Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Intressemedel, arrende-afgifter och serskildt anvisade hemmansräntor: 4 proc. å Invalidhus-Fonden (200,000 r:dr) jemte de till fonden ingående hemmansräntor och arrenden 4 proc. å Fonden för blesserade Öfver- och Under-Offlcerare (20,000 r:dr) 4 proc. å Krigs-Kollegii Kassor (1,159,269 r:dr) jemte inkomsterue af de förenade mötes passevolans-fondernes fastigheter Direkte från Städerne utgående inqvarteriugs-penningar ........
Ordinarie anslaget i penningar enligt Riks-Staten: Å 4:de Hufvudtiteln Brist i 4:de Hufvudtitelns förslagsanslag, circa Å 9:de Hufvudtiteln: Wadstena Krigsmannhus-Kassas Centonal-ersättning ....
Dito Pensions-Staten för militäre Embets- och Tjenstemäns Enkor och Barn .
Dito Blesserade Öfver- och Under-Offlcerare Extra anslag i penningar från Statsverket:
Topografiska Corpsens arbeten ....
Fästningsbyggnad^-
Tillökning i Artilleriets materiel ....
Anskaffning af nya Gevär Anskaffning af Fänghålstappar och Slaghufvar .
Förstärkning af Reserv-förrådet ....
Underhåll till Arméens Pensions-Kassa Afgår bland Statsverkets inkomster uptague: Hästvakans-Spannmål Ständige Vakanser vid Skånska Infanteri-Regementerne Vakans-afgift af nya ordinarie Rotehållare Bevillning å Löuerne
Afgifter för stämpladt papper till beläggning af fullmagter, afsked o. s. v. 1,196,656: — 662,289: — 539,280: 303,550: 263,855: 1,126,993. 36. 7. 68,332: 44. 1. 16,378: 7. 1. 993: 3. 1. 208,353: 43,726: 38,000: — 800: — 65,080: — 2,741,576 136,000 40,800 25,000 5,000 16. 12,000: — 159,843: — 6,666: 32. 33,333: 16. 6,666: 32. 26,666: 32. 22,000: — Summa r:dr 133,500 13,860 17,371 25,000 6,000 Summa Rest r:dr Banko. 534,367 223,947 570,441 1,106,685 1,195,326 17,371 164,627 32 10 103,880 59,176 2,948,376 16 267.176 16 7,191,373 26 10 195,731 6,995,642 26 10 Tak. 31.
Rekapitulation af LandtfÖrsvarets tillgångar på sätt de i Förslaget äro beräknade att utgå jemte deras fördelning. l:o) LandtfÖrsvarets tillgångar.
Af Statsverket:
I penningar förvandlade indelta löningsräntor
I penningar förvandlad spannmål
I penningar förvandlad afkastning af befälets boställen .
Rustbålbarnes afgifter till beväpning, beklädnad, utredning och tross för manskapet samt sadelmundering och mötesfurage för hästarne Rotehållarnes afgifter till beklädnaden för manskapet
Nya ordinarie Rotehåliares dito dito
Intressemedel samt i penningar förvandlade arrende-afgifter och hemmansräntor ....
Städernas Inqvarterings-bidrag Penningar af Statsmedlen: Ordinarie anslag 2,948,376: 16.
— Exfra anS,*y _ 267,176: 16. - 3^215,552: 32. - Härifrån afdrages: bland Statsverkets inkomster nptagne . . . 195,731: — •— Af Hast- och liotchallare till anvisade ändamål:
Rnsthållarnes afgifter för manskapets anskaffning och underhåll på roten Rotehållarnes dito dito dito dito Nya ordinarie Rotehållarnes dito dito dito
Rusthållarnes afgifter för hästarnes anskaffning och underhåll på roten Af Iirigsmanshus-medlen: Wadstena Krigsmanskns-Kassas anslag och intresseinedel . . . . 534,367: 223,947: 570,441: 263,885 68,332 993 103,880 59,176 44. 1. 3. 1. 3,019,821: 32. 539,280 1,126,993 16,378 303,550 36. 7. 7. 1. 2:o) Tillgångarues fördelning.
