Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag återgår nu för ett ögonblick tillbaka till den argumentation i afseende på den framställda behandlingen af delta ärende, som jag förut tagit mig friheten vidröra.
Sedan jag sist yttrade mig, har man ytterligare påyrkat återremiss af betänk.; jag ber nu att få förklara och förtydliga hvad jag menade, då jag i dag började mitt anförande ined att tacka R. o. Ad., hvars motstånd mot min önskan hindrade, att sista plenum längre fortsattes än som skedde.
Jag Ilar nemi. sedan dess haft tillfälle att taga närmare kännedom af egentliga syftningen af de återremisser, som i Borgare- och BondeStm ägt rum.
Så långt dessa upplysningar kunnat gå, har jag deraf funnit, att den gäsning i sinnena, mine herrar! som så småningom längesedan börjat visa sig, ännu tilltager, att detta rop på återremiss inom de begge
Stånden, då intet annat rimligt ändamål i sak dermed kan vinnas, är, efter min öfvertygelse, ett tydligt bevis derpå, att de, likasom mången annan, icke anse sig ännu hafva fått några garantier för ett förändradt styrelse-systeme, att nemi. de icke erkänna annat medel för att vinna dessa garantier, än att så långt som möjligt visa sitt missnöje, och att de, med en uppfattning af grundlagens föreskrifter i detta fall, som jag icke delar, likväl finna många anlednrr att få andra förklaringar än de redan gifna, t. ex. i afseende på personer, som afträdt från Konungens Conselj , men hvilkas återinträdande deruti de anse åtminstone möjligt; och det är denna vidare gäsning roan borde söka förekomma, samt derpå göra slut.
Det är derföre jag vågar vädja till detta Stånds allvarliga besinning, om icke detta Stånd, nu som förr, bör visa, att dess så väl ändamål som fosterländska syftning, sådan den varit i fordna dagar, och sådan jag hoppas den fortfar att vara, är, alt utgöra en ledare loide andra Stånden i constitulionel riktning, en ledare att återställa hvad af delta urgamla folks fri- och rättighet, som möjligtvis det ena seklet efter det andra fått afkortning.
Denna ledning behöfs, efter min tanke, oundgängligen , åtminstone tilldess en annan Representation blir uppställd, hvartill jag för min del länge varit beredd och villig — om man vill på laglig väg komma till reformer.
Om R. o. Ad. derföre instämmer i en åtgärd af återremiss, som, efter hvad jag haft äran utveckla så godt jag kunnat , är mindre laglig, d. v. s. den är icke bestämdt hänlydd, icke föreskrifven i grundlagen; så gör Ståndet sig skyldigt till att, genom sin åtgärd, antingen visa vankelmod i uppfyllandet af sin pligt, eller ock göra sig delaktigt i ansvaret för de resultater af fortfarande gäsning , hvilka ingen ännu kan förutse, hurndana de skulle blifva, derest den icke på ett grundlagsenligt och värdigt sätt skingras.
Det ligger i sakens natur, all detta folk önskar se ett resultat af den ansvarighet, de veta att grundlagen bestämmer för Konungens rådgifvare; får det 224 Den 3 Juli f. m. inom delta Stånd icke se nnnat, än att detta mern från Const.Ulsk. lägges till handlingarna, eller att åtminstone icke minoriteten af Huset påyrkar någon bestämd åtgärd; så säger jag, för min del, att, ehuru jag icke låtit uppskrämma mig af de rop om revolution, som en ledamot inom detta
Hus åtskilliga gånger vid förra riksdagar och äfven nu slungat ut sorn det mål , hvartill jag och mina vänner skulle vilja arbeta , vill jag dock hafva städat för min port.
Minoriteten måste alltså bestämdt visa, att den vill skrida från ord till handling.
