Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Herr Ribbing anfört, att i afseende på möjligheten af Domsagors klyfning mellan Riksdagar ett serskilt förslag skulle behöfvas, anser jag öfverflödigt.
Om klyfniugen sker före valen, är det gifvet, att endast de kunna förena sig, som höra till samma Domsaga.
Om verkställigheten åter ej egt rum före Riksdagsmannavalen, kan det icke hindras, alt de förena sig som förr.
Om man antager det uttryck, som Herr von Schulzenheim föreslagit, tror jag, att föreskri fterne äro tillräck 1 i ige.
Då vid återremiss af detta Memorial lill ConslitutionsUtskot - 122 Don 25 Maji. let det åligger oss, att förena oss ora de anmärkningar, sora böra utgöra återremissen, anhåller jag, alt Herr Grefven och LandtMarskalkeu först täcktes inhemta Ståndets tanka, om det förenar sig uti Herr von Schulzenheims förslag, att de Härader, sorn äro inom samma Domsaga, få förena sig om en Riksdagsman, men att Herr Grefven och LandtMarskalken ville derifrån skilja det stadgandet, att sådan Riksdagsman skulle vara vald äfven för det Härad, der han bor; och sedan framställa den frågan, huruvida mitt yttrande kunde få åtfölja såsom en serskild tanka.
Friherre Cederström > Jacob: Med Herr Hjerta instämmer jag deruti, att, i händelse förändring kommer att ega rum, följden deraf blir, att allmänna föreningar komma att insås hos BondeStåndet till undvikande af kostnad för hvarje Härad.
Men jag inser ej något skäl, hvarföre den skillnad skulle göras, som Herr Hjerta föreslår, att man icke behöfde vara vald för det Härad, der man är boende.
Den saken faller af sig sjelf.
Förenar sig icke Domsagan, så är det tydligt, att hvar och en får välja för sig; det faller af sig sjelf, att de, som förena sig, skola välja en person bland sig.
Härad, som ej vill förena sig med de andra om en person, som det bäst bör känna, måtte ej kunna åläggas, att hafva förtroende just för den personen.
Om man i Den a5 Maji. 123 således ej på ena sidan går in på en förening, måste man väl söka en annan person boende inom sig.
Jag tror Herr von Schulzenlieims redaction vara rättast och enligast med Grundlagens anda, och medförande den minsta rubbning i i5 §.
Riksdagsordningen, der det tydligen står, att Allmogen inom livart Härad skall till
Riksdagsman välja en person inom sigj och der det visserligen varit menadt, att hvart
Härad borde välja en representant.
Jag förenar mig fullkomligen uti Herr von Schulzenlieims förslag, att rättaste sättet för BondeStåndet, att inskränka antalet af representanter måste stadgas så, att minst en skall väljas från hvarje Domsaga, och tror ej, att något tillägg behöfves i afseende på Domsagors klyfning emellan Riksdagarne , emedan sådant icke kommer i fråga, utom då folkmängd och produclion så tilltaga, att det blir nödvändigt att göra tvenne
Domsagor af en, och då kunna gerna två representanter väljas.
Men jag är också ense med Herr Hjerta att, då nödvändigt en Riksdagsman skall väljas från hvarje
Domsaga, och det icke mera säges, att en skall väljas från hvarje Härad, så behöfver det ej stadgas, att den, som till exempel väljes af de tre Häraderne, äfven skall vara vald af det fjerde, der han hor, I3' örn detta ej skulle vilja förena sig med dem, som vil - Den 25 Maji. ja Ii afva ca och samma, måtte det vara detta Härad obetaget, alt taga en annan, då det sjelf måste bekosta den personen.
Det måtte då få taga utom eller inom Häradet.
Jag tror ej, ali analogien kan vara lämplig i afseende på städer, tj hvad om dem är stadgadt, torde hafva afseende derpå, alt man icke skall välja en person, som ej är Borgare.
Jag förenar mig sålunda i Herr von Schulzenheims framställning, att en Riksdagsman skall väljas åtminstone inom hvar Domsaga, men yrkar tillika, att intet vilkor måtte bestämmas, att han skall vara vald af det Härad, der han bor.
Då Lagar merendels tolkas efter det förhållande, sorn var, då de stiftades, skulle jag tro, att något afseende borde fästas på det af mig uppgifne förhållande om olika tolkning af Lagen, i händelse en
Domsaga skulle blifva klufven; men då ingen af de Ledamöter, hvilka yttrat sig, ansett förhållandet lika med mig, vill jag ej vidare söka göra min åsigt gällande, tillfreds med att hafva väckt frågan, ock anseende att de discussioner, som nu föregått, lemna tillräcklig ledning vid bedömandet i framtiden af Lagstiftarens mening.
