Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De första egarne, hvilka afsiutat ett, i jemförelse med jordens verkliga värde, öfverdrifvet högt skatteköp, skyndade att, genom skogens afverkande och försäljning, bereda sig sjelfva den högsta möjliga vinst, hvarefter de, för att undgå och befria sig från de vid jorden fästade drvga skatte-afgifter, styckade sina lotter uti smärre lägenheter, hvilkas låga pris lockade köpare, hvilka ej fullt för sig sjelfva kunde görareda för den börda, hvilken framgent hvilade på deras, som de föreställde sig, för så godt köp erhållna tillhörigheter.
Onekligen har StatsUtsk. fullkomligen rätt uti den allmänna grundsats, att Staten icke bör mellankomma för att afhjelpa de olägenheter och förluster enskilde personer, genom mindre god beräkning sig ådragit; men å andra sidan, torde med skäl kunna framställas den fråga, om det är Staten värdigt och med dess sanna intresse förenligt, att fortfarande upbära en skatt, som måste hafva till följd, att utarma ett icke så alldeles ringa antal medborgare, hvilka ingalunda tro desamma, som, genom begagnande af en utaf Staten framhållen spekulation, skördat frukten af den örigtiga princip, som varit följd vid skattläggningen.
Aboerne å dessa, i alltför små lotter styckade lägenheter skulle icke utan svårighet och idog möda, äfven med en efter vanliga grunder lämpad skattläggning, finna sin bergning af den ofruktbara och magra jordens äring, och de säkra följderna af den nuvarande beskattningens fortfarande tillämpning skulle blifva åboernes fortgående utarmande och lägenheternas förfall till skattevrak.
Utom nyss anförda, i närvarande fall, enl. min vördsamma förmening, föga tillämpliga motif, har StatsUtsk. ansett, att, genom förmedlings beviljande, ett vådligt prejudikat i likartade frågor skulle upstå.
Sådana prejudikater finnas likväl redan åtskilliga, utan att deraf någon våda har försports.
Den ena reservanten har åberopat ett sådant.
Flera finnas.
Vid 1840 års Riksdag anhöllo R.
St:r, att räntan å Olands utmark, eller den s. k.
Den 25 Januari. 193 s. k.
Allwaren, matte, såsom alltför hög och obillig, nedsättas, hvilket äfven af K.
M. bifölls och sedermera gått i verkställighet.
Uti Nyköpings län hafva kronoparker, eller s. k. jagtparker, blifvit, på samma sätt som Strandskogen på Öland, på offentlig auktion försålda till högsta skaltebud.
Följden hief densamma som på Öland; skogen nedhöggs; jorden försåldes i små lotter till andra innehafvare; räntan kunde icke utgöras och skatten muste nedsättas.
Enahanda händelse lärer i allmänhet inträffat vid de skattläggningar, der samma grund varit följd.
Hvad som för framtiden hör innebära trygghet emot det vådliga uti praejudikaterna, är att denna method, såsom befunnen felaktig, i sednare lider blifvit öfvergifven: skattläggning, vid skogsparkers försäljning, göres numera efter jordens värde och efter de grunder, som för skattläggning i allmänhet tillämpas.
Jag bör ej heller underlåta, att fästa Högh H. o. Ad:s upmärksamhet derpå, alt den ytterligare styckningen af dessa jordlotter, hvilken StatsUtsk. företrädesvis antager vara orsaken till de nuvarrde innehafvarnes nödställda belägenhet, genom Kongl.
Kammar-Colhii Cirkulär af d. 5
Maj 1843 är förekommen.
Jag kan dock icke undgå, att f vid den af StatsUtsk. i detta afseende yttrade åsigt, anmärka, att t skattens oskäligt updrifna belopp, i förhållande till jordens magra och ofruktbara beskaffenhet, gör det högst sannolikt, att äfven de ostyckade lotterna ej skulle förmått utgöra densamma.
