Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Da man säger, att spelare i alla fall finna tillfälle att förstöra sina penningar, tror jag, att man bör besinna, att vid ett classlotteri förstöra de icke andra än sig sjelfva, då de deremot i andra ipel förstöra såväl sig sjelfva sorn andra; och derföre ansei’ j g bättre att hafva ett spel, hvarigenom icke flera pä samma gäng kunna förstöras.
, Hr Rosen blad:
Jag utber 111ig att få uppläsa det förslag, som jag anhåller att Hr Gr, o.
Lapdtm. täcktes proponera: ”alt R.
St. anhålla hos K. M. i underd., att, i den händelse K IVJ. skulle finna det lämpligt, K.
M. täcktes förvandla nummerlotteriet till ett elasslotteri.”
Derigenom försvinner alldeles den irring, hvari Gr.
Cronhjelm synes hafva råkat, att jag skulle önskat ett elasslotteri jemte nummerlotteriet.
Jag har doek alltid tillstyrkt förvandling af nummerlotteriet, på det de fattigare classerna pia slippa att narras till lotte- v rict och conlribuenterna må bestå af sådana personer, sorn i annat fall contribuera till Tysklands Judar, Gr.
Jag har icke påstått, att Hr Rosenblad vill hafva ett särskildt dass- och särskildt nummerlotteri, utan jag erkänner consequensen af hans utveckling af den sats, att staten bör vara förläggare för spelhus.
Men jag skulle, i fall jag hade någon förmåga att verka på den varde motionären, till honom vilja hemställa, om han ej skulle vilja hafva godheten att uti sin propos. begagna mera generella termer, t. ex. att den vinst, som genom nummerlotteriet inflyter, må användas till utvidgade och förbättrade spelinstitutioner af hvad slag som helst, blott de lemna stor inkomst åt staten.
Jag tror, att man borde antaga principen lie) och hållen och icke inskränka sig till en partiel förbättring af spelanstalterna.
StatsUtsk:s yttrande i den nu föredragna slutpunkten blef af R. o.
Ad. bifallet. 24:de, a5:te, 26:te, 27:de, 28:de oqlx 2g:de punkterna biföllos. 3o:de punkten.
I enlighet med af mig af gifvet yttrande, då StatsUtsk:s betänk.
N:o 54 föredrogs, och i enlighet med hvad Utsk. nu framställt, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, samt II.
Ståndet anhålla, att punkterna 3o, 3i, 32, 33 och 34 af nu förevar, utlåt, må blifva lagda till handlingarna, emedan de icke fordra hvarken bifall eller afslag af R. o. Ad.
Beräkningen af den inkomst, som genom brännvinsafgiften är att förvänta, är visserligen vid detta tillfälle likgiltig, enär afgiftens belopp ej kan bestämmas, innan Bevilln:sUtsk:s förslag i ämnet inkom - Den 6 Augusti f. ra. mit.
Jag vill blott nämna, att beräkningen af denna inkomst i K.
M:s nåd. propos. grundade sig på det af R, St. vid sednaste riksdag beräknade belopp, och att derföre StatsUtsk. ej synes haft anledning att nedsätta summan från 545,ooo till 43o,ooo r:dr, och önskar för öfrigt endast, att BevilinrsUtsk. så snart som möjligt måtte inkomma med sitt förslag, till ledning för StatsUtsk. vid bedömandet af statens tillgångar.
Vid detta tillfälle anhåller jag att få göra en allmän öfversigt af StatsUtsk:s beräkningar.
Utsk. har i sitt sednare betänk, beräknat inkomsterna till en sammanräknad summa af 7,772,000 r:dr.
M:s nåd. propos. upptagas de till 7,870,614 r:dr 2 sk. 6 r:st., eller 98,614: 2. 6. mera än Utsk. antagit; men som StatsUtsk. beräknat brännvinsafgiften till ett belopp, som med ii5,ooo r:dr understiger beräkningen i K. propos., så följer, att de öfriga inkomsterna blifvit af Utsk. calculerade till 16,385 r:dr 45 sk. 6 r:st. mera än i K. M:s propos.