Hvad angår Herr Hjertås förslag, alt det borde vara tillåtit, att utom sig välja Riksdagman, så vill jag ej för min del deremot yttra mig; det beror på serskild pröfning.
Jag vill blott framställa, i afseende på for - Den 25 Maji. 125 men, att det är ett serskildt ämne, som torde böra i grundlagsenlig ordning väckas och behandlas, ty det nu ifrågavarande angår blott, huru många få förena sig, och alldeles icke om någon förändring skall ega rum i de redan stadgade öfrige föreskri fterne för valen.
Friherre Anckar swärd } Carl Henrik:
Jag är af Herr Tham förekommen, och får endast förklara, att jag är af enahanda tanka med honom.
Under förutsättande af händelser, som visserligen kunna ligga inom möjligheternas område, men hvilka jag dock hoppas inom vårt Fädernesland aldrig skola inträffa, och knappt skola kunna inträffa, har Herr
Hjerta bestridt den del af mitt framställda redactions-förslag, som innehåller, att den, som väljes af en hel Domsaga eller af flere Härader, borde jemväl vara vald till Representant för det Härad, der han är bosatt.
1 besvarandet af denna Herr Hjertås anmärkning har jag hufvudsakligen blifvit förekommen af Friherre Cederström, och inskränker mig således inom ett ytterligare åberopande af analogien med hvad i i4 §•
Riksdagsordningen finnes stadgadt om Städerne.
Det står der:
Alla Städer af de tvenne högsta classerne vare förbundnej att sända minst en Fullmägtigj men af I2Ö
Den a5 Maji. de öfrige hinna tvä, högst tre förena sig om en person, hvilken dock mäste vara till Riksdagsman vald för en af desse Städer, der han sjelf Magistratsperson eller Borgare är.
Jag anser denna analogie emellan landet och städerne, i en fullkomlig likartad fråga, vara af stor vigt; och jag hemställer således ånyo, om icke Ridderderskapet och Adeln skulle täckas förena sig om, att såsom dess gemensamma tanka anse det af mig framställde förslag.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag anser mig böra, till Ridderskapets och Adelns protocoll förklara, att jag i Utskottet ej delade pluralitetens mening i afseende på detta förslag.
Jag trodde, att denna Grundlagsförändring ej vore högst nödig, och således ej hade heliöft föreslås.
Jag trodde, att då man hade en urminnes praxis, som ej visat några menliga följder, vore det vådligt att meddela föreskrifter, som kunna gifva anledning till oförutsedda oredor.
Huru mägtig gammal praxis är, kan tillräckligen inhemtas deraf, att det i våra Grundlagar ej ens behöft utsättas, hvem som skall förrätta valen för BondeStåndet.
Jag får för öfrigt påminna, att i Utskottet uppstod många betänkligheter i afseende på denna sak.
Uti vissa landsorter nemligen, finnas ganska få sådane hemman, som nu äro till val berättigade, och der nästan allt är frälsehemman.
Sådane äro vissa trakter af Bie - Den Maji. 127 lunge, Skäne, med flere.
Der skulle tungan för dem, som skola hålla Riksdagsmän, kunna blifva ganska stor, om de ej fingo gå utom Domsagan.
Det finnas dessutom flere Härader i serskildta Domsagor, t. ex. i Blekinge och Skåne, som frän urminnes tider alltid lära hafva förenat sig om en person.
Allt detta, som mer eller mindre eger rum i alla orter, skulle vålla obehagliga brytningar; och då dessutom af den förra friheten att förena sig, ingen större olägenhet uppkommit, än att personalen, oaktadt en person nu är Representant för 20 eller 21 Härader, likväl utgöres af omkring 120 personer; så tyckes intet behof ännu påkalla en sådan förändring, i synnerhet som det ej torde vara många, hvilka kunna förvärfva sig ett allmännare förtroende.
Dessutom får jag fästa uppmärksamheten på en fråga af största vigt:
Skola vqlen förrättas såsom hittills inom hvarje Härad serskildt; eller skola Electorerne från hela Domsagan förena sig uti en Electorsförsamling och tillsammans välja en eller flere
Riksdagsmän?
