Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St;s i denna sjette punkt upptagna beslut har, då det nu tillhör collin) att sig derom i underd. utlåta, gifvit coll:m anledn., att genom provins-contoren härstädes låta de till hemmansräntornes reducering år 1828 upprättade uträkningar och förslag fortsättas och utsträckas till beräkning efter medélmarkegångspriserna under de framflutna tio åren ifrån och med år 1824 till år i8 54> * ändamål att kunna ådagalägga, huruvida ett lika förhållande emellan de gamla och de föreslagna nya räntorna må äga rum efter medeljiriser11a under så väl del sednare, som det föregtde decennium; men botvid har, enligt hvad underdånigst nätlagde uträk - Dull i5 Juli f. tu. ningar oell deröfver upprättade sammandrag utvisa, ett helt annat resultat uppkommit i så måtto, att då de gamla och de föreslagna nya räntorna efter medelpris för åren i8i4 till oell med i8a3 förvandlade sig till nära lika belopp, äro de deremot ej i något län, utom Westerbottens oell Norrbottens, der ingen särdeles förändring af hemmanens förra räntor uppkommit, sammanstämmande efter medelmarkegångspriset för åren 189.4 till och med i833, utan företer sig dem emellan en skilnad af 1 r:dr till och med 8 rtdr på mantalet.
Detta förhållande, som skulle hafva visat sig i ännu vidsträcktare mån, derest icke uti uträkningarna år 1828 penningeräntan blifvit använd såsom ett jemkningsmedel och satt i stället för iner eller mindre del af andra efter förvandling utgående räntor, på hvilka markegångspriset inverkar, hvilket åter nu vid verkställigheten af räntornas reglering ej skulle få ske enligt R.
St. beslut, att det belopp af grundskatt, som hittills utgått utan förvandling eller efter kronovärdi, skall till lika belopp förvandlas i penningar, Jemnar all för mycken anledn. alt förutse och antaga, det tillämpningen af de förslag coll;m år 1829 grundade på nyssberörde uträkningar år 1828 icke lärer blifva förenlig med härvid fästade villkoret att genom ränteförändringen någon räntegifvare bör erhålla hvarken högre eller lägre grundskatt än förut; ty ehuru det möjligen låter sig göra, att äfven vid de nu utan förvandling utgående ränlebeloppens bibehållande i penningar, såsom R..
St. derom beslutat, bestämma den öfriga räntan uti persedlar, som efter medelprisen under ett visst tiotal af år äro gamla räntan motsvariga, gifver dock denna jemförlighel ingen visshet, alt ju icke nya räntan med tiden faller sig för räntegifvaren högre eller för räntetagaren ringare än gamla räntan, allt eftersom persedlarne i den förra, mera än persedlarne i den sednare, kunna blifva underkastade sådana märkligare prisförändringar, som föranledt skilnaden i förvandling efter medelprisen emellan i8i3 och 1824 å ena, samt emellan 1823 och 1824 å andra sidan.
Om likväl förslaget anses bestående, och användandet under förutsättning att värdets föränderlighet än på ena än på andra räntepersedeln skall i allmänhet bibehålla gamla och nya räntan vid ett jemnt afpassadt förhållande; och 0111 E. K. M. i nåd. finner för godt söka låta bringa ränlereductionen öfver hela
Riket till verkställighet genom comileiade i hvarje län; så anser coll;m sig, hvad beträffar de af R.
St. till iakttagande dervid beslutade särskilda föreskrifter, böra i underd. erinra, att ränteförändringen bör ankomma icke ensamt på hemmansinnehafvarens begifvande; att förr än ut red t och afgjordt blifvit huru stor tillökning uti spanmålsskatten, i utbyte mot andra persedlar, hvarje hemman kan undfå utöfver skattläggningen, det synes vara alltför tidigt alt angtde en sådan förhöjd spanmålsränta meddela något förordnande, hii - Den lä Juli f. in. 53 ruledes den ina illgöras in natina eller med penningar; alt i allt fall medelpris af tio års markegång ieke för någon del af samma ränta lärer böra såsom lösningspris bestämmas, så länge räntorna i allmänhet lösas efter årlig markegång; och att enär ifrågavar. förrättningar i orterna, såsom af omisskännelig vigt och inflytande på de både nu lefvande och kommande generationers rätt och fördel, böra med yttersta noggrannhet och urskiljning verkställas, men ändock ofelbart skola väcka tvistiga frågor till ett på förhand oberäkneligt antal, hvilka hvar för sig påkalla pröfning i laga väg och ordning, innan räntornes debitering och uppbörd efter nya metoden bör sättas i allmän utöfning, colbm för sin del icke vågar förese någon möjlighet att härmed komma lill slut före den tid, då räntedebiteringen för år 1837 skall verkställas; hvarföre coll:m ock i underd. hemställer, att i denna del ej något för närvar, måtte föreskrifvas.”
