Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Menas åter att det skedt i BancoOrdningen, så innehåller 4 Afdelningen §.
3i en fullständig beskrifning på en i Rikets Ständers Bank inrättad Upplå - Den i December. 77 ningsrörelse.
Det synes alltså, att denna beskyllning är oförtjent.
Jag har helt och hållet rättat mig efter våra inländska förhållanden.
Alltså lemnäs åt PrivatBankerne fritt, att bestämma sitt minimi-belopp för upplåningssumman, hvilket jag tror skulle komma att bestämmas, allt efter de normer, som för orternes Sparbanksupplåning är stadgad.
Om Sparbankerne upplåna till 100 R:dr, börja naturligtvis Privat-Bankerne vid i5o å 200, och så vidare.
För StatsBanken åter bar jag ansett 5oo R:dr böra vara det minsta; ty för de smärre Summor, kan Sparbanken användas, på sätt nu brukas, genom begagnandet af flere namn.
Att jag grundat upplåningen på bruket af Obligationer i stället för AfskrifningsRäkning, kommer deraf, att jag ansett oss i Sverige ännu äga alltför litet Creditpapper i rörelsen och således heldre böra befordra reverserade än bokförde fordringar.
Dessa äro de svar jag ansett mig skyldig att afgifva på de emot mina förslag gjorda anmärkningar.
Enkla äro de sätt jag föreslagit för det System, jag anser rättast och nyttigast.
Att ett mindre tjenligt System, nemligen StatsBankens fortfarande med Discontering och annuitetslån icke kunnat lika enkelt behandlas, torde förlåtas mig.
Tid och möda har jag ej sparat.
Om jag lyckats, derom må framtiden dömma. 73 Den x December.
Oell sorn jag i en tryckt afhandling framlagt de hufvudsakliga åsigterne i ämnet, är jag glad, att, genom tryckningen af Herr Grefvens anmärkningar, mine medborgare må sättas i tillfälle, att Ledömma dem.
Jag anhåller blott att detta mitt yttrande må till Utskottet åtfölja.
Grefve von Schwerin .*
Det är ogerna jag förlänger discussionen; men den rigtning, som en för oss alla så vigtig fråga erhållit, genom de gjorda motionerne, skulle möjligen kunna afleda oss från de mål, som vi söka.
Jag måste derföre tillägga några ord.
Skulle lånen mot pant af fastighet få indrifvas efter sorn forskrifningarne lyda, så kunde liqviden bli snart verkställd; de lyda på 6 månaders uppsägning.
Enligt motionärens plan kommer silfver, alt föga synas i allmänna rörelsen.
Det kommer att bopas i Banken.
Motionären har visligen föresett, att detta har sina vådor och derföre i §. 4 föreslagit att ”Bankens styrelse må åligga i farans stund, ”att till annan säker ort affora Bankens realiteter och io års böcker, samt att Bankens Embetsman, i åtlydnad af ed och ”pligt, vid sådant tillfälle skola banktrans”porten åtfölja och skydda.
Den i December. 79 Detta är dock ej så lätt utfördt, som det är sagdt. 6,400,000 R:dr i silfver, efter gamla vigten, väga ioooSkepp:d, till hvilkas transporterande fordras 5oo hästar.
Vexelbankens höcker allena gå till 3oo tjocka folianter om året; de transporten åtföljande och skyddande Embetsmännens antal blir också betydligt.
Hvad öfverstyrelsen beträffar torde väl en del undandraga sig att åtfölja bankcolonnen under sitt tåg.
För de fleste af dem har i alla tider befattningen med Banken varit en bisak; de torde svårligen kunna öfvergifva sina egentliga befattningar.
Under de förhållanden, som kunde göra Bankens flyttning nödvändig, är all väpnad styrka vådlig för så beskaffade flyttsaker.
Enskild egendom respecteras merendels; men med allmän egendom tar man det ej så noga.
Det synes derföre föga rådligt, att vidtaga ett banksystem, hvaraf följden blefve, att nationens hela silfverförråd concentrerades på elt ställe.
Dessutom hvarföre hålla en bank, hvars enda befattning blefve, att vårda andras egendom och alt för andra bankers räkning utfärda creditsedlar.
I intet land vidtages possitiva åtgärder, att sålunda annulera silfret.
Man vill att det skall circulera; att folket må glädjas vid dess åsyn och derigenom lifvas till arbetsamhet och sparsamhet.
