Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är allmänt kändt, att i Skogstrakten finnes föga Åkerbruk; när härtill kommer, att Hemmansklyfningen der vanligtvis är drifven till den största höjd, så att från 20 tili 50 Hushåll, och äfven ej sällan derutöfver, finnas på ett Hemman , hvar skola dessa olyckliga varelser, som, i stöd af Författningar tillkommit, och som localen anvist blott ett enda Näringsfång, hämta sin föda och penningar till sina Skatters liqviderande, om detta dem fråntages?
Ty att kunna afyttra så snart träns-; porterade varor, som Skogseffecter, då de äro belagde med en Exporttull från 25 till 75 procent af varans värde, jemte en mängd andra tryckande föreskrifter, gränsar tiil omöjlighet.
Oeconomite- och BesvärsUtskottet har uti premisserne af dess Betänkande upptagit alla de skäl, som kunna anföras för en friare Trädvaruhandel; jag tror mig derföre ej vidare böra upprepa dem ; men jag finner frågan dock icke vara bestämd i Resultatet.
Jag gillar till alla delar, att saken öfverlemnas till Kgl.
Maj:t, och att man ej genom beslut hindrar Kongl. Majit, att med utländska Magter betin-, ga oss nya handelsfördelar 5 men jag tror dock, 78 Den 2 I Maji, att detta kunnat förenas med de grunder, presidenten, Friherre Edelcrantz i dess Anförande föreslagit.
Maj:t hade härigenom vunnit mera upplysning om Riksens Ständers önskan, och de Embetsmän, som få sig anförtrodt ärendets slutliga handläggning, mera ledning vid deras arbete.
Ganska vigtigt är dock, att i hvad beslut än häraf föijer , det samma ej må vara underkastadt förändringar j ty enligt den erfarenhet jag äger i denna del, är ingenting menligare, så för sjelfva Skogshushållningen, som handeln med Skogseffecter, än temporaira friheter , emedan oviss huru länge tillåtelsen varar att få begagna sin -Skog, skyndar Skogsägaren att öfver måttan fälla den, hvarigenom vanpris vid afsättningen följer, då deremot stadgade priser och ett måttligt begagnande vinnes genom säkerhet.
Men här* till kommer , att Trädvarorne oftast ej säljas till Utländningen, förr än tre år efter de blifvit hämtade ur Skogarne , fordras mera säkerhet i denna Näringsgren, än i någon annan, Enligt min öfvertygelse, är således bättre, att ej vidare friheter lemnäs, än att ändringar kort derefter kunna inträffa.
Förr eller sednare skall ändå nöden i dessa aflägsna Skogstrakt terne påkalla eftergift i de band, som nu hindra deras begagnande^ men många hafva emellertid blifvit olyckliga.
Som ett upplysande bidrag till dessa inskränkningars följder, må det tillåtas mig an: föra, att en Engelsman, vid namn Hurrison, som jemte åtskilliga andra Köpman år 1815 Den 2 I Maji. kom till Götheborg för att afhämta Träfva» ror undersamma vilkor, som föregående krigsåren, nödgades, ehuru i Götheborg då fanns ett ganska betydligt förråd af dessa varor, afsegla till Memel, för att lasta sitt behof, åtföljd af öfver 40 andra Engelska Skepp Samm» man har nu varit i Wermeland, för att tillika med en annan Engelsman köpa, enligt derasuppgifter, 20 Skeppsladdtiingar Trädvaror, dem de funno färdigajor sig, men som hvarken Köpare eller Säljare kunde åtaga sig Tullens liquideran. de, ehuru man sökte rätta priset derefter, blef ingen handel utaf, hellst Svenska Skeppsägare äfven fordrat 36 och en half procent dyrare frakt för varornas transporterande till England, än hvartill de kunnat öfverföras i Engelska Skepp, Hvilka betydliga förluster
När härtill kommer , att i Götheborg föga penningar finnas hos dervarande
Köpmän att lägga i en handel af denna beskaffenhet, skall naturligtvis följa, att den slutligen helt och hållet afstadnar.
