Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tager mig den friheten anföra detta nu, emedan jag ej deltagit i Utskottets Betänkande, 6åsom afgifvit under den ledighet jag med vederbörligt tillstånd begagnat, och jag tror att de skäl, som uti Betänkandet fknnasupptagne, äro tillräckligen gällands för antagande af det utaf Utskottetgjorde förslag.
Dessutom är det en allmän önskan hos Allmogen, att tvister om hemmansklyfningar och besuttenhet må få fullföljas till högsta instance, på samma sätt som alla andre mål.
Detta har jag haft tillfälle inhemta af de undersökningar, hvilka i afseende på hemmansklyfningar blifvit af Konungens Befallningshafvande hällne J enligt hvilka, ehuru olika åsigter blifvit yttrade angående sjelfva saken eller huruvida inskränkning i frihet att klyfva hemman borde Den 6 Junti j, m. fortfara eller icke, landets menighet nästan utan undantantag, förklarat sig ense uti den önskan, att tvisterne derom borde få fullföljas alla instantierne igenom.
Grefve Spens Jag vill gerna frångå den af mig nyss yttrade opinion, att till ifrågavarande måls behöriga afgörande oundvikeligen fordras en serskild local kännedom, hälst, på sätt Herr von Hartmansdorff rigtigt anmärkt, dessa mål likväl icke komma att gå LagmansRätterne förbi.
Ehuru det icke synes kunna sättas i fråga, att i de orter, der besuttenhet bestämmes ej blott efter hemmantal utan äfven efter vissa kreaturs antal, det torde blifva svårt för HofRätterne ochHögsta
Domstolen, att utlåta sig annorlunda än UnderDomstolarne, medger jag likväl, att man af den allmänna önskan Herr Dankvardt omförmält, och hvilken, enär den yttras, visserligen förtjenar afseende, kan hämta ett stort skäl för bifall å Utskottets Betänkande.
Jag hemställer dock, om icke, vid pröfning af sådane mål, snarare en Statsoeconomisk- än en rätts-åsigt är i fråga, och om det så förhåller sig, synes det mig vara afvigt att behandlingen af dessa mål, icke må göras så långvarig, att man tilläfventyrs under sjelfva tvisternas utförande icke med säkerhet vet, hvem som bör anses för rätta ägaren, och så-.
Iede3 ansvara Staten för hemmanets onera.
Detta har varit orsaken, hvarföre jag yrkat återremi6s ) men om ingen deruti förenar sig med mig, afstår jag gerna från berörde anhållan. 54 Pen Ci Junii f. m.
För min del tillstyrker jag bifall å Utskottets Betänkande, emedan jas, anser, att det icke 'bör förmenas någon medborgare, att få ända till Thronen fullfölja sin klagan öfver hvad han förmenar hafva blifvit honom orätt vederfarit.
Ett motsatt förhållande skulle åstadkomma ett ingrepp i den första och heligaste af alla medborgerliga rättigheter.
Då dessa mål vid HäradsRätten, i anseende till den locala delen, behörig gen utredas, ser jag icke något hinder, hvarför icke pröfniogen af besuttenhets frågorne må, alla instantierne igenom, i vanlig ordning fullföljas •
Annat är frågan om den princip», hvarefter tvister, rörande hemmansklyfning, böra afdömas och helt annat åter är frågan om instantiernes antal, som skola döma desse tvister- Med aktning åt Grefve Spenss välmening, tror jag hans anmärkning sakna grund: åtminstone är den fara ingen, att
Rättegångens uppehåll kunde föranleda till hemmans-skatternes uteblifvande, emedan ingen fara är, att ju den säljare hvars handel klandras , säkerligen får ansvara för hemmanets onera, intill dess hemmansklyfningen blir gillad , hvarefter nya ägarens skyldighet vid täger.
