Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om och så länge det är lagligt, att köparens uppbud, tagit på ett efterföljande Ting, endast det infaller inom viss tid efter köpet, häfver giltigheten af den inteckning, som förra ägarens borgenär på Tinget förut, också senare än köpet skedde, har sökt på god tro, och hvarmed Domaren likaledes på god tro förfarit, aldeles i enlighet nied hvad om andra fall stadgadt finnes, således äfven genom utfärdadt gravationsbevis intygat hvad företrädesrätt till panten, som handlingen . medför; så länge synes mig det nämnda gravations^ baviset sjelf utmärka en falsk åtgärd af Staten.
Får köparen dröja med köpets anmälande ända till nästa Ting efter sex månader,jså Den 11 Junii J.m, io5 kunna möjligen till och med a;ne Ting emellan köpet och upbudet försiggå; den anförda osäkerheten drabbar då så väl de inteckningar, som beviljas på grund af lörut skedt medgifvande å gäldenärens sida, som äfven de hvilka vid det ena Tinget sökas, och vid det andra fastställas, efter antingen törsummad inställelse eller afgifven förklaring af gäldenären.
Har då i en sådan förklaring gåldenären underättat om köpet så får väl inteckningens innehafvare del deraf, men har han icke nämnt derom, så fortfar möjligheten af risque lika stor och kan endast vederläggas af personlig opinion om gäldenärens caracter.att hans hederskänsla icke tillåtit honom fördölja förhållandet.
Förslag om inskränkning till tre månader antagit, häftar sig väl detta misstroende aldrig eller högst sällan med samma skäl vid de inteckningar, som sökts vid det ena Tinget och beviljats vid det andra, men det mäste likväl orubbadt fortfara, för alla dem, eom grunda sig på ett gäldenärens eget begifvande, hvilka mycket väl kunna hinna fastställas under den tid, som mellan köpet och uppbudet förflyter.
Och just dessa inteckningar äro de, på hvilka realcreditens deltagande, såsom ett af elementerne för liflig affairesrörelse, skulle grunda sig, ty de papper, hvilka tillika på visst sätt äro prosesshandlingar blifva aldrig lika löpande.
Den 11 Junit J. m. annorlunda än genomett nytt domstols bevis,utfärdadt efter ett slutadt Ting, eller en Rättegångsdag, som infallit sex eller åtminstone tre månader Sednare änsjellva inteckningens beviljande och af innehåll att under tiden ingen köpare sökt uppbud.
Jag lemnar att döma hvad Financieit värde en inteckningslag äger, enligt hvilken först 6 månader eller mera, elter affairens första påtänkande,’ den åsyftade säkerheten kan sägas vara vunnen.
Statens anstallt hvarken hjelpa gäldenären till det förlag han lör ögonblicket kan behöfva eller borgenären den till säkerhet han kan önska, i fall hans tankaom gäldenärens personlighet hastigt rubbats, och hans af fruktan för brådstörtande af mannens hela affairs ställning, ej vågar drifva in sin fordran genast» Jag föreslår på denna grund att 13 §. i 181 8 å-rs inteckningsförordning, sorn svarar emot 12 §. i 13 Cap. af LagComittéens Förslag till JordaBalk, må erhålla följande redaction.
”Har någon egendom förvärfvat genom fång, hvarå lagfart Jke bör, och kommer innan uppbud, fokt är, förre ägarens borgenär till Rätten med fkuldebref eller annan handling, derföre inteckning tillåten är, vare en sådan inteekningsanfåkan i allo lika gällande forn om inköpet icke [kedt, och foke nya ägaren fm fångesman” O ra denna redaction antages, så blir det Den ir Juni i f. m. 10 7 gravationsbevis som utfärdas på hittills vanligt sätt, i Staden dagen efter inteckningens beviljande, och å landet sedan Tinget slutats, åtminstone befriadt från denna anledning till misstroende.
Dock, saken bör, innan den kan kallas till alla delar öfvervägd, ej blott från en financiel synpunkt, utan som ofvan sades från den af rättsgrunder, betragtas.
Man synes hafva ansett köparens rätt att emottaga sin förvärfvade egendom graverad, blott till det belopp, hvarom han vid köpet kunde vara underrättad, vara mera angelägen att förvara, än borgenärens lätt till sin fordrans försäkrande.
Har deona tanka någon grund i allmäna rättsprinciper; så böra de financiella skälen att etablera realcredit i landet, utan vidare omsvep gifva vika.
