Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om dess många och stora bristfäl— ligheter torde icke vara mera än en mening, enär äfven de ledamöter, som tillhört majoriteten inom Utsk., yrkat på återremiss, förmodligen för att försöka åstadkomma något mindre bristfälligt.
Det är egentligen vid några under denna debatt fällda yttranden och framställda åsigter , som jag velat göra erinringar.
Sedan man synes hafva funnit att Utsk:s anmärkntr äro dels grundlösa, dels olämpliga, för att icke säga något Värre, har man tagit sin tillflykt till några allmänna, obestämda beskyllningar mot KohUngens rådgifvare, Och derjemte påstått att R.
St. icke behofde stödja sig vid några bestämda fada, för alt enl.
107 §:n anmäla dem till entledigande; samt att en dylik anmälan blott vore en opinionsdom, sorn ej behöfde motiveras.
Denna åsigt bestrider jag på det högsta, såsom enl. min tanke rakt stridande emot grundlagen.
Der finnes blott å ett ställe omnämndt en dylik opinionsdom, eller den som R.
St. fälla öfver Högsta Domstolens ledamöter.
Att Utsträcka denna östracism äfven till Konungens rådgifvare har så mycket mindre kunnat vara meningen, som grundlagen föreskrifver, att Statståds-protm skola utgöra ledningen för Const.Utskts omdöme om Konungens rådgifvare , och derjemte stadgat att R.
St. icke få fälla något omdöme i berörde afseende, förrän detta Utsk., för hvilket ensamt Statsråds-pi'ot:n äro tillgängliga, pröfvat anmärkn:s-an!edn:ns beskaffenhet.
För den som läser grundlagen i sitt sammanhang och ej föresätter sig att förvrida dess mening, lärer det vara tydligt, att så väl Const.- Utsk. som R.
St. endast böra grunda sitt omdöme om Konungens rådgifvare på verkliga facta eller slutledningar derifrån.
Till de obestämda beskyllningar man motdemframg H. 3a 200 Den 3 Juli e. m. ställt, hörer isynnerhet den brist på systeme, man troll sig finna hos Regeringen.
Härå har man lagt synnerlig vigt, väl vetande, att en så naket framkastad beskyllning, i följd af sin obestämdhet och negativa beskaffenhet, svårligen kan till vederläggning upptagas.
Det är visserligen lätt att klandra äfven de utmärktaste personers handlingssätt ; men vid bedömmande af det systeme de följt, kan man icke ensamt hålla sig till deras handlingar; man måste äfven fästa sig vid deras afsigter, vid de motiver, som föranledt deras handlingar.
Dessutom bör man erinra sig den sanning, att systeme, i sann och verklig mening, icke fullkomligen kan finnas uti menskliga handlingar, emedan sådant skulle förutsätta, att den handlande ägde alla yttre förhållanden i sin makt, äfvensom följderna af sina handlingar.
För öfrigt tror jag, att flere ledamöter hafva sträckt anmärkntna alltför vida, ty de hafva äfven upptagit sådana anmärknir, som utgöra föremål för Riksrätts pröfning, och efter min tanke kan man ej göra dessa anmärkntr till föremål för anmälan enl.
107 §:n Reg.Fm. Gr Frölich har vidare omtalat en jäsning, som skulle finnas.
Huru dermed förhåller sig, vet jag ej Måhända är det sannt, men jag skulle tro, att, ehvad det så förhåller sig eller ej, så kan man icke grunda något domslut om en menniskas anseende och värde på yttre förhållanden.
Det sanna och det rätta måste ligga till grund för domslutet.
Att så till sågandes vilja göra Konungens rådgifvare till ett slags försoningsoffer för att hindra utbrottet af en jäsning , vore icke rätt; det vore att behandla menniskorna såsom blotta medel till vinnande af yttre afsigter, — ett handlingssätt, som icke kan rättfärdigas, hvarken af förnuftet eller rättvisan.
— Man hor klandrat
Styrelsen derföre , alt den stundom återkallat de näringslagar, som blifvit utfärdade och att uti vår ekonomiska lagstiftning ej finnes något systeme.
Anmärkningsvärd är verkligen denna beskyllning, på samma gång som man klandrat Styrelsens ogenhet att gå R.
St:s önskningar till mötes.
De fleste ledamöterne af Ståndet kunna ej vara okunnige derom att R.
St ofta begära upphäfvande af författningar, som vid en föregtde riksdag blifvit antagna.