Så går det till öfver hela verldeu och jag hoppas att Herrarne icke skola fin - 8o Den i December. nas benägne att gynna ett experiment, som möjligen kunde slå rätt illa ut.
När Grefve von Schwerin uppstod, för att framställa sine anmärkningar emot Herr Hjertås Förslag, kunde jag ej annat än känna förnyelse af den önskan, med hvilken jag kommit till denna Riksdag, att de utmärktaste personerne i BancoStyrelsen skulle förena sig om hvad som borde föreslås uti ifrågavarande vigtiga ämnen.
Vi hafva likväl nu af Grefve von Schwerins anmärkningar funnit, det han icke ansett så nödvändigt, som Herr Hjerta, att på förhand upplysa Rikets Ständer om sine åsigter.
De skäl Grefve von Schwerin härföre anfört, äro fullt rigtiga och tillfredsställande för honom; men jag tillstår, det jag häldre önskat, att äfven han genom trycket allmängjort sina tankar.
Det är sannt, att vi äro honom mycket förbundne för hans
Bok om vår Banks tillstånd och de upplysningar han deri meddelar, om andra länders BankInrättningar ; men jag tror mig ej misstaga mig, om jag yttrar, att flere än jag önskat se något af honom framstäldt i förslagsväg rörande detta ämne.
I stället hafva vi nu fått höra Herr Hjerta och Grefve von Schwerin vara, om ej i sak, åtminstone i framställning, af olika meningar.
Då jag är af Herr Rosenblad förekommen i yttra n - Den i December. 8r trande af dea önskan, som detta förhållande hos mig väckt, att få Grefve von Scliwerins härstädes hällne
Tal till trycket befordrad t, får jag blott hemställa, örn det icke är nödvändigt, att äfven Herr Hjertås svar derpå blffver tryckt.
Jag tror anraärkningarue vara af den vigt, att det är angeläget ej mindre för detta Stånd, som hort den intressanta discussionen, ari äfven för andra, att taga närmare kännedom derom.
Jag anhåller derföre att allt hvad Grefve von Schwerin och Herr Hjerta nu i förevarande frågor anfört måtte, så snart Protocollet hinner blifva justeradt, på allmän bekostnad tryckas.
Såsem Medlem i BankoUtskottet får jag tillfälle taga i närmare betraktande ifrågavarande Motioner, och har derföre ansett mig ej böra yttra mig i sjelfva saken; men då jag nu hört åtskilligt anföras, som ej blifvit besvaradt och möjligen kunde hos någon föranleda ett origtigt omdöme, finner jag mig uppmanad att försöka en kort vederläggning.
I svaret å Grefve von Schwerins anmärkningar har Herr Hjerta bland annat sagt, att vår Bank ända från dess stiftelse år 1668, haft GreditSedlar i omlopp.
Dock innehåller 1668 års BankOrdnings §. såsom genom
Creditsedlar för detta ett större missbruk och oreda är förelupen_, 2 H 6 8a Den i De cerni) er. alltså skola inga sädane sedlar eller andra, som dertill kunna hafva liknelse, till någons gravation, prcejudice och förfång härefter i detta verket brukas, men alldeles vara af skaffa de och förbudne.
Man ser således att ej från 1668, Creditsedlar af Banken utgifvits.
Det var först år 1726 Bankens Transportsedlar började erhålla omlopp, och ej förr än på 1740-talet utkom mo de i större myckenhet. — Herr Hjerta har äfven yttrat, att på samma gång med Metallmjmts införande, Sedelmyntet skulle ur allmänna rörelsen afskaffas.
Detta är dock troligen ej deras tanka, som vilja gifva våra sedlar ett bestämdt metalliskt värde.
I anseende till våra Locala förhållanden äger pappersmynlet ett stort företräde i den större rörelsen, så snart man med visshet kan för sin sedel få en bestämd valuta i reelt mynt.
Om denna valuta en gång blifver bestämd skall allmänna behofvet och beqvämligheten sjelf bäst bestämma fördelningen emellan silfver och sedlar.
Uppgiften om 2 Procents slitning å Engelska små-myntet tror jag vara ett misstag.
Ju smärre myntet är, desto större blifver dess slitning.
Engelska skillingarne äro ej så små, som de Preussiska fordne så kallade Groschen Miinze, och likväl befans, vid de sednares indragning efter 70 års bruk, slitningen å dem för bela tiden icke uppgå till mer än 2 å 3 Procent.
