Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Troil i sin afhandling framställt i fråga om Götha kanal, som gick ut på att förespegla att orsaken hvarföre denna kanal icke lemuade någon betydlig behållning åt dess aktieägare, vore den att taxan skulle vara för hög.
Jag vill gerna erkänna, att för kringliggande orter vore det af stor fördel, om kanaltaxan för inre farten kunde nedsättas, men jemförom den med den vanliga på jernvägar.
Det vore verkligen oförlåtligt, om på en kanal, som kostar så litet att underhålla i jemförelse med hvad som erfordras för en jernväg, om de på en kanal, der stora laddningar kunna föras i ett enda fartyg, utan att fordra några synnerliga kostnader, alt taxan vore så dryg att jernvägsfrakten blifvit lägre.
Afgiften för kanalens begagande för varutransporter bestämdes i början efter fördelning i sex klas ser, och med en ursprunglig beräkning af 6 r:st. för första klassen ända ned till ^ r:st. för den sista, beräknadt efter tusen alnar.
Detta är ytterligare modifieradt af bolaget då kanalen passeras, så att nu betalas 1 r:dr 13 sk. för första klassen för hela kanallinien.
Detta är för dyrbarare varor.
För sista klassen betalas icke mer än 5 sk. 1$ r:st. för hela Götha kanal, som har en längd af nio mil, eller ungefär samma längd som den projekterade vägen mellan Orebro och Hult skulle komma att få.
I Tyskland var förhållandet med jernvägarne, enligt ”Lisie der Börsen Halle” att afgiften i medeltal utgjorde 3 silbergroschen per tysk mil, d. v. s. för transport på en sträcka af 13^ tyska mil (eller ungefär detsamma som Göta kanals längd) i medeltal utgjorde 7| ndr Svenskt b:co, eller sex gånger så mycket, som den högsta afgiften vid merberörde kanal eller 72 gånger så mycket som den minsta afgiften derstädes.
Vända vi nu oss till andra länder t. ex. Belgien hvilket jag år 1838 genomfarit i flera riktningar, så finna vi, enligt Hr Rydqvist’s bok om kommunikations-anstalter, att i detta rika land, hvars produktion är omätlig, der sålunda på korta jernvägssträckor, stora transporter af dyrbara varor, att icke tala om passegerare, äga rum, hvilka lemna de stora summorna för att betäcka kostnaderne för underhållet och någon behållen inkomst och sålunda transporten af tyngre artiklar, som man vill underlätta, kan sättas mycket lågt.
Bland dessa intager jern första rummet, men detta oaktadt är taxan för transport af jern på Belgiska jernvägarne vida högre än Den 29 Juli e. m. 337 än på Götha kanal, eler deri utgör en af hufvudartiklarne.
Derjemte mäste äfven betraktas, att ehuru dyrbara manufakturvaror, som föras på Belgiska jernvägarne det är egentligen derföre persontrafiken lemnar den hufvudsakligaste inkomsten.
Jag får förnya min anhållan om älerremiss.
Gr. von Rosen, Adolf Eugene: Gr.
Anckarsvärd har börjat sitt anförande pä e. m. med att tillägga ett af mig fäldt yttrande, egenskapen af naivitet.
Då uti naivitet ingår begreppet sanning, kan jag icke annat än finna mig smickrad deraf.
Jag beklagar blott att jag icke kan återgifva komplimenlen.
Hr Gr:n har dock icke riktigt tolkat mina ord, då lian uppgifvit, att jag beslridt hans yttrande ang:de atelierne i Paris.
Jag vill minnas att mina ord föllo sig ungefär så, att, då jag hade ordet, ville jag besvara ett Hr Grins yttrande i detta afseende; att jag icke bestred, det ju national-verksläderne icke varit fullständigt organiserade; men alt jag trodde det likväl åtskilliga sådane funnits organiserade så, som de bort vara.
Jag sade, att några få atelier existerade, men ej alla.
Det år mig ingalunda obekant, att det finnes i Paris mer än 150,000 arbetare.
Jag kan till och med specificera antalet för de särskilda yrkena.
Endast i Faubourg St.
Antoine fanns under mitt vistande i Paris öfver 30,000 snickaregesäller.
I hela Paris uppehöllo sig öfver 4000 menniskor, som endast sysselsätta sig med förfärdigandet af forte-pianos.
Det är då klart att i en sådan stad, den tredje i ordningen bland Europas fabriksstäder, det icke kan vara svårt alt sammanbringa 150,000 arbetare.
