Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande kassan såsom grund för sedelutgifningsrätten, har dessutom det hittills varande förhållandet föranledt en större sedelutgifning och starkare fluktuationer i omsältningsmedel-massans storlek än som för landet varit nyttig; ty så snart riksbankens sedelutgifning ökats, derigenom att metalliska kassan ökats, har en motsvarande ymnigare tillgång på riksbankens i landet utelöpande sedlar uppkommit, som privatbankerne skyndat tillegna sig för att, sedan de dermed ökat sina innehafvande riksmvntskassor, kunna, på grund af denna ökning, i ännu mycket högre grad utvidga både sin sedelutgifning oell i följd deraf äfven sina öfriga rörelsegrenar; och då en del af de summor, som privatbankerna kunnat insamla i sina kassor, blifvit af dem insatta på upp- och afskrifningsräkning i Riksbanken, och denna sistnämnda bank härigenom blifvit berättigad utvidga sin lånerörelse, har rättigheten för privatbankerne att utgifva nya sedlar på sin ökade kassa haft till påföljd en högt uppdrifven konstlad stegring af både omsättnings- och förlagskapitalet, och detta just i en tidpunkt då det hade varit klokare att i stället söka utöfva en återhållande eller nedsättande tryckning å den redan alltför ovanligt mycket öfverflödande penningetillgången i landet.
Hr Akerman har föreslagit att banken alltid skall hafva en bestämd kassa, motsvarande ^:del af grundfonden.
Detta är dock ett åliggande, som, enligt min uppfattning, är ganska svårt, ja nära nog omöjligt att kunna uppfylla, emedan Bank-direktionerne ej ega någon utväg alt så beherrska invexlingsrörelsen alt ej en och annan gång det fastställda minimum för dess riksmyntskassa skulle komma att underskridas.
Om denna föreskrift
Den 12 September e. m. 247 skulle hafva någon nytta med sig, måste derförutan bestämmas någon påföljd, ifall stadgandet icke iakttages.
Skulle den blifva att enskild bank måste upphöra att få drifva sin rörelse i händelse af öfverträdelse, införde man härigenom ännu en ny olägenhet och ett nytt element till osäkerhet håde för bankerna och allmänheten.
Det aldra säkraste medlet att förebygga, alten bank ej skall komma i förlägenhet, består deremot, i min tanke, deruti, att dess hela i lag medgifna sedelutgifningsrätt minska3 så mycket som möjligt, hvilket jag tror ganska väl kunna ske, utan att man derföre behöfver inskränka dess rörelse.
Lika med Finans-komitén och Utsk:t anser jag det vara fullt rigtigt och lämpligt att göra en dylik begränsning, som föreslås i Utskits Betänk, och förut af Finans-komitén blifvit framställd, men jag tvekar icke desto mindre att nu hålla fast der vid genom att påyrka att ett stadgande af sådan syftning i den nya lagen skall intagas, emedan, då It.
Shr under denna riksdag beslutat att andra af dem förut inrättade samt öfver allt i landet spridda bankanstalter inom kort böra komma att upphöra, en alltför stor brytning i orternas penningeförhållanden skulle uppkomma, ifall flerestädes enskilda bankbolag ej skulle vilja ingå på att bilda sig under de nya vilkoren, och inga andra banker derföre inträdde i de bankinrättningars ställe, hvilkas ifrån Riksbanken lemnade förlag skulle blifva af denna bank återtagne.
Finans-komitén före slog en inskränkning i sedel-utgifningsrätten för enskilda banker.
Detta skedde dock under förutsättning af en förändrad lagstiftning för R.
St:rs Rank.
Komitéen föreslog nemi. att Riksbanken skulle få en vidsträcktare rörelse och bland sig intaga privata delegare.
St:r hafva, såsom vi veta, icke gått in på detta förslag, hvadan Riksbanken förblifver sådan den varit; och under sådana förhållanden kan det icke vara skäl att för privatbankerna tillämpa hvad komitén i afseende på dem tillstyrkt.
Det är alldeles gifvet, att om enskilda bankers sedlar mottages i uppbörd, skulle behofvet af att hafva en större kassa betydligen förminskas; men då man velat bibehålla det gamla stadgandet i nämnde hänseende, är det alldeles nödvändigt att enskilda bankerna hafva stor kassa.
Skulle under sådana förhållanden den sedelutgifningsrätt, på grund af inneliggande kassa, som de enskilda bankerna nu hafva, alldeles borttagas, komme deras utelöpande sedlar att förminskas med omkring 10 millioner.