LandtfÖrsvarets ständiga anslag, enligt Tab. 32
Dito tillfällige anslag enligt Tab. 32 Summa r:dr 5,996,982: 46. 3. 255,843:
Besparingar för Statsverket: Ä Statsmedlen Tili Statsverket ingående hästvakans-spannmåi för 3483 nummer .
Till dito ingående rotevakans-spanumål för 207 nummer . 579,393: 40. 8. 150,930: 12,492: 35. 11. 742,816: 28. 7. Banko. 4,844,813 1,986,201 164,627 31 43 6,995,642 26 6,995,642 26 10 10 T A B. 82.
LandtfÖrsvarets kostnader i enlighet med Förslaget.
(Utgifterne under 4:de Hufvud-Titeln.)
Banko. l:o) Ständiga Anslag. > a) Landt försvars-Departementet.
Departements-Chefen (se Tab. 1.) 7,540: Departements-Chefens Expedition (se Tab. 1.) 9,340:
Departementets Kanzli-Expedition (se Tab. 1.) 20,800: — — Departementets Förvaltnings-Expedition (se Tab. 1.) 41,600:
De olika vapnens Pröfnings-Komitéer (se Tab. 1.) . . 2,050: — — 81,330 b) Kommendants-Staben (se Tab. 3.) . 28,250 — c) Stående Hären.
Generalitetet (se Tab. 4.) 24,840: General-Staben (se Tab. 5.) . 65,898: 16.— Infanteriet (se Tab. 17.) . . . af Statsverket . ... . . 1,238,736: 39. 8. af Rust- ocb Rotehållare 1,423,807: 7. 9. 2,662,543: 47. 5.
Kavalleriet:
Dragonerne (se Tab. 18.) ... af Statsverket 254,952: 42. 8. af Rusthållarne 385,452: 640,404: 42. 8.
Dito Gendarmerne (se Tab. 19.) 161,765: 4. 5.
Artilleriets Allmänna Stab samt Tyg- oell Handtverks-Stater (se Tab. 20.) . ... 96,015: 37. 9.
Artilleriet (se Tab. 21.) . . . af Statsverket 493,983: 42. 9. af Rusthållarne ...... 13,520: 507,503: 42. 9.
Ingeni är-Brjgaden (se Tab. 22.) 44,312: 30.10.
Religions- och Själavården (se Afdeln. 3.
Art. 17.) 17,597:
Beväpningen med hvad dertill hörer; Reservations-anslag (se Tab. 23.) 19,693: 18.— Tjenstgörande Majors- och Kompani-befälet på roten (se Tab. 26.) 59,146: 32.— Infanteriets Exercis-Kompanier (se Tab. 27.) 39,660: 36.— Stockholms Garnison (se Tab. 28.) 503,011: 14. 5.
Ersättning åt Inqvarteringstagare, då inqvartering in natura icke utfaller; Förslagsanslag (se Tab. 24, 25.) 82,458: — — Tjenstgöringspenningar för Artilleriets och Ingeniör-Brigadens disponibla i ständig tjenstgöring va- rande Officerare; Förslagsanslag (se Tab. 14.)
. 36,400:
Aflönings-tillökning för värfvadt manskap, i följd af förlängd tjenstetid; Förslagsanslag (se Tab. 14.)
A rrondon npli nRBi‘51 fftr hpirao-nanäp •
Frir«!la(r‘jan«!ln(r 6,000: 2,000: — g 1 LllULH Ulli UIJLI cl 1UI lUUtLoui«l-5'A o utgrtglldUUt 7 Ul olagörtlJoIatJ ......
Ersätlning till Inqvarteringsgifvare under marscher för utgående högre betalning än portionspriset; Förslagsanslag 3,000: — — Tillökning för brödportion då den öfverstiger 2 sk. 8 rst.; Förslagsanslag (se Afd 3.
Art. 8.)
Rese- och Traktaments-kostnader; Förslagsanslag (se Tab. 14.)
. . 20,000:
Marsche-, Transport- och Tross-fortskaflnings-kostnader; Förslagsanslag • • • 10,000: 5 251 34 ** d) Krigs- Reserven.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE 3aaii)!DiasaÄ®ata &©s VID * Jutgtium tith^ag?» i ^tndiljolm ÅKES 1856—1857.