De uppgifter, som, enl.
Utskts förslag, skola aflemnas på de i orten gängse prisen under höstmånaderna från och med Oclober till och med December månad, anser jag böra utsträckas äfven till de tre följande qvartalen af skatteåret, på det alt verkliga medelpriset på så sätt måtte kunna utrönas.
Utsk. yttrar vidare; ”Då begagnandet af räntegifvares och räntetagares uppsägningsrätt, intill dess alla räntor och kronotionde hinna att till Kronan indragas, måste blifva beroende af det markegångspris, som bestämmes, är det nödigt, att, om hvad Utsk. här förut i afseende å markegångssättningen föreslagit vinner bifall, någon förändring äger rum uti föreskrifterna i afseende på uppsägning och leverering af de indelta räntor, som tills vidare komma att fortfarande af räntetagare disponeras; hvadan Utsk. föreslår, — att det må vara räntetagare och räntegifvare obetaget att, inom nu stadgad tid, verkställa uppsägning af räntepersedlar, i hvilket fall med deras levererande förhålIes efter nu gällande stadganden, men att dylik uppsägning jemväl derefter och sist inom slutet af Februari månad kan i föreskrifven ordning försiggå; börande i sådan händelse levereringen inom den i4 påföljande Mars verkställas.’'
Det låter sig icke väl göra, att med hvad Utsk. härföreslagit förena allm. lagens och gällande författningars föreskrifter, enligt hvilka räutegifvaren, som levererade in natura, äger 6 ä 7 veckors rådrum emellan uppsägningen och levereringsdagen, för att välja det lämpligaste väglaget och den för honom tjenligaste tiden, för att till levereringsorten forsla sponmålen, men deremot enligt Utskts förslag endast skulle äga i4 dagars rådrum i delta fall, och sålunda vara blottställd för större olägenheter i afseende på väglag och nödiga körslor för landlbrukets behof.
Della 1 öislag lär således icke kunna bifallas.
I frågan om uppbörden instämmer jag deruti, att det Den lä Juli f. m är nyttigt att hafva flera uppbördsstämmor , emedan allmogen derigenom berndes tillfälle att på särskilda lider afbörda sig mindre delar af skattebeloppet, hvilket alltid faller sig lättare än att på en gång anskaffa liela beloppet; men om tvänne uppbördsstämmor skola finnas, böra de gälla lika för alla skattskyldiga.
Jag kommer nu att yttra mig öfver hvad Utsk. föreslagit i afseende på contrullen af uppbörden.
Genom livad Utsk., på grund af Gr.
Spens’s motion föreslagit, är aileontroll försvunnen, emedan kronofogden icke kan åläggas att i ränteriet inleverera hvad man icke vet honom hafva uppburit.
Förslaget är visserligen lämpligt i Stockholm, der den skattskyldige aflemnar depositionsbevis öfver utskylderlias insättning i banken, så snart de uppgå till belopp öfver 10 r:dr b:co, och dervid en rådman jemväl är närvar., som kan vittna derom, att deposilions-attesten blifvit aflemnad; men sådant är ej förhållandet på landet.
Och denna del torde således, på sätt en annan talare före mig, nemi.
Hr von Rosen, redan anmärkt, böra utgå från Utskts betänk, och uppbörden samt summariska redovisningen få förblifva sådan den hittills varit.
Att, på sätt Utsk. föreslagit, antaga caienderåret till redovisnings-år, låter sig icke göra; ty om hela landets ordin, ränta är så beskaffad, ali hon icke kan vara beräknad, förrän under loppet af påföljande år, emedan resterna icke hunnit att indrifvas, men räkenskaperna icke desto mindre skola vara afslutade den sista December, så kan man icke förekomma, det icke fogden kail betacka föreg:de årets balance med det ingångna årets uppbörd.