Uti en förslagsberäkning af 7 å 8 millioner är en sådan olikhet i beräkning, som nu visar sig, af mindre vigt; men StatsUtsk:s bemödande att nedsätta inkomsterna kan möjligen inverka på statsutgifternas bestämmande, och jag anhåller derföre att få förklara, att om statsverkets inkomster beräknades och dess utgifter reglerades på sätt K. M. i dess nåd. propos. föreslagit, skulle behof af ökad beskattning ej uppkomma hvarken genom allmänna bevillningen eller på annan väg, under förutsättning likväl, att brännvinsafgiften så reglerades, att den deraf vid sista riksdag påräknade inkomst med säkerhet utginge.
Hr Tham: Allt, hvad StatsUtsk. uppgifvit i afseende på de extra ordinarie inkomsterna, kan icke vara annat än en berättelse, huru StatsUtsk. funnit dem hafva utgått de föregåendeåren, och således endast en approximativ calcul öfver statsverkets tillgångar.
SlatsUtskts beräkning kan således icke föranleda till något bestämmande , utan de extraoi’dinarie inkomsterna bero utaf, huru R.
St., i anledn. af Bevilln:sUtsk:s förslag, vilja bestämma den.
Jag får således i öfverensstämmelse med Gr. v. Fersen anhålla, att de af honom nämnde punkter måtte, såsom innefattande endast en calcul, blifva lagda till handlingarna.
I anledn. häraf och uppå derom framställd propos. blefvo såväl 3o:de som 3i:sta, 32:dra, 33:dje och 34:de punkterna lagda till handlingarna. 35:te punkten bifölls.
Allt, hvad Utsk. slutligen yttrat efter 35:te punkten, blef af R. o. Ad. lagdt till handlingarna.
H. R. o Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
Den 6 Augusti c. m. 181 Onsdagen den 6 Augusti i834.
Hr Montgoraraerie, Gust., hade inlemnat följande:
Som jag innan kort kommer att flytta från orten och för denna orsak på länge icke kunnat — och icke heller för närvar, kan — befatta mig med riksdagsärendernn, får jag härmedelst afsäga mig H. R. o.
Ad:s förtroende att vara vald till ledamot i Eevilln Utsk. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att utse en ny ledamot uti Bevilln.Utsk. efter Hr Montgommerie.
Ånyo föredrogs Stats- och Oecon.Utsk:ns d 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 12 i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af den, vid fördelningen af utmarken på Öland, samma utmark åsätta ränta.
Hr Danckwardt, Magn.
Uti Stats- och Oecon.Utsk:ns nu ifrågavar. betänk kan jag icke instämma.
Utsk:n tillstyrka der en förnyad und. anhållan hos K. M., att å Öland en undersökning måtte på hemmansägarnes bekostnad varda af KammarColkm och Landsh:n föranstaltad till utredande, huruvida, på sätt Riksd.fullmägtige uppgifvit, Ölands utmarker verkligen blifvit på 2:ne särskilda sätt och vid olika tillfällen skattlagda, eller hemmansägarnes lagliga rätt i annat afseende för nära trädd, i hvilket afseende K.
M. täcktes rättelse deri förordna.
Denna vid sista riksdag af R.
St. framställda anhållan har undergått den nogaste granskning både hos KammarColkm och K. M., på sätt äfven Utsk:n i deras betänk., ehuru icke fullständigt, omförmäla.
Jag anhåller derföre att få uppläsa K.
M:s i enlighet med KammarCollegii tillstyrkande meddelta beslut öfver R.
St:s berörde anhållan, och hvilket innefattar fullständigt svar på alla af Riksd.fullmägtige anförda skal i frågan.
