Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill visserligen medgifva, att det ej finnes någon lag,- som berättigar dem dertill, men det är dock stridande mot vanlig praxis, om staten skulle fråntaga en tjensteman hans sportler, utan att på annat sätt söka godtgöra honom derför.
Jag anser, under sådana förhållanden, åtminstone de nuv:de domrarne obestridligen berättigade, att hos K.
M:t söka ersättning för det qvantum papper, som de måste bestå till expeditioner, hvilka hittills skrifvits på stämpelpapper, äfvensom för det särskildta besvär, som det nya karteringssättet ock skulle medföra, och jag föreställer mig att TL M:t svårligen skulle kunna undgå att en sadan ersättning bevilja.
Man har vidare åberopat, att dessa kartor äro af så ringa värden, att det ej skulle löna mödan att med dem oriktigt förfara.
Jäv vill i detta häns:de Ilen 25 Maj. återföra i Hrnnes minne den omständighet, som för några år sedan inträffade, att man nemi. upptäckte en hel fabrik, hvars uppgift var att förfärdiga falska kartor på äfven ganska små valörer; hade ej d^tta yrke varit indrägtigt, varén förvissade om, att fabriken aldrig kommit till stånd
Denna omständighet är således tillräcklig för att ådagalägga det oriktiga i den förutsättning, att kartornas ringa värdebelopp ej skulle innefatta någon lockelse att försnilla desamma.
När det beklagligen ligger i mången menniskas natur, att, då tillfälle yppas, bereda sig egen fördel, särdeles der det kan ske på statens bekostnad, så synes det mig vara ganska betänkligt att stadga föreskrifter, hvarigenom man skulle öppna vägen för dylika missbruks bedrifvande, hvilket ovilkorligen skulle blifva en följd, i händelse Utsk:ts förslag vunne framgång.
Slutligen får jag anmärka, att, äfven om man måste erkänna, att den bästa statshushållning är att bespara staten utgifter, så har det dock mången gång handt, att man gått så långt i tillämpningen af denna princip, att man, likasom ordspråket säger, »silat myggor och sväljt kameler», och det är af fruktan att vi skola göra oss skyldiga till denna falska uppfattning af en sann statshushållning, som jag åtminstone i min ringa mån vill motverka ett sådant steg, och det är på grund deraf jag fortfar i min vördsamma anhållan om denna punkts återremitterande.
Då jag inom Dtsk:t deltagit i behandlingen af hela detta ärende, torde det äfven ursäktas att jag yttrar några ord.
Jag vågar ej smickra mig med att ega samma, på erfarenhet grundade, kännedom om embetsverkens organisation, som den siste värde talaren,. men det skulle likväl på det högsta förundra mig, om taflan i sjelfva verket vore så mörk, som han utmålat densamma.
Jag kan nemi. ingalunda dela hans åsigter deruti, att man skulle hafva anledn. att befara underslef hos domrarne på landet, derföre att man i någon mån ville lossa på den stränga kontrollen, som hittills egt rum i afs:de på beläggningskartorna.
Jag tror t. o. m. att det är mindre grannlaga att hysa och att uttala sådane åsigter om en så upphöjd embetsmannakår.
Man har vidare framkastat den anmärkningen, att allmänheten i så måtto kunde blifva lidande af den nu föreslagna förändringen, att domrarne skulle, om skyldighet för dem uppstode att bekosta papper sjelfva, begagna sig af det som ficks för bästa priset, hvaraf kunde lätt hända, att dyrbara dokumenter hastigt förderfvades.
Denna anmärkning torde i någon mån förlora sitt värde, då, som bekant är, just de vigtigaste dokumenterna, såsom t. ex. bouppteckningar och alla från K. M:ts Kansli utgående expeditioner, aldrig skrifvits på stämpladt papper.
