Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förlust hon lider till fördel för räntegifvaren, få således alla medborgare godtgöra.
Men berörde fördel tillfaller endast ögonblickets innehafvare af jorden, ty nästa gång hemmanet säljes, kommer det att betalas så mycket mera än förut, som det capital belöper, hvarå skattenedsältningen motsvarar gångbar ränta.
Den nye köparen kommer följaktligen icke i bättre belägenhet, än den förre ägaren var, före skatteminskningen.
Man uträttar således icke något varagtigt godt.
Man gör endast Konungamakten svagare, undergräfver embetsmannens sjelfständighet och duglighet samt förstör den inhemska varuförädlingen utan alt, såsom sagt är, gagna någon annan än den som för ögoblicket är jordens innehafvare, och derigenom icke äger någon serskild förtjenst.
Det är på dessa skäl jemte flera andra, med hvars upprepande jag nu icke vill trötta Ståndet, som jag hemställer att R. o. Ad. måtte afslå förevande punkt.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Den nu föredragna punkten är obestridligen den vigtigaste i hela utlåt., helst det förslag, som i denna punkt blifvit framstäldt, utgör sjelfva hufvudvilkoret för den ifrägavande skatteförenklingens ändamålsenlighet och verkställbarhet.
Den siste talaren har redan gjort åtskilliga anmärkmr mot detta förslag, och hvad dessutom kan emot detsamma erinras, lärer af dess öfriga motståndare under diskussionens fortgång säkerligen blifva anfördl.
Det torde derföre åligga dem, som ifra för den länge efterlängtade och ihärdigt motarbetade reformens framgång, att jemväl utveckla skälen för sina äsigter, hvilka skäl endast till en del finnas vidrörda i StatsUlsk:s härom afgifna utlåt.
Af sådan anledn. tager jag mig friheten att för R. o. Ad. uppläsa några stycken af mitt ang:de förevar:de fråga inom stalsreglerings-komite'en skriftligen författade yttrande.
Hr Stuart uppläste härefter följande:
Det tillhör odlingens gång, att de i fordna tider nödvändiga varubyttna samt naturaprestationerna mer och mer försvinna, och att penningen deremot gör sig till varuvärdenas enda mätare samt undantränger alla andra bytesmedel.
Då med några få, af särskilta förhållanden föranledda undantag, alla liqvider enskilda emellan, sedan långliga tider tillbaka, vanligtvis bestämmas och verkställas i kontanta penningar och då Statens utgifter numera ovil - Den 7
Sep tern lier f. m. 35 korligen rnäsle på enahanda sätt bestridas, synes omsider penningens i alla andra hänseenden obestridda rättighet, att vara det uteslutande liqvidationsmedlet, jemväl böra erkännas i fråga om de Svenska jordägarne åliggande grundskatter.
Den länge öfverklagade, och jordägarens ekonomiska förkofran ofta motverkande, ojemnheten i dessa grundskatters belopp under särskilda är, samt det, efter felslagna skördar, högst obilliga missförhållandet emellan jordens afkastning och beskattning kan icke undanrödjas, så länge skattebeloppet ensamt beror af tillfälligtvis omvexlande varupriser.
Afven om de, lill ledning för skattcrnes afbördande, utsatta lösningspriser fastställas för några år i sender, måste likväl i allt fall, ehuru visserligen mindre kännbart, än under den årliga förändringen af dessa priser, jordbeskattningens ojemnhet och tyngd ökas för alla de jordägare, hvilkas grundskatter skola utgå i sädane persedlar, som, vare sig till följd af en oupphörligen ökad konsumtion eller af andra naturliga orsaker, med tiden erhålla ett allt mer och mer slegradt värde.
En dylik, oafbrutet fortgående skatletillökning måste förefalla den skattdragande destomera obillig, som del icke sällan inträffar, att de varor, efter hvilkas förhöjda pris skattebeloppet bestämmes, numera antingen alls icke eller endast lill ringa del frambringas å den jord, uti hvars grundränta dessa varor af ålder ingått.
Den skattdragande jordens ägare och innehafvare kunna endast genom en oföränderlig penningeskatt. betryggas emot en framtida, af varuprisernas stegring föranledd förhöjning lili det belopp, som, i egenskap af grundskatt, för närvaride utgår af denna jord.
