Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När en författning finnes, som stadgar att ingen qvarn får skattläggas med mindre än att den skall bära en skatt af 4 tunnor, men skatten ändock understundom bestämmes till mindre belopp, eller ej ens till en tunna för ett par stenar, får ja säga, alt denna nya erfarenhet, som först vid detta tillfälle kommit till min kännedom, skulle, derest man måste antaga att samhället kommit på den punkt, att detta förhållande vunnit häfd, utgöra ett sorgligt bevis uppå att det knappast vidare vore värdt att bibehålla några författningar.
Mörners sista yttrande ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att mycket olika åsigter varit rådande rörande tillämpningen af den ifrågav:de författningen hos Kammar-Coll. och Konungens Befh:de; hvilket förhållande också torde utgöra ett kraftigt skäl att borttaga hela denna lagstiftning och de felaktigheter, som deruti finnas.
Beträffande det förslag, som blifvit väckt, att de af Stats-Utsk:t i motiverna anförda orden »under förutsättning» o. s. v., skulle i sjelfva beslutet inflyta, så vill jag icke motsätta mig detsamma, i synnerhet som Hr Finans-Ministern äfvensom flere andra talare tillstyrkt det.
Jag hade dock trott, att det tillhörde lixped.-Utsk:t att afskrifva både R.
St:rs beslut och motiverna för besluten.
Emellertid har jag ingenting emot sjelfva beslutet, dock på det sätt, som Hr von Troil förslagit, d. v. s. med anförande af hela meningen.
Jag har begärt ordet endast för att tillkännagifva, det jag, på det meningarne icke må splittras, förenar mig om Hr von Troils förslag.
Då jag förra gången hade ordet och förordade Gr.
Hamiltons förslag, föreställde jag mig icke annat, än att detsamma åsyftade att hela den ifrågav:de meningen i Utsk:ts motivering skulle i beslutet inflyta.
Jag finner likväl, att denna uppfattning varit oriktig, men då Hr von Troil nu föreslagit en ny redaktion i sådan syftning, förenar jag mig med honom. 504 Ben 28 Febrntri (. m.
Jag vill visst icke hålla på den inskränkning, jag föreslagit, utan förenar mig med Hr von Troil, så mycket mera, som jag gillar hans åsigt om den verkan, som deraf kunde uppkomma.
Mitt förslag härrörde endast deraf, att jag icke ville inflicka något, som tillhörde K.
M:s ekonomiska lagstiftnings-rätt.
Jag vill endast, med afseende å Gr.
Mörners sista yttrande, säga, att man icke behöfver förtvifla om samhällets bestånd derföre, att icke en gammal lag numera kan göras gällande.
Hen högsta makten, som, mindre bunden än underordnade embetsmyndigheter, kan göra mera afseende på rätt och billighet, än på en sådan gammal lags, emot tidens kraf stridande föreskrifter, bör derföre också mildra tillämpningen deraf, till dess den kan undanrödjas.
För öfrigt och då jag nu hört pluraliteten instämma med Hr von Troil, vill jag icke splittra meningarna, utan förenar mig med honom i det förslag, han afgifvit.
Landtm., att under densamma hade blifvit yrkadt, af Hr Fåhraeus bifall till Utsk:ts förslag oförändradt, af Hr von Troil, med hvilken en mängd ledamöter sig förenat, bifall till samma förslag, med den förändring, att efter orden »räntan å mjöl- och sågqvarnar må» infördes följ:de i Utsk:ts motivering förekommande mening: »under förutsättning att nu gällande författningar, så vidt desamma icke angå frågor om vattenuppdämning, skola i behörig ordning ändras, så väl i afseende å hittills meddelade föreskrifter, rörande rättigheten för mjöl- och sågqvarnars anläggning, som ock beträffande den tull, som härvid bör utgå»; och slutligen af Gr.
Mörner, att Utskffs förslag skulle återremitteras.
Sedan Hr Fåhraeus härefter begärt ordet och förklarat sig afstå från sin under öfverläggningen gjorda begäran om bifall till förslaget utan förändring, och instämma uti Hr von Troils ofvanberörde yrkande, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utskffs uti förev:de punkt framställda förslag, med den af Hr von Troil deri påyrkade förändring, hvilken propos. med starka ja-rop besvarades. 2:dra—4:de punkterna.
M:s denna dag öfverlemnade Nåd. Propos:r till R.