Fråntages jemväl den rätt, som nu förefinnes att ge ut sedlar på kassa-kreditiv, så går derigenom ytterligare bort en ganska betydlig del af deras sedelstock.
Jag hemställer nu till eder, Mina Hrr! om det kan vara nyttigt för rörelsen att i ett penndrag stryka bort en så betydlig del af det löpande myntet.
Först och främst vore det för privat-bankernas rörelse skadligt.
De finge inskränka flere rörelsegrenar.
För öfrigt lärer väl icke 248 Den 12 September e. m. kunna släppas ut i rörelsen mer än hvad som åtgår, och derutöfver lärer väl ingen kunna tvingas alt mottaga sedlar.
Alt under sådana förhållanden vidtaga den åtgärd, Utsk:t föreslagit, tror jag vara ett för landet ganska olyckligt beslut.
Här har af en värd talare blifvit tillstyrkt att lt. o. Ad. skulle antaga Hr Wallenbergs reservation.
Och som sakerna nu stå och med den kännedom jag har af detta äreude, som redan inom ett Stånd är afgjordt i enlighet med nämnde reservation, tror äfven jag att man bör till densamma lemna bifall.
Jag trodde icke att det i mitt första yt trande framstälda förslaget, ang:de hvad som städse bör förefinnas i kassan, skulle röna sådant motstånd.
Sparre har sagt att enligt denna lag blott j:del af aktiekapitalet skall inbetalas.
Från honom hade jag så mycket mindre väntat ett inkast, som han föreslagit att hela grundfonden borde kontant inbetalas.
Det är således tre gånger mer än jag föreslagit.
Hr Mannerskantz har, såsom skäl mot mitt förslag, anfört svårigheten att beräkna bankens kassa.
Jag skulle dock föreställa mig alt en bankförvaltning, som skötes rätt, icke kan under några förhållanden låta det. gå så nära att den äfventyrar att öfverskrida sina rättigheter, och skulle på ett afdelningskontor något oförändradt inträffa, finnes ju alltid telegraf, hvarigenom hufvudkontoret för ett sådant fall kan underrättas.
Här har ordats om nödvändigheten att städse hålla samma belopp i rörelsen, och detta så mycket mera, som några banker komma att försvinna.
I den åsigten instämmer jag fullkomligt; men jag tror ej att ifrågavide förslag kan inverka derpå.
Jag tror att orsaken, hvarföre ej oktrojer på sednare tider blifvit meddelade, härleder sig från det vidlyftiga sedelemissionssystem, som gjort sig gällande.
För min del har jag endast yttrat mig mot den garanti, som en värd talare velat föreskrifva, eller att bankerna städse skola hålla i kassan |:del af sin grundfond.
Det är öfverflödigt att tillägga berörde garanti till de öfriga, på samma gång som detta stadgande i början af en banks verksamhet är omöjligt att tillämpa, såvida man håller fast dervid att blott j:del af hela aktiekapitalet skulle inbetalas kontant och för återstoden lemnäs säkerhetshandlingar.
För att ej förlänga diskussionen öfver denna punkt, ber jag att få hänvisa till den vidlyftiga utredning af frågan, som jag i går hade äran meddela, och inskränker mig nu lill att anhålla om propos. på bifall till Hr Wallenbergs reservation.
Då jag uti mitt förra anförande icke framställde något bestämdt yrkande med afseende på denna 26:te §, kan det synas obehöfligt att vidare yttra mig rörande Den 12 September e. m. 249 den ena eller andra af de åsigler, som jag under diskussionen hört uttalas.
J)å likväl här blifvit antydt, att det är likgiltigt, och att man icke tror att en större eller mindre sedelutgifning har något betydligare inflytande på landets financiela ställning, kan jag icke annat än på det högsta bestrida denna sats.
Så länge riksbanks-sedeln är landets enda lagliga betalningsmedel, och alla — af en allmänt gällande värdemätare beroende — eganderätts-förhållanden derföre skulle i sin djupaste grund rubbas, om denna sedel ej i oförändradt värde bibehölles, skulle det vara bland de a lidra farligaste företag att medgifva obegränsad sedelutgifningsrätt så väl för Riks-Banken som för enskilda banker, och att tillåta dylika banker, att huru som helst fritt uppkomma, skulle visserligen till en början i landet framkalla en mycket stegrad ekonomisk verksamhet och ett skenbart ökadt välbefinnande, men efter kort tid slutligen medföra, antingen inställandet af Riksbankens silfvervexling, eller ock ovilkorlig ruin för vårt jordbruk och våra näringar.