Jag bekänner, att jag vid detta tillfälle, som jag anser vara det grundlagsenliga för att gå till räfst med alla offentliga personer, äfven här nödgas uppträda med en anmärkn., som troligen skall bland flera ft. o. Ad:s ledamöter, och mest hos den, mot hvilken den riktas, väcka någon förundran.
Denne ledamot är Hr Hjerta, med hvilken jag sedan mångå år tillbaka lefvat i förtrolig vänskap.
Det olunder ett sådant förhållande, och då vi i de flesta allmänna ärenden delat samma åsigter, som jag med ledsnad funnit en artikel hafva influtit i den tidning Hr Hjerta utgifver, hvilken jag högligen måste ogilla.
Jag är öfvertygad om , att den undfallit hans uppmärksamhet; men sedan den influtit, och då det är möjligt, att den kan fortplanla och utbreda gäsningen, äfven till dem, som icke böra deltaga i statssaker, så bör den icke lemnäs ohejdad fart.
Det är möjligt, att artiklen kan blifva ansedd af dem, som icke känna utgifvaren eller icke vilja inse den goda tendensen af hans tidning, sådan den under manga år visat sig, såsom med afsigt incendiaire, och jag har derföre velat bereda Hr Hjerta tillfälle att förklara, det han förbisett tendensen af ofvannämnda artikel ; hvarjemte jag nu på förhand vill betyga honom min varma tacksägelse för det sätt, hvarpå han ådagalagt sin af mig aldrig betviflade fosterländska känsla.
Jag har hört en annan ledamot af detta .Stund, Hr Lagerhjelm, i dag förklara, att han funnit det sätt, hvarpå Aftonbladet yttrade sig under i858 års händelser, varit af beskaffenhet, alt lian väntade att orden skulle komma alt tryckas med blod eller, som jag tror det sades, med röd i stället för svart färg: jag får deremot tillkännagifva, alt ehuru jag med uppmärksamhet följt samma tidning i landsorten på samma tid. fann jag deri ej annat än uppmaningar till Styrelsen att akta på lidens tecken, men tillika kraftiga uppmaningar till den orofulla allmänheten att iakttaga malta och sans; och denna rättvisa har jag ansett tnig skyldig all offentligen meddela.
Den i gårdagens Aftonblad deremot influtna artikel (med hvars omnämnande jag visserligen icke skulle befatta mig, om ilen icke hade till titel:
Representantens
Syn j) aftvingar mig förklaring, alldenstund jag är representant, och denna förklaring ar: alt med sådana syner kommer jag ej att hafva någon gemenskap.
Den första delen c uilikeln ådagalägger väl på ett åskådligt oell jemväl - Den 3 Juli f. m. viii ganska oskyldigt sätt, huru det går till, att en fattig man, ägare af en liten jordtorfva, blir densamma 'beröfvad genom våra olyckliga näringslagar, stora skatter o. s. v. — detta är den vackra delen deraf; men mot slutet har artikeln den tendens, som skulle de rike inom landet, och de sorn äga prserogativer, med hånlöje betrakta den fattiges jämmerfulla belägenhet, och vara färdige att, efter utländsk inkräktning af detta land, skynda sig att knäböja för sjelfherrskaren.
— Jag uppmanar ännu en gång Hr Hjerta att förklara sig häröfver, och att han, som jag hoppas, ej haft någon hänsyftning på Representationen.
Jag för min del är öfvertygad om, att hans afsigt ej varit sådan; och då jag det är, så återgår jag tillbaka till ämnet, då jag uppmanar R. o. Ad. att, betraktande det egentliga ämnet för vår sammanvaro i dag, från sin sanna och djupa synpunkt förvissa detta folk, alt det icke är förgäfves, som delta Stånd från långliga tider tillbaka kallats Rikets första Stånd, och att R. o.
Ad. bör så skyndsamt som möjligt afhjelpa den gäsning i sinnena, som för närvar, finnes inom vår samhällskropp.
Jag beklagar, att jag icke var närvar., då den siste värde talaren begynte sitt anförande.
