Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
\ ordinarie ledamöter och io suppleanter uti förstärkt ConstitutionsUtskott; och befunnos, efter valförrättningens slut, och sedan lottning ang.-de ordningen blifvit anställd emellan de suppleanter, som erhållit lika röstantal, hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: N:0 87.
Gr. Löwenhjelm, Gustaf, io3 röster.
Stjerncrona, Henrik David, 101 11 K: o 220.
Grefve Gyl- denstolpe, Anton Gabr., io3 » N:o 320.
Adlerbeth, Jacob, 102 N:o 380.
Frih. von Schulzenheim, David, 99 » N:o 389.
Frih. von Kraemer, Robert Fredrik, 102 N:o 9- Hr Ulfsparre, Georg, Hr Hammarhjelm, Carl Fredrik, io3 11 N:o io33. 102 » N:o 1600.
Hr Braunerhjelm, Ferdinand, 102 >> N:o 1905.
Hr von Rosen, Georg Ludvig, i45 >> N:o 2l5o.
Hr von Hohenhausen, Carl Ludvig, 102 >> fi:o 2.275.
Hr Lefren, Johan Pehr, Hr af Role'n, Johan Samuel, Hr af Tuneld, Carl Erik, .45 » N:o 2287. io3 u N; o 2307. 99 » Suppleanter: 98 N:o 1861.
Hr von Hartmansdorff, Aug., röster N:o '979- Hr Brakel, Gustaf Anton, 97 i) W;o i5o5.
Hr Aminoff, Joli. Fredr., 96 » N:o 249- Frih.
Adelsvärd, Johan Carl, Frih. von Platen, fullm.
Hr Reuter 9Ö » N;o 364. skiöld, Casimir, 96 » N:o CO t#
Hr Edenhjelm, Gillis, 96 N:o 20 1 3. B. Hr Rosenblad, Bernhard, 9b *> N:o 23o3.
Hr Peyron, Gustaf Abraham, g5 i» N;0 i o55.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Pieinhold, 95 >) N:o 1918.
A. Hr Strussenfelt, Adolph Ludvig, 95 v fl. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m, tn fidem prolocolli. /<’. 0. Silfverstolpe.
Dc ii 21 0 c t o b e r f. en.
Onsdagen den 21 October i84o.
Justerades a prot.utdr. för den 17 dennes e. m.
Justerades pleni-prot:n för den 3 dennes e. m. och den 7 dennes f. m. H. Ex.
Må Utskrs uppmärksamhet fästas på nödvändigheten af särskilda bestämmelser för befälhafvare af vakter och för skiltvakter, hvilkas ställning är högst vansklig i fråga om vapnens användande.
Tjenslgörings-reglementet, som civila domstolar för öfrigt icke erkänna, öfverensstämmer ej alltid med krigsartiklarna, och hvarken de förra eller de sednare öfverensstämma med allmänna lagen.
Utsk. har, likasom den K. propos:n, grundlagt den oumbärliga principen, att militärstyrka aldrig brukar vapen förr än på civila maktens reqvisition dertill; men det är ej tänkbart, att intill sådan reqvisition vakt eller skiltvakt, som öfverfalles eller inom hvars bevakningsområde oordningar ske, förblifver overksam, och likväl är än mindre det tänkbart, att en gevaldiger står bredvid hvarje skiltvakt, eller en stadsfiscal vid hvarje vakt.
Vidare yrkar jag, att Utsk. derjemte måtte föreslå R.
St. att i und. önskningsväg ingå till K.
M. och framställa behofvet under sådana conjuncturer af ståndrätt öfver militäre personer.
Om militär dervid begår ohörsamhet under gevär eller sjelfsvåldiga brutaliteter mot oskadlig person, när blifva nu sådana brott afdöinda?
Jo, skyndsammast 18 månader efter händelsen.
De förseelser af sistnämnda beskaffenhet, som i Augusti 1838 ansågos vara begångna, afdömdes i December månad 183g; således 16 månader derefter.