Hvad angår Grefve Frölichs anmärkning
Den i December 83 emot Grefve von Schwerin, för det han ej framställt något fullständigt förslag rörande BancoRegleringen; så tillkommer det visserligen ej mig att derföre rättfärdiga Grefve von Schwerin; men såsom Ledamot i BancoUtskottet har jag haft tillfälle se, hvilken oerhörd möda Ilerr Grefven under de sist förflutne 5 åren användt på arbeten till kännedom af BancoVerkets alla grenar.
Jag har deraf fått full öfvertygelse, att
Grefven omöjligen kunnat hinna att derjemte utarbeta något sådant förslag, sorn Grefve Frölich önskat; men genom Grefve von Schwerins bemödanden är vägen banad för sjelfva Principalerne, för Rikets Ständer, att med lätthet bedömma förhållanderne, och derigenom sjelfve stadga den plan de anse mäst öfverensstämmande med ogen pligt, enskilt rätt och allmänt bästa.
Jag vill blott rätta det af Herr Rosenblad anmärkta uttrycket, (i fall jag fällt något sådant), att Bankens Creditsedlar varit i omlopp ända från år 1668.
Förhållandet var det, att Banken utgaf attester å derstädes deponerade medel; och dessa depositionssedlar gingo sedan hand ur hand.
Äfvensom Bankens så kallade Cassa-Sedlar voro omlöpande i rörelsen.
Det var verkeligen först 1726 de egentlige Creditsedlarne kommo i omlopp.
— Hvad åter angår den gjorda anmärkningen mot min uppgift om slitningen af En - 84 Den i December. gelskn myntet, så grundar sig denna utsago på offentliga handlingar i England, som skola af mig till Utskottet uppgifvas.
Jag ville blott rätta det misstag Herr Rosenblad synes hafva begått, då han ansett mitt yttrande innefatta en anmärkning emot Grefve von Schwerin.
Jag har ej framställt det i anmärkningsform och jag tror också, att den ädle Grefven hvarken tagit det sjelf så, eller väntar sig någon anmärkning från mig.
Det är öfverflödigt upprepa hvad jag yttrat om Grefve von Schwerins visade nit.
Han sjelf har ej sagt, det lian underlåtit framlägga Förslag uti ifrågavarande ämne, för det han ej haft tid göra det, utan för det han ansett, att allmänna opinionen om saken borde få naturligen utveckla sig, och att hon ej velat gå den i förväg.
Jag har ej ogillat hans skäl, men blott uttryckt den mening, att nu, då en annan värd Ledamot af BancoStyrelsen, som äfven förtjenar verklig -aktning för sin arbetsamhet, uppträdt med ett positift Förslag, som blifvit tryckt, och Grefve von Schwerin, under sine anmärkningar deremot, gått så vida , att lian detaillerat en del af sina emot Herr Hjertås väsendtligen stridande åsigter, hvilket förhållande mindre för Personernes än sakens skull nödvändigt måste väcka någon oro, blandad med önskningar, alt få saken än ytterligare utvecklad och dis - Den r December, 85 cussionerne till allmänhetens kunskap spridde; äfven Herr Hjertås svar måtte på samma gång, som Grefve von Schweinns anmärkningar, lill trycket befordras, och denna önskan hade ej bordt kunna misstydas derhän, att jag mot Grefve von Schwerin ville framställa något klander eller någon anmärkning.
Då jag föreslog, att Grefve von Schwerins anförande måtte tryckas, var det derföre, att Herr Hjertås Förslag var förut tryckt.
Om jag underlåtit äfven begära, att Herr Hjertås påminnelser vid Grefve von Schwerins anmärkningar mot samma Förslag jemväl måtte tili trycket befordras, så härrörde sådant af glömska, och jag förenar mig nu med Grefve Frölich i anhållan derom.
Jag instämmer med Grefve Frölich oell Herr Rosenblad, att liela discussionen i detta ämne må tryckas; och då nu alla ifrågavarande motionerne remitteras till BancoUtskottet, annåiler jag, att det må vara den, sorn änny ej hunnit taga kännedom af saken, tillåtit, att framdeles yttra sig deri.
Hans Excellence Herr Grefven ock Landt
Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att Herr Hjerta skulle anmodas, att äfven låta till trycket I 86
Den i December. befordra dess svar å Grefve von Sclvvverins anmärkningar vid Herr Hjertås ifrågavarande förslag.
Ropades Ja. Grefve Frölich:
Jag anhöll, att tryckningen måtte ske på allmän bekostnad.
Jag hemställer till Grefve von Schwerin, om han icke vill tillåta, att hans anmärkningar tryckas, jemte mitt svar.
