Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
" — Utskottet tror sig med full tillförsigt kunna meddela sin erfarenhet, att denna anmaning på de flesta orter och i flera af eenden medfört en ganska fördelaktig verkan, och Utskottet hyser den öfvertygelse, att, om vår nu varande allernådigste Konung täcktes förnya denna Nådiga anmaning, skulle Rikets Innebyggare, sorn med hvarje dag röna nya prof af Dess outtröttliga omsorger, med ännu fastare föresats gå Kongl. Majrts hulda och Nådiga af Utantill metes, då de igenom uppfvllandet deraf endast beredde sin egen välfärd.
Men på det detta medel måtte beständigt fortfara att sprida sina välgörande verkningar, får Utskottet tillstyrka, att en sådan Nådig uppmaning må mindst en gång om året, på någon större Högtidsdag, ifrån predikstolarne uppläsas, hvarvid predikanten borde, genom lämpliga föreställningar, framställa för sina åhörare vigten af Kongl. Maj.ts Nådiga förmaning, och uppmuntra dem till dess orubbliga efterlefnad.
Till de mest kraftiga medel, som verka på allmänna opinionen, bör äfven räknas: ett gagnande efterdöme af de högre och rikare Folkklasserna.
Om man går tillbaka till yppighetens och öfverflödets upphof, skall jaan finna, att de härleda sig ifrån dessa, Besv. och Ekon.
Betänkanden, 4J9 sorn dels af böjelse, dels af en viss nödvändighet att representera, gynnade af större tillgångar att tillfredsställa yppighetens fordringar, smånigom grundläde vanor, hvilka äfven af de öfriga sambälls-klasserna, genom begäret att likna de förra, snart blefvo antagna.
Men samma begär att efterfölja de högre oth rikare Samhällets medlemmar, hvilket förorsakat de öfverklagada olägenheterna, skulle säkrast blifva deras botemedel, om desse medlemmar beflitade sig, att genom uppmuntrande efterdömen föra de lägre folk-klasserna tillbaka tili deras första enkelhet i seder och lefnadssätt.
Det skulls dessutom, enligt Utskottets tanka, medföra en väsendtelig nytta, om Kongl. Maj:t i Nåder täcktes anmana dess Embetsmän, att både föregå med goda efterdömen, och att med allvare söka befordra alla frivilliga '^öfverenskommelser, rörande medel till yppighetens inskränkning.
Med anledning af den serskildt väckta Motionen, att den i Kongl, brefvet den 26 3uli 1807 gifna tillåtelse till försäljning innom Riket af conliscerade utländska varor måtte upphäfvas, får Utskottet härvid förklara sin öfvertygelse, att denna tillåtna försäljning i ganska betydlig mon bidrager till yppighetens och öfverflödets kringspridande, på samma gång, som den länder de inhemska Fabrikerna till det känbaraste förfång.
Det skäl som blifvit anfördt för berörde författnings nytta är, att Tullbetjeningen, genom ett högre försäljnings pris å de confi* 420 Besv. och Ekon.
Betiinlcanden. scerarls varorna, skall ännu mera uppmur..* tras til! lurendrägeriets hämmande ; men detta skäl är enligt Utskottets tanka ej nog vigtigt, för att böra afses.
Ett ibland dr, förnämsta ändamålen med förbudet emot Utländska öfverflödsvaror är, såsom ofvan är an* förrlt, lus as ock vppighetens hämmande; Det 7neäelr sorn härvid begagnas, ir Tullbevakningen; I hardel e det uppgifna skälet för Sfr;'ga varand i Författning vore gällande, skulle således medlet vara m ra kufvudsfikeligt .än Ändamålet, och det sednare subordinera tinder det förta.
Utskottet anser sig, af hvad nu är anfördt, äga full anledning tillstyrka i att sistnämnde Kongl, bref måtte helt och hållet till kraft och verkan upphäfva?, och att alla confiscerade varor hädanefter må endast till export försäljas.