St:r, nemi.: l:o med förslag till ny sjölag; Den 28 Februari f. m. 505 2:o ang:de löneregleringen för lands-staten; 3:o ang:de anslag till uppförande af ny byggnad i hufvudstaden för den af Svenska slöjd-föreningen inrättade söndagsoch aftonskola; 4:o med förnyad framställning i fråga om bergsskolans i Fahlun flyttning till Stockholm oeh förening med Teknologiska institutet; 5:o ang:de aflönings- och utgifts-anslagen för Teknologisk» institutet; 6:0 ang:de förändring och tillbyggnad af kronans egendom N:o 4 å Riddarholmen, för inrymmande derstädes af Riks-Arkifvets samlingar; 7:o om anslag till löneförbättring åt Sundhets-Colkii embetsoch tjenstemän; 8:0 ang:de ytterligare anslag till det Carolinska MedicoChirurgiska Institutet i Stockholm; 9:o ang:de ersättning till Lunds Universitets löningsfond för minskad inkomst af Hardeberga och Sandby församlingars prebende-pastorat; 10:o ang:de anslag till nya eller utvidgade byggnader för åtskilliga elementar-läroverks behof; 11 :o i fråga om de till åtskilliga stadsskolor inom Lunds stift äfvensom Hallands län utgående klockare-pensioner; samt 12:o om anvisande å allm. indragnings-staten af ett belopp af 500 rdr, att årligen från och med nästkommande år tillgodonjutas af Rektorn vid Hudiksvalls läroverk F. Wennberg.
Med ani. af det beslut, R. 0. Ad. nyss fattat i afseende på Utlåt.
N:o 45, Litt.
A, Usta §:n, anhåller jag att de öfriga Riks-Stånden måtte inbjudas att i samma beslut sig förena.
Till detta förslag lemnade R, 0. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall.
Föredrogs ånyo och löretogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 21 och 25 dennes på bordet lagde Utlåt.
N:o 45, Litt. R, dels i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om antagande af en förordn. ang:de mantalspenningarne, och dels rörande enskilda motionärers framställningar i ämnet.
Härvid förekom till en början Usta mom. af § 1 i Utsk:ts författnings-förslag.
Sedan, uppå begäran af Hr von Troil, Samuel Gustaf, den af honom afgifne, vid Utlåt, fogade reservation blifvit uppläst, yttrade 506
Jag erkänner, att beloppet af de mantalspenningar, som skola erläggas, i viss mån blir beroende af de undantag, som i sednare delen af punkten föreskrifvas; men, det oaktadt, vågar jag på grund af den nyss upplästa af mig afgifna reservationen anhålla om Hr Gr:s o. Landlnus propos. derå, att, i enlighet med hvad Iv. M. föreslagit, rriantalspenningarne må bestämmas till lika belopp lör man och qvinna, eller 40 öre för hvarje.
Jag skulle med största glädje se, om statsverkets financiella ställning vore sådan, att man kunde efterskänka en beskattning, som mest drabbar den fattigare befolkningen; men då jag icke hyser några dylika sanguiniska förhoppningar, och då jag är fullt öfvertygad att alla statens disponibla tillgångar skola tagas i anspråk, icke blott för fyllande af de behof, som äro framställda i K. M:s Propos. om statsverkets tillstånd och behof, utan äfven för andra dels af enskilda motionärer, dels af K.
M. under riksdagens lopp gjorda framställningar, samt enär jag slutligen önskar att, så vidt möjligt är, man icke mätte vidtaga åtgärder, hvarigenom den sista följden skulle blifva bevillningens tillökning, så tror jag att det skulle vara ganska menligt, att efterskänka ett belopp af 170,000 rdr orri året.
Jag medgifver visserligen att genom den förenkling, som K.
M. föreslagit och som Utsk:t ytterligare utsträckt i afseende på debiteringen af mantalspenningarne, och hvarigenom åtskilliga klasser, som förut icke betalt denna afgift, deraf skulle drabbas, någon större inkomst än hittills kunde uppkomma, derest Utskds förslag antages.
Men jag kan för min del icke tro att, i fall någon missbelåtenhet skulle yppas, densamma skulle blifva mindre derigenom, att man nedsatte afgiften för qvinnan till hälften emot hvad mannen betalar.
Jag ber att få erinra, att det gifves flere titlar, der qvinnan betalar lika med mannen; sådana afgifter äro t. ex. kurhusafgiften och afgiften i och för folkskolelärares aflöning.