Jag skall åtaga mig besväret alt ombesörja tryckningen, och tror att det dervid ej skall blifva fråga om någon enskild uppoffring.
Grefve von Schwerin lemnade härtill dess bifall.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Herr Hjertås ifrågavarande tvenne Motioner måtte, jemte de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, till BancoUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Herr von Vegesach, Ernsta uppläste följande:
Alt i Ekonomiskt hänseende söka förbättra Befälets beklagansvärda tillstånd in - Den i December. 87 om Armeen, är visserligen ett nödvändigt och vackert företag; men jag tror det för Fäderneslandet vara lika påkalladt af nödvändigheten, alt derjemte befordra dess krigiska brukbarhet, som är och bör. vara höjden af allt Militäriskt efterslräfvande; så mycket mera nödvändigt för Fäderneslandet, som Nationers sjelfständighet och Politiska anseende till stor del hvilar på Mängden, Dugligheten och Tapperheten hos deras Arméer; och då en Armées stridbarhet i synnerhet beror af dess högre befäls skicklighet och krigserfarenhet, blifver det befordrandet häraf,, sorn skall utgöra ämnet för. min Motion.
Det är en afgjord sanning, alt en Officer utan någon krigserfarenhet med de största theoretiska kunskaper och den bästa aplication är likväl i fält oskicklig till ett högre befäls förande; oskicklig, ty en högre Militair roed all möjlig theori, men utan krigserfarenhet, är i lika förhållande med en Läkare, som berömligt genomgått sina studier och läst alla Medicinska Alhandlingar sedan Hippoerates tid, men aldrig sett någon sjuk.
Beklagansvärdt är det Land, kvilkets Armcer skall anföras af oerfarne Chefer.
Vår sednare krigs-historia har lämnat oss flere varnande exempel derpå.
Ja huru ofta har icke ett helt Rikes och millioner menniskors öde berott af en Generals skicklighet eller motsatsen.
Det är icke för de Herrar af detta Stånd, hvilka 83 Den i December. tekläda eller beklädt samma yrke med mig, som jag behöfver framkasta dessa reflexioner.
Nej det är till den fredlige Medborgaren, som tryggad under sin Armens egide, och i förlitande pä den tror sig kunna vara lugn vid faran af ett fiendtligt anfall; det är denna Medborgare, som skattar tilt sina försvarares underhåll, och med skäl icke bör vara obenägen att tillåta en obetydlig uppoffring af Statens medel, till försäkrandet af hans framtida försvarande, och Fäderneslandets sjelfständighet, sorn Jag vill försöka att i korthet öfvertyga om nyttan af min Motion.
Att nu mera inom vårt
Fädernesland erhålla någon krigserfa o o renhet lärer hvar och en 1 ättlieren finna O vara omöjligt, då för oss inga utsigter till krig synes vara för handen, eller kanske inom flere år att förvänta, men en evig fred är derföre icke tänkbar, det blifver således angeläget att förskaffa sig annorstädes, hvad man icke här under en långvarig saknad af krig kan åstadkomma; ett förhållande, som, om det ännu varar i r5 å 20 år, skall beröfva Armeen under den tiden de ganska få Krigsvana Officerare, den ännu äger qvar, och således efter denna tiderymd Fäderneslandet befinna sig uti en vådelig belägenhet till vår mägtige Granne, som genom beständiga krig underhåller sin armees krigsvana och derigenom bildar sig skicklige Anförare.
Den i December. 89 Yi hafva af Allmänna medel Stipendier för Läkare, Artister &c., hvilket gör det möjligt för dem att i främmande länder utveckla sina talenter.
Lika vigtigt, om intet vigtigare, synes det mig vara, att anslå sådane för Officerare af vår Armee till bevistande af krig utrikes.
Fordom var det mycket brukligt och Snart sagdt alltid vanligt, att Svenska Officerare vid tillfällen af krig utomlands begagnade dem.
Dessa Officerare hafva sedan med framgång emot våra fiender skördat frukten af den erfarenhet de i. främmande tjenst velat förskaffa sig.
De hafva såväl till Lands, som Sjös utgjort våra Armeers och Flottors skicklige Anförare.
Dessa deras företag, att i främmande tjenst förvärfva sig krigserfarenhet skedde då merendels på egen bekostnad, men våra Officerare äro nu mera i allmänhet för fattige, att af egna medel göra denna uppoffring åt Staten; det torde dessutom vara billigt, att Staten sjelf drager försorg om medel till bildande af Fäderneslandets verkelige försvarare och Aromens framtida Anförare.
