Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag öfverlemnar till den värde ledamoten sjelf att bedöma, om det icke ligger någon contradiction i hans anmärkta yrkande.
På samma gång nemi. som man påstår, alt
Ständerna aldrig hort befatta sig med denna fråga, på samma gång uppger man ett nytt sätt för en lika beskaffad oriktighet.
Jag har nu yttrat mig om formen och tror icke, att ändring deri kan tillvägabringas utan ändring i sak; och då finner jag, att för det jordbruket på 1600-talet var det enda, som kunde beskattas, är det orättvist, att jordbruket fortfarande skall ensamt draga en börda, som gäller allas nytta.
Ovilkorligt är det hela samhällets pligt att underhålla soldaten och försvarsverket, och jag inser derföre icke, hvarföre den ifrågavar. afgiften ej skulle kunna läggas på den allm. bevillningen; men att, på sätt Gr.
Horn föreslagit, ålägga en hevilln. särskildt på rust- och rotehållare kan jag icke medgifva.
Man vet dä icke, hvar man till slut kunde stadna.
Emedlertid, och då 3:ne
Stånd förkastat den förra utvägen, bestrider jag nu återemiss och yrkar frågans definitiva afgörande.
Jag var icke representant vid sista riksdagen och deltog således icke då uti beslutet om det nya passsevolancecontractet.
Då frågan nu åter är under öfverläggning, och jag utaf 11. o. Ad:s förtroende blifvit tvingad att skaffa mig närmare underrättelser och stadga min öfvertygelse i delta ämne, anser jag det emedlertid vara min pligt att i Ståndets protocoll nedlägga den åsigt, jag i ämnet hyser och hvilken jag jemväl inom Utsk:n framställt.
A ena sidan tror jag, att afgiften af 7 r:dr icke är för hög eller mera tryckande för rotehållaren, än skyldigheten att med matsäck underhålla soldaten under mötena, och jag anser således rotehållarne böra vara belåtna med förändringen; men å andra sidan tror jag, att Ständernas beslut i frågan tillkommit på ett olagligt sätt.
Jag grundar en så dan öfvertygelse derpå, att jag efter noga öfvervägande funnit frågan vara af beskattnings-natur, enär det icke lärer kunna nekas, att ett onus, tillhörande indelningsverket, är en skatt, pålagd rotehållarne.
Att formen för denna skatts utgörande blifvit ändrad från att utgå i matvaror till att prtesteras i penningar, kan icke ändra sjelfva sakens natur.
Flera, som hyst en sådan öfvertygelse, hafva ändrat den; men jag har derföre icke funnit skäl dertill.
Är det då en beskattningsfråga, så är det ock klart, att alla Stånden bort i beslutet derom deltaga; men så har nu icke skett.
Irenne
Stånd beslöto, och det ingaf till K.
M. sin protest emot de 3.'nes beslut.
Jag behöfver icke nu vidlyftigare utreda detta, emedan saken ännu lefver i friskt minne.
Mina Den 17 Noveni lier f. ra. skäl äro desamma, som jag inom Utskm uppgifvit.
Jag vill endast upprepa, att jag är af den tanka, att beslutet var olagligt.
Horns förslag till rättelse, vinnes dermed åtminstone så mycket, att saken kommer i laglig form.
Jag har derföre inom Utskm biträdt detta förslag, och trott mig deri linna mindre ondt, än att qvarblifva vid det olagliga förhållande, som nu äger rum; men jag går dock ogerna, och endast såsom sista utvägen, in derpå, ty jag fruktar et! farligt prejudieat uti att ålägga en bevillning särskildt för en viss samhallsclass, hvilket synes mig kunna leda till stora orättvisor i en framtid.
Men, såsom jag redan nämnt, det är den sista utväg, jag anser oss äga att godtgöra förra Ständers olagliga handlingssätt.
