Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 25 0 c t o b e r. alt ett förslagsanslag måtte på Riksg.cont. anvisas och har hemtat anledn. dertill af Ständernes beslut vid sisth riksdag, då ett sådant anslag anvisades i och för postlegans förhöjning, till hvilken förökade utgift man tviflade all postmedlen skulle lemna tillgäng.
Det anslaget begagnades ej för nasti, år, emedan postcassan kunde bestrida utgiften, men för innevar. är är det ganska troligt att detsamma kommer att anlitas.
Förhållandet är af Hr Grundelstjerna sa fullständigt ulredt, att jag endast anhåller att fä förena mig med honom.
Om det är skäl att så stora omkostnader må äga rum och komma att göras tillföljd af dessa entreprenader, sä är det ju ingen förlust dervid, att ett credit i v för ändamålet linnes att tillgå i Riksg.cont. för att i händelse af behof begagnas.
Vill man åstadkomma förbättringar, så måste man väl äfven dertill anslå medel, och då det är bestämdt, både alt del beror af Konungens Bef-.lnde alt ingå conlracter med vederb. skjutsskyldige, hvilka medföra utgifter för Postverket, och att sådant af detta verk lika litet kan förhindras, som utgifter på förhand beräknas, så är väl ingenting naturligare än att bevilja ett förslagsanslag eller creditiv, lill det belopp som kan bli nödigt.
Peuningarne äro ju icke derföre borta.
Landtm, framställde härefter propos., om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:s, ang:de Hr Grundelstjerna? ifrågavar. motion, afgifne yttrande gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, och förklarades i följd deraf vara af II. o.
G:o. Tullverket.
Ilr Påli raius, Olof Immanuel:
SlalsUtsk. har i den nu föredragna punkten föreslagit en nedsättning i totalsumman af utgifterne för tull-administrationen med 100,000 r:dr under hvad Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof upptager.
Skälet dertill uppgifves vara, att de s. k. exportpremierne, som är 1842 utgjorde 94,295 r:dr 47 sk. (i r:st. och 1843 67,981 r:dr 16 sk. ansetts icke egentligen böra hänföras till utgifterne, utan rättast böra iakttagas vid inkomstberäkningen.
Då ett motsvarande afdrag skett vid beräkningen af inkomsterne, skulle det visserligen synas vara nära nog likgiltigt, att en sådan förändring ägt rum; men jag tror mig likväl äga grundade skäl att deremot anföra några betänkligheter.
Dä det här anförda skälet jemföres med hvad uti inkomstbetänk. i enahanda ämne är ytlradt, vill det synas mig, som om StatsUtsk. hade förutsatt, att behållningen af ett års tullinkomster, efter afdrag af exportpremierna, skulle blifva densamma, som den, hvartill tullinkomsten skulle uppgå, derest rättigheten till exportpremier icke ägde rum.
Deruti ligger likväl ett väsendtligt missförstånd.
Om vid utförsel af varor, Den 25 0 c l o b e r. 347 producerade af utländska råämnen, det vore gifvet, huru stort qvantum råämne som deruti ingredierade, och restitution för della qvantum beviljades till jemnt det belopp, som vid råämnets införsel vore beräknadt, så skulle en sådan förutsättning hafva något skäl för sig; men förhållandet är långt annorlunda.
Exempelvis ber jag att få anföra artikeln socker.
För ratt socker är införselafgiflen bestämd till 2 sk. 6 r:st fä; tulirestitutionen för raffineradt socker är deremot bestämd till 3 sk. 4 r:st fä.
Det är nemi. antaget, att mera än 1 g1 råsocker behöfves för att erhålla 1 fä raflineradt; men delta mera beror till stor del af fabrikantens skicklighet i sitt yrke och af hans uppmärksamhet att tillegna sig de bästa melhoder, hvarigenom han kan erhålla en större produet af ett och samma qvantum råämne.
Det kan deraf inträffa, att den ena fabrikanten med sin förädlade vara kan återfå hela införselafgiften, under det den andra knappast kan få hälften deraf.
Med tobak är förhållandet, alt införselafgiften är bestämd till 6 sk., eller, oro man beräknar den lindring som för Nordamericansk produet äger rum, något öfver 5 sk. per fä.
Tulirestitutionen är fastställd till 3 sk.; det synes deraf klarligen, att restitutionsbeloppet alldeles icke är eqvivalent med den erlagda tullafgiften.