Jag vore då bättre i tillfälle att uppfylla en tacksamhetspligt för det beröm han behagat skänka mig, och den rättvisa han gjort mina afsigter.
Den värde talaren har anmärkt den slags fanatism för allt utländskt, som han tyckt sig hos mig förmärka.
Jäg tror icke, att man i allmänhet anser mig brista i svenskhet; och från en sådan brist härrör verkligen icke, att jag i mina anföranden ofta alluderar på hvad utomlands prakticeras.
Jag har en djupt resonerad öfvertygelse om vådan i alla förhållanden och isynnerhet i statsförhållanden, att vilja gå sin egen obanade, af alla öfriga länders erfarenhet obelysta väg.
Detta har jag trott mig hos oss finna i alla vägar, i lagstiftnings, i lagskipnings, i statsekonomiens m. e. o. i alla vägar; och jag har icke sett, att det oss val bekommit.
Jag anser såsom en sats, den der låter ganska val försvara sig, att alla veta bättre än en.
Försöket att få ensamt rätt mot alla, lyckas sällan.
Det är mig kärt att ånyo hafva fått tillfälle utveckla min redan i början yttrade öfvertygelse, då jag sade, att det visserligen funnits åtskilige i verlden, som på slutet befunnits hafva haft rätt mot alla, men tilläde att de voro högst få, och, efter nämnande exempelvis en Newton, en Columbus, en Galile', att oni sådana män funnos bland oss, så hade olyckan fogat så, att jag ej fått göra deras bekantskap.
Jag åberopade ett stort exempel, nemi.
Roms, som under sin mest fosterländska epok, under epoken af sitt hastiga stigande till sitt oerhör9 H. 29 Den S Juli f. m. da välde, aldrig underlät att tillegna sig alla utländska, som goda befunna inrättningar; och likväl ägde Rom på den tiden, och relativt lill den öfriga vcrlden, en upplysning sorn kunde mäla sig med vår öfverlägsenhet.
Visserligen linnas stater oss i detta afseende underlägsna.
Men andra linnas, der seklers praktik bildat en erfarenhet, den vi icke hunnit förvärfva, och som förtjenar alt rådfrågas.
— Af sådan min åsigt härrör äfven, till en del, mitt nu anmärkta sätt att yttra mig på bänken.
Jag befarar icke, att de som t jent med mig i många olika vägar, funnit mig sakna allvar i sak.
Men när en Canning, en Dupin, och andre parlementära män, med hvilka jag icke kan nämna mig på samma dag, stundom lifva det tunga af eli lång parle mental isis. debatt, liar jag trott, att det äfven kunde vara (ihålligt bos oss.
Nu mera skulle blifva mig svårt att ändra detta, se dan jag i så många år talat här i verlden ; och visst är härjemte att hvar fogel sjunger bäst efter sin näbb.
Likvisst är del min önskan och min pligt alt vara Ståndet till lags; men de parlementära lärorna trogen, vill jag först blifva öfvertygad om majoritetens smak.
Nu var.
Statsministern för utrikes ärendena har blifvit här åtskilliga gånger nämnd i anleda, af sista traclaten med Ryssland; jag anser det vara rätt att anföra, att denne Statsminister bland alla sina kamrater haft minsta delen i denna tractat.
Enl. min åsigt af denna, vore sådan andel honom visst ingalunda menlig.
Jag vill blott anmäla det verkliga förhållandet, nemi. alt traktaten var uppgjord före Frih.
Stjernelds inträde i Conseljen; att den undertecknades en eller två dagar derefter, och att ratilicationerna icke af honom, som då var permitterad, contrasignerades; men att denna formalitet uppfylldes, på nådig befallning, af Statsrådet Gr. Carl Löwenhjelm.
Om Götha canal har i dag åter mycket blifvit ordadt, och af skäl, som jag förut anfört, anser jag mig pligtig att upptaga och efter förmåga besvara anmärkntna mot detta foretag.