Bevis på vår handels aftagande håfve vi nyligen deruti, att den förste Amerikan, som ankom i år till Götheborg, med en laddning, hvars värde ej lärer uppgått till mer än 4,000 Pund Sterling, fann der ingen Köpare, hvarföre han måste gå till Köpenhamn, för ;itt sälja sina varor och förse sig med kanske Ryskt Jern, i stället för Svenskt han ämnat taga.
Jag hemställer till hvar och e:n, hvart detta slutligen skall taga vägen, och hvilken Fi* Den 21 Maj. nanceplan kan uttänkas, som hjelper Landets ställning, så länge band på Näringarne och brist på medel att bedrifva dem, motverka alla möjliga industrieusa företag.
Friherre Cederström, Jacob: Då Riksens Ständer besluta i Oeconomie ärenden, måste naturligtvis, så framt de önska något bifall, deras beslut vara motiverade på giltiga skäl, och bestämdt framställda.
Bägge dessa delar saknas i Utskottets Betänkande.
Det är allmänt kändt, att Målet af Kongl. Majrt kan afgöras.
Utskottet hade således ej behöft derom underrätta Riksens Ständer, utan hellre bordt afgifva ett bestämdt svar på den frågan, om det är skäl för Ständerne begära de förändringar , Motionairerne i ämnet föreslagit.
Härvid förekommer först, att all Production bör underlättas genom avsättningens befrämjande j hindras afsättningen , upphörer Produ. ctionen.
Å en annan sida uppstår den frågan , om Svenska Skeppsredares interesse kan motväga hela Landets men denna fråga besva ras utan svårighet.
Då erfarenheten i öfrigt visat, att de voro lika talrika innan de erhöb; lo monopolier, är jag öfvertygad, att deras lidande ej 6kall blifva en oundviklig följd af Producenternes rätt att obehindradt afsätta sina Producter.
Ehuru Friherre Edelcrantz full-' ständigt utredt frågan i dess detailler, kan jag dock ej undgå anmärka, att han inskränkt sig blott till den del deraf, som rörer Skogsproducter.
Men man må vara nöjd att småningom skrida Den 21 Maji. 81 skrida till målet, och jag instämmer i den mg; ning, att detta tor närvarande endast må uigö- * ras af hvad Herr Friherre Edelcrantz i afseende på Trädvarubandeln iöreslagit. jag vill allenast tillägga, att med aldrig så liten beräkning af hvad våra exporfabla Effecter kunna inbringa , nian skall finna deras inflytande pä handelsvågen blifva långt vigdgare , än det
Svenska frakthandeln i dess mest lysande period ägde.
Jag anhåller således om återremiss af Betänkandet, och upprepar i ölrigt, att j-.g fullkomligt delar Herr Friherre Edelcrantz’s tankar i ämnet.
Grefve Mörner, Carl Slellan: Då OeconomiceUtskottet framställt de skäl, som ligga till grund för dess Betänkande, vill jag ej borttaga tiden med ett upprepande deraf.
Jag utbeder mig endast få upplysa, att Utskottet icke afstyrkt ProductPlacatets upphäfvande och icke heller den yrkade rättigheten för utländska Skepp, att utan förhöjde Tullafgifter i våra hamnar afhemta Skogseffecter; men Utskottet har endast ansett tiden ännu icke vara inne till en sådan förändring, och icke fehr lämpligen inträffa, än en fullkomlig reciprocné emellan oss och andra handlande Nadoner äger rum; det vill säga, när vi jemväl njuta samma fördelar till goda i Utländningens hamnar, som han i våra.
Genom ett motsatt förhållande skall, under det möjligen en inhemsk Näring vinner förkofran, den Svenska handeln afstadna eller gå alldeles förlorad.
Prof. VI. B, II.