Ståndrätt äfven i fredstid är oss alldeles nödvändig.
Soldater, som här i garnisonen burit våldsam hand på förman framför fronten, hafva först efter 16 å 18 månaders förlopp blifvit dömde.
Skyndsammare måste tillgå, om straffet skall medföra afsedd verkan.
Jag anhåller, alt detta anförande måtte få åtfölja återremissen till Lagutskottet.
Remitterades till LagUtsk., i sammanhang med återremissen af Utsk:s betänk.
Hr Cederschjöld, Robert Theophron: Jag får anhålla om R. o. Adis ursägt, för det jag några minuter hindrar
Ståndet att komma lill det vigtiga ämne, som egentligen utgör föremålet för dagens sammanträde; men sedan jag i dag af prot. inhemtat, huru voteringen öfver LagUtskis
Den 21 October f. m. 5 betänk.
3M:o 1^4 utfallit, så får jag vördsamt anhålla, dels att få i prot. antecknadt, att jag ej i samma votering deltagit, dels äfven, med anledn. af det beslut , som då fattades, få väcka en motion af alldeles motsatt beskaffenhet.
Ilr Cederschjöld uppläste derefter följande: R.
St. hafva ogillat de af Gr.
Cederström väckta motioner om upphäfvande af 1S12 års K. förhud emot all gemenskap med f. d. K. familjen.
Uti sjelfva hufvudsaken har jag äfven instämt uti detta ogillande, emedan jag icke anser det kunna tillkomma R.
St. att upphäfva en författning, uti hvars stiftande de icke deltagit.
De kunde och borde endast, på sätt 88 §:n Reg.Frn innehåller, hafva uttryckt sitt ogillande af författningens tillkomst, så att densamma ej måtte såsom lag af domaren tillämpas.
Med anledn. af det beslut R.
St. sålunda fattat, då de förklarat dessa motioner om upphäfvande af nämnda författning icke till någon åtgärd föranleda, tager jag mig nu friheten att, med stöd af 5ö j$:n Riksd.Ordn., väcka en motion af alldeles motsatt beskaffenhet.
Jag hemställer nerol, vördsamligen, att 11.
St. mätte, i den ordning, som 87 §:n Reg.F:n för criminal lags stiftande för esk r i f ve r, till lag antaga K. förbudet af den 10 Dec. 1812, emot all gemenskap med f. d. K. familjen.
Denna motions väckande är efter mitt omdöme högst vigtig för hela Sveriges domarecorps.
Ty, sedan det numera, till följd af de väckta motionerna om denna författnings upphäfvande, blifvit fullkomligen upplyst och ådagalagdt, ali densamma icke tillkommit med R.
Stts samtycke, på sätt 87 §:n Reg.Fm för criminal-lags stiftande föreskrifver, samt att den således icke är någon lag eller laga stadga, så skulle det säkerligen hädanefter kunna inträffa , att mången samvetsgrann och sjelfständig domare förklarade sig af domare-eden, som bjuder att dömma endast efter Guds och Sveriges lag och laga stadgar, vara förhindrad att tillämpa den ifrågavar. icke grundlagsenlig! tillkomna författningen.
Med visshet vågar jag hoppas, att jag icke är den ende medlem af Sveriges domarecorps, som så uppfattat domare-edens betydelse.
Dock tviflar jag icke derpå, att ju andra domare äfven kunna finnas, som hvarken af samvetspligt eller domare-ed anse sig förhindrade att tillämpa meranämnda författning.
Följden häraf skulle då lätteligen kunna blifva den, att de med mig liktänkande domare skulle, för det att de samvetsgrann! höllö den heliga ed, de såsom domare svurit, kunna blifva actionerade och dömde till ansvar, måhända äfven ifrån tjensten.
Då det efter mitt omdöme måste vara en af R.
