Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer då, om det skulle vara lämpligt att ålägga t. ex. en ledamot i en hofrätt, eller hvilken annan domare, som helst, alt ombesörja allt hvad som hittills ålegal kärande parten, men deremot icke göra det ringaste till förmån för vederparten.
Jag hemställer om icke ett sådant förfarande skulle hos den ena parten väcka förmodan om väld hos domaren och om sådant vore hälsosamt för lagskipniugeu i allmänhet.
Raab har sagt, att han uti sin åsigt af saken funnit sig ytterligare styrkt utaf hvad Utsk. i sitt betänk, anfört.
Så vidt jag kunde fatta, fästade han sig dervid, att Utsk. erkänt de fördelar, som promotorialrälten skulle kunna medföra, men ali Utsk. likväl tvekat alt tillstyrka den.
Det är detta ordet ”tveka”, som tyckts hafva utgjort förnämsta stödet i Frihrns argumentation för detta påstående.
Men om den värde talaren läser Utsk:s betänk., så som man bör läsa det, eller i hela dess sammanhang, och icke blott fäster sig vid särskildta delar deraf, sä hade han troligen lika med mig funnit att Utsk. anfört så utförliga och grundliga skäl för sitt afstyr kande, att det visserligen icke behöft begagna det artiga och undfallande ordet ”tvekan”, utan kunnat rent ut säga att förslaget är olämpligt och onyttigt.
Utsk. har nemi. tydligen och klart visat att ifrågavar. bestyr vore för K. befide främmande; att deras belastande dermed skulle på de flesta ställen, enär vederbör, redan förut hafva så många göromål att de med möda kunna medhinnas, endast förorsaka att andra göromål komme att, till men för andra rältssökande sann det allmänna, ligga efter, äfvensom att K. bef:des redan nog stora ansvarighet för medel, derigenom ytterligare skulle i ej obetydlig män ökas, hvilken ansvarighet, enligt Utsk:s åsigt och i anseende till de tidt och ofta förekom mande balanserne, snarare borde inskränkas, än utvidgas.
Dessa skäl synas mig vara så öfvertygande, att någon tvekan åtminstone icke hos mig kunnat uppslå om hvad jag i saken bör tänka.
Den ädle Frih:n har vidare sagt, att detta vore en allmänt vedertagen sedvänja, och alt den borde blifva lag.
Men jag ber då alt få erinra honom om ordalagen i de gamla domarereglorna, hvilka han troligon velat åberopa.
Der står, att domaren skall fästa sig vid landssed, som har skäl med sig, men deremot icke vid osed.
Det kan finnas sedvänjor, som icke äro goda, ulan äro oseder, och till detta slag af sedvänjor måste, efter min öfvertygelse, den föreslagna rättigheten hänföras.
En min värde kollega har beklagligtvis upplrädt i motsatt syftning.
Han har nemi. sagt, alt då ifrågavar. sedvänja tillämpades hos somlige K. bef:de, men deremot icke hos andra, så borde man antingen ålägga alla att emottaga promotorialmål, eller ock helt och hållet förbjuda det.
Denna åsigt kan jag dock icke gilla.
Finnes det K. bef:de som hafva lid och håg alt emottaga dessa promotorialmål, så hafva de myc - 328 Den 5 Februari. kel lätt att skaffa sig kännedom om vid hvilka landscancellier samma praxis gäller.
Man har sagt att det icke finnes någon gräns för K. behdes göromål, utan att hvarje gång det behagar K. M. och R.
St. att utfärda en ny, deni rörande lag, så fä de ökade göromål.
Om ock nu så vore, så hemställer jag huruvida de deraf skola finna sig uppmuntrade att emottaga göromål derutöfver.
Det tror jag likväl icke, såvida man icke skulle resonnera på samma sätt, som den, hvilken, dä han skulle lasta gärdesgårdsstörar på en vagn, yttrade 0111 dragaren, under det lian lade den ena stören efter den andra pä lasset, ”tål du den, så tål du också den”.
Uti denna åsigt kan jag likväl icke instämma.
Jag vet icke om han någonsin varit så öfverhopad af göromål, att han såsom jag nödgats svara kollegier, som påmint 0111 mera skyndsamhet i ett ärende, att jag icke med bästa vilja kunde hjelpa att med ärendets afgörande komme att dröja.
Vid sådant förhållande torde det vara obilligt att ålägga K. befrde att vara advokat för ena parten.
