Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag åtager mig till nästa riksdag, icke allenast fresta Hr Rosenblad, ulan äfven tvinga honom att tro det.
Då Hr Rosenblad slutligen yttrat sig om denna fråga, så har det endast varit historiskt, och då har han bland annat talat om den förfärliga vådan af att kanoner blifvit förnaglade.
Jag får i anledn. deraf yttra, att om våra fästningar anläggas på det sätt att kanonerna förnaglas, så är det nära nog detsamma, som örn vissa öppningar med alltför mycket löst krut blifvit onpphörgen förnaglade, nemi. att clet ej kan halya någon verkan att komma vårt omdöme närmare.
Hr Lefren har sagt, att han ej vili träda mitt omdöme för nära.
Jag önskar deremot, att han ville med sina skäl (då han nb. säkert kommer att här yttra dem) söka att träda mina grundsatser så nära, alt jag kan fatta en förändrad öfvertygelse; då skall jag gerna votera med honom, men,ej förr.
Den 20 Man f. ra.
Jag hyser allt förtroende lill Hr Lefrens sakkännedom, och är öfvertygad derom, att han ej Järer underlåta att göra Waxholms fästning så stark, att den är skyddad för alla öfve: rumplingar, men icke heller gör den så stark, att den, i händelse af förräderi, eller några andra sådana tilldragelser, efteråt skall komma oss att ångra, alt vi gifvit den så mycken styrka.
Jag lemnar detta ämne, och förlitar mig i det afseendet på Hr Lefnfn.
Denna dis— cussion har det felet, att sväfva ifrån det ena ämnet till det andra.
Jag nödgas följa en särlan sväfning, och får understödja en uppgift af Ur von Hartmansdorff, som har nämnt, att det kommit till hans kunskap, att en gevärslillverkare vid Husqvarna factori hegart sysselsättning, men ej fått, och Hr von Hartmansdorff tiar deruti funnit ett bevis för anslagets otillräcklighet.
Jag får lemna honom den upplysningen, att enligt hvad till min kunskap kommit, har icke Glott en eller några få, utan ganska många af ortens innevånare hegart sysselsättning vid gevärstillverkningen, men ej erhållit den.
Jag hemställer, i anledn. deraf, om icke R.
St. skulle nf Hr von Hartroansdorffs yttrande finna anledn., att i lind. fästa K.
M:s uppmärksamhet på följande vigtiga företräden, som Husqvarna gevärsfactori har framför öfriga faclorier i hela Riket.
Hr Frih. o. Landtm, afhröt Hr af Uhr samt hemställde till honom, huruvida icke frågan oin Husqvarna hörde till eit annat ämne än det, som nu vore föredraget och föremål för R. o. Ad:s pröfning, nemi. befästningsarbetena vid Waxholm och i Stockholms skärgård.
Hr af Uhr hemställde till Hr Landtm., om han finge fortfara eller icke.
Hr Landtm, förklarade, att Hr af Uhr linde ordet, och Hr Landtm, hemställde blott, att han måtte hålla sig till det ämne, som nu vore för R. o. Ad. föredraget.
Hr af Uhr afstod fiån ordet.
Någon har sagt mig, att jag nämnt ordet sjöfästning.
Jag tror också att jag gjorde det, och i anledn. deraf har Gr.
Anckarsvärd gjort den framställningen, som skulle jag möjligen hafva menat en sjöfästning af den stora omfattning, alt den inom sig ägde alla försvarsmedel, stora förråder o. s. v. och skulle kunna uthärda en längre belägring.
Delta var visserligen aldrig min mening.
Likväl mäste den blifva en sluten fästning med detacherade flankerande verk, och således må jag väl anse den såsom en sjöfästning, bakom hvilken hufvudstaden ligger med alla sina förråder.
Den är ämnad att sommartiden, när sjön är öppen, försvara hufvudstaden.
Den värde talaren nämnde också, att det ej vore meningen, annat än att denna fästning skulle kunna utstå en attack af flytande batterier; men Den 20 Mars f. m. för alt motstå en sådan n!!ac!<, hvilken kan göras af sådana stora flytande batterier, sorn t. o. m. tredäckade linieskepp med sin förfärliga kraft, och ångfartyg, så är det väl nödvändigt, att den skall vara ganska stark och kunna motstå en strid på flera dagar, och detta är allt hvad planen för denna fästningsbyggnad afser.
Att den skulle kunna motstå en lång belägring kan ej vara frågan här, och om det äfven skulle hända, alt den skulle falla i fiendlliga händer, så skulle den dock snart återfalla i våra händer, när vintern isbelägger alla sunden.
Den måste vara stark, och jag anser det vara mest öfverensstämmande med byggnadsplanen, att R. o. Ad. bifaller de årliga 100,000 r;dr, som StalsUtsk. föreslagit.
Hr von Hohenhausen, Michael S i 1 v i u s: Jag skall icke länge uppehålla R. o. Adts tid.
Jag har begärt ordet i anledn. af några yttranden af Gr.
Anckarsvärd.
Hvad angår bestämmande af angelägenheten af Stockholms försvar, genom Waxholms befästning, och den förflutna lid af 3oo år, som denna befästning varit påtänkt, så får jag i anledn. deraf återkalla i edert minne, mine hervar! elen skilnad, som nu äger rum emot fordom, då våra hmdtkrig fördes vid Kymenäclf och våra sjökrig vid Finska viken.