Hvad för öfrigt det dåliga papperet beträffar, så vet jag ingenting som hindrar, att, Deri 25 Maj. ifall missbruket skulle drifvas allt för långt, stadga föreskrift derom, att den eller den sortens papper får begagnas och ej någon annan.
Jag begärde egentligen ordet för att framställa en ny sida af saken, som jag ej hört påpekas.
Yåra skrifkartor och stämpelpapper på hela ark härleda sig från bruket i andra länder.
Hela vår gamla stämpelpappers-förordning är ursprungligen afskriften från den, som då var gällande i Preussen Förmodligen har bruket att kartan skulle vara på helt ark, kommit derifrån, att man ansett kontrollen under sådane förhållanden vara i hög grad betryggad.
I andra länder, som legat allt för långt från vår synkrets, när vår stämpelförfattning sammanskrefs, har man icke ansett detta bruk nödvändigt.
I Frankrike föreskrefs endast att det skulle finnas papper af två storlekar; en handling, hvars innehåll ej närmare kunde specificeras, beskattades efter sin längd; alla andra äro med ett visst afgiftshelopp belagde, hvilket tillgår på det sättet, att domaren, genom ett slags sigill eller stämpel, som alltid finnes i domstolens förvar, märker den utgående handlingen.
Huru mycket mera.skulle ej underslef der kunna ega rum, der det blott erfordras en sådan påtryckning.
Ej heller i England har man ansett det vara farligt att försöka denna lättnad i kontrollen.
Egentliga orsaken hvarföre jag skulle önska att beläggningskartorna i sin nuv:de form underginge någon förändring, är derföre att de för framtiden med mera lätthet må kunna begagnas.
Jag anser nemi. detta slag af bevilln. i hög grad användbart och kan man med skäl säga, att det har framtiden för sig, och derföre måste första vilkoret vara att söka göra dem lätt handterliga.
Det är således på grund deraf, att jag önskar, att detta slag af bevilln. måtte, när behofvet för staten gör sig kännbart, kunna utsträckas äfven till andra handlingar, än de hittills med stämpelafgift belagde, som jag på det högsta förordar Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställan.
Jag anhåller vördsamt om bifall å Utsk:ts framställda förslag.
Jag hade ej ännu en gång begärt ordet, om det ej förefallit mig att man under debatten framställt satser och yttrat farhågor, hvilka synas mig kasta en oförtjent skugga på vår domaremakts moralitet Jag anser visserligen öfverflödigt att taga densamma i försvar, men vill dock förklara att erfarenheten lärt mig att hvad man kunde frukta af vår domarekår för 30 å 40 år sedan, behöfver man nu alldeles ej befara.
Om det då kunde gifvas ett och annat exempel på domare, som gjort sig misstänkta för egennytta eller vrångsinthet, så torde det vara svårt att nu för tiden framleta ett enda sådant exempel.
Jag har blott i förbigående velat anmärka detta till svar å de insinuationer, som enligt mitt förmenande utan ringaste anledning blifvit riktade mot vara domare, särdeles mot dem på landet.
Frih. Rehbinder-, Fredr. Wilh.:
Jag hade visserligen ej ämnat yttra mig i denna fråga, der jag på visst sätt kan auses som part, men ett yttrande af Gr.
Mörner har uppkallat mig att begära ordet.
Den värde Gr:n har ej velat bifalla Utsk:ts förslag, hufvudsakligen al den orsaken att det nemi. skulle blifva omöjligt för staten att sedan- riktigt kunna kontrollera vederb:de embetsmäns åtgöranden i afs:de på charta-sigillata-afgiftens erläggande, och att genom den nya förändringen alltför fria händer skulle lemnäs dessa tjenstemän.
Jag vågar i det fallet taga domare-kårens försvar och påstå, att det för nämde ej finnes någon enda domare i Sverige, som skulle vilja göra sig skyldig till den af Gr.
Mörner befarade förseelsen, att nemi. vilja försnilla något af statens medel.
