Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådan sakernas ställning, är Lagstiftarens första pligt, att söka jemnka Statens och Individuernas intressen, genom en sakta öfvergång , ifrån det onaturliga i våra Financer, till det mera fullkomliga , hvarom jag förut nämndt; och för att tillvägabringa denna önskan anser jag följande Financiel ia principer utgöra enda rätta grunden, hvarefter man bör betrakta detta ämn©. 1:0.
Consoliderande af Bankens Silfverfotsd, tili en framtida möjelig realisation , eller rättare sagdt utredning i. likhet med hvad Utskotten föreslagit.
J*2 Den 11 September f m. 2:0.
Att BancoSedelstocken så mycket fnöjeligt är, bibehålles vid hvad den är, så att en allt för stor utsläppning icke kränker Capitalistens ägande rätt och en alltför stor indragning icke skall sätta Näringsidkaren i den Författning, att han ej kan utgöra Statens oundvikeliga fordringar och bereda sin egen välmåga. 3:0.
Beklagligtvis är Landet alltför skuldsatt, och fordrar stora Lånebiträden, och de Lånetillgångar, som lämnas till årliga productionen, anses af många otillräckliga; må Inanda att de hafva rätt men jag vill för min del blott ärindra om nödvändigheten att medelst stränga Författningar lämna fria händer åt enskilta Creditens begagnande hos den redlige, och stränga band på den oredlige, det är endast på sådant sätt, som man i naturlig väg så småningom öfvekflyttas från ett sämre tillstånd till ett bättre.
4:0- Då Spannemålen utgör en handelsvara, men ej saljes af brist på Contanta köpare, då Kronoutlagorna m d så mycken visshet utprässas på de hårda vilkor, att oftast Bondens sista Ko och gryta, gångkläder och öfriga Lösören å flera orter föras Fögderjet öfver för att försäljas och uppfylla Statens fordringar y så frågas om man icke bil ligt vis kan påstå, att ej allenast Creditbrist hos de högre Classerna, utan äfven den mäst tryckande penningebrist bos de lägre NäringsClasserna verkeligen ära för handen, och att denna brist omöjeligcn kan Den ii September f. mi io3 2Fhjelpss utan minskning i skatterna, och ett i proportion af den ökade productionen lämpoiigt RöielseCapital, hvilket bör i min tanka till en början underhjelpas af Staten , genom ett sådant StatsLåneSystem, som gör allmän och icke enskild eller Monopolisk nytta. 5:0.
I stället för detta i 4:de punkten artificiella medel, skall det visserligen hos manga synas lämpebgare och förmonligare för Samhällsbeståndet, att på hvad sätt som hälst, ja till och med genom Utländskt Lån, få metalliskt mynt i omlopp i Sverigej men erfarenheten visar huru länge dessa metaller hafva haft trefnad i vårt Fädernesland, innan de öfvergått till andra Länder med stor befolkning, utvidgad industrie , och der ett stadgadt och utsträckt Creditväsende , till största delen ersätter bristen på mynt, eller der en jämt tili tagande näringsflit och varumängd snart inlockar de ädle Metallerna i tillräckelig myckenhet.
Genom det förvridna begreppet man i ali mänhet har, att anse Guld och Silfver såsom förmögenhetsrepresentanter, faller man ofta. i det misstaget, att icke jämnföra Penningens värde , med hvad man derföre kan erhålla i , nödvändighetsvaror Hvarföre kan man icke lika så val mäta förmögenheten med Säd , Kreatur och varor af alia slag?
då enligt den förstnämnde felagtiga principen Peru och Mexico, nied sina outtömmelig,} Guld och Silfver* gruivoi skulle vara iikare än England och 104 Den i i September f. m. ^nnkrik» med sin industrie och stora varut 1 verkning) men förhållandet är alldeles tvärtom.
För öfrigt tror jag mig med ali trygghet kunna påstå, att Sverige med ett upplyst användande »f dess skogar, Bergvak, Stiömmar och på fleste ställen förträffcdiga jordmån äg* fördelar, hvars välgörande inverkan, till Landets förkofran, äro oberäkneliga, och kunna ti\fU med hvilket iand som helst; men roan synes vilja motarbeta utvecklingen af dess förmåga emedan den l;an hända vore piindre fördelaktig för några Individuer; men har väl det i tio år bepröfvad» besparings* och indragningssystemet varit mera gynnande för det allmänna välståndet, eller för Bankens Credit, än det systé.me som genom en liflig circulatron sätter krafterna uti dea verksamhet, sorn är så gagnelig för den stora allmänheten.