I förra fallet blir det nödvändigt antaga hvad Herr Hjerta yrkat, nemligen att man må välja äfven utom Häradet, endast det sker inom Domsagan; men helst skulle jag önska, och hemställer, att det måtte stadgas såsom ett vilkor, derest
Domsagan skall vara den krets, inom hvilken man skall hålla sig, alt alla Electorerna skola samlas på ett ställe, och Den a5 Maji. der utse sina Riksdagsmän, det må vara en eller llere.
Ju talrikare valförsamlingen är, desto klokare val bör den kunna göra, och deslo mera kan man vara tryggad emot obehörigt inflytande på densamma.
Jag föreslår således det tillägg, att alla Electorer11 e inom Domsagan skola samlas på ett ställe, och der gemensamt utse Riksdagsmän.
Jag anser mig böra fästa den siste Talarens och Ståndets uppmärksamhet på den verkliga nödvändigheten, att stadga några föreskrifter i detta afseende.
Det har undfallit den siste Talaren, hvad som skulle blifva första följden af en obegränsad förening.
Hvar och en inser, att ett sådant förhållande icke kan härleda sig från annat än, dels större förtroende bland en större massa af personer, dels allmogens önskan att vinna besparing i Riksdagskostnaderne.
Detta allt måste vara motiverne.
Men hvilken skulle följden blifva?
Jo, den skulle blifva, att de Härader, som skulle vara böjde för att fästa sina val vid personer af liberalare tänkesätt, skulle förena sig om en eller 2 eller 3 utmärkte Representanter.
Andre åter, der intrigerne lyckades att välja personer, som t. ex. redan äro vistande här uppe i Stockholm, eller trakten deromkring, eller annars äro så kände, alt man önskade deras val, utsedde sina Representanter af motsatt - Den a5 Maji.
12g satt syftning, en för hvarje Härad, ofta mera aflönad af andra, än af sina Committenter.
Röstberäkningen inom Ståndet sker efter personalen, och ej efter antalet af Härader, som man representerar.
Således förlorar just den frisinnade sidan derigenom sin kraft, och godtyckets öfvermagt står qvar.
Deraf uppkomma inom vårt BondeStånd en slags Representanter, liknande de Engelske förr så kallade Rotten-boroughs.
Det skulle blifva ett olyckligt resultat, om en frisinnad allmoge i 20 å 3o Härader skulle slå sig ihop i sina val, men deremot en liknöjd och okunnig allmoge valde en hop svage och vanmägtige Ombud.
Det är på denna grund jag tror det vara nödvändigt, att genast rätta detta förhållande.
Herr von Schulzenheim har sagt, att det icke kunde hända, att intriger vid valen hos oss egde rum.
Det torde icke vara obekant, att de i smått redan egt tillvaro.
1823 valdes för i3 Härader en person, men ej för det Härad, der han bodde.
Han måste flytta från det Häradet till ett annat, der han äfven bade egendom, för att kunna godkännas.
Det skulle förundra mig, om detta förhållande och dess anledningar voro den välde Ledamoten okände.
Att Borgare-Ståndet gjort till ett vilkor för sig, att man skall vara vald för den stad, der man bor, bör ej vara en norm.
Vi böra ej fördölja, alt BorgareStåndets organisation grundar sigSpå 26 H. 9 i3o Den 25 Maji. deras behof af skydd för ett samhällstillstånd inom sig, sorn innebär corporationsoch skråsystemets bibehållande.
Det är ofta vigtigt för en Stad, hvad som kan vara skadligt för Landet på det hela.
På sätt Herr Tham yttrat, kan det hindras, att 3 å 4 Härader förena sig om en person, derigenom att ej det Härad, der lian bor, väljer honom till Riksdagsman.
Jag medgifver, hvad Herr Cederschjöld uppgifvit, att en inskränkning inom
Domsagan kommer att ändra förhållandet med nu brukliga val inom en eller annan ort.
Men det jemnar sig snart.
Jag tror, att då det är fråga om en ny institution, får man ej så noga räkna på ögonblickets förhållande.
Jag tror ej, att några synnerliga svårigheter möta, och skulle de uppkomma, kunna de lätt hjelpas, om i5 §:n Riksdagsordningen får följande lydelse:
Allmogen i hvart Härad välje, efter hemantalet, till Riksdagman af BondeStåndet, en inom Domsagan besuten Krono-j Kronoskatte- eller Frälseskatte - Hemmansegare, hvilken icke tillförene hört till annat RiksStåndj eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehaft.
Vilja flere Härader inom samma Domsaga förena sig om en Fullmägtig, vare sådant dem obetaget.