Om man äfven någon gång i fordna dagar kunde finna exempel härpå, så vågar jag dock påstå, att nu för tiden något sådant aldrig skulle kunna ega rum.
Ehuruväl jag således till följd af andra orsaker skulle vilja yrka afslag å Utsk:ts Bet:de, tillstyrker jag nu i stället bifall å detsamma, emedan jag anser, det skulle vara ovärdigt det Högloft.
Ståndet, att, på grund af detta af Gr.
Mörner åberopade skäl, så väl yrka afslag, som att återremittera Bet:det.
Den siste värde talarens yttrande har verkligen förvånat mig, och får jag förklara den värde Frih:n, att han i hög grad missförstått mitt yttrande, om han tror sig behöfva taga Svenska domarekåren i försvar mot mig, lika litet som jag tror sådant behöfvas emot dem, som yttrat sig i samma syftning med mig.
Det är för mig alldeles obegripligt, att man kan heldre önska införandet af en sådan inrättning, som kan lemna rum för misstankar om embetsmäns oegennytta och redlighet, än bibehållandet af en sådan ordning, hvarigenom det är förebygdt, att en sådan misstanka någonsin kan komma att uppstå.
Jag har visserligen ej beskyllt domrarne för underslef, utan endast sagt, att ”tillfälle’-’ dertill skulle kunna yppas, om den föreslagna förändringen vunne framgång.
Det är således på grund deraf, att icke ens någon möjlighet till försnillning må kunna uppstå, som jag röstar mot Utsk:ts förslag.
Hvad beträffar Hr von Köchs anmärkning, att åtskilliga af de för den enskilte mest vigtiga dokumenter nu skrifvas på papper, som ej är stämpladt, ber jag få fästa uppmärksamheten på att dessa handlingar utfärdas från sådane embetsverk, der papperet bekostas på statens räkning och man således har anledning antaga, att endast sådant, som är af fullgod beskaffenhet, anskaffas; men för att visa, att, äfven till dessa vigtiga expeditioner, papper af ganska dålig beskaffenhet understundom kommit att användas, vill jag stå Hr von Koch tillhanda med förevisandet af en handling, just från justitie-revisionen, hvilken, ehuru ingalunda gammal, dock redan är så trasig, att jag, 1) e 11 '25 M aj. 459 för att säkrare bevara innehållet af densamma, funnit mig föranlåten att deraf taga afskrift.
Af en annan talares yttrande har jag inhemtat att meningen med den åsyftade förändringen lärer vara att bereda tillfälle att i framtiden kunna utsträcka stämpelpapperets användande till åtskilliga handlingar, som nu äro derifrån fria, och således göra denna beskattningskälla mera gifvande.
Det är möjligt att detta kan vara ett framtidsmål för framtidsmän, och då är det äfven lätt förklarligt, hvarföre den föreslagna förändringen med så mycken ifver omfattas och påyrkas, men jag, som icke vill anticipera på framtiden och derföre ej heller nu anser tillfället lämpligt att häröfver yttra mig, inskränker mig till den vördsamma anhållan, att Utsk:ts framställning måtte återremitteras.
Behbinders nyss afgifna yttrande har hos mig väckt icke mindre förundran än det gjort hos Gr.
Jag vädjar till protokollet, om, i något af mina föregående yttranden, ens en aflägsen tanke till misstroende mot domarekåren finnes uttalad.
Hvarföre jag ansett kontrollen böra bibehållas, är på grund af den erfarenhet, jag under min 40-åriga tjenstemannabana hunnit förvärfva, att man aldrig skall, såvidt man vill motarbeta förseelsen, lemna rum åt densamma.
Det är för att betaga den svagare karakteren möjligheten att blifva frestad till brott, sorn jag uttalat mig för kontrollens vidmakthållande; menniskan, hon må vara i hvilken samhällsställning som helst, felar aldrig så lätt, som när hon dertill blir frestad.
