Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Officers värdigheter hos oss icke är eller varit stängd för ofrälse, ej en gång då Adeln var i sin högsta magt, hvilket FältMarskalkarne Helmfeldts och Dalbergs föresyn bevisar, andra mindre lysande efterdömen att förtiga.
Nu mera är ofrälsemäns befordringsrätt dessutom genom §. 28 Regerings; Den 25 Marti*. 92I form: försäkrad och kan ej, om den iagttages, blifva åsidosatt* Samma rättighet till inträde vid Regementerna, som Cadetterna nu äga borde naturligtvis förbehållas de ynglingar, som utexaminerades från militaireundervisningen vid universiteten, om en sådan der blefve inrättad.
Såsom Välgörenhetsanstalt synes KrigsAcademien icke vara behöflig, så länge Arméen har en mängd öfvertaliga Officerare.
Skulle det, emot förmodan, med tiden visa sig, att ett tillräckligt antal af det krigiska Sveriges ung^ dom icke ville blifva Officerare, utan att dertill af Staten anvärfvas, genom alldeles fri, eller billigare, uppfostran, än för andra yrken, der utsigterna ofta äro mindre lofvande än vid Arméen, så synes det vara tids nog, att då vidtaga uppmuntringsanstallter.
I alla fall, skulle man kunDa utöfva samma välgörenhet med mindre kostnad vid de allmänna Läroverken, hvilket jag skall söka att ådagalägga, sedan jag visat, att litet eller intet gerom undervisningen på Carlberg, vinnes i tiden att vara färdig till inträde i Statens tjenst.
En gåsse får icke intagas i KrigsAcademien , förr än han fyllt 13 år, och sysselsättes intill fylda 16 eller i de 3 första Classerna, blott med inhämtandet af förkunskaper, som lika väl kunde inhämtas i de allmänna skolorna, der han får intagas vid fyllda 8 år, och således har tid att göra långsammare, men vidsträcktare och säkrare framsteg.
I 4:de och 5:te Classerna på Carlberg användes tiden till den bestämdare militaire-bildningen, till läs - Den 25 Martil, 1 ning al språk och historia m. m. och vid 15? eller vanligtvis 1 <j år blifver ynglingen färdig att utexamineras-
Vid samma tid kan man äfven vara färdig att blifva dimitterad från Universiteten till inträde i Konungens Canzli a HofRätterna och Rikets Collegier, hvilket bevisas deraf, att Kongl. Kungörelsen at den 9 Qctober 18 1 2 förbjuder någon att blifva det Jerr än vid 18 års ålder.
Kan man då taga, Canzli- eller HofRättsexamen, så bör man äfven, om
Mil taireLärare funnes vid Universiteten , kunna taga den MiUtaire-examen, sorn nu, vid, utgåendet från KrigsAcademien erfordras för att blifva Officer.
I ålder hade ynglingen intet förlorat; men han hade vunnit den offentliga uppfostrans grundlighet, den vana vid sjelfverksamhet, och sjelfbildning, sorn är en följd af den Academiska friheten, jn. fl. fördelar.
Uti exereice borde Militairestuderande, äfven före Bevärings-ålderns uppnående få deltaga vid de årliga Beväringsöfningarne.
Till att rida, fäckta, simma, gymnasticera m. fl. kroppsöfningar hafva de åtminstone i Upsala, lika så godt tillfälle, som vid Carlberg.
På förra stället undvikes äfven grannskapet med hufvijdstaden, hvilket ej skall vara Cadetterna nyttigt.
Hvad kostnaden serskildt beträffar, så användes till KrigsAcademien ett slott och omkring 75,000 R dr årligen , hvaraf Staten gif— ver inemot hälften, eiler för år 1820, f, ex,' 33,380 R:dr 36 sk. 3 rst. samt Konungen och enskildt! återstoden, För denna Summa upp - Örn 25 Martti* fostras |25 Cadetter, hvaraf omkring 25 arli» gen utexamineras.