Jag förenar mig alltså med hvad Herrar Dankvardt och Lefrén yttradt; och skulle så mycket hälldre tro, att man, i detta tidehvarf, ingalunda bör neka åt somliga , hvad man förunnar åt alla andra ; som jag icke inger hvarken rättvisa, eller billighet uti förbud Den 6 Jani i f. m. 55 för den part, som tror sig lidand® vid LagmansRätt, att lika så väl i tvister om hemmansklyfning, som i alla andra, söka rättelser i högre instantier.
Herr Ribbing, Arvid: Friherre
Cederström har, såsom skäl, till bifall af Utskottets Betänkande anfört, att frågor om Hemmansklyfning skulle få en allmännare åsigt genom den behandling Utskottet föreslagit.
För närvarande är hos Kongl. Maja i fråga, att utfärda en ny allmän Författning om Hemmansklyfningsr.
Deruti torde grunder läggas, som föranleda, att antingen färre eller dek andra
Domstolar än de nu vanliga, komma att behandla mål af nämnda beskaffenhet.
Då emedlertid en längre tid fortskridit, under hvilken endast Härads- och LagmansRätter behandlat dylika mål, och då, genom antagandet af LagUtskottets Förslag, dessa mål troligen komrne att gå genom alla instantierne, skulle sluteligen, sedan den på Kongl. Maj:ts decision beroende Författningen blifvit utfärdad, ett tredje förbiilande äga rum, hvarigenom trenne serskilda lagar i samma ämne skulle på kort tid existera.
Jag vågar dock tro, at när man under en så lång följd af år, varit belåten med den gamla Lagens stadgande, man ännu en kort tid kunde åtnöja6 dermed, till dess den allmänna Författningen hunne utfärdas.
Herr Peresevetoff Morath, Anders Wilhelm •
Jag förenar mig i allo med Friherre Cederström och de öfrige värd:
Ledamöter, sorn talat för 56 J^cn 6 Junii J. m. bifall å LagUtskottets Betänkande.
Det mi tillåtas mig att endast göra ett tillägg.
Gretve
Spens fear såsom stöd för sin opinion anfört, att det fordrades local kännedom för afgörandet af frågor om Hemmansklyfningar hvarföre oek Öfver-Domstol ej borde behandla dessa frågor.
Jag kan icke finna att dylika mål äro svårare att pröfva, än de, rörande
Enskiftena* Det förefaller mig då besynnerligt, att man icke vill medgifva de rättsökande i det förra afseendet enahanda rätt som i det sednare.
Herr Dankvardt.
Det är i anledning af Hr Ribbings utlåtelse, 60m jag ber att få upplysa, att, om ock Kongl. Maj:t skulle i Nåder utfärda en ny Författning angående Hemmansklyfningar, hvilken dock kunde hafva afseende blott på grundeme för sjelfva delningen, men ingalunda på rättegångs sätten, i händelse af tvist, det dock icke är möjeligt, att Kongl. Majit kunde i förening med nämnda nya Författning fastställa ett annat Rättegångssätt, än det Riksens Ständer gillat, eller något som vore stridande emot det af dem antagna, eftersom Kgl. Majit alldeles icke har en sådan makt.
Och således lära de trenne rättegångs-sätt, som Hr Ribbing omtalat, i sjelfva verket icke vara att befara.
Herr Mannerstam, Johan', Det serskildta förbud, som blifvit stadgadt emot fullföljden af tvister om Hemmans-klyfning, är en af de mogna Författningar, som tid efter annan ut - Den 6 Junii f. m. kommit, utan att man nogare betänkt de allmänna grunder, som för Lagstiftning och Lagskipning böra följas.
Det utgör således en Exceptions-lag, sorn jag för min del tror hafva varit påkallad endast af opinionen om dess oeconomiska nytta.
Den är likväl icke i något afseende lämplig.
Meningarne om skadligheten eller nyttan af Hemmansklyfningar, och om gränsen derföre äro lika skiljagtiga , som Författningen i detta hänseende är obestämd.