På det att alla missbruk vid utförseln af dessa sålunda till export försålda varor måtte förekomma®, får Utskottet föreslå : att endast ifrån Stockholm och Götheborg export af de försålda confiscerade varorna må tillåtas; då de böra utföras till någon sådan Utrikes ort, d^r Svensk Consul, Agent, eller Commissarie är förordnad, sedan godset, i vederbörandes närvaro, blifvit noga besigtigadt, med den deröfver upprättade speciEqva förteckning jemfördt och inpackadt, samt packan, kistan eller fastaget med behöriga auctoriteters Sigiller förseglad : att köparen derefter äiägges, då, enligt Auctipnsvilko; Besv. och Ekon.
421 ren godsets utskepp-ing genom hans försorg skall verkställas, att inom en viss bestämd tid ifrån auclions-dagen, godset, som förblifver under Kronans vård, tili dess det varder utfördt, under bevakuing inlasta, samt för fitförselns lagliga fullgörande ställa borgen 5 hvarförutan det failyg, som godset intagit, bör af Tullbetjent till öppen sjö bevakas : att behörigen styrkt förteckning å Godset, genom Commerce Collegii försorg, öfversändes till Svenska Handels-Agenten å den ort, der varorna skola lossas, och sä snart Skepparen dit anländt, antingen köparen sjelf eller genom Ombud genast gör anmälan derom, hos nämnde Tjensteman, sorn da liar, att vid ansvar godset med förteckningen jernnföra, samt bevis öfver förhållandet till Kongl.
CommerceCollegium insända: att, i händelse köparen skulle uraktlåta gifva tidig underrättelse örn godsets ankomst till utländsk ort, eller något missbruk under transporten eller lossningen föröfvas, bör han eller de, gom dertill gjort sig skyldige, derföre ställas till strängt ansvar, hvarjemte den HandelsAgent, som vid sitt åliggande befinnes hafva oredligen förfarit, bör skiljas ifrån tjensten, och dessutom beläggas med det ansvar, hvartill han kan pröfvas skyldig.
Utskottet anser likväl, att Tull-Directionen, utan hinder af nu föreslagne anstalt, bör äga frihet, att vid förekommande serskilda omständigheter, låta confiscabelt dömdt förbudet gods ä Utrikes Ort till den mestbjudande försäljs.
Fa d^t för öfrigt Tullbqtjeningcns inkomster 422 Besv. och Ekon.
TJtsk Betänkanden. ej må igenom nu föreslagne försäljnings method afkorta®, får Utskottet föreslå, att den förminskning deruti, som genom en lägre försäljnings - summa kunde uppkomma, borde genom en större andel uti nämnde summa, eller i böterna, eller på något annat lämpligt sätt godtgöras; äfvensom Utskottet hemställer om icke något förskott kunde Beslagaren af TullDirectionen tilläggas, till dess Auctions-medlen för da förbrutna varorna hunnit inflyta.
Slutligen har Utskottet, vid betraktande deraf, att Gårdfari - handeln i så betydlig rnon bidrager till yppighetens kringspridande, serdeles bland Allmogen, och de flera skadliga följder sorn derifrån härflyta, trott sig, i sammanhang med närvarande ämne, böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Maj:t förnya den underdåniga anhållan, som Riksens Ständer vid sistförflutna Riksmöte i detta hänseende redan framfört.
Utskottet får dessutom tillkännagifva, att sådane frågor, som uti de remitterade Memorialerna äro upptagne och ej här besvarade, hafva redan blifvit af Utskottet serskildt eller i förening med andra Utskott handlag, de 5 Och varder för öfrigt Utskottets utlåtande, jemte flere
Transumt af Protocollerna, hallna uti Riksens Höglofl.
Ständers Allmänna Besvärs- och Besv, och Ekon.
423 Ekonomiutskott, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 2 och 5 April 1Ö10.
Herr Prosten Rabe uppläste ett så lydande skri t igt anförande: ”Vi hafva snart i 350 år arbetat med Öfverflöd förordningar.