Sålunda har man sagt mig, att sammansatta Lagoch Ekon.Utsk. föreslagit upphäfvande till och med af det vitsord, hvilket blifvit tillagdt den, som vill söka skifte.
Jag erinrar mig, att så äfven var förhållandet vid sisla riksdagen.
Huruvida skrifvelse verkligen derom afgick till K. M., kan jag nu ej påminna mig; men en mängd exempel kunde lätteligen framdragas derpå . huru åsigterna hos R.
St. förändrats från den ena riksdagen till den andra.
— Man har vidare sökt på sätt och vis att rättfärdiga TJlsk. derigenom, att, om också en del af anmärkntna voro obetydliga, skulle dock en mängd vigtiga finnas, som man ej lagt Konungens rådgifvare til! last.
Det är verkligen underligt nog, om en Den 3 Juli c. m. ledamot, som ej haft tillgång till Statsråds-proCna, kim veta, huruvida ytterligare anmärkn:r der kunna förekomma, än de som Utsk. lagt Konungens rådgifvare till last.
Emedlertid synes detta försvar för Utsk. tillika innefatta en svår beskyllning mot detsamma ; ty ingalunda kan det vara rätt gjordt af Utsk. alt åsidosätta de vigtigare anmäiknrna och deremot upptaga de mindre vigtiga.
Anckarsvärds försvar för Utsk. har jag funnit synnerligen märkvärdigt.
Delta försvar har, såsom Hi von Hartmansdorff anmärkt, bestått i 3:ne delar: den första delen innehåller allmänna talesätt, allmänna fraser, såsom att man i hela landet visste, huru obelålet folket vore med Konungens rådgifvare, med Regeringens åtgärder; att Konungens rådgifvare förlorat folkets förtroende; och om derasskiekligliet vore blott en mening, o. s. v. Det synes sorn sådana skäl aldraminst af Utsk:s ordför. borde framdragas till stöd för hvad Utsk. anfört mot Konungens rådgifvare; ty sådana obestämda omdömen tror jag att man ej gerna kan komma med, utan i brist på bättre skäl.
Deremot har Grefven alldeles underlåtit alt besvara de många och vigtigaanmärkn:r
Ilr von Hartmansdorff gjort emot Utskts förfarande , ehuru Grefven synts ifrigt sysselsatt att derom göra anteckningar, då Hr von Hartmansdorff talade.
Grefven har vidare påstått, att landet skulle varit uti ett helt annat skick, om Konungens rådgifvare fullgjort hvad dem ålegat.
Det är visserligen nära nog omöjligt att veta, huru händelsernas gång skall blifva, och jag betviflar att det står i någon mensklig makts förmåga, icke en gång i Const.Utskrs ordförandes och i de af honom s. k. tidens söners, att bestämma händelsernas följder; ty de bästa afsigter kunna i verkligheten blifva helt annorlunda än hvad som varit åsyftadt.
Detta Grefvens yttrande är således blott en tom fantasi , som icke äger någon den minsta verklighet.
Grefven har vädjat till historien om Svenska konungadömet och hemtat exempel ur historien alltifrån Konung Olof Skötkonungs tid ända till Gustaf Adolphs sista regeringsår, för att visa huru Svenska folket uppträd t emot regeringsmakten.
Det fägnar mig att Grefven aktar på historiens lärdomar.
Grefven skall deraf finna, att Sveriges makt, anseende och politiska inflytande stodo aldra högst under tiden från den store Konung Gustaf Adolphs död intill Konung Carl den XI!:s sista regeringsår.
Under denna tiderymd var Sverige en bland de första makterna i Norden.
Jag frågar: var detta R.
St:s, deras utskotts eller deras commissioners skapelse?
Nej! det var en skapelse, som utgick från Svenska Konungar och de Svenska män, som då stodo vid deras sida, samt från det Svenska folk, som ifrigt, utan knot och klander, understödde sin Regering.
Grefven har erinrat oss om den sanning, att
Konungar skola svara inför häfdernas aIIs— härjarting.
Detta är sannt, men det är icke mindre sannt, Den 3 Juli e. ni. och jag ber Hr Grefven lugga märke dertill , att äfven den sorn i dag upplyftes utaf folkgunsten, om det ock vore så högt, att hans hufvud dervid skulle fattas af en svindel, mäste likväl undergå historiens dom; såvida han ej derifrån disppnseras genom sin egen medelmåtta.