St:s förnämsta pligter att, så vidt på dem beror, förekomma, att icke den samvetsgranne och sjelfständige domaren må genom 6
Den 21 0 c l o b e r f. m. författningarnas tvetydiga beskaffenhet blottstiillas för förföljelse och ansvar, så vågar jag ufven hoppas, alt hvar och en skall inse, det min motion åsyftar ett godt ändamål.
St. bifalla mitt förslag, och således, på sätt 87 §:n Reg.Fln stadgar, till lag antaga 1812 års K. förbud samt K.
M. dertill lemnar
Dess nåd. sanction; så kan icke längre någon tvekan hos domaren finnas om författningens tillämplighet.
St. vägra att till lag antaga densamma , så hafva R.
St. äfven talat rent språk , och domaren hvarken kan eller får längre vara villrådig i afseende på sin pligt.
Ehuru jag hemställt , att R.
St. malte lill lag antaga 1812 års K. förbud, utan alt några modifieationer deruti af 111ig blifvit föreslagna, anser jag mig dock öppet böra förklara, det jag icke önskar att R.
St. malte såsom lag godkänna detsamma, ordagrannt af samma lydelse som det nu bar.
Men, på det alt icke LagUtsk. måtle genom nya cirkelgångar kunna komma till det resultat, att motionen ej' bör till någon åtgärd föranleda, har jag trott mig icke böra ingå uti några detaljer.
Sådant oaktadt är det naturligtvis T,agUtsk:s både rättighet och pligt, att, vid motionens behandling, iakttaga de modifieationer, som af sakens beskaffenhet och förändrade förhållanden påkallas.
Om remiss å denna motion till LagUtsk. anhåller jag vördsamligen, med begäran tillika , att motionen måtte uti LagUtsk;s betänk, blifva ordagrannt intagen, så att äfven de andra RiksStm må erhålla fullständig kännedom om motiverna dertill.
Gederström, JacoB. flr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Jemte det jag i prot. nedlägger min reservation emot R. o. Adis i sista plenum fattade beslut anglde LagUlskls betänk.
N:o 124, anhåller jag att Hr Cedersehjölds motion måtte få hvila på bordet.
Ånyo föredrogs Const.Utskls den 16 och 19 sisth September på bordet lagda mein.
N;o 38, ang:de nationalrepresentationens om bild ning.
Uti de förberedande sammankomster, som ägt rum inom dessa murar, har öfverläggningen sträckt sig vida öfver Const.Utsk:s förslag.
Bland,dem, som gått deröfver, har äfven jag varit.
Jag gjorde det då derföre, att jag önskade visa i sin helhet livart förslaget kunde leda.
Jag förmodar att under öfverläggningen denna gång lära åtskillige ledamöter äfven sträcka sina yttranden öfver förslagets ordalydelse, för samma orsak skull, som jag så gjort.
Men på det att öfverläggningen ej må sträcka sig till en vidd, som alldeles skulle öfverskrida än - Den 21 October f. m. 7 damålet, vill jag lios Hr Frih. o. Landtm, samt Ståndet anhålla, alt de anmärkn:r, som göras vid Utsk:s förslag, dork ej måtte föranleda lill beslut öfver något annat, än det hvari Utsk. kan sagas hafva uppgifvit thema dertill; på det vi ej måtte komma alt afhandla frågan om Utsktns bildning nj. m. s., som uti Const.Utskts förslag ej innehålles.
Hr von Röök, Guslaf, uppläste följande:
Jag har genomläst H. Coust.Utsk:s mern.
N:o 38, ang:de ”nationalrepresentationens ombildning och funnit deruti mycken sakkännedom, tlieoretisk kunskapsförmåga och en upplysande historik om andra länders antagna statsförfattningar; men jag har ännu icke vågat öfvertyga mig om, att Coust.Utsk. i sammanfattade 37 §§ uppgjorda, på motiver grundade, förslag till vallag är passande för vårt med åldrig folkrepresentation försedda fädernesland, hvilken folkrepresentalion har till grundval lagbunden frihet och sjelfständighet.