MJfftlf mif11’!. - «»*H STOCKHOLM, TVFOGRAFJSKA FÖRENINGENS BOHR TOKERI, 1857.
Onsdagen den 4 Mars 1857.
Just. 5 prot.utdr. för d. 28 samt pleniprot. för d. 14 sistl.
Hr Mont gom merie, Eobert Nils Germ.:
Vid sista Riksdagen föredrogs InkomstBetänk. sålunda, att bilagorna till,detsamma afgjordes före sjelfva Betänk, jag hemställer, om B. o. Ad:n icke skulle vilja nu förfara på samma sätt.
Uppå af Hr Gr. o. Landtm., i ani häraf framstäld propos., beslöts att af StatsUtslcts Utlåt.
N:o 33, de under Litt:s A, B, C och D uptagne bilagorne, oaktadt de på föredragn.-slistan voro up förde efter HufvudUtlåt.
N:o 33, likväl före detsamma skulle företagas till afgörande.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedanmde d. 25 och 26 sistl.
Febr. på bordet lagde Utlåt:n: N:o 33 Litt. A, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. i fråga om beräkningsgrunden för Salpeterhjelpens utgörande inom en del af Södermanlands län, äfvensom aug:de väckt motion om ersättning till Rusthållare inom
Småland för förlorad inkomst genom förändring i utgörandet af nämnde utskyld, och N:o 33 Litt. B, i ani. af väckte motioner om uphörande af vissa utaf de i ordinarie räntan ingående skatter.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 25 och 26 sistl.
Febr. på bordet lagda Utlåt.
N:o 33 Litt. C, i ani. af väckte frågor om eftergift af beskattningen å tackjernstillverkningen och stångjernssmidet.
Efter af lt. o. Ad. fattadt beslut, att punktvis företaga detta Utlåt, till afgörande, förekom: l:st,a punkten, ang:de K. 31 :s Nåd. framställning om lackjernsliondrns uphörande för alla utom bergslag belägna liytlor och masugnar.
Den, som är närmare bekant med förhållandet i afseende på jernhandteringens upkomst, det skydd den åtnjutit, huruledes detta skydd efter hand borttagits, och huru B.
St:r utöfvat beskattningsrätten å densamma, måste förvånas deröfver, att kännedomen om allt detta, hvilken måste förutsättas hos dem, som hafva beslutanderätt i frågan, kunnat så långsamt leda i Den 4 Mars f. in. till begrepp och öfvertygelse om hvad som är rätt.
Jag förmodar, att flere talare skola söka att stidla saken på sin ratta ståndpunkt., så att mitt uptriidande nu kunnat vara öfverflödigt, men jag har likväl ansett såsom min pligt, att gifva mina åsigter tillkänna, emedan jag, som under snart 10 år haft K.
M:s förtroende att vara ördfide i BergsColhm, bör hafva närmare kännedom om alla dessa förhållanden och öfver 30 år varit idkare af denna näring, hvarmed jag dock sisth höst uphört.
Min närvarule ställning är alltså oberoende af R.
St:rs möjliga bifall till K. M:s Propos. i ämnet.
Förhållandet med jernhamlteringen och dess beskattning har såväl i tryck som skrift blifvit manga gånger framst,äldt, så att en närmare utvecklad redogörelse derför anser jag obehöflig.
Jag vill endast i korthet framhålla de märkligaste förhållandena dervid.
För den, som vill taga kännedom härom, visar det sig klarligen, attingen näring i Sverige har under en lång följd af år varit omfattad med, hvad man kallar, detta skydd af Regering och E.
St:r som just jernhamlteringen.
Fm hvar, som ville anlägga en hytta för blåsning af tackjern eiler en härd för tillverkning af stångjern, måste först visa, att dessa anläggningar icke förnärmade redan existerande verks interesse», eljest blefvo ansökningar derom afslagna.
Man skulle nemi. styrka, att man af personer, som ägde skogar, för redan befintliga verk icke disponerade, kunde erhålla kol till malmens smältning, eller oek att man för stångjernssmidet hade att påräkna tackjern, som icke var uptaget af andra härdar.