Med stöd af hvad jag nu haft äran anföra och uplysa, anhåller jag vördsammast, att Högh R. o.
Ad. måtte återremittera StatsUtsk:s nu föredragna Betänk.
N:o 20, på det att Utsk. må blifva i tillfälle, att taga frågan under förnyadt öfvervägande^ samt, med behjertande af de bevekande och serskilda förhållanden, som i afseende å densamma förefinnas, understödja K.
M:s, med billighet och Statens eget intresse öfverensstämmande nådiga framställning i ämnet.
, Hr Montgomerie, Rob. Nils Germund:
Efter den fullständiga utredning, som ämnet erhållit i K. M:s Nåd.
Propos., i StatsUlsk:s deröfver afgifna utlåt, samt sednast i den siste värde t talarens yttrande, har jag icke mycket att i saken tillägga.
Jag vill blott fästa upmärksamheten deruppå, att Utsk., efter mitt för' menande, endast fästat afseende på den rättsgrund, enl. hvilken den gjorda ansökningen om förmedling i skatten å ifrågakomne lägenheter vore obefogad, samt deremot alltför litet tagit i betraktande de skäl, som här förekomma, att låta nåd gå för rätt.
i Utsk. har icke tillräckligt afsett dessa lottegares nödställda belägenhet, vitsordad af de lokala auktoriteterne och Landshöfd.-Embete! samt af K.
M. befunnen förtjent att föranleda till en framställning hos II.
Jag skulle tro, att dessa omständigheter böra föranleda ett annat beslut, än det, som nu blifvit af StatsUtsk. fattadt, emedan om man än måste i allmänhet erkänna, att
Staten ej bör efterskänka sin lagliga rätt, så bör man dock i detta fall ihågkomma, alt om de å lägenheterna nu hvilande H. 3. 13 194 Den 25 Januari. skatterna bibehållas och strängt iudrifvas, komma lottegarne otvifvelakligt att slutligen falla fattigvården till last, hvilket icke mått* vara öfverensstämmande med Statens rätta intresse.
Jag förenar mig med den föreg:de talaren och yrkar åter- . remiss af StatsUtsk:s förevande utlåt. ‘ Frih.
Äfven jag anser mig böra yrka återremiss af detta utlåt.
Det visar sig så väl af K. M:s i Propos. som af StatsUtsk:s utlåt., att skatteförsäljningen af ifrågavar:de lotter å förra kronoparken Strandskogen på Oland tillgått sålunda, att man antagit högsta anbudet, icke på köpeskillingen, utan på den ränta, som årligen skulle för hvarje tunnland skog eller jord utgå, hvaraf det blef en naturlig följd, att å flere lotter dessa räntors belopp updrefvos till en emot sjelfva jordens beskaffenhet ingalunda motsvarande höjd, i thy att spckulanterne vid auktionen, med kännedomen derom, att å den utbjudna lotten fanns god skog, öfverbjödo hvarandra för att komma i besittning af skogen och genom densammas afverkande bereda sig en tillfällig inkomst, som vida öfversteg så väl skatteköpeskillingen som den för skogslotten utgående räntan de första åren.
Sedan sko- , gen försvunnit, qvarstod endast en mager och ofruktbar jord, ( oftast till odling och uparbetande alldeles otjenlig, hvarefter de första egarne öfverlåta lolterne, ofta styckade i mindre delar, för godt pris åt behöfvande personer.
Sålunda framkallades nuvande olyckliga förhållande, utvisande lägenheterna bebyggda af stugor, fulla med fattigdom, och innehafvarne deraf alldeles oförmögna1 att gällda den alltför höga skatten.
Denna följd af det orätta försäljningssättet har redan inträffat å flere af de försålda lotterne. \|
För att förekomma vidare utveckling af detta missförhållande, ) hvilket Statsmakterna sjelfva genom ofvanberörda felaktiga förfa- 1 ringssätt framkallat, har K.