Cadett kostar således ungefär 600 R:dr om året eller något derunder, när tillfälliga utgifter afdraga®.
Så dyr bör ingen Student, långt mindre en Gymnasist eller Skolgosse vara.
Hvad sorn möjligen vid KrigsAcademieo kan vinnas i tiel förloras i kostnad- Samhällets allmänna inrätt, tlingar böra ej heller, såsom den vid Carlberg vara till någon del beräknade på Konungens* personliga uppoffringar och gifmildhet-
Dem förutan synes
Staten dock 6kola göra betydlig besparing på sina 35000 R:drom KrigsAcademien upphäfdes.
Antager man att, i stället, för mediemmarne af de^s 2;ne öfversta Clg&ser 50, eller till och med hälften flera, 75 miliiaire Studenter skulle komma till Upsala, s& synes i alla fall icke mera an 2:ne nya Lärare för deras skull möjligen behöfvas
Till deras aflöning och till arfvoden åt öfriga vid Universitetet i alla fall befinteliga mästare, borde en Summa af 6 till 700,0
R:dr vara mer än tillräcklig, då en dylik kan förslå till den högre undervhnings-anstalten för artilleriet vid Mariaberg, hvarest lika lätt tillgång på Lärare icke är för handen.
Behöfdes särsk»1 d t % Lärosalar och andra rum, så vore öfverflödigt Utrymme dertill på Upsala Slott hvarom jag, vid ett annat tillfälle, talat.
Ville , man anslå en lika summa åt Universitetet i Lund, så funnes ändock 20,000 R;dr i besparing.
Ville man bibehålla välgörenhets-anstalten, och, i ställe^ för nuvarande 35 FriCadettej^ anslå lika många stipendier af 200, R;dr hvar - 9
Under det förut upptagne antalet af 50 eller 75 militair-studerande inbegripas också de der egna sig åt sjöväsendet, liksom de innefattas under de 50 Cadetler, som utgöra de2:ne öfverstajClasserna vid Carlberg.
Skillnaden fören SjöCadett att uppfostras vid Carlbergs vattendrag eller vid Upsala Å, synes icke vara stor j men i det nära grannskapet af hufvudstaden, hvarest Landtmagten visar sig i sin största glans, är det frugtansvärdt, att mången gosses hog derigenom afvändes från Sjöväsendet.
Kanske torde man derigenom kunna förklara hvarföre endast 4 till 5 SjöCadetter gemenligen finnas i de båda öfversta Classerna sammanräknade, och hvaraf således blott 2 till 3 kunna årligen utexamineras.
Det är knappt -§ af det antal Officerare, sorn årligen gä in vid SjöStaten, hvilket, i medeltal för de 4 åren 1818 1821, belupit sig till 10.
Enligt trovärdiga uppgifter, utgöra Arméens Officerare omkring 1540, och de bägge Flottornas omkring 31c, eller f:del af de förras antal.
Om de förut nämnde Militaire-*tipendierna skulle äga rum, vid Universiteten, så borde efter detta förhållande, 7 af hela antalet 35 tillkomma dem som ämnade sig till Sjöväsendet.
De långa sommarferierna vid Universiteten af 3* till 4 månader synas vara mer än tillräckliga för Sjö-expeditioner med ynglingarne, och under den öfriga delen af året, som användes till
Den 25 Martil, 9'j5 studier, synes det vara likgiltigt, om de vistas på litet längre eller korrtare afstånd från hafvet.
Deremot synes det troligt, att liksom en särskildt högre undervisning anses behöflig lör LanatOfficerare i Fältmätnings- och Artillerikunskaperna, borde äfven en motsvarande högre undervisning i Sjömätnings Arti i— lerie m fl. till Sjöväsendet hörande kunskaper vara erforderlig för Sjöofficerare, sedan de tagit den allmänna Officersexamen.
De tactiska föreläsningar, som lära hållas i Carlscrona, tyckas vitsorda erkännandet af högre kunskapsbehof.
