Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen har äfven blifvit anmärkt, att det vore stridande mot vanlig form att R.
M. anhålla örn upphäfvande af en författning, som vore så ny, att dess ändamålsenlighet ej hunnit blifva pröfvad.
Denna anmärkning är af en vissjvigt.
St:r gilla det ifrågav:de Betänkff och till följd deraf i underd. anhålla att K.
M. behagade återgifva Carolinska Institutet rättigheten att anställa theoretisk-medicinsk examen, i likhet med de medicinska fakulteterna, lärer ej deraf följa att K.M. skulle omedelbart fatta sitt beslut; med de utmärkta, R.
Stms fulla förtroende åtnjutande, rådgifvare, hvilka omgifva H. M., kunna R.
St:r med tillförsigt motse att frågan underkastas den mognaste pröfning, innan den af H.
M. företages till slutligt afgörande.
Jag anhåller om propos. på bifall till Ekon.-Utsk:ts ifrågav:de Betänk.
Bifallsrop följde jemväl på detta anförande.
Det må tillåtas mig att med några få ord bemöta de hufvudsakligaste anmärkningar, som blifvit mot mig framställda.
Man har till en början sagt, att i intet land i verlden egde det förhållande rum, som här råder, att nemi. den praktiska undervisningen kommer efter den theoretiska.
Men sådant är dock verkliga förhållandet tvärtom i de flesta länder, t. ex. både i Tyskland och England, såsom ock Frih. von Duben uppgifvit.
Vidare har man sagt, att frågan borde betraktas blott ur synpunkten af den medicinska undervisningens fördel, eller, som en talare uttryckte sig, af den lidande mensklighetens bästa, och att man icke får försumma denna synpunkt blott för den medicinska fakultetens vid universitetet skuld.
Men, Mina Hrr, det är icke fakultetens fördel, som jag alsett, utan just det medicinska studiets, hvilket icke kan rätt bedrifvas annat än i samband med den allmänna universitetsbildningen.
I afseende å R.
St:rs omtalade frikostighet mot universiteterna, får jag påminna R. o.
Ad. om hvad som för 2 riksdagar sedan inträffade på detta rum. då det var fråga om en ny profession i fysiologi i Upsala; den blef nemi. då afslagen. ■— Man har också sagt, att det vore omöjligt att finna, hvad som i det medicinska studiet, och särskildt i afseende på anatomien, vore theoretiskt; men theorien är just sammanfattningen af de vetenskapliga rönen till ett helt, och en sådan thoeri har hvarje naturvetenskap.
— Det är för öfrigt här icke fråga om en flyttning af universitetet; utan att bryta ut och flytta en del deraf till ett annat ställe, och olämpligheten deraf torde väl allmänt erkännas.
Då emedlertid tiden är långt fram - Den 14 Mare e. m.
U7 skriden, vill jag icke besvära R. o. Ad. med något vidlyftigare anförande, utan anhåller blott afslag å Utskits Betänk.
Hr Olivecrona, Knut: Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:t har i sitt nu föredragna Betänk, hemställt, att R.
M. skulle i underdånighet anhålla, det K. M., med ändring af K.
Stadgan den 26 April 1861, ville meddela Carolinska Institutet rätt att i likhet med universiteternas medicinska fakulteter anställa den medicinskt-teoretiska examen eller den s. k. medicine-kandidat-examen.
Jag föreställer mig att icke någon finnes inom detta hus, hvilken ej gerna medgilver, att ändringar i nyss utfärdade författningar i allmänhet icke utan de vigtigaste skäl böra vidtagas; ty skall en författning, af beskaffenhet som den ifrågav:de, efter knappt ett års förlopp, sedan den trädde i verksamhet, åter ändras, skadar sådant lagens afseende, den regerings anseende, hvilken efter moget betänk, fattat sitt beslut, samt verkar ändtligen skadligt på den medicinska undervisningen, som skulle utsättas för nya omskapelser.
Jag frågar derför: finnas några särdeles vigtiga skäl för den yrkade förändringen?
Kan man åberopa någon erfarenhet om den skadliga verkan af 1861 års stadga?
Nej! — kan man påstå att regeringen, vid denna stadgas utfärdande, förfarit i strid med R.
St:rs förut uttalade önskningar?
Nej! — kan man säga, att regeringen förfarit i strid med sakkunige auktoriteters yttranden i saken?
Neji — kan man förebrå regeringen att hafva handlat principlöst?