Jag önskar aItsa åferremiss och anser del vigtigt, att
Utskm än en gång må öfverväga ämnet och åtminstone begifva sig till ändring af de premisser, hvarpå Utskm stödt sitt tillstyrkande.
Horn i afseende å de resultaler, hvartill han fört sina påståenden; men sådant härleder sig från helt andra skäl än dem, hvarpå öfriga talare hafva grundat sitt bestridande.
Till en början får jag då förklara, att jag visserligen ansåg högst hårdt och tryckande, att sednaste Ständer uppliäfde de contract emellan Kronan samt rust-och rotehållare, hvilka så länge varit gällande; men jag vill derföre icke påstå, att ett sådant förfarande varit olagligt, så framt den pålagda gärden inskränkt sig till tiden intill denna riksdag.
J)å pålagan emedlertid utsträcktes till i5 år, innefattade beslutet ett uppenbart afsteg från Ständernas grundlagsenliga rätt.
Återstår nu att tillse, huru felsteget skall kunna . hjelpas.
Jag bekänner då, att jag icke kan anse Gr.
Horns förslag såsom det rätta sättet.
Så länge Ständerna i beskattningsfrågor äga en magt öfver ali annan, hade icke något annat satt till rättelse i den skedda olagligheten bort ifrågakomma, än att Ständerna sjelfva upphaft det grundlagsvidriga beslutet.
Jag hade ock väntat ett sådant beslut vid denna riksdag, och det ej blott af skäl, att det är olagligt att ålägga en beskattning för i5 år, utan äfven derföre, att afgiflen är för hög; men då em d!ertid 3me
Stånd redan förklarat, att de icke vilja upplaga fr.igan i vanlig bevillningsväg, är man skyldig respectera deras beslut och icke söka att, på hvad väg som helst, rubba det.
Sådan blefve dock följden, om man beslöte, att gärden borde utgå genom enskild bevillning, oaktadt 3 Stånd beslutat, att den icke skall utgöras i bevillnrsväg.
Dessutom talar grundlagen endast om allmän bevillning.
Åläggandet af en enskild bevillning anser jag altså olämpligt och tror, att prejudicatet vöre vådligt.
Sedan jag altså förklarat, att jag utgår fion samma synpunkt som Gr.
Horn och fullkomligt ogillar Ständernas beslut i frågan vid sista riksdag, samt bade önskat, att rät - i4S Den ij November f. m. telse deri ägt rum, mäste jag likväl, på grund af livad jag ofvan anfört, för närvar, inskränka mig till en förnyad protest emot beslutet vid sista riksdag, och i öfrigt bifalla, livad uti det förevar betänk, tiilstyrkes, under hopp att kommande Ständer må inse orättvisan af det föregångna beslut tet och, med rättelse derutinnan, kläda den ålagda beskattningen i en lagenlig form.
Det är verkligen rätt ledsamt för mig att mota motstånd från en person, med hvilken jagså ofta tän-« ber lika; men hvad har jag väl begärt annat än upphäfva n de af beslutet i frågan yid sista riksdag.
Den värde ledamoten liar erkänt, qtt Ständerna kunna ålägga skatt att gälla intill nästa riksdag.
Det är just detta jag yrkar.
En ledamot har funnit motsägelse deruti, alt
Ständerna icke skulle hafva något att befatta sig med rotehållare, men likväl kunna ålägga en sådan afgift som den ifrågavarande. 80 §■ Beg.F. förbehåller Konung och Ständer att gemensamt vidtaga ändringar i knektecontracten; men den andra frågan är, huruvida sådant kati ske utan den andra contrahenten, rotehållarnes, hörande.
Jag tror, att ett sådant hörande icke erfordras, så vidt icke någon ökning är i fråga; men oni den ringaste ökning skall vidtagas, kan jag icke, lika med Gr.