Om det verkeligen äger rum, och man till en högre undervisning i Carlscrona, anslogs blott hälften af hvad som Mariebergs Arti 1 leri Institut allena kostar, eller 3000 R:dr, så skulle de utan tvifvel vara tillräckliga.
Behöfdes 4 till 5,000 R:dr så återstode likväl 8 till 9,000
R:dr af besparingarne på nuvarande anslag till KrigsAcademien, eller tillräckligt för att äfven betala den högre Ingenieuroch Artillerieundervisningen.
Hvad den nu kostar Staten synes således kunna besparas.
ArtilleritInjiitutet på Mariaeberg lärer utom hvad byggnaden kostat erfordra omkring 6500 till 7000 R:dr årligen.
Något öfver 20 Officerare studera der, och hälften kan beräknas blifva utexaminerade om året.
IngenieiwUndtr visningen skall blott kosta Staten omkring 1,100 R:dr, emedan de äldre Officerarne i Corpsen lära sjelfmant, och utan vedergällning, undervisa sina yngre kamrater.
Endast 2 till 3 IngenieurOfficerare skola i årligt $26 Pivi *5 Martil.
Smedeltal blifva utexaminerade.
Huruvida det är rigtigt, att för ett så ringa antal bibehålla en särskildt
Undervisningsanstalt tolde böra sättas i fråga»
Dess besvarande är visserligen öfver mitt bedömande^ men jag erkänner mig Vara böjd för antagandet af Grefve CronhjelmS mening, att bägge de sistnämnda undervisningsanstalterna borde förenas.
Herr Grefven haf anfört exempel från Frankrike till styrka för sitt påstående.
Mig torde det tillåtas erhindra, att vår egen Konung gifvit en,dylik organisation åt den högre Militaire- undervisningen i brödrariket, der Officerare, som söka anställning vid Generalstaben* äfven begagna den» Roligheten af Herr Montgomeries Förslag, att en militaire lärare måtte anställas vid hvarje Gymnasium i Riket, måste jag betvifla, af det redan anförda skälet, att applicationsStudier icke böra äga rum, förr än man un-- dangjordt de allmänna och förberedande, hvartill d®, som idkas vid Gymnasierna, äfven höra.
Gillades de delar af Grefve Cronhjelms och Herr Montgomeries förslag, hvilka synas mig vara rigtiga, och utfördes verställigheten på sätt här blifvit uppgifvit, så skulle förändringen af de militaira undervisningsverken leda till följande slutföljder:
Grundligare, medborgerligare och rigtigare uppfostran tor Officerare vid de allmänna Dm 55 Marlit, Läroverken i begynelsen, och Vid »pplicationsskolor, till' slutet.
Erhållandet af 35 militaire-stipendier vid Universiteterne.
Upprättandet af en högre undervisningsanstalt tor Sjöofficerare, hvilken hittills sak-i näts.
Föreningen af Ingenieur- och Artillerieundervisningeo, hvarigenom den förra blefve oberoende af lönlös» Lärares välvilja att åtaga sig en del deraf. -)!
Besparing, oagtadt allt detta, af omkring Sooo R:dr, som de högre militaira undervisningsanstalterna för närvarande kosta Staten.
Friherre Boije, Ludvig-.
Hindrad att bevista justeringen af Rid— derskapets och Adelns Protocoll för den 24 # sistledne Februarii eftermiddagen, anhåller jag, att med stöd af mitt berörde dag gjorda förbehåll, nu få förklara, att jag förblifver vid mitt då, i anledning tf Grefve Henning Gyllenborgs memorial, om upphäfvande af den, vid sista Riksdag först gjorda fördelning af Fastighetsvärdet, afgifna yttrande; nemligen, att jag understödjer Grefve Gyllenborgs mo - 928 Den 25 Martti, tion; men att i fall den ej kail bifallas, jag. begär det Bevillningsutskottet må anställa en pröfning angående rättvisan af den fördelning som skedt, till utrönande om och huruvida det ena
Länet kan anses hafva njutit en särskild lindring, på de.andra Länens bekostnad; och denna pröfning påkallar jag särskildt för Gottlands Län, hvars kända företräde i jordmån, visserligen också bordt ingå i beräkning vid fördelningen.