Ty någon tvekan i valet emellan hvad rättsprincip, och hvad financeåsigt fordrar, tror jag för min del, sällan eller aldrig böra uppstå.
Men just %här förekommer den högst anmärkningsvärda omständigheten, att köparen kan, så snart detta stadgande blifvit i offentlig lag infördt, förvara sig mot svek å säljarens sida genom innehållandet af köpesKillingen, till dess han erhållit uppbud, och att om han förut utbetalar något, är det en act af serskilt psrsonlig credit, för hvars följder han får skylla sig sjelf, så snart Lagstiftaren så tillställt, att han kunnat förutse dem.
Borgenären deremot, som aflemnat sitt Capital på personlig credit, men i tanka attnär hälst han ville, kunna söka sig realsä - io8 Den 11 Junii f, m. kerhet, har deremot ingen utväg att undgå den fara han skulle, vara underkastad.
Ville man till ofvan föreslagne § göra följande tillägg: ”Är inteckning, forn /ålundaf thies a) den art, att genom desi fastställande, köpevilkor kunna rubbas, och är tiden Jör uppbörds/okande efter lag, ännu ej af köparen jörfut en, gån. ge köpet åter, der forn kyparen det påjlår och falja* ren ej gitter vfa, att intecknings an fohan blifvit ä.
Urtagen, eller till öfverens /lämmel/e med köpevilkor ren förändrad”
Då synes mig ali erforderlig billighet iagttagen.
I fall af försuten skyldig?
het att inom stadgad tid söka uppbud, är det rättvist att köparen får skylla sig sjelf arn någon olägenhet för honom uppstår.
Herr Ehrenborg, Cafperx
Uti det nu uppläste utlåtandet öfver af rnig och flere gjorde motioner om rättighet för den som å Utmätnings- eller Concursauction inropat fastighet, att, då han styrker sig hafva erlagt köpeskillingens belopp, vid vederbörlig
Domstol erhålla dödande af de inteckningar, sorn kunna samma belopp öfverstiga, bär Höglofl.
Lagutskottet funnit skäl att tillstyrka en 6ådan rättighet, dock har Utskottet Den 11 Junii f. m. 10g ansett kungörande i allmänna Tidningarne böra föregå en sådan åtgärd, till underrättelse för dem, hvilkas rätt kunde vara derunder beroende, äfvensom
I förstnämnde afseende, eller i hvad angår den åtgärd, som Utskottet ansett böra föregå dödandet, har jag endast trott mig, med instämmande i Herr Ribbings serskilta yttrande, böra hemställa om en köpare skäligen kan underkastas en sådan omgång, eller om ej, emot hans skyldighet att erlägga köpeskilling, bör svara hans rättighet att ofördröjeligen komma i så oinskränkt disposition af den köpte egendomen, att han när som hälst skulle kunna densamma emot full köpeskilling afyttra, utan någon innehållning deraf i och för förre ägarens förbindelser.
De öfverskjutande inteckningarnes omedelbara dödande hade jag ock trott af det skäl kunna utan betänklighet äga rum, att fordringsägande inteckningshafvare, så väl vid concurser som utmätningar, kallas och äga tillfälle att bevaka sin rätt i afseende på alla de åtgärder, hvarigenom deras inteckningssäkerhet kan förloras eller förminskas.
Hvad åter beträffar försigtighetsmåtten emot sjelfva Inteckningsdocumenternes användande till beläning, sadan de upphört att så - 110 Den 11 Juni i f. m. j dane innebära någon säkerhet, så förekommer, äfven för mig, betänkligheten deraf vida mindre, än jag hört flere andra hysa den.
Då till grund för omdömet i sistnämnde afseende hufvudsakligen hörer beloppet af den vid om egendomen sednast afslutadt köp erligde köpeskillingen, bör han icke eller underlåta att taga kännedom, om, när och i hvad ordning sådant köp blifvit afslutadt, hvarigenom han utan svårighet kan komma det förhållande på spåren, som man i ofvannämnda hänsigt skulle söka att för honom fördölja.