Då man uppgör en jemförelse af det allmänna förmögenhetstiliståndet nu och för tio år tillhaka, huru utfaller den till näringarnes fördel äfvensom pra man antager möjeligheten att undvika alia missbruk, hvilken är det, utom Hpfvudstaden, som vid denna jämförelse icke ser mera välmåga *och mera rikedom i senare ä,n i förra fallet, då fattigdomen och vanmagten nu mera med hvarje dag tiijvexa.
Hvad vöre.
Skåne utom den så mycket öfverklsgade MalraöDiscont hvars tillvarelse upphört? och hvad. hade
Sverige varit utan dé flera millioners tillökning sf RörelseCapitalet år 1809? kanske hemsökt af Rikets Fiender i denna Hu-vudstad, för hvilken det nq synes att landels interesse mätte yika.
Det stora misstaget Den II September f. m.
J°5 hvilade derpå, att då varande Ständer ej skilj— de Sistern skuld från Bankens, men då detta sorgfälligt undvikes, hvarföre uppställa så många hinder emot de systémer som satt England på höjden af sin rikedom och politiska Styrka, som kommit förenta Staterna att förkofra sig till en förökad rikedom, ojemförlig med andra Staters, i anseende till den hastighet hvarmed den till vext.
Hade icke hos oss det en gång utgångna RoreiseCapitalgt så hastigt blifvit indragit, ocf^ på samma gång den enskildta Crediten blifvit bunden, hade icke ett förvändt yrkande af besparingssysteme, förenadt med felaktiga Tull-, författningar motverkat utveckling af all handel och Industrie inom Riket, så skulle man nu icke höra klagan öfver det missförhållande sorn man anser vara en följd af pappers myn-: tets myckenhet.
I följd af dessa betraktelser kan man icke hysa betänkligheter att använda, sådana medel, som hvarken försämra Bankosedelns värde, eller minska productionens framgång.
Att beständigt uppskjuta det godås och nyttigas antagande, under förevändning af bristande mognad är lika beqvämt för de styrand*, -om skadeiigt för de styrda.
Skall då menniskan aldrig börja att utveckla, sina krafter, elier att förbättra sin belägenhet förr än det erta och andra hunnit en viss grad af mognad, så är det så godt vi återgå till yårt fordna VikingaHf.
Det problem, att med minsta kostnad reS Den 11 September f. m, förskaffa sig största vinst, kan endast lösas med biträde af kunskaper och Capitaler, ulora hvilka ett Lands förmögenhet och Industrie alltid skola skrida tillhakars.
Utan kunskaper som lära att på det mest ändamålsenliga sätt, anyända arbetskrafterna skulle man arbeta förgäfves, och utan Capitaler skulle man icke kunna förskaffa sig kunskaper. 6:0.
Under så väl detta sorn förra Riksmötet äfven som uti Sainhällslifvet, utropas Hushållning såsom nott plus ultra för Folkens uppkomst och sällhet; detta ord så ofta användt, men i min tanka lika ofta missbrukadt giiver mig anledning att inför Ridderskapet och Adeln utvekla det begrepp jag -gör mig derom.
Med hushållning förstår jag, de Capitaler som samlas, för att genast utgå i allmänna Rörelsen till reproöuction, således äfven den som genom luxe utsprider sina inkomster verkar reproduction på dylika inom Landet tillverkade Luxartikiar, och ät’ en nyttig medborgare: då först får han namn af misshushållare, då han tillgriper Capitalet för att tillfredsställa sitt luxbehof, och jag kallar den hushållningsprincipen, att bära valmar, då msn har råd att bära kl le leda tili en för det allmänna, stor misshushållning. 7:0.
Den medelväg man bör följa, föranlåter mig att göra Ridderskapet Och Adeln uppmärksam deruppå, att dä man ständigt och med 6käl beklagar penningekarlens minskade förmögenhet, genom ett försämradt mynt, Den 11 September j. m, 107 bör man icke aflägsna från sin tanka, landt-’ mannens ännu svårare belägenhet, som får för sin vara i nominalt värde hälften så mycke, sorn han förr erhöll i bättre mynt.