Det är likväl nogsamt bekant, huruledes dessa skydd småningom bortfallit, huruledes kolhandeln blifvit fri och likaså taekjernshandeln inom landet, och sedan slutet af år 1855 har den eftergift blifvit lemnad, som så länge varit bestridd, nemi. att tackjernet får utföras ur landet, så att alla skydd för järnförädlingen numera äro uphäfda.
För att visa, huru angelägen man fordom var, att skydda denna näring, må det tillåtas mig att omnämna at t 1784 emanerade ett K.
Bref, som vid vite af 1000
D:r i silfver förbjöd anläggning af ett nytt verk.
Detta förbud uphiifdes efter hand och, utan att, som i andra länder är vanligt, då mari öfvergår till en ny lagstiftning och framkallat en mängd näringsidkare att egna sig åt nya företag, bereda andra skydd.
Man tänkte icke på någon ersättning åt dem, som genom förändringen blefvo lidande.
Tvertom har man i fråga om denna närings beskattning gått tillväga alldeles motsatt till det, som är rättvisa i beskattning och hvad som äger ruin i alla andra näringar.
II varje näring eller fabrik alser produktion och dessas beskattning har man bestämdt till eli viss proc. af behållna inkomsten. men jernhandteringen, som, säga hvad man vill, dock måste hänföras till näringar eller fabriker, beskattas antingen den har någon inkomst eller icke, och denna beskattning består i tackjernstionden och hammarskatten och är en grundskatt, den man med obegriplig envishet vill bibehålla.
Man är nästan frestad att tro, att Staten, sedan den under århundraden ouphörligt gynnat jernhandteringen, blifvit ångerköpt och vill förstöra näringen.
Så har nyligen blifvit afgifven en K.
Propos. om tullen, hvari alla andra näringar blifvit tillagda ett om också svagt skydd men jernhand - Den 4 Mars f. m. 5 teringen har fatt intet, och jag uprepar, att om man icke kände förhållandet, skalle man vara frestad att tro, att meningen vore näringens omintetgörelse.
Statens vård om densamma är för mig åtminstone oförklarlig.
Efter dessa anmärkmr anhåller jag att få fästa mig vid de skäl, som af Utsk. blifvit anförda för det resultat, hvartill det kommit.
Under åberopande af K.
BergsCollegii berättelse om jernhandteringens tillstånd, hvilken visar, att tillverkningen under sednare åren stigit, har Utsk. kommit till det resultat, att detta vore ett bevis på, att handteringen bär sig mycket väl.
Obetingadt vill jag icke godkänna denna sats utan är tveitom frestad att bestrida den, ty det har blifvit nödvändigt för jernt iil verkaren, att, om näringen skall kunna bära sig, utvidga tillverkningen för att genom fördelningen af de s. k. allmänna kostnaderne på en större mängd produkter kunna minska kostnaden på hvarje serskild del af produktionen.
Detta har varit anleda, till den ökade produktionen och min öfvertygelse är att nied få undantag behållningen ändock varit ganska ringa.
Går man tillbaka till den tid, då Svenska jernhandteringen var i sitt flor, då erkänner jag, att dess idkare voro i allmänhet välmående oell då ägde det förhållande rum, hvarpå en ledamot uti ett annat Stånd hänsyftade, då han talade om det beqväma i en närings idkande, då man endast behöfver sysselsätta sig med punschbålen och sjöskumspipan.
Den ökade produktionen är således intet skid för bibehållande af nuvande beskattningen.
Man har sagt, att jernpriset nu är högre än förr.
Priset har visserPgen något stigit under de sednare 4 å 5 åren, men vill man tillse, huru handteringens debet och kredit går i hop, skall man finna att icke blott priser på råvaran, eller kol och tackjern, utan äfven kosinaderne för transporten af råvaran och sjelfva tillverkningen stegrats i proportionell högre grad än priset på den förädlade varan.
Dessutom vet en hvar, som sysselsätter sig med denna näring, att priserne bero af konjunkturen.