På grund deraf har jag i likhet med Gr.
Mörner bestridt Utsk:ts förslag och fortfar ännu i min vördsamma anhållan om punktens återremitterande.
Många ledamöter hördes nu påyrka propos.
Ofantligt smickrad, att af en sa kompetent person, som Gr.
Mörner, benämnas framtidsman, kan jag dock ej underlåta att förklara, det den värde Gr:n alldeles misstagit sig om det framtidsmål, jag valt.
Då jag talade om, att det ifrågav:de beskattningssättet hade framtid för sig, så var det naturligtvis under den förutsättning, att det med mera beq ämlighet kunde användas, än en del andra, som då skulle upphäfvas.
Att beskattningen är ett nödvändigt ondt, det torde vara en temligen erkänd sats; frågan blir da att inrätta denna beskattning på det för staten ändamålsenligaste och beqvämligaste sättet, och det är på denna grund jag skulle önska, att de nuv:de beläggningsstämplarne. måtte förvandlas till samma beskaffenhet, som de Engelska, hvarför jag fortfarande vidblifver min vördsamma anhållan om bifall å Utsk:ts förslag.
Hopen på propos. förnyades. 460
Ben 25 Maj.
Kell bi n der:
Jag är tacksam för den förklaring, Hr Printzensköld nyss atgifvit, men jag vill med anledn. af den förvåning, Hr Printzensköld påstod sig hafva erfarit vid afhörandet af mitt yttrande, hafva äran upplysa deronj,, att jag ej varit den enda, sorn uppfattat
Hr Printzenskölds yttrande såsom ett uttaladt misstroende mot under-domare-kåren.
Jag har nemi. talat vid flera, som i detta fall delade fullkomligt mina åsigter; så att Hr Printzensköld får ej fortfarande förundra sig öfver, att jag tagit mina frånv:de embetsbröders parti.
Ex c. Hr Gr. o. Landtm yttrade, att innan han framställde propos. om öfverläggningens afslutande, torde texten till §:n 2 i författms-förslaget få föredragas, dels derföre att Utsk:t uti sin förev:de hemställan hänvisat till samma §, och dels emedan en ledamot, som yrkat återremiss af Utsk:ts hemställan, jemväl begärt återremiss af sjelfva §:n.
Sedan den ifrågav:de 2:dra §:n härefter blifvit uppläst, förklarades öfverläggningen vara fulländad; hvarefter och sedan H. Exc. yttrat, att, i afs:de å så väl Utsk:ts hemställan som § 2 i förslaget, yrkats dels bifall och dels återremiss, H.
Exc. framställde propos. derå, att K. o. Ad., med bifall till Utsk:ts förevrde hemställan, måtte godkänna den 2:dra §:n i förordningsförslaget; och sedan denna propos. blifvit med ja och nej i blandning besvarad, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Upplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som, med bifall till hvad Bevilln:s-TJtsk:t på sid. 9 i Befcdet N:o 22 föreslagit ang. upphörande af tillverkning utaf stämpelpapper å hela ark m. m., godkänner §2 i detafUtsk:t framställda förslag lill författa, ang. stämpelpappersafgiften, röstar Ja; Den det ej vill, rösta Nej; Vinner nej, anser R. o.
Ad. de mot nämnde förslag och § gjorda anmärkningar föranleda till återremiss deraf.”
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja—13.
Nej —21.
Härefter föredrogs och bifölls:
Htsk:ts å slutet af sid. 9 förekommande hemställan rör:de förändrad beskaffenhet af beläggningsstämplarne.