M. funnit Sig böra till Ständerna af- ; 1 gifva ifrågavande Propos., pä det att innehafvarne af jorden å V Strandskogen måtte komma i samma belägenhet, som andra egare V af å sednare lider till skatte försåld jord å kronoallmänning.
Då sådan jord numera under skattemannarätt öfverlåtes, bestäm- • mes först den ränta, som allt framgent skall joulén åtfölja, till ett visst lämpligt belopp, och sedermera är det skatteköpeskillingen, som blir föremål för auktions-ulropet.
Den sorn då stannar ' för första anbudet, kan möjligen hafva misstagit sig och får således vidkännas förlust, men detta misstag sträcker åtminstone icke sina verkningar till de kommande innehafvarne af jorden, hvilken icke är betungad med högre skatt, än den förmår bära.
Då ( som sagdt är, Statsmakterna inledt enskildla personer i en sådan J spekulation, som den, hvilken egde rum vid försäljningen af ifra- . gavande kronopark, och det nu öfverklagade missförhållandet derigenom uppenbarligen förorsakats, anser åtminstone jag för min del det vara Statsmakternas skyldighet, att rätta detsamma, på det att de olyckliga följderna af det begångna misstaget måtte uphöra.
När Statsmakterna Den 25 Januari.
195 bygga sina beslut och deras följande författningar på falska Statsekouoiska grunder, får eflerverlden derför plikta.
Sä liar äfven inträffat i denna fråga.
Vid 1817 och 1818 årens Riksdag beslöto Ständerna, att ifrågavande kronopark skulle i lotter försäljas och att köpeskillingen skulle bestämmas efter det högsta pris, hvartill den årligen frän hvarje tunnland skog eller jord utgående räntan kunde updrifvas.
Naturliga följden häraf blef, att de lotter, hvarå skog fanns, betalades högre än de, a hvilka skogen i mer eller mindre män var afverkad.
Jag hemställer nu till Eder, Mine Hrr, om detta kan anses vara en rättvis grund för jords skattläggning?
oriktigheten af den begagnade methoden dröjde ej att visa sig, ty sedan skogen af lotternas första egare blifvit nedhuggen, lemhade lägenheterna ej vidare den afkastning, att de följande innehafvarne kunde betala den dryga skatten.
Lika med föreg:de talare anser jag det vara Statens skyldighet att rätta ett sådant missförhållande emellan jordens beskaffenhet och den derå lagde beskattning, och kan således på intet vis instämma i det afstyrkande af K.
Propos., SlatsUtsk, , förunderligt nog, afgifvit.
Såsom utgångspunkt för sitt utlåt, tyckek Utsk. hafva tagit det förhållande, att lägenheternas innehafvare ej ega någon laglig rätt att vinna den begärda förmedlingen.
Jag medgifver gerna, att en sådan rätt icke kan af dem åberopas, men jag önskar äfven, att man måtte komma till klart inseende deraf, att det är Statsmakternas ovilkorliga skyldighet att bereda rättelse uti ett af dem begånget misstag, hvilket åstadkommit så skadliga följder, som uti förevande fall inträffat.
Jag får således' på det högsta afstyrka bifall till StatsUtsk:s nu föredragna Utlåt., och förenar mig i den redan gjorda anhållan om propos. ä detsammas återremitterande till Utsk.; och hoppas jag, att StatsUtsk., om frågan blifver dit återförvist, i sitt framdeles afgifvande svar tillstyrker bifall lill den K. Propos:n. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Ehuru jag icke envist vill motsätta mig en återremiss af förevande utlåt., då den ledamot, sorn först i frågan sig yttrade och sohl jag tyvärr ej fullständigt kunde höra möjligen -anfört sådana omständigheter, hvilka vid en förnyad pröfning af ärendet torde vara förtjenta af att tagas i betraktande, ber jag likväl att få förklara, att jag för min del icke kan instämma i hvad den siste värde talaren yttrat derom, att Utsk:s Utlåt, icke skulle hvila på en riktig grund.