Om Grefven ej varit vidlyftig i att besvara hvad sorn blifvit anmärkt emot Utsk:s förfarande, så har Grefven varit sfi mycket vidlyftigare uti att commenlera ett yttrande af en ledamot, som tillhör ett annat Stånd- Jag betviflar icke, att Hr Grefven och Hr Munck af Rosenschöld, som med honom delar äran af ett dylikt anfall mot den frånvar.
, anser det ganska hjeltemodigt, men jag lemnar derhän, huru rätt och passande det kan vara, att på detta sätt anfalla en person, som icke ens äger rätt att till sitt försvar uppträda på detta rum.
Dock tror jag, att den fröjdade man, emot hvilken dessa anfall varit riktade, kan vara ganska lugn- Ljuden af hans sköna, fosterländska stämma skola säkerligen Jange tinna genljud i hvarje verkligen Svenskt bröst, äfven Sedan namnet på mången, Som för dagen äger stora anspråk, blifvit lemnadt åt en välförtjent förgätenhet, hvarifrån icke en gång den ögonblickliga folkgunsten skall kunna rädda honom.
Jag förenar mig med de värda ledamöter, som yrkat, att betänk, måtte läggas till handlingarna , samt åberopar härvid de skäl, som af dem blifvit anförda; och jag vill dertill lägga ett nytt, nemi. utan att träda Const.Utskrs anseende för pära, skulle jag likväl tro, att det vpre nyttigast för D. St. och för Qonst.Utskrs egen majoritet, att man ej för mycket toge dess verksamhet under denna riksdag i anspråk.
Det är visserligen ej underligt , om Konungens rådgifvare här i mångå stycken fått uppbära oförtjent klander.
Sådant har inträffat Öfverallt, och äfven med de mest utmärkta, lill och med vefldshistoriska män, sådana sorn en Washington.
Den lidens publicister och folkledare förföljde och sårade honom, äfven denne store statsman, skaparen af Norra Amerikas sjelfständighet.
Konungens rådgifvare må således trösta sig.
Dessutom hafva möjliga sympathier för dem visat sig inom a:ne Stånd, hvilka uti humanitet och insigter torde kunna mäta sig med de a:ne andra.
Jag förnyar min begäran, att betänk, måtte läggas lill handlingarna.
Ingen lärer bestrida, att den längre tid, som förflutit emellan denna riksdag och den nästföreglde, utmärkt sig för en otrefnad, sorn genomträngt nationen.
Denna otrefnad har ej kunnat verkas af några yttre orsaker; vi hade fred och lugn, och inga andra händelser hade stört vår lycka.
Det var således en obelåtenhet med styrelse-åtgärder i många fall, ehuru dessa visst icke kunna sägas hafva beredt några olyckor af betydenhet för landet , men de hafva icke beredt den lycka, soin landet kan fordra D e n 3 J u
I i c ni. 2.33 af sin Styrelse.
Man har hort påstås, och äfven jag tror, att ilenna otrefnad, sorn finnes i landet, inycket härrört derifrån alt K.
M:s rådgifvare sökte hvalfva skulden ifrån sig och sade att Konungen äger allena slyra Riket.
Om de deraf draga den slutsats, som jag äfven i dag här hört yttras; lill hvem skulle nationen då vända sina blickar med önskan efter något bättre?
Jag vill icke nämna det; jag är för mycket trogen undersåte för att vilja vara annorlunda, än Svenska nationen alllid varit; den har alllid varit lif vad af kärlek till sin Regent.
Jag vill således icke i dessa åtgärder se något annat, än en önskan för allt som kan bidraga till landets välstånd och välfärd.
Om det således är något, som bedröfva'!' nationen, så skall det sökas uti Konungens rådgifvares antingen felaktiga eller bristande råd eller uti deras bristande upplysning.
Coust Utsk. har med aktningsvärd arbetsamhet, skicklighet, nit och drift sökt att utreda förhållandet.
Det är sannt — vi hafva endast fått hvad jag vill kalla ett register öfver en mängd af, såsom det vill synas, mindre väl betänkta åtgärder; men inånga upplysningar konna likväl deraf inhemtas, och det kan tjena till en ledning för ett beslut af RiksSttn, äfven utan någon sådan conclusion å Utsk:s sida, som jag för min del skulle hafva önskat finna tili dess betänkande.