Stränga förbud hafva, alltsedan Herredagen i Södertelje år l/p?1» blifvit i serskilda conjuncturer utfärdade, och likväl har Öfverflöda och Luxen, efter hvad man påstått, alltid rasat i vårt kära Fäd rnesland.
Vi hafva då alltid kämpat mot en förfärlig Bjesse, och de tappra Svenskar»e hafva ej kunnat besegra honom: tvärtom de tappra Svenskarne erkänna sig i danna stund för dess slafvar.” ”Detta Slafveri måste till en början ej vara farligt, när vi kunna fägna oss, att vårt Land ännu försvarar sitt rum ibland Stater., Det måste antingen fordra öfvernaturliga krafter att öfvervinna, eller ock strida vi mot ett hjernspöke.
Det sednare alternativet har väckt hos mig allehanda skrupler, och det är för att få dem upplösta, jag omfattar detta tillfälle, att yttra mig i ett ämne, som hittills — jag tillstår det — blott upptagit mina allmänna Reflexioner.
Menne striden i sig sjelf annat är, än ett utbrott af den gamla Svenska afunden?
hos den högre öfver den lägres njutningar, hos den lägre, att ej kunna likna den förre?
Monne vi göra väl med Öfverflödsförordningar, sorn bortskämma våra Embetsmän och skada vår Laglydnad?” - 4*4 Ecsv. och Ekon.
”Öfverflöd af njutning är och l>!ir alltid skadligt, kan och hör alltid förbjudas, genom gada och handhafda PolitieFörfattningar.
Mea om tillgång på njutningar skall l)ihshå'la namnet af öfverflöd — så tror jag d-t aldrig böra förmenas den arbetsamme och omtänkt e, så framt man ej vill upphäfva sig tilt förmyndare äfven för de kloka, och göra aila medborgare till overksamma Barn.” ”Tilläfventyrs är ingen ting svårare än att rätt bestämma hvad Öfverflöd är.
Om man så kallar allt hvad en menniska, -påkostar sig utan hehof och nytta, tvertom till skada f ör sin fysik och sitt bestånd, sä är jag strax ense med alla dem, som yrka förbud, och det gör ingenting i hufvudsaken, om jag blott yrkar, att ett sådant förbud ej må få namn af öfverflödsförordning.
Utan att hafva detta bestämdt, och saken uppfattad med alla eina omständigheter, kan man näppeligen undgå att vara orättvis.
Hvad som är behof för en, är det icke för en annan:
Och ingen lärer bestrida, att mår.ga saker, som anstå den ena, äroatt öfverflöd för den andra.Men snedafvägninghäraf och ett dermedförenadtafseende på nytten, komma vi lätt till det begrepp, att allt hvad som ej påkallas af behof, som jag ock för de högre Stånden vill kalla Convention, och allt hvad som ej är nyttigt för något ändamål, det är skadligt.
Tobak är nu mera ett behof, kafFedrycken likaså.
En finare klädsel, väl arbetade möbler, en bättre tillagad mat är ett behof för Besv. och Ekon. litsle.
42:j 3en cultiverade menniskan o. m. s. Men atti hålla 12 hästar, då jag ej behöfver mer än 3; att föda en svärm hundar, då jag behöfver ingen, att upptaga 5 våningar i ett hus, när ett anständigt lefnadssätt ej tarfvar mer än en; att hafva 16 rätter på mittbord, när jag kan tillräckligt förnöja hvarje gäst med 6 på den märkligaste Högtidsdag; att så i mat som drick förtära mer, än kroppen tål, så att man deraf hindras i sina förrättningar, att älska höga spel, att göra stora kostnader på en likkista; detta med oändligt mera sådant må kallas skadligt öfverflöd.
Det bör ej komma ander denna benämning, att frun» timren då och då kläda sig i siden och fina tyger.
Landets klimat och Innevänarnes allmänna hushållning förbjuder, att deraf göres hvardagsbruk.
Om deraf göras flera ldädningar, om färgerna variera, för hvilket sednare Skaparen sjelf gifvit oss känsla i markens beklädnad, så är det allt för obetydligt, för att komma i beräkning.