Proposms afstyrkande har Utsk. anfört, att det, ”för sin del, anser betänkligt, att
Staten mellankommer för att afhjelpa de olägenheter och förluster, enskilde personer genom mindre god i beräkning sig ådragit”.
Nu är det som nämnt är visserligen sannt, att de Satsekonomiska grunder hvarpå Ständerna vid 1817 och 1818 årens Riksdag byggt deras beslut om ifrågavande kronoparkers försäljning, äro alldeles falska, men det är derföre icke sagdt, att sedan vinningslystnaden sugit musten ur den försålda jorden och sedermera öfverlåtit densamma åt oförståndet, 13* 196
Ken 25 Januari. det skall vara Statens ovillkorliga skyldighet att träda emellan och rädda den oförståndige från en sjelf förvållad nödställd belägenhet.
Staten taga detta till princip eller att, hvarje gång den enskilte gjort en misslyckad affär, rädda honom från följderna af hans eget lättsinne eller mindre] goda beräkning, är en ganska vådlig bana beträdd, och som i sin konseqvens skulle leda derhän att hvarje oförståndig som på en auktion gjort en dålig spekulation skulle ega anspråk på ersättning härför af Staten.
Detta har Utsk. insett och för att icke för framtiden gifva ett skadligt prejudikat härutinnan., har StatsUtsk. funnit sig böra den K. Propos:n afstyrka.
Man har talat om de ömmande omständigheterna, men i förevaride fall finnes det icke några andra bevekande omständigheter, än de, som framstå öfverallt, der man ser nöd och elände, följa lättsinne och dålig hushållning i spåren.
Statens mellankomst bör väl ej ega rum i andra fall, än då, efter emellan Staten och. enskildte ingångna aftal, sådana för de sednare missgynnande omständigheter inträffat, som icke kunnat förutses eller beräknas.
Skulle en motsatt bana beträdas, faiman, såsom jag redan anfört, ett för framtiden ganska vådligt prejudikat.
Det bar blifvit yttradt, att ett sådant prejudikat redan finnes, men, om äfven så är, bör man väl ej fortskrida på denna väg, och genom prcjudikaternas förökande införa abnonnala förhållanden.
Man har jemväl påstått, att det skulle vara Statens skyldighet att ersätta de förluster, som upkommit genom ifrågavar.-de transaktioner och drabba de nuvande inneliafvarne af lägenheterne emedan dessa spekulationer liksom blifvit inledda af Staten.
Om denna åsigt gillas och antages, fruktar jag, att den kommer alt leda till ännu vådligare följder.
Tanken behöfver härvid endast fästa sig vid de mänga afskrifningsfrågor som hvila på Ständernas bord.
Bland de många skäl, som för dylika frågor anföras, saknas ej det här anförda; som exempel i sådant hänseende kan jag anföra ett mål, som nyligen uptagits till pröfning inom RiksgisAfd. af StatsUtsk.
En jordegare uti Norrbottens län hade vid 1840 och 1841 års Riksdag fått dels Statsanslag, dels Statslån för aftappande af en sjö.
Detta arbete kunde emellertid till följd af inträffande naturhinder ej verkställas, utan allt hvad lian så väl af egna som Statens medel å detta företag auvändt, gick förloradt.
Han ingick då till K. M. med underd. begäran om lånets afskrifning, men K.
M. förklarade, att sådant cj kunde beviljas, ehuru sedermera, till följd af förekommande bevekande omständigheter, någon lindring blef låntagaren beskärd.
Frågan om lånets afskrifning liar lin emellertid vid denna Riksdag åter blifvit väckt och som skäl för motionen anföres, att jordegaren blifvit inledd i företaget derigenom att Staten vid nyssnämnda Riksdag gifvit understöd åt vatten-aftappningar.
