Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 Norge har dessa räntors förvandling till bestämd penningeskatt, genom en af Konungen väckt, af Storthinget bifallen 1‘ropos., redan för mer än tio år sedan blifvit lag.
Då hos oss årligen frän sistnämnde land flera hundra tusen fö socker importeras, som undergå ordentlig tull, och minst 400,000 fö tobak lära, som man beräknat, genom tullförsnillning hit införas, så synes mig icke vara ur vägen, om man någongång äfven derifrån importerade någon nyttig reform t. ex. denna. R. o. Ad. har nyligen, jemte de öfriga Stånden, i tull - Den 20 Maj f. n>.
201 frågan uttalat den riktiga grundsatsen, att den ene medborgaren icke bör betala skatt till den andra.
Vore det ej conseqvent, att äfven i skattereglerings-frågan antaga samma sunda och billiga princip?
Ehuru det enklaste, billigaste och bästa visserligen vore, att i skatteväsendet, likasom i alla andra affärsförhållanden, endast tillämpa den i tjugu år antagna och genom 1830 års myntlag till constant silfvervärde bestämda värdemätaren, hvilken utväg — såsom vi sett — redan för längesedan af Sveriges regering förordats, vågar dock hvarken jag eller de med mig lika tänkande, nu föreslå någonting så radikalt, hvilket dessutom, som det vill synas, ej af alla räntegifvare önskas; utan torde vara lämpligast, att, på sätt Hr Westerstrand i sin motion föreslagit, yrka bibehållandet af hufvudpersedlarne spanmål och smör, hvilka ensamma utgöra öfver 60 proc. af ordinarie räntans totalbelopp samt alla öfrigas förvandling till fix penningeränta.
Förenämnde persedlar äro ock de, hvilka deputerade i de flesta län önskat bibehållna.
Hvad de landsorter beträffar, hvilkas deputerade önskat bibehållandet af andra varupersedlar såsom kött, talg, fläsk, hö, strömming, lax och tackjern, så torde i närvande tider och med konsumtionens till vext vida mindre svårighet möta för afsättningen af dessa artiklar än för spanmål: deras sammanlagda värde utgör ock endast circa 190,000 R:dr, således ej mer än 8 proc. af hela den ordinarie räntan.
De sifferberäkningar jag här uptagit grunda sig pä uplysningar, hvilka i går benäget lemnades mig i K.
Kammar-Colhii arkif, utom hvad artikeln tackjern angar, hvarå upgift erhållits af en StatsUtsk:s ledamot, och hvars hela belopp utgör 12,000 R:dr.
I beräkningen öfver de serskilda räntepersedlarnes olika stigande, har jag tagit år 1834 till utgångspunkt, emedan före myntbestämningen intet constant penn ingevärde egde rum.
StatsUtsk:s skäl emot denna reform, att den nemi. skulle innebära ett uprifvande af Konungs och Ständers vid förra Riksdagen fattade beslut, har redan af föreg:de talare till fullo blifvit vederlagdt; och om äfven det skulle anses giltigt, saknas ej exempel på, att ett slikt uprifvande tillförene skett i frågor af vida mindre nödig och genomgripande art än denna.
Hr Gf. o. Landtm.!
Vigtig är denna stund: på samma gång denna Svenska allmogens lifsfråga här discuteras sker det, som vi veta, äfven i de 3:ne öfriga RiksStm.
Inom det Stånd, som nästan uteslutande består af räntetagare, lärer redan mer än en mäktig betydande röst höjas för én verklig, genomgripande reform.
1 det tredje Ståndet, som icke eger annat intresse för denna sak, än det som väckes af slutkonst och billighetskänsla, lärer, efter all aniedn., majoriteten förklara sig för reformen.
Att BondeSt. i denna fråga fullt upfattat och klart insett sitt verkliga intresse, är allmänt bekant.
Stånd, ”hvars sträfvanden och omsorger för jordbrukets utveckling”, för att begagna vår Landtmarskalks vackra och innehållsrika ord i helsningstalet till BondeSt:s deputerade ”emellan Riks”dagarne delas af R. o. Ad.” torde icke utan en billig tillförsigt 202 Den 20 Maj f. m. vänta att äfven under Riksdagarne i allmänhet, och måhända mest under denna af detta Högh Stånd understödjas i nämnde sträfvanden, hvilka i väsendtlig mån belingas afen ändamålsenlig skattereform. R. o. Ad. har vid denna Riksdag fattat åtskilliga beslut, hvilka, ehuru rationela och välgörande i sig sjelfva, likväl till följd af gamla och inrotade förhållanden, eller, rättare sagdt, missförhållanden, hafva väckt oro och missnöje.