Sedermera föredrogos och biföllos följande hemställanden i afs:de å § 3, nemi.: å sid. 11, »att de uti 5:te §:n af nu gällande författn. på flere ställen förekommande anteckningar derom, att kansligebiihr, sigillpenningar samt afgifter till Wadstena krigsmans - Den 25
Maj. hus och till amiralitets-krigsmanskassan äro uti stämpelbeloppen inbegripna, böra ur den njm författnm utgå;” å sid. 12, ang. erläggande af stämpelafgift, i stället för expeditionslösen, för fullmakter, konstitutorialer och förordnanden, som från K. M:ts Kansli expedieras; å sid. 14, ang. från hofexpeditionen utgående fullmakters m. fl. handlingars förseende med stämpel; i sammanhang hvarmed sjelfva stadgandet härom uti 3:dje §:n föredrogs och godkändes; å sid. 15, ang. stämpelbeloppet för fullmakter eller öppna bref å högre namn, heder och värdighet af embete eller tjenst; å samma sida, ang. stämpelbeloppet för doktorsbref; samt slutligen å samma sida, äng. stämpelbeloppet för fullmakt å indelt lön.
Sedan sjelfva texten till 3:dje §:n härefter blifvit föredragen och uppläst, anmälte sig och yttrade Hr von Koch:
På sidan 2 af Utsk:ts förslag till författn. ang. stämpclpappersafgiften läse : — — — »1 detta fall eller då lönen är underkastad förändring, beräknas stämpelbeloppet efter medeltalet af de sista 5 åren tjensten åtföljande och till taxering uppgifne löneförmåner, för hvilka bevilln. efter 2:dra artikeln blifvit erlagd.”
I fall nu Ständernas beslut i afs:de å bevilln. efter 2:dra artikeln icke skulle blifva sådant, som med återremissen åsyftadt varit, så vore dessa ofvan förekommande orden ”och till taxering uppgifna” alldeles icke på sin plats, hvarföre jag anhåller, att B. o.
Ad. ville, med uteslutande af dessa af mig nu antydda orden, bifalla denna punkt.
Lika med Hr von Koch, anser äfven jag, att orden "och till taxering uppgifna” äio vilseledande, hvarföre jag, på af honom anförda skäl, äfven vördsamt yrkar att desamma måtte uteslutas.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, framställde H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, propos. å bifall till den 3:dje §:n, med undantag af de delar deraf, som redan blifvit af K. o. Ad. pröfvade och afgjorde, samt med uteslutande af de i mom. 3 förekommande orden ”och till taxering uppgifna”; hvilken propos. med ja besvarades.
Den vidare pröfningen af förev:de Bet:de uppskjöts till nästa plenum och B. o. Ad. åtskiljdes kl. J 11 e. m.
Lördagen den 26 Maj 1860.
Anmäldes och bordlädes: Konstit.-Utsk:ts Mern.
N:o 24, dels med Utlåt, om K.
Mets Nåd.
Propos. ang. ändring i Reg.-Form:s och Riksdags-Ordningens föreskrifter om Riksstyrelsens förande i vissa fall, och dels med ett särskildt upprättadt förslag till grundlagsändringar i berörde hänseende; äfvensom Lag-Utsk:ts Bet:den N:o 27, i anledn. af väckt motion om förklaring af K. förordningen äng. ej mindre lifstidsstädja och undantagsaftal än ock all annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom å landet den 9 November 1844; oell N:o 28, i anledn. af väckta motioner om dels upphäfvande, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord å landet.
Företogs val till ersättande af ledigheter bland Hrr Bänkman, nemi. inom: 9:de Bänkmansafdelningen efter N:o 49 Hr Bratt af Höglunda, fullm.
Gr. Hamilton, Hugo Bengt Archibald, och ” ” 130 ” Munck af Fulkila, Carl Otto; 21:sta Bänkmansafdelningen efter N:o 1,988 Hr Adlersparre, fullm.
Hr Blomstedt, Carl Reinhold; och befunnos, ePer valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde inom 9:de Bänkmansafdelningen N:o 87 Hr Stråle af Ekna, Wilhelm; » 137 » Eketrä, Johan Gabriel, hvardera med 1 röst; 2 Usta Bänkmansafdelningen N:o 2,006 Hr Sandels, Per Benjamin, nied 4 röster.