Det synes imedlertid uppenbart orimligt och stridande emot billighetens fordringar, att det inom hela Riket, skall bero af 6 serskildta Embetsmän, att oåterkalleligt bestämma på huru stor jordlott en Hemmans åbo kan vara besuten.
Egenteligen tror jag att tvisterna i dylika fall säkrast skulle förekommas genom Författningens redigerande efter de grundsatser i detta afseende som nu i allmänhet gälla.
Men så länge möjeligheten qvarstår, att sådane tvister kunna uppkomma, böra de, efter min öfvertygelse obehindradt få fullföljas lika med andra civila mål.
Jag tillstyrker derföre bifall å LagUtskottets Betänkande.
Jag har yttrat att Kongl.
Majrts Nådiga Författning, angående grunderne för Hemmans-klyf ningar borde atvaktas.
Jag har icke yttrat att Konungens Författning om rätte gångssättet vid dylika frågor borde afvaktas.
Jag tror således att ett misstag föraoledt Herr Dank- J vardts emot mig riktade anmärkning.
Att 58 Den 6 Junii f. m. trenne Rättegångssätt verkeligen äro i fråga, synes mig så mycket mera påtageligt, som det nu varande först och främst skulle upphäfvas.
Dernäst har Herr Morath framställt den tankan, att tvistemål i afseende på Hemmansklyfning borde behandlas lika med enskiftesmål, hvarvid rättegången är vida kortare än den vanliga i civil mål; och sluteligen har Herr Mannerätam trott att rättegången borde vara enahanda med den för tvistemål i allmänhet brukliga.
Detta är det tredje sättet; och mitt påstående är således fullt bevisadt.
I alla fall anser jag för min del denna fråga vara så enkel, att återremi6s af Betänkandet kunde undvikas och att detsamma kunde antingen bifallas eller afslås.
Herr Dankvardt:
Det är visserligen öfverflödigt att fortsätta en enskild tvist i ett så obetydligt ämne; men då Herr
Ribbing yttrat att jag misstagit mig om hans uttryck, så kan jag ej underlåta att förklara, det jag nödgas vidhålla hvad jag nyss nämnde, och att Herr Ribbing sjelf begått ett misstag då han tror, ait Kongl.
Majit kan behandla en Rätts fråga såsom ett oeconomi-mål.
Sådant är åtminstone icke öfverensstämmande med våra grundlagar.
Ora jsg skulle hafva yttrat, at> Kongl. Maj:t kunde stifta Lagar i detta fall, 4 så har jag visserligen begått ett misstag, t Uppå derefter af Herr Grefven och Landt - Dm (5 Junii f m. 59 Marskalken gjord Proposition blef LagUtskott<rts ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet.
Föredrogs å nyo Lag- samt Allmänna Besvärs- och QeconomieUtskottens den 14 sistledne
Maj under N:o 74 afgifne samt den 3 dennes på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckt fråga om jemkning i SeglationsOrdningen till förmån för Rikets mindre Sjöstäder, Herr Von Hartmansdorff, August:
De skäl motionairen anfort för sin önskan, att Christianstad och andra mindre Städer, hvilkas hamnar äro af lika beskaffenhet, måtte undfå rättighet att begagna fartyg under femton lästers drägtighet , synas vara så talande, att de ej bordt af Utskotten förbigås, såsom blott angående det Reglementariska af SeglationsOrdningen, eller den del af Näringsförfattningarne, sora derunder inbegripas.
Utskotten hafva ej heller hänfört deras Betänkande till det förslag, som de komma att afgifva om Näringsfriheten i allmänhet och hade meningen varit sådan, synes det förevarande målet hafva bordt hvila intill dess man fått se hvad förslag sorn öfver hufvud göras angående sjöfarten.
I alla fall är SeglationsOrdningen så vigtig, att han serskildt utan tvifvel förtjenar Riksens Ständers uppmärksamhet.