Hade nu den grundsatsen, att Staten borde ersätta alla förluster, tipkomna vid af Staten föranledda eller befordrade företag, i ett fall gjort sig gällande, blefve följden, att såväl denna som nästan alla afskrifningsfrågor, som till Ständerna inkommit, skulle, till undvikande af fp?
197 m beskyllning för orättvisa och mannamån, bifallas, Enl. min öfF vertygelse har StatsUtsk. derföre handlat både försigtigt och rätt vid afgifvandet af dess klandrade Utlät.; men då jag, som jag | redan nämnt, vid afhörande af Frih.
Sköldebrands anförande, trott mig finna åtskilligt deraf förtjent af upmärksamhet, vill jag för min del ej bestrida frågans återförvisande till StatsUtsk. för att derstädes undergå ytterligare pröfning.
Hr von Troil, S m.
Orsaken, hvarföre jag begärt i ordet, är egentligen den, att jag ansett mig ej böra lemna oanmärkt ett uttryck, som en föreg:de talare haft, då han säde, att StatsUtsk., förunderligt nog, trott sig böra afstyrka bifall till den K. Propos:n.
Jag för min del tror, att, då fråga är att efterskänka Kronans rätt, det är StatsUtsk:s skyldighet att gå tillväga med all möjlig försigtighet.
Vid afgörande af nu förevarrde ämne förekomma, å ena sidan, billigheten eller rätteligen medlidandet, å den andra, helgden af lagligen åtagna förbindelser.
Tankarne hafva derföre äfven inom Utsk. varit ganska delade.
Ehuru alla insett och erkänt den landsfaderliga kärlek, som föranledt den Nåd.
Propos:ns aflåtande, har raan dock icke kunnat ' annat än betrakta K.
M:s framställning såsom en följd af den I underd. ansökan om förmedling i skatten, hvilken dessa lottegare gjort, sedan alla deras anspråk i rättsväg blifvit afslagna.
StatsUtsk. har vid delta, likasom vid flera andra tillfällen, ansett sig böra gå serdeles varsamt tillväga, innan det tillstyrker R. St:r
I att bevilja eftergift af lagligen åtagna förbindelser eller fastställda skatter, hvilket förfaringssätt, isynnerhet i tvifvelaktiga fall, jag för min del anser y4ra det rätta, enär det slutligen dock alltid ankommer på Ständerna att de sökta eftergifterna bevilja eller afslå.
Jag erkänner öppet, att jag tillhör deras antal, hvilka anse, att de förbindelser, en kommun eller enskilt person en gång sig åtagit, böra orubbade hållas i helgd och någon förändring af desamma endast uti högsta nödfall tillåtas.
Detta är orsaken hvarföre jag lvfed min röst biträdt StatsUtsk:s ifrågavar.de Utlåt., men då en pinnan opinion i denna fråga så allmänt här uttalat sig, skall ia^ visserligen icke, om frågan blifver till Utsk. återföivisL/ferstädes motsätta mig den äskade förändringen.
>~/Hr von Hartmansdorff: Au g.:
Det är uplyst, hvad ingen heller kunnat bestrida att de ifrågavar:de lägenheterna äro sä hård t beskattade, att de ej förmå bära de dem ålagda utskylder.
Redan under den tid, jag förvaltade Landshöfd.-Emb. i Calmar län, hade jag tillfälle se, huruledes dessa jordrymder voro beröfvade den skog, der tillförene vuxit, huruledes der icke fanns annat än sandig, nästan ofruktbar mark, hvarå åboen icke kunde föda sig.
Sådant var tillståndet då för tiden, och det måste sedermera snarare hafva försämrats, än förbättrats.
Utan tvifvel den, att hemmanen förfalla till skattevrak, hvarpå Kronan lider, alt hemmansegarne varda utarmade och slutligen falla fattigvården till last i de församlingar, hvilka äro så olyckliga att med denna börda belastas, 108 Den 25 Januari. och hvilka icke rå för, alt Kronan försålt sin jord på det oförsigtiga sätt sorn skett.