Dan rika damen fean med aflagda feläder hugna d© fattigare.
I medel-klassen vandra sådane i arf till Barn och Barnabarn, och blifva alltid nyttiga.” ”Med öfverflöd, såsom man allmänt förstår det, är Lux i ett det närmaste samband, och bägge blifva alltid och allestädes en måttstock för ett Lands Cultur.
Jag kan bo i Jordkula och jag keit bo i Pallats. Jag kan sitta på en träd.» 4zö Best), och Ekon.
(Jtsk.
Stol och jag kan intaga hörnet af en divan.
Jag kan värja mig mot vädrets våldsamhet med diurens råa skinn ; jag kan ock svepa mig uti en Purpurmantel.
Jag kan skydda mina fotsålor med bark; jäg kan ock vandra med blanka Stöflor och dito Galoscher.
Jag kan komma skäligen fort på en kärra” med trädaxlar och femkantiga hjul — Jag lider dock mindre af ett beqvämare Åkedon.
Otn man utgår ifrån den principen: att naturen är nöjd nied litet, och skall tvingas att Dara det, så blifva alla dessa nuancer, if» ån den knarrande trädstolen, intill- Sultanens präktiga Soffa, ifrån dagsverkarens Blaggarnsrock intill Stora Mogols Baldakin, lika mycket Lux, och' man felar icke, att förevita den rike och förnäme dess dyrbara kläder och fina möbler m. m., som att förekasta den välmående Bonden, att han ombyggt och målat sitt hus,' och han ej går i trasor och trädskor.
Må de herrar, som äro så beställsamtne att uträkna, huiu många millioner dagsverken landet skall vinna genom några helgedagars indragning, äfven upplysa oss om den ofantliga dagsverks-vinst
Landet skall erhålla genom ett lefnadssätt efter den enkla naturen.
Men må alla besinna: att vildén sofver sin mesta tid: att det ej är menniskans bestämmelse, att framsläpa ett uselt och djuriskt lif: att Skaparen utbredt så otaliga njutningar för att mildra och full. komna tidens pröfning: och att han välsignat
Länderna olika, pä det menniskor mä hafva gemenskap med hvarandra.
Betänkanden, 427 ’’Jag tycker mig finna i vederbörandes rop om öfverflödsförordning, att de ej hafva rätt betänkt hvad de vill ja- Villja de hafva inskränkningar blott för vissa stånd och klasser?
Det vore en uppenbar orättvisa.
Skulle den ena Medborgaren göra uppoffringar, så bör ock den andra göra det.
Det blir ock annars icke annat än halfmesure.
Ar det då deras mening, att förvandla oss till Samojeder?
Samojeden är ej slaf af Utländning©!!.
Hans handel är ei i underbalans-
Om han någon gång skulle väsnas att vill ja förtära något öfverflödigt af sin delikata Tran, eller af det dyrbara Prasstoyet, så uppbär han genast straffet i några dagars svält.
Sättom, att ibland Samojeder finnes en och annan, som sett mera än de andra, är bättre Jägare och har flera skinn att afyttra.
Flan hänger några flere Snäckor på sin Hustru (jag behöfver icke anmärka att hafssnäckor och Guldnipper vahdra lika på domedagen) hans grannar klandra hans öfverdådighet, men de önska dock hemligen, att kunna lefva såsom han 3
De börja blifva mera omtänkta, de sofva mindre, de jaga flitigare, de förbättra sin redskap — Allt för att ernå dessa njutningar, —•
De komma till känsla deraf och lifvet blir drägligare.
Ju finare njutningar ju mera deltager själen: jag frågar, har denna mannen, som bragt sia krets till ett slags Cultur, gjort en så förfär - 428 Be sv. och Ekon.Utsk.
RctcinJianden. lig synd ?
Han Tiar sett den i ett visst beroende af utländningen, men icke kan den gå under, för det man fäller flera djur o;h sofver mindre, för det man anstränger sina krafter till att fä mera tillgång att bättre lefva.