Om Christianstad och flera Städer derjemte icke kunna idka handel med 6o Den 6 Junti f, in. andra fartyg än dem som äro under 15 lästers drägtighet, men SeglationsOrdniDgen likväl förmenar dem bruket af dylika farkoster, såsko; la ju dessa Städers Näring och de sjelfva gå under.
Man skulle då, af bemödande att hämma lurendrägeriet, förtaga handeln, af öfverdrifven ömhet för näringarne, förqväfva dem.
Jag underställer Ridderskapet och Adeln om icke Utskottets Betänkande må återremitteras, på det att en underdånig framställning om förändring af SeglationsOrdningen i berörde hänseende måtte äga rum, så framt icke frågan derom ingår uti den allmänna frågan om en större Näringsfrihet.
Herr Tham, 1Volrath:
Under läsningen af de mångfalldiga serskildte författningar; som angå Tullväsendet har Bevillningsutskottet erhållit erfarenhet om det nu öfverklagade stadgandet och andra vid nämnde författningar gjorda undantag.
Jag tror emedlertid, att något beslut der; om icke bör vidtagas förr än Bevillningsutskottet begärt och fått sammanträda med Lagoch OeconomieUtskotten, till öfverläggning om alla de frågor som röra det Reglementariska af Tullverket:
Jag skulle derföre önska, att förevarande mål finge hvila till dess alla de reglementariska åtgärder, vare sig i afseende på Seglationsordning, eller författning mot Lurendrägeri och Den 6 Junii f. ni Tullförsnillning m. m. hvilka blifva en följd af de grunder Riksens Ständer i afseende på Tull-bevillningen fastställa, till afgörande förekomma, ty om man i förväg ingår i bedömandet af denna fråga, lägger man möjligen derigenom hinder för de beslut, Riksens Ständer skola i hufvudsaken fatta.
Grefve Lagerbjelke, Axel', förenade sig med Herr Tham.
Först i afseende på den uppkastade frågan, huruvida förevarande ämne skulle hafva gemenskap med motionerne angående Näringsfriheten, torde jag få gifva tillkänna, att en sådan gemenskap dem emellan icke eget rum, ty Herr Cronii motion rörer endast SeglationsOrdningen.
Det torde ej vara svårt att finna , det i händelse Handelsfartyg under femton lästers drägtighet finge med Utländskt gods besöka Svenska hamnarne, ali controil mot lurendrägeri på Rikets vidsträckta kuster skulle vara omöjlig.
Dessutom är den uppgift , att Christianstads handlande icke skola kunna begagna Fartyg öfver femton läster, aldeles origtigt emedan det beror endast och allenast af Fartygens construction, om de kunna segla på grundare vatten.
Men det är klart, att om det upplåtes åt de trafikerande att nyttja mindre farkoster, man slutligen kommer att för handeln använda båtar, då all con^ troll måste blifva overkställbar.
Så länge ett prohibitift Tullsystem bibehålies, så länge man ej vill helt och hållet upphäfva all Tull, lära 62 Den 6 Juni i j, m, ej eller Handelsfartyg af mindre än 15 lästers drägt kunna komina i fråga , att få segla pä utrikes
Orter och derifrån hemföra främmande varor.
Jag anser den före varande frågan hafva så nära sammanhang med den åtgärd, som tillkommer BevillningsUtskottet, i afseende på TullTaxan m. m. att jag anhåller, det
Betänkandet måtte få hvila och i öfrigt förenar mig uti hvad Herr Tham yttrat.
Herr von Hartmansdorff: jag förenar mig afven med de värde Ledamöter, som begärt, att frågan måtte få hvila, men jag måste dock emot Frinerre Cederströms yttrande anmärka, att controllen på handeln icke bör vara så sträng och besvärande , att handeln derigenom till intet göres emedan controllen då vore utan ändamål-
Detta synes dock vara förhållandet med de Städer, hvarå motionen har afseende; och om det förhåller sig annorlunda, hade Utskotten utan tvifvel boidt upplysa Riksens Ständer om osannfärdigheten af det uppgifna factum.