Man har visserligen bestridt detta och sagt att han alldeles icke vore advokat, utan endast hade en mekanisk åtgärd att verkställa, d. v. s. att sedan jag emottagit handlingarne i saken, skulle jag blott behöfva tillse att de blefve ordentligen kommunicerade med vederparlen.
Detta är dock en åtgärd, som, enligt gällande lag, åligger parten sjelf eller dess ombud.
Om man nu antoge att svaranden gjorde den invänningen, att lagsökningen icke blifvit honom i laglig ordning kommunicerad, så inträffar ju då, att jag såsom domare skall pröfva huruvida jag sjelf iakttagit alla laga former.
Har jag då slarfvat, så kan jag ju lätt finna mig frestad att ändå säga att jag gjort rätt.
Jag blefve då domare i min egen sak.
För öfrigt kan jag icke undertrycka min öfvertygelse, att den som egnar aldrig sä liten uppmärksamhet åt Utsk:s väl motiverade skäl, icke skall tveka att lika med mig lemna sitt bifall till Utsk:s betänk.
Under det jag med särdeles tillfredsställelse ber att få instämma med de åsigter en af mine embetsbroder uttalat till förmån för motionärens framställning, är det med verklig ledsnad jag anser mig böra uppträda till bestridande af hvad en annan värd kollega i ämnet anfört.
Enligt min öfvertygelse, är ovisshet om hvad honom åligger, för en embetsman särdeles obehaglig.
LagUtsk:s utlät, öfver de väckta motionerne innehåller ej något bestämdt yttrande huruvida en landsh. är skyldig emottaga promotorialmål eller icke.
För det närvar, är förhållandet det, att visse K. befide emottaga, andra åter alldeles icke vilja höra talas om promotorialmål.
När då en fordringsägare inlemnar lill en länsstyrelse en lagsökning, ställd till en annan länsmyndighet, mäste den förre i hvarje fall undersöka huruvida den sednare emottager sädane mål eller icke.
Således måste register deröfver upprättas och tillhandahållas rältssökande.
Jag tror derföre eli bestämdt stadgande i detta fall bör finnas; och då jag är af den tanken, att det ifrågasatta besväret icke är särdeles stort, samt K. behde dessutom redan hafva sig älagde enahanda bestyr i fråga om vissa publika inrättningars lagsökningsangelägenheler, så kan jag icke inse hvarföre
Den 5 Februari.
329 de icke äfven kunde åtaga sig samma bestyr för enskilde i allmänhet, om lill cancellierne derföre lemnäs billig ersättning i enlighet med hvad af Hr Gillberg är föreslaget.
Huruvida särskilde personer böra af K. bef:de förordnas för att emottaga och utföra promotorialmål, är en fråga, som jag anser icke böra här vidröras, emedan det icke har något egentligt inflytande på ämnet.
Men jag anser, att de i motionerne påyrkade rättigheter bordt af Utsk. godkännas åtminstone till så stor del deraf, som svarar emot livad K. M., uti det af Frih.
Raab åberopade nåd. svar vid 1841 års riksdag, förklarat böra rättsökande medgifvas.
Gr. Lewenhaupt, Patrik:
Jag anser mig böra hembära Utsk. min tacksamhet för det att Utsk. vid behandlingen af denna fråga behjertat de ständigt ökade göromål, som länsmyndigheterne åläggas, äfvensom att
Utsk. afsett det betänkliga uti att ytterligare öka K. bef:des redan nog stora uppbördsansvar.
Visserligen hafva flere af mine värde kolleger här yttrat att K. bef:de gerna kunde åtaga sig dessa bestyr, emot erhållande skälig ersättning.
Men jag hemställer huruvida det vore dessa embetsman värdigt att, blott de fingo betalning, åtaga sig hvilka och huru mänga göromål som helst, och om ej möjligen följden deraf skulle kunna blifva att öfrige göromål, för hvilka direkt betalning icke erlägges, skulle komma att försummas.
Flere talare, bland andra Hr von Rosen och Gr.
Posse, hafva yrkat äterremiss af betänk, af det hufvudsakliga skäl, att de önska att det måtte blifva bestämdt stadgadt, huruvida K. bef:de skola eller icke skola taga befattning med i frågavar. mål.
Jag skulle visserligen icke emotsätta mig återremiss af betänk., om jag icke vore öfvertygad, att, efter den pröfning saken så väl vid föreg:de, som vid innevar. riksmöte erhållit, det är föga anledn. att förmoda, det en återremiss verkar någon förändring i Utsk:s åsigt uti ämnet.