Afd. li, l2. 82 Den 21 Maji. tror, att Näringar och handel höra stå i band med hvarandra, hemställer jag, om en brytning af detta samband är förenlig med Rikets sanna fördel.
Detta har varit det skäl, hvar-; före Utskottet ansett frågan böra öfverlemnas till Kongl.
Maj.t, som ej lärer underlåta att vidtaga de åtgärder, hvilka med Landets bästa öfverensstämma.
För öfrigt har jag ej något att tillägga, helst Betänkandet till Utskottet lärer komma att återgå.
Då meningarne i detta ämne varit så obetydligt delade, borde jag måhända icke upptaga Ridderskapets och Adelns lid med några anmärkningar , hvilka icke särdeles skilja sig från hvad man re. dan anfort, men sorn jag i denna vigtiga fråga anser det vara nödigt, att , i tall en fri handel med Svenska SkogsProducter icke skulle gå igenom; man likväl bör visa, det ganska många af Ridderskapet och Adeln hyst tänkesätt , hvilka för Näringarne och frihet i Prodactionen varit fördelaglige, anhåller jag att få uppläsa följande:
Man säger, ait Sverige är fritt med glad sjelfkänsla betragta vi vårt Land, och länke:
Här buros bojor aldrig mer \än en kort tid, någongång då Nationens kraft låg i dvala, då dess anda i löndom arbetade.
Må det förlåtas mig, att jag om denna känslan af frihet, och af rättighet till frihet, nu med några få ord påminner, då jag går att tala om en boja, lagd på mina landsmän af ålder, under namn af Näringstvång , tala om en serskild art af den; * Den a i Maji. 83 na stora dass bojor, om de nu ifrågasatta Författ-' ningar, söm binda Sveriges Trävaruhandel.
Jag betragtar de nämda Författningarne såsom band på fria människors verksamhet, stridande emot Lagprincip.*, så framt ej Statens väl dem oundgängeligen fordrat, än mer Stridande deremot , så framt Lagstiftaren tillåtit sig, att låta dem olika trycka Medborgare.
Enkia äro, i det sednare afseendet, de grunder, som böra bestämma vårt omdömej tydlig är sanningen a£ den satsen, att skogens ägare ej endast derföre bör betungas hårdare än andra Producenter, att hans lott biet' en annan slags möjlighet af välmåga.
Mer inveckladt är det torra afseendet, eller huruvida Statens interesse oundgängeligetl fordrar dessa Författningar; det föranleder mig till flera särskilta Ibetragtelser.
Såsom orsaken till så väl ProdnctPlacatets bibehållande, som de inskränkningars, sorn Trädvaruhandeln är underkastad, uppgifves hufvudsakligen i Nödvändigheten att bibehålla activ handel och Coopvasrdic-flotta, dels för att äga Matro, ser åt ÖrlogsFlottan, dels för att ej vid afsättningenafvåra Producter kunnaprcjas af Utlänningen, dels lör att öka Landets förmögenhet genom fraktvinst.
Jag tror att i alla dessa afseenden är bäst aft följa naturens anvisning.
Ett Land, hvars kust är så vidsträckt, folket så passande till Sjömän, sorn våra skärgårds-provincers, kan aldrig sakna Matroser pller Coopvaerdie flotta, eller vid sina \ 84 Deli 21 Maji.
Producters afsättning prejas af Utländningeii; derföre att egna Skepp felas.
Om dess sjöfart behöfver understödjas genom konstiga Författningar, eller på andra Näringars bekostnad» är det ett bevis, att man velat drifva den för långt.
All öfverdrift, all onaturlighet är skadlid Handeln är för ett Lands Production den lifgifvande själen, men hvar själ förvandlar sig till skugga, när kroppen saknas.
Handeln äger sjelf intet annat värde, an då den upplifvar Productionen.
