Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För en i Skåne redan 1824 inrättad Stohållning, sorn årligen kostar 2,400 R:dr, och hvartill HingstmedelsCassans tillgångar varit beräknade, men nu mera icke kan lemtia något bidrag, måste ock medel vara att tillgå.
Jag anhåller således alt Utskottets förslag må godkännas; och anser lämpligast, att öfverlemna till Kongl. Maj:t, att, efter StuleriStyrelsens hörande, de ifrågavarande medlen, på sätt Kongl. Maj:t nyttigast finner, använda, synnerligen till utsträckning af anstalten medelst hingstars kringföring i landet till betäckning, hvilket visat ett ganska förmonligt resultat till hästafvelns befordrande.
Jag delar fullkomligt den önskan, som blifvit yttrad rörande .behofvet af bästafvelns förbättrande, men anser de af Utskottet i detta afseende föreslagne medel icke dertill vara tillräcklige, eller i ringaste mån bidragande.
Huru omöjligt det är för Rikets Ständer, att uppgöra en plan för förbättringen, synes redan af de olika tankar, som visat sig vid denna lilla discussion.
ÖfverStyrelsen för Sluterierne anser föremålet böra vara, att öka landtbeskälarnes antal; andra åter yrka racernes förbättring.
Jag >44 Den i4 Octo ber f. in. tror, att alla medel aro onyttiga, innan allmogen kommer uli sådan ställning, att den kan uppföda hästar.
Att införskaffa ädla racer med vårt dåliga landtbruk, kan ej medföra något resultat.
Jag är af Styrelsens tanka, att ökandet af landtbeskälarne i landsorterne är af högsta behof påkalladt, och företrädesvis bör sökas, såsom ett medel att upphjelpa hästculturen, och jag tror ej dessa beskälare behöfva vara af bästa race.
Af de stora racebeskälarne med våra i allmänhet små ston skulle blifva ett oformligt resultat.
Hvad Ottenby Stuteri angår, har jag uppléfvat den tid, då det var till, har sett det upplösas, och ser det nu inom 3o år åter upplifvas.
Jag frånkänner mig nog insigt, att bedömma, om denna åtgärd kan medföra ett önskadt resultat, men riog anser jag 7000 R:dr vara otillräckliga till uppbyggande af stall vid Ottenby, anskaffande af hästar m. m. och fruktar, ?tt då summan är för liten för att dermed kunna åstadkomma något, Rikets Ständer blott inledas till otaligt större utgifter.
Det är besynnerligt nog, att ej ens Konungens och Kronprinsens stall, än mindre allmänhetens, kunna förses med hästar.
Obetydligt antal hästar har kunnat lemnäs från Strömsholm.
Hushållningen der har nu blifvit förbättrad, men vid sista Riksdag uppgjordes en calcul, att hvarje häst, som utgick från Strömsholm, kostade /[,ooo R:dr B:co.
Jag vill dock ej sä t - Den 14 Octo ber f. m. i45 sätta mig emot heslutet, utan endast yttra mina tankar till protocollet.
Hvad dispositionen af medlen angår, anser jag säkrast öfverlemna den frågan till Kongl. Maj:t, ty jag kan ej finna, att öfverläggningen här kan tillvägabringa något resultat för vägledning i afseende å sättet för medlens användande.
Vid de yttranden, som blifvit afgifne, anhåller jag till besvarande få upptaga några anmärkningar, hvilka emot min åsigt blifvit gjorda.
Till besvarande af hvad Friherre Anckarswärd yttrat, torde jag få nämna, att jag ej tilltrott mig kunna i sin helhet uppgifva det system, som borde följas, men jag har ansedt mig skyldig yttra min öfvertygelse, huru medlen kunde ändamålsenligast användas.
Friherre Anckarsvärd har ansett, att, om vår Svenska race paras med hästar af ädel race eller Fullblodshästar, skulle sådant ej tjena till något eller vara gagneligt.