De små Capitalisterna och Jordägarn® äro mäst att beklaga och då de sednare utgöra det största antalet och deribland vår aktningsvärda Allmoge, sorn mäst bidrager till Statens bestånd, så lämnar jag åt Herrarnas eget bepröfvande, huru man rättvisligen bör behandla Financerna.
För den större Capitalistea, och större Jordägaren, bör det vara likgiltigt, hvad Financeplan som användesj deras öfvervigt är gifven, det gifves ingen conjunctur som de ej kunna molsta, då de förstå att rätt använda de håfvor, som Försynen lemnadt i deras händer.
Till slut har jag som hufvudgrund för alla Financiella principer att tillägga, det hvarje Financeplan, som ej tillika åtföljes a£ en lika hastig ExecutionsLag, som här istockholm, skall föranleda till Creditbrist och deraf följande penningebrist.
Då jag nu, efter bästa förmåga, och renaste uppsåt, sökt inför Ridderskapet och Adeln anföra, från hvilken synpunkt jag betrak* tar Financeplanens i Sveriges närvarande ställning, skall mitt bemödaude blifva, att vid discusionen af hvarje punkt ihågkomma, hvad sorn bör utgöra ledningen för de skäl jag loS Ben 11 September f. m. använder och i hopp att härutinnan vara conseqvent är jag förvissad, att mina välmenande afsigter vinna rättvisa äfven af dem, sorn må hända ogilla mina principer.
För Riksens Ständer kan det ej vara främmande, med hvilken bäfvande otålighet våra Comittenter vänta uppgörandet af en länge omtalad och pmtvistad Financeplani jag kan ?j dölja för mig sjelf och vill ej heller göra det för eder mina Herrar, den känsla mellan hopp och fruktan hvaraf jag vet, att Nationen ålerväntar sina Ombud, såsom deras välgörare eller pjycksförebud; hvad hafva de väl hört intill denna stund, såsom följder af våra 8:ta månaders öfverläggningar annat än ökade skat-r ter och ökad förlägenhet, är detta en tröst då, de redan åtagne utgå under klubban?
Måtte då uti denna angelägna sak våra beslut blifva sådana, att vi, utan att rodna, kunna återvända tilj våra hemorter, utan att anklagas, såsom de, hvilka under larfvén af frihetens språk, blott här njutit behagen af sällskapskretsarnas nöjen; Svensken i allmänhet, och dess Representanter i synnerhet, äro alltid måne om deras sjelfständighet, de hafva aldrig upp* hört att vara det, icke en gång vid branten af dess fall, men mina Herrar vaktorn oss från denna brant till hvilken vi må hända, kunna närma oss hastigare ärv vi i detta ögonblick föreställa oss, om-den Konung som Svenska Folket sjelf kallat på Sveriges Thron, och vid hvilken v» fästa vår kärlek och våra förhopp - Den 12 September J, m. j£- 109 ningari genom de beslut vi här fatta, skulle komma att regera öfver ett olyckligt Folk.
Bilagor till PleniProtocolIet för den i 2 September, förmiddagen.
?Jto i.
Jag hade icke tänkt yttra mig något i anseende till de åtgärder Rikets Ständer vidtogo för Financernas uppbjelpande, emedan jag är öfvertygad om* att huru man opererar utan att skänka BancoSedelri ett bestämdt fortfarande värde^ blir det endast paillativer och tjenar blott att försvåra en Realisation i framtiden.
Jag kan dock icke för min egen tillfredsställelse undgå att vid nu ifrågavarande inte puncten af sammansatta Utskottens Betänkande förklara, att jag med min röst protesterar mot allt utgifvande af StatsObliga~ tidner.
II» Den i2 September J. ml
Japj unser dem icke vara af högsta behof, ock så iänge bör dyiikt mynt efter mine åBigter icke komma ifråga.
Om Nationen icke på annat sätt kan utgöra Anslagssumrnorne, är rättast att säga det korta ordet
Nej, till allt som icke är af högsta nöden på kalladt, och sådant är i sanning elter min slutförmåga, mycket som blifvit begärt, dels af Regeringen, dels af enskildte Motionairer.
Jag förutser, att om vi väl börja med detta skuldsättningsystéme har det ingen gräns med reqvisitioner från alla hålk
Ce n'tji que le premier pas qui comte lyder Fransyska ordspråket och det besannas alltid.
För att undgå framtida förebråelser ber jag att till Protocollet få dictcra för min räkning
Nej till alla vidare Anslag och Nej till StstsObligationerne.