Jag kan således icke se något tvång att nu nedsätta mantalspenningarne för qvinnan.
Jag skulle dock gerna hafva medverkat dertill, så framt jag hade trott att Statsverket kunde undvara denna inkomst, men då jag icke hyser en sådan tro, måste jag anhålla om bifall i öfverensstämmelse med K. M:s Propos.
Hr Nordenfelt, Enar Vilhelm.
Frih. Hermelin, Garl: Jag anhåller att i förbigående först få anmärka, att Utsk:t gjort en missräkning i afseende på beloppet af mantalspenningarna för åren 1864—1866, då Utsk:t upptagit detsamma till 524,496 rdr.
Det utgör nemi. rätteligen blott 514,496 rdr; men Utsk:t har kommit till förenämnde resultat derigenom att en proc. af afkortningsbeloppet 55,163 rdr, eller 5000 rdr, blifvit beräknad för hvarje af åren 1861, 1862 och 1863.
Beträffande beloppet af mantalspenningarna för man och qvinua, instämmer jag fullkomligt med den siste värde talaren, Den 28 Febrnari f. m. 507 och, då jag hört flere anmäla sig, skall jag icke upptaga tiden med att yttra mig i ämnet.
Jag förbehåller mig dock att sedermera få, rörande vissa af de föreslagna undantagen, uttala min mening, äfvensom huruvida Utlåt:t bör återremitteras eller K. M:s Propos. antagas i sin helhet.
Sedan Hr von Troils reservation blifvit uppläst och han derjemte särskildt yttrat sig i frågan, anhåller jag att få med honom instämma.
Jag kan icke annat än förundra mig öfver att Stats-Utsk:t kunnat föreslå en sådan nedsättning.
Det plägar vara en vanlig kalkyl, att man, vid beräkningen af statens tillgångar, ställer så till, att det blir något öfverskott på debetsedeln.
Det har visserligen varit sagdt, att staten har stora besparingar, och detta har äfven blifvit åberopadt af en reservant, som vill gå ännu längre.
Men Stats-Utsk:t har säkerligen också utgifter för dessa medel.
Vi hafva nyligen hört åtskilliga K.
Propos:r anmälas, som tvifvelsutan icke komma att aflöpa utan stora summor.
Jag inskränker mig till att yrka afslag å Utsk:ts Betänk.
Till en början anhåller jag att få yttra några ord rörande den anmärkning, som Frih.
Hermelin gjort, i afseende å en förment missräkning å Utsk:ts sida.
Den af Frih:n omförmälda summan af 5000 rdr, som blifvit i Utsk:ts kalkyl upptagen för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863, är ett öfverskott, som uppkommit till följd af befolkningens tillväxt, och utvisar den tillökning, som bör beräknas för hvartdera af åren 1864, 65 och 66, eller 15,000 rdr om året för åren 1864—66.
Men om också någon anmärkning härvid kan göras, så ber jag att få nämna, att beräkningen icke är annat än approximativ, och att den är uppgjord af en tjensteman i Statskontoret, hvilken anses hafva mycken kännedom i dessa ämnen.
Det ligger också i sakens natur att beräkningarne icke kunna vara fullt exakta, och de hafva derföre ej något större anspråk, än att vara en kalkyl.
I afseende på sjelfva saken, eller Hr von Troils förslag, ber jag att få fästa uppmärksamheten på, att det låter ganska bra att höra sägas: »i likhet med hvad K. M. föreslagit.»
Men man glömmer då bort alla de bestämmelser, som komma efteråt och hvilka väsendtligen förändra förhållandet. K. M. har nemi. föreslagit mantalspenningarnes belopp till 40 öre, lika för man och qvinna, men med undantag för icke mindre än 6 särskilda kategorier.
Så är t. ex. hela gemenskapen af armén och flottan i K. M:s Propos. befriad från erläggande af mantalspenningar, men icke i Stats-Utsk:ts Utlåt.
Denna väsendtliga omständighet, som måste tagas i betraktande och hvarigenom man ingalunda kan säga, att endast genom att bestämma afgiften till 40 öre för man och qvinna man vuune likhet med hvad K. M. föreslagit, förändrar helt och hållet hela frågans natur.
På sam. 508 Den 28 Febroarl f. m. ma sätt är det orätt att säga, att Stats-Utsk:t föreslagit en ned» sättning af 170,000 rdr i beloppet af denna skatt.