N:0 3"
Herr Bruncrona, Guflaf Adolph:
Med anledning af hvad Friherre Wrangel och Herr Tham den 1 och 3 i denna månad angående Finska handeln anfört torde mig til-! låtas, att med någon sakkännedom i detta ann ne, göra en och annan anmärkning.
Ehuruväl äfven jag önskar, att införsel från Finland af alla de varor detta land till Sverige har att aflåta en gång måtte kunna fullkomligen umbäras, är jag långt ifrån att tro denna epok redan vara förhanden.
Huf. vudstadens läge och behof skola ännu länge påkalla fortfarandet af fordna merkantila förhållanden, ehuru med modificationer, lämpade efter tid och omständigheter.
Genom redan af Regeringen vidtagne och ännu vidtagande anstalter skall må hända åt Sverige ett Finland åter - Den 25 Martil.
929 återvinnas *i det tillförene förgätne och vanvårdade Norrland j men det fordras tid att bereda detta surrogat och genom brådstörtade mesurer bör ej Hufvudstadens, centralpunctens för hela Rikets rörelse och kraft, bästa om icke bestånd sättas på ett möjligt vågspel.
Det är nedslående för ögonblicket detta medgifvande af ett främmande beroende.
Men vi motse småningom dess öfvergång och kunna emedlertid trösta oss med vissheten att beroendet af Sverige i ännu högre grad gäller för större delen af Finland Detta Lands hufvudsak' liga afsättningsort är Stockholm, hvadan ock dess egentliga RörcdseOapital är Svenskt mynt; och om alla handclsrelationer med Sverige upphöra är min öfvertygelse, att Finlands välstånd med stora steg skulle aftyna.
Detta inbördes beroende, sorn oagtadt förändrade politiska förhållanden vill fortfara, bevisar, att hafvet aldrig var den naturliga gränsen för Finland, utan tvärtom den beqvämaste väg för cornnunicationen med fordna moderlandet.
Den sa öfverklagade Finska handeln är ej heller af den skadfga inflytelse man vanligen föreställer sig- Många varor från andra länder, som väl kunna umbäras, tynga ojemförligt mera Handelsvågen och försämra i högre mått courseu än införde Finske produeter.
Det måste vara förmånligt för vårt länd, att i stället för växlar. med eget Sedelmynt, som ej annat är äa skuldsedlar utan ränta, betala varor, hvaraf det ännu är i behof och hvilka dessutom till jBil. till Ridd, 
, Ad.
II Baad. 59 $3° Den 25 Martii, största delen mot dess egne utbytas.
Genom förhöjd tull har all införsel af Finsk Spanmål de sednare åren uteblifvit.
Efter samma grundsatts kan äfven i framtiden allt, hvaraf Sverige eller egenteligen Stockholm ej har behof eller ej kan draga fördel, efterhand utestängas.
Men att afbryta alla handelsförhållanden med Finland vore förhastadt
Och enligt min tanka lika skadligt till sina ekonomiska följder, som opolitiskt i och då gemensam fördel kan vinnas, vet jag ej hvarföre våra fordna landsmän skulle mera vanlottas än andra nationer, med hvilka Friherre Wrangel, enligt sednare perioden af dess motion, synes vilja att Sverige genom prohibitif-systemetg mildring bör öppna lifligare handelscommunicstioner, än hittills ägt rum.
Jag har i Tullverket härstädes förskaffat mig upplysningar angående Finska handelns skick år 1822.
Deraf inhämtas, att Sveriges underbalance icke är så betydlig, man i allmänhet förestäldt sig.