Jag behöfver icke yttra något vidare, för att komma till den korta slutmening jag åsyftar, nemi. att betänk, måtte återremitteras, icke på det alt Const.- Ulsk. skall bestämma , huru R.
St. böra besluta i afseende på Konungens rådgifvare, men på det Utsk. likväl må lemna en summarisk uppgift lill vägledning för de tvänne Ständ, sorn hafva återremitterat betänk., och äfven i händelse, såsom jag hoppas, R. o.
Ad. finner samma utväg nödvändig, att enhet mätte åstadkommas i tankarna om rätta sättet för anmäi kntnas behandling.
Detta är så mycket angelägnare, sorn en anmälan enl. 107 §:n Reg F:n 0111 entledigande af Konungens rådgifvare, efter min öfvertygelse icke är lämplig, då ganska få af dessa rådgifvare öro qvar i Konungens
Råd, och de som äro derutur afgångna icke vidare kunna entledigas.
Ett yttrande öfver deras handlingssätt i allmänhet, de må vara bortgångna eller qvarvarande, är dock nödvändigt, på det nationen må kunna finna, att R.
Icmuat uppmärksamhet åt det missnöje och den oro , som föregick riksdagen.
Att en sådan oro verkligen fanns, behöfver intet annat bevis, än valen till representanter i de ofrälse Stånden.
Dessa val hafva sällan eller aldrig så mycket intresserat nationen; sällan, om någonsin, hafva de blifvit med så mycken uppmärksamhet verkställda.
Resultatet af dessa val hav varit, att ett allvar under denna riksdag visat sig, sorn ej yid föregtde riksdagar ägt rum.
Jag anhåller således att få förena mig med de ledamöter, sorn begärt återremiss af detta betänk., pä det att Utsk. må litet närmare bestämma '254 D b n 3 Julie tu. sin tanke om det hela af Regeringens åtgärder under de sistförflutna 6 åren.
En värd talare vid min sida har under förmiddagens plenum yttrat, att det ej vore värdigt
Riddarhusets ledamöter att lyssna till den storm, sorn rasar utom våra murar.
Jag erkänner, att jag värderar detta stoiska mod, och förklarar, att jag skulle deltaga lili den manliga handling, som Frih Cederström anser sig färdig att utföra, samma stund den skulle behöfvas för alt mola en storm, som vore alstrad af en missledd eller falsk opinion hos den oupplysta massa af folken , hvarom här kan vara fråga; äfven erkänner jag, att under och äfven före detta riksmöte den anklagelse, det missnöje, som drabbat Regeringen, skulle i många afseenden kunna anses innebära en sådan storm, emedan detta missnöje mången gång yttrar sig i den art, att jag anser det på visst sätt kunna undergräfva hela vår statsförfattning.
Jag skulle utaf denna känsla måhända mången gång anse mig uppman id att taga denna Regerings försvar; men detta är mig alldeles omöjligt, då jag inom mig nu, mera än ti 11 fölene, måste ogilla det systeme, som denna Regering följt under 3o års tid.
Jag anser mig för detta mitt omdöme icke behöfva anföra några bevis eller styrka mina uppgifter genom juridiska skäl, emedan den allmänna missbelåtenheten i landet derförulan är tillräckligt känd.
Om denna missbelåtenhet äfven mången gång skulle vara ogrundad, så är den dock tillfyllestgörande , för att , såsom existerande, ådagalägga de stora brister, det verkliga förbiseende af Rikets sannskyldiga nytta, hvarunder denna Regering måste hafva handlat och verkat , för att numera vara så kraftlös och så misstrodd som den är.
En annan talare, äfven på denna bänk, hvars politiska åsigter jag gör mig en heder af att i manga fall dela och af hvars stiilles ljus jag skulle önska att kunna tillegna mig några strålar, har sjelf yttrat detta ogillande af våra förmer, har sjelf funnit stora felaktigheter i våra lagar och institutioner, — ja! i allt, om jag icke bedrager mig.
Jag delar denna åsigt.
Det är våra föråldrade eller felaktiga institutioner, som jag anser vara landets olycka, emedan de icke beredt dess fullkomliga lycka, såsom jag anser att de utvecklade bort kunna göra.
Detta systeme , som Styrelsen följt, att temporisera, att under constitutionella former hylla enväldets principer, att vilja ett fritt statsskick, utan att uppfatta dess grundidce och ihärdigt arbeta på dess utveckling, tillräkna!’ jag ali den missbelåtenhet, all den ovilja, allt det klander, all den anklagelse, som för närvar, drabbar dess handhafvare.