Det lyder sålunda: ”K. M. har af de i förevar, ämne företedda handlingar och meddelta uppgifter i nåder inhemtat, att Öland, enligt K. ordningen och stadgan om jagter, djurfång och fogelskjutande, af d. 29 Aug. 1664, blifvit upptagen såsom enkannerligen varande en K.
M:s djurgård och frikallad park, dermed jemväl K. placatet emot olofligt skjutande och djurs fallande å Öland d. 3i Oct. 1689, K. brefven d. 6 Sept. 1692 o. d. 7
Mars 1760 öfverensstämde, att Kronan från äldre tider utöfvat en med dessa författningar öfverensstämmande äganderätt öfver utmarken å ön, så att inga intagor, hvarken till bete eller odling, fått derå göras utan särskildt Lill - D e n 6 Aujust! c. m. stånd och, då det medgifvits, alltid emot särskild skatt, efter hvad författningarna om intagor å Kronans parker i allmänhet föreskrifvit; att enligt vid Gen.Landtmätericontoret verkställd granskning af ej mindre den af sökanderna, till stöd för deras påstående, åberopade gen.charta öfver Öland, än flera speciella skattläggaingschartor derstädes, på sätt äfven förut blifvit af Öfverdirectörsembetet uppgifvet, någon utmark icke blifvit derå antecknad såsom hemmanen eller byarna tillhörig och således icke heller några byagrän sor å denna utmark befintliga, hvilket äfven iögo års skatt läggningsmelhod för Öland bestyrkte, då den upptoge, att för Öland ingen skog funnes, än mindre några hagar till mulbete, som kunde skattläggas eller den öfriga skattläggningen förbättra; och att såväl häraf, som af de dels från KammarColhm infordrade, dels af sökanderna sjelfva företedda skattläggningshandlingar finnes, att någon ränta för mulbete icke blifvit hemmanen påförd, eller vid skattläggningarna till förhöjning i hemmantalet considererad.
I följd häraf har K. M. funnit Kronans äganderätt till ifrågavar. utmark vara ostridig och att den af hemmanen derå begagnade mulbetesrält, ehuru de derifrån, såsom för deras behof nödig, läinpeligen icke bort skiljas, likväl lagligen icke kan anses hafva förändrat utmarkens bestämda natur af kronopark, hvarå betesrätten uti 1664 års och sedermera utfärdade skogsordningar ansetts vara af gunst och nåd förunnad, äfvensom att då K. M., med upphäfvande af den förra djurgårdsinrättningen å ön och all deraf följande olägenhet och tunga för invånarne samt hinder för landets uppkomst, på derom skedd framställning i nåder mpdgifvit utmarkernas fördelning till hemmanen under full och everldlig äganderätt, sådant enligt gällande författningar icke kunnat, ej heller lämpligen bort äga rum, utan att särskild skatt åt staten för dess afstådda äganderätt till marken bestämdes, hvarifrån någon befrielse uti 1802 års K. bref 0111 hushållningen å Öland icke blifvit hemmansägare beviljad, eller sedermera för hemmansägare i andra orter, efter hvad KammarGollegii circulärbref af d i4 April 1824 i lika beskaffadt fall innehåller, medgifven; och då denna skatt, hvilken varit bestämd i spannmål efter lunnlandtalet och således icke innefattat egenskapen af en på ortens method grundad skattläggning, samt derföre icke bort, efter hvad författningarna rörrde skattläggningar af nämnde egenskap föreskrifva, undergå särskild pröfning i KammarCollegio, blifvit åsatt efter föregången noga taxering af maiken, deröfver, likasom hvad delningen i öfrigt angick, hemmansägarne haft rätt hos K.