Men om äfven den förutsättning, som SlalsUtsk. synes hafva antagit, vore riktig, skulle likväl återstå en omständighet, som efter mitt omdöme vore tillräcklig för att ådagalägga, att det beräkningssätl, som Ulsk. föreslagit, är oformligt och oriktigt, den nemi. alt restitution af införselafgiften för en vara, som utföres i förädladt skick, sällan eller aldrig utgår på samma år, hvarunder afgiften blifvit erlagd.
Fabrikationen fordrar sin lid och vanligen erhälles icke reslilutionen förrän 2, 3 eller flere år efter sedan införselafgiften blifvit debiterad och erlagd.
Dessutom torde böra anmärkas, att jemte de här s. k. exportpremierna, finnes en annan slags restitution, nemi. den vanliga, som äger rum efter godsägares hos Tull-öfverstyrelsen anförde besvär öfver de missräkningar eller oriktig uppfattning och tillämpning af lullförfaltnin— garne, som localtullförvaltningarne kunna låta falla sig till last.
Sådane rcstitulioner omtalas icke i StatsUtsk:s betänk., ehuru det varit lika skäl, att äfven de kommit i fråga vid beräkningen af inkomsterne.
Det medgifves gerna, alt rubriken af tullomkostnader, som SlalsUtsk. funnit olämplig, icke eller egentligen är den rälta; men del finnes i alla större penningeförvallande verks räkenskaper en annan rubrik, nemi. af kor t ni agar och dertill bör denna utgift hänföras.
Jag tror, alt det är med god ordning för räkenskapsföring mest öfverensstämmande, alt allt hvad som ingär i cassan hör debiteras på ena sidan, och deremot på den andra, allt hvad som utgår, under hvad namn det vara må.
Jag önskar, att hvad jag nu anmärkt, måtte föranleda återremiss af denna punkt, och hoppas alt StatsUtsk. derå skall fästa det afseende, alt ändring i hvad föreslaget blifvit måkomma att äga rum, lill öfverensstämmelse med innehållet af K. M:s nåd. propos.
De förhållanden, som af den siste ta - 34S Den 25 Octo b er. laren blifvit omnämnde, hafva visserligen icke undgält StatsUtsk» uppmärksamhet, då denna fråga der var under öfverläggning.
Utsk. har likväl trott, att de betänkligheter som nu äro yttrade, skulle vara af mindre vigt, än dem som kunde anföras mot uppförande af exportpremier eller s. k. drawback bland utgifterna.
Utsk. har nemi. ansett, att drawbacke», ehuruväl den icke för hvarje är kan komma att utgå till det belopp, hvartill tullafgifterna uppgått för den vara, som, fastän förädlad, sedermera re-exporteras, sä står likväl dessa exportpremier i ett visst förhållande till tnllinkomsterne, men utan lika beräkning och lika förhållande till tullstatens omkostnader och utgifter i öfrigt; att exportpremiernes belopp icke kunde calculationsvis beräknas, hvaremot Utsk. ansåg att Tullverkets omkostnadsstat i allmänhet borde kunna i det närmaste bestämmas till något visst belopp; derjemte, att då fabrikanten af en vara här i Sverige, för hvilken exportpremier betalas, funne sin räkning vid att importera mycket, som sedermera förädladt exporterades, skulle drawbacken derför kunna uppgå till 3, 4 ä 500,000 r:dr; men en sådan tillökning i Tullverkets stat skulle medföra ett oriktigt begrepp om Tullverkets inkomster i allmänhet, hvilka derigenom skulle visa sig större än de äro, hvaremot om förädlaren af en vara icke funne sin räkning vid att utskicka den, så införskrefs också betydligt mindre af sjelfva råämnet, tullinkomsterna minskades och drawbacken försvann ifrån Tullverkets omkostnader.
Då visade sig omkostnaderne hafva stigit mer eller mindre, ehuruväl de verkliga förblifvit oförändrade.
Utsk. har ansett att detta förhållande skulle förorsaka mindre reda eller tydlighet i räkenskapen för Tullverket och gifva anledn. till oriktiga begrepp om förhållandet med detta verks omkostnader för dem, som kasta ögonen på dessa siffror.
Dä således draxvbackens belopp står i visst förhållande till, ehuruväl icke precist motsvarande tullinkomsterne, och dessa höjas eller minskas relativt till införskrifning af de varor, på hvilkas exporterande drawback skall betalas, sä har Utsk. trott, att den i förhållandet med Tullverkets räkenskaper oinvigde skulle få ett riktigare begrepp om siffran, ifall räkenskapen afslöts på det sätt som StatsUtsk. föreställt sig vara det lämpligaste.