Friherre Ankarfvärd, Carl Henrici Den Ellofte punkten uti de Sammansatte Utskottens Betänkande, lemnar ett allt för vidsträckt fällt för uppmärksamheten för att icke påkalla några anmärkningar ; den lemnar efter min tanka ett allt för obegränsadt tillfälle för en ytterligare Statens skuldsättning.
Utskotten visa sig ej otydligt derom öfvertygade att de vid denna Riksdag blifvande Anslagen, komma att öfverstiga de vanliga tillgåogarne i 'Z)*r. ra September e, *»,' i rl vanlig väg; och nian föreslär således aft bristen skall fyllas medelst at RiksgäldsContoiret upptagne Lån, emot Obligationer tiil Sedelbafvaren att af RiksgäldsContoiret inlösas vid anfordran jemte
Ränta efter Tre procent om året.
I anledning härutaf ber jag att å nyo få fästa uppmärksamheten på den frågan, om det är bestämdt afgjordt att de behof som ifrån Folket påkalla så stora skatter, förknippade med så stora enskilta uppoffringar undergått en undersökning, som bordt tillvägabringa öfvertygelsen om derss Qumgängelighet.
Då jag nu icke anser denna undersökning vara för sig gången på sätt och ifrån grundsatser som jag hade önskadt, så anser jag mig icke kunna tillstyrka att uti Länsväg fylla dessa föregifne be* hof, hvars riktighet, hvars närvarande eller framtida nytta jag ännu icke erkändt.
Genom de föreslagna Treprocenssedlarnes utställande hvilka vid sikt af Banken skola inlösas, skall sedelstocken ökas i och för fyllandet af Statens behof och således samma systémeaf tvångslån ifrån Bancosedetns innehafvare följas, och den en gång oundvikeligen inträffade liqvidationsperioden skall såmedelst ännu ytterligare försvåras.
Man torde härvid vilja invända, att det är RiksgäldsContoiret som utställer dessa Obligationer, hvilkas efterfrågan genom sin tre procensts ränta bör blifva begärlig; mea Jag ser detta oaktadt ingen ting som tryggar mot möjligheten af dessa Obligationers hastiga företeende till inlösen i Banken, hvarigenom H2 Ben 11 September J, m. beloppet utom allt tvifvel kommer att betunga BankoSedelstocken med en ytterligare tillök^ ning af sedlar utan någon slags motsvarande fond och icke ens försedd med Riksens Ständers förbindelse till Banken, att såsom Statens 6kuid godkänna den sålunda ökade Sedelutgifningen, som utom allt tvifvel ännu ytterligare skall öka penningeförsämrlngen. jag ogillar allt StatsLinesysteme, söm ej af högsta nöden är påkalladt.
Jag ogillar detta skuldsättnihgssystem på den grund att jag ännu ej kunnat öfvervinna mina betänkligheter i allseende tili den mofäliska beskaffenheten af dess egenskap.
Jag tror det tillhöra den stora naturinrättningen, att Menniskans drift är ett sträfvande; för att åt ett kommande slägte lemna en besparing elle^ nfverskottet af det härVarandes behållning utaf arbetsprodukt.
Man bestrider också icke detta förhållande, men man använder det; i min tanka felaktigt, då man drifver den sats, att en Statsskuld!, utan förbehåll är en till den kommande generationen lemriad skatt, jag inser visserligen tänder hvilka förhålländen och hu ru man under tillhjelp af någon findtlighei kan understödja denna sats; men jag kftn omöjligt fatta huru den någonsin eller ifrån någon synpunkt kan blifva användbar i anseende till de dagligt tärande bebofven för Staten i allmänhet, hvilka i min tanka aldrig kunna hänföras till annat än uppäten mat.
Jag förkastar således Förslaget 1 dea - Den 12 September f. tn'.
113 na del.
Men vid valet emellan Statsobligationer, då det icke mera vore möjeligt attfcestrida nödvändigheten af deras utställande,skulle jag alltid företrädesvis rösta för fern procent60bligationer, ställde på viss betalningstid , och grundade på en gifven och bestämd Amortissements Fond.
Endast på detta sätt blifva Statsobligationer en formdig Statsskuld; för hvars återgäldande hela Samhället måste ansvara, då deremot de föreslagne TreprocentsSedlarne, i fall jag ej misstagit mig om meningen, blott komma att utgöra ett ytterligare intrång uti den redan nog mycket förnärmade Sedelinnehafvarens rätt.