Kati val försynen hafva en så inskränkt plan lör vårt jordiska lif?
De inrätta Embetsman och handlande, för att lättas i egna näriDgar.
De måste underhålla dem, men de böra ej kallas tarande medlemmar derföre, att de göra ett offer af sin naturliga frihet, att på ett enklare och mindre bekymmersamt sätt söka sin bergning, just för att befordra de andras näringsfång.
Om, efter sakernas naturliga gång med handel och Cultur, Luren skulle sprida sig och medtaga en stor del af deras kostbara skinn, landets bästa product, är vä! sä mycket förloradt, då dess flera anskaffas?
Kan någon menniskorace fritagas från dårskaper, och kunna väl dessa tillbakahållas tn?d magtspråk.
Hvarje misshushållare straffar sig sjelf genom saknad njutning; och när Samojederne ej hafva skinn att lemna, så uppkörer utländsk införskrifni ig af sig sjelf.
En öfverflödsförordning förändrar blott Öfverflödssättet, enligt 500 års inhemsk erfarenhet, och förmår likså litet hjelpa det onda, som den, gifven utan åsigt af Folkets lynne, förnärmar menskliga friheten, omtankan och idogheten, hvilka dock alltid öfverväga dårars rättelse.” Till dem, som åberopa Förfäders tarflighet, har jag blott ett par ord : 1:0
Atp de låtit bedraga sig af ett falskt Bes», och Ekon.
Eetänkandend 429 sken, och Icke nog åtskilja Öiverflöds Jätten.
Död rika Enkefrun Ingebor Tott lät upplysa sitt eget rus» blott med en dank, man hort lät hela fastlagen dagligen brinna 1555 vaxljus i närmaste klosterkyrka.
Eric den helige späkte sin lekamen sned en Tagelskjorta.
Här sparades alltså mycket Hollands lärft och kammarduk; men mer än hela Rikets besparing gick till Påfven i Rom. —•
Jag tror mig ej fela, då jag påstår, att våra gamla Förfäder hafva, i mon af sin eultur. varit mera öfverflödiga än vi.
Ku för tid » aflöper i Landsorternas Städer ett Bröllopp med en måttlig aftonvard, ett barndop med ett glas vin, en begrafning ofta utan allsköns förtäring.
Historien upplyser, huru omättligt och binge vid sådana tillfällen hos våra förfäder förtärdas.
Deras kläder voro stora och vidlöftiga.
Af Farmors brokadkiädning får man nu tillräckligt öfverdrag till soffa, stolar, ja äfven gardiner i ett rum. 2:0
Att öfverflöd och lux går i jemn bredd med upplysningen.
Då så har tillgått i Grekland och Rom, hos Judar och Christna, så tror jag icke, att någon dödlig ma t hädanefter kan hindra det.
Och när hvar och en i våra tider vet att tala om tidehvarf vets upplysning, så bör ingen undra, att upplysningens följeslagare biand oss utbredt sina vingar.
Att från öfverflöd och lux härleda Statare omedelbara undergång, Bikung, till HjksSt, Proh j8I7-»8»8, Sami, Nir 55 56 430 Besv. och Ekon.
Betänkandcn. är mtan tvifvel en förhastad slutsats.
Det sparsamma
Sparta har så väl måst följa vägen i alla staters öden som det lina Athén och det yppiga Rom.
Om det vore möjligt för en stat att isolera sig från andra, hvarföre lyckades det ej för Sparta?
Och om Sparta funnit sig verkligen lyckligt med sin styrelse och sitt hårda lefnadssätt; om detta varit enligt med menniskonaturen, hvarföre lät Sparta förföra sig?
Men att piskas, för att härdas, att ej njuta annat än groft bröd och svart soppa, för att ej bero af utländriingen; att så underkasta sig åkarehästars lott — för att bibehålla sitt bestånd, det Sr en allt för trångtänkt plan och måste alltid och allestädes taga afträde för upplysningen, som föraktar en välmåga utan njutning.