Dock inser jag icke, hvarföre Utskottet ratat det oskadliga försigtighetsmåttet att alla reverser, som vid liqvidation efter fastighets utmätning och försäljning företes, borde af Konungens Befallningshafvande påtecknas, om och till hvad del de utur fastigheteten blifvit guldne, eller till hvad del de fortfara att endast emot gäldenärens person och öfriga egendom gälla och hvarföre ej Utskottet , häldre än att förkasta detta correctif, som åtminstone k»n åstadkomma negon nytta, då vanligtvis de fläste intecknade reverser vid sådana liqvidationer företes först är k t det med någre flere, såsom t. ex. att alla intecknade reverser, sorn i concurs bevakas, borde i original företes och bevis derom af Domaren påtecknas: att vid liqvidation af köpeskilling för utmäti
Den ii JunitJ. m. lil fastighet, inteckningsbafvande borgenärerne, så vida de blifvit bevisligen kallade, borde, likaledes i hufvudsluift, inför Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande förete reverserne , vid förlust af all betalningsrätt för desamma: och att, om någon inteckning, som på ofvannämnde sätt blifvit ogiltig, al innehafvaren utprånglades till utlåning, denne ej allenast skulle vidkännas den påföljd, som 4 Cap. 6 §.
UtsökningsBalken bestämmer om gifven invisning ej biifver infriad, utan ock ansvara såsom för bedrägeligt förhållande.
Änfeligen får jag ock anmärka, att om å ena sidan Lagutskottet velat lemna inteckningsbafvare, vid ifrågavarande till fällen, ett i min tanka onödigt tillfälle att yttra sig angående inteckningarnes dödande, har dock ä en annan sida Utskottet så föreslagit praescriptionstiden, att detta tillfälle i vissa fall icke möjligen skall kunna begagnas.
Att nemligen desse skulle hos Domstolen aflemna sitt genmäle , å landet vid nästa Ting efter den dag kungörelsen sista gången funnes i Tidnivgarne införd, biifver väl omöjligt, om t. ex. snnoncen stöde införd i dag i Tidningarne, Tinget börjades i morgon vid någon Domstol i Skåne, och fordringsägaren bodde i Norrland, eller till och med, om
Domstolen och inteckningshafvaren voro hvarandra närmare, Äfven för Staden är terminen af en månad efter sista kungörelsen i Tidningarne nog knapp; och torde derföre en lämpeiig jämkning af ptacscriptionsfiden böra äga ruin, om eljest principen skall bibehållas, samt åter - 112 Den li Junii J. m. remiss, åtminstone i detta afseende finnas vara behöfvelig.
Grefve Spens, Carl Gustaf: Emot den af Lagutskottet föreslagna redaction, torde det tillåtas mig få göra följande anmärkningar:
Orden: ”eller, i händelse af klander, fastställd blifvit” synas mig vara öfverflödige och meningen innefattas i det föregående: ”så snart Auctions förrättningen vunnit laga kraft.” Stadgandet: ”att Auctions förrättaren bör afgifva bevis så väl om Auctionens laga kraftvunna egenskap, som ”i hvad mohn köpesumman till gäldande af de uti fastigheten intecknade fordringar varit tillräcklig och inteckningshafvarne emellan blifvit fördelad;’’ synes mig egenteligen passande endast till utmätningsförrättning.
Auctionsförrättaren är der alltid en 1 lag bestämd
Concursfrågan kan / Den ii Junii J. m. kan också fortfara att vara anhängig vid Domstol, många år efter sedan egendomen blifvit både försålld och betald, och den föreslagna ordalydelsen skulle kunna tydas till svårighet tor köparen , att under hela den tiden få sin lagligen förvärfvade egendom gravationsfri.
Auctionsförrättaren är i alla fall icke den auctoritet, som kan intyga, i hvad mohn köpesumman blifvit lördelad.
Att köparen jemte Auctionsförrättarens omförmälte betyg, skall upp* visa för Rätten ett serskillt gravationsbetyg, synes blott leda till onödig Protocollslösen, så mycket mer, som detta gravationsbetyg är sjelf ett utdrag af samma Rätts handlingar.
Prrescriptionstiden för obetalfa inteckningars innehafvare, att anmäla hvad de emot inteckningarnes dödande kunna hafva att påminn na, synes mig både för korrt och för obestämdt stadgad, i fall sådan inalles stadgas bör.
En månad i. staden är för korrt tid , ty med ded natur af på visst sätt offenteliga papper, som sjelfva intecknings-anstalten åsyftar, är idéen Om en löpande egenskap förenad, hvarigenom hufvudhandlingen när som hälst kan Vara i en aflägsen persons haad.
Sådant bör lagen, visst icke genom någon direct åtgärd uppmuntra, men än mindre deremot lägga något hinder.
Orden ’’å landet vid nästa Ting efter detl dag kungörelsen i Tidriingarne sista gången finnes införd,” innefatta en högst vådlig obestämdhet.
