Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att deremot, på sätt nu skett, sedan undersökningen blifvit verkställd, blott kasta in en ansökan om ersättning, — detta är en åtgärd, hvilken åtminstone jag, (ör min del, icke kan gilia; och som ovilkorligen leder till ett ganska farligt prejudikat.
Dessutom har för Stats-Utsk:t icke blifvit företedd någon enda handling, som utvisar att kostnaden uppgår till den begärda summan 12,000 rdr.
Sjelf har jag slått i spetsen lör en dylik undersökning i landsorten.
Undersökningskostnaden uppgick dervid endast till 500 rdr banko pr mil; och här begär man 8000 rdr banko för mil.
Endast och allenast sistnämnde siffra visar, att saken icke förhåller sig som den bör.
Slutligen tillåter jag mig att fästa uppmärksamheten deruppå, att, ehuru Stockholms stad i Stats-Utsk:t är representerad af 2:ne personer, så yttrade sig likväl ingen af dem för denna fråga.
Ilr von Troil:
Sedan jag hegart ordet, bar Frih. af Ugglas yttrat sig; och då jag till alla delar instämmer uti samme talares yttrande, har jag nu endast uppträdt, för att besvara några af Gr.
Sparre gjorda påståenden.
Sistnämnde talare beklagade sig nemi. deröfver, att Stockholms kommun på allt sätt låter »kringskära sig;» samt yrkade att staten i följd deraf borde »laga i saken.»
För min del är jag öfvertygad, att om denna fråga för Stockholms kommun varit af den vigt. som man velat påpeka, så hade säkerligen äfven denna kommun ansett sig böra sammanskjuta de härför nödiga medel; men nu är förhållandet, att denna kommun, sedan frågan blifvit ganska vidlyftigt ventilerad, ansett företaget obehöfligt.
Hosén har erinrat derom, att enskilda undersökningar rörande jernvägars sträckning blifvit företagna, att man sedermera ingått till Iv.
M. med anmälan derom, samt att derefter 188 Den 17 Januari. samma undersökningar på statens bekostnad blifvit fortsatta; men förhållandet är, att dessa undersökningar alsett de stora jernbansträckningarne och ingalunda några småbanor.
Oin dessa banor 'äro al endast provincielt intresse, så böra äfven provinserna bekosta desamma.
Så har ock alltid skett; och vi halva helt nyligen sett, att, ehuru ganska vidlyftiga undersökningar försiggått angående jernvägens dragande öster i stället för vester om Sommen, su halva likväl icke derföre Östergötlands innevånare begärt att staten skulle ersätta deras sålunda hafde kostnader, utan de hafva sjelfva tillskjutit desamma.
Dylika undersökningar äro nu å bane vid Christianstad, Wexiö, Härljunga, m. (1. ställen; men icke hafva derför några särskilda ersättningsanspråk derifrån blifvit framställda.
Kommunerna inse nemi., att om de vilja bereda framgång åt saken, så böra de åtminstone bekosta derför ifrågakommande undersökningar.
Föregående talare har redan påpekat, att den för 34 mils undersökning begärda ersättning af 12,000 rdr, är alldeles för högt tilltagen; och då Hr Skogman ytterligare upplyst, att den del af ifrågav:de undersökning, som skulle medföra någon egentlig nytta lör staten, nemi. de uti hamnen verkställde pejlingar, verkligen äro just af statens tjenstemän utförde, anser jag allt skäl lörefinnas att bifalla förev:de Utlåt.
Mångå ledamöter ropade på propos.
Uti sitt sednaste anförande har Frih. von Schulzenheim uttalat den mening, att det icke vore riktigt att skilja denna fråga uti 2:ne delar; ty, — så folio sig den värde talarens ord, — »om hamnen icke vore af något värde, så vore icke heller jernvägen det;» men, Mina Hrrl hamnen kan ju vara ganska lämplig i vissa afseenden, utan att likväl derföre en jernväg bör dragas dit.
Nynäs hamn har blifvit framhållen särskildt som nödhamn; men fortfarande underställer jag detta Stånds pröfning, huruvida den omständighet, att några fartyg derstädes söka skydd emot storm och motvind, eller att upplag af trävaror, spanmål och jern der kunna ifrågakomma, kan utgöra tillräcklig anledning för anläggning af den ifrågav:de jernvägen.
Utan en lifligare transitorörelse kan denna anläggning omöjligen blifva lönande.