Värdet af de från Finland till Stockholm berörde år inkomne varor har nemligen uppgått till R:dr Banco 1,387,893: 43 sk , hvarå Tullintraderne utgjort icke mindre än R:dr Banco 79,318: 44» 6., oberäknadt öfvermålstull vid södra vågen, hvars räkenskaper ännu ej hunnit afslutas; äfvensom stadens inkomster af denna handel ej kommit i beräkning.
Utgående varor till
Finland hafva blifvit uppskattade till ett värde af R:dr Banco 827,203: 34. 5,, hvaribland sådane utländska finnas, som utom Köpmannavinsten, vid införandet skänkt Staten Tullinkomst, Nederlagsvaror afgångne
Den 25 Martil. 33» till Finland äro värderade till R:dr Banco 397,526: 30.
7. hvarvid i Riket såsom öfverskott qvarstannat recognitionsafgift och antingen enskild provenue eller Commissionsarfvode.
Utgående tullen är utförd med R:dr Banco 2,085: 24.
Transitovaror, som utgått, hafva ej blifvit uppgifne, såsom icke egenteligen utgörande export-articlar; men de hafva i någon mon afhjelpt Skeppsrederiernes förlägenhet och befordrat enskildt förtjenst hos Svenske medborgare.
Icke heller bör obemält lemnäs, att vissa Finska varor, såsom Skogseffecter af ädlare beskaffenhet och tjära, med behållning kunna reexporteras från Sverige, Och att en mängd varor utan att angifvas särdeles medelst Bondseglationen afgå till Finland, hvaremot genom confiscationer det blifvit utröndt, att förbjudit gods, ehuru ej till betydligt värde, från berörde land blifvit inpractiseradt.
Till anförd
Nationalvinst af handeln på Finland, verkstäld nästan utan undantag med dess egne Fartyg, må slutligen läggas värdet af de Skeppsprovisioner, Besättningarne uppköpa och värdet af de födoämnen och förfriskningar desse under vistandet härstädes förtära, hvilket för mer än f 000 Fartyg med minst 5000 Sjömän och en mängd passagerare icke är obetydligt.
Jag tror således, att då tiden för närvarande handelstractat tilländagått en ny på behöriga grunder upprättad bör åter i afseende å Finska handeln afslutas, hvarom jag i vissa detailler längre fr«m närmare vill yttra mig.
922 iDen 25 Martii.
I det hufvudsakliga af de åsigter, Herr Tham yttrat, angående handelns och näringarnes befordran, instämmer jag' med hvarje vän af Fäderneslandet.
Jag vill blott rätta ett misstag vid uppgiften om uteblifven retourhandel med öppne Fioska Fartyg och för öfrigt i sammanhang med detta ämne lemna några upplysningar, samt i ett och annat framställa mina egne tankar.
Tham har anfört att dessa öppna Fartyg eller skutor segla härifrån tomma till Pommerska eller Preussiska Städer för att derifrån afhämta sina behof, hvartill han befarar orsaken vara någon författning, som hindrar Finnarne att taga retourlast.
Äfven jag tror att Finska öppna Fartyg för det närvarande icke medtaga från Stockholm till hemorten varor till den mängd och det värde, som den tid Finland tillhörde Sverige.
Lien orsakm dertill ligger icke i några särskildta för handeln på Finland hinderlige författningar.
Tvärtom har år 1820 en Författning utkommit, som emot hvad i allmänhet är stadgadt, tillåter Finska däckade Fartyg äfven under 25 Lästers drägt att intaga nederlagsvaror i Stockholm, och i 3 Art. af HandelsTractaten är för Finska Fartyg öppneeller däckade medgifvit, att från Sverige till Finland införa Salt, Vin, Specerier och Colonial-varor, utan att hvarken vid utgåendet från Sverige eller vid införandet till Finland desse varor med högre tull beläggas, än om de kommit med egne Fartyg från pröduetionsorten.
Men sedan genom Finlands söndring från Sverige och förening med Ryssland dess handel Den 15 Afart ii, tagit en ny riktning och genom direct införsel från utländska orter af Öfverflödsartiklar till bättre pris än de i Stockholm kunna er hållas Finnarne funnit mera med sin fördel irf— stämma, att tillhandla sig sådana varor af egne än af Stockholms handlande, var det naturligt, att retourhandeln skulle förminskas.