Den första och på sätt och vis den obetydligaste, men som hufvudsakligen hör till riktigheten, är, att jag icke är ordför. i bolaget för nya Trollhätte-canalbyggnad.
Frölich så förmenat, härrör utan tvifvel af det mindre tydliga i milt yttrande, då jag i går omtalade mitt ordförandeskap.
Förhållandet är, att jag 1838 var ordför. de 10 a 12 dagar, som åtgingo innan Hr Presidenten Westerstrands utnämning i Conseljen hann ske.
Jag är icke documenterad, för att kunna följa alla de anmärkn:r, som blifvit gjorda rörtde det kamerala med hänseende till Trollhätte canalalFären; jag vet blott, att hvad angår det påståendet, att bolaget får canalen till skänks, så är förhållandet, enl. hvad mig inom bolaget förelagdt blifvit, och jag i öfrigt känner, att den nya canalen, inclusive inköpet af den gamla Trollhätte-canalen, skall kosta 2,000,000 r:dr b:co; och jag har Den 3 Juli f. ra. 227 t ledan anfört, hurusom statsbidraget, efter afdrag af räntan, motsvarar 800,000 r:dr; på de utgifna aetierna sirö Gu proc. inbetalda och mänga flera adier mäste ofelbart tagas, innan arbetet blir fullbordadt.
Antalet af adier är bolagets billiga och lagliga ensak likasom risken; och likaså blir vinsten, 0111 nägon sådan uppkommer, bolagets billiga ensak.
— Piörlde den offentliga behandlingen af detta mål, refererar jag mig ånyo till den förklaring
Hr Presidenten Skogman liär låtit uppläsa, och detta måste jag så mycket mera, sorn jag, först när ärendet förevar i Conseljen och i det närmaste var afgjordt, hemkom till Sverige; och i begge förenämnda afseenden, sä väl anglde det kamerala som sjelfva ärendets behandling i embetsverken, refererar jag mig till den redogörelse, som bolaget nyligen låtit trycka och utdela.
— Beträffande accepterna, itererar jag mitt påstående, att de ingalunda engagerat
Statens medel utöfver hvad genom contractet och K. brefvet redan skedt var; till öfverflödigt bevis länder att, om bolaget uppfyller sina förbindelser, förblifver Staten, efter de nu löpande 7 accepterna, lika förbunden som förut.
Tvånget å gamla Trollhätlecanalbolag bestrider jag, intilldess det för mig kan blifva faltligare, hvaruti detta tvång bestått; och jag tror också, alt tillvaron af ett sådant tvång bestrides af den så högt och allmänt aktade och redliga man, sorn väsendtligen förde ordet och gaf rådslag åt gamla Trollhätte-bolag,— denne man, sorn jag icke här bör nämna, i anseende till hindret af cn ofta omtalad grundlags-§, men tillfyllest betecknar, då jag säger, att det är en nian, som egnat största delen af sin verksamma lefnad åt gamla Trollhätte-canalbolags fördel och välgång.
Oförklarligt föreföll derföre mig yttrandet, alt ett talrikt bolag lidit ett våld och aldrig uppliäfl en enda röst till offentlig klagan.
— Sist må jag nämna, att jag ingalunda tillagt mig den hedern alt vara förelagets uppfinnare eller stiftare.
På sätt jag i ett löreglde plenum anfört, reclamerar jag endast den förtjensten att allt ifrån i833 hafva varit företagets äldste, tror jag, och säkert ifrigaste förespråkare; och detta fortfar jag ali räkna mig lill förtjenst. lag förblifver öfvertygad, att Pvege1 ingen i denna fråga handlat rätt.
Vidkommande bolaget, så var det berättigadt alt uppgöra sina villkor, oell det skall hafva rätt handlat, då det uppfyllt sitt conlract enl. dessa villkor.