För min del har jag icke förordat en obegränsad sedelutgifningsrätt, utan tvertom tillstyrkt dess inskränkande, och jag vädjar i detta hänseende till hvarje ledamot af detta Stånd.
Jag ber blott att få säga Gr.
Sparre, det jag ej ansett Gr.
Sparre vilja medgifva hvarje bank särskildt större sedelutgifningsrätt, men att han förordat ett större antal sedelutgifvande banker, hvilka tillsammans skulle få en större sedelutgifningsrätt — än som för landet vore nyttig.
Landtm., att i afseende å den lörev:de §:n, hvars antagande utan förändring ej blifvit af någon ledamot begärdt, hade yrkats dels af Gr.
Sparre, att §:n måtte bifallas med följande förändrade lydelse: »Bankbolag, som till Digifvande af egna banksedlar är berättigadt, må ej utlemna eller i allmänna rörelsen på en gång utelöpande hålla större belopp, än som sammanlagdt i värde motsvaras af: a) det i allmänt förvar nedsatta grundfondshypothek, enligt enskilda bankens räkenskaper; b) behållningen i enskilda bankens egna kassor af rikets mynt och II.
Stms banksedlar; c) guld och silfver efter samma beräkningsgrund i afseende på värdet, som för R.
Bank nu är eller framdeles kan blifva föreskrifvet; d) behållningen af i R.
Stms Bank insatte medel; e) de för kassakreditiver lemnade säkerhets-handlingar, hvilka enskilda banken innehar och som äro till beskaffenheten med grundfondshvpotheket jemförliga, dock aldrig till större belopp, än som motsvarar femtio proc. af bankens hela grundfond.
Den 12 September c. m. Mom. 2.
Till bankbolags utelöpande sedelstock räknas alla af bankbolaget utgifna, till innehafvaren ställda, tryckta eller graverade förbindelser af hvad namn och beskaffenhet som helst;» dels ock af Hr Akerman, att §:n måtte till Utsk:t återremitteras.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades många nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvanomförmälda förändrade lydelse, då svaren utföllo med många ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 27. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik:
För min del skulle jag vilja tillstyrka antingen återremiss af denna §:s 2:dra morn., eller ock ett tillägg dertill i den syftning, att privatbanker ej skulle hafva rätt att utgifva sedlar till högre valör än Riks-Banken.
Det heter i 2:dra mom:t: »Banksedlar få endast lyda å fem, tio, femtio, etthundra och femhundra rdr.»
Såsom bekant är, har det varit i fråga att indraga Riks-Bankens sedlar på lägre valör än 10 rdr, och om den åsigten vinner R. o.
Ad:s och de öfriga Ståndens bifall, skulle privatbankerna enligt detta förslag hafva genom lag sig tillförsäkrad rättigheten att i rörelsen utsläppa sedlar på en valör, hvartill Riks-Banken icke är berättigad.
För min del skulle jag vilja gå ännu längre i mitt yrkande än Gr.
Jag anhåller nemi. på grund af nämnde Gr:s yttrande om bifall till ifrågav:de morn., men med uteslutande af ordet »fem».
Vöre de begge talare, som motsatt sig privatbankernas rätt att utge sedlar på 5 rdr:s valör, boende såsom jag i en landsort, skulle de troligen icke framställa ett sådant yrkande.
Svårigheten att på landsbyggden erhålla småmynt är tillräckligt stor och skulle än vidare försvåras genom det nyss framställda förslaget.
För öfrigt och då man ej har skäl att vara missnöjd med privatbankerna, ser jag ingen anledning att frånträda en lagstiftning, som visat sig vara så välgörande.
Jag anhåller om bifall till denna § oförändrad.
Sparre till alla delar.
Hvad angår Hr Dalmans förslag, så är det en gengångare från gamla tider, för att inskränka privatbankernas sedelutgifningsrätt.
Liljencrants’ förslag, har jag visserligen ingenting deremot, emedan del icke gör något hvarken till eller ifrån, om det antages.
Jag skulle dock icke anse det vara skäl att antaga förslaget, emedan R. o. Ad. troligen blifver ensamt i ett sådant beslut.
Jag anhåller om bifall till §:n oförändrad.