Fortsattes pröfningen af _ Bevilln:s-Utsk:ts Bet:de N:o 22, ang. stämpelpappersafgiften samt afgiften för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar.
D e ii 26
M aj f. in. 463 Härvid förekom nu i ordningen:
TJtsk:ts hemställan sid.
17 om borttagande af additionella afgifter för konsistoriella kyrkoherde-fullmakter.
Sedermera föredrogs och bifölls texten till § 4 i författningsförslaget. § 5.
Hr Cederschiöld, Gustaf: Utsk:t har här föreslagit en förhöjning i stämpeln för de K.
M:ts domar, uti hvilka summan af det omtvistade är bestämd.
Detta stadgande, som med någon förändring förskrifver sig från 1821 års taxa, är både orättvis och olämplig.
Orättvis i så måtto, att afgiften för en dom, deri det omtvistade vore till värdet bestämdt, skulle, ehuru detta värde vida understege det, som utgjorde föremålet för en annan dom, men icke vore till siffran uppgifvet, —• blifva vida större för den förra, än för den sednare.
Olämplig, enär det alltid blir svårt att afgöra, på hvilka fall föreskriften vore tillämplig.
Vidare nämnas här ”lejde- och pardonsbref.” Hvad som menas med lejda bref, känner jag väl; men deremot kan jag icke fatta hvad man förstår under ordet ”pardonsbref.”
Då det likväl tillkommit mig under loppet af flera år att tillämpa stadgandet härom, kunde det icke skada om någon af Utskrts ledamöter ville upplysa, huruvida hans kunskap i detta hänseende är större, än min.
Men om, såsom jag förmodar, TJtsk:ts ledamöter sväfva i samma okunnighet som jag, samt Utsk:t, utan att närmare göra sig redo för ordets betydelse, endast afskrifvit den nu gällande förordningen, hemställer jag att ordet ”pardons-” måtte ur förslaget utgå.
Helst skulle jag önska, att all kartering af K.
M:ts domar efter värdet måtte upphöra; men, om sådänt ej kan vinna framgång, yrkar jag att närmare bestämmelser i detta hänseende måtte stadgas.
Por min del tror jag det bästa vore att borttaga hela detta stadgande om kartering efter värdet af K.
M:ts domar m. m., emedan i de flesta fall detta värde icke kan rättvist bestämmas, och i alla fall det belopp, som på detta sätt inflyter, icke är af någon betydenhet.
Ersättning derför kunde äfven vinnas derigenom, att man något höjde karteriugsafgiften i andra fall.
För vinnande af detta ändamål anhåller jag om återremiss af denna del af §:n.
Man ser i allmänhet, huru 401 >en 2fi Maj f. m. litet hvar ofta och gerna försöker alla möjliga utvägar för att vinna den största beqvämlighet, för att slippa hvarje äfven den minsta ansträngning af eftertanke och arbete.
Den person inom Just.-Stats-Exped:en, sorn skall belägga de ifragav:de K.
M:ts domar med karta, måste nu uträkna, efter hvad värde denna skall beräknas, och det är detta besvär han vill komma ifrån.
Jag kan icke annat än beklaga, att svårigheterna vid denna uträkning skola vara stora, men tror dock att, om sådana verkligen yppas, ban bör kunna infordra upplysningar och i värsta fall hos K.
M:t söka förklaring huru författnm skall tillämpas.
Då jag emedlertid icke anser, att man för en tjenstemans beqvämlighet bör uppoffra en nu befintlig statsinkomst, och det är första gången man hör något klagomål öfver detta förh:de, anhåller jag, det stadgandet måtte få qvarstå oförändradt.
Som pojke fick jag till uppgift ett problem, som jag ännu icke lärt att lösa, nemi.: »när enmark smör kostar 12 sk., hvad kostar då ett lass hö?”