Hvad motionären föreslagit och Utsk. understöd! skulle således, långt ifrån att öka, snarare minska de controller, som finnas, och hvilka, om de strängt handhafvas, äro tillräckliga för att motsvara ändamålet.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af betänk., under förklarande, att jag instämmer med Utsk. ifråga om nyttan af regleringen i sin helhet, ifall den tillvägabringas med nödiga controller, och derest allmogen bibehålies vid rättigheten att leverera räntespnnmålen in natura, då den (lunér sig oförmögen alt lösa den efter markegångspris. 13. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid:
Delsmed afseende derpå att tiden nu är så långt framskriden, och dels emedan R. o. Ad., i följd deraf, numera är så fåtaligt, skall jag söka alt i möjligaste korthet framställa de anmärknir mot Utskts betänk., hvartill jag funnit mig äga anledning.
Först ber jag likväl få tillkännagifva, att det varit med verklig tillfredsställelse jag genomläst betänk., emedan jag linner de framställda förslagen tydligen vittna om Dtskts bestämda föresats att söka tillvägabringa en sakernas baltie ordning, hvarföre jag gerna skulle önskat att redan vid detta tillfälle kunna lemna bifall till betan!.; men just emedan jag D e 11 i Ti Juli f. m. nitälskar för den förbättring
Utsk. velat åstadkomma, anser jag det vara högst nödvändigt, att frågan med yttersta noggrannhet oell sorgfällighet begrundas, och får nu tillkännagifva de betänkligheter jag funnit vid Utskts utlåt., under anhållan alt Utsk. måtte unga öfverväga desamma.
Den vigtigaste frågan är den , huruvida indelta räntorna böra til!
Kronan indragas.
Om detta förslag låter sig verkställa, skall sådant ovillkorligen leda till ordning i läkenskapsverket och undanrödja de obehagliga förhållanden, som nu stundom äga rum emellan räntetagaren och räulegifvaren; men vid verkställigheten möta stora svårigheter, ty antingen måste dessa räntor fortfarande få levereras in natura till K. M. och Kronan, eller ock skola de utgå på sätt Utsk. föreslagit.
1 förra fallet blir ej svårt att motse nödvändigheten alt inrätta spanmålsmagaziner, som åter påkalla tjenstemän, samt spanmålshandel för Kronans räkning, som alltid nr skadlig för det allmänna och leder till förlust för Kronan.
— Den utväg Frih.
Cederström uppgifvit att på öppen auction försälja spanmålen, tror jag icke vara fullkomligen ledande till ändamålet; ty när en så stor qvantitet spanmål på en gång skulle försäljas, blefve naturligtvis priset derpå lägre än det bestämda medelmarkegångspriset, så alt
Kronan på den till leverering in natura uppsagda spanmålen alltid komrne att förlora troligen minst i r:dr per lunna.
Dessutom afser hela denna reglering möjligheten att förekomma räntegifvarens obehöriga betungande medelst de villkor räntctagaren kan betinga sig af iäntegifvaren i afseende på levereringsskyldigheteti.
Men om Kronan öfverlåter sin rätt på någon köpman, så gifves ingen garanti derför, att icke han kommer att behandla räntegifvare!! på samma sätt som den obillige räntetagaren.
Af sådan anledn. kan jag icke instämma uti Frih.
Cederstiöms förslag i detta hänseende..
Utsk. har insett dessa olägenheter och derföre föreslagit, att räntorna skola lösas med penningar; men man må icke förbise, att de provinser, som producera den mesta spanmålen, icke skola blifva nöjda dermed.
Om årsvexten under flera på hvarandra följande år skulle blifva mycket gifvande, faller priset på spanmålen under det bestämda medelpriset; i följd hvaraf räntespanmålen kan lösas till högre pris, än det gångbara i orten, och som erhålles för den spanmål, som mäste försäljas till lösen af räntespanmålen, hvilket åter skall vålla en bestämd förlägenhet inom sådana provinser, bland hvilka jag i främsta rummet vill nämna Westergöthland.
Jag bestrider ingalunda, att K. M. och R.
St. gemensamt äga rättigheten att besluta i detta hänseende, ty den anser jag för alldeles gifven enligt grundlagen; men om, oaktadt denna rättighet, missbelåtenhet skulle uppstå, så blir följden den, att vid en kommande riksdag fråga väekes om en återgång.
En reaction kan då inträffa, som gör alt sakens fullbordan icke kan motses åtminstone på deCen - 56
Den 15 Juli f. m ■ nier, — kanske icke på sekler.
— Med detta framställande af betänkligheter har jng ingalunda för afsigt att bereda afslag i saken.