M. anföra besvär, och samma skatt icke uppgår på omkring 78i förmedlade hemman, som denna skatt utgöra, till mera än 874 tunnor 2T*5 kappar, eller, öfver hufvud räknadt, till blott omkring g kappar på hvarje 4 mantal, hvilket, på lika sätt beräknadt, erhållit i norra Mötet omkring 32 tunn - Dea 6 Augusti c. m. »83 lands areal samt 2-} tunnland efter uppskattning, oell i södra Mötet 4' tunnland i areal, samt 2-| tunnland efter uppskattning, så synes icke heller, vid jemn före Isen af den förmån, hemmanen genom äganderätten till utmarken vunnit, med skäl kunna påstås, alt berörde afgift vore för dryg, hvartill också i öfrigt icke någon anledning förekomme, enär samma afgift alltsedan år 1818 för norra Mötet samt 1821 för södra Mo'et, utan verkan på hemmansägarnes bestånd, utgått, oaktadt de ännu icke kunna anses hafva satt marken i det förbättrade skick, hvartill den kan uppbringas.
På grund af detta allt, och då således uppenbart är, ej allenast, att hemmanen icke blifvit förr, än vid utmarkens delning, derför skattlagda, och att deras rätt deraf icke finnes i någon måtto vara för nära trädd, samt vid sådant förhållande, genom den af 11.
St. hemställda undersökning på stället, någon upplysning i ämnet, föranledande till ändring i hvad, rör:de ifråga var. utmarks skatt, stadgadt blifvit och i flera år gällt till efterrättelse, icke kunde vinnas, hvadan en sådan undersökning, hvilken dessutom skulle föranleda till dryga kostnader, vore utan ändamål, har K. M., lika med hvad KammarColkm i und. yttrat, icke funnit skäl att till R.
St:s i berörde afseende gjorda und. hemställan lemna nåd. bifall.’' Då nu Utskm funnit sig befogade att föreslå en alldeles lika lydande und. anhållan i ämnet, som vid sista riksdag aflats, hade man med skäl kunnat förvänta, att Utsk:n till vederläggning upptagit hvad i K
M:s nu upplästa nåd. beslut blifvit anfördt, såsom grunden för afslag å R.
St:s begäran; ty endast på sådant sätt lära R.
St. kunna förvänta någon ändring i samma beslut.
Utskm anföra deremot endast: ”att då af hvad deri blifvit anfordt till stöd derför, att hemmanens på Öland mulbetesrätt i utmarkerna ej skall vid hemmanens skattläggning blifvit tagen i beräkning till förhöjning i hemmantalet, Utskm icke blifvit om ett sådant förhållande fullt öfvertygade, helst flera af motionärerna i bestyrkta afskrifter företedda, åren '729, 1732, 1734 och 1735 upprättade skattläggningsinstrument öfver åtskilliga hemman å ön upptaga, alt till hemmanen hörde midbete på Alvaren, utan att bestämdt finnes uttryckt, det en sådan förmån ej skulle inverka på sjelfva skattläggningen , och att landshöfdingen uppgifvit, att utmarkerna äro af den dåliga beskaffenhet, att de icke kunna annorlunda än förut användas, så att någon förmån genom delningen icke för hemmanen uppkommit”
Hvad det förra angår, lärer det vara klart, att i skattläggningarna icke lämpligen kunde särskildt uttryckas, att betet å alhnän:gsmarkerna icke inverkat på skattläggningarna (att det ej skett ådagalägges deraf, att skattläggningarna icke upptaga någon ränta derå till beräkning); och det kunde icke heller ske, då skattläggningsmethoden för ön, på sätt här ofvan är upptaget, icke innehåller någon föreskrift om betets skattläggande, såsom deremot den för Calmare län Den 6 Augusti e. m. stadgar.
Beträffande åter den af Landsli. meddelta uppgiften, så strider den mot verkliga förhållandet, då en del af marken verkligen är inhägnad och äfven odlad.
Derjemte torde det befinnas vara alldeles klart, att en undersökning på stället icke kan i någon mån upptaga de omständigheter, som Utsk:n föreslå att utredas, eller om hemmanen för ifrägavar. utmarker blifvit på 2:ne särskilda sätt skattlagda eller bemmansägarnes rätt i annat afseende för nära trädd; detta beror icke af några locala förhållanden, utan måste endast utredas af ortens skattläggningsmethod, skattläggningsdocumenter och andra handlingar ronde ön, och kan således likaväl skriftl. upplysas, likasom det i öfrigt är säkert, att några vidare handlingar i saken icke kunna företes, än som redan skett; hvadan ock genom hvad undersökningar som helst ett annat förhållande icke kan ådagaläggas, än i K.