Likväl torde minskningen i ‘export till Finland ungefärligen svara mot minskningen i import derifrån, hvilket kan slutas af ofvan anförde uppgifter från Tullverket.
Med Finska Städernes fördel vöre mest förenligt, att Bondseglationen på Sverige upphörde, hvarigenom varuprisen i landet skulle nedtvingas, och deremot mera jemt och högre vid varornes försäljning i Stockholm kunna fixeras, än då Allmogen utan underrättelser , beräkningar eller sammansättning på vinst och förlust afsänder dem och efter gällande pris utan upplag genast dem föryttrar.
Utcm den förlust som Finska Allmogen såmedelst skulle tillskyndas, uppkornme_emed!ertid derigenom den dubbla för Stockholms Invånare, att dels högre än eljest nödgas betala Finska Landttnannaproducter, dels sakna de retour-köp, som af seglande Allmogen verkställes, Också tillskrefvo'många i Finland förnämligast Svenske underhandlarens bemödanden, att, vid sista handelsfördrags uppgörande med Ryssland, Finska Bondseglationen på Sverige fick fortgå.
Så länge Hufvudstadens behof af de articlar, sorn komma från Finland, ej tillräckligen kun. na fyllas, från inhemske' proviocer, är Finske Den so Martil.
BondSeglationen således af verklig nytta, hvarföre ock efter min tanka vid HandelsTractatens förnyande dess fortfarande såsom ett nöd. vändigt vilkor å Svenska sidan torde böra yrkas.
I yttrad förmodan, att Finska öppna Bondskutor skulle tomma begifva sig härifrån till Tyskland och Preussen, torde Herr Tham äf. ven irrat sig.
Enligt ännu gällande författningar äger Finska Allmogen ej rättighet att segla till andra orter inom Östersjön än Sverige, hvilken rättighet efter Finlands införlifva nde med Ryssland naturligtvis blifvit utsträckt till dess Östersjö-hamnar, utan att densamma likväl begagnas annorstädes än på Estländska vallen af kustboerne i det gent öfver belägne södra Finland.
Andre än Finska SjöStäderna och i grund af Adelige Privilegierne Frälsemän idka ej sjöfart på Tyskland med egne Fartyg.
Vid efterfrågan har man jemväl upplyst mig, att några Finska tomma fartyg ej blifvit till Tyska Orter härifrån förpassade, och jag känner i öfrigt för egen del att Finske Städers och Frälsemäns Fartyg med laster af Skogseffecter, utan att anlöpa Sverige directe afgå till Preussiska, Mecklenburgska och Danska hamnar, samt Löbeck , hvarifrån de med varor eller ballast samma väg återkomma.
Enligt mig meddelad upplysning hafva Finsks till Stockholm ankomne Fartyg år 1S20 varit 1030; år 1821 1073 och tår 1822 H19* Den 25 Martil. 9*>5 Finska Seglationen har således de sednare åren varit i tilltagande.
Ett sådant förhållande bevisar likväl icke en större handelsvinst för Finland och en dermed förenad större underbalance för Sverige.
Såsom jag anmärkt har skillnaden i export och import icke varit allt. för betydlig nästlsdit år, ehuru Sjöfarten detta år varit lifiigast, hvilket torde härröra deraf, att Finnarnes fordna förnämsta exportvara
Råg ej inkommit, att ved hufvudsakligen utgjort lasterne ochatt Finske varorne i allmänhet fallit i pris.
En jemförelse emellan berörde års och de föregående årens Tullräkenskaper skulle bestämdt afgöra frågan, och ehuru jag ej för det närvarande på zilfran kan uppgifva förhållandet bör jag dock nämna, att man i Tullverket trott sig kunna försäkra, det import och export alltid varit i ungerfärligt samma förhållandetill hvarandra.