— Svenska folket har från och med hedniska tidehvarfvet haft och ägt denna lagbundna sjelfständighet, alltid försvarat densamma, och Sverige liar, enligt historiens vittnesbörd, aldrig varit underkastad någon omstörtning, hvarken i politiskt afseende, eller folkets personella rättigheter, som likväl inträffat i flera bland Europas öfriga stater.
Sverige har alltid såsom sjelfständig stat funnits under mera än förflutna tvåtusen år, och jag hoppas såsom sådan, ännu tusentals år städse fortfara, såvida Svenska folket icke sjelft vill arbeta på dess undergång.
— Svenska folket har egentligen aldrig erkänt en absolut despotisk styrelse hos dess Konungar, ty under den s. k. enväldestiden emellan 1680 och 171g var likväl Regenten, med sin vidsträckta makt, likväl bunden af vissa statslagar, som icke kunde öfverlrädas, eller försöktes att öfverträda, och bevisar sig deraf, att folket derunder sammankallades till öfverläggningar vid flera riksdagar, som icke hade behöfts, om Regenterne ansett sig vara så absolut enväldige, som våra närmaste grannstaters Regenter, Kejsarne uti Ryssland och Konungarne i Danmark.
— Regenlernes makt tiden emellan 1772 och 180g var ej heller enväldig, ty Konungarne hade sig föreskrifna former, som icke kunde öfverträdas, och folket beskattade sig sjelft och deltog i stiftningen af deras lagar, alldeles i öfverensstämmelse med våra uråldriga institutioner.'
— Svenska folket, som ägt uråldrig frihet och sjelfständighet och sednast pioclamerade densamma 1809, behöfde således då icke hvarken lösrycka sig från enväldet, eller bilda sig till en ny stat.
— Man må huru som helst beskugga vår gamla ståndsindelning, så står det likväl fast, att denna ståndsindelning bar upprätthållit Svenska nationens frihet och sjelfständighet.
— Denna ståndsindelning har varit det bålveik, som alltid har satt en gräns för ingreppen på folkets rättigheters område.
— Sverige har icke behöft, eller behöfver till mön - 8 Den ai Octo ber f. m. ster för framtiden, hvarken antaga exempel af Norra Amerika, eller af Norrige, eller af hvilken annan stat sorn helst, för att ut sig skapa en ny, förut okänd lycksalighet, oell Const.lJtsk. liar ej heller, efter hvad jag kunnat upptäcka, bevisat, eller ens kan på säkra osvikliga grunder bevisa, hvarken för den närvar., eller den tillkommande tiden, behofvet och nyttan af den totala omstöpning af vår riksdagsrepresentation, som Utsk. har föreslagit, och, jag påslår, ger dödshugget åt vur sanna frihet och sjelfständighet.
— Const.- Utsk. har pag. 6 sagt, ”att frågan om representationsförändringen nu har mognat för en allvarligare och afgörande behandling;” men jag tror deremot, att den rätta mognaden består deruti, att icke omstörta uråldriga former, som visserligen en och annan gång haft sina klandrade skiften, med och emot konungamaktens prerogativer, men har städse bemötts med en utstakad, ej öfverskriden gräns genom
Svenska folkets allvar och sansning samt kärleken för deras Konungar — och, om jag skulle, och måhända bör erkänna, att dessa former här i Sverige aro till en del grundade på fördomar, eller gamla vanor, som äro ärfda från förfäder samt äga vissa uti antagna, ännu gällande, lagar befästade värden; så gifva dessa fördomar blott långsamt och småningom vika, ty de hafva fått en fast fot, som en del medborgare, deruti uppfostrade, icke äga ännu nog styrka att aflägga — och till och med, jag vågar tro, för den visaste medborgaren, för den mest bildade och frisinnade menniskan, är det sannerligen äfven svårt att från dessa fördomar lösrycka sig.
