Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det återstår således för mig endast, att söka med ytterligare bevis styrka, att mina af den värde Talaren klandrade uppgifter i denna del äro snarare för lågt än för högt beräknade.
För att tydligen kunna utreda detta förhållande, torde det göra tillfyllest, att Tullbeloppen, efter de förut anförda olika beräkningssätten , calculeras på ett visst qvantum , hvilket äfven här lämpeligen kan antagas till det af 3,459 Åhmar, som förledit år förtullades.
Det lärer ej kunna bestridas, att nu varande Tull på detta qvantum, å 24 R:dr per Åhm, utgör, enligt hvad jag i mitt anförande uppgifvit, 83,016 R:dr Hamburger B:co eller, å 120 sk. Cours, 207,540 R:dr Svenskt B co Efter Utskottets förslag antages Tullvärdet för de vanlige Vinsorterne, efter ett medium emellan 40 sk. och 1 R:dr 12 sk.
B:co per Kanna, till 1 R^df 2 sk.
Kannan, som på en Åhm af 60 kannor utgör 62 R:dr 24 sk- eller på 3,459 Åhmar tillsammans 216,i8?
R.dr 24 sk, derå Tullen, efter ett Den 19 Julii /. rn. et* medelbelopp af 45 procent, uppgår till endast 97,284 R:dr 18 sk , så att följagteligan Utskottets förslag, om det anioges, skulle på en Vinimport af ifrågavarande qvantum tillskynda Staten en förlust af 110255 R:dr 30 sk. eiler 83,236
R:dr 14 sk. utöfver den summa af 27,019 R:dr 16 sk , som i Herr Tbsms calcul upptages.
Att denna af mig uppgifna brist med skål bör anses mera lågt
Sn högt beräknad, torde äfven kunna bevisas däraf, att Tu iuppbörden i Hamburger Banco på det qvantum af 3,459 Åhmar, som förledit år för^ tullides , blifvit i ofvin anförde Calcul reducerad i Svenskt Banco efter endast 120 sk.
Cours, ehuru de medelcourter, som för samma år följdes vid Tullafgifternes bestämmande i Svenskt Banco, uppgingo ifrån 123 sk. till 124 sk. 10 r:st.
Jag öfverlemnar tili Herr Thams egen graoiagenhet, att afgöra, huru hans uppgifter och öfrige emot mig ställde anmärkningar böra bedömas.
För min drl tillåter jag mig deröfver ej någon annan reflexion än den enda, act hvad Herr Tham funnit tjänligt anfört, är af den beskaffenhet, stt del icke kan förändra den öfvertygelse, jag redan yttrat, att genom den af Bevillningsutskottet föreslagne nedsättning i Tullen på ofvanberörde båda importartiklar, en ganska betydlig föra lust skulle för StatsCassan uppkomma, hvarvid jag ansedt mig tillika böra öppet förklara, att, efter hvad jag vid närmare granskning sjelf erfarit, den irring ägt rum vid den i mitt för - Sil, till Ridd. o, Ad.
Prof. VI Band. 21 32* Den l g Julii f. m. ra anförande åberopade calculens uppgörande, att StatsCassans förlust på VinTulJen blifvit upptagen till 3,459 R;drs ringare belopp, än densamma, efter den dervid följda beråkningegrund, rätteligen bordt utgöra.
Bevillningsutskottet i bestämda ordalag löreslagit, att ”inga utländska varor måtte anses förbudna, utan alla kunna emot Tull här införas” samt ovilkorligen till. styrkt antagandet af en på detta Förslag, grundad Tullbevillningsreglering, utan annat undantag deruti, än att, ”om någon främmande magt aldeles förböde införseln af en eller flera af Sveriges förnämsta exportproducter” det i alla fall skulle ankomma på Kongl Majtts Nådiga godtfinnande, att ”enär sådant kundelända till Statens sanna fördel, förbjuda införseln här i landet af de förnämsta exporter, som från cn sådan Utländsk magt till Sverige annars dirsct# införas”, har det i sanning förekommit mig och troligen flere andre oförväntadt, att nu mera höra förklaras, att "Utskottet ej på minsta sätt velat inskränka Kongl. Maj;ts höga rätt, att förbjuda eller tillåta varor att införas till eller utföras från Riket.”