M:s nåd. beslut är upptaget.
Huruledes i allt fall en sadan undersökning lämpligen skall af K.
KammarColhm på stället förrättas, är svårt att inse.
I öfrigt kan jag ej undgå anmärka det mindre lämpliga deruti, att sedan ifrägavar. allmän:gsmarker pä hemmansägarnes begäran och med Kronans dryga kostnad blifvit delade, delningen fastställd och spannmålsräntan i många år derför utgått, befrielse ifrågasättes från denna ränta, hvilken stadgades som vilkor för delningen, icke då öfverklagades, utan inverkan på folkets bestånd utgått och ej heller synes för hög, dåden blott uppgår till omkring p kappar på hvarje i mantal, hvilket erhållit emellan 3o och 40 tunnland.
På alla dessa skäl hemställer jag, om icke Utsk:ns betänk, må afslås.
Jag har icke kunnat öfvertygas af den siste värde talaren.
Med den localkännedom, jag äger om Öland, anser jag mig skyldig att yrka bifall till betänk., sorn mig synes väl grundadt.
Om man granskar de handlingar, som blifvit företedda och åberopade såväl af motionärerna som af K. M:s Bef:h:de i Calmare län, skall man finna, att de alla instämma deruti, att Ölands utmark vid hemmanens skattläggning ansetts såsom deras bete och sålunda blifvit intagen i skattläggningen.
Jag måste också vitsorda, att utom den allmänna utmarken, eller s. k.
AI varén, finnas på Öland få beteshagar och endast på vestra kusten.
För öfrigt bör härvid märkas, att Öländningarna alldeles icke enstämmigt begärt delning af ifrågavar. utmark, utan tvärtom lagt sig deremot och funno sig högst surprenerade, då det år 1816 publicerades, att den verkställda taxeringen skulle inom viss tid klandras vid talans förlust.
Några f. d. riksdagsmän inbillade då allmogen, att 0111 den vid detta tillfälle bibehöll tystnad, skulle delningen aldrig blifva utaf, och detta var orsaken, hvarföre klandret då försummades.
Sedan 1827 års skiftesstadga numera - Den G Augusti e. m. i85 mera gjort den princip gällaude, att taxeringen skall öfverklagas forst efter fulländad delning, synes derföre, sorn samma förhållande här borde fä äga rum.
Derjemte bör äfven besinnas, att ehuru, på sätt jag nyss nämnt, hemmanen redan förut äro skattlagda för bete, hafva de nu, tvärtemot 1802 års K. bref, för betesmarken fått sig pålagd en ganska hög skatt, hvilken åtminstone i intet fall bort sättas högre, än för kronohemman efter ortens skatlläggningsmethod; och den föreslagna undersökningen skulle således medföra en nyttig verkan, äfven om den ej sträcktes längre än till utredande, huruvida den betesmarken åsätta skatten i projjortion öfverstiger den vanliga räntan.
Detta är ej detsamma som att begära hela delningens upphäfvande; men en sanning är, att om den förblifver helt och hållet orubbad, blifva Öländningarna hardt tryckta och anse sig sjelfva, efter hvad jag hört af hvarenda skjutsbonde, mycket förnärmade.
För min del tror jag, att en del blifvit förnärmad, en annan del icke, emedan utmarken är till sin beskaffenhet mycket ojemn.
För hvad som blifvit inhägnadt och odladt anser jag skatten icke vara för hög; men för den ännu oinliägnade delen, hvilken är af sådan beskaffenhet, att den icke lönar mödan att inhägna, är skatten, efter min tanka, både för hög och orättvis.