Jag tillräkna!' dessa handhafvare, att de kunnat så länge blindt åse utgången af detta systemes begagnande, att de icke vidtagit några positiva mått och steg för att åstadkomma förändring härutinnan.
Lika uppriktig som Deii 3 Juli c. ra. a55 denna förklaring, iir äfven den, att jag delar den opinion, sorn af en annan värd talare i förmiddagens plenum blifvit klandrad, att äfven ett annat systeme, nemi. oppositionens, torde behöfva granskas.
Jag har visserligen delat det misstag, att tro det vara möjligt alt tillvägabringa eller fordra en verklig ministeriel ansvarighet i Sverige, under de constitulionelbi bestämmelser, som derför i grundlagen stadgas; men jag har långt för detta afsvurit denna villfarelse, och jag liar då sagt hvad jag äfven nu upprepar, alt jag tilli äknar de verkande personerna i detta samhälle för ett fel, att de icke åstadkommit andra former, icke insett huru nödvändigt det var att afböja de tilldragelser, hvartill vi i denna stund äro komna; ty hvad man än må säga, så är det numera förgäfves att vilja neka tillvaron af ett allmänt missnöje i landet, hvilket missnöje har sin rot uti känslan af gäckade föt hoppningar på en fri utveckling af de nationella kraller, som lösgjordes 1809.
Jag skulle hafva önskat, att de Svenske män, som inom vår administration hittills verkat, med sin kännedom af Sverige, sina — såsom jag icke betvifla!- — Svenska hjeltan och sin goda vilja för detta land, äfven förenat nog kraft för att här åstadkomma ett verkligt Svenskt tillstånd.
Det är tillbakahållandet af det constitutionella systemets utveckling på Svensk grund, sorn jag högtidligt klandrar.
Hvarföre skulle vi hafva inträdt på denna bana, om ej för alt gå ända fram till målet, i stället för att på halfva vägen stanna uti ett outbildadt skick.
Jag klandrar således det steg 1809 års lagstiftare och dess efterföljare tagit på denna bana, då det icke tagits fullt ut.
Jag tror, lent ut sagdt, att della systeme af t i I Ibaka hå Ilande har varit ett verkligt förräderi emot den constitutionella friheten.
Della må nu hafva varit medvetslöst så handladt, det må vara handladt onder helt andra åsigter och under förutsättning af fullkomligt motsatta resultater mot dem som inträffat; nog af, det har icke lyckats att bringa detta land framåt till det mål, hvilket afsågs med 1809 års statshvälfning.
Mine herrar! jag ber att få uttryckligen förklara , det jag anser allt hvad klandras bör hufvudsakligen ligga i vidhållandet af det outvecklade constitutionella systeme , hvaruti vi ännu till stor del befinna oss, — ett skick, som icke inneburit de minsta garantier i något fall, vare sig uti politiskt, ekonomiskt eller moraliskt hänseende.
Det är i sanning nedslående att begrunda vår politiska mopal , så mäktigt inverkande på den enskildes.
Jag vågar säga , att deu tagit ett stort steg tillbaka, alt Statens moral således i alla afseenden är djupt sjunken, och att det fordrar de kraftigaste steg, den allvarligaste vilja alt rycka nationen från brädden af den branta afgrund, dit vi kommit.
Jag tillräkna!- Konungens fordna rådgifvare deras oförmåga att skåda denna brant så nära framför sig som den är; deras rädsla för häfstången lill en conslitutionel kraftyttring har verkat miss - Den 3 Juli e. m. ledande på publicitetens stora maktinflvtelse; och jag tillraknar vår Styrelse, att den icke sökt att föradla denna kraft.
Den har t ver torn gjort allt tor alt förnedra densamma och göra den mera skadlig ån gagnelig för landet.
Om nu verkningarna hafva ett återslag, och jag vill ej neka alt de kunna hafva det, så är jag Öfvertygad om, att desse män, sorn måhända verksammast bidragit till denna ståndpunkt, skola sjelfve med samma grämelse åse detta tillstånd , sorn någon af deras klandrare kunna göra; men det är för sent att numera klandra hvad som skett, och det återstår således endast att söka hjelpa detsamma, så vidt man kan.