Men jag har framställt deni, på det Utsk. måtte ytterligare begrunda förhållandena och eftersinna om det icke är möjligt att uppgifva förslag huru olägenheterna skola kunna förekommas.
Kan det icke ske, så tror jag det vara bäst att bibehålla ränte gifvarne vid deras uppsägningsriilt, oell atl Kronan får vidkännas förlusten.
Jag föreställer mig, att Kronan kunde pä denna åtgärd vissa år (öllöra ett par hundra tusen r:dr; ty då afradsbeloppet utgör omkring 3oo,ooo t:r och 200,000 t;r deraf löstes, samt återstoden, 100,000, levererades in natura, och förlusten vid försäljningen af sistnämnda belopp icke för högt beräknas till 1 r:dr per tunna, så utgjorde det minst 100,000 rtdrs förlust.
Förlusten af ränta och forsellön kan minst upptagas till 100,000 r:dr; hvadan hela förlusten utgör omkring 200,000 r:dr.
Denna förlust är visserligen stor; men dåden enskilda förlusten blefve ännu mera kännbar, derest uppsägningsrätten försvunne, anser jag det vara bast att bibehålla denna rättighet.
I öfrigt ber jag att få anmärka: 1:0
Alt ifrån de i punkten a) omnämnda räntor och kronotionde måste undantagas de indelta räntor, som utgå till löntagare, verk eller inrättningar af sådana hemman och lägenheter, som äro anslagna till boställen eller bohemman åt samma löntagare, verk eller inrättning, och hvilka räntor böra från lönebeloppen eller anslagen afräknas, helst sjelfva boslällsafkastningen nu mera i allmänhet inräknas i lönerna. 2:0
På det alla invändningar i afseende å osäkerheten af contanta anslag från statsverket må förekommas, bör stadgas, att den reglering, som, till följd af beslut om alla indelta räntors indragning till statsverket, kan komma att äga rum, icke någonsin må förändras eller ordningen för anslagens utgående rubbas, utan att Konungen och K.
St. samfäldt finna nödigt att någon ändring deruti göres eller någon beskattning derpå lägges.
— Bestämdt bör uttryckas, att oroförmälda reglering ingalunda åsyftar att för stater och corpser eller löntagare i allmänhet, ej heller för verk och inrättningar förminska de tillgångar, hvilka för närvar, åt dem äro anvisade, vare sig uti räntor, boställen och jord, eller uti contant. 3:o Då enligt förslaget Riksg.conl årligen skall förskjuta de i stället för indragna räntorna utgående contanta anslag, och dessa anslag skola qvartaliter utbetalas från ränterierna, samt den nya ordningen taga sin början år 1841; så måste Riksg.cont. förskjuta beloppet för det året med summan af de indragna räntornas belopp för samma år, som exempelvis må antagas till 2 millioner.
— Skulle denna förskottssumma återbetalas af de till statsverket inflytande 1841 års räntor, så får intet af dessa användas för utbetal - Den 15 Juli f. m. 57 talningarna af lönerna i:sta qvartalet 3r 184.2, oell således Riksg.cont. förskjuta äfven detta med -g million, hvarigenom förskottet uppgår till 2,5oo,ooo r:dr. — IÖ41 års räntor uppgå dock till endast 2,000,000, så att Piiksg contrs återstående förskott blir 5oo,000 r:dr. —Ett qvarlals löner skall ytterligare utbetalas i Juni, hvaraf följer, att Riksg.contts stående förskott kan beräknas till i million.
Af den andra millionen utbetalas hälften i September och hälften i December, hvarefter i Mars åter uppstår behof af £■ million.