Det är bekant, att Öländningarna alltsedan 1818 anhållit om rättelse häri, eller åtminstone om en undersökning, hvaråt jag finnér det vara obilligt och oklokt att icke lemna uppmärksamhet, då sökanderna sjelfva vilja bekosta undersökningen och en jenmkning synes kunna ske utan särdeles förlust för statsverket.
Öland kan icke i godhet jemnföras med andra provinser, såsom t. ex.
Westergöthland, men är hårdare skattlagdt och har ändock aldrig besvärat med begäran om understöd.
Vid sådant förhållande synes billigheten kräfva, att man fäster något afseende på motionärernas fordringar, och jag kan på grund häraf ej annat än tillstyrka bifall till Stats- och Oecon.- TJtsk:ns ifrågavar. betänk.
Gyldenstolpe, Anton Gabr.: It. o. Ad. lärer icke af mig vänta den kännedom om skattläggningsmethoderna, sorn erfordras för att bestämma, om Utsk:n haft rätt eller orätt i sin åsigt, och icke heller den localkännedom, som behöfdes för att afgöra, om Öländningarna hafva rätt eller orätt i sin klagan; men af handlingarna har det synts mig, som denna klagan icke vore utan ali anledning, och då K. M:s Bef:h:de i länet för sin del tillstyrkt en undersökning samt sökanderna erbjudit sig att sjelfva bekosta den, skulle jag tro, att Utskrns tillstyrkande åtminstone är oskadligt.
Befinnes det vid undersökningen, att sökanderna klagat utan skäl, få dc sjelfva vidkännas följderna deraf; men hafva de åter skäl, vet jag ej, hvarföre man skall neka dem 11 H. »4- t85 Dea 0 Augusti c. ra. en undersökning.
Det Ur väl sannt, att KammarCclkm afstyrkt undersökuingen; men å andra sidan har K.
M:s Bef:h:de tillstyrkt den, och jag anser således för min del bifall till Utskais betänk, vara lämpligast.
Den localkännedom, som Frih.
Raab tilltrott sig, tror jag mig äfven äga och anser mig böra vitsorda samma förhållande sorn han.
Jag tror, att Utsk:n haft skäl att yttra sig på sätt som skett i betänk.; ty att klaganderna icke äro utan anledningar för sin begäran visar sig icke blott af de i betänk, upptagna handlingar, utan K. M:s Bef:h:de har äfven vitsordat, att någon rättelse är af behofvet påkallad.
Jag tillstyrker således bifall till Utsknis förslag.
Ehrenborgh, C asp. Wilh.: Oin R. o. Ad. ej finna sig öfvertygade af de skal Statssecret. för inre ärenderna anfört, lärer det åtminstone blifva omöjligt att bifalla betänk, i dess närvar, skick eller utan föregången återremiss; ty det lärer väl icke ga an att exceptionsvis för Oland fastställa en särskild form för skattläggning.
Öländningarna hafva på egen begäran fått dela sina utmarker, och Kronan liar dertill upplåtit åtskilligt af sin egendom.
Om Öländningarna nu äro missnöjda med denna fördelning, och nian på grund deraf vill, att K.
M. skall föranstalta en undersökning, lärer densamma åtminstone icke kunna ske, på sätt Utsk:n föreslagit, gemensamt af KammarColhm och K. M:s Bef:h:de.
KammarColinn är öfverdomstol i skattläggningsfrågor, och att nu sätta den i gemensam verksamhet med en lägre auetoritet vore en alltför ny och egen åtgärd.
Det högsta, hvartill man kan komma, lärer väl vara att låta landshöfd. hålla undersökningen och tillåta klagomål deröfver först å KammmarColkm och vidare hos K. M.; ty att för Öland göra lex in casu synes alltför orimligt, och jag tviflan, att statsinteresset derpå skulle vinna.
Jag kan åtminstone för min del ej gilla den nya methoden, att KammarGolIan och K. M:s Bef:h:de skulle gemensamt hålla en skattläggningsundersökning, och jag yrkar således återremiss, på det man åtminstone åt den lind. önskningen må gifva den form, att den af K. M. kan bifallas.