Afven jag tillstyrker bifall lill LagUtsk:s förevar, betänk.
Jag ber att först få undersöka halten af den deremot gjorda anmärknm, att Utsk. bordt bestämt tillkännagifva huruvida det ansåge att promotorialrätten bör äga rum eller icke, d. v. s. tillstyrka R.
St. att antingen ålägga K. bef:de ifrågavar. bestyr såsom en skyldighet, eller ock stadga förbud för promotorialmåls upptagande, så alt icke den olikhet måtte få fortfara, som nu skall existera då vissa länsstyrelser emottaga promolorial-ansökningar, andra äter icke.
Denna emot Utsk. rigtade anmärkn. anser jag likväl vara oriktig, emedan Utsk., enligt mitt sätt att se saken, icke ägt sträcka sitt yttrande utöfver hvad motionärerne föreslagit, hvilka, på sätt betänk, utvisar, endast påyrkat att alla länsstyrelser skulle åläggas att emottaga promotorialmål, men alldeles icke ifrågasatt att Utsk., i händelse det, såsom fallet nu är, skulle nekande besvara berörde yrkande, mätte tillstyrka R.
St. att förbjuda K. bcf:de att någonsin befatta sig med dylika mål.
Efter min tanka har Utsk. således i det afseendet förfarit rätt, då det afhållit sig från att derom yttra sig.
Vidare har man lagt Utsk. till last, att det icke nog behjertat att vid remissen af Hr Hammarbergs motion de fleste talare inom detta Stånd yttrat sig till förmån för 330
Den 5 Februari. densamma.
Denna anmärkn. kan jag icke godkänna, emedan jag anser de vid remisser af motioner yttrade meningar icke kunna gälla annat än såsom uttryck af hvarje talares enskilda öfvertygelse.
Dessutom förmodar jag att många med mig gjort sig till regel att så mycket som möjligt söka undvika att på förhand yttra sig om väckta motioner, emedan det kan hända att motioner, som man icke gillar, då de underkastas vederbörl.
Utsk:s pröfning af sig sjelfva förfalla.
Man har ytterligare sagt att LagUtsk. bordt föreslå någon modifikation af hvad motionärerne påyrkat, i hvilket afseende en och annan talare förordat hvad Hr Berg von Linde i sin reservation föreslagit.
Men äfven denna modifikation anser jag vara förkastlig, enär den strider emot den princip, som Utsk. lågt till grund för sitt tillstyrkande, eller att K. bef:de icke höra vara ombud och domare i samma mål.
Denna princip anser jag för min del vara af den stora vigt, att den icke af några konsiderationer hör rubbas.
Att K. bef:de, ifall motionärernes åsigter vunne lagstiftningens bifall, skulle komma att agera såsom ombud och domare på samma gång, anser jag, ejler den utredning af ämnet så väl Utsk., som nu sednast Hr Akerman lemnat, vara obestridligt.
I det afseendet har man dock sagt, att till undvikande häraf kunde det uppdragas åt någon underordnad tjensteman vid landscancelliet att utföra den processuella delen af saken.
Likväl skulle dock härvid återstå för K. bef-.de ansvaret för uppbörden och skyldigheten alt remittera medlen till vederbörl. ort.
Dessutom skulle ansvaret för lagsökningens behöriga fortställande i sin helhet, i alla fall hufvudsakligen komma att åligga K. bef:de, ehvad den processuella delen deraf utfördes af honom sjelf eller af någon underordnad.
Man har talat om att lemna ifrågavar. uppdrag ät läns-notarier.
Sådane finnas dock endast i några få län, såsom måhända i Upsala län; men i Östergöthland, med dubbelt sä stor folkmängd, finnes icke någon dylik tjensteman.
Innan man således ålade K. bef:de ifrågasatte skyldighet, borde man förut öfverallt tillsätta sådane tjenstemän, hvilkas åliggande det då skulle blifva alt emottaga och såsom ombud utföra enskildes i promolorialväg anhängiggjorda lagsökningsmål.
Detta vore, enligt min öfvertygelse, bäst öfverensstämmande med lagliga former, enär bemälde tjenstemän då vore ombud och K. bef-.de endast domare, såsom det i andra lagsökningsärenden nu tillgår.
Men dervid torde likväl böra tagas i betraktande huruvida anställandet af dylika tjenstemän för denna orsaks skull vore med statens bästa i allmänhet öfverensstämmande.
Detta är dock en fråga, som egentligeu rörer statsregleringen och som dessutom icke här blifvit af någon väckt.