Om man nyttjade dessa uttryck, vore ändamålet vunnet.
Det är egentli gen endast i afseende på ett exempel, som Den a5 Maji.
Herr Hjerta anfört, att intrig skulle vara begagnad vid val, sorn jag vill fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att i 112 §:n RegeringsFormen finnes ansvar af tjenstens förlust för den, som verkar på valen.
Orden lyda sålunda : Uti Riksdagsm anna-valen må icke någon Em~ bets- och Tjensteman med sin Embetsmyndighet obehörigen verka.
Jag tror således, att yttranden derom, att sådant skall skett, fordra bevisning, eller ock böra anses obehörige.
I afseende på hufvudfrågan förenar jag mig med Herr von Schulzenheim, och begär proposition å hvad han föreslagit.
Jag vill alldeles icke ingå i stridigheten om intrigerne i afseende på föreningar om Riksdagsmän.
Det kunde hända, attalia dessa föreningar, som äro stämplade med uttrycket af ett allmänt förtroende, hafva lika mycken grund i intriger, som andra val kunna hafva det.
Jag tror ej, att dessa ämnen stå uti något egentligt sammanhang med redactionsförändringen.
Jag kan ej annat än förena mig i det förslag, som af Herr von Schulzenheim blifvit framstäldt, och i afseende på den inskränkning, sorn af Herr Hjerta blifvit yrkad, förenar jag mig äfven med hvad Herr von Schulzenheim anfört, såsom öfverensstämmande med 14 9* 132 Deri i5 Maji. §.
Jag anhåller om Hr Grefvens och LandtMarskalkens proposition i detta afseende.
Jag kan icke dela den siste värde Talarens åsigt.
Jag tror för min del, att denna inskränkning icke kan medföra några nyttiga följder.
Jag ser såsom en möjlighet, att inom en Domsaga af flere Härader den händelse kan inträffa, att tvenne personer bo i ett Härad, af hvilka den ene förvärfva! sig största delen af det allmänna förtroendet.
Om nu valet måste ske inom det Härad, der den valde bor, och de öfrige Häraderne icke ega en så qvalificerad person, som de önska, men icke eller önska den, på hvilken de andra röstat, så skulle ju förslaget komma att innefatta den besynnerliga inskränkning, att inom samma Domsaga icke få välja den dem godt synes.
Jag saknar all analogi emellan detta förhållande och hvad för BorgareStåndet blifvit stadgadt; men skulle tro, att snarare det sednare borde ändras, såsom mindre principenligt.
På denna grund anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln, vid bestämmandet af den gemensamma tankan för återremissen, behagade fästa uppmärksamhet vid hvad jag nu haft äran yttra.
I afseende på alla de Representanter, som inom vårt Land väljas, synes Grundlagens me - Den a5 Maji. 133 ning hafva varit enahanda, nemligen alt hvarje Riksdagsman bör vara från den ort, hvars talan han förer, på det han må hafva kännedom om dess tillstånd, och Riket i det hela derjemte försäkras derom, att från alla orter ega ombud.
Skulle man nu tillåta så många Ilärader, som hittills, att förena sig om en Fullmägtig, ginge denna grundsats förlorad.
Redan synes
Lagstiftarens mening hafva varit, att valrättigheten borde inskränkas inom Domsagan, och jag instämmer så mycket hellre deri, som BondeStåndet varit af samma mening.
Hvad beträffar den sednare frågan, eller att en Riksdagsfullmägtig borde vara vald inom det Härad, i hvilket han är boende; så synes den, jemnlikt grundsatsen och ConstitutionsUtskottets förslag, vara den rättaste, och dermed instämmer äfven Herr von Schulzenheims framställning.
Fullmägtig icke får väljas utom Domsagan, torde det vara mindre magtpåliggande, att han skall vara vald äfven af det Härad, inom hvilket han har sin bostad.
Jag anser således mindre vigtigt, antingen man antager Herr Hjertås eller ConstitutionsUtskottets redaclion.
Lika med de flere Herrar, hvilka ansett nödigt att försäkra sig om, det BondeStåndet icke må blifva för fåtaligt, och att alla orter i Riket af delta Stånd må varda representerade, 134 Den a5 Maji. finnér Sfven jag nödigt förändra i5§.
Riksdagsordningen derhän, att en Riksdagsman bör blifva vald för hvarje Domsaga.
Men derföre kan jag icke anse nödigt, att inskränka BondeStåndets valrätt så långt, ali det icke skulle vara tillåtet att taga en Riksr dagsman, som bor utom
Domsagan, i fall en pejson funnes inom nästa Domsaga, som bade större förtroende.