Jag åter tror, att det skulle vara af godt inflytande, och jag har blifvit vägledd till denna öfvertygelse derigenom, att i andra länder detta varit förnämsta medlet och villkoret för hästafvelns förbättrande.
Ett annat lands författare, som bearbetat detta ämne, har uppgifvit 3:ne hufvudgrunder, hvilka till ernående af detta mål nödvändigt måste följas; och för mig visar sig ej annan utväg, om 45 H. 10
Den 14 Oc toli er f. ni. vi Önsta förbättra vårt lands hästrace, än att taga dessa i beräkning och följa desamma.
— Dessa hufvudgrunder äro: i:o inrättandet af ett så kalladt LandtStuteri; 2:0 ej beskälare af olika racer, utan på sin böjd af 2:ne, en af Rid- och en af Vagnshästslag; 3:o att endast beskälare af ädel blod begagnas; och sorn vi ej äga några ädla beskälare, torde början böra ske medelst anskaffandet deraf, och anläggandet af ett StamStuteri af ädel race.
Jag instämmer visserligen med Herr Danckwardt deruti, att kringföringen af beskälare i landsorterne varit ganska nyttig, men tror dock, att om dessa beskälare varit af ädel i’ace, hade verkningarne varit dubbelt nyttigare.
Då den proposition, som af mig begärdes, blifvit bestridd, vill jag ej envist yrka densamma, utan afstår derifrån, sedan jag till protocollet fått yttra min tanka.
Då man besinnar, att för Rikets Försvarsverk, äfvensom för jordbruket, goda hästar äro af stor betydenhet, kan man ej annat än förundra sig öfver den stora skillnad emellan den summa, som är föreslagen till liästafvelns upphjelpande och den summa af 120,000 R:dr, som i nästföregående Betänkande till Lejonbacken är tillstyrkt och nu beviljad.
Må det tillåtas mig, att i detta ämne, der jag ej tillegnar mig någon stor kännedom, lemna den historiska upplysning, Den 14 October f. m. >47 att på flera Herregårdar i Skåne förträffliga hästracer varit underhållne, men att dessa Stuterier till det mesta upphört, emedan de ej längre lönat sig; och hvad är väl orsaken dertill?
Jo, Danska hästars införande i stor mängd.
Jag är ej så stor vän af prohibitifsystemet, att jag skulle bestrida dessa hästars införande mot så lindrig tull, om de voro i allmänhet bättre, än Svenska hästar; men det är allmänt kändt, att de flesta Danska hästar, ehuru de bättre paradera, likväl äro vida mindre uthålliga för CavalleriRegementerna, hvarigenom Rusthållarne oftare, än i äldre tider, måste insätta remonter.
De äro äfven i allmänhet mindre lifliga, än de Svenska.
Jag anser således en bland de vigtigaste omständigheter i detta ämne vara, att man söker göra hästafvelns förbättrande lönande för dem, som vilja använda omtanka och Capitaler derpå, att man till den ändan söker förekomma, att ej så mycket Danska hästar införas, hvilka genom sitt utseende förleda köparen, om icke i första, åtminstone i andra eller tredje hand, och utomdess föranleda till vår egen hästafvels försämrande.
Jag har läst Grefve Björnstjernas skrift i detta ämne, och tror honom hafva bevisat, att vi böra söka att förbättra och mer begagna våra inhemska racer, samt på det sätt han föreslagit.
Jag tror lika med Friherre Anckarswärd, att ändamålet icke vinnes genom 45 H. 10* *48
Den i4 October m. heblandningen med Fullblodsracen; jag tror åtminstone, att våra hästracer i allmänhet ej deraf skulle varagtigt förbättras.