Man talar om vinsten af frakthandel, och man glömmer, att då all handelsvinst är dubbel, en i ziffror beräknad, som i Köpmännens böcker synes, en icke skrifbar, som det Land gör, hvars varor afsätta®, är frakthandeln just en method, att afsäga sig den sednare vinsten.
Den, som bidrar, att skaffa LHländningen afsättning, hcmskickar kanske litet penningar, men det egentliga, det största gagnet har han gjort främlingar.
Vid öfverflöd af Capitaler och af arbetskraft, blir frakt-' handeln en påbyggnad på den egenteligen för Landet nyttigaj den blifver gagnelig, så vidt den bär sig utaf egen kraft, i annat fall icke värd, att understödjas.
Med denna åsigt af handeln, må det förlåtas mig, att jag icke inser, huru det kan vara rätt, att hindra afsättningen af vårt eget Lands Producter, för att konstigt öka lifligheten af vår sjöfart.
Sjelfva ProductPlacatet inskränker ock ej Exporten, Det uppmuntrar Skeppsrederierne genom minskning af Utländningars rätt att tillföra ose Ut?
Dm fi i Maji. 8 5 länd ningars varor.
Förklaringen af r 726 nekar Främlingen att transportera varor emellan Svenska hamnar.
Det var med faia att minska Utländningens production och afsättning, somt I7 20talets Lagstiftare trodde sig böra uppmuntra våra Skeppsrederier, det var den inländska handeln imellan våra hamnar, som de exclusivt förbehöllo sina Landsmän.
De på vår Production, på vår utförsel, lagda banden hafva tillkommit genom Tulltaxor, icke utfärdade till Skeppsrederiernas uppmuntrnn.
Äc det nu så, som Presidenten Baron Edelcramz påstår, att dessa band på Trädvaruhandeln icke uppmuntra Skeppsredarne, utan frakt han*) deln antingen bär sig dem förutan, eller ock ej kan hjelpas; då lemnar jag att domina, huru en Författning skall anses , som trycker en del Medborgare, sorn det påstås, till förmån för en annan, men hvilken förmån dock icke vinnes.
En aman orsak, som uppgifves, är nödvän, digheten att bibehålla Skogarne,i en del trakter, för Bergverksrörelsen, i en annan,. der sådan ej finnes, för den föimånen, att äga Skog.
Hvad Bergverksröielsen angår, är det, som Baron Edelcrantz säger tydligt, att ingen Berg-i verksägares rätt förnärmas derigenom, att öf-i riga Skogsägare tillåtas begagna sin Egendom.
Sken-i barare är det inkast, att man skall spara Skogen för sin egen skull; det är förlåtligt, att de, som i våra skoglösa Orter varit vittnen 86 Den 21 Maji. till den nöd, som Trädvarors afsaknad föror* salrar, befara för de nu skogsrike Provincerna samma öde; ändamålet är godt , men må det tillåtas mig att säga, medlen äro deremot rakt stridande.
Låt äfven vara, att ökade Exporttillfällrn, hastigt uppdrifna priser, skulle kunna bringa SkäreårcbProvincernas Innevånare, att utöda sina Skogar; för de öfrige Skogsorternv, för den egentliga vigtiga Skogsbygden skulle den högre vinsten blott bereda en bättre hushållning.
Dock, den ceconomiska frågan, hvad som i stort är mest förstörande, an*ingen vanskötsel utaf allt genom vanvärde, eller oförståndignres lockande att hastigt för» störa en del till momental vinsts erhållande; denna är en åsigtsfråga, och om sådana äro människor envisa.
Ridderskapet och Adeln har för ofta yttrat sin tanka om frihet i Näringar och handel, att det nu skulle behöfva idisla beviset på, att ökad liflighet i afsättningen, ökadt värde på varan, ensamt kan i längden befordra en sund hushållnings-principe- Jag vill der* före endast fråga dem, sorn befara skogs öda genom lössläppt Trädvaruhandel: är det allde* les omöj igt, att här localisera?
om i en del Orter en möjlig Skogsbrist befaras, kunna ej de särskilta Stadganden, som för dessa äro nödvändiga, intagas i de provinciella SkogsOrdningar, om hvilka OeconomiaeUtskottet särskilt vid denria Riksdag har föreslagit ?