Nej! — kan man ändtligen med fog påstå att regeringen emot Carolinska Institutet begått en orättvisa?
Någon erfarenhet om författningens skadliga verkan för Carolinska Institutet kan rimligtvis icke ännu anföras, enär medicine studerande måste först genomgå en 8 månaders förberedande klinisk kurs på medicinska fakulteternas sjukvårdsanstalter, och derefter en 12 månaders klinisk kurs på hufvudstadens kliniker, innan någon licentiatexamen kan ifrågakomma; och detta förhållande ensamt för sig förklarar derföre anledningen hvarföre sedan 1862 års början icke någon medicine studerande aflagt licentiat-examen vid Carolinska Institutet.
Regeringen har, vid utfärdandet af 1861 års stadga, icke förfarit i strid, utan tvertom i enlighet med R.
St:rs önskningar.
Uti underdånig skrifvelse den 10 December 1857 anhöllo nemi.
St:r, såsom orden lyda, — »under erkännande att nyttan af den medicinska undervisningens fördelande på flere undervisningsverk vore af vigt till förekommande af ensidighet och för undervisningens fullkomnande genom täflan med flere lärare i samma vetenskap» —, att en komité af sakkunnige män måtte tillsättas för att utarbeta »förslag till den medicinska undervisningens ordnande till en ändamålsenligare samverkan mellan dessa läroverk, för vinnande af deras gemensamma syftemål: en så fullständig läkarebildning som möjligt.»
I enlighet med denna sålunda uttalade önskan tillsattes, såsom bekant är, en 148 Den 14 Mara e. m. komité, hvars pluralitet uppgjorde det s. k. hufvudforslaget eller att, med indragande af alla anstalter, bilda en enda stor medicinsk akademi i Stockholm; men komitéen afgaf derjemte enhälligt det s. k. interimsförslaget, hvilket för den närmaste framtiden åsyftade att »förena de tre läroverken till enig och ordnad samverkan.» Regeringen hade alltså att välja mellan dessa begge allternativer eller ock att antaga en tredje utväg, den nemi., att gifva åt hvardera fakulteten och åt Carolinska Institutet en alldeles oberoende ställning af hvarandra.
Denna tredje utväg kunde naturligtvis icke antages, emedan materiella ressurser dertill alldeles saknades.
Hvad var då, vid sådant förhållande, att göra annat, än antaga det s. k. interimsförslaget, med några mindre modifikationer till Carolinska Institutets fördel, helst det öfverensstämde med R.
St:rs önskningar om en ordnad samverkan mellan alla tre läroverken?
— Icke kan man derföre rättvisligen förebrå regeringen att hafva handlat emot national-representationens uttalade åsigter?
Regeringen har icke heller förfarit i strid med de sakkunnige auktoriteter, som blifvit öfver frågan hörde.
Dessa auktoriteter äro: de medicinska fakulteterna och de akademiska konsistorierna i Upsala och Lund, akademie kansleren, Carolinska Institutets lärare-collegium samt Sundhets-Coll.
Alla dessa auktoriteter hafva absolut förkastat det s. k. hufvudforslaget, undantagandes Carolinska Institutets lärare.
Den förut omförmälde komitéen insåg nogsamt att berörde s. k. hufvud-förslag icke kunde påräkna bifall.
Den framställde derföre interimsförslaget såsom lätt verkställbart och för den närmaste framtiden alhjelpande de mest kännbara och öfverklagade bristerna i den närvarande medicinska undervisningen, genom att förena de tre befintliga läroverken till enig och ordnad samverkan.
Denna samverkan skulle, enligt detta förslag, åstadkommas, genom att åt hvarderas omsorger anförtro hufvudsakligen den del eller sida af undervisningen, som bäst passade för de nuv:de förhållandena.
Fakulteterna skulle, efter denna plan, hufvudsakligen få på sin lott den theoretiska, men derjemte äfven en del af den praktiska undervisningen, och Carolinska Institutet åter företrädesvis sysselsätta sig med de unge läkarnes praktiska utbildning, genom deras handledning under en längre kurs på hufvudstadens kliniker.
Med afseende på denna, såsom det synes väl anordnade, bestämning, föreslogs äfven att pröfningen i den teoretiskt-medicinska examen skulle uteslutande vara de medicinska fakulteterna förbehållen.