I anledning af någons i Utskottets första Betänkande omnämnda förslag, att ''norra delen af ”Småland och vissa delar af Östergöthland företrädesvis borde komma i åtanka såsom ”bland de tjenligaste för hästars uppföd anne, ” får jag anmärka, att erfarenheten visat, det åtskillige delar af Skåne dertill äro mycket lämplige, såsom t. ex. Norra och Södra Åsbo samt Färs Härader, förr utmärkte för sina goda hästar.
Färsinghästarne hafva i förra tider företrädesvis ansetts dugliga till Husarhästar och vida bättre, än Danska hästar.
Då de olika meri inga rne troligtvis komma att förena sig i anhållan om bifall å det i Utskottets Utlåtande föreslagne måttliga anslag, och dess öfverlemnande till Kongl. Maj:t, så får jag till befrämjande af ändamålet, anhålla om det tillägg, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majct vid nästa Riksdag täcktes i nåder för Rikets Ständer framlägga en utarbetad plan, som ej mindre upptog det tillstånd, hvaruti de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna, än äfven hvilka åtgärder Kongl.
Majit anser för framtiden böra följas lill vinnande af de i ekonomiskt och militairiskt afseende så högst vigliga ändamål,som med dessa anstalter åsyftas; äfvensom räkenska - Den 14 O c t o b e r f. 113. <19 perna för de medel, som dertill blifvit använde.
Grefre von Fersen:
Jag har begärt ordet endast för att lemna Herr Munck af Rosenschöld den upplysning, att Ridderskapet och Adeln redan för längre tid tillbaka bifallit ett EkonomieUtskottets
Utlåtande angående förbud mot Danska hästars införsel, men att det af de öfrige 3 Stånden blef återremittera dt, samt att det nya i ämnet afgifne Utlåtande ligger för närvarande på Ridderskapets och Adelns bord; och torde det vid detta Utlåtandes föredragande vara lämpligast, att då ingå i discussion om hvad.
Herr Munck af Rosenschöld nu anfört.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, enär flera serskilta frågor i de på en gång föredragne 22:dra och 23:dje Punk terne förekommo, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att hvarje fråga finge, särskild för sig, till afgörande företagas..
Bifölls. ingående det af StatsUtskottet i 22:dra Punkten för Strömsholms Stuteri tillstyrkte anslag af 5421 R:dr 3i sk, J r:st B:co årligen., Bifölls.
Angående StatsUtskottets, i 2z:dra.Punkr ten , i afseende på Riksdags Fullmäktigen J. J.
Rutbergs anmärkning, meddeldteyttrande.
Bifölls. i5o Den (4 Octo ber f. m. dnguende den del af z3:dje Punkten, sorn angick anslag dels af 1000 R:dr till de nödvändigaste
Lön förbättringar åt de vid Stuterierne varande Tjenstemän och Betjente, dels af jooo R:dr till Hästaf vetns förbättrande.
Jag får vördsammast upplysa, att det endast var från vilkors fästande vid anslaget, som jag afstod, men att jag fortfarande yrkar, det de af Utskottet föreslagne 8000 R:dr skola uteslutande till hästafvelus förbättrande, och icke till någon lönetillökning, användas.
Hvad Utskottet i detta Moment föreslagit, Lief, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Angående StatsUtskottets i 23:dje Punkten meddeldte yttrande i afseende å de i Utskottets sednare Utlåtande pag.
231 upptagne fyra särskildte Momenter.
Angående StatsUtskottets i z3:dje Punkten gjorde hemställan om Ottenby Kungsgårds användande till Stuteri.
Angående StatsUtskottets i 23:dje Punkten meddeldte yttrande, att Utskottet ansett sig icke tillhöra att ingå i någon pröfning af de i afseende pä anslagets användande framstäldte förslag, såsom innefattande de - Den i4 Octo ber f. in. tail-omständighetcr , hvilka af Rikets Ständer svårligen kunna eller böra behandlas.
Hvad Utskottet sålanda yttrat, blef af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Angående StatsUtskottets is3:dje Punkten afgifne yttrande rörande Kungsgårdar-, nes förvaltning.