Något dylikt, nemligen att låta vissa Provincer få åtnjuta Exportfrihet, t fall man ej ville göra den ali - Ben 21 Mnft 87 män, har äfven Herr Prosten Säve föreslagit.
Jag tror det vara enligare med den rätta principen, att iåta de särskilta Stadganden, som åsyfta försvåring och tvång, vara undantagne frän deD allmänna regeln af frihet, och tror, att detta lättast upp öres i sammanhang med de nämnda förslagen till provinciella Skogsordningar.
Att vissa hamnar måste, i anseende till Trädvaruhandeln, blifva ansedde, såsom hörande tillen annan Province ; att, till exempel, hvad som i Götheborg är contraband, bör bestämmas efter Wermelands, ej efter Bohusläns, Skogsordning, det är tydligt.
Betragtandet påminner om en annan uppgifven orsak till nödvändigheten af Trädvaruhandelns im skränkning.
Man säger nemligen, att de dyrbarare Skogseffecterna böra sparas till våra egna behof; ej genom afsalu lemnäs åt Utländningen, till hans nytta, som det heter.
Om å ena sidan jag medger, att flera skäl tala för detta påstående, synes å den andra, billigen kunna frågas: om icke en sund sats är drifven tilt ytterlighet, då man låter de dyrbaraste Byggnadsmaterialer ruttna obegagnade, eller då de förträffligaste ämnen till Storverksträd i förtid förstöras af sina ägare, emedan de ej kunna sätta derå något värde.
En revision af Landets oundgängliga behof i detta afseende synes mig högst nödigt samt att Ständerne ej blott, som Utskottet föreslagit, böra öfverlemna allt detta åt Ko - 8S Den 21 Maji. nungens egen omtanka , utan äfven särskilt frambära sin tanka för Thronen.
Saken bör betragtas från ännu en annan sida.
Äfven af för litet dyrbara varor bör, af en annan orsak, Exporten vara förbuden.
Ett L uid, der så mycket tillfällen til! vattenverk finnas, bör förädla sina sågblock sjelf; det är af den orsaken det synes mig, att inga Träd under to tums fyrkantmått eller 14 tums diameter, böra fä exporteras.
Största delen af dessa satser synas af Utskottets Herrar Ledamöter sjellva varit insed» da.
De äro likväl af den vigt , likasom hela frägan rörer en så betydlig del af vårt Lands Exporter, att målet hade förtjenat en annan utgång , än att blott öfverlemnas åt Kongl, Majit, utan att Jäta Honom böra vår tanka.
Alla oecor.omiska frågor äro af vår Regeringsform ät Kongl. Majit öfverlemnade att afgöra, men den åtgärd, som Riksens Ständer är upp. dragen , bör derföre ej förbigås.
Om i OeconomiEeUtskottets förslag att låta frågan om en friare utskeppning af Svenska Skogsproducter helt och hållet öfverlemnas åt Kongl. Maj.ts visa pröfning , endast med den underdåniga önskan , att reciprocitet må erhållas mellan Ländernas handels-rättigheter, der den ej finnes; kan utan återremiss göras den förändring, att Riksens Ständer hos Kongl. Den 21 Maji. 89 Maj:t serskilt anhålla, så val om undersökning af huruvida någon del af vår Träd varu-export för ÖrlogsFlottan oundgängeligen erfordras att vara förbjuden, som om Exportirihet för hela återstoden, med undantag af sågstockar, hvilka inom Landet böra till plank och bräder förädlas, samt om jemlikhet emellan Svenska och Utländska skepp i detta afseende , då yrkar jag visserligen ej återremiss på detta Betänkande.