Att så icke är förhållandet, visar sig af den utaf Utsk:t uppgjorda kalkylen öfver mantalspenningarne för iustundande statsregeringsperiod.
M:s förslag skulle nemligen denna afgift komma att uppgå till 560,000 rdr, och, efter Utsk:ts, till 525,000 rdr.
Skillnaden är således icke 170,000 rdr, såsom Hr von Troil säger, utan 35,000 rdr, om den ens blir så stor, hvilket jag icke tror. lag anhåller nu att få nämna några ord om min reservation, som är bifogad förev:de Utlåt., och hvilken innehåller de skäl, på grund af hvilka jag anser att hela denna afgift hör borttagas.
Jag vill icke nu framställa något yrkande i detta afseende. lag har hört många röster yttra sig deremot, och jag har endast velat säga ett dixi et salvavi.
Det må vara möjligt att Statsverkets tillstånd nu icke medgifver borttagandgt af denna skatt, och jag vill derföre icke vara envis dermed; men tror att sådana omständigheter kunna inträffa, som göra att den måste borttagas.
Jag instämmer för öfrigt i Utsk:ts förslag att nedsätta afgiften för qvinnan till hälften emot hvad mannen betalar, och jag gör det så mycket hellre, som en sådan lindring väl torde vara både billig och behöflig, då Utsk:t föreslagit, att en hel mängd samhällsklasser, som förut varit från afgiften befriade, nu skall erlägga densamma.
Vid flera föregående tillfällen har jag redan yttrat min åsigt, att alla kapitations-afgifterna äro skatter, hvilka böra, så vidt möjligt är, afskaffas.
Jag skulle dock här vilja börja med skyddsalgiften och först derefter borttaga mantalspenningarne, emedan den förra är grundad på de sednare.
Att nu borttaga båda dessa skatter eller ens någondera helt och hållet, lära vi icke kunna.
Vi böra derför nöja oss med det möjliga, erkännandet af grundsatsen och ett steg — om ock litet — på den rätta vägen.
För min del anser jag således att den föredragna punkten bör bifallas.
Att mantalspenningarna böra vara olika för man och qvinna, synes mig ganska rättvist, då qvinnans arbetsförtjenst i allmänhet är vida mindre än mannens.
I afseende å sjelfva beräkningen förekommer, att enligt den K.
Proposm en hel hop personer, soldater af den indelta arméen, m. fl., skulle från mantalspenningar blifva befriade; men då de flesta af dessa personer icke nu af Stats-Utsk:t härifrån undantagas, så blifva de också skyldiga att betala skyddsafgiften, och derigenom får staten en betydlig ersättning för nedsättningen å mantalspenningarne för qvinnor.
Den grundsatsen att hafva olika afgifter för man och qvinna finnes redan hos oss, och den är antagen äfven i flera andra länder.
Så t. ex. betalas i Sachsen 5 groschen för man, men blott 2 för qvinna; i Frankrike åter utgår den personliga afgiften till ett belopp, beräknadt efter värdet af 3 dagsverken.
Den 28 Februari f. m. 509 och dagsverket betalas allestädes mer för mannen.
Man har sagt, att denna afgift icke är särdeles betungande; men några öre här och några der göra dock till slut en summa, som lör den fattige ingalunda är obetydlig.
Jag har särskildt tagit reda på detta förhållande, och erfarit att t. ex. en arbetskarl, med hustru och barn, som bor i samma hus som jag, och som icke har mera än 400 rdrs inkomst att skatta för, dock får på sin debetsedel betala icke mindre är 8 rdr 18 öre, och detta är sannerligen ej ringa för en familj, som skall lefva på 400 rdr.
Jag anhåller om bifall till Stats-Utsk:t förslag.
De afvikelser från K. M:s Propos. i ämnet, Stats-Utsk:ts förslag innehåller, kunna egentligen sammanfattas till 2:ne hufvudsakliga, nemi.: l:o borttagande af åtskilliga befrielser, som K.
M. ansett böra fortfarande ega rum; och 2:o mantalspenningarnes nedsättning för qvinna till hälften emot för man.
Hvad den förstnämnda förändringen be« träffar, så blir det tillfälle att derom yttra sig vid de punkter, der de särskilda undantagen förekomma, och jag vill nu blott i förbigående anmärka, att jag för min del ansett något förslag om en sådan skatteförhöjning, som borttagandet af dessa befrielser innebär, åtminstone icke böra utgå från regeringens sida.