I fall er» sådan mening stått att förena med innehållet af Höglofl.
Utskottets Betänkande, hade jag med största nöje undgått, att upptaga Höglofl.
Ridderskapet och Adelns tid med hvad jag trott mig böra anföra, för att söka ådagalägga origtigfaeten af Utskottets framställning i denna del af ämnet.
Den 19 Julii f. m, 3'3
Af hvad för öfrigt Förelupit under
Discussionen i denna fråga, har jag anledning sluta, att uti mitt ofvannämde anförande, der en af Kongl. Maj:t under min contrasignation utfärdad Författning åberopas, ordet Weflindien kommit att inflyta i stället för OJlindien.
Att sådant ej kunnat härröra af annat än af missskrifniog, lärer ej ens hafva undfallit den värde Talare, som ansett denna i hufvudsaken aldeles likgiltiga omständighet förtjena att vidröras, och lärer således något mitt vidare ytt-4 rande häröfver nu mera kunna anses öfverflödigt.
Jag anhåller vördsamt, att desse mine ina märkningar måtte få åtfölja återremissen till Höglofl.
Bevillningsutskottet.
N;0 3t Grefve von Schwerin, Fredric Bogidaus; I afseende på Utskottens Betänkande el-» ler Förslag angående fättet att bestrida de penningeanslag för allmänna arbeten och företag, hvilka Riksens Ständer vid denna Riksdag torde besluta, utber jag mig att få yttra mina tankar.
Af det fatt hvarpå Riksens Ständer besluta att kostnaden för allmänna arbeten och företag skola bestridas, beror efter min öfvertygelse, buruvida den till de flnanciella ore - 324 flen rf) fulii j. ni. dornas häfvande uppgjorda plan, skall lyckas eller misslyckas.
Dessa allmänna arbeten och företag äro för närvarande Götha- och HjäimareKanalsr.
Det understöd sorn förr ät de samma blifvit beviljadt har bestått i nya Sedelutgifningar.
Opinionen siliåtcr icke längre att begagna denna utväg.
Första frågan blir således nu om Nationen skall fortfara att understödja dessa företag, då den förr nyttjade u,vägen är stängd, då Bancovinsten måste dertill användas, och då enär en gång Bankovinsten upphör och den upphör så snart som penningeväsendet blir regleradt, directa pålagor blifva enda medlet att åstadkomma dessa bidrag.
Huru än enskilta Riksdagsmän komma att öfver denna fråga yttra sig, så är det dock icke svårt att förutse att desse ytterligare bidrag komma att af Rikscus Ständers pluralitet beviljas.
Det kan förutses' att vid hvarje ny Riksdag, nya propositioner till ytterligare bidrag komma ttt göras, såsom t. ex, till Hamnbyggnader för de Städer, hvilka genom Kanalen komma i communication med hvarandra, och det kan förutses också att Ständerna komma att bevilja deni.
Då detta sannolikt blir förhållandet tror jag att Riksens Ständer, som utöfva Folkets rätt, att sig allena beskatta, skuile handla väl Den rg Julii f m. 025 emot det skattdragande Folket, om de dirrcte underhandlade med de Bolag, som bedrifva dessa allmänt gagnande företag, om de pä ea gång förnöjde deras anspråk på biträde och satte dem i tillfälle att sedan kunna hjelpa sig sjelfve.
Det ständiga behofvet af medlande åtgärder, äfven sorn tillfället att kunns såsom medlare uppträda, äro förhållanden, som inom en constitutionel
Stat lätt kunna rubba den åsyftade j-nmvigten j och har man en gång oiörsigtigtsvis kommit in uti dem, eå är det fördel vid att ju fö:r dess heldre löss sig därifrån.