Vid frågans beredning till föredragning i konseljen väcktes sedermera tanken på en modifikation af interimsförslaget, till ytterligare fördel för Carolinska Institutet, åsyftande att åt institutet bereda lika rätt med de medicinska fakulteterna att examinera i den praktiska eller medicine-licentiat-examen.
Föreståndarne för de medicinska och kirurgiska klinikerna i Stockholm hördes häröfver och förklarade, i en lill Chefen för Ecklesiastik-I)ep:tet ingifven promemoria, d. 1 November 1860, att genom detta modificierade förslag undanröjdes tviste-punk - Den 14 Mari e. m. 149 terna läroverken imellan.
Frih. von Duben har visserligen i dag förklarat, att dessa klinikföreståndare, som tillika äro lärare vid Carolinska Institutet, icke bifallit förslaget; med då deras yttrande icke lärer kunna tolkas såsom ett gyckel, ber jag att få uppläsa följ:de rader ur nämnde promemoria, då det för en hvar genast skall vara klart, om icke deri bör sökas ett samtycke, ehuru man måhända nu efteråt ångrat detsamma.
Orden lyda så här: »Genom detta förslag undanrödjas de tvistepunkter läroverken imellan, som vi här ofvan påpekat, såsom oskiljaktiga ifrån förslaget a (interimsförslaget), då hvartdera läroverket kommer att öfvertaga licentiatexamens så väl mundt liga förhör som praktiska pröfning» — — »vi hysa härutinnan ingen betänklighet, ölvertygade som vi äro, att i den praktiska medicinska vetenskapen någon söndring imellan teori och praxis icke kan och icke bör ega rum, och se äfven derföre i detta förslag en långt större möjlighet för läroverket i Stockholm att uppehålla det vetenskapliga elementet uti den praktiska medicinens undervisning, än hvad förslaget angifver anledning och möjlighet till.
På grund af hvad vi ofvan anfört, anse vi följaktligen förslaget b (det modifierade förslaget) vara det af de båda alternativen, som erbjuder de relativt större fördelarna så väl för läroverken som för eleverna, utan att medföra de menliga följder, som, enligt vår tanka, äro oskiljaktiga från förslaget a.»
Då nu regeringen lagt detta, det såsom det relativt bästa erkända förslaget till grund för 18G1 års stadga, huru kan man finna anledning till klander, förebärande att regeringen handlat emot sakkunniges yttranden?
Vidare kan det icke, såsom grund för yrkandet om ändringen i nämnde stadga, påstås att regeringen förfarit principlöst.
Då, såsom jag visat, både R.
Skr uttalat sin önskan om en ordnad samverkan mellan de medicinska läroverken och sakkunnige auktoriteter likaledes förordat densamma, var det tvifvelsutan principriktigt, att uppgöra en arbetsfördelning mellan läroverken, och denna borde naturligtvis så uppgöras, att åt de medicinska fakulteterna lemnades den teoretiska undervisningen, jemte den propedeutiskt-kliniska, och åt Carolinska Institutet deremot anförtroddes den hufvudsakligen praktiska undervisningen.
Detta var principriktigt äfven i det afseende, att det innebar ett erkännande af den vigtiga sanningen, att de grundläggande studierna böra inhemtas vid universitetet, der en lefvande vexelverkan mellan den menskliga odlingens hufvudsakligaste grenar, en innerlig förening mellan de humanistiska och de naturvetenskapliga studierna är möjlig, der man icke beliöfver befara den skadliga ensidighet, hvilken, efter hvad erfarenheten på andra håll länge ådagalagt, så lätt utbildar sig vid en special-skola.
Såsom skäl för den påyrkade förändringen af 1861 års stadga, har ändtligen blifvit sagdt, att stadgan innebure en orättvisa emot Carolinska Institutet, emedan Institutet förlorat rättigheten att examinera i den teoretiskt-medicinska examen.
Jag svarar härtill, att det visserligen varit en orättvisa, om 150 Den 14 Mars e. m.
Carolinska Institutet lidit denna uppoffring, utan att erhålla någon equivalent ersättning.
De medicinska fakulteterna hafva äfven, å sin sida, fått göra fullt lika stora uppoffringar.
Den parten, som vunnit mest vid delningen, är utan tvifvel Carolinska Institutet, hvilket erhållit både examensrätt till medicine-licentiat-examen och uteslutande rätt att disponera hufvudstadens kliniker.