Det är egentligen ingen stämningstid utsatt, Bil, till Ridd. o. Ad.
Pr, V Band, S 1£4 Ben 11 Junit f. rhk så långe ej minsta tidsförloppet^ emellan sista kungörelsedagen och Tinget faststälJes; såsom orden nu lyda , finnes intet hinder för den , som ville tillställa, att stämningar i hufvudstadens Tidningar infördes tre dagar å råd, då Tinget i en Provins börjades den fjerde.
En sådan stämningsmethod vore likväl en offent"* lig gjord redicul af både lag och lagstiftare.
Sjelfva nyttan af hela anstalten om ser-** skilt instämmande genom allmänna Tidningar af de personer, hvars ägande inteckningar skola dödas, synes mig vara tvifvel underkastad.
Det har blifvit föreslaget , att kungöra de dödade säkerhefspapperens beskaffenhet, sedan dödandet skedt, till allmänhetens åtvarning.
Men med rätta kan sägas, och har äfven i reservationen blifvit anfördt, att vådan för sådana ogiltiga documenters fortfarande gångbarhet och bedrägliga öfverlåtande, icke undvikes, utan genom en anstallt, hvarigenom ett tecken biir på sjelfva hufvud-documentet sattj som tydligen utvisar, att emottagaren skall taga sig till vara.
Jag hemställer, om ej för den dass af händelser, hvarigenom de flästa sådana ogiltiga papper uppstår, en dylik påteckningsanstalt redan finnes; alla så väl inteck-* mde som ointecknade skuldebref, skola nemli* g n vid concurser uppvisas i hufvudskrift till bevakning.
Denna påskrift, i synnerhet om noga tillsyn blefve hållen, att den aldrig skedde å sådane ställen på papperet, hvilkas bort - Den i i Jiiiiii f ni. ii5 klippande kati döljas, innehål ler efter mintanka en aldeles tillråekelig åtvarning till allmän beten.
Också lärer väl den erfarenhetssatts vara gdven, att äfven säkrä inteckningar, sedan blott orden: ”uppvist vid edgång till bevakning i Ni N. coocutstnål” finnas där* icke hafva någon löpande egenskap.
Hvad fallet af utmätningssaken angar, är det väl gaant, att de inteckningar* hvarom hat frågaa är, i sådana händelser* icke behöfva uppvisas i hufvudskrift , och således kunna undandragas allt åtecknande,• men just för dessa fall är likväl bestämdt, att* der som ej inteckningshafvaj nes personer redan äro af utmätningssökarden kände, skola de genom kungörelse ä allmänna Tidningsrne kallas; de inteckningar för hvilka allmänheten skall varnas , blifva således redan kungjorde , och den ena kungörelsen läses och ibogkommes icke mer än den andra.
Afvert dessa inteckningar i egendorcij hvarå Offentlig Auction redan blifvit kungjord, torde enligt hvad erfarenheten säger, icke vara serdeles löpande.
Åro sier in« teckningshafvare så kände, att ingert kungörelse i allmänna T dningsrne införes, blifva de i det siä!
M personligen af utrr>äfningssökanden kallade emot bevis, sorn sedan på behörigt ställe företes, och hvaruti den person, som då har in* teckning, sjelf erkänner detta förhållande.
Det synes således som skulle vederbörande i de fall, där en mindre köpesumma än inteckningarnes belopp* ger anledning till en ogiltig inteckning alltid hafva vägen sig anvist, att efterfråga hvar den finnes.
Methoden dertill sy - Il 6 Den ii Junii f. »7, nes icke tillhöra inteckningslagen ensamt, utan i allmänhet lagarne om pant, och torde ett stadgande derom lämpligast kunna i UtsökningsFör fattning arne införas. Om t. ex. derstädes biifver stadgadt ’’att der som pantsättning till flere personer af samma pant upplyses varajFskedd, Konungens Befallningshafvande må äga, så snart genom pantens laga försäljning blifvit utrönt, att panten icke medfört säkerhet för alla dem sorn uti den innehaft panträtt, förelägga alla dessa panträtts innehafvare, lika tid som för stämning utsatt finnes, att med uppvisande af hufvudskriften styrka, det förhållandet blifvit å sjelfva hufvudskriften till undvikande af missbruk antecknadt,” synes mig ändamålet mera säkert vara vunnet.