— Het med föga förtroende lill detsamma omtalda Fransyska sältet består i 2 enkla punkter: det ena, alt arbeta med capitaler och icke med årliga anslag.
Fördelen af detta sätt utvecklade jag i förra plenum, den kan bevisas mycket lätt för en hvar, som gör sig mödan att låta åt sig uppsätta en conto Jirilo öfver något af våra allmänna företag, t. ex. allm. garnisons-sjukhuset.
I afseende på sättet alt arbeta medelst ca p i t a
I e r eller medelst årliga anslag är skilnaden den, att det sednare sättet medför en större läng - 228 Deu 3 Juli f. m. samhet i arbetets fullbordan och följaktligen långt sednare inträffande fördelar; tilläggande jag den önskan, att Götha canal bort blifva företagen efter den förstnämnda metoden.
Om den metod åter, som följdes, kunna actie-ägarne säga sin tanke vältaligare än jag.
Det andra Fransyska villkoret eller sättet, som väl är mycket enkelt och ändå har sina svårigheter, är, alt åt allmän-nyItiga företags upphofsman unna att dervid icke ruinera sig och andra.
För öfrigt, tänker jag, att när om 3 eller 4 år härefter canalen är färdig och Östersjöns och Nordsjöns skepp på densamma föra sina laster begge håfven emellan, — då, säger jag, blir Trollhätte-canalen allt bra ansedd, och af det vi nu i denna felsökande lid derom ordat, deraf är troligen ganska litet qvar i minnena.
Innan jag för denna gång nedstiger ifrån bänken, har jag en hederspligt att uppfylla.
Under discussionen i förra plenum, blef oväntadt nog 1812 års politik afhandlad.
Enär jag är sjelf en af de 2 första, som vetat denna politik vara i fråga; enär jag sedan i all den mån, som en extra-ofliciel ställning medgifvit, bidragit till denna politiks beslutande; enär jag sedan, då den fullföljdes och verkställdes, varit, visst icke det väsendtligaste, men ganska säkert det mest använda verktyget; — då befaller hedern mig, att hvarje gång denna politik antastas, så offentligen som möjligt, och, som jag nu gör, framstå med tillkännagifvande af hvad jag nu anfört, och ined denna politiks försvar.
Helst gjorde jag det med den behörighet, som detta tillfälle saknar, och saknar lill den grad, att jag medgifver mig behöfva Ståndets undseende och Hr Frih. och Landtnäs tillstånd, för att öda io secunder af Ståndels lid med auförande, ilo alt den motsatta politiken var omöjlig i närvaro af den sjömakt, sorn nära allsvåldigt beherrska!1 alla huf, och aå äfven beherrskade våra haf; 2:0 att försöket lill en motsatt politik ofelbart kostat oss hela vårt sjöförsvar, hola vår handelsflotta, alla medel till rörelse och förtjenst, och således äfven så väl statsverkets som enskildes bestånd; många som ännu lefva, ja, som kanske nu höra mig, och som bibehållit eller ärft egendom, vore nu utfattige, 0111 en annan politik blifvit följd; samt 3:o att äfven om genom underverk, ty annorlunda kunde det icke tänkas, detta försök till en motsatt politik lyckats, så hade vi vunnit det continentala Europas dåvar. sjelfständighet, nemi. af en proefectur, men icke den (ehvad derom må af icke fullt sakkunniga och måhända alldeles icke sakkunniga påstås) sjelfständighet, som aldrig upphört alt vara så hel och oantastad, som i tiderna af Svenska monarkiens högsta sjelfständighet.
I en fråga af så mycken vigt, som den nu under öfverläggning varande, anser D e u 3 Juli f. m. jag mig som representant böra yttra några ord.
Jag anmälde mig härtill middagstiden i sista plenum, och sedan dess har detta betänkande blifvit så fullkomligen behandladt af flera värda talare, alt jag kan inskränka mig i afseende på det hela att förena mig med Gr.