Afståendet af rättigheten att examinera i den s. k. kirurgie-kandidat-examen synes ej innebära någon synnerligen kännbar uppoffring, då Carolinska Institutet på 30 år ej examinerat flere än 24 elever, under det att medicinska fakulteten i Upsala ensamt examinerat under samma tid 418 medicine kandidater.
Om nu den Svenska läkarekorpsens duglighet med skäl erkännes vara berömlig, så lärer förtjensten deraf, hvad just den teoretiskt grundläggande läkarebildningen vidkommer, rättvisligen böra tillskrifvas de medicinska fakulteterna.
Enligt Utsktts förslag skulle Carolinska Institutet ensamt ställas oberoende, icke de medicinska fakulteterna; ty fakulteternas elever skulle underkastas tvånget af viss tjenstgöring på Institutets kliniker.
Icke är sådant rättvisa?
— En högt aktad ledamot af detta Stånd, hvilken yttrat, att der de skickligaste lärarne finnas, dit lockas ungdomen, har dock vidhållit nödvändigheten för Carolinska Institutet alt examinera i den teoretiska examen för att kunna påräkna lärjungar.
Erkännande riktigheten af den anförda satsen, tror jag dock icke att den ifråga v:de nödvändigheten i närv:de fall deraf följer.
Och då Carolinska Institutets professorer i underdånigt betänk, deri 21 December 1836 sjelfve yttrat, »att ett läroverks närmaste bestämmelse vore, enligt deras öfvertygelse, icke att examinera, utan att undervisa», huru kan det kallas en orättvisa emot dem, om de nu förlorat en rättighet att examinera, hvars utöfvande så ytterst sällan förekommit och som de sjelfve förklarat icke tillhöra läroverkets närmaste bestämmelse?
Nu några ord om de menliga följderna af Utsk:ts och motionärernas förslag.
Den oundvikliga följden häraf och tillika den skadligaste anser jag vara den, att om Carolinska Institutet undfår rättighet att öfvertaga äfven den teoretiskt-medicinska undervisningen och derjemte bibehåller rättigheten att handleda fakulteternas elever under 12 månaders klinisk kurs, innan dessa kunna få aflägga licentiat-examen vid universiteterna, så måste efter hand all medicinsk undervisning koncentreras vid Carolinska Institutet och de medicinska studierna så småningom upphöra att idkas vid universiteterna.
Det är detta lösslitande af de medicinska studierna ifrån de öfriga universitetsstudierna, som är så betänkligt; ty vid specialskolan i Stockholm kunna de vissserligen idkas, men. efter alla tecken, med en ensidighet, långtifrån gynnsam.
Odlingen af de grundläggande medicinska studierna skulle sakna det naturliga sambandet, äfvensom ali vexelverkan med odlingen af de öfriga naturvetenskaperna och med de humanistiska studierna.
Det skall uppstå inom fäderneslandet 2 särskilda läkarecorpser — universitetsbildade läkare och läkare utan
Den 14 Mart e. m. 151 universitetsbildning, danade vid specialskolan.
De skola ömsesidigt bekämpa hvarandra och sträfva att tillvinna sig företrädesrättigheter och fördelar i befordringsväg.
En ällan vid läroverken skall likaledes uppstå att locka till sig elever medelst tillförsäkrande af vissa förmoner.
Men dragas alla medicinska studier till Stockholm, är klart att den medicinska fakulteten icke kan bestå, åtminstone icke i Upsala, så nära Carolinska Institutet; såsom öfverflödig måste den bort och dermed är redan en början gjord till universitetets sönderstyckande.
Det har visserligen varit ratt fägnande att höra en värderad talare i dag erkänna, att universiteterna ega fullt tillräckliga materiella ressurser, för att kunna meddela en god medicinsk undervisning.
Från motsatta sidan har man eljest alltid hört upprepas, att vid högskolor i småstäder skulle medicin icke med framgång kunna studeras, och detta skäl har användts både för att bevisa nödvändigheten af universitetets i Upsala flyttning och begge de medicinska fakulteternas förflyttande till hufvudstaden.
Frih. von Duben bär anställt en jemförelse mellan medicinska fakulteten i Upsala och Carolinska Institutet, hvilken ej utfaller så fördelaktig för den förra.