Jag skulle derföre anse nyttigt och nödigt att de Höglofl, Utskotten begärde att bestämt få veta, huruvida Kanalbolagen anse sig vara fullt belåtne med de bidrag, hvarom nu anmälan skett, och att de i vidrigt fall måtte uppgifva hvad de anse sig behöfva till företagens fulländande- Ständerne se då en gräns för anspråken på biträde och kunna å följd deraf fatta sitt beslut.
Det är klart att bidragets storlek skall bestämma sättet af dass åstadkommande.
Den plan som
Utskotten uppgjort till bidragens utgörande bastår i en penmngsornrättning, hvaraf kostnaden bestrides med af den beböfliga summan.
Denna operation äger visserligen den förmon att vara mindre kostsam 526 Den i g Julii/. m. än vanliga Lån; men först och främst är den osäker; för det andra är dan motbjudande för opinionen derigenom, att den tillskyndar en del medborgaie en viii't, som icke motsvaras af någon åtgärd och uppoffring å deras sida.
T.eprocentsSedeln, inlösbar vid uppvisandet är i Banquierens hand det samma som Contantepenningar.
Skulle han se någon utväg för sig att kunna vidga sin rörelse genom lanta penningar, så kommer detta Statens anbud att betala halfva räntan lör honom , att lika som förr i Hufvudstaden samla alla CapitaLr.
Skulle framtida behof påkalla en utsträckning af denna Låneoperation, och hos oss återvänder man icke gerna från den väg man börjat beträda, så blir följden den att Landsorterna kom* ma att tömmas på Capitaler.
Skulle en ny DepositBank stiftas så behofs, till fyllande af de bidrag som nu äro i fråga icke mera än en anvisning på en säker inkomst, och bolagen kunna sjelfve Ombesörja de Lån som på inkomsten kunna grundas.
Men då man icke kan undgå *tt inse att förr eller senare Statsskulder icke kunna undvikas , och då införandet af ett klokt StatsLåncSystem utgör enda garantien för Bankens integritet och enda förvarir.gsmedlet mot den rubbning i enskiltas välstånd som Statsskuldsättningarne hittills hos oss åstadkommit, så vet jag ej hvarföre man skulle tveka att genast öfvergå dertill och att låta bli alla så - Den 19, Jnlii f. m. 32 7 dana interims Förslager, som lätt kunna öka oredan Jag vet att man säger: att
Styrelsen lätt kan missbruka den en gång öppnade skuldsättning^bananj men Folkrepresentantens obenägenhet att säga Nej när Styrelsen fordrat ökade Skatter kan också missbrukas.
Ock deri äger ett inhemskt
Statsskuldsystem ett väsentligt företräde framför skatteökningen, att, i förra fallet Kapitalisten som uppbär Statsräntor blir lika med deo vanliga Skattdragaren inrresserad uti att controllera Styrelsen i Statsmedlens kloka användande, då han nu, sjelf så godt som intet bidragande till Statens under, båll, alldeles icke bryr sig om att deltaga uti controUen, titan tvärtom ofta ksn se enskild fördel för sig, att den skattdragande Fastighetsägaren dignar under bördan.
Jag delar icke deras farhågor, sorn frukta för inhemska Statsskulder, när Nationen äger rättighet att genom sina ombud bestämma vilkoren för dem.
Jag ser deri den enda möjligheten för Skattdragaren att åt sine efterkommande bereda de större krafter, sorn fordras för att bära den större bördan.
Det fins ingen Constitutionel Stat sorn icke haft skulder, som icke sett sig tvungen att göra skulder, och ingen som förlorat sina Constitutionella friheter i följd af sina skulder.
Månne man gjort sig fullt reda för hvad inhämska StatsLån vilja säga.
De äro ej af 328 Den 19 Jul 1 i m. f. ssmms beskaffenhet, som, de hvarigenom Dumbom sstte sig i skuld.