Utom det att man då utsträckt åtgärden äfven till det möjliga fallet af samma art, då lös egendom blifvit i taka händer deponerad , och emottagaren förbundit sig tillhandahålla dess saluvärde för utsatta fall i första rummet åt en person, och öfverskottet sedermera åt någon annan, har man äfven då den lördelen, att intet serskilt frö till misstroende, på grund af någre få möjligheter, fäster sig vid den för rikets penniogerörelse vigtiga classen af offentliga papper, som inteckningar innefatta.
Jag säger ännu en gång att de fall, der den här befsrade vådan skulle kunna uppstå , äro få, emedan , så snart en intecknad egendom vid skeende utmätning , icke uppgår till alla fordringarnes belopp, uppstår merendels concurs, och den påskrift å hufvudskriften, som inne - Den 11 Juniif. m. 117 fattar den egenteligen verksamma åtvarningen lör allmänheten, är då ofelbar.
Ändteligen förekommer ock i Utskottets redactions förslag ordet dödande af inteckningar, utan det till undvikande sf all misstydning nödiga tillägget, att endast deras gällande kraft, såsom pantbref i egendomen, men icke deras inbördes förhållande vid köpeskillingens fördelning har upphört.
Herr Ribbing har ganska rigtigt S3gt, att alla inteckningar i lagligen försålld egendom, endast åro i köpeskillingen, m.n just detta hade kanhända i Författningen bordt vara utsatt, med afseende på möjligen återstående oafgjorde tvister, och emedan alla annorlunda dödade inteckningar, hvarom just samma 24 §. handlar, äro upphäfna till all kraft och verkan.
I sammanhang med denna §., och vid omarbetningen deraf, synes mig en annan icke obetydlig omständighet, som förekommer vid salu af intecknade egendomar, böra ihogkommas.
Den af Lagutskottet föreslagne redactionen skulle, om der. klefve antagen, tvinga hvarje köpare, om också de fläste äldre inteckningshafvare ville låta sina fordringar qvarstå, att underkasta sig ny inteckningskostnad.
Kan hända anser man denna utgift som obetydlig, odi åser dessutom äfven någon gång, att den betydligaste delen af inkomsten , eller charteringskostnaden. kommer Staten til! godo , och den andra delen ökar Embetsmännens sportler.
Men obetydlig är ingen utgift, som kunde va - Den 11 Juni i f m. r’t onödig, och det är icke särdeles enligt med Statens ändamål, att genera rörelsen inom Ian» det, för egen ögonblicklig vinst, eller ökande af Embeuinän» inkomster.
All skatt på transacticmer, är kanske drygare än någon annan, och löijderne af dess åläggande såra en ömtåligare sida af samhället , än följderne af dess utebiifvande. 17 §. i InteckningsFörordningen hor derföre ock iirägasatt, att inteckningar skube kunni komma att fortfara, sedan egen-» domen komm;t i annan mans hand, än första gäidenärens; men sammanhanget visar tydligt, att der endast talas om egendom sorn blifvit frivilligt forså!ld; det synes nemligen att lag» stiftaren där han afsett en fortfarande rätt i egendomen, för alla deri varande inteckningar, och blott fiån personligt t-nsvar tor dem som icke serskilt åtagits frikailat den nya ägarenHär är deremot fråga om fal], dä en del inteckningar enligt lag skola förlora sin rätt i egendomen, och hillver det i Författningen infördt, att äfven för desse det är möjligt atfc betala köpeskillingen genom åtaget ansvar tor inteckningar, samt LagUtskattets redactiön o-, förändrad, så frugtar jsg stora hinder mot «u sådant betalningssätt.
Till undvikande af närande Lagutskottet» förslag, efter mm tanka vidlådande brister, och till nödigt iagttagsnde af sistnämnde omstän-»- dighet, »orde tillägget böra få yogafäf följan, de lydelse; ” Köpars till fajlighet, förn eftsr (Itdä utmål - Den 11 Junii /. m, Ulg ning, eller under concurr af borgenärer, genom of* feniligt utrop för fuld är, ege att, få fnart försäljningen vunnit laga kraft, förhållandet inför
Domaren i orten anmäla.
Styrker han derjemte, att k tift efhi Ilin gen, på fätt derom förejkrifvet finnes , blifvit er lagd, förklara Dom fiolen, det alla i jufligheten imecknade fordringar, forn ej af köpe [killingen kunna och böra utgå, hafva förlorat att rätt till anfpråk på egendomen, och införe denna förklaring i Protocollet.
Äfämjas vederbörande, att köpejhilling erlägges, gemm af köparen åtagit an/var för nitecknad f hild, och varder fk dant å handlingens hufvudfitrift bevisligen tecknadt, for t färe inteckningens gällande kraft, fedan den i laga ordning blifvit förnyad-, och varde förbindelfen i allo an fe dd forn köparens egen.