Det starkaste beviset för denna upgift ligger deruti, att, hvad hvarje affärsman känner, ståljernet, som är den ädlaste eller förnämsta delen af jerntillverkningen, numera är nästan osäljbart, ehuru priset derå förr var ganska högt.
Dylika prisförändringar får man icke förbise, då man skall beräkna beskattningen på en näring, och man handlar bestämdt origtigt, om man bedömer prisförhållandena sådana de visa sig för ögonblicket.
Slutligen har man till styrka för sin sats sagt, att priset på bruksegendomar är i stigande.
Jag bestrider detta och påstår, att den, som vill göra sig mödan att taga reda på förhållandet, skall finna, att en dylik egendom är osäljbar, men skulle en högre köpeskilling för densamma kunna betingas, har sådant sin grund i det stegrade priset på landtegendomar i allmänhet, d. v. s. att bruket har vidsträckta skogar, användbara för en annan industri.
I sådant fall är en bruksegendom begärlig, men saknar den denna secundära fördel, är den i det närmaste osäljbar.
En hvar, som känner dessa förhållanden, måste medgifva, att en motsatt åsigt har sin grund ytterst i okunnighet om jernhandteringens verkliga ställning.
Jag yttrade, att näringen vore beröfvad allt skydd, men jag erinrar mig 6
Den 4 Mars t. m. nu att.
StatsUtsk. för föreslagna nedsättningen i hammarskatten framställt det vilkor »att stadgandet i 2 § i K. Eörordn. d. 27 April 1846 skall till all kraft och verkan uphäfvas.»
Detta stadgande har till följd, att ingen anläggning tillätes inom en omkrets af 2 mil från ett redan existerande bruk med mindre än vederbörlig undersökning föregått och K.
M. derefter till anläggningen leinnat bifall.
I afseende på det återstående skyddet beder jag att få uplysa att under de snart 10 år jag behandlat dessa frågor, har endast ett enda tillfälle inträffat, att en person sökt men icke fått anlägga ett bruk och hvarföre?
Jo! det ligger i sakens natur, att om alla rudimaterier och alla forman redan äro så uptagna och priserna så högt updrifna, att det icke lönar sig att göra en sådan anläggning, så faller det icke någon menniska in att göra den.
Ar åter förhållandet, att anläggningen bär sig, lära vederbörande icke vägra bifall till densamma, hvadan d. s. k. skyddet, hvarvid man tyckes fästa sig, alltså är intet.
BergsColhm har också uti und. utlåt, tillstyrkt borttagande af detta skydd och jag hyser icke något tvifvel, att ju icke så kommer att ske.
Jag kan icke underlåta att uttrycka min förundran deröfver, att
Utsk. kunnat tillåta sig att föreslå ett sådant vilkor som det jag nyss upläst, ty enl. min åsigt har Utsk. lika litet som R.
St:r rättighet att beställa med K.
M:s ekonomiska lagstiftning och jag kan icke förstå, att Utsk. eller R.
St:r äro behöriga att säga, att så och så skall det ske, såvida den andra Statsmakten går in derpå.
Emedlertid hoppas jag,' att jag ådagalagt, att förhållandet med jernförädlingen i landet är sådant, att om R.
St:r omsider vilja utöfva rättvisa, bör, hvarom jag vördsamt anhåller, Utsk:s förevande Betänk, afslås och K. M. Propos. bifallas.
Då det nästföljande mom. i Utsk:s Betänk, står i närmaste sammanhang med det nu föredragna, och det är svårt att yttra sig om det ena utan' att det andra deri inblandas, anhåller jag att båda momme måtte tagas under öfverläggning på en gång.
Sedan i ani. häraf Hr Gr. o. Landtm, låtit upläsa 2:dra punkten, ang:de stångjernstillverkningen och den deraf utgående hammarslialten, anförde Hr Montgommerie:
Eöreg:de talaren har redan granskat Utsk:s förslag, och jag behöfver således icke upehålla mig dervid.
I allmänhet kan man säga, att de upgifna förhållandene under ett år försatt bergshandteringen i vida fördelaktigare ställning än den i verkligheten är.