De Lån en Stat gör åro mynilefverenser mot vilkor som blifva lindrigare i samma inon som reqvisitionerna okas, Man får således icke fråga huru stor är Statens skuld, utan hvad kostar Statens skuld? och bvsd utträttag med de lån sorn Staten gjort?
jag hyser den bestämda öfvertygelsen att icke mindre tili stadgande af vårt myntväsende än till stadgande af vårt Constitutionella systern, inhemsk Statsskuld ovilkorligen fördrag; äfven sorn att under vår nu varauda representation, det skall bli mindre svårt att förebygga ytterlighet i Statsskuldens tillväxt än ytterlighet i skattebördans.
Jag anser mig derföre förpligtsd att anhålla det Utskotten behagade till förnyad pröfning företaga frogan om inhemska Stats Lån. helst sam de skäl , Utskotten anfört till stöd för sitt ogillande utaf dem, äro af den beskaffenhet att de bära sin ogdlbarhet inom Big.
Utskotten säga: ”erfarenheten vittnar att ett allmänt StatsLånSystem icke i längden kan fortsättis utan genom räntornas nedsättande j derigenom återfaller då det Capitalbelopp, hvar» ä obligationerna lyda till ett i sjelfva verket mindre , och Capitalförmögenheten i landet blir derigenom den samma sorn den förut varit.”
Det synes såledei äfven vara af Utskotten ant3git såsom en sanning att verkningen af ett väl organiseradt StatsLånesystem ar att
Den 14 Julii J. m. räntorna falla.
Häri skulle jag tro ligger enda möjligheten för ”beredandet af den ökade välmågan, uppkommen genom Handel och Näringars tillväxt, som Utskotten förutsätta bora finnas, innan Nationalskulden skulle kunna ökas utan att välla räntornas fall”.
Jag befarar att Utskotten har ansett Cåpitalägarne utgöra ett slutit Samfund, frikallade från det, andra Näringsidkare gemensamma öde, att låta hvem som helst få täfla om att till möjligen lägsta pris fylla de allmänna behofven.
Jag förmodar att fördelen utaf att till intet göra detta monopol, under hvilket både Stat och Näringarne under sekler suckat, och hvilket nu genom Bancohemiigheteos undanrödjan* de förlorat Bin Patron och sin Mäklare, skall för Staten och för Nationen blifva vida större, än förlusten kan bli om StatsLåneSystem skall inleda till 233 millioners utgifter som möjligen kunnat bespara*.
Om än i dett* ögonblick man kunde hjelpa sig fram utan StatsLån, anser jag dock bättre att man genast vidtager denna utväg, öfvertygad som jig är att genom ett klokt Lånesystem våra Constitutionella förhållanden skola consolideras.
Men vi hafva redan Stats skuld; skulden till Banken, Riksgäldssedlarne och Capitalet af de 200,000 R:dr, hvilka årligen till Hans Maj:t genom Bevillning och från RiksgäldsContoiret utgå.
Denna skuld belope: sig på omkring 13 millioner. 33° Den 19 Julli f. m.
Det är således icke Fråga orri att nu först öppna dörren för StatsLån.
Skulder finnas redan; det bör vara fråga om sit bringa deni i det ordentliga system , &tt de icke hindra oss att reda vårt pennningeväsen.
Af dessa skäl anhåller jag om återremiss på Betänkandet, jag vill ej utlåta inig över sättet att göra StatsLån.
Behöfver man göra afseende på RörelseCapitalets belopp och kommer det att utgöras endast af Numerairen, så torde man böra utgifva^obligationer, men mot låg ränta, om än för dem icke skulle erhållas den summa hvarpå de lyda; skulle åter
DepositBanken komma till stadga, säkra transactioner kunna göras och RörelseCapitalet på en annan väg kunna ökas, så är det ofelbart bättre att införa bruket af inscriptioaer.