Den 12 September e. m. 251 Gr.
Hvad angår mitt förslag, så medgif ver jag gerna, att utsigterna för indragning af Riksbankens småsedlar kan vara oviss, men man har dock sett större förändringar i åsigter inträda.
Tersmeden har yttrat att detta Stånd skulle förmodligen blifva ensamt i sitt beslut, om det antcge mitt förslag.
Jag får då upplysa att både inom Preste- och Bonde-St:n frågan kommer att bringas till tals, och att flere ledamöter inom dessa Stånd vilja söka genomdrifva hvad jag föreslagit.
Man har sagt, att det i landsorten vore alldeles omöjligt att få småsedlar, om icke privatbankerna funnes.
Detsamma har yttrats i 30 år.
Men huru bar man sig åt, innan privatbankerna 1'unnos?
Denna privatbankernas rättighet alt utge sedlar af lägre valör, har för öfrigt motverkat det för ett ordnadt myntväsende vigtiga ändamålet, att nemi. få silfver mycket mera spridt i landet.
Då jag ej har något hopp om omedelbart bifall till mitt yrkande, anhåller jag alt mitt förslag vid en möjligen blifvande återremisss måtte få medfölja till Utsk:t.
Hvad beträffar sjelfva saken, så lära väl bankerna vara till för allmänna rörelsens beqvämlighet; och jag är äfven öfvertygad att den allmänna rörelsen behöfver sådana valörer som 5-rdr:ne, om man äfven toge bort l-rdr:ne.
Hvar och en, som vistats i landsorten längre från Stockholm, vet huru svårt det är att vara utan l-rdr:ne,och huru mycket obeqvämare för allmänna rörelsen vore det ej, om äfven 5-rdr:ne bortginge ur rörelsen.
Då jag, på sätt jag flere gånger förut yttrat, anser det rigtigt att sätta en gräns för den massa kreditsedlar, som äro i allmänna rörelsen, och söka göra allmänheten mera förtrolig med den tanken att silfver, och icke sedlar, är det egentliga myntet, och att sedlar blott äro myntrepresentativ, kan jag ej annat än instämma med Gr.
Det är naturligt att, om riksbanken för ett erkändt allmänt nyttigt ändamåls skull ålägges draga in sedlar af en eller annan valör, privatbankerna måste göra sammaledes, om hela åtgärden skall hafva någon betydelse och åstadkomma den nytta, som åsyftas.
Men för att kunna ålägga privatbankerna att rätta sig elter Riks-Banken i detta afseende, erfordras någon bestämmelse af tid, inom hvilken förändringen bör ske.
För ett noggrannare öfvervägande af Gr.
Liljencrants’ förslag torde det derföre vara lämpligare att återremittera denna §, hvarföre jag derom anhåller.
Hr Dalmans förslag att, innan en sådan inskränkning i utgifvandet af lägre sedelvalörer, hvarom här är fråga, företa - 252 Den 12 September e. m. ges inom Riksbanken, föreskrifva något dylikt för de enskilda bankerna, tror jag skulle vara blott att tillfoga dessa sednare den största skada, utan att medföra något gagn för det allmänna.
Föga trodde jag att min framställning vid denna § skulle förorsaka en så vidlyftig diskussion, och jag skulle icke heller vilja ännu mer förlänga densamma, om jag icke ansett mig böra motsätta mig så litet bankmässiga åtgärder, som dem Frih.
Stjernstedt framställt, nemi. att i första rummet fästa sig vid hvad som är beqvämast.
Jag protesterar en gång för alla mot något sådant.
Man bör väl söka vänja folk vid att hafva i sina händer metallisk valuta, äfven om det af en eller annan betraktas såsom obeqvämt.
I utlandet, der man rör sig med fullt ut lika stora summor som här, låter det sig göra att begagna klingande mynt, och jag vet ej, hvarföre det skulle vara mera obeqvämt här i landet.
I anledning af det inkast att indragningen af sedlar å 5 rdrs valör skulle förorsaka så stor förlust för de enskilda bankerna, ber jag att få nämna, att det ingalunda är min mening att de sedlar å 5 rdr, som nu äro i rörelsen, skola indragas, utan endast att de banker, som få ny oktroy, ej må ega rätt att utgifva sedlar å så låg valör.
Liljencrants, anser jag att man bör tillse, att alla banker vidtaga sådana åtgärder, som äro beqvämliga för allmänna rörelsen.