Det har just legat ett stort misstag deruti, att man förvandlat
Paris från hufvudstad lill en stor fabriksstad.
Alt dessa arbetare till stor del äfven deltagit i upproret, derom finnes icke något tvifvel.
Vi finna äfven af tidningarne att upproret just blifvit bland dem orgaasniradt.
Hr Grin har vidare sagdt, att han icke hyste något förtroende till milt yttrande, att ideen om jernvägar blifvit med acclamation eraoltagen i Ryssland och Österrike, emedan han trodde, att det endast varit sjelfherskarnes vilja, som gifvit impulsen til dylika vägars anläggande i dessa båda länder.
Men, mina Hrr, Sjelfberrskarens vilja kan måhända tillvägabringa hvad som heldst, utom att skapa förtroende i handel och speculationer, om icke spekulationerne eller företagen genom sin egen natur ingifva förtroende till dem.
Staten kan endast skydda och uppmuntra dylika anläggningar, icke befalla dem, då de äro bildade pä enskild förtagsamhet.
I ofvan nämnde båda länder är det förnämligast privata personer, som företagit jernvägs-anläggningar under Statens skydd och uppmuntran.
Det vore nu öfverflödigt att derom vidare utbreda sig.
Alt de icke blifvit med acclamation emottagne, äfvensom att de måhända icke skyddas af den mivar:de styrelsen i det ena landet, Österrike är väl möjligt, men hvad den styrelsen egentligen skyddar, det vete Gud.
Ar det den styrelsen, Hr Grin påpekat, så har han otvifvelaktig! rätt.
Den värde talaren har vidare påstått 7 H. 22 338 Den 29 Juli e. m. alt innan jernvägar ifrågakommo, genomkorssades de särskildte Europeiska länder der sådana nu äro anlagde, af flera tusende diligenser.
Det må förlåtas mig, om jag tilltror mig att bättre känna den saken, enär jag alltsedan år 1828 har öfver halfva tiden vistats utomlands och gjort mig bekant med de Europeiska kommunikations-anstalternas utveckling.
Då jag nyssberörde år var i Paris, fanns det icke mer än ett diligens-bolag ”/a Messagerie Royale”, utom den vanliga Malle-poslen, som bestred rörelsen mellan nämnde stad och Calais, och huru fort gingo dessa? jo, ”la malle”, som förde posten, gjorde resan på _ 36 limmar; nu går densamma malle-posten på 15 timmar.
Afven i Tyskland var diligensernas antal inskränkt, och man färdades långsamt på dem.
Jag for en gång en vinter såsom kurir emellan Munchen och Berlin.
Dertill åtgick fem dygn.
Och huru var förhållandet i England?
Emellan London och Liverpool gingo endast tvenne diligenser, som behöfde 36 limmar för resan.
På vägen emellan Liverpool och Manchester var ej trafik för mer ån en enda diligens morgon och afton.
Detta var de tusentals diligenser, som skulle hafva genomkorsat Europas länder.
Hvad nu Hr Gr:ns yttrande på f. m. beträffar, innefattande, att dylika diligenser icke skulle bära sig i Sverige, så får jag upplysa honom derom, att jag af en utaf det härvarande diligens-bolagets egna medlemmar hört uppgifvas, att diligensen för närvande lemnar en behållning af 13 å 14 proc.
Orsaken hvarföre diligens-bolag dock icke bär sig utan statsanslag, samt diligensen för öfrigt icke uppfyller, hvad man väntat sig deraf, är den, alt man icke ställt den på dagliga reseturer.
Det är nemi. klart, att man icke kan vänta flera dagar på en sådan diligensresa, dervid man dessutom är osäker om att fä plats på diligensen som endast rymmer sex personer.
Hvar och en reser väl då heldre med skjuts eller egna hästar.
Om det nu funnes dagliga diligenser, äfven om endast 3 eller 4 personer deruti på en gång finge plats, skulle det bära sig ändå bättre.
Att på sätt Hrr Rosenblad gjort, ingå i en mängd små detaljer, torde under en diskussion, sådan som denna, icke vara lämpligt, då man icke kan göra det så fullständigt att några bestämda konklusioner deraf kunna dragas.
Dessutom har den värde ledamoten, såsom jag tror, begått ganska stort misstag, då han jemfört afgiften för Götha kanals begagnande med transportkostnaden på Jernvägar.