Det skulle derföre, enl. min och mångens tanka, väl höfvas R. o. Ad., att i detta afseende gå BondeSl:s önskningar till mötes, äfven om, hvilket jag icke tror, sådant skulle vara förenadt med någon upoffring för en del af detta Stånds medlemmar.
Sambandet emellan ridderlighet och upoffringar är något, som aldrig har blifvit misskändt inom detta ädla Stånd, hvars ledamöter alltid lära känna sig i första rummet Svenskar, i det andra Svenska folkets representanter och först i tredje rummet tillhörande någon embetsmannaklass.
Denna upoffring, om den verkligen skulle komma att visa sig såsom sådan, skulle för öfrigt snart till fullo ersättas af ett tacksamt folk.
Tillåten Mine Hrr! den, som nu har ordet och som ödmjukt erkänner, att den öfverseende upmärksamhet, den vänliga upmuntran, han på detta rum någon gång fått erfara, ej haft och ej kunnat hafva annan grund än Edra sympathier för en, ehuru ofullkomligt, dock varmt uttalad öfvertygelse, att nu våga tillstyrka eder återremiss af StatsUtsk:s Betänk, i förevar:de punkt, en åtgärd, hvilken skall verka lugnande och försonande på det Stånd, hvilket, i likhet med Eder, mest är fästadt vid den kära Svenska jorden.
Denna fråga har så länge utgjort ett stridsämne emellan RiksStrn, att jag för min del visserligen önskar, att den icke skall fortfara att vara det, utan gerna skulle se om densamma vid denna Riksdag kunde komma till sin lösning.
Jag tror, att det bäst hade skett, om den vid förra Riksdagen afgifne propos:n blifvit vid denna Riksdag tillämpad, då man. nemi., med undantag af de s. k. småpersedlarne, som skulle förvandlas i penningar, icke hjde gjort någon annan förvandling än den, som för något serskildt ändamål kunnat behöfvas, ty derigenom hade man lemnat frågan på det hela i samma tillstånd som förut, och man kunde icke då säga, om den förändring, som dä hade blifvit, kunnat föranleda nedsättning eller förhöjning uti skatterna.
Såsom jag har hört StatsUtsk:s ledamöter utveckla sin åsigt af saken, så finner jag, att de hafva föreslagit dagsverkenas förvandling i persedlar i den afsigt, att derigenom tillskynda de skattdragande en fördel.
Jag tror dock, utan att vilja bestrida möjligheten deraf, att den saken kan vara tvetydig och att det följaktligen vore skäl att lemna den saken tills vidare och icke föreslå någon sådan förvandling vid denna Riksdag, såvida man icke vill medgifva, att dagsverksräntan må förvandlas i penningar.
Jag tror det hade varit önskligt, om de båda första Stånden och Regeringen hade velat göra den ringa Den 20
Maj f. m. 203 eftergiften lill dem, som mest äro betungade af dessa skatter, men om de icke vilja göra del, så skulle jag för min del finna mig belåten att nu antaga den föreslagna reformen, om nemi. dagsverksräntan icke förvandlades i någon annan persedel.
Jag skulle likväl äfven kunna medgifva en sådan förändring, om jag vore öfvertygad derom, att det vore större delens af de skattdragande önskan.
Jag bar hört ett par ledamöter af BondeSt., som jemväl äro ledamöter i StatsUtsk., säga, att de önskade en sådan förvandling af dagsverksräntan i persedlar, då den icke kunde förvandlas i penningar, men jag önskade att det måtte blifva uplyst, huruvida verkligen pluraliteten af BondeSt, skulle vilja hafva dagsverksräntan förvandlad i persedlar och på det att det måtte blifva uplyst, önskar jag att frågan må blifva återremitterad till Utsk., emedan det otvifvelaktig! kommer att visa sig af de inom BondeSt. hållna öfverläggningar, hvad deras åsigt i detta hänseende är.
Jag anhåller att denna återremiss måtte af R. o. Ad. blifva medgifven.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter först till bifall och sedermera till återremiss å förevar:de punkt framställde propos:r besvarades med blandade
Landtm, ånyo hemställde, om B. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte många Nej, förklarade, att han funnit
Den, som bifaller det i SlatsUtsk:s Utlåt.