Så länge allmänheten nöjer sig med pappersmynt, bör det väl få begagna sådant, oeh när det vill hafva metallisk valuta i pappersmyntets ställe, vet den nog huru den skall förskaffa sig sådan.
Jag vidblifver mitt yrkande om bifall till §:n.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. och Landtm., att i afseende å den sednare delen af monr.t 1 i förev:de § hade yrkats dels bifall och dels återremiss, hvaremot §:n i öfrigt lemnats utan anmärkning; och komme, vid sådant förhållande, delning af proposm att ega rum.
Landtm, propos. på bifall till §:n, med undantag af sednare delen utaf mom:t 1, och blef denna propos. med ja besvarad.
Sedermera gjordes propos. på bifall till sednare delen af motn:t 1, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och vidare propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med månsa nej jemte åtskilliga ja; hvarefter propos. på bifall till ifrågavide del af §:n förnyades och besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Dea 12 September e. m. 253 Gr.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller sednare delen af mom:t 1 i 27:de §:n af Sammansatta Banko- och Lag-Utsk:ts förslag till lag om enskilda banker, med rätt att utgifva egna banksedlar, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ifrågav:de stadgande.»
Nej — 18. §§ 28—38 jemte rubriken och ingressen.
Föredrogs ånyo sammansatta Banko- och Lag-Utsk:ts den 5 och 7 dennes bordlagde Betänk.
N:o 2, med förslag till lag om enskilda banker, utan rätt alt utgifva egna banksedlar.
Sparre: 1 likhet med hvad B. o. Ad. beslutat i af seende på sammansatta Banko- och Lag-Utslcts Betänk.
N:o 1, får jag hemställa att detta Betänk, föredrages punktvis och att rubriken sist afgöres, äfvensom anhålla om propos. derpå att Utsk:t bemyndigas att, utan hinder af hvad R. o. Ad. i de särskilda punkterna beslutat, med anledning af de andra Ståndens olika beslut, företaga de jemkningar, som med afseende på berörde beslut må anses behöfliga.
Sedan R. o. Ad., uppå gjord propos., till denna hemställan lemnat bifall, föredrogs:
Förslaget till lag om enskilda banker, utan rätt att utgifva egna banksedlar. § 1- Gr Sparre:
Mot denna § har jag ingen annan anmärkning att göra än att jag skulle vilja föreslå, att det beslut, R. o. Ad. fattade på f. m., ang:de förbehåll för K.
M. att pröfva en bankinrättnings nytta, äfven må godkännas för denna §.
Det torde icke vara lämpligt, att då K. M. i fråga om hvilket aktiebolag som helst och äfven i afseende på sedelutgilvande banker har nyttighetspröfning sig förbehållen, K.
M. ej skulle ega denna rättighet i afseende på de banker, hvarom nu är 254 Den 12 September e. m„ fråga och hvilkas grundtanke är, att de skola ställas i öfverensstämmelse med aktiebolagslagen af år 1848.
Vore det deremot endast fråga om att granska, huruvida bankbolagsreglorna öfverensstämma med lag och författningar, ser jag intet hinder, hvarföre icke en sådan pröfning kunde öfverlemnas åt en juridisk myndighet.
För min del skulle jag således vilja föreslå vid denna § samma tillägg som antogs vid pröfningen af motsvarande § i lagen om sedelutgifvande banker, eller orden: »och finnér K.
M. bankinrättningen vara för landet nyttig.» Hr Fahnehjelm, Gustaf:
På grund af de upplysningar ang:de Utsk:ts förslag, som lemnades vid de gemensamma öfverläggningarne och som äfven i R. o.
Ad:s plenum blifvit meddelade, äfvensom med stöd af de skäl, som åberopades för att bibehålla Utslcts förslag vid § t af det först föredragna lagförslaget, får jag anhålla om bifall till denna § oförändrad.
Lika nödvändigt som jag anser det vara att K.
M. har rätt att pröfva nyttan eller skadan af banker med rätt att utgifva sedlar, lika onödigt anser jag det vara att i afseende på banker utan rätt att utgifva sedlar besvära K.
M. med en sådan pröfning.
Jag får derföre förena mig i yrkandet af bifall till §:n oförändrad.
Jag anhåller att för R. o. Ad. få uppläsa ifrågav:de §.
Den lyder sålunda: »De, som vilja ingå bolag, i ändamål alt genom en vald styrelse drifva bankrörelse, utan rätt att utgifva egna banksedlar, skola hos K.