Då varupriserna äro underkastade dagliga förändringar; då dessa prisers verkliga eller allmännast gångbara belopp vid olika årstider och i särskilda orter svårligen kan med säkerhet uppgifvas; dä i de Heste fall uppgiflerne härom, såsom vanligtvis grundade endast på den individuella kännedomen om en eller annan handelstransaktion, icke äro fullkomligen tillförlitliga; och då härtill kommer, att dessa ofta mycket stridiga uppgifter mäste sammanjemkas, för att erhålla ett för hela det vidsträckta markegångsdistriktet gemensamt gällande pris å hvarje särskild räntepersedel; så ligger det i sakens natur, att ifrågavaride allmänna prisbestämmelser omöjligen kunna uppgöras utan att i något hänseende förnärma antingen Statens eller den enskilde räntegifvarens rätt, hvadan desse prisbestämmelser oundvikligen måste föranleda mångfaldiga klagomål och missnöjen, för hvilkas framtida förekommande något annat fullt verksamt och ändamålsenligt medel icke finnes, än räntepersedlarnes förvandlande uti en viss bestämd penningeränta, grundad på de härtill förvandlade räntepersedlarnes medelpris under en längre tiderymd och öfverensstämmande med de under samma tid i orten lagligen gällande markegångstaxor.
Härigenom kan också undanrödjas den hos de skattskyldige allmänt rådande betänkligheten emot afståendet af deras urgamla rätt att till leverering in natura uppsäga de räntor, hvilkas lösningspriser anses vara högre, än de vid afradstiden gångbara. 3* 36 Den 7 Septeinl)er f. m.
Enär Staten redan afsagt sig rättigheten att in natura infordra hö- och spanmälsräntorna och då någon uppsägning från Statens sida å andra räntepersedlar ej heller någonsin lärer ifrågakomma, har följaktligen numera den, enl. kammarcollegii tind. utlåt, af d. 14 Oktober 1778, med skattläggningen i persedlar förenade, förmenta fördelen för kronan att alltid, vid förefallande behof, äga säker tillgång på naturapersedlar, i sjelfva verket redan upphört, och således äfven det skäl blifvit undanröjd), som förnämligast synes föranledt bemälte collegium att afstyrka räntepersedlarnes då ifrågasatta utbytande mot en ständig penningeränla, fastän samma utlåt, visar, att coll.-m både insåg och erkände de stora och obestridliga fördelarne af en sådan åtgärd.
Med anledn. af de vid alla tillfällen, dä fråga härom upslått, yttrade farhågor för Statens förlust genom persedelräntornas förändrande lill en bestämd penuingeskatt, bar jag ansett nödigt göra mig noga underrättad om de egentliga anledmne till och den verkliga beskaffenheten af de under förflutna tider inträffade högst anmärkningsvärda förändringar i Svenska penningeväsendet samt varuvärdenas och penningarnes inbördes förhållanden.
Genom den för sådant ändamål anställde omständliga utredning af dessa förändringar, äfvensom genom inhämtade uppgifter ang:de desammas inverkan på de allmänna varupriserna under loppet af de 3:ue sednaste århundradeua, har jag erhållit tillförlitlig visshet derom, att varornas stegrade priser samt penningarnes fallna värde hufvudsakligen mäste tillskrifvås de våldsamma och landets industriella förkofran tillintetgörande eller hämmande åtgärder, som i afseende på mynt och penningeväsendet, tid efter annan, blifvit vidtagna.
De i sammanhang med flere andra uti ifrägavar:de hänseende vidlagne förfoganden, tidtals förnyade och med ytterligt stränga straffholelser förenade förbuden, att i allmänna rörelsen begagna annat mynt, än det, hvars underhaltiga beskaffenhet måste i utfärdade författningar erkännas, eller mynlrepresentativer, hvilkas inlösande måste till en obestämd framtid uppskjutas, innefatta en tillfyllestgörande förklaringsgrund, hvarföre äfven sådane varor, deraf hvarken produktion eller konsumtion undergått någon väsendtlig förändring, i allt fall, måste med allt högre och högre belopp i det vanvördade myntet betalas.
Hvad Svenska jordägarens vigtigaste afsättningsvara och betydligaste skatteartikel, eller spanmålen, särskildt beträffar, så har, oansedt de vid flerfaldiga tillfällen verkställda myntförsämringar och dermed sammanhängande förfoganden samt dessas inverkan på spanmålspriserna, det gällande medelmarkegångspriset å denna vara, reduceradt i silfver, obetydligt ökat sig sedan början af 1700-talet.