Frölich i dess lie; i äran om propos. till anmälan af Konungens rådgifvare efter 107 §:n, enl. de af honom fullständigt utvecklade moliver.
Det är dock en anmärkn., som jag icke anser mig höra förbigå, den nemi. som angår cabinetts-cassans borgen för Bartlielemy-fondens obligationer.
När dessa obligationer först förseddes med cabinetts-cassans borgen, skedde det i rak strid mot 76 §:n Reg F:n.
Mången torde häraf draga den slutsats, att Sländerne alldeles icke behofde befatta sig med liqviden af desamma.
Detta anser jag dock vara falskt, emedan de lån, som Styrelsen i vanlig form upptager af den enskilda, bör och skall Staten betala.
Med deri grundsats 0111 förhållandet mellan Styrelse och folk jag hyser, och hvilket bör hvila på ömsesidigt förtroende, kan jag ej annat än på det högsta räkna Konungens rådgifvare tili last, att de icke inför Ständerna öppet framlagt förhållandet med denna skuld, och tillstyrkt Konungen att hos Ständerna begära anslag för densammas gäldande.
Här hafva visserligen, som jag hört, insinuationer blifvit framkastade om att bibehålla cabinetts-cassan vid dess förra anslag, för att dermed amortera hennes skuld; men detta handlande i smyg anser jag oriktigt, äfven om förslaget skulle komma från någon af Konungens rådgifvare, hvilket jag icke påstår, och illa står tillsammans med Hr Statsministerns yttrande, då statsreglertn förevar och fråga uppstod om anslag till förevar, minister-cassa.
Något vidare har jag icke att tillägga, äu att förena mig med Gr.
Frölich i detta fall.
— Åtskilliga talare hafva yrkat återremiss af betänk., hvilket måhända kommer att blifva R. o. Ad:s beslut; jag får då, om så sker, anhålla, att Const.Utsk , vid frågans ytterligare behandling, ville mera utsträcka de anmärkntr, -sorn kunna hänföras under 107 §:n, d. v. s. icke allenast till hvad Konungens rådgifvare gjort, som icke ländt Riket till sannskyldig nytta, utan äfven till hvad de underlåtit till befordrande deraf, och dymedelst förekomma det il dolce far melite, sorn en af Konungens rådgifvare framställt såsom enda sättet att undgå anmärkntr.
Onekligen äger Const.- IJtsk. anledn. till armärkntr af sådan beskaffenhet; ty då 106 §:n Reg.Ftn föreskrifver hvad Const.Ulsk. bör göra, då rådgifvare handla mot grundlagen eller öfriga gällande lagar, hvilket allt hänföres till juridisk behandling inför Riksrätt; så föreskrifver deremot 107 §:n, huru förhållas bör, då desse rådgifvare icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, icke med nit, skicklighet ooli drift sina förtroende-embeten utöfvnt.
Dessa sednare ordalag bevisa påtagligen, att lagstiftaren mera, åtminstone fullt ut lika så mycket, afsett a3o Den 3 Juli f. nr. det negativa som det positiva i en handling, Det lärer icke heller kunna bestridas, att en Styrelse, som gör intet, vida mera bidrager till Rikets skada och vantrefnad, än en mera verksam, 0111 Ufven denna sednare skulle någon gång göra sig saker till en lagöfverträdelse.
Jag säger: någon gång; ty blifva öfverträdelserna många, ehuru af obetydlig beskaffenhet hvar för sig, så utgöra de dock slutligen ett stort helt, derigenom att de utvisa en syftning alt öfverträda lagen, som icke bör lemnäs oanmärkt.
Jag anhåller, att dessa anmärkntr mätte åtfölja till Const. Utsk., i händelse dess nu föredragna betänk, varder återreinilterud t.
Den uppmärksamhet, hvarmed H. R. o.
Ad. behagade åhöra mig i sista plenum under det långa anförande jag då uppläste, ålägger 111ig såsom en pligt, att i dag vara desto kortare i mili framställning.