Frölich, medgifva, att Statsmagterna ensamt äga rätt derom besluta, ty contrqcten äro ingångna med provinsens invånare, under utfästelse att gälla till säkerhet och efterrättelse å ömse sidor. tylen såsom jag förut sagt, anser jag Ständerna äga rätt att pålägga rotehållarne en viss skatt att utgå intill följande riksdagen; och då man anser det billigt, att rotehållare ensamt skola bara den ifrågayar., hvarföre icke då besluta så, blott det skey i laga väg.
Jag erkän-. ner med Hr Hjärne, att äfven jag valt det förslag, jag uppgifvit såsom sista utvägen och sedan jag funnit, att Ständerna icke velat fullkomligt återställa frågan till rätt och billigt, d. v- s låta afgiften utgå från allm. bevilln.; men något hinder från Ständernas vägran i detta afseende kan icke uppstå deremot att bestämma gärdens utgående genom enskildt bevillning.
Att bestämma en sådan för rust- och rotehållare är den enda utväg som återstår; och jag tror icke, ätt Gr.
Frölich har rätt deri, att Ständerna icke skulle äga pålägga bevillning för enskilda corporationer, emedan vår bevillning just är så beskaffad, att den drabbar olika corporationer ganska olika.
Hr Cederschjöld: Sedan 2 Stånd bifallit betänk., kan icke någon skrifvelse i ämnet till K.
M. komma att afgå, ehuru än saken må, afgöras i de öfriga begge Stånden, Jag yttrar mig således icke nu med afseende pä sakens utgång, utan blott för att söka minska tyngden af förebråelserna emot sista riksdags Ständer, och för att visa huru lättsinnigt man användt detta äfflne till medel att uppröra sin - Uc» 15 November f. m. »49 ijena.
Då soldatens underhåll in natura ålegat roten åtminstone indirecte, nemi. genom soldaten, så bjuder det öfverklagade beslutet ju endast' en förvandling till penningar af hvad förut utgjorts in natura; och lika som Ständerna gemensamt med Konungen, eller ensamma, kunna stadga, att jordeboksräntorna skola för alltid eller på viss tid utgå med penningar efter faststäldt pris, samt 3 Stånds beslut härom gör tillfyllest, ser jag icke något hinder, att ju 3 Stånd, på satt som nu skett, kunnat för i5 år förvandla den nu ifrågavar. afgiften från naturaprestation till utgörande med penningar.
Stånd redan bifallit betänk., och frågan altså kommer att förfalla, hade jag icke ämnat att yttra mig deri, så vida jag icke funnit af discussionen, att frågan af samtliga talare, som deri yttrat sig, blifvit ensidigt betraktad.
Man vill anse frågan såsom en beskattningsfråga och påstå dess afgörande i bevillningsväg.
Detta yore fullkomligt orätt, ty man förbisåge då 80 § Reg.F., som säger, att knektecontracten icke kunna ändras, utan enligt beslut af Konung och Ständer gemensamt; och utan ändring i contracten kan det icke bestämmas, att afgiften skall utgå i penningar i stället för in natura.
Jag anser altså, att frågan icke kan anses såsom bevillningsmål.
Hvad åter angår beslutet vid sista riksdag, vill jag deröfver alldeles icke fälla något hardt omdöme; ty frågan är verkligen ganska tvistig.
Tillämpar man 80 §, så tror jag, att man bör komma lill det resultat sorn sista Ständer, att nemi.
Konung och Ständer äga rätt att ändra knektecontracten; och då ser jag icke heller någonting, som hindrar att bestämma en tid af i5 år, under hvilken ändringen skall vara gällande.
Jag tillstyrker altså bifall till betänk, och tror, att ett upphäfvande af beslutet vid sista riksdagen vore ojemnförligt mera olagligt, än hvad man kan linna i samma Iresluts fattande.
Jag skall blott med några ord förlänga discussionen.
Jag delar fullkomligt
Gr, Horns åsigt.
Hr Gr. har så fullständigt utvecklat orättvisorna af sista beslutet och nödvändigheten att i laglig väg åstadkomma ändring deri, och ämnet är derjemte utredt i reservationerna.