Inskränktes åter jemförelsen emellan priset å spanmäl inom vissa perioder af innevande seklet, så belinnes, att, fastän under serskilda år, detta pris, till följd af skördens beskaffenhet varit högst olika, har likväl i allmänhet detsammas medelbelopp i silfver beräknadt, ingalunda stigit utöfver hvad detta utgjorde vid seklets början.
Efter sednaste myntbestämning och sedan genom offentligheten vid riksbankens förvaltning samt den för denna bank numera gällande lagstiftning, det Den 7 September f. m. 37 Svenska myntets framtida orubhlighet blifvit betryggad, är en dylik förhöjning i de nuvar:de räntepersedlarnes nominella pris, som den, hvilken förorsakades genom sednast förflutna århundrades financielta operationer, hädanefter icke att befara.
Genom alla skatters bestämmande i penningar och då statsinkomsternas belopp helt och hållet kommer att bero af det gångbara myntet, erhåller Staten ett ökadt intresse i myulvärdets oföränderliga vidmakthållande, och om än de allmänna varupriserna framgent skulle stiga, i hvilket fall Statens inkomst af grundräntorna; efter dessas utsättande i ett oföränderligt kontant belopp, naturligtvis icke kommer alt öka sig i förhållande till de nuvande räntepersedlarnes förhöjda värden, kan dock den under sådan förutsättning uppkommande förlust för Slaten hädanefter icke blifva af någou hufvudsaklig betydenhet, helst de i persedlar utgående grundräntor, hvilka i fordna tider utgjorde Statens förnämsta inkomst, enl. nu gällande riksstat och efter afdrag af de räntor, som, fastän i räkenskaperna upptagna, likväl hvarken för närvartde till statsverket inflyta eller framdeles lära komma att dit ingå, endast torde kunna beräknas till ett sammanslaget värde af högst 1,600,000 r:dr, hvilken summa icke ens motsvarar halfva beloppet af den i samma riksstat beräknade inkomst af tull medlen.
* Dä det, oaktadt förnyade uppmaningar och utfästade belöningar samt mångfaldiga andra för sådant ändamål under förflutna tider vidtagna åtgärder, icke lyckats alt, med bibehållande af räntornes utgörande i persedlar, framkalla ett antagligt förslag till den af både regeringen och representationen förgäfves önskade förenkling i beskattnings- och uppbördsväsendet, betviflar jag högligen, att under nuvar:de förhållanden och under en tid, dalen genomgripande reform i det föråldrade beskattningsväsendet, oafvisligen utaf allmänna rösten påkallas, skall kunna åstadkommas ett sådant förslag till persedelbeskattning, att de med skäl befarade olägenheterna af de i sådant hänseende förut uppgjorda förslagen varda undauröjde.
Efter uppläsningen häraf anförde Hr Stuart:
Till hvad jag nu uppläst anhåller jag att muntligen få tillägga några ord.
Man har i allmänhet fästat synnerlig vigt vid den förlust, statsverket skulle komma att göra i anseende till silfvervärdets fallande.
Det torde dock vara mycket tvifvel nnderkastadt, huruvida sil frets värde under tidernas längd verkligen kommer att falla i förhållande till samtidigt gällande varuvärden.
I fordna tider och i synnerhet kort efter nya verldens upptäckande bar ett fall af silfrets värde inom en del af gamla verlden visserligen ägt rum; men delta måste tillskrifvas samma orsak, som alltid och allestädes föranledt enahanda resultater, nemi. en öfver konsumtionens behof tillfälligtvis ökad tillgäng.
Förhållandet har likväl numera undergått en väsendtlig förändring, sedan Spanska kolonierna på Amerikanska kontinenten, från hvilka de betydligaste silfverqvanliteterna tillförene årligen till moderlandet 3S
Sep te ml»e r f. m. öfverfördes, blifvit egna oberoende stater.
Häraf har den naturliga följd uppstått, alt införseln till Europa af Amerikanskt silfver högst märkbart aflagit.
Återinträdandet af fordna förhållanden torde äfven i en framlid destomindre vara att motse, som de fria och mera civiliserade folken i de länder, hvarest de rikaste silfvergrufvorne äro belägna, efter all sannolikhet, ej komma att så uteslutande, som de fordna kolonisterna, rikta sin bog och sin verksamhet åt dessa grufvors bearbetande.