Han har dervid i fråga om kanaler, endast i beräkning tagit kanal-afgiften, utan att nämna ett ord om frakten eller kostnaden för sjelfva fortskaffningsmedlet eller fartygets användande, i jemförelse hvarmed kanal-afgiften bör vara en obetydlighet.
Pä jernvägarne ingå alla dylika kostnader uti den för deras begagnande fastställda afgiften.
Det må tillåtas mig att med några exempel visa den verkliga stora skillnad til jernvägarnes fördel, som i det fallet äger rom.
Innan jernvägen emellan Manchester och Liverpool blef anlagd, kostade det 2 P. St. och åtgick 3 dagar att fä en tönn jern förd från den ena staden tili den andra.
Nu kostar det icke mer än 5 shilling och åtgår på sin höjd 10 timmar.
Så har det gått och så kommer det att gå Den 29 Juli e. m. 339 äfven här.
Den, som för några och 30 år sedan med Svenska armeen såg, i hvad skick den s. k.
Liineburger
Heide då befann sig, och jemför den med dess nnvaride utseende, torde kunna bedomina, hvilket underverk jernvägsanläggningen derstädes framkallat.
För ungefär tre år sedan gick endast en diligens emellan Hamburg och Berlin, men i våras, vid den tid då oroligheterne började i sistnämnde stad, afgick tre (rainer om dagen från hvartdera stället, som förde flera hundrade gånger mera passagerare, än den ensamme diligensen förut kunde fortskaffa.
Då i detta ämne redan så mycket blifvit tahult skulle jag icke besvärat R. o. Ad. med något yttrande, om jag icke ansåge inträdandet på systemet af jernvägars underhåll på Statens bekostnad medelst ansvar för viss ränta, skola föra vårt penningfattiga land med hastiga steg till financielt förderf.
Det är för att nedlägga min varning, och om hon intet förmår, min protest emot ett så farligt företag, sora jag nu vill yttra mig.
Med dem, som talat för jernvägs-anläggningar, måste man erkänna de stora fördelar, som jernvägar medföra i hvarje land och huru angenäma de äro att begagna.
I de flesta länder pä Europas fastland bar jag haft tillfälle att försöka dem och varit dermed särdeles belåten; men jag har deraf icke blifvit så förblindad eller förtjust att jag fördenskuld ville påföra mitt fädernesland något, som det, efter min öfvertygelse, för det närvande icke bar förmåga att utan skada utföra, eller framgent bära.
Ar då denna inrättning af så stor nytta för vår handel?
Jag kan icke annat än bestrida det.
Redan har man anfört huru vår handel är lättad genom farleder på vatten mellan rikets flesta delar.
Med Sverige förhåller sig icke så som med åtskillga andra kustländer i Europa att det bar ett större bördigt fastland bakom sig.
Sverige har der endast Lappmarker och ödemarker från hvilka någon väsendtlig fördel hvarken finnes eller är alt förvänta.
Det är således endast rikets egna varor, som ifrån utlandet skola föras lill hamnarne.
Främmande fabriksvaror, socker och kaffe, som från kuslstländerna skulle forslas upp i landet, väga eller skrymma ej så mycket, att det är värdi att tala om.
Hvad resande beträffar så vet man att de på fasta landets jernvägar utgöra ett ofantligt stort antal, ett sådant, att det icke kan förliknas med hvad som i vårt land är att påräkna.
Jag vill påminna mig nyligen hafva läst i Augsb. Allgemeine Zeitung, alt de resandes antal på den Badenska jernvägen vid Rhen utgjorde för en månad omkring 200,000 personer.
Huru lång tid skulle det icke erfordras i Sverige för att på en väg erhålla så många resande!
Man skulle således icke kunna egentligen påräkna annat än varutransporter.
Hurudant år väl då förhållandet med dem för närvartde i Sverige?
Huru ringa är icke vår inre rörelse, huru fördelad på en stor yta, huru obetydlig på hvarje punkt för att underhålla en jernväg!
Huru mycket mindre bl ifver då icke 22* 340 Den 29 Juli e. m. inkomsten när de resandes antal varder så ringa, som här i Sverige måste blifva förhållandet?
I andra länder har man gjort den erfarenheten att det är på de resandes afgifter, som jernvägens underhåll förnämligast bör grundas.
Jag tror att Gr. von Rosen bestridt sådant; och jag har inga tryckta uppgifter till hands för att honom vederlägga; men jag vägar emedlertid åberopa min egen erfarenhet, så långt hon sträcker sig, att jag allestädes sett ett vida större antal jernvägsvagnar begagnade af resande, än upptagna af varuforsling.
Andra skola ofelbart säga detsamma.
I Sverige äro våra sjöar och kärr med sina isar om vintren ersättningen för jernvägar.
Genom dem göras här med lätthet, samt på det enda sätt som ofta är möjligt, den forsling af varor, från aflägsna hemman, skogar och grufvor i det inre af landet hvilken aldrig kan af jernvägar ersättas.
När bonden på vintervägarne för sina varor till de större vattendragen, så fortskaffas de om sommaren sjöledes till vågarne eller stapelstäderne och vidare utrikes.
Detta förhållande kunna jernvägarne icke förändra; ty det är grundadt på sakens natur.
Det är ogörligt att förskaffa oss så många och så belägna jernvägslinier att de göra dessa körslor umbärliga.
När man nu dertill besinnar att snön om vintern skulle hindra farten på jernvägarne, så måste jag betvifla att de här under nämnde årstid kunna vara användbara.
Gr. von Rosen har påstått motsatsen och anförde, om jag rätt minnes, bevis derföre från Norra Amerika.
Men enhvar som läser tidningarne har från våra grannländer troligen förnummit huruledes, i Holstein och äfvenledes i Tyskland, yrväder ofta gjort jernvägarnes begagnande omöjligt.
Huru ringa är väl dock storleken af dessa naturhinder i berörde sydligare länder mot hvad de äro hos oss?
Då således jernvägarnes begagnande om vintern blefve högst ringa i afseende dertill att de flesta körslor ske från det inre af landet och skogarna till vattendragen; och enär jernbanan svårligen kunde under denna årstid begagnas för snö, men tjenstepersonalen i alla fall måste aflönas, sä bör man inse huru dyra de skulle blifva att underhålla.
I sådana omständigheter lärer det jemväl vara svårt, att under långa mörka och regniga eller kalla höst- eller vinternätter, hindra det icke jernvägsskenor och andra jernvägens tillhörigheter bortstulos.
Der farten är tät och bevakningen ständig, der kan man förekomma sådant; men hvem kan uthärda att med öfverdrifna kostnader, utan motsvarande inkomst, hålla en bevakande personal, som under den oblida årstidens längd, och pä de stora afstånd, som hos oss förekomma skulle blifva tillräcklig?
Man synes äfven räkna på transito-handel.
Anckarsvärd och Hr Rosenblad hafva likväl redan ådagalagt, att delta är en missräkning.
Jo att vära jernvägsanläggningar hvarken blifva behöfliga för den inre eller yttre rörelsen, eller för transitofarten; man må nu tänka sig den från Ryssland till England eller tvertom.
Men, säger man vidare, för rikets försvar är en eller flera jernvägar, af väsentlig nytta.
Jag erkänner visserligen att deras Den 29 Juli e. m. 341 begagnande vore särdeles beqvämt; men månne det för rikets försvar ej vore af vida större vigt, om den tilltänkta så kallade Svea kanal blefve utförd, än att få en jernväg anlagd i samma linia?
Om berörde kanal utfördes, hvilken, efter bvad jag vill minnas, icke skulle komma all kosta mera än hvad man beräknat för den ifrågavar:de jernvägen, så kunde våra skärgårds- och transportfartyg föras från Stockholm till Götheborg och tvärtom utan att behöfva gä ut i Östersjön, hvarigenom de äfventyra att borttagas eller förstöras af fiendtliga fartyg.
Om den ifrägavande jernvägen blefve anlagd, sä fruktade jag att man skulle sakna förmåga alt, efter den penninge-ultömning som derigenom skett, företaga någon kanalanläggning i samma linie, oaktadt kanalen hade den fördelen med sig alt bättre än Götha kanal, skydda vår inrikes handel och bidraga till landets försvar under krigstider.
Rosen har väl påstått, att ej mindre handelsskepp, än kronans fartyg skulle med deras kanoner kunna lyftas upp pä land, och om jag ej orätt uppfattade hans yttrande, föras på jernvägar från en tiel af riket till en annan, såsom det under Carl XII till någon del skedde, när de s. k. krigsgalererne drogos öfver land från trakten af Strömstad lill Idefjorden.
Om detta äfven låter sig göra med nu brukliga skärgårdsfartyg hvilket jag öfverlemnar till sjöofficerares och andra sakkunnige mäns bedömande; sä fordras dock dertill ofantliga kranar och andra dylika redskap, hvilkas kostnad skulle ytterligare öka jernvägens.
Aro de beräknade?
och hvad skulle väl utlänningen samt andra sakkunniga personer tänka om dylika företag?