” ”De som äska en öfverflödsförordning, framdiaga skäl, som böra betraktas. 1:0
Vi är o beroende af utländningen.
Ja pa samma sätt, som den ena menniskan i samhället beror af den andra — efter Försynens anordning.
Och än mer, är det så afundsvärd!?
Hafva vi då inga ijufvare passioner att förnöja, än det usla, öfver allt odrägliga högmodet?
Monne Alaxander hada mening med sin önskan att vara i Diogenis plats, af annat skäl än känslan af herrsklystnadens omåttlighet?” 2:o "Vårt land utsuges.
Jag måste inskränka mig blott till bevis a poste - Besv. och Ekon.
Betcinkanden. 43l riori.
Det har till sitt stöd Rikets alla Tull Journaler, som skola upplysa, att hela vår j rnexport ej förslår att betala vår starka import af blott kaffe och socker.
Hvilken ofantlig brist måste icke uppstå, rår vi till denna import måste lägga alla utländska dryckesvaror, klädesvaror, allt annat kram, ända till knappnålar och svinborst?
Huru härmed hä ger tillhopa, må kännaren utreda, och förene hvem sorn kan, denna uppgift med hvad rigat ser.
Sedan jag återkallat uppmärksamheten på den omständigheten, att hvarje omtänkt menniska förökar sin verksamhet i samma mon hon öker sina behof, och att af sådan förökning kan ej landet lida, så tröstar jag med Sesemnns säkra Aritmetik.
Ty antingen har i 500 år vårt öfverklagade öfverflöd på den fattare skålen i vår handelsvåg haft en kraftfull oah välgörande Genius, eller har Utländningen haft den artigheten att ej taga betalning.
Med undervigt i bandel några år skall naturligtvis, och med den Silfvermåttstock för varor, sorn alla Nationer fastställt, ej synas en Nagel af den reell» metallen.
Men att vårt land härpå 500 år fördubblat dessa Realiteter, visar sig för ögat å adliga fambiers, Ståndp rsooers och Stadsboars bord, tyngde af Silfver, oaktadt ali den mängd arb:ta<lt Silfver, soini början af detta Sekel så besynnerligt ickorn i Ranken: d t visar sig i Jandtboarnes kök, tapetserade roed kopparkitlar: det synes af Bondens Gårdsredskap och, lätta jernbeslagna 432 Eesv. och Ekon.
Betdnkanden. vagnar.
Jag vill således heldre tro, att de allmänna Cal euler äro rent af, och likväl hele oskyldigt, falska, kommande till äfventyra deraf, att iaförskrifna Articlar äro till för högt pris uppförda, och kanske efter hved de i landet gälla j våra utgående varor deremot upptagna till samma beräkning, och icke till det pris som utländningen betalar.
Om således af värdet för t. ex. kafle och socker blott ^ går till utländningen, och om han för våra utgående varor betalar 4 gånger mera, så jemn ar handeln sig, sjelf och Binomerna sprida ett välgörande lif i Landets rörelse.
Om en Frun timmer s-rpel utbjudes för 800 Bd.
Rudimaterien å utrikes ort kostat mer än åttondedelen.
Ty endast derifrån kan härledas, att ett så dyrt plagg offentligen utbjudes.” 5:0 ”Genom 'öfverflöd och Lux blir Na. tionen vehligare och svagare, och månsa familier fö} störa sig.
Det medgifves gerna, att vildmer.niskan till sin kropp är starkare, och mera härdad, än den hyfsade.
Det medgifves gerna, att förfining i njutning medic v förfining i seder och lefnadssätt; men deråt föijer icke, att
Må man icke framdraga till bevis, att Hannibals ar - Bes v. och Ekon.
433 me; såg sin ära begrafveJt i Kapuas vällust.
Ty denna njutning korn för tidigt, och hade det stora felet, att vara ett krigsbyte — ickfa sjelfförvärfvad — icke törtjenad eller beredd genom mödan.
Glommen icke, att Scipio med samma Romare, som gått långt framom sina fiender i lifvets njutning, besegrade Carthago.