Skulle några hinder eller större betänkligheter dervid möta, finner jag visserligen att summan blir ungefärligen densamma, om man för upp 100,000 r:dr mera i credit och 100,000 r:dr mera i debet på samma gäng, eller utesluter denna summa på båda ställena, så att saken i det hänseendet för stalsregleringen kunde vara likgiltig; men en förändring i Ulsk:s förslag medför endast den följden, att
Tullverkets utgifter stiga eller falla det ena året efter det andra, utan att man, med mindre än att en närmare granskning anställes, dertill kan finna orsaken.
Utsk. icke föreslagit att reslitutioner skola hädanefter utgå på samma sätt som hittills, är dels derföre att dessa summor äro mindre, dels af mångahanda slag.
De skola icke alla af samma skäl afföras från utgiftsconto, utan skiljas åt i flera delar och dessutom stå icke Den 25 October. 349 dessa restitutioner i elt så bestämdt förhållande till Tullverkets inkomster som exportpremierne.
Till de skäl, som Hr Fåhraus anfört, till vinnande af en återremiss i denna punkt, har jag ytterligare ett att tillägga.
Jag lemnar derhän frågan om bokföringen af restitutioner och exportpremier, enär den verkliga omkomstnadsstaten alltid måste blifva densamma., ehuru restitutionerne och premierne kunna inverka olika på behållningen, i mån af desammas varierande belopp; men då Konungen, efter den verkliga omkostnadsstaten har ansett och i Dess nåd. propos. begärt, att förslagsanslaget måtte höjas med 338,000 r:dr, och således komma att uppgå till 900,000 r:dr, samt dä Konungen, som just derföre att det är ett förslagsanslag, har rättighet att detsamma öfverskrida— hvilket äfven sisth riksdags StätsUtsk. bekräftat, då, i anledn. af väckt motion om anslagets höjande till en million r:dr, detsamma förklarat, att, emedan anslaget vore ett förslagsanslag, det berodde på Konungen att detsamma öfverskrida efter omständigheternas kraf, och motionen således icke böra föranleda till någon åtgärd — nu i Dess nåd. propos. bestämt en ungefärlig gräns, inom hvilken Konungen vill låta omkostnaderne för Tullverket stanna; så finner jag det vara olämpligt att StätsUtsk. med 100,000 r:dr nedsatt det af Konungen äskade förslagsanslaget.
Om SlatsUtsk.
, vid den troligen blifvande återremissen af inkomstbetänk.
N:o 33, äfven deri och i öfverensstämmelse med Konungens propos.
, gör den rättelse, att behållningen af tullintraderne upptagas till 3,500,000 r:dr. i st. f. den nu, utan gilltiga skäl, med 100,000 r:dr nedsatta behållningen, så kommer icke, genom utgiftsanslagets ökande med sistnämnde belopp, statsbristssumman att i ringaste mån ökas och således icke eller den blifvande bevillningen att, i detta hänseende, med det aldramiusta behöfva förhöjas.
Palmstjerna yttrat, anhåller jag att till mitt förra yttrande få lägga ett par ord.
Frih. har fästat sig vid den omständigheten, att om fabrikationen af utländska råämnen inom landet ökades och fahrikaterne utfördes, så skulle exportpremierne kunna stiga i vida större mån än förut, och att sådant lätteligen skulle föranleda oriktiga begrepp om beloppet af den egentliga administrationskostnaden.
Jag tror att denna anmärkn. är elt skäl mera för den sats jag yrkat, då nemi., vid betraktande af att dessa restitutioner icke utgå på samma år som afgifterne, det varierande förhållandet snarare skulle ge ett orätt begrepp om tulluppbörden.
Om restitutionerne upptagas bland utgifterne, så ehvad de stiga eller falla, blifva de alltid en sanning.
Men om de afdragas från inkomsten, skall det återstående beloppet af denna, i följd af de fluctuerande och olika år tillhörande restitulionerna, alltid visa en oriktig siffra.
Dessutom ber jag att få anmärka inconseqvensen af StatsUtsk:s förslag, i det hänseendet, att då här för Tullverket föreslås, att en afkort - 350 Den 25 O c t o b e r. ning skall tillhöra inkomst-titeln, så upptagas deremot för Postverket alla afkortningar ibland omkostnaderne. R. o. Ad. ansåg de emot förevar. 6 punkt gjorde anmärkn:r föranleda återremiss.