M 92 gjorda tillstyrkande, att R.
St:r ville för deras del besluta, att dagsverksräntan måtte förvandlas till andra hufvudpersedlar, på sätt i efterföljande punkter serskildt för hvarje län kommer att bestämmas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot della tillstyrkande gjorde anmärkmr föranleda till återremiss af Utlåt, i denna del.
Återstående pröfningen af förevande Utlåt, upskjöts till eftermiddagens plenum.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk;n inkomne Utlåt:n och Betänk:n, nemi. från 204 Den 20
Maj f. m. Stats-Utskottet: JM 106, i anledn. af väckt motion om bidrag till underhållande af Hallsnäs bro i Jönköpings län; JM 107, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de understöd till Hospitals-fonden; JM 108,. i anledn. af väckt motion om anslag till premier för skogs-plantering; JM 109, i anledn. af väckt motion om ersättning och belöning åt Professoren B. 0.
Nycander för en af honom upfunnen röst-räkne-machin; JM 110, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om anslag till upföfande af en ladugårds- och en mejeri-byggnad vid Ultuna Landtbrnks-institut.
Bevillnings-U
Is kottet: JM 14, ang:de Postbevillningen. Lag-Utskottet: JM 30, i anledn. af väckt motion om stiftande af lag för kompromissarier; JM 31, i anledn. af väckt motion om bildande af en HofRätt i Norrland.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottet: JM 93, i fråga om åtgärders vidtagande till förekommande af större eldskador inom städerne;.
JM 94, i anledn. af väckt motion om befrielse för Jönåkers härad i Södermanland från skyldigheten att hålla färja vid Qvarsebo; samt JM 95, i anledn. af väckt motion om beviljande af stapelrätt för staden Wadstena.
Piper, Thom Henrik, inlemnadt sålydande Mern.:
I anseende till min nu förestående afresa från liufvudstaden, är jag förhindrad att längre bibehålla den plats jag, såsom ledamot i Allm.
Ekon.Utsk. innehaft, och får derföre vördsamt afsäga mig nämnde ledamots plats, under anhållan, att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Allra.
Ekon.Utsk. efter Gr. Piper.
Uplästes följande af Hr von Celsing, Lars Gustaf, inlemnade Mern.:
Den 20 Maj e. m. 205 I anseende till resa från staden nödgas jag afsäga mig min plats såsom Elektor, med ödmjuk anhållan, att varda vid min Riksdagsmanna-rätt bibehållen.
Afven härtill lemnade R. o. Ad. sitt bifall. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 .e. m.
Plenum kl. 6 e. ro. Justerades Pleni-prot. för d. 11 sisth April f. m.
Jag anhåller att få reservera mig emot det beslut, R. o. Ad. under förmiddagens plenum fattade, i afseende å dagsverksräntans förvandling till andra räntepersedlar.
Jag anser nemi., att detta beslut, satt i verkställighet, ovilkorligen leder till skatteförhöjning.
Man kan visserligen icke på förhand med säkerhet bestämma de blifvande priserna å spanmål och smör, till hvilka artiklar dagsverksräntan skulle förvandlas, men jag tror det ligga i sakens natur, att dessa varor skola framgent som hittills stiga i pris.
Sedan frågan redan är afgjord, anser jag det vara mindre lämpligt att vidlyftigt utveckla skälen för denna min åsigt, men jag har blott velat i korthet tillkännagifva min tanke i saken, såsom grund för min reservation.
StalsUtsk. har, enl. min öfvertygelse, förfarit, om icke obetänkt, dock ganska olämpligt, då Utsk., utan något föranledande hvarken af K. M:s Nåd.
St:rs föreg:de beslut, föreslagit ifrågarar:de förändring.
Jag anser mig ej heller böra förtiga min förvåning deröfver, att de af Konungens rådgifvare, som under öfverläggningen härstädes närvoro, icke med ett enda ord försvarade den K. l’ropos:n i denna del, utan genast öfvergingo till den af StatsUtsk. hyllade åsigten och såmedelst bidrogo till ett beslut, hvaremot jag nu nedlägger min alfvarliga protest.
JV2 92, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., angide de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling; och förekommo nu de i och för verkställigheten af ifrågavande ränteförenkling tillstyrkte allmänna föreskrifter, och deribland först 200 Den 20 Maj e. m.