I annat fall anhåller jag att dessa tilina anmärkningar till Utskottet må få medfölja.
Huruvida det kan vara rätt, att vid Tul-’ fens bestämmande för Trädvaruexporten, bibehålla den proportion emot andra varor, som nu är, blir en fråga , som, när Bevillningsutskottets förslag om Tullarne förekommer, blir tid att tala om.
Jag skulle mycket misskänna Bevillningsutskottets Herrar Ledamöter , om jag ej tog för afgjordt,' att ibland dem många finnas, som yrka den satsen , att hvar Svensk Producent af sina Lagstiftare äger rättighet att fordra , det bans Näring ej betungas hårdare än hans Grannes , och således , att Tulltaxan för alla serskilta Svenska utgående varor bör bestämmas i ungefär lika proportion till värdet.
Dä blir äfven tid att tala om , huruvida för någon utgående vara, främmande skepp böra betala högre Tull än egna; så framt dtnna skillnad endast bestämmes för alla varor lika och skillnaden ej blir alltför stor, tala visserligen flera skäl för detta sätt att uppmunt tra Skeppsrederierne. 90 Den 21 Maji.
Friherre Boye , Ludvig : Utskottets Ordförande har påmint oss om det skäl, sorn jag också vill påminna mig vara intaget i Betänkandet, bestående i en Reciprocitets-consideration.
Jag vore visserligen beredvillig att lemna all rättåt detta skäl, om jag förmådde be^ g'ipa det.
Nog förstår jag, att ReciprocitetsLagar kunna gifvas, som ålägga oss att, för erhållna fordelar af Utländningen, lemna dem andra och motsvariga af oss ; men ReciprocitetsLagar, som skulle förbinda oss att , till förtryck för våra egna Producenter , förbjuda en handel med Utländningen, deraf största fördelen tillfaller oss sjelfva; naturen af en sådan Reciprocitet är icke fattlig för mitt förstånd.
Jag önskar att Utskottet ville undanrödja det tvifvel till skäle.s natur, som hos mig nu gäller mera än skälet, och derföre något närmare beskrifva för oss beskaffenhet ten af denna Reciprocitet.
Jag delar fullkomligen Högloflige Oeconomi*- och BesvärsUtsknttets yttrade mening, att detta ämne både i afseende på commerciella och diplomatiska förhållanden helt och hållet beror af Kongl. Maj:ts slutliga afgörande; men jag kan derföre icke instämma i den tanka, att ett ytt. rande af Riksens Ständers bestämda önskningar på något sätt skulle hafva utseende, som ville man förekomma Kongl. Maj:t i de beslut, han deröfver i nåder kan täckas vidtaga.
Jig är deremot öfvertygad, att Konungen med nådigt välbehag skall upptaga alla de anledningar Rik - Den 2 t Maji. 91 sens 5Tinder i denna form gifva Kongl. Majit, att närmare känna förhållanden af Landets behof, och dervid fästa afseende på att de härflyta ifrån en noggrannare individuel kännedom af det verkeliga sakernas tillstånd.
Det är af sådan grund, jag tror Utskottet verkeligen hafva kunnat ^träcka sin åtgärd längre än till den allmänna framställning, som till Riksens Ständer blifvit gjord j och skulle än tiden för Kgl. Majit ej vara inne att bevilja hvad Riksens Siänder föreslå, sä, enär sådant i alla fall beror af Kongl.
Maj ts pröfning, finner jag ej att önskningarnes yttrande derföre bör tillbakahålhs Kanske komma Riksens Ständer ej i tillfälle att yttra dem i den stund, tillfället fordrade deras gällande, och om detta tillfälle skulle vid en sådan stund inträffa, måste det alltid vara Kongl.
Majit kärt, att då vid sitt beslut känna i förhand sitt Folks öfvertygelse och sinnelag.