Genom detta yttrande har jag måhända sjelf ställt mig så, att jag blir klassificerad tillsammans med de Hrr landsh:r, som visat ovilja emot saken och som ogerna frångå de former, hvarvid de äro vanda.
Min motvilja i sednare tället sträcker sig dock icke längre, än all jag icke vill låta inpassa mig i former, som jag anser vara olämpliga och obetänksamt föreslagne, sä att de, vid en riksdag antagne, måste ändras vid cn annan.
Den 5 Februari. 331 Frih.
Den siste värde talaren har yttrat farhåga, att blifva räknad bland deni, sorn motsätter sig nyttiga förändringar; men jag är långt ifrån att vilja beskylla honom derför, så mycket mera som han uti ifrågavar. fall uppgifvit ett sätt, hvarigenom de befarade olägenheterna kunna undvikas, nemi. det, att en tjensteman kunde vid hvarje landscancelli förordnas för att emottaga ansökningar i promotorialmål.
Frih:n har blott dervid hyst den betänklighet, att då saken icke blifvit upptagen i statsregleringen, skulle någon aflöning åt en dylik tjensteman icke vara att disponera.
Men jag hemställer om icke en tillräcklig aflöning åt honom skulle kunna erhållas utaf den betalning, sorn man föreslagit att de sökande skulle erlägga.
Om man nu skulle vilja hemta någon ledning för sitt omdöme från de sakkunniges yttranden i saken, så finner man att 3 landsh.T talar för densamma och 3 emot; — då man n. b. ibland de förras antal inberäknar Frih.
Cederström, Jakob, hvilken såsom bekant är förr i en följd af år haft en dylik befallning.
Således torde dessa kunna anses hafva neutraliserat hvarandra.
Jag anhåller nu att få upptaga till besvarande några skäl, som blifvit anförde till bifall ä betänk.
Sparre har nemi. uppträdt och yttrat sig i saken, såsom han sjelf sade, af pligt.
Det märktes att det icke var con amore; ty de skäl han an förde voro temligen klena.
Grefven har nemi. påstått att det ifrågavar. bestyret vore främmande för K. befide och att de hvarken kunna eller böra åläggas en sådan skyldighet.
Nu ber jag honom likväl benäget ihågkomma, att icke allenast vid 1828 års, utan äfven vid 1840 års riksdag, yttrade dåvar.
LagUtsk. en alldeles mot satt åsigt, och ansåg då att berörde bestyr kunde K. bef:de rättsenlig! åläggas.
Den värde Gr. har vidare sagt, att det icke borde åläggas dem såsom ett tvång, men medgifvit att K. befide sjelfvillig! böra fortfarande få utföra dylika bestyr för enskilde.
Men då K. be fide kunna, utan olägenhet, biträda några med dessa bestyr, böra de efter min förmening, för att ej gifva rum för misstankan af partiskhet, åläggas att dermed betjena alla.
Den ädle Gr. har ytterligare sagt, att promotorialrätten är en sedvänja endast i några län.
Men det kan icke vara honom obekant, att promotorialrätten var allmän öfver hela landet tills för 10 å 12 år sedan; då först började några landslnr att neka och sedan några börjat, måste de andra följa exemplet; ty om länsstyrelsen i den ort, der gäldenären bor, vägrar att utföra lagsökningsmål, kan K. befide i det län, der fordringsägaren bor och som mottagit dennes handlingar, ingenting dermed uträtta.
Gr. har anfört såsom ett skäl, att en dylik motion som denna vid förra riksdagen väcktes, men då blef afslagen; men detta bör icke kunna anses som något öfvervägande skäl, enär 2:ne riksdagars LagUtsk. förut enhälligt bifallit förslag i enahanda rigtning.
En annan talare har börjat sitt yttrande med det förklarande, att han visserligen ansåge förslaget hafva nytta med sig för alla affärsmän, men att man likväl borde betrakta saken ur en mycket högre synpunkt.
Dertill får jag svara, att, så vidt jag kan förstå, är den rätta synpunkten, ur hvilken saken bör bedöm mas, just den nytta och den fördel för det allmänna, som den skid - 332 Den 5 Februari. le kunna medföra.
Man har särdeles mycket fästat sig dervid, att K. bef:de genom antagandet af det väckta förslaget skulle pä en gång blifva domare och ombud.
I det afseendet torde jag få er inra, att alla lagsökningsmål, som äro af tvistig beskaffenhet, hänskjutas till vederbörl. domstols pröfning; hvadan således all den åtgärd, K. bef:de har att iakttaga, är enkel och klar.