M. om nådig tillåtelse dertill sig anmäla och dervid inlemna de af bolaget antagna bolagsreglor.
Befinnas dessa öfverensstämma med denna lag samt lag och förordningar i öfrigt, meddelas tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst 10 år, räknade från bankens öppnande.
Oaskar bankbolag förlängning af oktrojen erhålla, gore i den ordning, som nu är sagd, ansökan derom aderton månader innan den löpande oktrojen tilländagår.»
Hvad menas då med att bolagsreglorna skola insändas till Iv. M., som, om de öfverensstämma med lag och författningar i öfrigt, meddelar tillåtelse till bankrörelses bedrifvande?
Mig förefaller mycket enklare att i detta afseende öfverlemna bolagsreglorna till en juridisk myndighet, som företager denna pröfning.
Jag är nemi. af samma tanke, som den siste värde talaren, att man i förev:de hänseende icke bör besvära K. M.; men å andra sidan torde det icke vara lämpligt att uti tvenne lagförslag, hvilka hafva så mycken öfverensstämmelse med hvarandra som detta och det näst förut föredragna, begagna olika uttryck.
Enligt detta förslag kan K.
M. icke, äfven om han anser att ett tällägg i bolagsreglorna är aldrig så nödvändigt, införa detsamma, derföre att, om blott bolagsreglorna äro öfver - Den 12 September e. m. 255 ensstämmande med lag och förordningar, bolaget eger rättighet att få bolagsreglorna fastställda.
Jag anser att K.
M. bör ega rättighet att oktrojera sådana bolag som det ifrågav^de, och är öfvertvgad att K. M., såvida det öfverensstämmer med landets väl, icke skall motsätta sig dylika företag.
Jag vidblifver mitt yrkande.
Gripenstedt, Joh. Aug.:
Ehuru jag visserligen icke anser en sådan nyttighetspröfning, som i afseende på sedelntgifvande banker blifvit åt K.
M. uppdragen, vara i förev:de hänseende alldeles nödvändig, kan jag dock icke neka att jag anser konseqvens i lagstiftningen fordra att den pröfning, som i detta fall skall ega rum, må vara någon annan, än den kollationerings-åtgärd, som i forev:de § blifvit föreslagen.
Enligt detta förslag, skulle de icke-sedelutgifvande bankerna, i afseende å K.
M:s sanktion, inskjutas under samma kathegori, som andra aktiebolag, och bolagsreglorna således icke vara underkastade någon annan pröfning, än den, som erfordras för hvilket annat bolag som helst.
Men då en bank-inrättning obestridligen står uti helt annat förhållande till allmänheten, än andra industriella anstalter, såsom t. ex. ett bomullsspinneri eller en badinrättning; och då det, enligt min åsigt, bör finnas en utväg att, i händelse K.
M. så finner nödigt, göra de ändringar och tillägg i bolagsreglorna, som för tydlighetens skull eller af annan orsak kunna vara af behofvet påkallade, men som eljest möjligen af en envis direktion skulle bestridas, hemställer jag att bestämmelsen om K.
M:s pröfningsrätt — hvilken i annat fall gerna kunde öfverlemnas till någon underordnad myndighet — måtte få en sådan lydelse, att detta blir i lagen tydligen medgifvet.
Jag får derföre vördsamt föreslå, att sista delen af §:n må erhålla följande förändrade lydelse: »Befinnes dessa öfverensstämma med denna lag, samt lag och förordningar i öfrigt, och finner Iv.
M. skäl att den sökta stadfästelsen meddela, lemnäs tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst 10 år, räknade från bankens öppnande.
Sparre hvarken för (Jtsk:t framlagt sina betänkligheter emot denna §, och ej heller reserverat sig deremot.
Det hade varit önskligt att frågan, huruvida K.
M. bör i förev:de hänseende ega en mera vidsträckt pröfningsrätt, blifvit inom Utsk:t diskuterad, hvarigenom §:n möjligen kunnat erhålla en lämpligare lydelse, och således de icke-sedelutgifvande banker ej blifvit ställda i paritet med de sedclutgifvande.
Om 11. o. Ad. nu tvekar godkänna Utsk:ts förslag, hvilket jag för min del anser tillfyllestgörande, anhåller jag om propos. på återremiss, på det Utsk:t må blifva i tillfälle att rådslå såväl om saken, som om formen.
256 Den 12 September e. m. Gr. Sparre: