Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jorda-Balken stadgat såsom eli owilkorlig skyldig-, het at Landtbo och Xrrenäs-ckonrraAsr skola för Domaren uvwisaS och intecknaö, hwilket likwal bör ankomma pa LontrLbemsrns sielswa om de sinna del nödigt»
Domstolarna skulle eljest blifwa beswarade med en mängd brukningöafhandlingar, hwilkas intecknande icke medförde någor ändamål.
Lagen bör således endast blifwa radglswanbe härutinnan.
Herr L-o/anstolxs upkaste derefter sök/ande krojsct til öndring i XVI.
Cap. ^sorda-Balken» §. i.
Nn will Jord-ägare sit Hemman til Landtbo eller Jrrenäator upläta, sörene sig tn om Stadjan och wickoren — Will then, som Jord arrenckerat, sit LMtrirÄ inteckna lata, bör han thet för Döma - z?; ren upwisa,, inom then tid, som för köp uti IV.
Cap. i. §. thema Balk utsatt är, och förfares thermed pä sätt VII.
Cap. Rättegängs-Bal^en om Inteckningar föreftrifwer — Finnes then Jord förut intecknad, svin Jord-ägare til Landtbo eller Arrendator uplätcr, äge Inteckningen thetz lagliga werkan —^ Samma Lag ware med Inteckningar, som meddelas ä thet Ting, Arrende-Lontraölet intecknas; men sednare Jnteckmngar, och sädana Inteckningar som ej medföra förmons-rätt til betalning, mage icke rubba et lagligen intecknadt Arrende - Lontraök. §. 2.
Förblifwer oförändrad. §. Z.
Ar städja gifwen, eller Arrende afstutadl, pä wist tid, som dock ej mä utsättas längre än pä rZ är, hafwe ingen magt Landtbo eller /rnrendator, dest Hustru eller Barn afsäga, sa länge Giftostamma eller Arrendet warar.
Dör then man, som städtan gaf, eller henne fick, stände äntå Gistostamma eller Arrende-(.ontraök för Enkan eller Barnen, tils then ute är: sedan räve Jord-ägaren, eller thest Arfwingar Jord sin sjelfwe.
Sädana egendomar, hwilka ej fä säljas eller förpantas, mä icke Jnnehafivaren pä längre än sin tid borrt-arrendera. §. 6.
Förblifwer oförändrad. Z. iZ Ej mä Köp bryta Legostämma eller ArrendellontraÄ, som flutadt är om Jord a landet; men säljer man borrt
Hus och Tomt i Staden, hafwe Köparen magt Hyresman i rättan ttd uvsäga; dock sitte qwar lil Laga fardag — Warder Agaren huswill och twungen sit Hus i Staden sjelf nyttja, ware vm upsägmng och fardag
Lag samma.
Z74 Herr k.syc»nstc>Ipe b garde ak detta krojsÄ mätte komma under närmare granskning, sedan ämnet förut bliftvit vLiuilsrLät.
Herr knelkjulst, Larl kreäric.
Riddcrskapet och Zldeln torde tillära mig at hufwudsakellgen fasta dest upmärkfamhet pä de mistdruk, som ku >i, härleda sig af Vesta frågor, tag - Utskottet lilstyrker lätigwariga »rienäsn, pa dct, at landet mä kunna uphjelpaS.
Men huru osta skulle icke tredje man derigenom förlora i sin ratt.
Det ar rmänne omständigheter som harwid nödwandigc mäste iakttagas.
Ester natur ock) billighet kan jag ju ej clilponora om min arfda jord efter min död.
Har äter, efter det som föreslås, kan jag, om ;ag will gynna en ^erenästnr, alldeles afhända mill rätta ArfwlNt ge sm ratt.
Det ar icke enligt med rartrvifan, mille Herrar! ac jag skulle skänka borit en förman pa mina närmastes bekostnad.
Den andra omständigheten är den, at Förmyndare kunde fä kilfalle at oförrätta sin kuch!!:
Genom länga /Vnsnäons killätande, huru mycket kail icke den orny sdige periculilors?
Han kan ju icke hewaka stn rätt.
Sädant more Förmyndarens aligggande, men hwad hindrar honom ar sirenäera borrk sin kuxills Egendom pa flera är, och derföre egennyttigt betinga sig förmaner pä dest bekostnad.
Detta har jag trott icke haima bordt ecbg^srs Lag-Utskottets upmärksamhet, och jag hemställer ti!
RidderskapetS och Adelns behjertande, huru olyckelig en Arfwinge skulle blifwa, i fall Principen om borrt-mrenäeranäs af arfi) egendom utöfwer Agarens lifstid eller en kupills omyndiga är, skulle minna framgång.
Han skulle derigenom alldeles beröfwas den rätt som natur, Lag och allt gifwic honom.
Grefwe ko lss» ^rrviä klric.
Der torde kan» be Skifeö förmäler af mig, at ä uyo wäcka en fragg, Z75 stridande mot Lag-Utffotters Betänkande, da jag derstädes läkit mi» kanka falla och instämt med kiurslirsrsn.
Men enar jag nu märker af de stera widlöfljga anföranden som blifvit uplästa och hwad taladt ar, at store Lag-UkskokielS Ledamöter gensaga Betänkandet och söka deruti winna ändring, sä anser j ig mig berättigad, at äfwen inför Högloft.
Ridderskapet och Adeln nämna, at jag warit af en stilljaktjg tanka.
Om man med noggranher genomläser XVI. Cap.
Jorda - Balken, finnes lagen i ds 14. föregående §§. wara fullständig och tydeligen utstaka, hwad iakttagas bör wid legostämma, gifkostämma och lifstids städja.
Det ar således ester min oförgriplig» kanka endast en orätt lagtydning som wäliat, at sedan ar 1742 i;. §. af samma Capitel blifwit tillämpad pä dei sätt, at LomrllQar a landet harigenmn kunna rubbas.
Kongl. Maj:tS Nädigst nieddelra krnpofition synes hafwa til föremal, ar förekomma det sive?, som kan göras medelst falska köp och origtiga upgifrer kil LonkraAsrs brytande.
Detta stcr om lagens bokstaf följes och mi is:de §. förändringen göres med et E>.
Dä är det öfriga tydligt, och behöfwcs ingen widare föreskrift.
Denna finga är öm och wigrig: har bör bewaras äganderätten, Tredje mans rätt och äfwen ^rrenclators da han pa god tro stukat.
De kwa förra äro likaså heliga, font den fednares; och de omtalte 14 HH. bewara de» ockla fu'lkommeligen da med deras tillämpning och jämnörande af sidst utkomna Loncaurs-stadga i anfrende kil Gäldbunden Man laglige» sörfares.
Jag lör min del anstr endast Arnvinges rätt kränkt, om arfwejord skulle kunna förvaktas pa längre lid än Jnnehafwaren deraf lcfwcr: Jag wägar derföre förestå at end st §. i 16.
Capitlct Jorda-Balken mätte ändras med dek ordet, at
Ej mä köp bryta legostämma; det öfriga af Eapitlcc- bliswa ostördt, och allenast det tillägg göras, ac med Aetwejord ma förpaktninge» ripböra i och med Jordägarens död, efter laga ^ardags åtnjutande af För, paktären, hwarwid dödsfallet bords anses för upsagnkng.
Skulle Höglsstige Ridderskopet och Adel» bifalla Verta, har jag icke någor widare ar anföra; men arer, virr min propusttion asstas, tord-' der rillatas mig nämna de Ml, wm grundlagt UiskottetS Betänkande.
Jag bör icke gensaga hivad af nimon Ledamot bbfwlt anförd; men da Herr Amiralen kinel!«j8lä behagat yttra, a! Lag-UMtter förgätit bewara omyndigas räcc, kan jag icke oanmärkt lemna, ak hwarken de Domare, som i Lag-Utskotret delragtt, underlaM sin öfwerförmyndarepligt, ej heller någon af Utskottets Ledamöter warit ykumug om hwad r thy fall bör iakttagas; mea dek ar klart för hwar man ar finna, dek stadgandet endast aspskar ägare, och at således en Förmyndare icke kan stura Lamrsistor för längre tid än hans förwaltning makar, samt at Omyndiges rätt således är bewarad utan ak ny
Lag derom stadgas.
Ehuru det ej hörer tj! förewarande amne, torde det Matas mig at anmärka, at det kroroLalls - Utdrag som ifrån det Hrdenvärda Bonde-Ständet i dag bljftvit genom en Deputation aflemnadt rörande
Lagfartökidens förkorrrande innefattar en ny propolirion, hwilken efter min tanka lander ril störande af RidderskayelS och Adelns privilegier.
Dessa sa mål som Allmänna Lagen lemna Ränkeägare af Frälse - Skatte - Hemman den rätt, ar da besittnings-rätten säljes utom börd, skall den Ränteagaren hembjudaö.
Bönde-Ståndet förestår nu icke allenast at en sadan skyldighet skall nphöra, utan också Ranteagare förpliktas til Besittningsrätts Innehafware:, göra hembud af Räntan, dä dm säljes.
Detta strider sä mål emot 1789 ars Skatteköps Förordning, der Högstsalig Konung Lustaf dm Tredje, Glorwördigst i åminnelse, förwarat Frälsemans rätt, utan ock mot war Allernädigste Konungs nu gistna kropostrion: den innehåller endast, huru förhallar ffall med hembud af Frälsejord i anseende kil Lagfarts kiden4 - 37? kidcnS förkortande.
Lag-Utskottet har tilstyrkc at Lagen derom mä bliswa oförändrad Höglostige Ridder, skader och Adeln, har bifallit detta: jag anlMcr ar derwid mä förblifwa, at den af Bonde-Stander rväckta fraga, som ar yppad, ruan Konrmgens tilstand, ej mä ripkagas lil vennlguon, samt underrätteife om detta beslut genom en vs^uiLlloQ til wära Kei^sLkivs MedStänder gifwas.
Detra 'amne kades pä Bordet» Herr ikl!an§, Joban Jaeob. Jag förenat mig alldeles med Lag - Utskottet i den delen, at köp cj ma bryta Legostämma, men Legostämma kan brytas genom förord; et förbehåll kan göras i et ^rrenäeLomrLLä och dä more ändamäler med Lagens stadgandeförloradt.
Jag anhällcr ödmjukast, at det mätte utsattas at, om er sadan» förbehåll göres, detsamma, såsom stridande emot Lagen, icke bör galla»
För öfrigt instämmer jäg til alla delar med Herr Us^onckoi^LL yttrande.
Grefwe IVIärnsr, /gäolpki 6 o rån.
Wid genomläsandet af Herr Lagman Lilkvsriosrrss til LagUtskottets
Betänkande bilagda farskilldta vorum, har jag i synnerhet fastat min upmarksamhet pä dek olika inflytande hans och Lagckltskotters Förslag skulle halma pä Jordbruket och Rikers inwäncs hushållning.
Jag har ragu för afgjordt, at Konungen uri Sin Nådiga kropokiiion hast Landtbrukels »Hjelpande lil föremal; och jag har trott, a: warder af hwarje Förslag borde dömas ester som der mer eller mindre nalkades lil detta ändamål.
Det är i synnerhet ur denna synpunkt, som jag ansett Lagman Lll/vers^arrse votum ostribigt förtjena företrädet.
Da uti dcsta bada Betänkande» Konungens Nådiga krojwluion til sit hufwndsakeliga innehall bljfwik 43 Killien; är det endast uti särffilldta afsecnden, som de aiffilsta sig.
Da staga är at uphafwa der stadgande i Lagen, lwarigenom sageö, a t
Köp bryter Lontl^tk, up-.ommeb derwid den naturliga omtankan, ar pä en aa >g sarena /Xrrenstarvrs, Arswingars, Lrestirorsrs och Egendom - Herrens rätt.
Frägorna om hwilken Egendom kan lii ponersr» gm sättet at förekomma det Arst tvingar pä et stzuäuleust sätt blifwa beröfwade det dem tilkomma borde, ost) huruwida Lreärrvrers rätt pä en korrt? srrsnsterast Egendom bör sträcka sig; detza Frågor urtömma da genast.
Den allmänna principen blir derwid gällande, at det är för det allmänna, för Egendoms Herren och for -Xirenäakoi-en lika förmånligt. ar LanrrsArrrn äro ställda pa längre tid och at Lagen ger dem full säkerhet lVHosti6cglionerng af denna princips bero af Lagens särffilldta stadganden om Arst och Aflinge-Egendom, samt om willkorcn för den förras ckilponeranäs.
Defla äro uri Konungens Nådiga kropvlliinn utsatta, och jag tror, enligt Herr Lagman Lilkvsrspärres ranka, at de ej hade bordt sträckas deruröiwer.
Jag tror äfwcn, at den förändring Lag-Ulffottec föreslagit, uti den §. af i6« Cap.
Jorda-Balken, som angar lifstids-städja, alldeles icke bör aga rum.
I samma man man inskränker möjligheten at göra OmrraQsr- oberoende af annat än de Lamraksrsncies inbördes öswerenskommelse, i samma män inffränfer man alwen lil någon del möjeligheken at urwidga Landels widare l^ulrur» och om Lorurgstber g-no-n Lagcnö obestämda yttrande om deras natur tillika blifwa osakra, är detta en orsak mera, som hindrar odlingens framsteg.
Således dä, som Herr Lagman 8illverlps«rs anmärkt, Lagen under namn af Landtbo(AmrrgA hast kil afsigt at innefatta alla åtskilliga stags Lomi-gÄsr, såsom Landtbo, /ärrenstamr, Hälftenbrukare, zc.; men praxis Härutinnan warit olika, är det aswen nödigt til minnande af mera säkerhet, at detta uti iligrcslsa lil den nu rilgörande Förordning utsattes. Z7S Hwad ater Oeäitorcr angar, galler för dem den principen, ar de böra säktas i stand al blifwa underrärrade om de öfmerenskommelser, som med deras fordringar kunna komma j oom^Lkencr och at icke sednare förbindelser marce göra deras förut erhalina om incet.
Til detta ändamål rjena Upbud och den ät aldre Jnkeckningshasware forbehallna förmånsrätt.
Men Lagen kan i detta fall icke giswa Ocäitnrsn widare säkerhet än ha» stelt begärt, och den (Aoäitvr, som icke lälit inteckna sm fordran, mäste pa sin egen bekostnad löpa den fara, hwarföre han friwilligb utsatt sig.
Det more obilligt ak pa öärrsnä^knrns bekostnad willja hälla honom skadeslös.
Jag tror derföre, ar den säkerhet, Lag.
Utskottet wid ärrenäs»» afstumnde welak förskaffa äswcn ät de Borgenärer, som icke lant inteckna sina fordringar, alldeles kan anses som öfwerstödig
Men da jag säledeS tror mig haswa uptagit de hufwudsakeiigaste punkter, hwaruci Lagman Liltvorlprrre skillt sig ifra» det af Lag-Utskottet upgifna krvjeÄ, får jag til. lika förklara, at min afsigt, inskränkt igenom m.'n sörwåga , endast warit den, at derom giswa ek allmänt begrep, och hemställer jag lil Ridderskapet och AdelnS eget ompröswande, huruwida bada krojsLisrna knuds til Lag-Utskottet ater remittera, för at omaxbccaS efter de grunder, som af Lagman Lillvert^arrs bliswit upgifna.
Men ibland de punkter, Herr Lagman LllfverlpLrre fvrsiagswis upgifwit, ar en, hwilken jag tror i synnerhet förtjena Riddcrjkapers och Adelns uppmärksamhet och behjertande.
Herr Lagman Silfverjparr» har felt sit ämne i stork, ej allenast som Lagtolkare, men som Landtman och Medborgare.
Ester at haswa föreslagit medel til LomroÄers befästande, har han påtänkt möjeligheten at utwidga bruket deraf, al göra deras nytta mera allmän.
Han har kil den ändan uti 6. l^lnmsnkst af sit kresteK förestagit " at til befordrande as ^rrsnäen skulle h marje Jordägare söy de Hemman, han sjelf eller pä hälftenbruk nyttjar. Z8G aläggas betala, jämte Nboafgkft, Hven någon del af ds personella utfkylderna och. at Jordägare ej bords undaä berala en sadan afgift , deräst han icke kunde upke bchorigen jnkecknadt eller L Domdoken intaget Landtbo<lonrrgel.
Der är en för länge mistkänd sanning, at cn större Egendoms borrt-errernlsranäs i smärre delar är enda utwagcn ac bringa dcsta til ben hogsta grad af culcur, och al det grbirraira i hushållningen ar af lika gladelig iverkan, som det arbirraira i koliiilren.
Det ar afwen en sanning, at i längden, dä allt blifwit derefter rattadk, är det sri-Lnäs- morboäen, som förskaffar bade ^rrenclacorn, Egendomsherren och Staten den högsta möjeliga winst, och det är äfwen likaledes en fanning, ak England räknar fin upkomst och början cil sin rikedom och sik anseende ifrån den tid, da borsnäs» begynte pä Landet blifwa allmänna.
Men om alla d sia skal öfwsrtala ost ar taga et steg, som kan leda ti! et sä wigtigk ändamål, lcuom ost påminna ost, at afwen det närwarande ögonblickets ställning icke långt ifrån kräfwer et sädant steg utaf ost.
Om Ridderskapcts och Adelns afsigter ofta blifvit mistkända, om afven wid början af Verka Riksmöte en wärd Ledamot trodde ost rnöfeligen böra befara afwundens mistkydningar; pä hwad wis kunne wi bättre förekomma eller wederlägga vem, än dä wi wise ost beredwillige at öpna wägen för andra at erhålla utwidgade rättigheter.
Jag tror det more en billig gärd at klokheten och ät tidehVarfwcks uplysnjng, och da wi äre utur ständ at för det närwarande gora mera, skole wj likwal derigenom en gang af efterkommande förtjena det loford: deras af» sigt war ren, de hafva gagnat ost.
Det är hos samtida, som lysande wärf, som widt utseende företag »väcka upmärksamhet, det ar hoö efterkommande som Vesta ofta blifwa mera kännbara än beundrade, det ar hos dem, som föga märkeliga, men kloka företag ofta erhälla de storsta läsord.
Jag skulle tro mig mistbruka RldderskapetS och Adelns tålamod cm jag längre sökte t"—---- Z8l bewisa nyttan af en sak, der dest fördel ar sa nara förenad med det allmännas och der dest klokhet som.Stand, och hetz skyldighet som Medborgare, sa nara öfwcrcnssiämma.
Jag utber mig endast <u fa tillägga, a t detta torde ej illa komma til past för Bewillnings-Utskottet, för at öka antalet af de rubriker, hwaraf detta Utskott som oftast torde wara i behof, och som sednare delen af denna min ödmjuka hemställan synes mig endast 0020- riomisk, torde den i händelse af bifall, kunna äirecsts lil BewillningZ!Utskottet rLmiirsras.
H e r r ä e I strö I ä , kl r i c (Ckristian.
Högloflige Lag Utskottet har uti dest utlåtande öfwer Kongl. Mas:ts
Nädiga krapostlion om ändring I det Lagens rum, som innehaller at Köp bryter Legostämma, ej uran inskränkning welak utsträcka rättigheten at borrcarionclera sin Egendom til dem, som besitta den fäsom arfwejord.
Det är wäl wistt at ägare icke har rättighet at borrt - testamentera sadan egendom; men när han kan sälja egendomen och förslösa köpesumman, tyckas dest arfwingar mera förlora i detta fall än wid dest borrt-aarrenäeranäe.
Detta sednare lärer ock wanligtwiö ske pä förmanliga wilker, ty at snvpaner», det en Egendomsägare af asmund til sina siaglingar jkulle wilsta borre - srrcnäera sin egendom med deras förlust, är at förmoda en sak, som wist är möjlig, men som äger föga prodabiliiäg och som tör handa icke en gang ibland tiotusende inträffar.
Skulle man ater säga, at en ägare af arfwejord för tredje mans imai-allen, den han särdeles wille gynna, kunde ti! honom uplata sin egendom pa sörmänliga »vilkor, sä äger han »u flera sätt ak göra der: han kan ti! honom förpanta fin egendom, han kan sälja den och skänka ho» nom köpsumman, med et ord, det gifwaS hundradö sätt at elnäera wär Lag i detta afsecnde.
Arssrättcn är äfwen esker min tanka cn helt will-» korlig rält'gh)t, nödwandig ser ordningens bibehållande Z?L l/-!! inom Samhället, men witzc icke af den beskaffenhet at den ej för Samhällets högre wal kan upoffraS.
Konungens höga afsigt tyckes icke hofwa warit at inskränka srisnäe-rätiighekcn til aflmgejord endast, och kunne wi saga, at wi, som osi ägnar, gä desi sands» faderliga afsigter til mötes, da wi endast til hälfien och ofullkomligt upkylla desi anmaningar til danande af allman och enskilld wälmåga.
Jag wägar derföre förestå följande ändring i Lagens rum: - - - .
Nu will ägare jord sin förpakta eller borrt» arrenäsrg , staude det honom srttt, ehwad det arfwe-eller afllngesord är; och bliswe ec sädank ^riensts LornrsLk pä sa lang tid beståndande, som hon det med ^rrenstakorn ingått, i hwad hand egendomen komma skulle. . - .
Ingen åge rättighet ak fin egendom pa längre tid an femtio är borrt - srrsnäorg.
Herr Lanäerllcolä, ?sr Olaf.
De i detta ämne redan föregängna widlöftiga cHseustiinsr och yttrade ffilstaktlga meningar öfwer Högloft. Lag-Utskotteis afgifna Betänkande, tror jag för min del lättast kumm förenas til ek med ändamälet af Konungens Nådiga krapcistston närmast ledande och instämmande yttrande ifrän Högloflige Riddrrskapet och Adel» och wid ken i staga warande förändringen af Lagens innehall om Lcgostämmas brytande genom Köp, de uttryck och ordalag, som Ordföranden i Lag - Ulffottet Herr Grefwe ke-llo nied sa mycket skäl och anledning sörcstagit, nämligen :
Ej mä Köp bryta Legostämma; och i afseende pa de öfriga i Kongl. Majtts ?rc>p>c>luion til öfwerläggNMg öswcrlärna delar, rörande tmnrrgKen, stukade om Hemmansbruk a Landet, deras waraktlghet och werkair emot dem, som i stikå Hemman förut ägt inteckning, tzä betalning derutur will sökas, Jm-chafwarneö Jordar, derom LomraÄ kan simas, egenskap och rätt ak - - — ;8; inga stikå Lonrrakksr, tiden nämligen 50 ar, ntöfwer hwiiken sadana LorrgLkrr ej mage urwidgas, arstagareS efter den, som borrt-arronäerrr sin Jord, rakt at, med inskränkning af den återstående ärrenäs-tiden, fä denna Jord riiträda, och deras skyldigheter dernstd, samt än» kc!ige>, stikå Lonrraökers upwisande för Domstolen och införande uti Rättens Intecknings--k-owcoller, a denS sida, som sickt kil sin säkerhet nödigt funno, hwilken torde kunna utsattas cil et halft ar ifrån LonlraAsrs afflntaiide, Högloflige Ridderskapets och MelnS underdåniga utlåtande kunde inrättas i likstämmighet med Lag» Utskottets Betänkande och hwad nu sagdt är.
Herr Lrislkolä, Lar! ^rsäric.
Jag får den äran i ödmjukhet hemställa, om icke Lagens stadgande i hwad, som r-örer Arfwejord, torde böra wara orubbade.
Jag får äfwen tillägga, ak, efter hwad nyst är yttradt, en Jordägare kan förstöra sin ärfda Egendom, och kan man förstöra sin Egendom, sa kan man ock grrenäsl-a borrt den; men hwad blefwe detta annat än er sätt mera at göra sina arfwingar orätt.
I anledning häraf kan jag för min del ej annat proponera, än at Lagen i detta nial matte fa förbljswa sadan, som den är.
Äfwenwal torde Högloflige Ridderstkapet och Adeln tillära mig at a nyo yrka omyndigas rätt.
De» kan ej genom Lagens stadganden nog försäkras.
Rättigheten ac afhända en annan sin Egendom, dea har ej en Förmyndare och den bör han aldrig kunna fä.
Herr I^e^onckolpe, sson ar -8smnel.
Jag förenar mig nied Herr Greiwé» och krsliäemen kustö derom, ak icke annat ämne bör vsnnlerss, än thet Köngl. Majtt exprests rämnt; men icke eller kan nägon fräga förbigås.
Uti Konungens
Nädiga kropo» lirum äro syra särMldta ämnen framställta, som puukre-- ivis böra belwaras; nämligen: ak
Köp icke skall bryta Legostämma ä Lander; ac wista ä^mfättaö, hwaröftver Z84 Landlös och ärrenäs-OamrLÄer ej fä sträckas, ak de inom wist cid, wid Domstolen upwisas och imecknas; och at Jnlecknmgs- och Fordrings, Agares rätt iakktages.
Jag wägar ingalunda tjlsiyrka, at något häraf urelcmnas.
Friherre Xsntingsbauken, ^ Ib re c hr.