Härefter förekom hvad Utsk. vidare i afseende på denna liufvudlitels reglering under särskilda littis anfört.
Litt. a) ang:de det i j:de hufvudtiteln till byggnader och reparationer i Stockholm uppförde anslags förminskande med de till första hufvudtiteln öfverflyttade 3z,ooo r:dr, och litt. b) uppförde anslag till byggnader och reparationer i landsorterne.
Hvad Utsk. under littis a) och b) framställt blef af R. o. Ad. bifallet.
Litt. c), ang:de de för byggnader och reparationer i hufvudstaden och landsorterne särskildt beviljade anslagens sammanföring till ett gemensamt byggnads- och underhålls-anslag.
Det skäl sorn StatsUtsk. åberopat för afstyrkande af Konungens nåd. framställning i nu anförda hänseende, hvilar på en oriktig förutsättning.
Det har ingalunda varit afsedt, alt någon förändring skulle komma alt äga rum i den hittills iakttagna ordningen vid administrationen af byggnadsärendena i landsorten, som äfven hädanefter måste ställas under vederbörande local myndigheters uppsigt.
Jag kan således icke inse hvad det skulle medföra mera olägenhet än fördel, att bevilja ett så beskaffad! sammanslående af begge fonderna, som K. M. i nåder föreslagit.
För mig vill det synas klart, att derigenom vinnes möjligheten af större hushållning, ty om det funnes besparingar på ena fonden, men bristande tillgång på den andra, så kunde reparationer af Kronans lägenheter, vare sig i hufvudstaden eller landsorten, fortsättas på en gång, dymedelst att man använde de tillgänglige medlen, utan afseende på hvilkendera fonden de tillhörde, och sålunda undgick att låta med återstoden af en reparation anstå till ett kommande år, hvarigenom kostnaderne naturligtvis blifva större.
Om man lägger någon vigt dervid, att de hittills begagnade rubrikerne för hufvudstaden och landsorten lill sina bestämda belopp i räkenskapen qvarstå, så torde ändamålet kunna vinnas, på sätt som äger rum med anslaget till 6 hufvudlitelns afdelning för jordbruket, handeln och näringarne, genom förslagsvis utförda summor, men med rättighet för K.
M. att, när en behållning något år uppstår på den ena afdelningen, men bristande tillgång pä den andra, deröfver kunna, lill fyllande af behofvet i detta sednare afseende, disponera.
Jag begär återremiss på denna punkt och hoppas deslomer alt Stals-Utsk. måtte fästa afseende på hvad jag haft äran nu anföra, som det härigenom icke är fråga om någon tillökning i anslaget.
Den 26 October. 351
De emot Utsk:s under denna litt. afgifne ytrande gjorde anmärkmr ansågos föranleda återremiss.
Litt. d) an gide anslaget för jägeristaten, litt. e) an g ide uppbärdsarfvode för ränlmästarne, litt. f) angide beviljande af det vid sistlidne riksdag indragne anslag af 6000 ridr till Ii.
Hvad Utsk. under dessa litt:s föreslagit blef af 11. 0. Ad. bifallet.
Härefter och i anledn. af Utsk:s under litt g) gjorde anmälan, att öfrige under denna hufvudtitel uppförde utgiftssummor, uti hvilka ingen anledn. förekommit att tillstyrka någon förändring, bade till enahanda belopp, som vid förra riksdagen, blifvit å den Utsk:s utlåt, bilagde tabell föreslagne, hemställde II.
Ex. Hr Gr. 0. Landtm., om R. 0.
Ad. behagade bifalla alla de uti nämnde tabell utförde anslag af penningar, indelta räntor och spanmål, om hvilka icke förut blifvit särskildt beslutadt.
Ropades ja. II. R. 0.
Ad. åtskildes kl. ^ 11 om aftonen.
Lördagen den 26 October 1844.
Upplästes och lades lill handlingarne ankomna prot. utdr. från de öfrige IliksSun af den 17, 19 och 23 dennes.
Föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 13, i anledn. af väckt motion om rättighet för fordringsägare att hos Konungens Bef:h:de erhålla s. k. promotorial i lagsökningsmål. 0 n Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 17 dennes f. m. pa bordet lagda betänk.
N:o 14, i anledn. af dels K.
Afdab;n och tillägg till 7 § i 20 cap. af samma balk, dels ock väckt motion om inrättande af förmyndarekamrar.