För min del önskar lag, att
Utskottet måtte fästa en närmare uppmärksamhet vid de deductioner Friherre Edelcrantz i gitt yttrande framställt ; och då jag anser hans förslag leds till mycken uppmuntran lör Näringsfliten , och derigenom till Landets inre förkofran, finner jag ett r.yft skäl att detsamma befordra , deri, att då Riksens Ständer otvifvelagtigt i financielt afseende af tidens Omständigheter blifva nödgade att vidtaga beslut, hvilka för hvarje
Medborgare i mer och mindre mån lära blifva tryckande, bör man vara så mycket mera sorgfällig , att dervid bereda oss en tröst, genom öppnade tillfällen för hvar och en, att genom en loflig arbetsamhet söka 92 Den 21 Maji. bota de refvor, den allmänna nöden honom tillfogat.
Hå flere Talare redan tolkat Högloflige Ridderskapets och Adelns vanligen i Hushåll»ings-mål liberala tankar, som leda till befordran af allmän Näringsfrihet, så kan jag därvid föga hafva att tillägga.
Den förevarande frågan angar icke ett enskilt Hushållningsmål, utan ett vigtigt ämne uti Oeconomia publica ; och såsom Rikets Högloflige Ständer föreställa det Svenska Publicum, så synes det icke vara nog, att endast i underdånighet anmäla deua Måi hos Kongl. Maj:t, utan ock att Högloflige Ridderskapet och Adeln samt de öfrige Resp. ctive RiksStänden dervid yttra deras öfvertygelse och underdåniga önskan, som ock. tvifvelsutan måste vara vår högt upplyste och Nådiga Konung, vid all dess höga oih förbehållna afgörande rätt, behagligt att inhemta.
Det är en väl bevittnad sanning, att så länge intet tvång var lagdt på Utländningars handel och sjöfart till Sverige, så inkommo flere slags främmande penningar i Rike;, å hvilka, jemförelsevis emot Svenska myntet, en Tariff var utsatt, och kunde Resande af Mäklare betje-; nas med förvexling af präglade utländska Myntsorter j men sedan utrikes handeln blifvit inskränkt och mer förvandlad till en commissionsfeandel, dependerande af utländska Köpmäns gifna Ordres, så har allt utländskt
Mynt hos oss blifvit osynligt, och den merendels före!;»
Den 21 Maji. 93 ia Tullen blifvit med en för Sverige oftast desavantageuse
Dä till följe af ProductPlacatet, Utländingar icke heller fin» go hitföra andra varor, än egna producter, så försvårades för dem hitfärden , genom en både vid in- och utlastningen kostsam och onyttig barlast.
Riken, i repressalier emot vårså kallade activa handel, ålagt Svenska rårör en hög ingående Tull, så blef vinsten för Svenska tillverkaren så mycket ringare.
Hvad nu isynnerhet afkomsten af våra vidlyftiga Skogar beträffar, så har en högag, tid Ledamot, som tillika är den förste känna»; ren af Rikets handelsinteresse, uppdagadt visat, att hvarken enskilt man eller Publicum, till Exportens förökning samt dermed förenade Penningeverkets förbättring, kan af Trädvaru* handeln draga någon märkelig vinst, så länge utförseln deraf icke blir lika tiiåten med utländska, som med inhemska Fartyg, och icke heller högre utgående Tull kräfves af utländsk, än infödd man, och hvilken sednare afgift nu skall vara för främmande i jemförelse tri— plerad.
Jag instämmer således till fullo uti Välbemälte Ledamots afgifna Yttrande.
Grefvé de la Gardie, Jacob :
Då jag med min öfvertygelse fullkomligen instämmer uti hvad Friherre Edeicrantz så grundebgt och 94 Den 21 Maji. liberalt yttrat, och då jag för örrigt förenar mig med de fleste Herrar, sorn nu i ämnet talat, torde det visserligen vara öfverflödigt att vidare derom orda.
Skedde ej denna anmälan innom rättan tid, bief varornts urlastning i den hamnen förbjuden.