På dessa skäl framhärdar jag i mitt påstående att anslag för jernväg och hamn dersammastädes icke stå uti något oskiljaktigt sammanhang med hvarandra.
Ett Utsk:s förnämsta skyldighet måste väl vara, att utreda den fråga, som utgör föremål för dess pröfning.
En sådan utredning anser jag likväl icke hafva i detta fall på ett fullt tillfredsställande sätt egt rum.
Tillräcklig anledning dertill synes mig likväl hafva förefunnits redan uti det af åtskillige talare påpekade förhållande, att handlingar finnas, hvilka kunnat lemna upplysning i frågan.
Mig synes
189 dock att denna fråga är af så stor vigt, att Utsk:t bort. så vidt möjligt hr, söka utreda densamma.
Utsk:t kunde till en början hafva infordrat dessa handlingar, för att derpå grunda sitt Utlåt.
Jag instämmer med Utsk:t deruti, att det till sin princip icke är riktigt att bevilja på så sätt begärda anslag; men icke någon regel utan undantag.
För min del anser jag att det lör staten vore nyttigt att genom nu ilrågaslällda anslag tillvinna sig de kartor och upplysningar, hvilka komiterade äro i till fälle att lemna.
För frågans närmare utredande anhåller jag således fortfarande om återremiss.
Man bar bär mycket ordat om det farliga prejudikat, som skulle blifva en följd af detta anslags beviljande; samt älven haft den artigheten att åberopa mitt förfaringssätt uti dylika fall, och sagt, att inom det län, öfver hvilket styrelsen blifvit mig anförtrodd, några sådana anspråk på ersättning för undersökningskostnader icke blifvit framställde.
Sannt är, att om t. ex.
Wenersborg eller Borås skulle begära anslag af allmänna medel till undersökningskostnader, så skulle jag vara den förste att afstyrka bifall dertill; men det är ett helt annat förhållande, om frågan rör en liten kommun i landsorten eller rikets hufvudstad.
Om, pä sätt här är händelsen, genom försummelse af hufvudstadens representanter, vår hufvudstads intressen under en förfluten tid redan blifvit i högsta grad kringskurna, och den största ansträngning är af nöden att återbringa denna hufvudstad till hvad den bör vara, så anser jag att det är statsmakternas ovilkorliga skyldighet att i så läll taga saken om hand.
Jag har sett, huru i vestra delen af riket Göteborg gått framåt; och då man finner huruledes handeln aftager i Stockholm, på samma gång, som den uti andra orter af riket förkofras, anser jag att det kan vara skäl, att i detta fall göra ett undantag från den regel, som man uti andra hänseenden proklamerar och tillämpar.
Det vigtiga resultat, som Hr Nordenfelt velat draga deraf, att jag uti mitt förra yttrande talat om »Wettern», i stället för »dess vikar», synes mig, uppriktigt sagdt, vara af högst ringa betydenhet.
Hufvudsaken är att de af mig omnämnde fartyg kunnat gå igenom 9 å 10 tums is.
Man har derjemte sett hvad ångfartyget Polhem mellan Gottland och fasta landet vintertiden i sådant afseende åstadkommit.
Vid dessa förhållanden och med stöd i öfrigt af Kapten Carlsunds i frågan uttalade omdöme, tror jag att det ifrågavuie förslaget om Östersjöns trafikerande äfven vintertiden icke bör anses så outförbart, som Frih. af Ugglas velat påstå.
Mycken skarpsinnighet behöfs icke heller, för att inse att, med den utveckling, som Hysslands handel numera erhållit, samt med den utsträckning, hvilken nu är 190 Den 17 Januari. gifven åt samma lands jernvägar, trafiken i en framtid skall komma att derifrån gå öfver Östersjön.
Om samma trafik då jemväl kan ledas öfver Sverige, kommer sådant att medföra en oberäknelig fördel.
Alt det nu ifrågav:de förslaget skall underlätta en sådan transitofart, lärer väl vara obestridligt.
Möjliggörandet af de vilkor, hvilka bärlör ligga till grund, anser jag vara af så stor vigt, att några tusen rdr, derför bekostade af staten, sannerligen icke böra väga mycket i vågskålen.
Man har ytterligare invändt, att K.
M. icke ansett sig böra godtgöra undersökningskostnaden.
Detta är en sanning; men man bör dock ihågkomma, att K. M., uppå vederkdes framställning om ifrågav:de understöd, endast svarat, det K.