Ensamt dessa förhållanden inom Sverige hafva vid bedömandet af denna fråga icke bort tagas i öfvervägande, utan förhållandet på verldsmarknaden, förhållandet med Svenska jernhandteringen, jemförd med utländska industrien, och icke en tillfällig bättre och sämre konjunktur, som enl. hvad erfarenheten visat fortfarit under en kortare period.
Genom förbiseende häraf har egentliga misstaget tillkommit och man har sålunda erhållit sifferupgifter långt fördelaktigare än de i sjelfva verket äro.
Man har Deii 4 Mars f. m. 7 nemi. fästat sig vid ett ar i stället för att gå längre tillbaka vid jemförelsen och se huru förhållandet egentligen är.
Då jag nu håller mig till de 2:ne punkterne, som blifvit föredragna, finner jag, att Utsk. såsom skäl för afslag till Iv. M:s Propos, om uphäfvande af tackjernstionden utaf'hyttor och masugnar inom bergslag, anfört, dels att denna skatt numera jemlikt R.
St:rs beslut vid sednaste Riksdag och K.
M:s i öfverensstämmelse dermed utfärdade Nåd.
Kungörelse d. 14 Novemb. 1854 utgår med endast ^ af det belopp densamma före år 184 5 utgjorde, och dels att ytterligare en väsendtlig förmån blifvit tillverkarne af denna vara beredd genom den enl. K.
Kungörelsen d. 19 Dec. 1855 medgifna tillåtelsen till utförsel af tackjern.
I afseende på detta torde märkas, att då K.
M. föreslagit borttagande af tackjernstionden utaf alla utom bergslag belägna hyttor och masugnar, hade man bort fästa sig dervid och icke i allmänhet besvara frågan om nedsättning i tackjernstionden, såsom gällde den hyttor och masugnar både inom och utom bergslag.
Förhållandet är väsentligt olika.
För närvande skatta hyttor inom och utom bergslag lika, men inom bergslagen åtnjutes vissa förmåner, dem hytte-ägare utom bergslag saknar nemi. roteringsfrihet o. s. v.
Man hade väl bort taga i betraktande den orättvisa, som på detta sätt blifvit begången.
Dessutom den egentliga fördelen af tillåtelsen till tackjernets utförande ur landet tillkommer bergslagen, der tackjernet produceras för försäljning, hvaremot tackjern, blåst vid hyttor utom bergslag, är beräknadt för stångjernsproduktion.
Således synes det, som borde desse tackjernstillverkare åtnjuta någon lindring i tionden.
I afseende på hammarskatten har Utsk. icke funnit skäl att tillstyrka dess afskaffande.
Jag tror ock, att Utsk. icke kunnat gå längre än det gjort, och att det måhända varit lämpligt att tänka på, huruvida icke
Svenska jern förädlingen bör ställas i parité med dea utländska.
Då nu alla de privilegier stångjernstillverkarne fordom ägt bortfallit, den ena efter den andra, och denna näring således bort ställas i parité med alla andra näringar, hade väl Utsk. äfven bort föreslå dess beskattning lika med öfriga näringars, och jag hade äfven hoppats, att K. M:s Propos. sknlle bifallas.
Då jag har erfarenhet af utgången af dylika frågor inom förstärkt StatsUtsk., och jag anser, att denna likasom många andra frågor skall segra genom öfvertygelsens makt, misströstar jag ingalunda, att ju icke rättvisa skall vederfaras Svenska jernhandteringen, och om än nuvande Ständer icke vilja lemna den, skola säkerligen kommande Ständer icke draga sådant i betänkande.
Sedan Betänk, från StatsUtsk. inkommit till R.
St:r, har Utsk. fått emottaga en K.
Propos. ronde tackjernstillverkningen och åtskilligt, som har sammanhang med Svenska jernhandteringen, hvarföre jag anhåller om återremiss å Betänk.
N:o 33 Litt.
C i förhoppning att hvad, som under denna discussion förekommit och numera förändrade omständigheter, må föranleda Utsk. att komma till annat resultat.