Som handeln emellan Sverige och Finland endast med Finska Fartyg bedrifves är det emedlertid Finska Seglationen, som sätter lif i densamma och befordrar en icke obetydlig rörelse i Hufvudstaden.
För att göra denna handel mera förmånlig för Sverige vöre måhända af vigt, att articlar från Finland af sådan art, att ej dylika från Ryssland till Sverige utskeppas och hvilka från Sverige med vinst åter kunde exporteras, tullfritt fingo införas, såsom Tjära, Beck, Bjelkar, Plankor och Spiror, emot det samma tullfria rättighet skulle tilläggas Svenska tillverkningars införande i Finland, såsom Jern, Kläde, Socker och Sirap, hvarigenom Sverige visserligen ej blefve dea minst gynnade.
Vid en 93$ Den 2.5
Mar ii i. blifvande Handelstractats afslutande lärer för öfrigt samma förmåner förbehållas Sverige, som i den nu kraftägande blifvit detta Rike tillerkände och hvilka man i.
Finland, ehuru kanske orätt, ansett öfverstiga de motsvarande sorn å Finska sidan blifvit betingade.
Finland erhållit rättighet, att för sin Bruksrörelse årligen utföra från Sverige ett visst qvantum Malm och Tackjern emot det Sverige ägde rättighet, att upphandla och fria hamnarne vid Finska viken årligen afhämta ett äfven bestämdt qvantum spannmål, men Sveriges behof af utländskt
Spannmålsbiträde synes hafva upphört under det att Finska Bruken ej kunna umbära Svensk Malm och Tackjern, så torde motsvarigheten för fortfarandet af denna Finska Brukens rättighet att afhämta Svensk oförädlad vara kunna sträckas till andra, . för Syerige nyttige handelsförernål i utbyte mot det hittills årligen medgifne Spannmålsbiträde af 200,000 Tschetverts till större del eller till hela dess belopp, med förbehåll dock att i missväxtår
Sverige åter må äga af detta biträde sig begagna.
Efter min tanka skulle i afseende på Finska handeln det icke heller vara utan , sin nytta, örn tillämpningen af Författningarne mot lurendräjeri hvad Stockholm beträffar i så måtto förändrades, att till införsel förbjudne, men redan inpractiserade varor icke voro confiscation underkastade, då de till export på Finland angifvas, utan borde de mot ingen eller lindrig tull blott förseglas med tullverkets sigill eller j händelse af större qvantitet af bevakning till Furusund åtföljas.
Det’ synes orimligt, att motverka utförsel af varor, hvilka man ansett till införsel böra förbjudas och som redan inkoinne eljest i öppna bodar försäljas och i landet förbrukas.
Med controll att varorne kommit till det vid hafsbandet be* Ugne Furusund och med de stadganden seglationsordningen innehåller tror jag ej det vore att befara, att Fartyg destinerade till Finland skulle ur segelleden afvika för att sprida dessa varor på Svenska kusterne, hvilket dessutom ehuru föga sannolikt i sjelfga verket ej skulle medföra större olägenhet, än otn samma vahror af Svenske' medborgare i Stockholm blifvit upphandlade.
P r o t o c o 11, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm Åren 1817 och 1818.
Sjette Bandet.- Första Afdelningen. STOCKHOLM, Tryckte hos Oloe Grahn, 1818» Lördagen den 2 Maji 1818» Pleaum klockan 9 förmiddagen.
Upplästes till justering och godkändes följande från Expeditionsutskott^ insände Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl» 1:0
Ont den under BergsCollegif förvaltning tillförene ställda Gassa och CommeiceRådet Galléns derifrån erhållna Lån. 2:0 Ora Engelsmannen Thomsons införskrifvande till försök med ett nytt Jernberedningssätt. 3:0
Om rättelse i Nådårs- och Besparings.
För,fattningarne för Civila Embets- och Tjenstemän med indelte Löner. 4:0 Angående Omröstningen Öfver högst» Domstolens Ledamöter. / 4 Den 2 Maji, /.