Utsk:ns förslag innehåller, att undersökning bör ske till utredande, huruvida den ifrågavar. utmarken blifvit på tvenne särskilda sätt skattlagd; och jag frågar då: kan upplysningen härom vara local, kan den bero af någon undersökning på stället?
Den måste erhållas af handlingar och således kunna inhemtas likaväl här som på stället.
Hemmansägarne hafva icke visat, att de för utmarken blifvit skattlagda på dubbelt sätt, och då Utsk:n haft handlingarna till granskning, hafva de ju sjelfva kunnat efterse, om sådan skattläggning ägt rum, och om så varit, genast bestämma, att rättelse deri borde ske, utan att be - Den 6 Augusti c. m. gära en Undersökning, sorn aldrig kan leda till ändamålet.
— Vidare säga Utskrn, att undersökningens föremål borde vara att tillse, huruvida hemmansägarnes lagliga rätt i annat afseende blifvit för nära trädd.
Detta kan icke hafva skett på annat sätt än genom skattläggningen, sorn skulle vara antingen dubbel eller för hög; men nu är förhållandet, att ingen utmark ingått i sjelfva hemmanens skattläggning på Öland, emedan den ansetts vara Kronans tillhörighet, och när staten öfverlåter denna sin äganderätt, måtte det vara dess rättighet att bestämma, att sådant endast får ske mot viss vedergällning.
Denna har nu blifvit fastställd till visst belopp, för bestämmande hvaraf taxering skett, som hemmansägar ne haft tillfälle att öfverklaga, om de velat, ehuru icke efter samma grunder, som finnas i skiftesstadgan, enär frågan här var om fördelning af allmänna marker.
Det enda, som således återstår, är att utreda, huruvida den fastställda vedergällningen kan anses för hård; och jag hemställer, om det kan anses för hardt att erlägga g kappar på ett fjerdedels mantal, som erhållit 3a tunnlands areal i norra mötet och 4i tunnland i södra mötet.
St. nedsätta detta belopp, så beror de naturligtvis på dem; men efter min tanka är det icke för högt och har redan utgått alltsedan 1821.
Att Öländningarna sjelfva begärt delningen är ostridigt, och derom vittna deras ansökningar.
Hvad åter 1803 års K. bref angår, omtalar det väl icke någon ränta, men bestämmer icke heller någonting i öfrigt, ang:de sättet för utmarkens fördelning, hvarom först förordnades år 1811, då det beslöts, att delningen skulle ske mot åsatt ränta efter föregången taxering, för hvilken staten fått vidkännas en icke obetydlig kostnad.
Det är i öfrigt sannt, att K. M:s Bef:h:de i länet tillstyrkt en undersökning; men de skäl, som härför blifvit anförda, finnas i Utskrns betänk, upptagna och lyda, som följer: att de skäl, hem mansägare e för den sökta befrielsen anfört, vore grundade och vitsordades af alla skattläggningar från år 1690, då ny method för hemmanens på Öland skattläggning antagits.
Jag har likväl redan visat, att ett sådant förhållande alldeles icke vitsordas af hemmanens skattläggning, blott att de haft bete på utmarken, utan att derför vara skattlagda.
Vidare säger K. M:s Bef:h:de: att den del af utmarkerna, som blifvit å hemmanen fördelad och särskild ränta åsatt, vore den sämsta och minst användbara, sedan, jemnlikt 61 § af K. resolutionen på allmogens besvär d, 9 De c. 1766, å utmarkerna blifvit frånskiljda alla dugliga odlingsbara mossar och kärr, deraf i5 nyhemman, emot särskild åsatt ränta, uppkommit; och hade således någon fördel icke tillskyndats hemmanen genom fördelandet af utmarken, hvilken, nu sorn i88 Den 6 Augusti e. m. förr, läge öppen och oduglig till annat iin samfäld betesmark.