M. dertill saknade medel; och då sistberörde förhållande utgjort anledning till K.
M:s vägran att tillmötesgå omhandlade begäran, inträder representationens skyldighet att taga denna fråga om hand.
Att komiterade icke vackt någon motion i ämnet, må man icke tillräkna dem; ty enligt grundlagen har, mig veterligen, ingen af dem motionsrätt.
Hufvudsaken är, att, på sätt nu skett, frågan blifvit väckt inom representationen.
Man har vidare framställt det spörjsmåi, hvartill en återremiss i detta fall skulle tjena, då icke ens någon bland Utskits ledamöter i frågan reserverat sig.
Med anledning häraf tillåter jag mig berätta en anekdot ang:de högsta domstolens sätt att betrakta dylika enhälliga beslut.
I)å nemi. mål kommo från hofrätten till K. M., hörde man ofta högsta domstolens ledamöter spörja: »har hofrätten varit enig i denna fråga?» Svarades det. härtill »Ja!», så började samma ledamöter betänka saken, ty man befarade att möjligen hofrätten icke så noga öfvervägt denna fråga.
Fanns åter någon utaf hofrättens ledamöter antecknad såsom reservant, så var man förvissad, att skälen för och emot hos hofrätten väl voro öfvervägda.
Med all skyldig aktning för Stats-Utsk:t, är jag nästan böjd att tro att högsta domstolens nu af mig omförmälde åsigt skäligen kan låta tillämpa sig på Stats-Utsk:ts förev:de Utlåt.
Det förhållande att samma Utsk. icke sett någon handling i frågan, samt att Utsk:t antagligen knappt diskuterat frågan, föranleder åtminstone mig att misstänka, att denna motion rönt ett likartadt öde med många andra motioner, nemi. att helt kort och godt »slopas.»
Möjligen skulle en återremiss kunna föranleda dertill, att man något närmare pröfvade, huruvida det icke vore skäl att egna någon liten uppmärksamhet åt Stockholms lilla kommun. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Stjernstedt har klandrat Utsk:t, derföre att icke Utsk:t införskaffat tillräckliga upplysningar i ämnet, och sålunda satt
Ståndets ledamöter i tillfälle att bedöma, huruvida dessa undersökningar ega något verkligt värde, — elt bedömande, hvartill, efter Frihms förmenande, nu saknades all möjlighet.
Den 17 Januari. 191
För min del får jag bekänna, att frågan i dess skick synes mig vara fullkomligt klar.
Jag kan nemi. icke finna, hvilket värde skall kunna ligga i dessa undersökningar, förr än man öfvertygat sig om, att desamma kunna leda till något praktiskt resultat.
Hvad gagn dessa undersökningar skola åstadkomma, anser jag dock ännu vara helt och hållet oafgjordt.
Att vid sådant förhållande gifva anslag till detta arbete, på samma gång som en hel mängd andra arbeten, hvilkas vigt oell värde redan blifvit insedde, icke kunna erhålla något anslag, — det kan åtminstone jag icke finna vara hvarken rätt eller billigt.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Stats-Utsk:ts förevide Utlåt., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utlöilo med många både ja och nej; hvarefter förnyad propos. på bifall till
Utlåtit gjordes och besvarades med talrika och starka ja, jemte många nej; och förklarades ja nu haft ölvervigten.
Sparre begärde votering.
Upplästes och godkändes följande förslag till voteris-propos.: »Den som bifaller Stals-Utskits Utlåt.
Nio 24, i ani. af väckt motion örn ett anslag å 12,000 rdr till ersättande af utgifter för undersökning af den s. å.
Nynäs-banan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ofvanberörde Utlåt.»
Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—121. Nej—42.
Föredrogs ånyo Stats-Utskits d. 10 och 14 dennes på bordet lagde Utlåt.
Nio 27, i ani. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse angide begärdt anstånd med föreskrifne kapital-och ränte-inbetalningar å de till Norbergs jernvägsbolag af allmänna medel anvisade lån.
Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Stats-Utskit har, såsom skäl för sitt afstyrkande af K. M:s Propos. i detta ämne, yttrat, att Utskit ansett att sådana företag böra »tillförbindas att, sedan arbetena blifvit fullbordade, noggranut fullgöra sina mot staten åtagna förbindelser.»
Jag kan icke annat än erkänna, att Stats-Utskit, hvilket tillsynen öfver sådane åligganden närmast tillhörer, haft svårt att 192 Den 17 Januari. komma till ett ett annat resultat.