Jag vågar derföre föreslå, att af Besparingsmedel årligen måtte anslås 10,000 R:dr Hamburger Banco till Militair-stipendier för i5 Officerare, att bevista Utländska krig; hvilka stipendier sålunda kunde fördelas. 9° Den i December. årligen För En RegrtsOflicer af Öfverste, ÖfversteLieutenants eller Majorsgraden Rrd H.B:co iooo. — arne CavalleriOilieerare å 700 Rrdr hvardera ..... i4oo. — arne ArtillerieOfficerare å Goo Rrdr hvardera ....... 1200.
— 1 FältrnätningsOflicer , , . , 55o. — 1 FortificationsOfficer .... 55o.. — 6 InfanteriOfficerare å 55o Rrdr hvardera 33oOi —• 2:ne JägarOfficerare å 55o Rrd hvardera . . . . . . . .. 1100..
Till möjligen behöflige opåräknade understöd, såsom lill sådane OUicerares hemförskaffande, hvilka genom hlessurer blifvit uturståndsatte att tjena; till Supleanters utsändande &c. afsättes ........ 900..
Summa Rrdr H. Brco 10,000.
Jag har ansett, att Cavallen- och ArtilleriOfficerare, i anseende till inköp af Tjenstelläst, hvar och en behöfver ett högre beräknadt stipendium än de öfrige; äfvensom att lämpligast vore att fixera summan i Hamburger Banco, emedan vårt mynt i anseende till valeur undergår beständiga förändringar, och tror mig äfven hafva bestämt den minsta summa, som möjligen för hvart och ett stipendium kan anslås.
Den i December. 91
I afseende å sättet för utdelningen af dessa stipendier får jag äran föreslå, att, då det icke är att förmoda, det sökande till erhållande af dem vid något Regemente skall saknas, följande dervid måtte iakttagas, nemligen: att Cheferne vid Cavallerie, Artillerie, Infanterie och JägareRegementerne inför en för tillfället ibland deras Officerare vald Comité' utsåge inom sine Regementen af de sökande En Oflicer hälst af Ryttmästare- och Capitainsgraden, hvilken blefve berättigad att sedermera efter Lottning erhålla något af de här föreslagne stipendier.
Underdånige anmälanden, som upptoge dessa Officerare, skulle vidare af hvarje Regementschef genast till tjenstgörande GeneralÅdjotanten för Armeen insändas, äfvensom en dylik af Chefen för IngenieurCorpsen (tillkommen efter samma grunder) på 2-‘ne Officerare af Fortification och 2:ne af Fältmätningscorpsen.
Då nu alla dessa anmälanden till GeneralAdjutanten inkommit, skulle han sammankalla en Comité af Officerare utaf härvarande Garnizon, och i deras närvaro företages Lottning, på det sätt, att först utlottas det här föreslagne antal Officerare, 04) och sedan ett lika antal Supleanter ; derefter borde tjenstgörande GeneralAdjutanten göra anmälan hos Kongl. Maj:t, till erhållande af nådigt tillstånd för de Officerare, som efter Lottning skulle utgå.
Då någon af de utevarande Officerarne stupat, Den i December, eller annars genom döden algått, eller af blessurer blifvit stympad, så att han icke mera kan tjenstgöra, utgår genast Supleanten, sorn efter Lottaingen befinnes först i tour o. s. V» Till erhållande af det föreslagne stipendiet för Regementsofficerare borde genom tjenstgörande GeneralÅdjutanten hos Konungen underdånige ansökningar göras.
Såsom en allmän regel härvid föreslås, att hvarje Officer, som innehar Stipendium, bör efter Ett års actif Campagne-, återvända och Sujdeanten i hans ställe utgå, likväl med det undantag, att om någon eller några Officerare Befinnas hafva sig synnerligen utmärkt, eller i främmande tjenst erhållit aflöning, så att den eller de icke mera behöfva stipendiet och önska längre qvarblifva, sådant icke må kunna deni vägras.
Den grad dessa Officerare ärofullt förvärfva! sig i Utländsk tjenst, bör gifvas dem uti Armen vid deras återkomst, utan afseende på prejudice; ty man prejudiceras egenteligen icke af en Officer, som utstått krigets faror, och på ärans fält, detta fält! der lycksökeri och förmaks-tacktik icke mera äro användbare, vetat att fästa äran och hvad sorn borde åtfölja, Fäderneslandets tacksamhet vid sitt minne-.