Friherre Bjorn fl jerna, Magnus:
De förenade Stats- och BancoUtskotten hafva i förevarande utlåtande anfört, att så vida ordning i allmänna penningeväsendet skal! återföras, Bankens
Credit icke vidare bör ålitas genom en utgifning af nya sedlar, som icke vore motsvarad af réel valuta, samt att derföre, enär det disponibla öfverskottet af Bankens inkomster icke förslår till utgitternes bestridande, bristen bör fyllas genom penningars upptagande mot skuldförbindelser,^hvarigenom Ben 19 Julli f. m. 331 ert kommande tid i någon mohn delar kostnaderne af de arbeten, hvaraf den närvarande draga frugterne.
Vid denna premiss har jag ingenting att invända, men vid verkställigheten deraf eller qveflio quo modo uppstå flere betänkligheter hos mig.
När en viss Summa antage* nödig att upplånas, emedan Staten icke är i tillfälle cont3nt anskaffa dt-n, men anstallt likväl fogas att skuldförbindelserne derå varda, om så äskas, genast med Bancomynt infriade, hvilket är förhållandet med de proponeiade 3 procentsScdlarne, så måste man antingen öfverträda principen om faran att anlita Bankens Credit, eller ock utsätta sig för faran att 3 procentsSedlarne sakna tillräcklig fond för deras godtgörande.
Det sednare blir här desto mera att befrukta då mindre Creditiret äfven är på samma Upplånings Conto anvist, hvarigenom om detta af Regeringen lyftades andra upplagan af FilialDisconternes Bankrout, lätteligen kunde uppstå.
När en Stat på •- gen garantie upplånar penningar under skyldighet att genast vid anfordran infria sin*, skuldförbindelser innefatta desse sednare egenskapen af mynt, och böra i sådant fall icke bära Ränta, hvarföre i thy fall det vore lärn peli gare att till ifrågavarande Publik* arbetes? använda RiksgäldsSediar, då Räntan halt ock hållet be/paras. 352 Den 19 Julii /, ni.
Det är vidare att bemärka hurusom denna Uplåningsgrund i prsctiskt hänseende förefaller olämplig.
Staten behöfver för året en viss gifven summa, eller hvad bristen sorn skall fyllas utgör; men inlösningen å vista af ?, procents Sedlarne förutsätter likväl en ständig fluctuation i penningetiiigången.
Föijakteiigea kan den ens dagen insättas vida öfver det belopp Staten erfordrar; och man nödgas da vägra vissa personer att begagna deras penningar; följande dagen åter uttagas penningar af andra personer, och nu står Staten åter i saknad af deras försträckning som den föregående afvisades.
Härigenom skulle således Staten blifva inblandad i dagliga circulationea af privatas penningar på ett sätt, som föranleder oreda och missnöjet!, samt alldeles afvek från de bestämde Beräkningsgrunder, sora i Statens fioanciella angelägenheter alltid böra följas.
Vid dylika förhållanden och då de fördelar sorn Utskotten åsyftat, nemligen att återbetalningen ställes på längre tid och att räntan blifver den minsta möjliga, den förra icke vinnes, och deri sednare icke utan uppoffring sf grunderne för Bankens förvaltning kan vinnas, torde en annan utväg för bristens fyllande böra vidtagas.
Skälen hvarföre
Utskotten afstyrkt begagnandet sf RiksgäldsContoirets obligationer på längre betalningstid, äro inga andra, än att lånen skulle befiöfvas lill ett mindre betydligt
Den 19 Julii f* tu.
333 belopps och att obligationer *f denna art kunde vackla i sitt värde och förlora förtroendet i det allmänna.
Desse inkast nogare granska-' de. torde likväl förfalla.
Ju mindre belopp obligationerne utgöra, jn säkrare bör man vara att de bibehålla sitt värde, hvilket åter beror derpå att räntan ordentligt betalas.