Utbetalar köparen, eller den, hos hvilken köpejhilling nedfatt är, förre eller mindre del deraf till innehafvare af intecknad fordran, utan att på hufvudfkriften varder antecknadt det egendomen genom offentligt utrop lagligen blifvit förf Sild, fylle att den /hada, forn genom missbruk federmera kan Med dessa anmärkningar anhåller jag om Iterremiss af Betänkandet, N:o 7, Herr Ehrenborg, Cafper:
Högloflige Lagutskottet, som insett vigten af hvad RiksdagsFullmägtigen Eric Nilsson Cederborg andragit3 angående den redighet ISO Den il Juni i /, m, gom skulle vinnas derigenom, att flere hemman eller egendomar icke intecknades för ett och samma lånebelopp annorlunda, än att hvarje hemman serskilt pantförskrefs för viss del af berörde belopp, har likväl, med undantag af Herr Häradshöfdingen Ribbing som sig reserverat, funnit skäl afstyrka motionen, på den grund att jordägares rätt till fri disposition af sin egendom såmedelst skulle ingkränkas.
Det synes härvid hafva undfallit Höglofl, Utskottet, det rättigheten, att bestämma vilkorem för penningeförsträckningar, i allmänhet ansetts tillkomma Staten} och att, om det är en naturlig rättighet för en jordägare, att bruka sin jord sjelf eller genom någon annan, och att sålunda äfven lemna en annan införsel deri emot försträckningar, afgifter eller tjenstbarheter, är deremot hela det så kallade hypotheksystemet en samhällets anstallt, icke stridande emot rättsbegrepp; men icke eller så ovilkorligen härledd derifrån, att man ju kan tänka sig ett samhälle utan inteckningslag, eljer utan rätt att i fast egendom lemna säkerhet på annat sätt än i lös egendom, d. ä. ge. norn öfverlåtelse.
På sådan grund bör ock en jnodification i nämnde lag lika litet kunna anses förnärma äganderätten, som det t, ex. finnes strida deremot, att man icke utom öfverlåtelse får pantförskrifva och låta inteckna lös egendom, lika med fastighet.
Ändamålet med jnteckningslagen är att befordra rörelse- och penningecirculation; att bereda åt
Capitalisten Dea ii Junii J. rn. säkerhet för de medel han utlånar, och åt fastighetsägaren en utväg till understöd mot erbjudande af denna säkeihet i det, som utgör hans redbaraste egendom, men som han ändå i de fleste fall undgår, att. från sig öfverlåta.
Frågan synes mig derföre i förevarande fall blifva, om dessa fördelar, genom ett stadgande, förändradt på sätt motionairen föreslagit, skulle minskas eller okas: eller om den olägenhet, som kunde inträffa derigenom, att en och annan Capitalist, gom väl bedömde hela massan af en lånesökandes egendom, såsom motsvarande en begärd försträckning, men icke om de serskilte delarne deraf, ägde den speciella kännedom, hvarpå ett omdöme om Jivarderas serskilta värde kunde grundas, af 6ådan anledning tvekade eller undandrog sig att lemna försträckningen annorlunda, än emot samfällt inteckning i hela massan af egendomen; om denna olägenhet, säger jag, öfverväger elier understiger dem, som erfarenheten visat hafva inträffat genom egendomars eller flere hemmans samfälta intecknande, i de fall då de sedermera antingen hvar för sig blifvit med inteckningar graverade, eller ock kommit i serskilte ägares händer.
Förordningen den 13 Julii 18*8 blifvit i 19 § bestämdt, att borgenär, som för sin fordran fått inteckning i flere fastigheter, må ej, till minskning af annans rätt, som å samma tid, ellereftsr honom, låtit dess fordran intecknas, i endera fastigheten njuta ur,denna sednare betalning för mera än som ideandre fastigheten!» 122 Den 11 Juni i f. nt. brister; men härigenom är likväl icke bestämdt, huru i det fall då flere för en och samma fordran samfält intecknade fastigheter sedermera blifva till serskilte personer försållde, utan den förstnämnde samfälta inteckningens dödande och samma faststigheter derefter gemensamt i mät tagas och försäljas, det möjeligen blifvande ölverskottet af köpeskillingen skall med beräkning af den intecknade fordringen till större eller mindre del å den ena eller andra hemmansdelen, fördelas de särskilte ägarne emellan.