Under sådana omständigheter måste man försöka att afhjelpa det upkomna missförhållandet.
Det kail icke ske genom förmedling, enär jorden är skattlagd efter en annan method, än den, enl. hvilken förmedling kan ega rum.
Då denna utväg, hvaraf alla andra för hardt beskattade hemman i riket kunna sig begagna, således är stängd, återstår ingen annan åtgärd, än den K. M. nu föreslagit.
När sjelfva skattläggningen å ifrågavaride jord är ett undantag; så måste äfven sältet att lindra skatten blifva ett dylikt.
Jag tror således icke att prsejudikatet är farligt, utan yrkar återremiss af Utlåt.
Imellerlid kan jag icke annat än uttrycka min fägnad öfver det allvar, Utsk. vid denna händelse ådagalagt, ehuru det torde i förevar:de fall vara sträckt för långt.
Om Utsk. varit lika allvarligt vid föregide Riksdagar, hade icke sä många eftergifter af Kronans rätt fått ega rum, som derunder skett.
Då hade den stora eftergift, som gjordes genom förslaget om ^katteförenklingen, förmodeligen uteblifvit.
Slutligen får jag serskildt betyga Hr von Troil min fägnad deröfver, att han, som vid föregide Riksmöten stått pä Statens bästa, t. ex. i fråga om de Halländska kyrkohemmanen, alltjcmnt fortgår på samma lofvärda bana.
Som jag kommit för sent hit för att höra de talares yttranden, sorn börjat denna di scussion, får jag bedja örn ursäkt, i (lall jag kommer att återuprepa åtskilliga af de argumenter, hvilka, emot StatsUtskis nu förevaride Utlät, redan blifvit anförda.
Jag vill lill en början omnämna, alt den method, som blifvit följd vid försäljningen af kronoparken Strandskogen, äfven tillämpats vid andra tillfällen, men att deu i sednare tider blifvit öfvergifven, såsom befunnen oriktig.
Att försälja jord på det sätt, att räntao derå bestämmes genom täflan å auktion är naturligtvis olämpligtXty dervid tager man ej i betraktande, huruvida jorden har det vifede, att den i alla tider kan bära den ränta, som sålunda blilvJt densamma åsatt, utan man upväcker endast täflan emellan {spekulanter, hvilka endast fästa sig vi jordens beskaffenhet i dessJ&ärvaride skick, obekymrade om den allt framgent kan bära den^iäPla, de vid auktionen åtagit sig.
Stir vid 1817 års
Rikscfe*»~ij fattat ett sådant beslut i afseende å kronojords försäljning, så hafva de en annan gång, eller vid 1823 års Riksdag, från träd t denna princip för skatteförsäljning, enär de vid sistnämnde Riksdag stadgade, att de kronoparker och allmänningar, som skulle under skattemannarätt till enskildte öfverlåtas, dessförinnan borde skattläggas och skatten dervid bestämmas till högst 1 kappe säd för hvarje Tiland, allt i förhållande till jordens beskaffenhet och med afseende derå, att räntan skulle kunna i alla tider erläggas.
Fråga om nedsättning af räntan å de lotter, som före försäljningen sålunda skaldades, har icke upstått, men då man, såsom det skedde vid försäljningen af Strandskogen, gör sjelfva räntan till föremål för täflan vid auktion, måste den nästan all - tid blifva för hög i förhållande lill jordens verkliga värde.
Då de Kronan tillhörige jagtbackar i Södermanland försåldes, begagnades samma method som på Oland, dock med den skillnad, att någon skatteköpeskilling ej erlades, utan endast den årligen från jorden utgående räntan genom auktionen bestämdes.
Följden har likväl blifvit enahanda, nemi. att jordlotter, hvilka, sedan skogen blifvit afverkad, icke kunnat bära den åtagna räntan, måst å exekutiv auktion för Statens räkning utbjudas, men då ingen varit hugad att lägenheterna på samma vilkor som förut öfvertaga, har slutligen icke någon annan utväg återstått, än att, på sätt R.