Då jag med min röst bidragit till Utsk:s beslut i första delen af Utlåt, men deremot varit af olika fl Den 4 Mira t. m. tankar med Utsk:9 majoritet i fråga om hammarskatten, anhåller jag att få yttra några ord till stöd för mina åsigter så i ena som andra afseendet.
Den siste talarens förslag att under diseussion sammanföra tackjernstionden och hammarskatten anser jag ingalunda rigtigt, ty de härmed skattlagde näringarne äro i praktiken skiljda.
Vi veta att stångjerns- och tackjernsproducenterna hafva motsatta intressen; vi veta att då tackjernsproducenterne ganska ifrigt önskade bifall till den af R.
St:r uttalade åsigt, att tackjern skulle få utföras till utlandet, så motsatte sig stångjernsproduceuterne detta, visar icke detta mer än allt annat, att intressena äro fullkomligt skiljda, och det är äfven klart, att en sådan opposition från stångjernsfabrikanternes sida skulle upstå, då de köpa tackjern utöfver hvad de sjelfva tillverka.
Följaktligen finnas tvenne krafter inom jernhandteringen som arbeta emot hvarandra.
Jag vill derföre yttra mig öfver hvardera delen serskildt och öfvergår först till tackjernstillverkningen.
Då fråga upstår om borttagande af en skatt på en viss näring, kan detta icke ske annorledes, . än att den borttagna skatten kommer att fördelas på öfrige innebyggare.
Borttagandet af en skatt, innebär således intet annat, än att man låter tyngden af densamma delas af andra.
Man måste alltså tillse, huruvida den ifrågav:de näringen verkligen är i behof af en sådan lindring på de öfriges bekostnad.
Ar behofvet så trängande, att näringen icke kan fortgå med den nuvande skatten, då är det skäl att borttaga den.
Eljest vore det endast en skänk till nuvar:de innehafvare af masugnar, ty vare sig, att dessa gått från man till man genom köp, skifte eller arf, har deras värde alltid blifvit bestämdt efter den skatt de draga.
I fråga om taekjernstillverkningens tillstånd vill jag, såsom den siste talaren yrkat, icke hålla mig vid det förhållande, som under 1 år kan hafva inträffat, utan vill gå tillbaka några år och i detta fall följa de officiella upgifter som varit Utsk. meddelade för åtskilliga descennier.
Af dessa upgifter visar det sig, att under åren från 1837 till 1841 utgjorde tillverkningen 522,278 Sk?/. St.v. från 1832 till 1846 upgick den till circa 607,000 Sk??, från 1847 till 1851 vardén 714,824 Sk??. och från sistnämnde år till år 1855 upgick den till ett medelbelopp af något öfver 800,000 Sk??.
Denna lilla exposé utvisar, att taekjernstillverkningen ökats med 100,000 Sk??, under det att priset från 6 R:dr 8 sk. per Sk??, småningom stigit till dess nuvar:de höjd 13 Hulr 16 sk. b:ko.
Går man till år 1855, eller det år hvarunder K. M:s Nåd.
Författning om tackjernsutförseln utfärdades, ökades tillverkningen på en gång med 200,000 Sk??., på samma gång som priset stegrades.
Om det nu är en sanning, hvilket jag påstår är svårt att bestrida, att den näring hvars produktion årligen ökas, på samma gång som priset på varan stegras, är det ju också påtagligt, att det icke kan vara riktigt att lindra dess skatter på andras bekostnad.
Af dessa skäl synes det mig vara klart, att någon nedsättning i tackjernstionden icke f. n. kan vara af behofvet påkallad.
Då likväl, sedan Utsk. fattat sitt beslut, K. M. har, såsom Hr Montgommerie Cederhjelm uplyst, till R.
St:r aflåtit en ny Propos., utgående derpå, att tackjern skall få Den 4 Mars t. m. 9 tullfritt införas från främmande länder, och detta förslag måste hafva inverkan på tackjernstillverkningen, synes mig det icke vara oriktigt, att nu icke afgöra frågan, utan återremittera den till Utsk.; ty får man hit införa tackjern tullfritt och man bibehåller den nuvar:de skatten på den inhemska tillverkningen, har denna kommit i en förändrad ställning oell då kan det vara skäl att taga frågan i förnyadt öfvervägande.