Jag inser nog de vådliga följderne af sådane fern procents Obligationer uti Landets närvarande enskilt gäldbundne tillstånd; jag inser tydligen huru alla penningeägare skola uppsäga till och med sine intecknade fordringar för att företrädesvis insätta sine penningar uti RiksgäldsContoiret emot sådane Obligationer, till undvikande af kostsamma Lagsökningar, och det ofta i penningeaffairer ännu obehagligare tvånget af enskilta considerationer.
Jag erkänner således gerna att jag utaf införandet af ett sådant LåneSysteme ej kan beräkna alla de vidt utseende följderna af ett sådant Systéms införande, och jag vill också icke åtaga mig någon delaktighet uti ansvaret för deni.
Jag tillstyrker derföre Ridderskapet och Adeln att låta sakerna förblifva uti sitt orubbade skick i denna del, derigenom att inga högre anslag bs» Bil. till Ridel. 0.
VIII Band. 8 ji4 Dan ij September f. m. viljas, än som kunna utgöras genom de garn* la utvägarne i bevillningsväg.
Bilagor till Pleni-Protocollet för elen 12 September, eftermiddagen.
Herr von Francken, Augitjl'.
Jag får vördsammast underställa Högvälborne Herr Grefven och Lan dt Marskalken samt Höglofl, Ridderskapet och Adeln om ej nu ifrågavarande I3:de punkt borde slutas med ordet Effecter, samt sista meningen: ntnjver hvad hittits, per medium i jr an och med.
1817 till och med 1822, varit vanligt, alldeles bortgå, då derigenom de 1,200,000 R:dr, som äro anslagne till Jernlån kunde blifva beräknade utöfver de i föregående punkt nämnde 30 Millioner, »■ch tillfälle derigenom lämnas til! större fastighetslån.
Jagjinser ganska väl,att en förökad och Dtn 12 September f. m. följaktepgen försämrad Sedelstock, som endast uppehåller några få individuer, onekeligen för det hela allmänna medför skadliga följder; jag inser äfven, att en för långt utsträckt
Fastighets beläning lika skadar den låntagande som Staten, men jag anser skyldigheten fordra, att i hvad tjenligt kan vara, gå det Hedervärda BondeStåndet till mötes, och genom den af mig nu begärta förändring kunde vi äga tillfälle dertill, utan märkelig våda, helst följden å andra sidan torde äfven ej vara så förmånlig, om dessa 1,200,000 R:dr blefvo inberäknade i de 30 millionerna, och Conjuncturen gjorde Jernlånen öfverflödige, si minskades onekeligen Sedelstocken till ej fullt 29 Millioner, hvilket vore lika obilligt som ovärdigt handlat mot Jordbrukaren, hvÄrs belägenhet är lika som vid Riksdagens början, och hvarom den Riksdagsman, om sådan skul le finnas, som genom sitt långa vistande i Hufvudstaden glömt hemortens ställning, troligen vid återkomsten erhåller en obehaglig påminnelse
J*g får derföre ödmjukeligen anhålla om Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på min nu föreslagne förändring af i3.*de punkten. 1x6 Dm iS September f. m.
Bilagor till Pleni-Frot o collet för elen 16 September , förmiddagen, N:0 Ii Herr Mont gömme rie, Guftaf: Emot Herr ro» Törne, Michaels, upplästa anmärkningar i plenum den 5 dennes f. m. mot mitt .anförande i plenum den 22 nästförflutne Augusti i afseende pä vackt Motion om Jemtlands återförenande .med Wejler Norrlands och Herjeådalenr med Gefleborgs
Län, anhåller jag att vördsammeligen få göra några erinringar.
I förbigående kan jag icke uragtlåta att förklara Herr von Törne min förbindelse öfver den uppmärksamhet hvarmed jag ensamt personligen med svar och anmärkningar blifvit hedrad, ehuru jag uti mitt första anförande icke ens nämndt Herr von Törnes namn och ehuru fEre i frågan sig yttrat, bland dem Herr af Uhr hos Ridderskapet och Adeln samt Anders Mårtenfon, Eric Andersfon Bång och Carl Bergman inom Hedervärda BondeStåndet, hvaraf de 2-,ne förstnämnde dessutom äro de, hvil* ka framställt ifrågavarande ämne.