Olika är deremot förhållandet med R.
St:r sjelfve.
Oin nemi.
St:r skulle inse, att billigheten fordrade en jemkning uti redan ingångna förbindelser; om det sålunda skulle medgifvas att skäl dertill lörefunnes, — så kan jag icke föreställa mig annat, än att R.
St:r, hvilka hafva makt och jemväl böra halva vilja att rätta ett dylikt förhållande, äfven skola vilja det.
Norbergs jernvägsbolag är bland de första i Sverige bildade dylika bolag.
Det var således uti jernvägarnes barndom, som detta bolag uppstod; och dess »okunnighet», om jag så lår uttrycka ting, i afseende å jernvägsbyggnader, är följaktligen helt naturlig.
Kostnaden lör denna jernvägs fullbordande var ursprungligen beräknad till endast 234,736 rdr; men befanns sedermera hafva uppgått till 552,821 rdr, således till mer än dubbelt så mycket, som till en början varit kalkyleradt.
Vid denna jernvägs anläggning bar det fel blifvit begåndet, att de af det äldre bolaget inköpte, endast för begagnande af hästbana afsedda, lättare räler af endast 8 skålp. vigt per löpande löt blifvit, äfven sedan beslut fattats, att banan skulle byggas lör lokomotiv, begagnade på en sträcka af 44,260 löt utaf den 58,260 fot långa banan.
Följden deraf har ock blifvit, att dessa räler, såsom alltför lätta, icke stodo bi att bära lokomotivens tyngd.
Denna bana bar möjligen också, i förhållande till den trafik, som der kunde förväntas, blifvit något för tidigt anlagd; ty, bland annat, förekommer, att Strömsholms kanalarbete just vid tiden för denna banas anläggning var under ombyggnad.
Den direkta följden deraf var ock, att, så länge denna ombyggnad fortfor, en eller annan jernvägs-station var för trafiken stängd.
Malmtrafiken blef ock i väsendtlig mån häraf hindrad.
Sådana omständigheter förorsakade, att trafiken under de första åren var ganska obetydlig, samt att bolaget måste för rörelsens upprätthållande tillskjuta rätt betydligt utöfver aktiebeloppen.
Sedan Strömsholms kanal år 1860 blifvit till hela sin sträckning öppnad, inträdde ett annat förhållande.
Sedermera har visat sig att trafiken betydligt stigit; och all förhoppning är att den äfven framgent skall hålla sig uppe; meri, oaktadt denna stegring af rörelsen, blir det dock, så länge bolaget har så stora albetalningar att göra till staten, ganska svårt för bolaget att kunna bilda något öfverskott till en så betydlig samtidig reparation, hvilken, antagligen snart nog, måste ifrågakomma och utgöres af omläggning eller, rättare sagdt, nyanläggning af räler på ungefärligen tre fjerdedelar af banan.
Vid sådant förhållande har bolaget väl icke ansett sig för detta ändamål kunna begära något direkt understöd af staten; men dock trott sig böra ifrågaställa, att med vidare erläggande af ränta och amortering å lånen finge anstå under loppet af 4 år, på det att bolaget, under den tid nya räler nedläggas, skulle ega att dertill disponera alla sina inkomster.
Vid nyssberörde anhållan V Den 17 Januari.
193 anhållan har bolaget fogat förbindelse för sig, »att nedlägga nya räler af 15 skålp:s vigt per löpande fot å hela den del af jernvägen, der sådana förut icke finnas anbragte, samt att i öfrigt iakttaga hvad K.
St:r kunde finna lämpligt föreskrifva.» i thv fall anser jag skäligt att meddela den föreskrift, att bolaget under nämnde tid icke skall kunna uttaga någon utdelning på aktierna.
Dervid kan visserligen invändas att bolaget deraf icke förhindras att upplåna penningar på annat håll.
Under vanliga förhållanden vore detta visserligen icke omöjligt att förutsätta; men detta bolag har under den långa tid, som det arbetat på detta företag, icke allenast från första början varit i mistning af all utdelning, utan derförutan lått inbetala ungefärligen sex gånger aktiernas belopp.
I betraktande således icke allenast af detta bolags nedtryckta ställning, utan äfven af denna kommunikations stora vigt samt det sig företeende förhållande, att, i allmänhet, dervarande orter icke, åtminstone i afseende å jernvägsanläggningar, blifvit hugnade med något direkt anslag, anser jag att den nu ifrågasatta åtgärden från statens sida icke skäligen bör afslås.