Bifölls, Herr Hjerta:
Jag tyckte mig finna, att Herr Ribbing, för en stund sedan, föreslog ett tillägg, och hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt deröfver fatta sitt beslut.
Hvad första delen af Herr Ribbings förslag angår, tror jag, att Ridderskapet och Adeln deruti bör instämma; men hvad deremot beträffar den sednare delen rörande räkenskaperne, finnes redan tillgång till dem, och det lärer dessutom ej kunna slå felt, alt det anslag Rikets Ständer beviljat, äfven kommer under deras Revisorers granskning.
Jag anser således denna sednare del öfverflödig, och hemställer lill Herr Ribbing sjelf, om den ej kan uteslutas, så att man inskränker sig blott till den underdåniga begäran, att erhålla del af den plan för hästafvelns förbättrande, som kommer att följas.
Jag förenar mig med Friherre Palmstjerna i den åsigt, att Ständer - Den 14 Oc tober f. w. nes granskningsrätt redan är gifven, och således icke hehöfver omnämnas; samt instämmer helt och hållet med Herr Ribbing, i afseende på förra delen af dess förslag.
Om de värde Ledamöter, hvilka sednast yttrat sig, behaga taga närmare kännedom af förslaget, torde de inhämta, att meningen med begäran om räkenskapernes framläggande går derpå ut, att få se, huruvida de anslagne medlen blifva för ändamålet tillräcklige, enligt den plan, som Konungen låter uppgöra, och hvilken skulle komma att äfvenledes föreläggas Ständerne.
Jag tror således, att den sednare delen af förslaget åtminstone är oskadlig, och gerna kan qvarstå.
De ifrågavarande räkenskapernes framläggande är en gifven följd af Ständernes granskningsrätt, och då de hittills icke blifvit Ständerne undanliållne, ser jag icke, hvartill en påminnelse skulle tjena.
För min del skall jag gerna afstå från sednare delen af mitt förslag, enär man synes anse den hinderlig för antagande af förslaget i öfrigt.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade i så måtto antaga det af Herr Ribbing föreslagne tillägg, att underdånig anhållan borde hos Kongl. Den 14 October f. m. i53 Maj:t framställas derom, att Kongl. Maj:t täcktes vid nästa Riksdag låta för Rikets Ständer i nåder framlägga en utarbetad plan, som ej mindre upptoge det tillstånd, hvaruti de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna, än äfven de åtgärder Kongl. Maj:t kunde anse böra för framtiden följas, till vinnande af de i ekonomiskt och militairiskt afseende så högst vigtiga ändamål, som med dessa anstalter åsyftas.
Ropades Ja. 2z/.r/e Punkten.
Saltpetternäringen.
Då så mycket redan blifvit gjordt för Saltpetter-näringens uppbjelpande, att den icke synes erfordra flere uppoffringar å det allmännas sida, och dessutom all inom Riket tillverkad Saltpetter uppköpes af Kronan, hvarigenom producenterne alltid kunna påräkna en säker afsättning, anser jag, att man här bör begagna tillfallet, att minska behofven med de 70,000 R:dr, Utskottet tillstyrkt att på Stat uppföras till Saltpetter-näringens upphjelpande, helst denna minskning synes så mycket nödvändigare, som Ridderskapet och Adeln beyiljat så rundeliga anslag på de föregående HufvudTitlarne.
Jag föreslår derföre, att Saltpetter-näringen må lemnäs åt sig sjelf, såsom ägande tillräcklig stinka genom en säker afsättning, så länge Kronan till visst pris uppköper all Saltpetter, och jag anhål - i54 Den 14 Oclober f. m. ler om proposition till afslag å förevarande punkt, med förklaring, att intet anslag för Saltpeter-näringens upphjelpande anses behöfligt.