Jag tror oss vara oförhindrade att vidtaga den åtgärd, Gr.
Horn föreslagit, och tillstyrker den, Frih. Cederström, Jac.: Endast 2:11c
Stånd hafva fattat beslut i frågan, och det är altså utan tvifvel, att i händelse Utsk:n i anledning af återremiss frångå sitt förra beslut, samtliga Stånden vid frågans förnyade föredragning jemväl kunna derpå ingå, Men i afseende å sjelfva saken förekommer, alt Gr.
Horns förslag innefattar en helt och hållet ny fråga, som ej i laga väg blifvit af Utsktn pröfvad.
Don ij November f. ra.
Jag liar eljest sjelf hufvudsakligen utgått från den synpunkt, att beslutet, såsom omfattande en bestämd tid af i5 år, vore olagligt, så vidt meningen dermed varit att under en sådan tid utestänga Ständerna från pröfning deraf; och hvad Gr.
Posse upplyst, att, då det nemi. icke är fråga om annat än ändring i knektecontracten, Konungen och Standm-na äga rätt att derom besluta, hindrar dock icke nuvar.
Ständer att besluta en ny förändring af samma contraet, ehuru detta sednare beslut icke får någon påföljd, utan att Konungen derå lemnär sanction.
Man har yttrat, att 4 Stånd bort deltaga i beslutet.
Sådant härleder sig från ett missförstånd af grundlagarna, ty 3 Stånd utgöra R St. i alla frågor, för hvilka undanlag icke bestämdt äro utmärkta.
Horn gjorda anmärkningen innefattar icke skäl till återremiss, emedan den utgör en ny fråga, som icke i laglig ordning blifvit väckt, och jag tillstyrker derföre bifall å betänkandet.
H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid Stats- o. Oecon.Utsk:ns utlåt.
N:o 35 gjorda anmärkningar hindra dess antagande samt utlåt, således böra återremitteras.
Ex. framställde derefter propos. till bifall å samma utlåt.
Piopades starka ja, blandade med nej. Gr. Horn:
Jag skulle önska, att R. o. Ad. icke så lätt må godkänna Hr Gr. o. Landtnäs förklaring i afseende å dess uppfattning af de lemnade svaren.
Jag tyckte mig åtminstone höra lika många nej som ja vid propostn till bifall; och jag skulle helst önska, att de förra gjorde sig gällande.
Emedlertid, och då något tillkännagivande om uppfattningen af svaret å propos:n till återremiss icke ännu blifvit méddeladt, anhåller jag nu om Hr Gr. och Landtm:s förklaring i denna del. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm yttrade, det han, vid svaren å den först framställda propos:n, funnit nej vara öfvervägande, i följd hvaraf Ii.
Ex. framställt den sednare propos:n, vid hvars besvarande han funnit ja öfvervägande.
Horn begärde votering.
Om återremiss kommer i ja-propos;n, torde bifall till betänk, böra utgöra con trapropos:n, Gr.
Posse: Dä Gr.
Horn begärt votering för återremiss, blir naturligtvis hans yrkande contrapropos:n emot bifall till Utskms betänk, i ja-propos:n.
IJjipiäsies till justering och godkändes följande voter:s proposh!
1 Den 17 November f. m. i5i Den, som bifaller Stats- samt Allm. Besv.- och Oreon.- Utsk:ns utlåt.
Nio 35 i fråga örn passevolaneeafgiften, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. återremittera öfvannämnde ut låt.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 55.
Nej — 3i.
Hindrad af tjenstgöYomål att vidare fortfara med utöfningen af mitt ledamotskap i StatsUtsk., får jag härmedelst äran afsäga mig detsamma, under anhållan att likväl få bibehålla min riksdagsmannarätt.
Silfverskjölds begäran blef af R. o.