Grefve Cronhjelm, Polycarpus t
I afseende på hvad Friherre Cederström anfort, torde jag få anmärka, att då motionairen yttrat, att Fartyg öfver femton lästers drägt icke kunna inlöpa i hamnen vid Åhus, han förmodeligen dervid supponerat, att de haft den förmånligaste construction •, och att förhållandet är så - Den 6 Junii /. »i. 63 dant, det blifvit uppgifvit, kan äfven jag intyg*- Friherre Boije, Lurfvig:
Då vi veta att, vid denna Riksdag, Motion är gjord, till införande af en fullkomlig Handelsfrihet; men vi omöjligen icke nu kunna veta hvad utgång samma motion tår, på hvilken utgång likväl beror om någon Controli på Handeln, eller åtminstone huruvida den controli, som nu utgör öfverläggningsämnet, mera behöfs, eller om hela frågan derom alldeles förfaller; så synes äf. ven mig rättast vara, att nu förevarande Betänkande finge hvila, intill dess fragan om Handelsfriheten förekommer, då båda frågorne kunna i sitt naturliga sammanhang med hvarandra, på en gång afgöras.
Friherre CederJlråm:
Jag har visserligen icke något deremot, att frågan förblifver hvilande till dess Bevillningsutskottets förslag i afseende på Tullen inkommer; men jag underställer Ridderskapet och Adeln , huruvida sådant egentligen skulle vara behöfligt, ty fråga om tullarnes upphäfvande lärer i alla fall icke förekomma; och om de bibehållas torde också en Seglationsförfattning vara af nöden, så vida man ej vill, att varorne skola gå förbi tullen Hved åter beträffar den gjorda anmärkningen att icke större Fartyg, än dem som kunna draga femton läster kunna inlöpa till Åhus, så lärer detta ankomma på bristande 64 Den 6 Junii f, m, kännedom eller okunnighet om rätta sättet att construera Fartyg för grundt vatten.
Jag hänvisar i detta afseende till Holland, der Fartyg af ganska högt lästetal gå på vida grundare vatten, der till och med 100 lästers Fartyg äro till finnandes, hvilka befara verldshafvet och anlöpa de grunda farvatten som leda till åtskilliga af Städerne i detta land, och hvilka visserligen äfven skulle kunna segla till Åhus. Grefve Cronhjelm:
Af bristande kännedom medger jag gerna, att jag ej förmår bestämma rätta constructionen af ett Fartyg; men hvad jag med säkerhet känner, är att de Fartyg, som i Christianstad anses vara bäst construerade just äro de, som gifvit anledning till CommerceRådet Cronii motion.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, fann Ridderskapet-och Adeln för godt tillåta, att Lag- och OeconomieUtskottens ifrågavarande Betänkande finge tills vidare ytterligare hvila på bordet.
Företogs till pröfning Stats-Ufskottets den 29 sistledne Maji under N:o i2§ afgifne samt den 30 i samma
Månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Nummer Lotteriets- och General-Assistar. ceContoirets indragning.
Herr Montgommery, Gustaft Icke har jag begärt Den 6 Junti f. m. 65 begärt ordet för att upptaga Ridderskapets och Adelns tid med ett återupprepande af de talande, oomkulikasteliga skäl, dem jag i min motion haft äran anföra, såsom kraftiga bevekelsegrunder för mitt vördsamma yrkande om Kungl, Nummer Lott eriets skadlighet och således nödvändighet att varda afskaffadt; hvar och en inom denna upplysta samling känner och bebjertar dem, och sjelfva det Högloflige Utskottet, har icke kunnat anse detn med liknöjdhet; men jag har begärt ordet för att, så vidt jag förmår, söka vederlägga ds motskäl, hvarpå Utskottet grundadt dess, för mig åtminstone, oväntade tillstyrkan för denna obehöriga inrättnings bibehållande.