Grefve Gyldenstolpe j Anton Gabriel:
Jag är visserligen icke ibland dem, som anse det system för Saltpeternäringens bedrifvande, hvilket nu följes, vara det rättaste, eller förenadt med de minsta kostnaderne; jag har redan vid ett föregående tillfälle utvecklat mina åsigter i detta ämne.
Men så länge systemet följes, blifver det nödvändigt, att anslag dertill beviljas.
Herr Hjerta liar sjelf erkänt, att Kronan uppköper all i Riket tillverkad saltpeter till visst pris, och derföre måste
StäLiderne äfven anslå tillräckliga medel dertill.
Den Kongl. Pi-opositionen, angående aflijelpande af den årliga bristen i Saltpeterfonden, öfver hvilken Sländerne redan så godt som fattat deras beslut, i sammanhang med beslutet angående Statsinkomsternes beräknande, upplyser, att en årlig brist af 70,000 R:dr uppstått, hufvudsakligen genom Saltpetergärdens nedsättning till hälften vid sista Riksdag; och då Konungen till betäckande häraf nu begärt, antingen ett motsvarande årligt anslag till Saltpeter foiidens upprätthållande, eller alternatift, att Krut- och SaltpeterförsäljningsMedlen för detta ändamål mätte användas, har StatsUtskottet, i förening med dess utlåtande 0111 beräknandet af StatsVerkets inkom - Den i4 Octo ber f. m. i55 ster, afstyrkt det sednare förslaget, såsom föranledande till oreda och ' sammanblandning, men deremot tillstyrkt hvad Ständerne också redan bifallit, nemligen att en motsvarande summa skulle för det åsyftade ändamålet, bland utgifterne, å Stat uppföras; äfvensom Ständerne redan beslutat, att Kronan fortfarande skall uppköpa all inhemsk saltpeter efler 7§ R:dr Lisp:t; men detta kan icke verkställas, om icke den brist fylles, som uppstått i Saltpeterfonden, och Kronan skulle derigenom äfven sättas ur stånd, att uppfylla sina förbindelser till Krutbruken, enligt gällande Contract.
Jag tror således för min del, att
Saltpeternäringen kunde ställas på annan bättre fot; men så länge det närvarande förhållandet existerar, att Kronan skall uppköpa all inhemsk saltpeter, måste äfven tillräckliga medel dertill anslås; och då erfarenheten visat, att en årlig brist af 70,000 R:dr de sednare åren uppstått, tillstyrker jag bifall å det ifrågavarande anslaget.
Jag känner ej att Rikets Ständer beslutat, att all saltpeter intill nästa Riksdag skall betalas med 7^ R:dr Lispunclet.
Priset är beroende af årligt påbud, som af Kongl.
Maj:t utfärdas, blott för ett visst år.
Således är man ifrån utgiften för ett kommande år, om man vill.
Nu då man i allmänhet är öfverens derom, attSaltpeternäringens bedrifvande är en nationalförlust, anser jag alt man bör frånträda det - 156
Den 14 Octo ber f. m. ta system.
Erfarenheten har visat, att, oansedt de uppoffringar, som blifvit gjorde för näringens upphjelpande, många provinser ej kommit till någon serdeles tillverkning, utan oaktadt varans uppdrifva pris blifvit skattskyldige till de öfrige provinserne, som tillverkat den.
Jag har förut yttrat mina tankar i ämnet, och tror, att saltpetern ej bör betalas högre, än hvartill den kan anskaffas ut- eller inifrån.
Denna näringsgren bör ej äga något monopolium.
Jag får således med.
Hjerta afstyrka allt anslag under namn af biträde för densamma.
Ett annat anslag af 124,000
R:dr till uppköp af saltpeter är äfven i fråga.
Dermed är ett annat förhållande, då öfverläggning derom uppstår, ty naturligtvis skola, enär saltpeterskatten uppbär, medel anslås till anskaffande af saltpeter för Försvarsverkets behof; men beloppet torde vara större, än som skulle fordras af de skattdragande, i fall kruttillverkningen Mefve fri, och Staten ej sålde krut till ett sådant underpris, som hittills brukats, och hvilket galt så långt, att om man sammanräknar endast 3o års förlust, hela Försvarsverkets brist dermed skulle fyllas.