Måhända jag har orätt, men jag är uppfostrad i ett tidehvarf, deruti andra politiska grundsatser voro gällande, än de som man nu vill bilda, och af hvilka sistnämnda jag ännu ej blifvit smittad, och jag anser således Const.Utskrs politiska åsigter bestå förnämligast uti theoretiska satser, som i vår närvar, tid har öfversvämmat folken i allmänhet och äro hos dem ännu blotta nyheter, — till och med jag vågar kalla dem lyseldar, som lika hastigt tändas, som utsläckas, och om hvilkas framtida varaktighet ännu icke är praktiskt afgjordt.
Jag är öfvertygad om eder noggranna och eftertänksamma pröfning öfver tiden och dess villor; och månne, vid ett noga öfvervägande, man bör antaga, att Const.Ulsk:s föreslagna allmänna folkval till bildande af en ny representation kan till varaktighet och säkerhet för Svenska Statens orubbliga bestånd uti framtiden jemföras med vår åldriga och hundradetals år bepröfvade ståndsindehiing, som sannerligen har vårdat mitt fädernesland så väl för det absoluta enväldets, som för folkyrans förödelser?
— Om det nu skulle, emot förmodan, lyckas alt genomgå införandet af ett sådant representationssätt, som H. Const.Utskts pluralitet och dess anhängare så ifrigt förfäkta, så är det ett vågsamt före - Den ai October f. m. 9 företag, som jag liknar vid att blott och allenast med Statens heligaste rättigheter anställa ett försök.
— Mine herrar! bör man äfventyra åt slumpen det dyrbaraste man äger?
— Jag vågar svara nej.
— Det låter väl göra sig, att i följd af hvad som allenast förmodas vara bättre omkullstörta en gammal statsbyggnad, men vid uppresningen af en ny inträffar sannerligen sådana tvifvelsmål 0111 densamma kan anses vara hvilande på så fast grund, som den nedrifna haft, att en allmännelig obelåtenhet, ej sällan, blifver den närmaste följden.
Den enda förändring i vår nuvar. representation, som jag, för min del, anser vara nödvändig och, grundad på mognad öfvertygelse, påkallas, samt ej heller rubbar, utan snarare förbättrar äldre ordningar, är, att alla de medborgare i Staten, som icke tillhöra eller hafva säte i de nuvar.
Stånden, blifva inkallade till deltagare bland R.
St. i egenskap af ett särskildt, eller det femte Ståndet.
Denna fråga är icke ny, ty den väcktes redan vid 1720 och 180g årens riksdagar och har visserligen varit ett öfverläggningsämne inom förra riksdagars Coust.Utsk.
— Alt denna ståndsclass får sitt anvisade ställe bland representationen, är, enligt min öfvertygelse, så mycket mera rättvist, som densamma äger en betydlig del af Sveriges jord, årligen utvecklar sig i kunskapsförmåga, måhända innehar den sannaste bildningen, utgör kärnan af Statens embelsmän, och har slutligen inom Staten så mycket större inflytande, som alla medborgare, utan afseende på ståndsskilnad, numera åtnjuta lika rättigheter att bekläda, och verkligen nu innehafva, Piikets förnämsta embeten. R. o. Ad;s enskilda representation enligt vår nu gällande Riddarhusordning har icke numera för sig allmänna omdömets röst, men såsom Stånd betraktadt, kan jag ingalunda medgifva dess upphörande.
Då jag har den äran att sjelf vara ledamot af detta Stånd, är jag förhindrad att annorledes yttra mig, än om R. o. Ad. skulle finna sig befogadt, alt, med åsidosättande af efterkommanders lagliga rätt, representeras, antingen genom valda ombud inom Ståndet, eller på annat lämpligt sätt, som inskränker det nuvar. antalet röstande alter; så låter jag, såsom hufvudman för min ätt, och således lagligen oförhindrad att utlåta mig deröfver, ganska gerna min rättighet falla och uppoffras åt en ändamålsenligare ordning.
— Huruvida en med fullmakt försedd ledamot af Ståndet kan efterskänka sin hufvudmans lätt öfverlenmas till eder, mine herrar! att pröfva, ty sannolikt måste ombudet ställa sig sin fullmakt till efterrättelse, och månne icke samma förhållande är meden ättemän?