Jag kI;i 11 - drar, att Regeringen ända till närvar ståndpunkt icke vidtagit något bestämdt steg för att återföra tryckfriheten till sin nyttiga tillvaro ; att den icke befriat denna publicitet från aila de band, hvarigenom dess utveckling och förädling varit hindrad.
Detta är ett positivt fel, som kan tillraknas denna Styrelse.
Då jag nu utsagt min opinion om systemet, så har jag likväl äfven med tillfredsställelse funnit, att sent omsider den constitutionella andan börjat Uppenbara sig; och jag bör icke neka, det jag anser att denna uppenbarelse hos den klandrade
Regeringen varit liktidig med de vaknande politiska begreppen hos nationen , som skönjas uti den sent omsider antagna departemental-styrelsen ; och då några af Konungens rådgifvare på ett förtjenslfullt sätt, underkastande sig opinionens makt , ansflgo sig böra frånträda en plats, der deras verkningskrets numera icke kunde leda till något mål; så anser jag dessa Konungens rådgifvare alldeles hafva uppfattat hvad dem ålegat.
Detta afträdande ur Conseljen hedrar och gör dem mera förtjente af nationens aktning än af dess klander: synnerligen värderar jag det rent constitutionella förklarande, som en af Konungens rådgifvare bifogat sin afskeds-ansokan.
Jag anser det nu icke möjligt att mot dessa afgångna rådgifvare kunna tillämpa den opinionsdom, som afses med 107 §:n Reg.Ftn; ochjrent af att ställa Svenska nationen Uti en löjlig dag, vore det att vilja ens begära en tillämpning, der denna alldeles icke hav några föremål att rikta sig emot.
Jag medgifver visserligen, att det ännu finnes qvar bland Konungens rådgifvare
Rne, mot hvilka det vore möjligt att göra en sådan tillämpning; och en värd talare har midt emot, hvars anförande pä förmiddagen innebar en fullkomligt conscqveut och parlementarisk utveckling af talarens begrepp, har yrkat tillämpning af denna § mot en af de rådgifvare från den förflutna tiden, som ännu står vid Konungens sida.
Jag medgifver den värda talaren och dem, sorn dela hans åsigter, alt han fullkomligt logiskt och parlementariskt ledt sig till denna punkt, och jag kan icke bestrida all möjlig anledn. till det yrkande, som af dem blifvit gjordt; men jag bekänner uppriktigt, att jag ej kan biträda denna mening , ehuru den måhända skall Den 3 Juli e. ra.
2S7 stall af den större allmänheten anses riktig.
Olyckan vill, — jag anser det verkligen för en olycka, — att jag om denne statsmans förhållande i de klandrade åtgärderna äger en kännedom, som det icke är mig tillåtet att meddela.
Jag vet, att denne statsman, så mycket hans krafter medgifvit, sökt afvända allt det obehag och allt det inconstitutionella , som nu lägges honom till last uti en viss fråga, och jag beklagar högeligen, att denne ministers förmåga icke har sträckt sig nog långt, för att tillåta honom här lika otFeniligt uppträda, sorn denne person har ansett det för sig önskligt vara.
Örn så vore, — och hvarföre skulle det icke kunna så vara, — så hade måhända mot honom undanfallit den enda anmärkn.punkt, hvarföre man mot honom yrkat den hårdaste dom, som någonsin träffat en Konungens rådgifvare från detta rum.
Min känsla säger mig, att denna dom, för första gången tillämpad, icke bör träffa Frih.
Stjerneld , en raan, om hvars ärligt Svenska och redliga tänkesätt jag anser mig öfvertygad; men uppriktigt beklagar jag, att denne man förenat sin politiska existens med ett systeme, som rättvist måste förkastas af nationen •, och såvida det icke kan blifva möjligt för denne Statsminister att här uppträda för att försvara sig, så fruktar jag, att han måste underkasta sig den politiska dom, som bör drabba en politisk Corporation samfäldt.
Hvad åter beträffar den egentliga behandlingen af Const.- Utsk:s betänk., hvarom nu egentligen är fråga, så instämmer jag med Gr.
Frölich i den åsigt, att Const.Utsk. hur icke kan uppträda med någon bestämd opinionsyttring till ledning för R.
St:s beslut, och att Utskrs betänk, således svårligen på några lagliga skäl kan klandras.
Dermed vill jag visserligen icke säga, att icke mycket uti detta betänk, kunnat vara annorlunda än det nu företer sig; men detta må ej blifva ett skäl att underkänna betänk, dess lagliga existens.