Om man på dessa förskott beräknar ränta å 4 proc., så linner man alt Riksg.cont. för hvarje år belastas med utgift af ränta på million i4 månader, million m månader, million 8 månader, och million 5 månader, summa 63,333 rtdr 16 sk. — Skulle af Riksg.contrs medel deremot en gång för alla anslås en summa af motsvarande 1 års indragna räntor, ti ex. 2 millioner, så vöre väl conlorets ränteutgift 80,000 rtdr, men skilnaden 16,666: 32. kan calculeras till contorets förlust, endast under förutsättning , alt inflytande medel alltid kunna förräntas eller användas till afbetalning af räntebärande skulden, samt att för de utgående inedlen alltid betalas ränta blott från den tid de utgå från contoret. f betraktande deraf, och då förhållandena kunna med ringa eller ingen kostnad förenklas, synes bäst vara, att Riksg.cont. utbetalar första året qvartalsvis ett stående förskott, lika med beloppet af den summa, som i stället för indragna räntor år 184r skall utgå; samt att detta förskott ej återgäldas på annat sätt, än att liqvid emellan Riksg.- cont. oell statsverket efter hvarje års förlopp uppgöies, samt blott skilnaden emellan förskottsbeloppet och beloppet af indragna räntor godtgöres endera verket. 4:o
Att det är overkställbar! att för landtstat en uppgöra en ny ändamålsenlig lönereglering, med ”iakttagande deraf, alt sammanlagda beloppet af hvad de indragna indelta lönerna, enligt den Uti 2 mom. omnämnda uträkning, för hvarje stat eller corps per medium utgjort, icke varder öfverskridet.”
I afseende på controllen öfver uppbördens redovisande, har Frih.
Cederström gjort de anmärkntr jag ämnat framställa, hvarföre jag i detta hänseende förenar mig med honom.
Deremot kan jag icke instämma uti hans påstående, att det skulle vara stridande emot y5 §:n Reg.Ftn att uppgöra tio års markegång, och behöfver i detta fall endast hänvisa lill deri åberopade grundlags-§:ns ordalydelse.
Efter de anmärkmr, som här blifvit gjorda, kan jag vara kort uti de erinringar jag har att framställa mot detta betänkande.
Det första, hvaruti jag önskar alt af Utsk. blifva tillfredsställd , är den större spanmålshandel!! eller, rättare sagdt, det intrång uti span 10 II. 8 53 Den 15 Juli f. m. målshandeln, som skulle blifva följden af detta förslag.
Jag kanner icke sjelf säkert beloppet af den spanmål, som sålunda på en gång komine att försäljas; men jag har hört* att det skall utgöra omkring 3oo,ooo t:r.
Jag fruktar då, att förändringen kunde blifva äfventyrlig, om denna reform genast infördes för alla artiklarna oell räntepersedlarna på en gång.
Jag anser derföre förändringen böra småningom tillvägabringas, och måhända först för kronotionden och sedermera för den öfriga afraden och räntepersedlarna.
Större delen af räntegifvarne består af allmoge.
Denna allmoge nödgas i flera orter, såsom i Nerike, Westergöthland, Westmanland och Östergöthland, sälja sin spanmål om hösten.
Om de nu skola åstadkomma skatten i mynt, så måste denna allmoge, som eljest om hösten endast försäljer en mindre qvantitet spanmål, till bestridande af sina behof nu deremot afyttra ett vida större belopp; men den större tillgången på denna vara, sorn derigenom uppkommer, skall naturligtvis verka nedsättning i priset derå, såvida man ej med detsamma länker sig ej allenast tillräckliga capital — till— gångar för att absolvera den ökade spanmålsqvantiteten, som sålunda på en gång skall afsättas , ulan äfven en lifligare spanmålshandel; men en sådan kan man i Sverige endast småningom påräkna.
Man har sett, alt under den tid magazins-inrättningen ägde rum, det just var dess tillvaro, som hindrade en lifligare spanmålshandel.
Derföre fruktar jag, att, i händelse hela det belopp af räntesäd, som Ulsk. ifrågasatt, skulle på en gång komma att belasta marknaden, en olägenhet deraf skulle uppkomma, sorn icke skulle äga rum derest reformen icke vidtogs för alla artiklarna på en gång.
Jag kan icke bestämma, huruvida det vore lämpligast att göra en sådan fördelning, som jag föreslagit; men jag önskar, att StatsUtsk:s ledamöter behagade upplysa mig huruvida den åtgärden lämpligen kan vidtagas, eller till hvilka menliga följder densamma kan leda.
Om närmaste verkan vore den, att den oriade rågen folie i pris, så skulle sådant verka lägre pris på spanmålen i allmänhet i Riket; eller också skulle skilnaden blifva stor emellan höst- och vårpriset, — allt en olägenhet för landlmannen.
Min öfvertygelse ar sålunda, att om allmogen skall utgöra skatten i contanter, måste den, derföre att priset blir lägre, sälja mera om hösten än sorn kan undvaras och följaktligen köpa om våren; hvadan den anmärkntn att kalla allmogen höstrik och vårfaltig blir ännu värre, emedan förhållandet kommer att äga rum i en större scala hädanefter än hittills.
Svenska bonden är ingen affärsman.