St:r vid 1823 års
Riksdag beslutat och i enlighet med K. Brefvet d. 16 Mars 1824, lägenheterna först skattlades efter den method jag omnämnt och sedermera till den mestbjudande försåldes.
Då således den en gång beträdda banan blifvit såsom vilseledande öfvergifven, anser jag, att man ej bör tveka att bevilja åboerne å ifrågande kronopark nedsättning af en ränta, som uppenbarligen är för hög, och icke heller befarar jag några vådliga följder af ett sådant prayudikat, enär det redan förut är gifvet genom Ständernas vid 1823 års Riksdag fattade beslut, att skattläggning af de till försäljning afsedda kronoallmänningar alltid borde föregå sjelfva försäljningsåtgärden.
På de grunder, jag sålunda baft äran anföra, förenar jag mig med de ledamöter, sorn.
.aalvtlViUr ajt R. o. Ad. mätte ifrågavar:de Utlåt, till StatsUtsk. återremittera.
Frih. Raab, Ada/n Christian:
Då ingen af de ~täla_re, som yttrat sig under nienna discussion, yrkat bifall till StatsUtsk:s~^ nu förevande Utlät., kan man taga för gifvet att detsamma blifver till Utsk. äterrenjitteradt, och torde således allt vidare yttrande för en dylik åtgärd
Vara öfverflödigt; men som den trakt, hvarom här blifvit fråga, är: min hemort närbelägen och mig ganska väl bekant, anser jag mig böra vitsorda de upgifter, som bär blifvit gjorda ronde beskaffenheten af jordmånen ä lägenheten Strandskogen, eller att den är i allmänhet mycket svag samt skogen derå nästan öfverallt afverkad, så att den svårligen torde kunna bära den dryga- skatt, som derå finnes lagd.
Jag kan äfven vitsorda det förhållande, att Strandskogen lill största delen är bebodd af fattigt folk, i allmänhet ditkommet på det sätt, alt sedan de första irinehafvarne af de försålda skogslollerne nedhuggit och afyttrat skogen, öfverlemnade de, i afsigt att sålunda frigöra sig frän skyldigheten ali erlägga den allt för höga skatten, lägenlie, terna, styckade i smärre delar, för ett skenbart billigt pris till de nuvande brukarne, hvilka till stor del utgjordes af fattigt folk och voro glada att på detta sätt erhålla en bostad.
Hela denna befolkning är nu mera försänkt i stort betryck och hotar stundligen att alldeles falla fattigvården till last.
Jag har ansett mig pligtig att bekräfta sanningsenligheten af hvad man ang:de ifråga var:de lottegares nödställda belägenhet upgifvit, och utbeder mig derjemte ali få i korthet belysa det exempel, Hr Bildt anfört, lill ådagaläggande af skadligheten utaf Statens mellankomst 200 Den 25 Januari. för att rädda de enskildte från följderne af misslyckade spekulationer.
Hr Bildt liar omnämnt, hurusom en jordegare, hvilken erhållit lönebidrag af Slaten för uttappande af en sjö, icke kunnat fullgöra delta arbete och sedermera hos Regeringen anhållit om lånets afskrifning.
Jag ber Ilr Bildt bemärka, att della exempel alldeles icke träffar in på förevaride fall.
Jag gillar fullkomligt SlatsUlskis princip, att man ej hör vara för släpphändt vid beviljandet af eftergifter i Statens lagliga rätt, men i förevaride fall är ej fråga om alt afskrifva ett lån, beviljadt enskild person, som inlåtit sig uti någon dåraktig spekulation, utan frågan är att rädda en hel menighet från en nödställd belägenhet, hvilken ursprungligen blifvit förorsakad genom ett af Statsmakterna begånget misstag.