Jag kan ingalunda uppmana Högv.
PresteSt. och Vällofl.
BorgareSt. att eftergifva deras ståndsrältigheter.
Ledamölerne nf dessa
Stånd äro äfvenledes befullmäktigade ombud, i5 H. 2 Den ii Octobcr f. m. som mäste respectera deras lnifvtidmäns för dem utfärdade full® makter.
Rlen, om jag skulle åsidosätta denna min generella anmärkning, så uppkomma likväl andia vådor för Stalén i allmänhet.
Uti PresteSt.
5ro sådane personer anställde, som gjort sig kände för stor lärdom och veltenskaplig hildning, och i BorgareSt. äro gemenligen valde sådane män* som äga kunskaper i handel och slöjder samt om alla andra stadsmannanäring^-.
Om desse medborgare saknades i vår riksförsamling, som vore en möjlig och alldeles icke en oförmodad tilldragelse, om allmänna folkval infördes i enlighet med Coust.Utskrs förslag, och det är åtminstone anledn. tro det ganska få i dylika ämnen erfarne män inväljas, så skulle på redbar upplysning och kännedom i sådana ärenden en för Statens välstånd och trefnad kännbar brist uppkomma, som icke kan ersättas, och har likväl hitintills utmärkt ledamöterna af dessa båda ståndsclasser.
Bland BondeStåndet, som för det närvar, äger och brukar största delen af Sveriges jord och är i det lyckliga tillfället alt årligen föröka sin förmögenhet, utgifver det största skattebidraget till Statens vidmakthållande och representerar dell arbetande delen af Svenska folket på landet, har jag, under Ständernes allmänna sammankomster här på Riddarhuset, hört en ledamot tillkännagifva, att hans cornmiltenter ål honom uppdragit bearbeta derpå, alt Svenska folkel skulle vinna en förändrad representation vid deras riksdagar; men jag vågar icke tro, att denna stämma är Svenska allmogens allmänna röst.
Ståndets öfriga ombud måste, såsom jag tror, rätta sig efter sina fullmakter och icke afstå deras ståndsrättigheter.
Denna ståndsrältighet är så mycket mera dyrbar, som BondeSt. för det närvar, innehaiver, och vidare framdeles kommer alt äga en helt (dika och förbättrad bildning, än som visade sig hos Ståndet i fordna tider, Jag befarar, och är verkligen öfvertygad derom, att om det Bederv.
BondeSt. vid denna riksdag skulle, med gillande af Coust.Ulskts förslag om allmänna folkval till representerande af R, St., försaka dess egen ståndsrättighet; så skulle denna åtgärd hvarken gillas af hemmavarande medbroder eller efterkommande generationer.
Svenska BondeSt. har i flera sekler varit och har ännu åt sig uppdraget en rättighet, Som icke är jemförlig med Europas öfriga statsförfattningar; ty hvar finnes en sådan Corporation jordägande bia och sjelfständiga bönder och landtbrukare, som kan i sin helhet liknas med Svenska BondeSt., och är i sitt slag så eget och värdigt ett fritt folk, alt ståndsrättighelen förtjena!- att i det yttersta hållas helig, samt är dessutom en lysande historisk lemning från Sveriges uråldrigaste tider, då Sveriges odalmän, anförde af deras, ur deras egen dass utgångne lagmän, vid aflshei jartingen öfverlade med deras Konungar 0111 fäderneslandets angelägenheter.
Man vågade icke jäfva deras röst, ty den var ädelt
Densi O c t o b c r f. m. ii mäktig och den försalte deras Konungar i tillstånd att upprätthålla fäderneslandets frihet och oberoende.
Något missnöje i landsorten med vår gamla häfdvunna slåndsfördelning har jag icke hört omtalas— åtminstone uti den folkrika trakten af Riket der jag är boende.