Ju mer han fördjupar sig i affärer, ju sämre blir hans ställning.
Man kan visserligen säga, att allmogen kan undvika en brådstörtande försäljning, då den uti privatbankerna kan bereda sig tillgång på contanla medel; men osäkert är, om ej dessa tillfällen Den i S Juli f. m. 59 fcfr ökad penningetillgång
Liefve eo ökad anleda, till obestånd.
För det andia har jag icke blifvit fullkomligen tryggad hvad markegångssältningen beträffar, att den alltid skulle komma ali äga rum till det belopp, som varan gäller i handeln.
Jag har erfarit att markegångssältningen i den ort, hvarom jag äger närmare kännedom, flera Ar varit betydligt lägre än gällande priset, och att derefter andra år kommit, då förhållandet varit baltie.
Om ett sådant missförhållande korinne att äga ruin i flera orter, och att gälia något större belopp, så skulle det i tidernas längd komma alt verka menligt för de stater, såsom skolo roch gymnasier, hvilkas inkomster äro grundade på dessa natur-prestationer.
Men jag anser det hafva varit en lycka för Sverige, att de lägre undervisningsverken haft sina inkomster oberoende af prisernas förändring.
Om man jemför l äntesilfverväi det med nalura-piestalionerna, så finner man, alt de sednare eller spanmålen under de sednast förflutna i5o Aren varit jemnl stigande i förhållande till det förra.
Huruvida så skall ske framdeles, kan jag naturligtvis icke bestämma; men om sa skulle inträffa, blir drt naturligtvis af vigt alt markegångssättningen foijer med tiden; men om så skall ske genom hvad Utsk. föreslagit, derom är jag icke klart öfvertygad.
Jag har redan hemställt, huruvida del ej skulle kunna låta sig göra att införa den föreslagna reformen rörtde räntespanmålens lösen med penningar, först i afseende på kronotionden och sedermera hvad den öfriga spanmålen angår, med afseende dels på controllen och dels på den skakning, sorn spanmålshandel!! annars skulle lida.
Man hade kommit i erfarenhet af den verkan förändringen medförde, utan att någon stor rubbning inträffat i de förhållanden, hvarpå den kan verka, enär förändringen icke sträck t sig på en gång till hela ränlebeloppet.
Jag ser af betänk., att StatsUtskts mening har varit, alt äfven de löntagare, hvilkas löner utgå i penningar, skola vara förvissade om alt deras loner skola följa med markegångsprisen.
Detta visar sig nemi. af hvad Utsk. nämner pag. 21 i betänk., der Utsk. utlåter sig öfver en motionärs förslag, alt, efter föregången undersökning till utrönande af de vid enskilda räntors och kronotioiules lösen under de sislförflutna tio åren verkligen gängse pris, berörde räntors och spanmåls värde efter medium del - af borde uträknas, och detta belopp såsom ständig penningeränta bestämmas; i anleda, hvaraf Utsk. anser lämpligast samt både med statsverkets och de skallskyldiges ömsesidiga rättigheter mest förenligt, om lösningspi isen för viss tid fastställas efter medium af de markegångspris, som varit gällande under någon längre tidrymd, hvilken Utsk., lika med Rikets sednast församlade Ständer, anser böta till tio år bestämmas, derigenom lösningsprisen kunde lämpas efter den omskiftning, som uti varuvärdena äger rum.
Utsk. är såte - Go
Den i5 Juli f. m, des ense med mig, att i annat fall löntagarne skulle kunna förlora i framliden; men Utsk. liar icke upptagit denna lanke under form af något lagförslag, åtminstone har jag icke trott mig kunna anse framställningen såsom sådan, hvarföre jag nödgas begära nterremiss , derest jag icke i della hänseende kan erhålla tillfredsställande upplysning.
Ehuru jag visserligen icke tillhör deras antal, hvilka, för att nyttja en värd talares uttryck uti elt fö reg: de plenum, betrakta alla förändringar såsom förbål
Iringar; så önskar jag dock lifligt hvarje reform, sorn kan leda till förbättring, och till dem räknar jag det förevar, förslaget från SlatsUtskottet.
Med tacksamhet håller jag StatsUtsk. räkning derför , emedan jag lior att om detsamma med en eller annan nödig befunnen jemkning kan vinna bifall vid denna riksdag, så skall det undanrödja manga af de anledmr till split och missnöje, sorn ägt rum enskilda personer emellan.