Å andra sidan vill jag icke inskränka valrätten derhän, att om inom Domsagan flere än en funnos, hvilka bade allmänt förtroende, det dock må vara tillåtet att välja flere.
Då jag således redogjort för de åsigter, enligt hvilka jag går att föreslå en redactionsförändring, hoppas jag den skall innehålla, hvad Herrarne allmänt synas önska, och hvad som är förenligt med en nödig frihet för Landet.
Jag föreslår, att i5 §.
Riksdagsordningen må erhålla följande lydelse:
Allmogen i hvarje Domsaga välje, efter hemmantalet, till Riksdagsman af BondeStåndet, minst en Krono-, Kronoskatte-, Frälse- eller Frälseskatte-Hemmansegare, hvilken icke tillförene hört till annat RiksStånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehaft.
Genom en så beskaffad redactionsförändring har Allmogen full rätt att välja en eller flere Ledamöter inom eljer utom Domsagan.
Följden häraf skulle likväl blifva, att man icke kom att välja Häradsvis, utan Domsagevis, hvilket jag tror vara öfverens - Deu Maji.
135 stämmande med Friherre Cederslröms förslå", då Häradernes Electorer fingo under en Ordförande öfverenskomma, hvilken person, inom eller utom Domsagan, de ville välja.
Detta tror jag innefatta all den frihet ett RiksStånd börega, utan alt hindra dem, som vilja hafva flere än en, och tillika en säker garanti, alt Representanterne blefvo minst go, hvilket lärer utgöra Domsagornas antal.
Det har blifvit yttradt af en värd Ledamot, att om Riksdagsmanna-valen af BondeStåndet förenades inom Domsagorne, kunde det vara likgiltigt, om en person valdes inom det Härad, der han bor.
1 anledning deraf får jag fästa uppmärksamheten på, att
Grundlagen förutsätter valet af en sådan person, som eger allmänt förtroende inom den ort, der han är bosatt.
Om inom ett
Härad en person icke är så väl känd, att han väljes af sin egen ort, synes det besynnerligt, att en sådan skall kunna väljas för Härader, der han icke är känd annorlunda, än genom Tidningarne och sina Anföranden; men icke till sina personliga egenskaper.
Jag anser således vigtigt, att bibehålla det vilkor, Herr von Schulzenheim föreslagit, hvilket ingalunda bör uteslutas, om ej afsigten är, alt få sådane personer valde, som jag nyss omnämnt.
Jag är före - i36
Deu a5 Maji. kommen af Friherre Cederström, med hvilken jag i allo förenar mig.
Lika angeläget, som jag anser, att icke öfver all höfva öka antalet af BondeStåndets RiksdagsLedamöter, lika angeläget tror jag det vara, att detta antal icke under all måtta nedsättes.
Lika skadligt anser jag också derföre det sätt, som hittills varit öfligt vid RiksdagsmannavaIcn, då en mängd Härader äfven ifrån skiljda
Län förenat sig om en och samma Fulimäglig; ett fortfarande häraf, ja kanhända ett ytterligare utvidgande af delta missbruk (ty Lagens andemening kan det aldrig vara) skulle slutligen kunna möjligen leda derhän, att hela det Hedervärda BondeStåndet representerades af 18 å 20 personer; olägenheterne och följderne deraf behöfver jag ej nämna, ty de ligga klarligen för hvar och en.
Jag förenar mig derföre deruti, att minst en Fullmägtig bör sändas ifrån hvarje Domsaga af en derstädes besuten Frälseskatte- eller Kronoskatte-Hemmansegare.
Om deremot en sändes från hvarje Härad, skulle antalet blifva för stort, och så vida Riksdagsmannen bor inom Domsagan, bör han dock förmodas hafva en fullkomlig kännedom om ortens behof och angelägenheter, för att befordra dess önskningar, föreslå behöfliga förändringar och yrka dess rätt.
Den 25 Maji. i37 Grefve Frölich:
Sedan jag förra gån gen hade ordet har min uppmärksamhet blifvit väckt derpå, att den af mig föreslaglie redaction möjligen kunde leda derhän, att flere Riksdagsmän valdes, än Härader funnos i Domsagan.
Som detta icke varit min mening, medgifver jag gerna den rättelse uti redactionen, sorn i delta afseende må anses nödig; hvarefter några sådana inkast, som här blifvit gjorda, icke vidare med skäl torde kunna ega rum mot §:ns ordalydelse.