Man säger slutligen att, om icke något annat skäl talade för jernvägars anläggande här i landet sä borde man ändå företaga dem emedan det vore en skam för Sverige, som också är ett lofligt Konungarike, att icke hafva jernvägar, när så många andra länder, hvilka ej äro bättre eller förnämligare, likväl hafva sådana.
Det är pä modet att hafva jernvägar och således borde äfven vi hafva dem, då vi naturligtvis äfven vilja vara med om hvad som brukas här i verlden.
Denna åsigt är dock, efter min tanka, alltför ungdomlig, för att förtjena något afseende.
Man måste naturligtvis vid detta såsom vid andra företag afse ej mindre behofvet och nyttan deraf än sin egen ställning och sina tillgångar.
Jag har förut yttrat mig ang:de behofvet; nu torde jag få tillägga några ord ang:de tillgångarne.
Först vill jag dock fästa mig vid ett här fäldt yttrande, innefattande, att Staten borde uppmuntra den ifrägavande jernvägen om icke för annat, åtminstone för att på försök utröna huruvida dylika anläggningar kunna i Sverige bära sig eller ej.
Delta försök är detsamma som ett rön huruvida vi hafva förmåga att lefva öfver våra tillgångar?
Frågan besvarar sig sjelf.
Sveriges R.
St. hafva, i närvarule ögonblick, icke förmått bifalla Konungens framställningar om anslag till beklädnad af beväringen och till exersis af Sveriges landtoch sjöförsvar.
Ständerne hafva icke kunnat bevilja hvad som erfordras för att hålla våra förbrytare i tjenliga fängelser.
Under sådana omständigheter vill man likväl att R.
St. skola göra an - 342 Den 29 Juli e. m. slag till anställande af jernvägsförsök för att vara på modet.
Detta förslag är af alldeles samma egenskap som en uppmaning till enskild man, att lefva öfver sina tillgångar, emedan del är så angenämt, och hedersamt.
Men dylika försök sluta vanligen för den enskilde med gäldstugan.
Samma aktning, som han vinner på ett lefnadssätt som föra honom dit, samma aktning skola Svenska folkets representanter förvärfva om de, af fäfånga företaga sig något, som de icke mäkta utföra.
Man talar om, att på jernvägarne ej blott tusendelals menniskor, utan äfven kreatur färdas förträffligt.
Afven jag har sett ej allenast menniskor utan hela hjordar af Ungerska fyrfolingar färdas såsom resande på jernväg till Wien.
Detta kan visst vara, håde för landtman och stadsboer en angenäm anblick; men deraf bör man dock icke låta förleda sig till att äfven i Sverige inrätta så dyrbara transportmedel för dylika resande, hvilka kunna gä på ångbåt, såsom hos oss oxdrifter redan göra frän Norrköping till Slockholm.
Förutsatt att jernvägen mellan Örebro och Hull en gång blifvit färdig, så skulle han naturligtvis sedermera underhållas.
Kunde det ske med de inkomster, som af jernvägen påräknas, så behöfde man icke begära understöd af R.
Men just denna begäran visar att anläggareu sjelf icke tror företaget vara sådant ali det kan bestå af sig sjetft, utan det måste ske på andras bekostnad.
Denna omständighet borde framförallt, afskräcka oss ifrån att lemna vårt samtycke lill StatsUtsk:s hemställan.
När vägen en gång blifvit färdig och kostat flera milioner r:dr, så säger man det vore skada att låta ett så ypperligt arbete förfalla; och emedan företaget ej bär sig sjelft, så fä R.
St. bekosta underhållet.
De klaga deröfver; men då hillar raan på att säga dem att orsaken hvarföre jernvägen icke bär sig, är den att vägen är den enda i sitt slag; Lätom oss anlägga flera, ett belt nät af jernvägar öfver hela landet så bära de sig desto bättre.
På det sättet bringar man Staten i Sverige frän den ena uppoffringen till den andra på sätt som man gjort i andra länder.
Huru förstörande jernvägsanläggningarne verkat på handelsoch kredit-förhållanderna i flera länder har Hr Rosenblad så tydligen visat; att jag icke tror det Gr. von Rosen förmår jäfva hans uppgifter.
De öfverensstämma med dem man äger äfven frän andra håll.
Men då man bär taladt om utkomsts beredande för den personal som skulle erhålla sysselsättning och arbetsförtjenst genom jernvägars anläggande så, och enär denna del af frågan hörer till det (mandelia, bör här svaras derpå.