För öfrigt är det en ovilkorlig och oundviklig följd af en ständigt tilltagande produktion utaf våra betydligaste och vig, tigaste skatteår I i klar, att då härigenom förut varande förhållande mellan framalstring och förtäring rubbas, värdet af den producerande varan mäste falla.
Sålunda visar sig, att Svenska spanmålspriserna under sednare tider icke obetydligt sjunkit, med undantag af ett eller annat ovanligt missväxtår eller sådana tidsperioder, dä särskilda oförutsedda omständigheter inom vissa orter inverkat pä dessa priser.
Efter hvad uppgjorda beräkningar af spanmålsränlornas medelpris under de första 20 åren utaf innevar:de århundrade ådagalägga, uppgingo sagde räntor dä till ett vida högre silfvervärde, än efter 1830 års riksdag.
Sednaste tidens erfarenhet har också bekräftat, att spanmålsproduklionen inom Sverige numera uppnått den höjd, att, äfven efter ofördelaktiga skördar, denna nödvändighetsvara öfversliger landels egna behof; hvadan någon framlida stegring i densammas nuvande allmänt gångbara värden, under fortfarandet af de förhållanden, som hittills ägt rum, icke torde vara att förvänta.
Beträffande särskilt den räntepersedel, som näst spanmälen, är den v ig t igaste för statsverket, nemi. drängsdagsverkena, sä hafva markegängspriserna å den under sednast 3:ue decennier i allmänhet icke undergått någon anmärkningsvärd förändring.
Det är egentligen endast de för drätselväsendet i sin helhet jemförelsevis mindre väsendtliga räutepersedlarne, hö, halm och trädvaror, hvilka varit föremål för de största prisfluktuatiouerne.
I fråga om de under hemmansräntorna ingående trädvarorua torde knappast behöfva nämnas, att priserna derå, lill följd af en lifligare afsättning och en ökad export till utländska orter, nästan oafbrutit stigit, samt alt sådant medfört en obillig skatteförhöjning, synuerligast föi de hemman, som numera icke ens lill egna behof frambringa skogsprodukter.
Vid betraktande af förut anförde omständigheter samt siIf— vervärdets och varuprisernas inbördes förhållanden, kan jag ingalunda dela den yttrade farhågan, att stora och nästan oersättliga förluster skulle genom det nu ifrägavartde förslagets antagande komma att framdeles tillskyndas det allmänna.
Och om äfven härigenom någon minskning i grundskatternas lösningspris i en mer eller mindre aflägsen framtid skulle föranledas, kommer sannolikt verkningarne för stalsbestyret af en dylik småningom inträdande skatteförminskning att blifva föga betydlig och känbar samt visserligen icke jemförlig med den minskning, hvilken under nuvar:de förhållanden är att motse, i händelse persedelräntor, hvilka hittills betalts efter gällande markegångspriser, förklaras
Den 7 September f. m. 3!) endast behöfva lösas med dubbla kronovärdit, på sätt i sednare tider blifvit stadgadt och förklaradt i fråga om byggningshjelpens utgörande.
Ett dylikt lösningssätt är också redan ifrågasläldt för salpeterhjelpen; varande fråga härom sedan Hera år tillbaka beroende pä kammarcollegii afgörande.
Det är icke osannolikt, att derest de redan väckta anspråken varda godkände, äfvenledes samma yrkande om andra räntors utgörande efter persedlarnes dubbla kronovärdi skall framställas.
Och om hvad sålunda kan varda yrkadt, vinner framgång, uppkommer naturligtvis en vida betydligare minskning i grundräntornes belopp, än den som möjligen kan förorsakas, deraf att sil frets värde i förhållande till varuvärdena under tidernes längd något sänker sig.
Jag har redan anmärkt huru stor förändring förhållandet emellan stalsulgifterne och grundräntorne undergått sedan den tid, då de sednare nästan uteslutande utgjorde allt hvad med säkerhet kunde påräknas såsom tillgång för Statens utgifter.
En hvar inser och erkänner numera alt Svenska Staten ingalunda skulle kunna äga vidare bestånd om statsverket icke hade någon annan inkomst att påräkna än de bland grundräntorne upptagne persedlar, hvilka skola lösas efter markegängspris.