Den i D e c na b e !■. 95 Hvarefter Herr von Vegesach munteligen yttrade:
Jag får tillägga, att om alla krigstillfällen i Europa och Amerika begagnas, e] mänga år skola förbigå utan lägenhet till lerigsöfningar för de föreslagne stipendiaterne.
Men skulle något år ej inträffa krig, som af stipeudiaterne kunde bevistas, borde en del af stipendicrne utdelas till ett mindre antal Officerare t. ex. i Regementsofficer, i ArtilleriOfficer, i CavalleriOfficer, i FäTtmatningsOfficcr, i FortificationsOfficcr och 2 InfanteriOfficerare, för alt resa i främmande länder och inhämta kännedom i krigsvetenskapen.
Om denna min motion vinner framgång, skall det snart medföra äfven den verkan, att förmögne Officerare på egen bekostnad resa utomlands, för att deltaga i krig; och sålunda skola vi innan korrt erhålla en, åtminstone till någon del, krigserfaren OflicersCorps, Jag anhåller om motionens remitterande till StatsUtskottet och communicerande med de öfrige Stånden.
Friherre Anckar svo är cl, Carl Henrik linde inlemnat ett så lydande memorial:
Sjelfständighet är för staten, likasom för individen, ett ocftergifligt villkor för ett Önskansvärdt bestånd, och, likasom in - 94 Den i December. dividens sjelfständighetskänsla har alt hos sina likar bekämpa herrskarelynnet och magtens inkräktningsförsök, likaså har staten att värja sig emot andra staters eröfringsbegär.
Individen söker sitt skydd i lagarne; staten måste tillvägabringa sitt uti försvarsanstalter, Verldslustorien visar gången af hvarandra efterträdande väldens stigande och fall, huru menniskoslägte! varit beroende, ej sällan af blott någon enda kraftfull vilja, huru någras intressen iklädt sig anseende af staters, eller huru folkens bästa varit uppoffradt åt styrelsernas passioner, misstag, inskränkta eller felaktiga begrepp.
Sådana hafva tiderna hitintills varit och det Europeiska statsskicket synes icke ännu visa några utsigler till serdeles lugnande förhoppningar, om uppnåendet af philosophiens mål, civilisationens framsteg till en oafbruten slägtets frihet och inbördes fred.
De jättelika statskrafter, hvilka, under namn af stora magter, uti Europa omvexla med de smärre, hafva i alla tider gjort den politiska jemnvigten till ett ord, som näppeligen eger någon betydelse, utom diplomatikens på chiffre-uppställningar beräknade ordböcker.
Don t December. 93
De smärre staterna hafva alltid varit, och mäste alltid blifva mer eller mindre beroende utaf de större, efter localförhållandernas mer eller mindre invecklade natur, och i den mån styrelsesättet påtvingar folkslagen andra, än deras egna och verkliga intressen.
Under dessa förhållanden, synes det svårt att förstå, huru den tanke, som innefattas i ordet sjelfständig stat, uti sin helhet skall kunna lämpas till de flesta af de smärre Europeiska staterna.
En ovillkorlig tjelfständighet är för staten detsamma, som en oöfvervinnelig kraft, att emotstå ali annan kraft, som på ett eller annat sätt skulle söka hindra staten, uti den fria utvecklingen af dess förmögenheter till det allmänna målet för borgerligt samhälle, till samhällsmedlemmarnes högsta möjliga trefnad, lycka och njutning.
Men, om historien oafbrutet visar oss, att denna oöfvervinnerliga kraft ej någonsin, eller någonstädes i Europa, annorlunda än villkorligt och under obestämda tider, funnits; om vi från erfarenheten inhemta, att denna oöfvervinnerliga kraft ej kail ega rum, annorlunda än i folkets öfvertygelse om tillvaron af ett lyckligt samfundslif, i vissheten att äfventyra, i stället för att vinna, vid någon hotande förändring utaf sam - 96
Den i December. hällsskick; om vi skulle komma till den slutsats, att folksenlhusiasmen är den enda oöfvervinnerliga kraft, för sjelfstandiglietens eröfring eller försvar; så lära vi äfven få medgifva, att Europas styrelseformer äro föga inrättade, att hos folken ingifva någon särdeles hänförelse för det slags sjelfständighet, som af styrelserna sjelfva merendels förklaras efter deras passioner, efter ej sällan ensidiga och ännu oftare svekfulla eller inskränkta regeringsläror och be grepp.