Hr Dankvardt, Carl, anförde skriftligen: 1 allmänhet tror jag, alt lagen, genom stadgandet rör:de förmyndarepligten och dermed åtföljande ansvar, galt så långt i fordringar på den starkares kraft och uppoffring för den svagares värn 552 Den 26 October. och fördel, sorn jemnvigten för bådas existens tål och fordrar, och med säkerhet så mycket öfver måttan i vissa fall på den starkares bekostnad, som svarar mot tysta förmonsrätten, hvilken med sin misstanka äfven faller på den förmyndares bo, som för intet barnarf häftar, utan ofta försörjer myndling på egen kostnad.
Under denna öfvertygelse om den nu gällande lagen, betraktar jag den nåd. propos. egentligen såsom en stor ömtålighet, på det, vid öfvergången från den skenbara säkerhet, som anses hvila vid tysta förmånsrätten, till den redbarare, som ligger i förmyndarnes personlighet och domarens pröfning vid förmyndarevalet, all fruktan må undanrödjas för myndligars äfventyrande genom upphörande af tyst förmånsrätt i förmyndarens fasta gods.
När jag anser mig böra tillstyrka upphäfvande af denna säkerhet, vill jag äfven dela samma ömtålighet, som den nåd. propos. uttrycker, oaktadt de olägenheter som följa af den föreslagna lagförändringen, i den öfvertygelse att fränders granskningsrätt, oftast nu åsidosatt, just vid betraktande ef den tysta förmånsrätten, efter upphäfvandet sjelfmant i behöfliga fall framträder, så att öfverförmyndarens tätare mellankomst, hvilket egentligen utgör olägenheten i lagförslaget, torde i allmänhet blifva inskränkt till sådane förmynderskap, der myndling saknar fränder; men det förundrar mig, att Utsk., långt ifrån att fästa uppmärksamhet på förenämnde olägenhet, derutöfver skapat nya så i ögonen fallande, att under en längre förmyndareförvaltning mindre bemedlade pupillers alla tillgångar skola för merendels onödiga och onyttiga kostnader medtagas, och jemväl det förhållandet blifva oundvikligt, till bevarande af kärlek och förtroende mellan fader och barn, att vården om den sednares gods måste åt oskyld person anförtros. Utsk., som i en föreg, del af betänk, synes grunda afslaget å väckt motion om förmyndarekammare till stor del på dessa inrättningars afvikelse från hittills i lagstiftningen erkände grundsatser för föräldrars makt och myndighet öfver deras barn samt medborgares rätt i allmänhet, har sålunda icke tvekat att medelbarligen tillintetgöra samma rättigheter.
Två ledamöter af BorgareSt. en af Adeln och en af PresteSt. lia gått ännu längre och gjort domaren till ovillkorlig observator på hvarje omyndigs lilla skärf, som kan i räkning böra upptagas.
Borgmästaren i en fabriksstad, der fabrikanterne sjelfve vanligast äro de enda, som lemna något arf åt sina barn, må möjligen hinna att med sin kikare öfverskåda den inskränktare synkretsen; men domaren pä landet förmår säkerligen icke att göra några observationer på det nya ofantliga, alltid mulna firmament, hvarmed man velat omgifva honom, såvida det nya uppdraget att tillskapa tvister skall lemna honom någon tid öfrig för pröfningen af de befintliga.
Den K. propos. inskränker sig till den åtgärd för domaren, att pröfva om annan förmyndare bör förordnas, till följd af fränders eller god mans anmärkn:r; Utsk. fordrar domslut och således rättegång, ty domaren lärer ej kunna skilja emellan anmärkare och förmyndare, så att myndlingen rätt sker utan stämning.
Alfa - Den 26 October. 353 fadren fortfarande förmyndare, så är det hans öde att sålunda processa med sitt barn.
13lir han mål för god mans eller franders chicane, så förestår honom detla öde hvart 3:dje år.
Har barnet kort efter födseln, som ofta händer, fått möderne-arf, så kunna, om det är son, möjligen 6 sådane rättegångar för fadren uppkomma, (hvars kostnader han för begge sidorne förmodligen skulle utlägga) om nemi. genom de föreg. 5 icke alla tillgångar upphört, då han icke längre har något annat än barnets nakna person om händer och lärer ändteligen för vidare rättegång vara fri.
Ar barnet dotter', så kunna än flera klander utföras, allesamman utan någon säkerhet för framtida ansvar för sjelfva deu pröfvadc tiden, ty myndlingens rätt kan icke spillas genom odugliga anmärkmr af dem, som intet ansvar äga, i fall af ansvariga fel, som den myndigldefne sedermera sjelf styrker; och i denna omständighet skiljer jag mig alltså från de äsigter, Frih. Stjernstedt och Hr.