Statsbehofven kunna för det närvar:de beräknas till minst 13 å 14 millioner r:dr ärligen.
Grundskatlerne deremot utgöra endast omkring 2,500,000 r:dr.
Om nu de 11 millioner som i bevillningsväg eller pä annat sätt mäste anskaffas, skulle försvinna, så torde de återstående grundskatlerne visa sig vara alltför otillräckliga för statsmachineriets underhållande.
Man har här förespeglal, att löntagarne skulle komma att lida förluster genom de indelta räntornas indragning till
Slaten och deras utbytande emot kontanta löneanslag.
Den befarade framtida löneförminskningen för blifvande tjeusteinuehafvare måste dock vara af ringa betydenhet i jemförelse med den, som af samma skäl, äfven under indelhingarnes orubbade bestånd, kan vara att befara, i händelse erfarenheten skulle bekräfta det yttrade misstroendet till representationens välvilja, särdeles hvad indelta armeen beträffar.
Man bör nemi. ihogkomma att det kontanta af statsregleringen beroende anslaget till aflöning för indelta armeens befäl, redan uppgår till nära nog samma belopp, som markegångsvärdet af alla lill detta ändamål för närvartde anslagna hemmansräntor, med undantag endast af dem, som äro påförda nämnde befäls ännu bibehällua eller för dess räkning utarrenderade boställen.
Oaktadt den rättighet innehafvarne af indelta löner nu äga, att uppsäga sina räntor lill leverering in natura, och de fördelar, som genom denna uppsägningsrätls begagnande kunna för en och annan löntagare beredas, klagas dock allmänt och med skäl öfver lönernes otillräcklighet.
Jag är också fast öfvertygad att om dessa löner bestämdes i kontanta anslag, skulle denna deras obestridliga otillräcklighet i de flesta fall vida mer än nu behjertas vid statsregleringarnes uppgörande.
Vidare har man här yttrat, att om förslaget ang:de räntornas utsättande i ett oföränderligt kontant belopp antages, skulle sådant komma att medföra samma verkan som ett premium för en myntförsämrings tillvägabringande.
Mea 40 Den 7 September f. m. jag tror tvertom att det jast skulle medföra en ytterligare garanti för myntvärdets fasthet, emedan båda statsmakterne härefter skulle erhålla ett ökadt intresse i realisationens bibehållande.
Och om äfven, sådant oaktadt, en förändring i den nu gällande realisations grunder framdeles skulle komma att ega rum, uppstode deraf allenast en nominell förändring i skatternes belopp, helst de i allt fall måste beräknas och utgöras efter 1830 års mynlbeslämningslag.
Man har ytterligare påstått, att förslagets införande jemväl skulle komma att medföra lidande för de skattdragande, derigenom att de alla nödsakades att vid samma tid till de priser, som då kunde erhållas, försälja sin spanmål och andra varor, för att få medel till skatternes erläggande
Det torde härvid icke böra förbises att komiterade, till lättnad vid skatternes utgörande, föreslagit deras utgående under 2:ne särskilda terminer, samt att genom den föreslagna förändringen i uppbördssättet icke någon egentlig tillökning i de qvantileter, som redan utgöra föremål för spanmåls- och viktualiehandel, kommer att förorsakas.
Det är nemi. ostridigt, att äfven om räntetagaren nu uppsäger sin spanmål eller andra räntepersedlar lill leverering in natura, så använder han för sitt eget hushållsbehof vanligtvis icke något eller blott en ringa del, utan låter alltsammans eller åtminstone största delen deraf ingå i handeln, genom dess föryttrande antingen genast vid emottagandet eller sedermera.
Detta bekräftas af erfarenheten, som jemväl visar, alt endast jemförelsevis mindre betydliga qvantileter uppsägas att levereras in natura och att räutelagarne således i allmänhet föga begagna den å deras vägnar så ifrigt förfäktade optionsrätten.
Upphöraudet af denna lätt missbrukade optionsrätt utgör, eid. min öfvertygelse, ett oeftergiflig! vilkor för hvarje reglering af skatteförhållanderne.
Vidkommande äter enahanda räntegifvarne af ålder tillerkända uppsägnings- och levereringsrätt, hvars framtida försvinnande i måugfalldiga hänseenden vore af vigt för det allmänna, så kan man icke billiglvis begära att räntegifvarne å deras sida skola medgifva optionsrättens upphörande, örn alla de å andra varor och effekter utsatta räntor och prestationer, som nu finnas skatte- och kronojorden ålagda, varda förvandlade i en enda räntepersedel, eller spanmål, emedan den gifna följden deraf skulle uppstå, alt jemväl en mindre förhöjning i markegängspriserne på denna vara komme alt ganska kännbart inverka på beloppet af skattebidragen.