Hela den uppoffring för staten, hvilken sålunda ifrågaställes, är räntan på amorteringsbeloppet under dessa 4 år, d. v. s. 4 års ränta på ungefärligen 12,5(10 rdr.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återretniss.
Det är verkligen i allmänhet icke vanligt att, då K.
M. framställer en propos. till R.
St:r och samma Nådiga Propos. jemväl grundar sig på vederb:de embetsverks behöriga utredning och tillstyrkande, att, säger jag, R.
St:r vid sådant förhållande helt legert expediera denna fråga utan att tillräckligt motivera, hvad anledning dertill förevarit.
Hvilken af Stats-Rådets ledamöter, som kontrasignera! ifrågav:de K. Propos., känner jag verkligen icke; men föreställer mig dock, att å högre ort noggrann pröfning blifvit egnad denna fråga, innan densamma till K. St:r framställdes.
Som jag bor i grannskapet af den omhandlade orten, eger äfven jag någon kännedom i frågan; och anser det med all billighet öfverensstämmande, om ock icke till principen fullkomligt rigtigt, att lemna bifall till hvad K.
M. uti detta afseende i nåder föreslagit.
I följd af sina ofullständiga kommunikationer, hafva våra bergslager haft ännu svårare än andra industri-grenar i landet, att uthärda någon täflan med utlandet; och dessa bergslager hafva derföre ock måst anstränga sig till det yttersta, för att åstadkomma ett förhållande, som möjliggör för dem, att deltaga i verldsmarknaden; men de bergslager, som uti så fall tagit första steget, hafva ock mest lidit af den ringa kunskap och erfarenhet, man då för tiden egde i afseende å jernvägars anläggning.
H. II. 13 194 Den 17 Januari.
Vid hamnanläggningar och vägarbeten uppstå ganska ofta oförvållade hinder; och den prolongation i afseende å fastställde vilkors fullgörande, hvilken i följd deraf kan blifva begärd och är behöflig, finnér man aldrig att R.
St:r förvägrar.
Garantierna för detta lån till Riksg.-Kont. äro fortfarande lika stora som tillförene.
Någon begäran om eftergift är icke heller framställd.
Jag anser deremot fullkomligt rigtigt, att näringar understödjas, då sådant kan ske utan uppoffring och risk å statens sida; och jag tror icke att vi här i landet kunna komma tili någon fullkomlig blomstring, om vi strängt vidhålla den satsen, att en hvar skall hjelpa sig sjelf.
— Ilär i vårt land gör sig ännu i detta hänseende en viss slentrian gällande; och associations-andan har ännu icke, såsom i Frankrike, hunnit någon utveckling.
I betraktande af dessa för handen varande omständigheter, anser jag dock, att man bör frångå alla betänkligheter och bifalla den K. Proposm.
I den syftningen anhåller jag således om återremiss.
Det fägnar mig att Frih.
Tersmeden så till vida gifvit Utsk:t rätt, att Frih:n erkänt att Utsk:t svårligen kunnat komma till något annat resultat, än det nu förevarande.
Men jag kan icke godkänna den af Frih:n förfäktade åsigt, att man, som ledamot af ett Riks-St., kan biträda ett annat beslut, än man, som ledamot af Utsk:t, omfattat.
Utsk:t har utgått från den åsigt, att som det är nödvändigt, att de mellan enskilda bolag och kronan upprättade kontrakter hållas i helgd, så bör icke heller någon eftergift i detta fall ega rum.
Det liar här i landet varit en gammal olycklig sed, att kasta sig in uti arbeten, under förhoppning att sedermera på ett eller annat sätt kunna återfå hvad man förbundit sig att betala till kronan.
Särdeles i denna tid anser jag det dock vara af den allrastörsta viet, att R.
Sl:r vidhålla den åsigt, att några dylika eftergifter icke må ega ruin, såvida icke några synnerligen ömmande förhållanden äro för handen.
— Uppå denna grundsats har Utsk:t byggt sitt beslut i detta Utlåt.; och jag har all anledning att antaga, det Utsk:t fortfarande under denna riksdag skall söka följa densamma.
1 sammanhang härmed tillåter jag mig erinra derom, att det är endast några veckor sedan R. o. Ad. biföll ett Betänk., deruti Utsk:t alstyrkt en eftergift för hamnanläggning vid Cimbritshamn.