Jag instämmer med Herr Idenor, stolpes anförande kil krorocollet, i synnerhet uti det afseendet, at i., 2. och Z. §§. ut! XVI.
Balken, som uri Lag-Urjckotters projeK blifwit utesturna, icke äro IncompLiibls med den Lagsöränbriug, fom nu är under öfwcrlaggning, utan anser jag fast mera desa §§. högst nödiga at bibehålla, enreda» deruti stadgas, huru. bör sörlMas med ^rrenäen, da Jrreuäaror dör och lcmnar efter sig hustru och barn.
Friherre 14 jerr 2, Ugns, uplaste följandet Kongl. Mahrs Nådiga krvpostrion til Riksens Ständer, angående ändring i XVI.
Cap. 15. §.
JordaBalken, innefattar et amne af den största wigt bade i ecormmiskt och pcstinstt afseende.
Jordbrukets och allsi deraf beroende Näringars kilwapt more ej den enda, icke en gang den mest walgörande rverkningen af den säkerhet i rego-afhandlingar om Jord, som Kongs. Maj:t welat hasina stadgad.
Denna Lagförbärtrlng stkulle nödwandigt bereda den lyckligaste förändring i den lägre arbetande hopens belägenhet, lynne och tänkesätt.
Derigenom singe denna nog länge wanwardade Clast af Medborgare omsider cc widsträckt falt öpnadt för sin idoghet, blesive ripinuntrad til flit och omtanka, och wimne småningom, under en säker njutning as deras fcukicr, den kansta af sjelfständighet, som lifwar alla medborgerliga dygder.
Til den kedja af twang pä den fattigare arbetaren, hwari Skrä-Ordningen och Tjenstehjons-Stadgan wörö de de yttersta länkarna, hörde ock Lagens förordnande i XVI.
Cap. i;. §.
Jorda - Balken, at köp bryter Legostämma, utom i dek enda fall, när Landtbo stadt Hemman pa lifstid.
Dä detta förordnande gjorde alla Landtbo - OomrsA pä en längre bestämd tid osäkra, satte det arbetaren, som wille förwärfwä stg rättighet at bruka andras jord, i walet emellan desta twanne ytter» ligheter, at antingen fästa sig för hela sin lifstid wid en jord, som ej tilhörde honom, eller ock at i hwart ögon, blick aswencyra at förlora frukten af sin möda.
Uti ingendera kunde han jngä med tilfredssiällelse, uti ingendera finna sig sjelfständig.
Med öswerrygelse om ffadligheten af hwad Lagen i berörde matto stadgar, och om gillrigheken af be skäl, pä hwilka Lag-Utskottet grundar sit kilstyrkande af ändring deri, bifaller jag således i denna delen Utskottets i fräga warande Betänkande.
Vien dg undantag, med hwilka Uiffottet risstyrkt, det Lagens bud, a t köp bryter Legostämma, mätte uphäswas, skulle allt för betydligen förringa nyttan af en sadan förbättring i Lagens grunder.
Blifwer der en allmän regel, at iandtbo-eonkraQ skola äga samma helgd och' hällas lika orubbade, som andra lagliga ashandlingar, sa böra ock de afwikelser ifrän denna regel, som af en eller annan orsak anses nödiga, icke kunna äga rum under andra'wilker, än at Landtbonden alltid mä äga en möjelighet at äterwinna de kostnader eller njura full »vedergällning för det arbete, som han behöft anwända pä den legda jorden, för ak deraf kunna hämta en beräknad nytta.
Detta inträffar icke om Landtbonden, oaktadt han ager städja pä flera ar, likwäl i hwarje stund mäste befara at fyra ar derefter nödgas flytta ifrän Hemmanet.
Da Lag-Utffottet i sit ?rojeA til ändring i Lagen ukcsiutit, tillika med det öfriga i rs« Z. af r6.
Cap. 49 z8ä Jorda - Balken, afwen del sidsta lVlamentsr deraf, font ulan atstillnad af aflinge- eller arfwejord stadgar, såsom er undantag fran det föregäende i samma §. ar lifstid 6 städja a Landet ej ma bry kas, sa har Utskottet, ester min öfwertygelse, öfwerskridit gränsen af sm befattning; ry Kongl. Majus
Nådiga kra^rc,brion» öfwer hwilken Utskottet endast bordt yttra sig, innehåller ej det ringaste, som bertil kunde gifwa anledning.