Då han omtalar Institutets 18 lärostolar — ehuru man med detta ord blott förstår lärareplatser, hvilkas innehafvare äro skyldige att från kathedern hålla offentliga föreläsningar, hvilket ej är förhållandet med Institutets adjunkter — finnér han, att medicinska fakulteten i Upsala blott har 9 lärare, glömmande läraren i psykiatri; och då han jemför droguesamlingarna på båda ställena, säger han att i Upsala träffas kanske 50 exemplar mera än i Stockholm, ehuru han borde veta att i Upsala är den farmakologiska samlingen den rikaste i hela norden.
Flere talare hafva i dag yttrat, att täflan väcker och underhåller det vetenskapliga lifvet, framkallar duglighet och uppammar skicklige lärare, och att det derföre är för det allmänna nyttigt, att medicinska fakulteterna och det Carolinska Institutet få mäta sig med hvarandra.
Jag är den förste att erkänna vigten af en sådan täflan.
Men man bör också göra en verklig täflan möjlig; och detta sker först derigenom, att man lemriar begge parterna någorlunda lika medel i händerna.
Vill man göra detta, fruktar jag icke för utgången.
Hittills har man från Carolinska Institutets sida lyckats tillintetgöra de flesta framställningar om anslag för den medicinska undervisningens fullkomnande i Upsala.
För närvide bestå R.
St:r åt medicinska fakulteten i Upsala allenast 14,450 rdr — under det att vid denna riksdag begäres såsom blott en tillökning i Institutets gamla stat mera än 17,000 rdr.
Vid förra riksdagen afslogs för den medicinska fakulteten en ganska måttlig anhållan om ett litet bidrag för den nya sjukhusbyggnaden i Upsala, och Frih. von
Duben motsatte sig då ifrigt anslaget till en ny profession i fysiologi.
Dessa kända fakta äro icke egnade att ingifva mycket hopp om framtiden, om den täflan man vill uppmuntra å ena sidan, utan att lemna medel å den andra, den till den matriella styrkan hittills underlägsne. 15!
Den 14 Mare e. m.
Tiden medgifver icke att vidare upptaga och besvara de påståenden, som, från motsatta sidan, under diskussionen blifvit gjorda.
Men innan jag slutar, vill jag dock, i anledning af Hr Cederschjölds yttrande om Professor Glas’s skrift, att den vore en »pamflett», och då författaren icke på detta rum kan försvara sig, på det kraftigaste tillbakavisa ett sådant omdöme.
En hvar, som med fördomsfrihet genomläser skriften, skall finna att den blott innehåller faktiska upplysningar.
Professor Glas är en alltför hederlig man, för att nedlåta sig till pamflettskrifveri, hans stora anseende allt för mycket stadgadt, för att ens kunna gifva anledning till en misstanka derom.
Ropen på propos. förnyades. Hr Tornerhjelm, Johan Carl Abraham:
Jag anhåller att blott få förklara, det jag instämmer med de Hrr, som yrkat afslag å förev:de Betänk.
Med undantag af sådane frågor, som röra jernvägars sträckning åt det ena eiler andra hållet, vet jag icke någon, der agitationen för och emot det framställda förslaget varit så stark, som i denna.
Representationens medlemmar hafva välvilligt begåfvats med en hel brochyr-litteratur, af den vidd och omfattning, att tiden säkerligen icke tillåtet många att deraf taga fullständig kännedom.
Beklagas måste dock högeligen, att under denna skriftvexling icke iakttagits det lugn och den moderation, hvarpå ämnets allvarsamma beskaffenhet och för det allmänna stora vigt otvifvelaktig! bort kunna göra anspråk, utan att man deremot framgått mot hvarandra med den skoningslösa häftighet, som hindrar det blifvande beslutet uti den för samhället vigtiga frågan att utgöra ett resultat af en sansad och mognad öfvertygelse om hvad för det allmänna kan vara nyttigast, men deremot förvandlar tvisten till en strid på lif och död, emellan målsmännen för de mot hvarandra kämpande intressena.
Visserligen kan det sägas, att läkarens hela verksamhet utgör en strid på lif och död, —- men den nu förev:de striden kan utan tvifvel leda till ett resultat, alldeles motsatt det, som eljest åsyftas.
Under sin vanliga verksamhet strider nemi. läkaren emot döden för att bibehålla sin medbroder vid lif.
Här deremot skall den kämpe, som börjat striden, om segren blefve hans, genom denna sin seger otvifvelaktigt bereda död åt den Institution, som hans motkämpande medbroder tillhör.