— Vid den frågan förefunnos dock några ömmande omständigheter, ty hamnen hade genom storm erhållit svår skada; — och man skulle alltså kunnat hafva något skäl, att uti sistnämnde fall medgifva en sådan eftergift; men R. o. Ad. biföll dock Utsk:ts afstyrkande.
Den 17 Januari. 195
För min del kan jag icke finna, att i afseende 3 Norbergs jernvägsbolag några särskilda ömmande omständigheter förefinrias.
Det är visserligen sannt, att det ursprungliga kostnadsförslaget utgjorde 234,736 rdr, samt att kostnaden sedermera uppgick til! 552,821 rdr; men vid det nuv:de bolagets bildande var för detsamma redan bekant, att kostnaden då redan uppgått till 402,736 rdr.
Således är skillnaden mellan hvad detta bolag trott skola blifva dess skuld och hvad som sedermera utgjort denna skulds verkliga belopp ingalunda så stor, som Frih.
Tersmeden här velat förespegla.
Slutligen får jag lästa uppmärksamheten deruppå, att defens af dessa lån åtnjutits mot 2 proc. ränta och 1 proc. amortering.
För det andra lånet har visserligen erlagts 4 proc. ränta och 1 proc. amortering; men äfven detta torde dock icke vara så öfverdrifvet.
Kostnaden för nedläggning af nya 15 skålp:s räler antages komma att uppgå till en summa af 103,928 rdr.
Den besparing, som bolaget genom bifall till K. M:s Propos. kari under de 4 åren påräkna för fullgörande af detta arbete, skulle uppgå till endast 46,000 rdr.
Den summa, bolaget då måste upplåna, är då i allt fall omkring 70,000 rdr; och jag hemställer till eder.
Mina Hrr! huruvida detta bolags val eller ve kan bero på dessa 46,000 rdr.
Oaktadt jag så samvetsgrant som möjligt genomgått de till detta ärende hörande handlingar, har jag likväl icke kunnat öfvertyga mig derom, att några omständigheter förefinnas, hvilka äro af den beskaffenhet, att R.
St:r i detta fall böra frångå den af mig proklamerade åsigt, att man icke bör, utan högst undantagsvis, medgifva eftergift i kontrakt mellan kronan och enskilde.
På dessa skäl anhåller jag fortfarande om bifall till Utsk:ts Utlåt.
Hr Åkerman, Fredrik:
Vid den tid, då fråga om byggande af Norbergs jernväg väcktes, innehade jag presidents-platsen i Bergs-Coll., och blef i följd deraf anmodad taga kännedom om planen för denna anläggning och att förorda bolagets ansökning om lån af allmänna medel.
Denna för Norbergs bergslag vigliga angelägenhet har jag sedermera uppmärksamt följt, och är i anledning deraf i tillfälle att intyga, att detta bolag varit från första stunden utsatt för (lere missöden.
Frih. af Ugglas har åberopat en princip, hvars riktighet äfven jag icke kan annat än godkänna, att nemligen staten bör strängt hålla på fullgörandet af de vilkor.som blifvit intagne i enskildes låneaflal med staten.
Undantag härifrån har man sagt endast böra ske, då fullt ömmande omständigheter äro för handen, men sådana anser jag verkligen i förevarande fall ega rum.
Såsom tillräckligt talande bevis derför, torde jag endast behöfva åberopa det förhållande, som redan blifvit uppgifvet, eiler att 196
Den 17 Januari. aktieegarne, sedan bolaget bildades, under denna tid sammanskjutit 6 gånger aktiernas belopp till fyllande af oundgängliga brister, utan att under tiden uppbära den aldra ringaste utdelning för sina aktier.
Månne icke sådant är ett förhållande, hvilket tydligen ådagalägger detta bolags betryckta ställning?
På dessa skäl får jag förena mig med dem, som yrkat återremiss.
I likhet med Frih. af Ugglas, har äfven jag med särdeles fägnad hört, att deri talare, hvilken öppnat diskussionen i detta ämne, Frih.
Tersmeden, erkänt, att Slats-Utsk:t i detta fall »haft svårt att komma till ett annat resultat än det nu föreliggande.»
De af honom nu framställde anmärkningar hafva således icke egentligen varit rigtade mot Utsk:t, utan endast och allenast afsett att uti Ståndet åstadkomma en ändring uti Utsk:ts beslut.