— En och annan allmänt läst tidning har visserligen velat Jästa allmänhetens uppmärksamhet vid olämpligheten af vårt närvar, representationssätt; men jag tror, att de eftertänksammaste och de mest sansade medborgarne, som ännu lyckligtvis äro de fleste, värdera vår ståndssammansättning, såsom varande en sann och säker borgen för den lagliga frihetens bestånd och konungamaktens helgd, som utgör Svenska folkets gemensamma och dyrbara styrka.
Deremot, och i den händelse att R. o. Ad. skulle vilja och kunna medgifva inskränkningen af dess enskildta representationssätt till val inom Ståndet, så ingår jag på en upplyst statsmans förslag, att hela folkrepresentationen kunde bestämmas till 25o personer, eller 5o personer af hvarje Stånd, med förutsättning att de nu icke representerade Sveriges medborgare få utgöra ett eget eller det femte Ståndet, Om det reglementariska vid organisationen inskränker jag mitt omdöme och öfverlemnar denna betydliga delen af ämnet, som, tyckes mig, bör utredas genom statistiska beräkningar, hvilka jag ej är i tillfälle uppgöra, åt andra förfarna statsmän; men, mine herrar! jag recommenderar, att dervid kommer i beräkning den nödvändigheten, att arbetssättet måtte så ordnas, att detsamma leder till enhet och befordrar skyndsamhet i riks— dagsgöromålen, genom undanrödjande af sådana former, sorn föranledt till ett motstridigt förhållande, hvaröfver nu, icke utan skäl, öfverklagas.
Att Stånden fördela sig uti tvänne kammare anser jag vara det säkraste mediet till förekommande af öfverilningar och förhastade beslut, hvilka sistnämnda, oftast obotliga, faror blefve, måhända, en säker följd af det af Const.Utsk. beprisade enkammar-systemet.
Bland de förbemälde 2Öo representanter af Svenska folket önskade jag att ingen sjelfskrifven representant måtte inrymmas annorledes, än att han i behörig ordning väljes, så att inom hvarje Stånd städse 5o ledamöter utses och befullmäkligas; men deremot är det af utmärkt vigt för R.
St. vid förefallande mål, som komma under föredragning hos Riksförsamlingen, att erhålla nödiga upplysningar af Rikets högre och således mest erfarne embetsman, somt vågar vördsamt föreslå, att Riksmarskalken, Statsrådets ledamöter, Presidenterne uti Rikets Hofrätter och Collegier, Cheferne för Tulloch Fångstyrelserna, Chefen för K.
Förvaltningen af sjöärendena, Chefen för vattenbyggnaderna, Ofverpostdirecteuren, Öfverslåthållaren i Stockholm, Landshöfdingarne, Regementscheferne, Erkebiskopen och Biskoparne, Preses uti Stockholms Consistorium samt Chefen för Sundhelseollegium måtte be - Dun 21 0 c t o b e r f. m. vista och deltaga lili Ståndens öfverläggningnr, fördelade elisellan öfre och nedre kamrarne, utan rösträttighet inom Riksförsamlingen för andra af dem, än de som blifvit invalde ståndsledamöter, och med rösträttighet, utan undantag af dem af dessa Rikets högre embetsman, som komma att sjelfskrifne användas i de Utskott, som tillhöra deras befattningar, och hvarigenom målen inom Utsk:n vinna en fullständigare beredning och behandling till förekommande af de tidsödande återremisserna.
Att representanlerne och de vid riksdagar anställde högre embetsmännen från landsorterna mätte aflönas af statscassan, anser jag jemväl vara nödvändigt; ty så väl de väljande som de valde böra vara befriade från de betänkligheter, som kostnaderna för riksdagsmännen kunna medföra.
Riksdagsmännen äro icke vissa corporationers ombud, de äro hela samhällets gemensamma ombud, som inför Gud, Konungen och hela Svenska folket ansvara för deras yttranden och röster vid de förekommande riksdagsgöromålens föredragning och afgörande.
Om femte
Ståndet antages, hvaremot jag icke kan upptäcka något förhinder, och R.