St:r sjelfva finna densamma nödvändig eller lämplig, kan jag naturligtvis icke hafva mycket att deremot invända, ehuru jag för min del tror Utsk:t hafva gått något för långt, utan att derföre i vissa fall hafva vunnit det åsyftade målet: större enkelhet och lätthet.
I afseende å den andra väsendtliga förändringen, eller att mantalspenningarna för qvinna skulle nedsättas till hälften, kan jag deremot icke biträda Utsk:ts förslag.
Man har till denna nedsättning hemtat skäl dels från det påståendet, att hela principen af en kapitations-afgift vore oriktig, och att man derföre borde, när omständigheterna icke tilläte dess borttagande helt och hållet, åtminstone minska densamma, dels äfven, från det förhållande, att qvinnans samhällsställning i allmänhet är underordnad mannens, och att hon derföre äfven borde för sin person erlägga en ringare afgift.
Hvad beträffar det första af dessa båda skäl, hvilket naturligtvis är det vigtigaste, kan jag för min del icke gilla detsamma.
Jag tror tvertom, att det låter sig i princip ganska val försvara, att någon beskattning utgår efter person, då man betänker, att i alla fall den ojemförligt öfvervägande delen af skatterna är lagd på de materiella föremålen, enär denna personella afgift ofta icke är en hundradedel, ja stundom icke en tusendedel af hvad som utgår under annan lorin.
Man måste härvid äfven taga i betraktande, att Statens ändamål är tvåfaldigt, nemi. dels att betrygga medborgarnes rättigheter i afseende på deras personer, dels ock att skydda deras egendom, och det kan då, efter min tanka, anses vara fullkomligt princip-enligt att äfven det personliga elementet representeras af en särskild skatte-titel.
Men jag medgifver också alldeles obetingadt att man måste gå till - 510 Den 28 Febroari f. m. väga med särdeles varsamhet vid bestämmandet af dessa afgifter; ty att lägga en hufvudsaklig del af beskattningen på personerna, skulle otvifelaktigt innebära en skriande orättvisa.
Men då siffran af den personella afgiften är så obetydlig i jemförelse med de öfriga skatterna, som hos oss, tror jag det låter ganska väl försvara sig, att någon sådan finnes.
Man säger äfven, att den personliga afgiften bör utgå blott
Under en enda rubrik, nemi. såsom bevillning; men också i detta afseende anser jag den nuv:de anordningen icke vara oriktig, att nemi. den personliga afgiften är tvåfaldig, dels en mera fast, tillhörande de ordinarie inkomsterna, dels en mera tillfällig och efter behofvet omvexlande.
Jag tror af dessa skäl, att en kapitationsafgift icke kan med fog anses principvidrig.
Att åter vilja, på grund af särskilda förhållanden, nedsätta denna afgift för qvinnan, tror jag icke heller vara lämpligt eller nödigt.
Man har visserligen prejudikat för denna åsigt i den personliga skydds-afgiften, som för qvinna utgår blott med hälften emot för man, men man har också andra prejudikater för motsatsen uti flera afgifter, som utgå lika för dem båda; och då den nu ifrågavide afgiften är så obetydlig till sitt belopp, tror jag man icke bör underkasta Statsverket den minskning i inkomst, som af den åsyftade förändringen blefve en följd.
Huru ringa denna afgift verkligen är, synes bäst af den jemförelse, Hr von Koch gjorde med förhållandet i främmande länder, då han uppgaf, att i Frankrike den personliga afgiften motsvarar värdet af 3 dagsverken; här hos oss motsvarar den knappt hälften eller tredjedelen af ett sådant.
Ett särskildt skäl, hvarföre jag önskar, att denna skattetilels belopp icke måtte nedsättas, är slutligen det, att den är en gammal beskattning, som — såvidt jag vet — utan knot utgått och utgår.
Man bör sannerligen se sig väl före, innan man af en efter min tanke något långt drifven filantropi gör i de bestående förhållandena sådana rubbningar, som för den enskilde hafva ett temligen underordnadt värde, men för staten i sin helhet kunna hafva en ganska stor betydelse.
Jag tror icke att man någorstädes funnit denna beskattning vara för hög eller obillig, utan tvertom att den i viss mån sammanhänger med begreppet af att vara en aktiv medborgare.
En antydan om ett dylikt folkmedvetande finnes äfven deruti, att det öfvergå tt till ett slags ordspråk att säga om en person eller en sak, som man vill tillerkänna något högre värde, eller anser såsom dugtig, att han står i mantal.