Jag yrkar alltså afslag å detta anslag, under tillstyrkande likväl, att de 70,000
R:dr må utgå för nästa år, då Författningen om saltpeterns inlösande efter ett visst pris hinner upphäfvas; men att Kronan derefter må uppköpa saltpetern, hvar den kan erhållas för hästa pris.
Den 14 Octo ber f. m. 157 Grefve Gyldenstolpe: Friherre Anckarswärd liar best rid t, att Ständerne fattat något beslut i afseende på den nu ifrågavarande sunaman.
Men i StatsUtskottets Betänkande N:o 123 hafva RiksStånden bifallit följande punkt:
Att Krut- och Saltpeterjörsäljn ingsMedlen må bland StatsUerkets intrader fortfarande upptagas, mot anslående i Utgifts stat er ne af hvad som erfordras, för Saltpeternäringens upprätthållande och befrämjande, samt för kruttillverkningen; och denna för Saltpeternäringens upprätthållande erforderliga summa är just de 70,000 R:dr Konungen begärt till fyllande af bristen i Saltpeterfonden, om hvilken Ständerne sålunda förklarat, att de icke vilja fylla den med KrutförsäljningsMedlen, men deremot uppföra en motsvarande summa bland StatsVerkets utgifter.
Friherre Anckarswärd säger vidare, att man endast för nästkommande år borde ingå på det ifrågavarande anslaget; men jag tror att den fråga, som nu blifvit inledd, går vida djupare, än de här ifrågaställde 70,000 R:dr; ty den rörer hela sättet för Saltpeter- och Kruttillverkningen.
Jag har redan förut yttrat, att jag icke anser detta vara det hushållsaktigaste, men jag kan icke frångå den mening, att så länge ingen förändring deruti är skedd, (och detta kan icke ske utan ett formligt beslut af Rikets Ständer), måste man medgifva tillräckliga medel till anstaltens bedrifvande, såsom hittills.
Friherre i58
Den i4 October f. in. Anckarswärd har äfven omnämnt en annan större summa, som, enligt Friherrens tanka, kommer att fordras för uppköp af Statens saltpeter-behof; men jag tror att häruti ligger något misstag, ty håda summorna äro beräknade för samma ändamål, eller till uppköp af den saltpeter, Staten åtagit sig att köpa.
Committerades öfver Saltpeterärenderna räkenskaper upplysa, att Saltpeterfondens inkomster bestå, dels af den summa , hvartill Saltpetergärden uppgått, och i hvars ställe en motsvarande bevillning nu kommer, att af Rikets Ständer bestämmas, (och hvilken kan antagas såsom redan beviljad till det belopp af 124,000 R:dr, som Konungen äskat, emedan Saltpetergärden icke på annat vilkor blifver upphäfven), samt dels den årliga räntan af sjelfva Saltpeterfonden, hvilken utgör 14,000 R:dr, eller tillsammans omkring 140,000 R:drs inkomst.
Men deremot uppgå de årliga utgifter, som tillhöra Saltpeterfonden, och hvari hvarken Konungen eiler någon enskildt Motionär föreslagit någon ändring, till 213,000 R:dr, hvilket visar den brist af 73,000 R:dr, som Committerade uppgifvit, och hvartill fyllnad nu fordras.
Om medel härtill icke skulle beviljas, ville detta säga detsamma, som att Sältpeternäringen icke skulle hedrifvas hädanefter såsom hittills; men jag frågar, huru skall den då bedrifvas, och huru skall den saltpeter anskaffas, som Kronan åtagit sig att lemna lill Krutbruken?
Den 14 October f. m.