Momenterne 1 lill och med. 1%.
Dessa mom:r blefvo af R. o. Ad. bifallne.
Momentet 13.
Jag förmodar, att när de ifrågavar:de, uti de norra länen utgående, persedlarne lösas med penningar: så lösas äfven spillmarkerna.
Att nu borttaga dem är således att förminska de räntor, hemmanen skola utgöra.
Om man, vid detta tillfälle, nedsätter hemraansräntorna i några landskap: så framkallar man i de andra dervar:de hemmansegares anspråk att få deras räntor i ett eller annat afseende förringade.
I’å grund häraf anhåller jag, att denna punkt måtte blifva återremitterad.
Spillmarkerna hafva aldrig ingått i beräkning, då persedlarne blifvit löste med penningar. utan de skola utgöras endast vid lefvereriug in natura.
När nu, enl. detta förslag, någon lefverering in natura ej mera ifrågakommer, kan icke heller någon beräkning af spillmarker vidare ega rum.
Dessa marker böra derföre icke inheräknas i räntebeloppen.
Såsom ledande lill uplvsning i ämnet, torde jag få nämna att, enl. utdr. af K.
KammarColhii under
December månad 1682 aflåtna skrifvelse till Hans Klerck, spillmarkerne tillkommit genom flere KammarColhii bref och resolutioner af 1636, 1638, samt flere tillfällen under sjuttonde seklet; men sedermera har genom flera K. resolutioner bestämdt förklarats, att spillmarkerne icke få vid räntornas lösning tagas uti någon beräkning; och i afseende å Helsingland, der dessa spillmarker nu sednast utgått, är förordnadt, att de ej finge tagas i beräkning vid regleringen af Regementets löner, och icke heller hafva de ingått i beräkningen vid löneregleringen för Landtstatens tjenstemän derstädes.
Således finner jag intet hinder emot ett bifall till denna punkt, som ingalunda innefattar någon skatteförminskning.
Palmstjerna nu yttrat sig, är visserligen allt vidare ordande om denna punkt öfverflödigt.
Jag ber likväl att få upläsa något af hvad KammarColhm yttrat i afseende å spillmarkerne.
Sedan Colhm uttalat sig för uphörandet deraf, säger Colhm ”att spillmarkerne, hvilka utgöra en obehörig tillökning på hemmanens verkliga ränta, böra, med tillämpning af K. Brefvet d. 6 Augusti 1831 från all beräkning vid ränteförenklingen uteslutas, hvarhelst och för hvilka persedlar de än hittills må hafva egt rum; hvadan Colhm i underddiet tillstyrker, att ett stadgande i denna syftning må af K. M. i nåder meddelas”.
Det nu anförda torde vara tillräckligt skäl för punktens bifallande, hvarom jag vördsamt anhåller.
Förevande mom. blef, uppå härefter framställd propos., bifallet.
Momentet Ii.
Den 20 Maj e. m. 207 Momentet 15.
Väl hafva R.
St:r beslutat, att en del af salpeterlijelpen skulle, såsom för drygt beräknad, upböra.
Men att den återstående delen skulle framdeles förvandlas till penningeränta, och icke till någon annan persedel, synes mig vara en afvikelse från den grundsats, Utsk. hyllat, och som jag anser vara riktig.
Jag anhåller derföre, att denna punkt måtte återremitteras, på det att ett förslag till salpeterhjelpens förvandling till andra räntepersedlar måtle af StatsUtsk. framläggas.
St:r hafva beslutat, att salpeterlijelpen i de 3 Småländska länen hädanefter skall utgå icke efter markegång, utan efter kronovärdi, i likhet med förhållandet uti alla de öfriga länen inom Sverige.
Då nu kronovärdiet utgör en bestämd penningeränta, torde Hr von Hartmansdorff lätt finna, att en naturlig följd deraf blir, att salpeterhjelpen i Småland måste komma att inberäknas under penningeräntan.
På grund häraf anhåller jag om punktens godkännande.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. förevar:de mora.
Momenlerne 16 och 17.
Momentet 18.
Oaktadt den berömvärda noggrannhet, som utmärker det förslag, StatsUtsk. uti förevaride Betänk, afgifvit, torde likväl i denna punkt ett misstag hafva insmugit sig.