Det är väl möjligt, att, såsom Grefve Frölich yttrat, icke något vidare af de inkast kan framställas emot hans redactionsförslag, hvilka hittills blifvit gjorde; men många andra inkast skulle likväl kunna göras deremot.
Det skulle nemligen till en början alldeles ändra valsättet, då Electorerne skulle sammanträda
Domsagevis i stället för lläradsvis, hvilket skulle leda både till förändringar och oriktigheter.
Ju mer man kan inskränka valen inom trånga districter, desto säkrare erhåller man ett uttryck af allmänna opinionen.
I förra fallet sitta Valmännen på ett ställe, i det sednare på 2, 3 eller 4, och det ena Häradets Valmän kunna då icke så mycket inverka på de andras beslut.
Af mitt förslag blifver första följden, att om flere Härader vilja förena sig om en representant, så behöfver icke afses, om han är boende I, i i8 Den i5 Maji. inom Häradet, utan blott inom Domsagan.
Den andra följden är, att inga andra Härader än de, hvilka tillhöra samma Domsaga, kunna förena sig om samma Fullmägtig; och jag tror icke principen bör uttryckas vidare.
Om Grefve Frölichs förslag åter antoges, skulle följden blifva, att endast den Allmoge, som bor omkring Stockholm, och hvilken kunde åtaga sig fullmägtigskapet för vida mindre pris, skulle komma att väljas.
Sålunda borde, i mintanka, valen inskränkas lill Län och Domsagor.
Detta är äfven förenligt med Grundlagens esprit, som vid val af BevillningsUtskottets Ledamöter förutsätter, att de böra känna ort-intressena.
Jag anhåller ännu en gång, att den redaction jag föreslagit må blifva framställd till proposition.
Den innebär för öfrigt all likhet med Herr von Schulzenheims, utom det, att Fullmägtigen icke behöfver vara vald för sitt eget Härad.
Emot det förslag, Grefve Frölich uppgifvit, har den siste värde Talaren invändt,att allmänna opinionen säkrare uttryckes för hvarje local, genom val Häradsvis.
Men då det finnes Härader, sorn icke lära innehålla i4 å i5 valberättigade hela hemman, inser man lätt, huru möjligt det vore, att inverka på dessa val, hvarest endast några få personer fordras, för att utgöra pluralitet.
Dessutom hafva sådane småval samma olägenhet, sorn våra Den 25 Maji.
Bänkmansval, och böra af samma skäl afskaffa.
Om detta likväl, emot hvad jag hoppas, icke skulle vinna Ridderskapets och Adelns bifall, så anser jag Hr Hjertås förslag ganska väsendtligt, enär det innehåller det vigtiga correctiv, att de väljande icke nödvändigt äro bundna inom Häradet.
En annan Ledamot har deremot invändt, att den, som icke har förtroende inom sitt eget Härad, icke eller bör blifva Riksdagsman för något annat.
Härvid får jag blott påminna; att det Härad, sorn är så missnöjdt med en sådan person, ju kan välja en annan, och antingep underhålla honom sjelf, eller ock nog få något annat Härad att sig derom förena.
Jag skulle således helst se, alt Grefve Fröhchs förslag antages, men i annat fall, att åtminstone Herr Hjertås correctif må blifva bifallit.
Grefve Frölich: Herr Hjertås och mitt förslag skiljas blott deri, att lian anser för en stor förändring mot hvad Grundlagen nu föreskrifver, om valet skulle ske
Domsagevis i stället för Häradsvis.
Om äfven detta är en förändring, ser jag dock icke, hvarföre den ej bör ske, i fall den är nyttig.
Jag tror icke, att den stadga Grundlagen nu innehåller, funnits i verkligheten, om ock i orden emotsvarad.
Jag har mig väl bekant, att vid val af representanter i Den a5 Maji.
BondeStåndet vanligen så tillgår, att Häradshöfdingen nästan alltid på förhand känner, hvilka personer kunna eller vilja komma i fråga att blifva valde.
Det händer således nu nästan alltid, då Electorerne samlas Häradsvis, att Domaren, om han så för godt finner, är i tillfälle öfvertala desse, att välja samma Riksdagsman, som i ett annat Härad blifvit utsedd.
Jag lemnar då åt en hvar att bedöma, huruvida icke valfriheten blir större, om Electorerne samlas på en gång, i stället att deras opinion nu ofta blott är Häradshöfdingens eller KronoBetjeningens, som vet att göra sig gällande.