Men åsidosättande denna ensidighet, detina personlig - Den 16 September f. m, 117 het uti Herr von Törnes anmärkningar, detta bemödande, att concentrera anfallet på anenda, ehuru tillhörande flere, skall jag dock, så vidt jag förmår, söka att försvarara icke blott min, utan äfven deras, som med mig delat enahanda öfvertygelse i detta ämne.
Herr von Torne börjar med att till styrka för sin tanka åberopa en af 30 jemtlands Invånare utgifven underdånig skrifvelse och ”anhållan, att intet affeende matte göras pä denna mo. tion (nemligen om Jemtlands önskade återförening med Wejler Norrland, och Herjeådalen med Gefleborgs Län) som emot deras vilja blijvitframftälld och font rakt flrider mot Folkets önfkan och fanna interesse."
Då denna underdåniga skrif velse är införd i Allmänna Journalen N;o 203 den 3:dje dennes, har hvarje läsare af denna Tidning varit i tillfälle att göra sig bekant med dess innehåll.
Det kan icke undgå någon läsares uppmärksamhet, ja förvåning hvilket också bevisar sig af en Artikel i gårdagens Allmänna Journal, hurusom denna skrifvelses Författare vågat nalkas KonungaThronen med anklagelser mot och missgillande af Riksdagsmanna personliga åtgärder, i synnerhet som allt hvad deruti anföres är grundadt på blotta berättelfer och rykten, så mycket mera som då denna underdåniga skrifvelse blifvit författad, Motionen inom de Högloft Utskotten ännu icke ees blifvit behandlad, mindre inom Ståndens plena till pröfning upptagen.
Dessutom är det Serdeles djerft att 30 personer tro ftig msd den säkerhet kunna bedomina och känna llS Den 16 Septemberf. m. 36,000 personers öfvertygelse att dessa 30 anse sig, på deras vägnar kunna tolka den inför Thronen, och i följd deraf missgilla och klandra sina Riksdags Ombuds åtgärder.
Jag tror icke att ett sådant förfarande är värdigt, är öfverg ensstämmande med Riksdagsmanna helgden, är förenligt med Grundlagen, eller med den medborgerliga pligt som bjuder att Riksens Ständers öfverläggningar böra vara fredade för klander, impulser och anklagelser, af hvad namn
Osh beskaffenhet som helst.
Det hör icke hit att utforska upphofvet och egentliga ändamålet och syftningen af denna underdåniga skrifvelse, underteknad af ÖfversteLieutenanten vid Regementet, af 4 f. d. Officerare, f. d- RegementsLäkare, Rector, Apothekare, Postmästare, Gästgifvare, Källarmästare m. flere Ståndspersoner samt 15 å 16 Bönder, hvaraf likväl Olof Nilsfon under 1818 års Riksdag förenade sig, såsom dåvarande Riksdagsman, uti den äfven dä väckta Motion om Jemtlands återförening med WesterNorrlands
Sålunda är det iner än oväntadt, att nu finna 30 personer yrka hvad Herr von Törne åberopat, att nemligen intet ajfeende måtte göras på denna motion, som mot deras vilja blijvit fr amf åld och forn rakt )hider mot Folkets önfkan och Janna interesfe, Det skulle, i sanning blifva ett besynner • ligt förhållande, om Nationens Representanter vid hvarje Motion de ämnade väcka, vora jiödsakade att förut underrätta sig, huruvida Den iS September e. m. densamma öfverensstämde med visfa perfoners eller Corporationers vilja och önjkan, och om också dervid alltid inträffade den sällsamma omständigheten, sOm vid den väckta motionen i detta ämne, att nemligen såsom man vill yrka sjelfmanda förklaranden sig framställde med den oväntadt djerfva omfattning att 30 perso, ner tro sig kunna uttrycka pluraliteteos vilja och önfkan bland 36,000 menniskor hvilka icke blifvit rådfrågade, icke hörde, tyckes detta förfarande likväl så problematiskt, så litet antagligt och fögaeller intet ändamålsenligt, att denna utväg hos ingen rättskaffens
Riksdagsman lärer vinna ringaste afseende: det torde alltså till. komma vederbörande Ut/kott och vidare Rikfens Högloft.Ständer attensamt upptaga, pröfva ocha/- eller tillfyrka så väl denna Motion som alla andra inom nuvarande
Riksdag tillbörligen väckta och till behandling remitterade Motioner.