På grund af de skäl, jag nu anfört, och med afseende derpå att man genom den föreslagna nedsättningen skulle göra den enskilde endast en obetydlig tjenst, men att deremot staten skulle komma att drabbas af en stor uppoffring, anser jag, att mantalspenningarne böra fortfarande bibehållas vid det belopp, K. M. föreslagit, eller 40 öre för såväl man som qvinna.
Den 28 Februari t. m.
Svårigheten att bestämma sig, då det är fråga om att borttaga eller förminska en sådan skattetitel som den i fråga v:de, ligger egenti. deri, att man ännu icke vet, huru Beviiln.-Utsk:t kommer att förfara i afseende å de extra stats-inkomsterna, och således icke till hvad belopp de komma att uppgå.
Emedlertid synes mig tydligt, att man bör, så vidt möjligt är, borttaga kapitationsafgifter, hvilka alltid falla mest tryckande på de obemedlade klasserna, äfvensom att man rättvisligen bör nedsätta denna afgift till hälften lör qvinnan, såsom Stats-Utsk:t föresagd.
En riklig ersättning för hvad staten derigenom förlorar, kan lätteligen vinnas genom förhöjning af bränvinsskatten, hvarmed man vunne tvenne ändamål på en gång, nemi. dels en ökad statsinkomst, dels ett hämmande af de starka dryckernas missbruk.
Att den ifrågavide skatten är gammal och utan svårighet utgått, är visserligen sannt; den härleder sig ända från 1634, men vi veta ganska väl hvilka tider det då var.
De äro nu lyckligtvis förändrade, och behofven äro numera icke så trängande, samt beloppet icke så betydligt, att man bör längre bibehålla en beskattning, som man måste erkänna faller orättvist på de olika klasserna af medborgare.
Jag anhåller om bifall till Stats-Utsk:ts förslag.
Jag har för min del biträdt det slut, hvari Utsk:t stannat, af det skäl, att det bör väl vara i princip rätt att bestämma denna afgifts belopp i förhållande till den fördel, som den betalande kan draga af det skydd, staten iemnar.
Det är ur denna synpunkt jag ansett, att qvinnan bör betala mindre än mannen, och samma grundsats har äfven gjort sig gällande vid bestämmandet af den personliga skyddsafgiften.
Då nu redan så mycket blifvit från olika sidor yttradt i detta ämne, vill jag icke längre upptaga R. o.
Ad:s tid, utan anhåller blott om bifall till Stats-Utsk:ts förslag.
Gripenstedt har förklarat, att grunden för en kapitationsafgift är ganska riktig.
Om äfven så vore, så hafva vi ju en sådan i alla fall uti den personliga skyddsafgiften, som väl torde vara tillräcklig för att konstituera oss till medborgare.
Mantalspenningarne återinfördes under Gustaf II Adolf, för att upprätthålla en ständig krigsmakt, och utgjorde då en af rikets största inkomster.
Men redan från denna tid har man i afseende å sådana afgifter, som egentligen drabbade fattigare klasserna, ett historiskt yttrande af en af Sveriges störste Konungar, och som visar huru redan då eftergift i utgörandet af denna skatt medgafs.
Rådet skref nemi. och frågade, huru man skulle göra med handqvarnarnes beskattning, och då svarade Konungen: »handqvarnarne må blifva som de äro; vi hålle det för qvarntull nog, när en arbetar så armarne värka:»
Det synes också af alla de undantags-bestämmelser. som, till ett antalaf 24, blifvit gjorda från mantalspenningarnes erläggande, att K. M. oell 512 Den 28 Februari f. m. R.
St:r ansett denna skatt obillig och kunna fördragas endast derigenom, att allt flere och flere derifrån befriades. K. M, har också i sitt förslag bibehållit flera af dessa undantag och derigenom sökt göra skatten så dräglig som möjligt.
StatsUtsk:t, som ansett endast fattigdom böra medföra befrielse, har åter sökt lindra bördan genom att nedsätta afgiften för qvinnan, och då jag icke kunnat hoppas att h. o. h. få bort denna skatterubrik, biträder jag heldre Utsk:ts förslag, för att åtminstone göra den så litet tryckande som möjligt.
Den förlust, som derigenom komme att tillskyndas statsverket, vore blott 35,000 rdr, och denna summa kan väl icke vara af så stor betydenhet, att den förtjenar något särdeles afseende.