I)å denna representant-kammare är nog lycklig att räkna flere läkare bland sina medlemmar, kan det icke bestridas, att de mesta på sakkännedom grundade upplysningar här kunnat meddelas; men jag tror ock mig hafva funnit, alt Hrr läkare, till följd af denna deras sakkännedom, anse det böra tillkomma dem ensamt att här diktera beslutet, och måhända liar någon bland dem, tilläfventyrs min egen frände, motionären, nu Den 14 Mars e. m. 153 vid mitt uppträdande sagt eiler tänkt: skall nu äfven han uppstiga och tala uti en sak, som han icke begriper?
Till ursäkt lör mitt uppträdande får jag i sådant fall åberopa, att bland de 4 molionärerne, 3 befinna sig i samma belägenhet, som jag, nemi. att icke vara läkare, samt att de 3 Riks-Stånd, som redan fattat beslut i saken, icke hafva några läkare bland sina medlemmar.
Jo! jag hör nu af mina grannar, att det skall finnas en sådan uti Borgare-St.; men då detta icke lärer vara fallet inom Hederv.
Bonde-St., så torde jag kunna anses lika kompetent, som medlemmarne af sistnämnde
Stånd, att uttala min åsigt i frågan; det kan dock icke falla mig in att vilja ingå uti några specialiteter, utan skall jag inskränka mig till uttalande af några ord ang:de frågans bedömande i sin allmänhet, och såmedelst angifva de skäl, som hindra mig att med min röst biträda förslaget.
Huruvida det framställda förslaget bör bifallas eller icke, synes mig egentligen bero på besvarandet af den frågan, om man vill hafva medicinska fakulteterne, det vill säga hela den medicinska undervisningen förflyttad till hufvudstaden, eller ej.
Den som anser en sådan förflyttning vara för fäderneslandet nyttig och således önskvärd, den bör obetingadt lemna sitt bifall till förslaget.
Den åter, som antingen anser en sådan förflyttning icke vara nyttig, eller ock, lika med mig, om nyttan deraf ännu icke stadgat sin öfvertygelse, den bör deremot afslå förslaget.
Men, säger man, här är ju aldeles icke fråga om hela den medicinska undervisningens förflyttande till hufvudstaden, utan endast om Carolinska Institutets likställighet med medicinska fakulteterne, så att Institutet, som har pligt att undervisa, måtte erhålla rättighet att jemväl examinera; och hvad kan väl vara mera billigt och oskyldigt än ett så beskafladt yrkande?
— Ja, elt så beskafladt yrkande synes verkligen vid första påseendet vara så billigt och oskyldigt, att man har svårt att begripa, huru någon kan vilja motsätta sig detsamma.
Men, Mina Hrr! man har då icke gifvit akt derpå, att den såkallade likställigheten icke är afsedd att blifva fullständig.
Om de medicinska fakulteterne förut egt vidsträcktare rätt än Carolinska Institutet, så skulle förhållandet hädanefter blifva motsatt, ifall förslaget antoges och äfven vunne K. M:s Nåd. godkännande.
Vid Carolinska Institutet skulle nemi. en medicine studiosus kunna genomgå hela kursen ifrån början till slut, hvaremot detta icke blefve fallet vid universiteterne, enär de, sorn der ville idka de medicinska studierne, ovilkorligen måste inhemta den kliniska undervisningen vid Carolinska Institutet och derifrån förskaffa sig betyg om tillräckliga kunskaper i nämnde afseende, innan de kunde blifva medicine doktorer.
Följden af denna olikhet synes mig otvifvelaktig! skola blifva den, att alla de, som ämnade blifva läkare, skulle för sådant ändamål vända sig till det läroverk, der kursen kunde genomgås från början till slut, det vill säga till Carolinska Institutet, samt att medicinska fakulteterna vid universiteterna således skulle komma att sakna disciplar; men 154 Den 14 Mare e. m. då ett läroverk icke bör eller kan ega bestånd utan disciplar, så synes häraf ock följa, att bifall till det framställda förslaget, eller med andra ord, att Carolinska institutets seger uti denna fråga skulle, såsom jag förut antydt, bereda medicinska fakulteternas undergång.
Att ett sådant resultat också verkligen innefattar, om icke de flestas, åtminstone ganska mångas innersta önskan, är ganska säkert.
Motionären inom detta rum, min värde frände, har sjelf öppet förklarat sådant vara hans önskan, och jag håller honom räkning lör detta hans uppriktiga tillkännagifvande.