Då det, enligt min åsigt, är en oeftergiflig pligt för hvar och en, som begagnar sin rättighet att vara representant, att icke, utan de mest giltiga skäl, i något hänseende undandraga sig representanlkallets mödor och besvär, ansåg jag mig böra emottaga den ledamolsplats uti Exped.Utsk., hvartill jag, genom H. R. o.
Adis förtroende, vid riksdagens början kallades.
Jag har äfven, så vidt min förmåga medgifvit, sökt att uppfylla mina åligganden såsom ledamot uti detta Utsk., ehuruväl mina bemödanden i detta afseende, inom Utsk. motarbetade, i allmänhet icke rönt en framgång eller lyckats vinna ett afseende, motsvarande det nit, hvaraf desamma varit framkallade.
För någon tid sedan jemväl vald till ledamot af BancoUtsk. och anställd på den mot riksdagens slut mest sysselsatta afdelning af detta Utsk., hade jag, sådant oaktadt, också trott mig derjemte, såsom nå gorlunda bekant med ej mindre de redan verkställda än de ännu återstående göromålen inom Exped.Utsk., böra bibehålla min plats derstädes; men de i nyssnämnda Utsk. under sist förflutna vecka, derunder jag varit nästan oupphörligt sysselsatt inom BancoUtsk., timade obehagliga tilldragelser, i följd hvaraf Utskls secret. funnit sig föranlåten frånträda sin befattning, hafva öfvertygat mig om nödvändigheten deraf, att en annan ledamot, med mera tid och större förmåga att göra sina åsigter gällande, än erfarenheten visat att jag äger, varder i mitt ställe af H. R. o. Ad. utsedd.
Af denna anledning anser jag mig således nödsakad att nu hos H. R. o.
Ad. vördsammast anhålla om tillåtelse att lemna min plats uti Exped.Utsk. R. o.
Ad. biföll likaledes Hr Stuarts begäran. 102 Dexi 17 November f. m. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Vid tillfälle af anmodan till Electorerna att återbesätta vacanta platser i Utsk:n, får jag fästa uppmärksamheten derå, att en ledamot, Hr Adlercreutz, anses vara qvar såsom ledamot i Oecon.Utsk, ehuru han för länge sedan lemnat riksdagen.
Jag anhåller altså, att nytt val efter honom jemväl må varda företaget, på det han icke fortfarande må städse behöfva uppropas och finnas frånvarande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen utse nya ledamöter i Stats-, Oecon.- o.
Exped.Utskm efter Frih.
Silfverskjöld samt Hrr Adlercreutz och Stuart.
Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 148 öfver anmärkningar vid Utsk:s betänk.
N:o 81, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse med öfverlemnande af Lagcommitte'ens förslag till allm. civillag, äfvensom öfver väckta motioner, hvilka dermed stå i sammanhang.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade punktvis företaga detta mål och dervid taga LagUtsk:s utlät.
N:o 81 till grund för föredragningen.
Efter de underrättelser, jag varit i tillfälle inhemta, hafva 3:ne
N:o 81 med de förändringar deruti, som uti betänk.
N:o 1,4.8 innefattas.
Det är således utan ändamål att nu debattera frågan, och jag hemställer altså, om R. o. Ad. icke skulle finna för godt att instämma i samma beslut, som de öfriga Stånden i denna fråga fattat.
Jag anhåller, att betänk, må punktvis föredragas. R. o. Ad. biföll derefter Hr Landtmrs gjorda framställning.
Vid den till följd häraf verkställda föredragningen punktvis uppstod discussion i anledn. af följande punkter.
Ulskts yttrande, rör:de granskniag vid denna riksdag af förslaget till en ny allm. civillag.
Stånd redan lemnat bifall till betänk., skulle de anmärkningar, jag deremot har att göra, numera tjena till intet.
Jag får derföre endast fästa mitt hopp dervid, att bristerna må afhjelpas genom den instruction, Regeringen kan komma att uppgöra för de ledamöter, ät hvilka det må varda uppdraget att författa en tableau öfver skiljaktigheterna emellan den gamla lagen och det nya förslaget.