Jag har sagt obehöriga och i sanning ingen torde kunna motsäga det, så mycket mindre, ’ som detta privilegierade hazard spel, ibland Rikets allarupplysta medborgareclasser, högt klandras, såsom 6'ridande ej mindre emot moralens, än rättkäns-' lans eljest heliga fordringar.
Dessutom är det både (öv national-'äran och naitona'-vtirdigheien förnärmande, att StatsCassan grundar sin inkomst på en inrättning, som är stridande mot moral, rättvisa och billighet.
Och sorn Utskottet blott uppå en så beskaffad inkomst stödt sin tillstyrkan,’ vet jag icke om någon vidare vederläggning af Utskottets skäl är af nöden, ty sjelfva sakens obehörighet ti 11 i n te gör alla motskäl, eller åtminstone gör dem overksamma.
Så mycket kraftigare gäller denna slutsats, som Utskottet straxt derefter sjelf måste medgifva att denna inträd är \
Ridd, 0. Ad) Prot. V. Band. 5 i1 66 Den 6 Juni i f, m. underkastad mycken osäkerhet vid beräkningen; och derigenom uppstår ju en dubbel skadlighet, ' att icke säga dubbel brottslighet, nemligen att läcka både enskildta medborgare och StatsCassan till vågspel.
Kan sådant öfverensstämma med National-värdighet en t National äran?
Utskottet anför äfven såsom skäl för dess tillstyrkan, att de som hafva lust att spela, skulle inrätta enskiita Lotterier eller begagna de Utländska j men desse motskäl äro också skefva , till och med falska.
Jag vågar en kanske för maklig vederläggning, då jag som motstycke yrkar att derföre, att det finnes enski dte brottslingar, enskildta röfvarehand, om icke af det senare slaget inrikes, åtminstone utrikes, borde Staten tillåta allmänna privilegierade, emedan StatsCassan derigenom kunde påräkna en vida större och säkrare inkomst än af Kongl.
Nummer-Lotteriet ; men huruvida dylika slutsatser kunna ens få namn, heder och värdighet af skäl, blir en annan, jag hoppas, icke så lätt bevisad fråga.
Men, om också enskildta Lotterier mot förmodan komma att uppresa sig på Kongl.
Nuiymer-Lotteriets ruiner, så voro de naturligen mindre skadliga, emedan de icke blefvo så allmänt tillgängliga, mindre vanhederlige för samhället, emedan de icke voro privilegierade, och således vida mindre obehörige.
På samma sätt med utländska Lotterier, hvilka dessutom lära äga en mindre egennyttig sammansättning , i synnerhet Class-Lotteriet, hvarpå den fattiga och behöfvande mer vinner än förlorar, ty derpå använder man det till contanter, som man af Ben 6 Junii f, m. 67 lös- eller fast egendom kan, vill eUer mäste umbära; man sätter på egendomen hvad pris man behagar, och det är den förmögne sorn då kommer att betala hvad den fattiga genom detta Lotteri föryttrar, eller rättare iörbyter till penningar.
Om nationen icke skulle kunna umbära detta slags hazardspel, anser jag mig böra föreslå det mindre skadliga, nemligen ClassLottenet, i stället tor nu varande Nummer Lotteri.
Kärast vore likväl om dylika offentliga Inrättningar helt och hållit afskaffades, i synnerhet nu, då den ädla uppfinningen SparBaiikar, såsom jag lifligt hoppas, kommer att lemna åt den arbetande medborgareclassen, tillfälle till användandet af sina små tillgångar, på ett sätt, som på en gång är för den sjelf och nationen hedrande och tillika för hvar enskildts framtid välgörande, i stället att Lotteriet är förstöranae.