I fall denna utsattes till J procent om året så utgör den väl högre belopp än Utskotten föreslagit, men vinnes fördelen att Capitalet, såsom säkert och lönande förräntade, icke på längre tider efterfrågas, och erfarenheten ber bestyrkt att dylika räntebärande obligationer af RiksgäldsContoiret utfärdade alltid bibehållet sitt värde.
Det är endast
RiksgäldsCoatoirets utan ränta löpande obligationer, till exempel de för FilmlDisconternes Assignationer utgifna, hvilka både i och för ränteförlusten nödvändigt skulle förlora något i sitt Capitalvärde.
Riksens Ständer äga med Obligationernes utfärdande i Bankens vinster till räckeliga medel icke blott till ordentliga räoteliqvider derå, utan äfven till årlig Amortering, hvilken biefve ännu mera betydlig om afbetalningarne som å Statsverkets skuld äro hädanefter med 150,000 R:dr Banco föreslagne, fingo äfven till successiv minskning af Obligationernes belopp användas, i ställe lör till Siifverinköp, hvarigenom , enär 266,666
R.dr redan äro dertill anslagne, en höjning i Vexelcoursen äfven mindre kunde befaras.
5o* Den 19 Julii f. mk
De förestagne 5 ProcentsSedlar förefalla mig som en Amphybie enullan Banco- och Stats»kuldsSedlar medlörande bådas olägenheter ulan att hafva någondera? fördel» ehuru till inskränkt belopp utgifne försämrande likväl
Bancomyntets värde då de äro en slags utgrening deraf, men kunna å andra sidan för samma deras inskränkta belopp icke uppfylla de stora ändamål, som med Statspapper vinnas.
Skulle krig eller missväxt inträffa kunna de deraf härrörande utgifter omöjligen bestridas med de föreslagne 3 Procents sedlar, hvil* ka utgifne till större summa och ställde att å vista inlösas mot BancoSedlar, skulle medföra lika olycklige följder, som uppstodo af Banco* Sedelstockens förökning efter 1809 års Riksdag} deremot kan vid sådana olyckliga tillfällen systemet af Statspapper (Stocks eller Fonder) användas utan att derföre Bancomyntets värde blifver försämradt.
Alla Europas Stater utan undantag lemna dertill efterdömet: blott Sverige står qvar, förutan ett sådant Creditmynt, hvars drifkraft, likt ångmacbinens, lätt använd, medför den mest underbara verkan å Handel, Näringar och Jordbruk, hvilka derifrån kunna hemta Lifsprincipen till hvarje economiskt företag, nemligen Förlag.
Om det medelst Statsskuldens confracterande tillkomne Capital användes på productionens ökande, finnes knappt något maxi - Den 19 Julli /. m, 33^ muni för dess möjiiga belopp, ty i mohn denne okas, vexa uti en ännu större progessioa de skattskyldiges tillgångar att fylla de deraf tillflytandé räntor, och Landet går framåt i Production, Handel, Näringar, Jordbruk och Prosperitet, i stäiiet att skrida tillbaka.
Detta är i synnerhet förhållandet med Statsskuld; tillskapad medelst ett nytt i omlopp Satt räntebärande Creditmynf, för hvilket län icke blifvit upptagne.
Det ökar rörelsen och lemnar Förlagstiilgångar åt all industrie, utan att dessa Förlagstiilgångar å annat håll gå förlorade för productionen, sorn är casus när Statsskulden tillkommit genom län; ty Långi'- varen skulle, om han ej gifvit lånet, äfven användt sina penningar productift.
I förra fallet är det således ett alldeles nytt tillskapadt RörelseCapital, i det senare blott en öfverflyttning från den ena haeden till den andra (uppfyllande likväl under tiden Statens behof).
Detta hvad Capitalet beträffsrj hvad åter räntan angår, så betalas den al alla skattskyldige samfällt, och uppbäres af de Medborgare enskildt hvilka för ögonblicket äro i besittning af Statsobligationerna, och som det gör Staten, 6åsom Stat betraktad, lika, hvilka de äro som befinnas vara i besittning af dessa räntor, blott beloppet circulerar; medför betalandet deraf intet slags förfång för landets välmagt.