Då frågan förra gången förevar, förklarade jag mig ämna i Constit.
CJtsk. föreslå en sådan ändring i grundlagarna, att en granskning i detail från* Ständernas sida kunde äga rum. jag har behörigen väckt en sådan motion , Den 17 November f. m. i53 tion, men har haft missödet att i Constit.Utsk. mötas med afslag.
Jag har trott mig vara skyldig nu upplysa delta.
För öfrigt och då Utsk. förklarat, alt någon hufvudsaklig granskning af lagförslaget icke kan äga rum förrän vid nästa riksdag, hade jag önskat, att Utsk. iakttagit den consequens att icke i särskilda betänk:n framkasta principfrågor, som tillhörde det hela.
Utsk. har dock, i anledn. af enskilda motioner uti sådana ämnen, företagit pröfning deraf och jemväl begifvit sig till föreslående af dylika ändringar.
Jag hoppas dock, att Konungen skall erinra sig, att det hela ännu hvilar oafgjordt, och att det är olämpligt att, utan sammanhang dermed, pröfva lösryckta delar, hvilka deri vigtigt ingripa.
Utsk:s yttrande i denna del blef af R. o. Ad. bifallet. 2 mom. af Utsk:s tillstyrkande.
Då jag icke har hopp om att vinna något resultat af min framställning, skall jag vara så kort sorn möjligt; öfverlåtande sedan åt R. o. Ad., huruvida Ståndet för sin del skulle vilja antaga min åsigt.
Jag föreslog, då frågan förra gången discuterades, att Ständerna måtte af K.
M. till nästa riksdag begära en fullständig propos. i afseende å såväl civil- som criminallagen, jemte motiverna dertill.
Utsk. har derå icke fästat afseende, och skälen förefalla mig nog svaga.
Utsk. har nemi. sagt, att förslaget icke vore lämpligt, då ”K.
M:s höga uppmärksamhet i allt fall är tillräckligen fästad på detta ärende, och det till en stor del beror af åtskilliga förberedande åtgärder, om och i hvad mån en sådan önskan ina kunna uppfyllas.
Ännu mindre — tillägger Utsk. — lära R.
St. kunna eller böra anhålla om något förklarande på förhand, att K. M. i afseende på civillagstiftningen vill antaga, hvad Representationen må komma att derutinnan besluta.”
En sådan invändning, att nemi.
Regeringens uppmärksamhet förut varit fästad på saken, kunde gälla i afseende på de flesta anhållanden, Representationen gör hos Regeringen.
Att Regeringens uppmärksamhet varit fästad på detta vigtiga arbete, det veta vi; men redan har förhållandet varit sådant i öfver 20 år, och vi stå ändå på samma punkt.
Civillagförslaget var redan vid sista riksdagen färdigt.
Att en jemnförelsetableau skulle uppgöras beslöts då; men Ständernas begäran härom är ännu ieke ens föredragen för K. M., än mindre har arbetet kommit till verkställighet.
Uppmärksamheten synes sålunda icke vara så stor, att den ju icke kunde tåla vid en liten väckelse.
Det är för öfrigt i sanning Svårt, om icke omöjligt, för Representationen att pröfva ett lagförslag med dess många detailler, då hon får det öfverlemnadt från Regeringen så godt soia handlöst.
Uti ett arbete af den stora 16 H. ao i54 D c ii 17 November f, m. vidlyftighet och vigt, som det ifrågavar., är det naturligt, att Representationen är i behof af någon ledning från Regeringens sida.
Ett af de skäl, man häremot hittills föreburit, är det, att criminailagförslaget icke ännu är färdigt.
Sådant vill jag hoppas kommer alt i utfälla till nästa riksdag, och vi hafva således ett ytterligare skal att begära, det Regeringen då må framkomma med fullständig propos. i ämnet.
Jag underställer vördsamligen denna tanke till R. o. Ad:s antagande.