Jag erkänner visserligen att det vore en fördel om en mängd arbetslösa personer derigenom finge uppehälle för några år.
Men man måste ock se på slutet af dylika företag för att rätt bedöma deras verkan i detta afseende.
När jernvägen blifvit fullbordad, hvarthän skola då de många dermed förut sysselsatta arbetarne, taga vägen?
Troligen hade, efter Götha kanals fullbordande bekymmer förderas bergning uppstått, om de icke till största delen bestått af kronans manskap.
Bättre arbetare kunna väl icke fås, äfven i detta hänseende.
Troligen förestår oss derföre från jernvågs-bolaget en Den 29 Juli e. m. 343 dylik begäran, med Götha kanalbolags fordna, att få använda kronans manskap.
Ar man beredd på detta tillägg i anspråken?
Man har påstått att den närvar.-de konjunctnren vore särdeles fördelaktig för dylika företags påbörjande.
Jag tror tvertoru, alldenstund öfver hela Europa för närvar:de råder en stor brist på kapital och kredit i anseende lill de oroligheter som på så många ställen utbrustit och den jäsning i sinnena, som nästan öfver allt uppenbarar sig.
Denna penningebrist är för mig så att säga en tröst i den olyckan, att R. o. Ad. samt R.
St. i allmänhet skulle bifalla StatsUtsk:s förslag; ty då erhölles i alla fall inga medel af bolaget; då skulle den icke komma lill stånd, och då sluppe vi att betala någon ränta.
Men omständigheterne kunna förändras; och äro äfven för ögonblicket till vår fördel.
Man vet nemi. att kapitalisterne i främmande länder icke gerna väga att låna ut sina penningar i anseende till dervarande osäkerhet.
Om nu vårt fädernesland är nog lyckligt att kunna förblifva i ett lungnare tillstånd än audra riken, sä skulle det kunna hända att penningar utifrån hitkomme för att nedläggas i ett företag, der R.
St. försäkrat deltagarne om 4 proc. årlig ränta på deras kapital.
Detta synes Gr. von Rosen också hafva förväntat.
Jag bestrider alldeles icke hans välmening med sitt förslag och vill pä intet vis förringa hans förtjenst.
Det är derföre jemväl påkostande för mig att nödgas strida mot en man, lill hvilken jag länge stått i vänskapliga förhållanden.
Men man måste åsidosätta alla sådana afseenden, då fäderneslandets välfärd är i fråga.
Jag minnes dessutom att Gr.
Rosen förut varit medverkande till en afhandling mellan oss och utländningar, hvilken icke var lycklig utan snarare menlig både för Sveriges fördel och för dess frihet att handla efter eget godtfinnande.
Jag önskar att R. o. Ad. vid detta tillfälle måtte laga sig till vara för nya vidt utseende åtaganden root främlingar, och anhåller derföre om äterremiss.
Hr von Hohenhausen, Mich. S i 1 v.:
Jag ämnar visserligen icke ingå i någon granskning af det kostnadsförslag Gr. von Rosen till Regeringen ingifvit och sorn upplysningsvis blifvit till StatsUtsk. aflemnadt, i anledning af de 2:ne motioner, som un der riksdagens lopp blifvit väckte och till särskildta Utsk. remitterade.
För att verkställa en sådan granskning äger jag — jag hade så när sagt, lika liten — men jag menar, vida mindre förmåga, än den SatsUtsk. möjligen äger, ehuru detta Utsk. synes icke hafva gjort sig särdeles mycken möda med en sådan granskning.
För mig, som icke är kunnig i saken, likasom för Utsk. synes berörde kostnadsförslag vara så uppgjordt, att den kalkulerade summan bör räcka till, isynnerhet då arbetet icke här, såsom vid kanalers anläggande skall företagas djupt under jordytan.
Jag anser derföre, för min del, det vara sannolikt alt förslaget är riktigt, så vidt nemi. man på förhand kan bedöma det; men detta kostnadsförslag är icke pröfvadt af de sakkunnige män, som inom landet varit alt tillita, utan StatsUtsk:s tillstyrkande grundar sig endast på god tro om förslagets riktighet och på denna tro vill 344 Den 29 Juli e. m. Utsk. att Stånden också godtroget skola bygga sina beslut, ty någon ledning för bedömandet deraf hafva vi icke från regeringens sirla erhållit.
Detta skenbart besynnerliga förhållande i en sak af denna vigt är likväl ganska lätt förklarligt.