De äro, dessa räntor, en penning, sorn den hogra handen betalar till den ven - 336 Ben 19 Julii. /. strå, båda tillhörande samma kropp (Statskroppen).
Deraf följer visserligen ej att inrikes Stat*- skuld icke äfven medför olägenheter; men de äro ringa i jemförelse med de deraf uppstående fördelar
Skulle man uppgöra en plan, som å ena si tan upptoge de förmooer som tillflutit en Stat, medelst begagnandet af NationalCrediten, samt å andra sidan de olägenheter den åstadkommit, torde vågskålen visserligen luta till fosman för Statsskulden.
Ehuru man genom Statsskuld dräger vex^ lar pä tillkommande generationer, tror jag dem äfven vinna d*rpå, då de i arf erhåll* ett väl odladt Land, i stället för ett vanhäfdadt, en på tillräckliga Opitaler stödd blomstrande Handel, i stället för en vanmägtig. och lifvade slöjder i stället för aftynade.
Äfven våra efterkommande torde således tacka oss och med erkänsla ihogkomma, att om utskylderne, genom Statsskuldens bildande, blifvit ökade, deremot Nationens tillgångar att betala dem, uti en ännu större progression, blifvit ymniga.
Den af Utskottet åsyftade fördel att Handlandes samt publika Verks och Cassör» Cassabebållning mot 3 procent ränta skulle sålunda kunna insättas och komma i rörelsen i stället att de nu ligga obrgagnade kan lämpligare tillvägabringa i sammanhang med de af Ut skot - Den 19 Julii/, mi 337 skotten föreslagne PrivatDiscontinrättningar, hvarom jag då frågan förekommer vidare skall utveckla mina tankar. -f- #
Huru obetydlig differencen i råntan är pa 3 och 5 procents sedlarne synes deraf, att de förre på 5 år, efter den till utgift påräknade summa skulle uppgå till 150,000 R:dr, de sed^ nare till 250,000 R:dr, således 100,000 R dra difference på 5 år, och jag frågar om det ej lönar denna uppoffring för att å ena sidan icke försämra Bancosedlarnes värde, som troligen skulle inträffa medelst de till å vista inlösning föreslagne 3 procents Sedlar, och för att å andra sidan gå ett verkligt gagnanda System till mötes, som i vådans stund kan uH vidgas, i stället att vidtaga en halfmesure som väl kan medföra skadliga, man aldrig nyttiga följder.
För öfrigt är jag helt och hållet tf en värd Ledamots tanka att Planetis florlek bör beflämma medlen ; det vore således önskvärdt om Götha Canal Direction kunde uppgedess behof löt att helt och hållit fullbordadet stora arbetet, di man troligen, torde finna att detta jemte öfrige Publike företag icke kunna fullbordas på det föreslagne sättet (med 3 procents sedlar) och att man således slutligen alltid blir tvungen att vidtaga andra åtgärder.
Bend. 23 538 Ä*«Jalii /, m, NiO 4- Friherre Lagerbjelke, Gujlaf:
Ibland en mängd af vigtiga föremål, som under sist förflutna veckor ömsom kraft eller tillryckt sig uppmärksamheten, har det tor hända för mången, och säkerligen för mig varit omöjligt, att ägna en lika sorgfällig grad af granskning åt alla.
Åtminstone skulle jag för min del hafva önskat mera tillf alle och nera förmåga att inhemta grundelig kännedom af det magtpåliggande Förslag, som innefattas i Utskottens Utlåtande att mot skuldförbindelser upptaga penningar till vissa behof.
Tvenne vigtig» premisser synes mig i detta hänseende pikalla undersökning: den första, utredandet af verkligheten eiler rättare sagt oundvikligheten utaf sjelfva behofven; den andra, svar på frågan, om ingen annan till— gång än dea föreslagna Annes, eller om af alla möjliga tillgångar denna likväl är tjenligast att anlita.