Så ungefär förhåller sig med det problem, man har att lösa, då man skall sätta värde å dessa domar.
Det tvistas t. ex. om bättre rätt till börd, om rätt till arrende, och många dylika saker; huru skall då värdet bestämmas?
Jag kan det icke, och mina föregångare i embetct hafva icke kunnat det heller.
Att det icke skulle varit öfverklagadt förut, är ett misstag, ehuru förh:det icke är af natur att kunna blifva allmänt öfverklagadt.
Det är icke för min egen beqvämlighet jag gjort mitt yrkande, utan emedan det ej är lämpligt att en underordnad embetsman fattar beslut, som endast domaren bör ega rätt att fatta.
På denna grund förenar jag mig aldrahelst med Hr Ehrenheim i anhållan om återremiss, på det hela detta mom. måtte utgå, äfvensom på det stadgandet om pardonsbref måtte uteslutas.
Någon har framställt den förmodan, att dermed skulle menas pardon åt soldater; men om K.
M:t under krigstid meddelar sådan, så blir det utan lösen.
Tvenne talare hafva här begärt förändring af Utsk:ts förslag, derföre att det skulle vara otydligt.
Der står dock, först att det skall erläggas 13 rdr för K
M:ts domar, då värdet icke är bestämdt eller icke öfverstiger 3,000 rdr; och sedan kommer det särskilda stadgandet med graderade belopp för de fall, då ett bestämdt värde är i fråga.
Om man således blott följer ordatydelsen, torde ingen otydlighet kunna uppstå, hvadan jag anhåller om bifall till hvad TJtsk:t föreslagit.
Jag är af den siste värde talaren förekommen.
Yi hafva haft alltför många prof på den nästföregående talarens skarpsinnighet, för att icke Den 26 Maj f. m. -165 enhvar skulle finna, det han gör sig sjelf den största orätt, då han påstår sig icke kunna reda sig med tillämpningen af detta stadgande.
I afs:de åter å sådana problemer, som samme talare framställde under polemiken mot Hr Printzensköld, får jag blott anmärka, att en tok kan fråga långt mera än många kloka kunna svara på.
Jag tror för min del, att stadgandet mycket väl kan tillämpas sådant det är, och anhåller derföre om bifall.
Hr Cederschiöld har redan blifvit af Gr:ne Mörner och Lagerbjelke så fullständigt ' ederlagd, att jag har ingenting att tillägga, utom i afs:de å pardonsbref, hvilka Hr Cederschiöld icke tyckes känna till
Det är visser ligen sannt, att sådane icke blifvit på sednare tider utfärdade, men detta hör icke utgöra något skäl för att borttaga stadgandet derom, då de ju framdeles kunna komma i fråga.
Jag anliåller om bifall.
Jag har ingalunda påstått, att ifrågav:de föreskrift skulle vara otydlig, utan endast orättvis, emedan enligt densamma vissa, och det minsta antalet, K.
M:ts domar komma att karteras efter värdet, då deremot andra, som kunna gälla långt större intressen, skola taxeras till 13 rdr.
Det är på denna grund jag önskar, att hela detta stadgande måtte utgå ur ITtsk:ts för öfrigt så förtjenstfulla arbete.
Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr StatsRådet och Kommendören af Kongl. Nordstjerne-Orden Carl Johan Malmsten, hvilken å K.
M:ts höga vägnar öfverlemnade Dess Nåd.
St:r, äng. pension a allmänna indragningsstaten åt aflidne professoren Anders Retzii enka, Emilia Sofia Wahlberg.
När man talar om ett lagstadgande i dess allmännelighet, synes det vanligen vara mycket enkelt att tillämpa detsamma; men förh:det blir ofta helt annorlunda, när man jemför stadgandet med något visst konkret fall.
I fråga om föreskriften, det K.