Väl har en talare här yttrat, att det skulle kunna inträffa, att en gäldenär nekade för kommunikation och sålunda satte K. bef:de iförlägenhet vid afgörande! deraf, huruvida kommunikationen skett i laglig ordning eller icke.
Men jag torde blott behöfva fästa den värde talarens uppmärksamhet derå, att K. bef:de för det närvar, ganska ofta från högre auktoriteter erhålla kommunikationer att fortställas, och jag har ännu icke hört talas om alt icke dylika kommunikationer genom K. bef-.de fått fullt vitsord.
Samma ledamot har yttrat att jag för mycket fästat mig vid ordet ”tvekan1’ som i Utsk:s betänk, förekommer, och att
Utsk. hade kunnat använda ett mera passande uttryck.
Utsk. synes dock allt igenom varit tvekande, ity att Utsk., sedan det länge vägt skälen emot och för, slutligen tyckt sig finna alt skälen emot vägde tyngst samt derföre afstyrkt motionerna.
De skäl, som i betänk, blifvit anförda, hafva likväl icke vunnit någon särdeles ökad tyngd derigenom att de här blifvit utsirade med blommor och grannlåter, ty dylikt kram verkar icke särdeles på vågskålen.
Ofvanbemälde talare har vidare yttrat, att det vore en gammal domareregel, att man skall döma efter landssed som har skäl för sig, men icke efter osed; och tillkännagaf dervid tillika, att han ansåge det ifråga var. bruket vara en osed.
Delta är en egen kompliment åt dera af bans embetsbroder, hvilka här yttrat sig lill fördel för motionerna, som jag förmodar de förstå att riktigt uppskatta.
Vidare har denne talare särdeles fästat sig dervid, att de göromål, K. bef:de för närvar, åligga, redan äro sä mångfaldiga och vidlyftiga, att de icke kunna lill fullo medhinnas.
Om så är förhållandet, är det klart, alt antingen mäste nya läns-slyrelser inrättas, eller antalet af tjenstemän vid de närvar, förökas.
Eljest kunna de icke uppfylla sin bestämmelse.
Ingalunda må förebärandet af göromålens mängd hindra nyttiga förbättringar.
Hvarje domstol eller hvad annan auktoritet som helst skulle ju kunna undskylla sig med dylika ursäkter ifråga om fullgörandet af deras åligganden.
En annan värd ledamot har i samma syftning yttrat, att man borde ''''behjerta landsh:nes många göromål och det stora ansvar dem för närvar, åligger.”
För min del kan jag icke ingå på ett sådant behjertande, och hoppas att icke heller R. o. Ad. måtte göra det.
Hr Ehrenborg och, som jag tror, äfven Gr.
Posse, Fredrik, hafva talat för den modifikation, som Hr Berg von Linde uppgifvit; och ehuru jag icke anser den vara fullt tillfredsställande, vill jag, hyllande den åsigten alt man hellre bör taga något än intet, åtnöja mig dermed, i händelse det af mig åsyftade fullständigare förslag icke skulle lyckas vinna bifall.
Jag yrkar således ålerremiss af betänk.
Den 5 Februari. 333 Hr Hammarberg, Carl Axel:
Då så många föreg:de talare yrkat återremiss af detta betänk, samt fullständigt utvecklat skälen dertill, vill jag, jemte det jag förenar mig med dem uti enahanda anhållan, nu inskränka mig till att fästa uppmärksamheten på en sak, sora redan blifvit mycket ifrågasatt, eller den, huruvida
Hrr landslur hafva tillräcklig tid att upptaga promotorialmål eller icke.
Efter hvad jag i den vägen har mig bekant, äro, åtminstone vid en del länsstyrelser, lagsökningsmålens antal ingalunda så stort, att icke promolorialmålen jemväl kunna medhinnas.
Gr Sparre:
Jag börjar med att förklara Frih.
Raab, att hvarken jag eller någon annan ledamot af LaglTtsk. varit i det allra minsta vacklande i vår öfvertygelse uti förevar, fråga.
Jag upprepar alt Utsk. ansett sig böra upptaga så väl skälen för, som dem emot saken, isynnerhet då molionerne, inom de Stånd, der de blifvit väckte, föranledt längre diskussioner.
Men jag hade verkligen icke väntat mig att detta Ulsk:s loyaute' skulle kunna gifva anledn. lill den förmodan, att något vacklande i åsigter inom Utsk. ägt rum.