Huruvida hafran är svår att fä afyttrad i de aflägsnare provinserne, derom kan meningen vara delad, men ett bestämdt misstag är, att detta sädesslag, mer än alla andra, är genom magasinering blottstäldt för försämring i värdet; ty hafran är deremot lättare att längre tid bibehålla god, än annan säd.
Dessutom förekommer, att räntegifvarne i de landskap, der hafra ingår i spanmålsräntan, hafva rättighet att lefverera densamma in natura, vid hvilket förhållande jag för min del icke kan inse, hvarföre denna rättighet skulle dem betagas, då de bibehållas vid rättigheten att till leverering in natura upsäga annan spanmål.
Jag hemställer derföre, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna skäligt att afslä denna punkt.
Hr von Troil: Dä StatsUtsk. beslutade, att till R.
St:rs antagande föreslå denna punkt, skedde det derföre, att Utsk. föreställde sig, att under sådana år, då räntegifvarne skulle ega rättighet att upsäga spanmålen till lefverering in natura, d. v. s. då årets markegångspris understiger medelpriset, skulle stora svårigheter yppa sig för administyationen, i händelse den skulle vara nödsakad att till magasinering mottaga alltför stora qvantiteter spanmål.
Då naturligtvis de persedlar, som blifvit föreslagna att till spanmål förvandlas, kommo att utgöra ett större antal T:r, 208 D en 20 Maj e m. om de förvandlas till hafra i st. f. dyrbarare säd, så trodde
Utsk. att del var nödvändigt att göra det förbehåll, som innefattas i förevand punkt; men då Frih.
Palmstjerna icke finnér någon svårighet möta hafrans lefverering in natura, så kan jag naturligtvis icke å Utskis vägnar yrka bifall till denna punkt, utan skall gerna lemna min röst till densammas afslående.
Förevaride mom. blef härefter, sedan propos. å bifall dertill blifvit framstäid, men besvarad med Nej, af R. o. Ad. afslaget.
Vidare förekom Utskis förslag röride ränleförenklingen för de serskilda länen, i följande ordning:
Upsala län.
Efter upläsning af Utskis tillstyrkande, att R.
Sl:r malte för deras del besluta, att den förenkling af grundräntor ne, som kan för Upsala län finnas lämplig, må definitivt antagas och således utan länets innevånares vidare hörande bringas lill verkställighet, anmälde sig och yttrade Frih. von Kraemer, Rob. Fredr.:
Jag gillar lill alla delar
Utskis uttalade åsigter i den nu föredragna punkten.
Det vore i sanning bardt för Upsala läns räntegifvare i allmänhet, om de skulle, kanhända under en lång tidföljd af år, gå miste om de fördelar, en ränteförenkliug säkerligen kommer att medföra, derföre att flertalet af deras deputerade, oaktadt erhållna fullständiga uplysningar om frågans ståndpunkt, likväl vidhöllo en, som jag har anledn. tro på förhand öfverenskommen, och sedan uttalad åsigt, att alla räntepersedlar måtte förvandlas i en fix penningeskatt.
Jag anhåller vördsamt om bifall på den föredragna punkten, och tror mig derom hafva tillkännagifvit största delen af länets räntegifvares önskan.
Uppå härefter framställd propos. blef Utskis ifrågavaride tillstyrkande af R. o. Ad. bifallet.
Beträffande sedermera Utskis i fråga om sättet för ränleförenklingens utförande i Upsala län gjorda tillstyrkande, yttrade sig Frih. von Kraemer:
Utskis förslag, att till hufvudräntetillar bibehålla spanmål och smör gillar jag, men hvad beträffar dagsverkens förvandling i spanmål och smör, till hälften af hvardera slaget, tror jag, att med räntegifvarens fördel varit mest öfverensstämmande, såvida ej denna räntetitel fått förvandlas i penningar, att, på sätt K. M. Nådigst föreslagit, räntetiteln dagsverken blifvit bibehållen.
Efter den erfarenhet jag vunnit under de 24 år jag deltagit i länets markegångssättning, har nemi. denna räntetitel nära nog oförändrad blifvit bestämd, då deremot spanmål och smör stundom upgätt till ganska olika värden, och då desse nu komma att tagas i utbyte mot dagsverken kan lätt en skatteförhöjning inträffa.
Men då R. o. Ad. i dag redan afgjort, att förvandling häraf skall ega rum, och en rubbning af StatsUtskis förslag i sin helhet för de fleste länen skulle inträffa, om Den 20 Maj e. m. 209 om ändring häri nu skedde för Upsala län, vill jag ej yrka på återremiss, utan blott till prot. uttala min protest mot den föreslagna förvandlingen af dagsverken i spanmäl och smör, ledande, efter min åsigt, till förluster för länets räntegifvare.