Menniskans lefnadsälder är nu för tiden i lika förhållande som i Davids tid, då den sträckte sig till 70, högst 80 är.
Om några obetänksamma feiö* säre förstöra sig, hvad har Staten att befatta eig dermed; som heldre bör afse, att dårens penningar spridas bland idoga och kloka medborgare.
” ”Sålunda granskadt, hvad som skulle föranleda till ett förbud mot öfverflöd och Lux, viilja vi öfverse, hvad som talar deremot. 1:0
Sedan en menniska vant sig vid ea hop njutningar från barndomen, är det icke så förenligt med dass natur att förbjuda sig dem.
Kafle, Socker, Tobak, vissa spirituösa drycker, en finare drägt, ett coniin o da re åkdon m. m. äro saker, sorn de flesta ej hafva styrka att aflägga.
Just detta skall alltid vålla Förbudets jemna öfverträdande: och Lagstiftaren har ingen ting värre att frukta.
Den store alismägtige Lagstiftaren eftergifver sjelf för menskliga hjeruts böjelser.
Om ca aktningsvärd del af 454 Bcsv. och Ekon.
Betänkandeit.
Medborgare, Embet'in’?n och Ståndspersoner upprigtigt önska förbud derföre, att de nu tvingas lefva lika med andra, enligt sitt Ständ, oaktadt deras löner och tillgångar ej tillåta det, så anser jag det i:ke för skäl.
De skola visserligen, dessa Medborgare, blifva mycket mera aktningsvärda, om de med den frihet, som alla förunnas, så allvarligt frukta armodet, alt de förakta opinionen och lefva som de kunna, man sage d rom, hvad man vill.
Men det är cn naturlig orättvisa, och skulle verka en icke önskad tröghet att tvinga alla att gå sagta, på det den balte må följa med. 2:0
Om de till denna dag utfärdade ÖfverflödsFöiordningar blifvit noggrant åtlydda.
— Jag begär en blick derpå: huru bade våra inhemska Fabriker sett ut?
Monne Svenska Fabrikanten af sin egen industri kunnat upphinna den höjd han nu innehai?
Om utländska
Fabrikater hädanefter förbjudac, och förbudet kan handhafva6, så skola våra Fabriker nödvändigt stadna på sin punct, hvilket är stridande mot menskliget ns cn ka , att upphinna högsta fullkomlighet
Jag lemnar derhän, huruvida Fabriksrörelse i alla sina grenar är nyttig för vårt Land, sorn naturen danat för Åkerbruk, Skogsrörelse, Bergsbruk, Sjöfart o^h Fiske.
Det är dock min önskan, att våra nu varande Fabriker måtte snarare uppmuntras, än nedläggas.
Men en uppmuntran genom förbud af utländska Fabriksvaror skulle falla allt för tungt på CouSumenten och ovillkorligt hindra inhemska Ecsv. och Ekon.
Bctänkandcn. 435 fullkomligheten, som behöfver äggas genom concurrens.
Jag ville heldre, att en proportionerad högre Tull erlägges för de fritt inkommande utländska Fabriksvaror, sorn i vårt Land kunna produceras, och denna Tu!
I blefve för sig sjelf en Fond till lika bestämda premier för de inländska varor, som våra Fabriker kunna exportera.
Härigenom skall Consumenten alltid få od vara, och våra Fabriker böra kunna hålla pris med utländningen.
Likså litet en enskild person kan sjelf åstadkomma alla sina förnödenheter, likså litet bör man äska det af en nation, som lika med den förre, skall förlora vid 0- rigtigt användande af naturliga anlag, eller sysselsättning med saker, som ej öfverensstämma med dess fallenhet och natur-tillgångar. ” 5:0
Alla vackra konster 4*6 Eesv. och Ekon.
Bctankanden. skulle fly.
Jag vädjar till s'elfva de klagande, att de ej villja hafva sina medborgare sådana.
Är det ej vida bättre och lyckligare, att här och der en rik offrar åt sin fåfänga, sä att hans Rikedomar spridas, och andra få del deraf?