Cederstråle antagit såsom följder af de föreg:de domsluten, i deras reservationer mot betänk.
Det är just myndlingens enda lycka vid alltsammans, att förmyndarens ansvar qvarstår, i fall han har att ansvara med, tills han afträder förmynderskapet.
När jag på grund af dessa anmärkmr begär återremiss till LagUtsk., i förhoppning att det frångår sin förra mening och tillstyrker antagande af den K. propos., i det fall att propos. rör-.de tysta förmonsrätlens upphörande i fast gods af Ständerna bifalles, ty eljest bör säkerligen denna lagförändring ej äga rum; vill jag icke lemna oanmärkt det grundlagsvidriga förhållande, som LagUtsk. i denna fråga vidtagit.
Utsk. tillkommer, efter mitt begrepp om grundlagen, som nästan allmänt delades inom Utsk. vid de riksmöten, då jag deltog i dess öfverlägguingar, ingen annan rättighet vid utlät, öfver K. propos:r, än att motivera sina tillstyrkanden eller afslag.
Grundlagen förutsätter, att Konungen, med tillgång till de sakkunnigaste män i landet för lagförslags upprättande och deras granskning af Högsta Domstolen, har en så stor öfvervigt i förmågan att föreslå en ny lag och jemväl att den redigera, det icke någon annan än sjelfva den föreslagne nya principen liksom ej eller någon annan lagtext bör till granskning af Stånden förekomma.
LagUtsk. är Ståndens vägledare i den omständighet, som deras yttranderätt bör i fråga om K. propos-.r ronde ny lag utöfvas, och derinom måste Utsk:s utlät, inskränkas.
LagUlsk:s ledamöter voro eljest ett urval motionärer, som grundlagen icke erkänner.
Tilltror sig ledamot af LagUtsk. mera förutseende och lagkunskap än han förmärkt eller godkänt hos Konungens rådgifvare, så är honom icke betaget att gagna sitt fosterland med utöfvande af sin motionsrätt i Ståndet, som dä å sin sida har tillfälle att fästa uppmärksamheten på motionens svaghet, om den, såsom i den närvarande, skulle förefinnas, och förkastliga betänkor kunna sålunda förekommas, till fördel för ärendenas behandling.
I afseende på enskilda motioner, medgifver jag visserligen, att en vidsträcktare utredning tillkommer LagUtsk. och sådant med rätta, ty grundlagen antager, att det hör vara sammansatt af de lagfar3 H. 45 B54 Den 26 October. naste män inom den del af representationen, som kan väljas i Utsk., och af denna öfvervägande lagkunskap framför enskild motionärs, väntar representationen en vidsträcktare tillämpning af föreslagne nya grunder i anmälda fall för andre likartade förhållanden, som motionären under en inskränktare och ensidigare åsigt af frågan, antingen icke haft förmåga eller uppmärksamhet att öfverväga; men fullt så mycket som LagUtsk. står framom enskild motionär i detta fall, står det efter Konungen i den lagkunskap och sakkunnighet, som han har att tillgå vid uppgörande af ett lagförslag; och derpå grundar sig efter mitt omdöme den olika ordställning, som i grundlagen utmärker LagUtsk:s befattningar med Konungens nåd. propos:r å ena, samt Just,-ombudsm:s förslag och representationens motioner å den andra sidan.
Denna min mening önskade jag ock att LagUtsk. måtte taga i öfvervägande vid remissens besvarande och lägga på minnet för framtiden.
Då jag inhemtat, att R. o.
Ad:s majoritet under min frånvaro från riksmötet funnit betänkligt att gå Konungens önskan till mötes, medelst bifall till LagUtsk:s förstärkande för pröfning och antagande af ett allmännare Lagförslag, hvilken händelse jag måste beklaga, och detta förslag sålunda torde komma att undergå den hittills vanliga behandling; så är det icke utan vigt, att Utsk. påförhand erinras att öfverväga sin behörighet i afseende på utlåtanderätten öfver K. propos:r. H. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal, Lars Herman:
Både pligt och öfvertygelse uppmana mig att yttra några ord emot LagUtsk:s ifrågavar. betänk.
Ämnets stora vigt torde möjligen inleda i någon vidlyftighet, men jag skall bjuda till att vara så kort som möjligt.
Till en början ber jag, att R. o.
Ad. täcktes med all möjlig uppmärksamhet genomläsa den utförliga och grundliga reservation, som Frih.