Annu en gång får jag således försäkra Frih:n alt ingen enda röst inom Utsk. höjde sig för obelingadt bifall till motionärernes förslag.
Utsk. i sitt betänk. anfört lill afstyrkande af berörde förslag, kan, enligt min uppfattning, innefattas under det hufvudskälet, att det ifrågakomne bestyret vore något för K. bef:des embetsbefattning helt och hållet främmande, samt att det icke vore enligt med rikliga principer för en rättegångsordning, att ålägga honom detsamma, emedan han derigenom skulle komma att blifva domare och ombud på samma gång.
Raab har besiridt della och dervid bland annat yttrat, att om målet förklaras tvistigt, så blir det hänvist lill vederbörl. domstol.
Denna invänning hör icke egentligen hit.
Vid sådant förhållande är K. bef:de endast domare.
Men han blir på en gång part och domare om det ålägges honom att sjelf låta ombesörja den beslutade kommunikationen och att tillse det alla laga former dervid iakttagas samt att sedermera sjelf verkställa sitt, eget beslut.
Alla dessa skäl tala emot förslaget och jag tror icke att det behöfves flere.
Raab har vidare sagt, alt förslag af enahanda beskaffenhet med de förevar, vid 1828 års riksdag af R.
St. för deras del gillades.
Detta är sannt, men deremot hlef det då af K.
M. afslaget, och samma öde fruktar jag skulle drabba ett af R.
St. nu fattadt dylikt beslut, enär K. M., efter hvad jag tyckt mig finna, synes hafva tagit för princip att icke betunga K. bef:de med åligganden som för deras egentliga befattning äro främmande.
Man har sagt, att om det vore orätt att ålägga K. beftde merberörde bestyr, så borde man _ också genom en lag förbjuda dem, att någonsin dermed sig befatta.
Det är redan i afseende derå svaradt, att då icke någon af motionärerne derom väckt fråga, kunde Utsk. icke derom afgifva något yttrande.
Dessutom insåg Utsk. nogsamt obehöfligheten och olämpligheten af att derom orda, emedan det hade till upp - 334 Den 3 Februari. gift att yttra sig öfver hvad som kunde K. bef:de åläggas, men icke att föreslå R.
St. att besluta en förordn. om hvad bemälde embetsmyndigheter icke böra göra.
Det är vidare yttradt, alt bestyret med promotorialmålens utförande kunde öfverlemnas ät länsnotarien eller någon annan tjensteman vid landscancelliet.
Om så skedde; om dessa personer dertill af K. bef:de förordnades, samt kungörelse derom utfärdades, så blefve förhållandet annorlunda.
Då hade K. beftde icke vidare något ansvar eller någon ombudsmannabefattuing för dessa måls formenliga utförande.
Men derom är nu icke fråga, utan man vili ålägga K. beftde både besväret och ansvaret.
Hvad besväret beträffar, har Hr landshm Akerman upplyst att K. beftde redan äro öfverhopade af göromål.
Det torde således icke kunna anses såsom ett skäl till bifall å motionen, att en och annan landssekreterare icke är obenägen att emot ersättning åtaga sig ett dylikt bestyr.
Det kan visserligen vara godt för dem att få större inkomster, men icke kan det för det allmänna vara nyttigt att de få flere göromål, än de kunna medhinna.
Slutligen får jag i förbigtde bemöta en emot mig personligen rigtad beskyllning, för det jag, såsom ledamot af Lagötsk., skall hafva vid motionens remitterande förutspått det öde, som nu träffat densamma; det nemi. att blifva afslagen.
Jag öfverlemnar åt Eder, mine Hrr! att bedöma hvad värde, såsom argument, emot de af mig yttrade åsigter, denna tillvitelse kan hafva, samt inskränker mig att blott upplysa den värde talaren, att jag icke vid motionens remitterande var ledamot af nämnde Utsk.
Samme talare har förut yttrat, att han icke i allmänhet ägde någon erfarenhet i denna fråga, men sedermera tillagt, att han sjelf varit utsatt för förluster i följd deraf, att icke promolorialrållen varit medgifven.
Jag är skyldig att tro honom på hans ord, men förmodar att egentliga orsaken till berörde förlust varit att han underlåtit, att skaffa sig ett pålitligt ombud.
Sedan jag begärde ordet, hafva flere talare anfort nästan allt hvad jag ämnat säga.
Jag utber dock att få upptaga hvad Gr.
Posse i ämnet yttrat.
Han har påstått, att K. bef:de genom förslagets antagande icke skulle få något särdeles stort besvär.