Jag skall således förbigå många af de anteckningar jag gjort, och blott fästa mig vid några.
— En värd talare, (en Friherre på andra sidan) behagade i sisla plenum med mycket stora och förskräckliga ord söka, ej mindre kärki ■ossa Konungens rådgifvare, än förfära eder, mine herrar!
Jag tror dock, att de som gåfvo närmare akt på innehållet funno, att det mesta icke var lämpligt till delta rike, an mindre till de saker, som voro under öfverläggning
En af de ledamöter, som sutlo i mitt granskap, förklarade sig i Friherrens yttrande igenkänna något af Tocqueville om Norra Amerika.
Andre ledamöter hafva måhända igenkänt andia sammanbragta barn från flera författare och främmande verldsdelur, der förhållandena ingalunda äro jemförliga med våra, eller med de mål, som tillförene hörde till min föredragning, såsom frågan om nådår för klockare-enkor m. fl. dylika Jag skulle tro, alt man i frågor, sådana som dessa, gjorde rättast alt icke breda sig ut i den obegränsade rymden, der allt kan sägas och ingenting vederläggas, emedan intet har bestämd tillämplighet på våra förhållanden.
En annan talare, likaledes på andra sidan (en Grefve) indelade sitt yttrande i 3:ne delar, hvaraf den första och sista icke hörde till saken, och den medierstavar af beskaffenhet att icke fordra vederläggning, åtminstone af mig, hvars förklaring han icke upptog.
En värd ledamot bar redan anmärkt obehörigheten af den 3:dje afdelningen.
Jag skall således blott fästa mig vid den i:sta Den innehöll, likasom förbemälde
Friherres framställning, mycket storordiga och skarpa talesätt, dem R. o.
Ad. väl torde erinra sig.
Jag har under denna riksdag hört dem så mångå gånger och så ofta upprepade nästan samma ordalag, alt det förekommer mig, som hade den värde ledamoten eli stående formulär till klagovisa, hvilket han begagnar vid alla tillfällen, då han anser en stor verkan böra åstadkommas.
Den 3 Juli T m.
Delta formulär syne», likasom andra dylika, liafva, mellan lie slående kraftorden, tomma öppningar, hvaruti talaren efter omständigheterna insätter frågor än om hemmantalsränta!], un om skjutsen, än 0111 f. d. Konung Gustaf Adolphs familj och nu sednast om 107 §:n.
För dem af eder, mine herrar, som öfvervarit alla dessa ärenden, är delta ingen nyhet.
J kännen formuläret lika val som jag.
Men för dem, som måhända första gången åhört dessa mustiga ord, bör jag tillkännagifva, alt de höra till ett formulär, på det att en hvar må veta värdera dem derefter, jemväl vid detta tillfälle.
Äfven denne talare liar en förkärlek för det obe-, stämda, såsom bevis hvarpå bland annat kan anföras hans yttrande för några dagar sedan, i fråga om näringsfriheten.
Posse och flere ledamöter, hvaribland Hr Hjerta, yrkade att derutinnan få ett bestämdt uttryck af R. o.
Ad:s mening, på det alt Styrelsen mätte veta hvad Representationen i detta fall verkligen tänker; så tillstyrkte Hr Grefven antagandet af de hala och obestämda ordalag Utsk. begagnat, och hvartill jag åtminstone ej kunde finna annat skäl, än att få desto öppnare tillfälle att vid nästa riksdag fördämma Konungens rådgifvare, ehvad de nu må yttra i nämnda fråga.
En Friherre på samma sida, som jag, har i dag yttrat sig på ett sätt, som gör, alt jag nästan tror, det han fått låna det omtalta formuläret.
Om hufvudinnehållet har jag ingenting vidare alt säga.
Men ibland bisakerna yttrade lian, att Styl elsen hade sitt uteslutande stöd hos R. o. Ad. och icke hos de öfriga Stånden.