Dä jag, vid det noggrannaste bedömande af ämnet, icke kunnat utfinna något annat medel att med behörigt vårdande af allmän och enskild rätt, till ömsesidig belåtenhet, slita det gamla tvisteämnet augrde grundskatternas utgörande, än genom stadgandet af en för all framtid oföränderlig penningeskatt, vill jag så mycket heldre äfven nu med min röst understödja förslaget härom, sora både K. M. och R.
St. samt vederbörtde embetsmyndigheter vid flerfalldiga tillfällen erkänt, att denna utväg vore den fiästa och mest ändamålsenliga, ehuru förhållanden, hvilka nu lyckligtvis äro undanröjde, hittills hindrat dess begagnande, Jag Den 7 September f. m. 41 förnyar derföre min anhållan, att R. o. Ad. ville antaga hvad Utsk. i nu förevartde punkt föreslagit.
Hr R osen bl ad:
Då jag haft äran vara ledamot i StatsUtsk. och afgifvit en reservation till detta Utsk:s senare beiänk., anser jag mig skyldig att redovisa för mitt sätt att behandla denna fråga.
Jag inträdde i detta Utsk. sedan frågan der en gång varit behandlad och sedan Utsk:s förslag blifvit af 2:ne
Stånd antagne.
Man fordrade då med högan röst ett skyndsamt afgörande.
Det var mig således omöjligt att kunna åt saken egna den större uppmärksamhet, som denna vigtiga fråga onekligen kräfde.
Jag ansåg mig derföre företrädesvis böra egna milt arbete, så vidt tiden medgaf, till utredning af den fråga, sorn Utsk., förra gången den förevar, lemnade nästan åsido.
Jag hyser nemligen den öfvertygelse, att om Ulsk., med den större fullständighet, som för detsamma varit lättare alt åstadkomma än för den enskilde ledamoten under knappa 14 dagar, sökt göra åskådligt genom en utredning af förhållandet med ordinarie räntan inom hvarje del af riket särskildt, åtminstone i afseende pä de vigtigaste persedlarne och ännu mer om det skett med alla, sä hade Utsk. (jag är öfverlygad derom) kommit till ett bättre och mera tillfredsställande resultat än som nu varit förhållandet.
I min reservation har jag varmt understödt hvad jag anser vara det vigtigaste af de hufvudfrågor, som i dag utgöra föremål för R. o. Adis öfverläggning.
Jag anser det nemi. vara af särdeles vigt för riket att befria räntegifvaren från den tryckande bördan att i missvextär, vid knappa tillgångar, nödgas betala en ökad skatt i följd af en högre markegång.
1 sammanhang dermed står också räntegifvarens skyldighet alt leverera sina ränlepersedlar in natura, efter räntelagarens uppsägning, en rätt för den sistnämnde, som i mångfalldiga fall kan missbrukas, om än i senare tider detta varit mera sällsynt än förr.
Deremot anser jag frågan om de nuvarande räntepersedlarnes förenkling icke med de båda förstnämnde fråtiorne stå i något oskiljaktigt samband; ty persedlarne må vara 40, 4 eller en, så kan lika väl den förstnämnda lättnaden tillvägabringas.
Då jag, i afseende på sättet för förenklingens verkställande, delar de farhågor som i K.
M:s nådiga propos. uttalas, så förundrar det mig verkligen att Utsk. fästat sä litet afseende å K. M:s förslag.
Det vigtigaste, det hufvudsakligasle i K. M:s propos. var, enl. ordalydelsen, otvifvelaktigt bibehållandet af en persedelränta; det mindre vigtiga, sättet för dennas förenkling, hvarvid K.
M. antog det ena af komilerade framställda alternatif, som bibehöll en persedelränta, under det att
Han förkastade det som Utsk. deremot antagit.
Delta sednare går ut pä att man skulle utbyta de många olika räntepersedlarne emot en enda eller penningar.
Detta vore visserligen det enklaste beskaltningssystemet, men olägenheterne, som det medförer, öfverväga de möjliga fördelarne.