Jng liar visserligen väckt fråga derom, att kruttillverkningen borde blifva fri, men denna fråga bar ännu icke ens förevarit hos RiksSlånden, och beror, äfven i händelse af Rikets Ständers bifall, på Konungens samtycke, hvarförutan kruttillverkningen måste förblifva såsom hittills, det vill säga, att Kronan skall anskaffa den nödiga Saltpettern; och under det den, genom hög tull, är så godt som förbjuden till införsel, lärer man ej kunna tvinga de inhemska tillverkarne att lemna den för \ eller 5 R:dr, då de beräknat ett pris af rjj:.
Jag tror således, att någon förändring i systemet för Saltpeter-näringens bedrifvande icke kan tillvägabringas genom ett blott
Nej till den nu ifrågavarande summan; man måste äfven uppgifva det bättre sätt, hvarpå man önskar, att Näringen må bedrifvas, och så länge detta icke skedt, anser jag anslaget alldeles oundgängligt, samt förnyar derföre min tillstyrkan af bifall till denna punkt.
Friherre WrangelHenning:
Vid första påseendet kan den anmärkning i ekonomiskt afseende synas rigtig, att Staten ej bör göra uppoffringar för Saltpeter-näringens upprätthållande, men i verkställigheten bar erfarenheten tillräckligen visat, att, om icke Kronan uppköpte den iuhemska Saltpetern, skulle afsättningen blifva liten eller ingen; ty tillverkarne hafva ofta försökt att afsluta enskild handel om sin va - 160 Den i4 Oetober f. m. ra, men aldrig lyckats, och kunna icke lyckas, så länge tillverkningen skall tillgå på det konstiga sätt, som här i landet, under det den är ganska enkel i andra länder, der Saltpettern danas ganska fort, och finnes i nästan alla murbruk.
Jag vet väl, att
Saltpeter till icke så obetydligt belopp tillverkas i våra skogstrakter, och att
Näringen kan hära sig med den betalning, som nu kan påräknas; men om denna skulle nedsättas till samma pris, hvartill Saltpettern erhålles utifrån, är jag öfvertygad, att Näringen med detsamma skulle upphöra.
Om derföre meningen är, att hela denna Näringsgren hos oss skall försvinna, så skulle äfven jag tillstyrka afslag å det ifrågavarande anslaget, men om man anser Näringen fortfarande höra uppmuntras, tror jag punkten böra bifallas.
Man har sagt, att Saltpetter-näringen ej kan vara särdeles allmän, då den med uppoffring å Statens sida behöfver uppmuntras, men detta beror, enligt min tanka, dels på bristande tillgång till erforderligt bränsle på vissa trakter, och dels på okunnighet i det rätta tillverkningssättet; dock måste man medgifva, att äfven med lättare tillgång till bränsle, och mera kunskap i tillverkningen, Saltpettern likväl aldrig här kan tillverkas till samma pris, som i andra länder.
Att den Saltpetter, Kronan efter nu fastställde pris upp kö - Den 14 OctoLiev f. m. köper, är dyr, och dyrare än den, som ifrån andra länder, såsom Finland, kunde erhållas, derom är ingen fråga; men en annan fråga är, om det skulle vara skäl, alt förstöra de nu varande inrättningarne till Saltpeter-näringens befrämjande, för att ånyo underkasta sig äfventvret, att icke erhålla någon Saltpetter i behofvets stund.
Om en oupphörlig fred kunde påräknas, skulle det visserligen gå an, att upphäfva de närvarande inrättningarne, för att köpa Sallpettern, derden kunde erhållas för bästa priset, * ehuru vi derigenom gjorde oss skattskyldige till utlänningen; men då vi på detta sätt under krig skulle kunna blifva alldeles utan Saltpeter, och således ej heller få något krut, finnér jag detta vara ett talande skäl för de åtgärder, som alltsedan år 1800 blifvit vidtagne, för att göra landet i detta vigtiga afseende oberoende af utlänningen.