Utsk. säger i 3:dje punkten af detta förslag: ”Alla öfriga nuvande, uti jordeboks- och hemmantals- eller ordinarie räntan inbegripne persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att, jemte till penningar förvandlade bråktalen samt nuvar:de skattetiteln penningar, utgå enl. i allmänhet stadgade grunder”.
Men någon slutsats af delta tillstyrkande, hvilket är lika för samtlige länen, har Utsk. icke framställt.
Man vet följaktligen icke, huru mycket penningar komma att utgöras, när man lägger tillhopa den penningeränta, som förut funnits, och den, som tillkommer genom förvandling.
Om någon af Utsk:s ledamöter vet, huru mycket denna penningeränta utgör, skulle jag önska, att det blefve för Ståndet upgifvet.
Vet man det icke, utan lemnar det derhän, anser jag sådant vara en brist i Utsk:s Betänk., hvilken bör afhjelpas.
Med Landshöfd. i Upsala län är jag af samma mening i det afseende, alt den fördel, som genom skatteförenklingen tillskyndas de skattdragande i allmänhet, äfven bör tillgodokomma räntegifvarne i Upland, oaktadt flertalet af länets deputerade vid med dem hällne sammanträden förklarat sig heldre vilja bibehålla det nuvande beskattningssättet än antaga det förslag till ränteförenkling, som K.
M. funnit vara för länet lämpligt.
Men då man vill åstadkomma den ifrågasatta förändringen i syftning, att dymedelst bereda länets innebyggare en förmån, så bör man också vara förvissad derom, att förändringen verkligen innefattar en fördel, och det är derom jag icke är fullt öfvertygad.
Utsk. har föreslagit alt räntepersedlarne hö och dagsverken skola förvandlas, hälften sill spanmål och hälften till smör.
Jag tror, lika med Frih. von Kraemer, att det varit för länet fördelaktigare, om dagsverken blifvit bland räntetillarne bibehållne, men det beslut, som R. o. Ad. på förmiddagen fattat, att nemi. dagsverksräntan bör till annan ränta förvandlas, hindrar mig att yrka något sådant, enär jag måste ställa mig detta beslut till efterrättelse.
Men frågan är, huruvida det är lämpligt att bibehålla smör såsom en hufvudräntepersedel, till hvilken andra persedlar böra förvandlas.
Om man betraktar det nuvande förhållandet inom Upsala län, finner man, att spanraålsräntan utgår med omkring 189,000, smör endast med 5,000, hö med 11,000 och dagsverken med 30,000 R:dr.
Redan det förhållande, att smörräntan olgor en sä ringa andel af länets räntepersedlar, att den endast upgår till 5,000 R:dr för hela provinsen, gör, att denna ränta är den minst lämpliga att antagas såsom en räntepersedel, till hvilken öfriga hufvudränlor skola förvandlas.
Upland är icke någon smörproducerande provins.
Om man med det smör, som i länets markegångstaxa omtalas, menar salt smör, 7 H. 14 210 Den 21) Maj e. m. »å vågar jag påslå, ali något sådant alldeles icke produceras i Upland, emedan allt smör, som der beredes, försäljes färskt dels i Upsala och dels i Stockholm.
Man torde emot mig invända, att det icke är nödvändigt att såsom hnfvudränlepersedlar antaga sådana produkter, hvilka hufvudsakligen frambringas inom de serskilda länen, emedan räntorna i alla fall icke komma att utgöras in natura, men härvid får jag erinia, att meningen med vissa räntors bibehållande såsom hufvudräntor måtte väl vara, att dessa räutepersedlar skola hafva ett visst bestämdt värde.
Detta är likväl icke förhållandet med smöret.
Om man frågar folket i Upland, huru mycket 1 LU salt smör kostar, skall man — derom är jag fullt öfvertvgad, — icke i allmänhet erhålla ett bestämdt svar, ty det salta smör, som der begagnas, köpes till större delen under
Dislings-marknad från de mera smörproducerande provinserna.
Jag tror således, att det är mycket olämpligt att antaga smör såsom en hufvudränte-persedel för Upland, emedan derigenom icke en lindring uti, utan en förhöjning af skattebeloppet skall upkomma.