Den inkomst af 60,000 ILdr, som StatsCassan påräknar af NummerLotteriet, är likväl, såsom redan sagdt blifvit, för mycket dyrköpt, då moralens och rättvisans fordringar derföre måste åsidosättas, att böra få fortfara och dessutom, såsom Utskottet sjelft säger, underkastad mycken ofäkerhet vid beräkningen; och huru litet känbart vore ej det, att genom bevillning, ersätta densamma; knapt med en skilling på person, ökte den bevillningssumman och dessutom har öfverskottet på bevillnirgen årligen belupit sig vida högre, hvadan någon förhöjning icke ens vore af nöden. - 63 Den 6 Junti /. m. Hvad åter de Embetsmäns pensionerande beträffar sorn äro vid denna, jag ville säga syndiga, inrättning, så behöfver icke eiler dertill något nytt Statsanslag, ty Utjkottet upplyser att NummerLotteriets tillgångar och behållning uppgå till minst 2 1 7,0.10
R'dr, utom fonden för brudgåfvor och extra utgifter 16,435 R:dr, och dessutom bus och byggnader, af hvilka betyda liga medel pensionerna kunna utbetalas och StatsCassan derutöfver ändå kunna påräkna ea säker och icke ringa tillgång, som möjligen, om Inrättningen änpu tillåtes fortfara, lätteligen skulle kunna försvinna; jag säger lätteligen, emedan LotteriDircctionen lika lätt framdeles kanske behagade tillåta vissa numror utdragas, hvilka den nu med så mycken omsorg förbjuder, enär den, såsom hittills skett, med en tor andra menniskor ofattlig, Directionen egen forn oraklisk kraft, icke blott förespår, utan ock förutser en eller flere större och för Lotteriets jördei menliga vinster, om förbudet af dessa numror icke så lyckligen och så sällsamt väl träffande emeliankommit.
Denna omständighet är af aila anmärkt, af alia klandrad, af mången , som länge vågat och länge förlorat bittert förbannad den stund då vinsten varit hans, om förbudet utebli 5 v i t.
Jag har aldrig vågat, icke ens ett runstycke på detta spel , men jag har hört och sett så många olyckliga offer för detsamma, så många bedragna, ruinerade, fört vi fl ande och derigenom till utsväfningar och brott bragta, att jag gjordt det till en helig pligt att derpå fästa Rikets Ständers uppmäjksainhet och varmt anropa deras behjer - v
Den 6 Junii e. ni, 69 tande för denna obehöriga inrättnings snara afskalFande.
Många samvetsömma Herrar och män hafva inom Utskottet delat samma tanke med mig, någre hafva till och med reserverat sig mot Utskottets beslut; och sjelfva Utskottets Utlåtande innehåller denna vackra premiss: ”Om Utskottet, vid bedömandet af ”detta ärende, endast finge rådfråga sin enskild”ta öfvertygelse om NummerLottericInrätt”ningens skadliga inflytande i moraliskt hänseende och dess menliga verkan på mäng”den af de spelandes oeconomiska ställning, ”skulle Utskottet visserligen icke ett ögonblick ”tveka att tillstyrka denna Inrättnings upphäfvande, ” men hvad tycks?
Utskottat har gjort mera afseende på Statens dock osäkra inkomst} än på moralens och hederns fordringar.
Jag vågar deremot tro att detta lysande
Stånd icke ett ögonblick tvekar att dela med Utskottet dess premisser och med mig samma tänkesätt om Inrättningens skadlighet och demoraliserande beskaffenhet, och således, med mera conseqvens än Utskottet, icke eller tvekar ett ögonblick att rättvisligen, ogillande Utskottets nu upplästa Betänkande, önska upphäfvande af NummerLotteriet, emedan en återremiss icke på annat villkor kan vara af nöden i ett ämne, som ej är tvetydighet eller tvifvel underkastadt, och icke borde kunna från flera än en sida betragtas, utan åsidosättande af allt hvad rätt och billighet kallas.