefaller, derest tidningsskrifvarne sjelfva eller deras biträden icke hade fel på hörseln.
Det Högh Ståndet har tvifvelsutan, lika med mig, förmärkt, alt tidningsskrifvarne höra så illa på det örat, som vetter åt mig, att ehuru illa och ofullständigt jag kan uttrycka mig, så blifva mina yttranden likväl alltid sämre och stympade i tidningarna.
Deremot höra tidningsskrifvarne så väl på det örat, sorn vetter åt mina värda motståndare, att ehuru bra och sammanhängande de må tala, så blifver det ändock alltid bättre, när det kommer i tidningarne.
För att återgifva tidningsskrifvarne den förlorade jemnvigten, torde det vara bäst att flytta dem längst åt den sidan, på hvilken de höra sämst, d. v. s. åt den, på hvilken jag har den äran att sitta.
Bon är ock , efter mitt förmenande, den venstra på delta rum, emedan man brukar räkna sidorna efter ordföranden, och emedan jagser, att de äldsta Grefvarne sitta till höger och de yngsta Adelsmännen till venster om Landtmarskalken.
Författaren af Utsktsbetänk, tyckes deremot hafva haft en annan mening om höger och venster på läktaren, nemi. så att sidorna der räknades eftersom tidningsskrifvarne sitta, förmodligen derför, att han ansett dem för ordförande på läktaren.
Lika med Utsk. yrkar jag, att tidningsskrifvarne måtte sitta på venstra sidan, men på den rätta.
Jag gör det icke blott för den egennyttiga afsigten att sjelf blifva bättre hörd, utan äfven, på det de måtte komma så nära som möjligt till trappan, hvarest det största mouvementet ar och der de således böra trifvas bäst.
Det skulle troligen äfven bidraga till trefnad för andra personer på läktaren; ty om tidningsskrifvarne, såsom sannolikt är, kände någon åtrå att deltaga i mouvementet, så kunde de då tillfredsställa sitt begär, utan att oroa öfriga, vare sig sedentära eller stationära, åhörare, som ville vara i fred.
Jag anser visserligen frågan vara af alltför ringa vigt, att jag skulle vilja bestrida den förändring, sorn Dea ii Mars f. m.
Cederström föreslagit, nemi. att man skulle upptaga den gamla trappan till läktaren, såsom uppgång för corps dipiomatique.
Jag liar blott velat nämna, att ett sådant förslag äfven förevarit uti Utsk.; men då åtskillige af R. o. Ad:s ledamöter yttrat sig för behofvet af en utvidgning af läktaren, ansåg Utsk. sig iek-e kunna föreslå en åtgärd, hvarigenom utrymmet skulle minskas med åtminstone 6 eller 8 platser.
Jag har begärt ordet, endast för att erinra derom, att vår Riksd.-Ordn., likaså väl som vår Ridd.- Ordn., verkligen tillåter, att, i anledn. afen motion, väcka en annan.
Invändningen mot Ur Anckarsvärds motion saknar således all grund.
Deremot vill jag ej yttra mig öfver sjelfva motionen, förrän den förekommer; jag har begärt den på bordet.
Hr Frih. o. Landtm, frågade, om R. o. Ad. ansåg öl verläggningen fulländad.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, dåden af Gr.
Hamilton gjorde erinran eller rättelse, alt nemi.
Norrska Statsrådets ledamöter skulle vara inbegripna bland dem, som borde få platser på läktaren sig särskildt anvisade, icke gjorde någon hufvudsak lig ändring i Ridd.-Utsk:s förslag, Hr Landtm, ansåg sig böla framställa propos. till bifall å Utsk:s hemställan, med iakttagande af detta tillägg.
Biföilsi -Frih.
Jag anhåller också ödmjukligen hos Hr Frih. o. Landtm., att propos. måtte göras, att verkställigheten af det nu antagna förslaget uppdrages åt Ridd.-Direct:n , som bör ombestyra dess utförande, så fort sig göra låter.
I anledning häraf beslöt R. o. Ad., att åt Ridd-Direct:n öfverlemna verkställigheten af detta beslut, så fort sig göra låter.
Å nyo föredrogs Frih.
Hamiltons, Hugo., den 2g sisth Fehr. e. ro., på bordet lagda motion, om bestämmande af grunder för näringsfriheten.
Hr Selfverberg, Magnus
Didrik, hade 'inlem nät ett så lydande anförande:
Hamilton väckta motion om näringsfriheten, anhåller jag att i korthet få afgifva några anmärkningar.
I likhet med den värde motionären anser jag en utvidgad näringsfrihet af behofvet påkallad, samt att de emot närvar, tids fordringar stridande skråförfattningar böra upphäfvas; men vid ordnandet af denna vigtiga samhällsangelägenhet, och vid öfvergången från eli proh i b i t i v t lill ett liberalare systeme för näringarna, fordras varsamhet till före - Den ii Mars f. lil. 23 kommande af sjelfsvåld, samt att icke en så stor mängd personer obetänksamt må kasta sig inpå- desamma, att deras antal, öfversligande bebofvet, kommer att sakna afsättning för sina tillverkningar samt nödig utkomst; hvaraf följden blifver ett i rak ad t obestånd, samt alt de falla samhället till last.
— Det skulle väl kunna synas o behöflig t alt fästa uppmärksamheten på nödvändigheten häraf; men jag tror ieke, att förhållandet så är.
Meningarne torde i detta afseende vara delade, hvartill jag hemtar anleda, af det särskildta yttrande, Presidenten Hr Frih.
Cederström afgifvit uti Kaminar-Collegii utlåt, till K. M. öfver Fattigvårds-comiteiens betänk., så lydande: ”Med 9 5 > riksd.-beslutet af d. 2 Maj ” 1809, faststälhl genom R. kungörelsen af d.
6 April samma ”år, öfverensstämmer jemväl ofvanförmäldte
Sveriges invå”nare tillagda rätt att sysselsätta sig med hvad näring som ”helst, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga.
”Hvarje insk länkning deruti, om det ock endast ”vöre att afvakta någon em bets myndighets t i 11 — ”stånds-resolution, är både lägst r idig och ekonomiskt skadlig, i det den fördröjer varualstring ”och medborgares rätt till laglig sysselsättning.”
Om denna princip skulle lyckas att göra sig gällande, hemställer jag, hvad följderna deraf skulle blifva och om det icke skulle leda till borgerskapets upplösning, åtminstone såsom Riksstånd betraktadt.
Vid näringsfrihetens ordnande anser jag således följande villkor dervid oeflergifligen böra fästas: 1:0 att hvar och en, som anmäler sig till idkande af borgerlig näring, bör styrka sig äga erforderlig insigt och skicklighet i yrket, ty om detta försigtighetsmått icke iakttages, blifver oundvikligen följden, att consuinenterne ofta blifva bedragna med odugliga och förfuskade tillverkningar; 2:0 att ingen före 24 eller års ålder må kunna berättigas att för egen räkning idka borgerlig näring.
Man kan visserligen häremot invända, att skicklighet i vissa yrken dessförinnan kan hinna att inhemtas;men jag anser, att stadga i karakteren, före den uppgifna åldern, i allmänhet icke kan påräknas, för uppfyllandet af sina pligter, såsom medborgare, familjefader och husbonde.