Stånd bifallit betänk., kunde all strid härom nu vara öfverflödig; likväl ber jag att få göra några anmärkningar i anledn. af Hr Dalmans yttrande.
Han har indirecte klandrat Regeringen derför, att den begärda tableauen uteblifvit.
Hr Dalman torde dock erinra sig, att denna önskan framställdes så. att tableauen måtte upprättas, sedan criminallagen blifvit färdig och vore i det skick, att den kunde företagas.
Då sådant ännu icke medhunnits, har det varit en naturlig följd, att tableauen icke kunnat upprättas.
Jag tror dessutom, att Utsk:s skäl för olämpligheten af Hr Dalmans begäran äro fullt tillräckliga; ty att
Konungen på förhand skulle yttra sig fullständigt i denna fråga, lärer icke kunna vara lämpligt.
Det faller af sig sjelf, att dä Konungen lemnar en verklig propos. i ämnet, har han redan tillräckligt tillkännagifvit sin tanka.
Jag förmodar altså, att något afseende å Hr Dalmans anmärkning icke lärer fästas.
Jag skall icke länge uppehålla discussionen eller vara envis för det resultat, jag påyrkat; men jag måste påminna om, hurusom nu förevar, civillagförslag blifvit öfverlemnadt, utan att Ständerna fått del af prot:n öfver granskningen ens i Högsta Domstolen, än mindre i Statsrådet, hvarest en sådan granskning icke en gång ännu torde ägt rum.
Det är detta, jag klandrar, emedan — jag
Upprepar denna öfvertygelse — det är omöjligt för Ständerna att på egen hand fullgöra en sådan omfattande granskning.
Att dessutom Regeringen i andra frågor hyst den tänka, jag motiverat, utvisa proposma om tysta förmånsrätternas afskaffande, om ny concurslag och inteckningslag m. fl. frågor.
Hr vön Hartmansdorff:
Hr Dalman har först utlåtit sig ang:de något, som skulle göras vid en kommande riksdag; hans sista yttrande deremot afsåg den nuvar.
Jag anser det förra yttrandet icke höra hit; ty endast hvad nu göras skall, äi‘ vid detta tillfälle föremål för pröfning.
I sådant afseende inhehåller Hr Dalmans förslag, att R. o. Ad. skulle begära en fullständig propos. i ämnet af K.
M. till nästa riksdag.
Om R. o. Ad. fattade detta beslut, skulle det innebära en anhållan, att Konungen, innan han yttrat sig, huruvida ett nytt förslag är behöfligt, måtte framlägga ett sådant förslag.
En hvar inser, att detta är olämpligt, Deri 17 November f. 01. i55 oell jag hemställer desto hellre, att betänk, måtte bifallas, sorn ett annat beslut icke kunde leda till annan påföljd än förundran, huru det i ett upplyst RiksSt. kunnat fattas.
Jag kan icke lemna Hr y.
Hartmansdorff® yttrande obesvaradt.
Det förundrar mig nemi., att Hr v.
Hartmansdorff, med den logiska förmåga han vid flera tillfällen ådagalagt sig aga, likväl nu kunnat linna osammanhang emellan mitt förra och mitt sednare yttrande i denna fråga.
Då Hr Strussenfelt mötte mig med den invändning, att Konungens tanka i ämnet vore tillräckligt känd, enär lian deri, tillika med lagförslagets öfverlemnande, afgjfyit propus., svarade jag, att jag icke trodde, det någon granskning af samma förslag ens ägt rum i Statsrådet, mycket mindre blifvit Ständerna meddelad.
Då Konungen gick i författning örn uppgörande af förslag till ny lag, tog han på hand i frågan, om ett sådant var behöfligt eller icke; och det är blott för att slippa onödigt arbete i de delar af förslaget, hvari Konungen icke anser ändring af den gamla lagen nyttig och behöflig, sorn jag Jiyserj den önskan, att Konungen måtte härutinnan närmare yttra sig.