En sednare talare, Gr.
Frölich, har nyss nämnt om Åland och de fästningsverk, som der byggas.
De oro af oss alla kända, och jag för min del erkänner, att det smärtar mig djupt, att Regeringen, vid denna riksdag, funnit förhållandena sådana, att den ej förnyar den propos., som förIidet år afslogs, när fråga var örn befästande af Stockholms avenuer.
Stockholm har ännu samma vigt för Sveriges försvar i det hela, sorn Slockholm hade i Birger Jarls lid, nemi. så till vida, att den stänger ingången till Mälaren och att man kan lasta förråder i främmande hamnar, och urlasta dem i Arboga och Örebro. Nu är Stockholm dessutom Sveriges hufvudstad; manga flera vig tiga omständigheter göra nu dess försvar a'ngeläget.
Stockholm kan ej mera blifva en fästning, innesluten på den holme, på hvilken vi nu befinna oss; befäst ni riga ine måste sträckås utom densamma, för alt gifva hufvudstaden säkerhet emot ett fiendtligt bombardement.
Fästningsverken måste således anläggas på sådant afstånd, att man inom hufvudstaden kan vara säker.
Man har, i denna fråga om Waxholm, nämnt Gibraltar, och anspeglal derpå, att Waxholm för oss skulle kunna blifva ett Gibraltar; men jag beklagar, alt Waxholms läge ej är sådant, och för min del hyser jag ingen farhåga för att en fästning, lagd i Stockholms grannskap, i och för sin styrka skulle kunna blifva farlig genom förräderi.
Det är beklagligt alt den ej är nog stark, och jag anser för min del alt dubbla casernatler alllförväl behöfvas.
Hr Nordensköld har redan nämnt hvad en fästning otu i6o Den 20 Mars f. ra. vintern är, neli luiru svårt det är ali då försvara den.
Isen är stark alla år, och fästningen kan således då npproetieras.
Alt Waxholms fäs'ning aldrig kan för oss blifva ett Gibraltar, är klart för hvar och en, som gjort sig besvär att taga kännedom om dess belägenhet.
Hufvudstadens försvar är en helt annan fråga, än landets försvar.
För hufvudstadens försvar böra vi väl ej förglömma arme'en lill lands och flottan lill sjöss.
Inlet försvar kan vara säkeit, om det ej är aclivt, och det blir ej activt, då det blott skall skydda hufvudstaden och inloppet till Mälaren.
Alltså lärer det väl vara gifvet, att ju större styrka vi genom befästningar kunna gifva åt landels och hufvudstadens försvar, dess mindre styrka behöfver man qvarhålla här, och har så mycket större styrka att disponera.
Jag kan derföre ej annat än högligen tillstyrka, att R. o. Ad. mätte bifalla hvad K.
Jag anhåller det R. o. Ad. täcktes ur sugta, alt jag ännu en gång tager R. o Ad:s tålamod i anspråk.
Jag anser mig dertill uppmanad af åtskilliga anföranden, dels och hufvudsakligast af Gr.
Anckarsvärd, dels äfven af Gr.
Frölich och Hr af Uhr.
Jag önskar undvika att inkomma på det egentligen teckniska området af frågan, och ur öfvertygad alt R. o. Ad. i sådant fall med mig tänker lika; men jag nödgas till en viss grad upptaga beskaffenheten af den art af befästning, som här hufvudsakligen är i fråga, emedan mina motståndare ingått i de teckniska frågorna, med en slags uppmaning lill mig alt derpå svara.
Till en början vill jag likväl upplaga en generel anmärkn., som Gr.
Anckarsvärd gjort.
Han har nemi. sagt, att han förundrar sig öfver, att icke Waxholms befästning förr blifvit ifrågasatt, att ingeri fiåga om Waxholms befästning blifvit vid sista riksdagen väckt, eller några medel dertill då blifvit begärda.
Hvad beträffar frågan, huruvida medel för detta ändamål blifvit begärda, så upplyses det af K. M:s nåd. propos. till R.
St- vid sisth riksdag, deruti under rubriken: ”För försvarsverket till lands å extra-statsreglertn, begäres’’ för Stockholms avenuer till lands och sjöss 3oo,ooo r:dr.
Stockholms avenuer lill lands och sjöss hafva alltid varit betraktade i förening, och äfven i detta ögonblick är andaget så till vida gemensamt, att det aldrig användes, titan att ihan (äster afseende på så väl säkerheten till lands som säkerheten till -sjöss, emedan man mäste arbeta i ett systeme, som, ehuru det beklagligen icke kan fulländas så fort som önskligt vore, så måste de efterföljande, sorn komma att derpå arbeta, se att deras företrädare tänkt sig saken i dess helhet, så att del, som är gjordt, passar tillsammans med hvad som framdeles kommer att efter hand tilläggas.
Således innebär K. M:s nåd. propos. vid sisth riksdag, om anslag till Stockholms avenuer till lands och sjöss, äf - Den 20 Mars f. m. afven Waxholms befästning, oell detta så mycket mera, som af det ordin, anslaget, jost onder samma riksdag, då det extra anslaget begärdes, donjonerne Niis 3 och 4 blefvo påbörjade och till hälften uppförde, ehuru della beklagligen sedan under många år stod, såsom ett spektakel, för främmande anlöpande fartyg, då man frågade: bygger Sverige sina fästningar så långsamt, att den der arma donjonen ej kan blifva färdig på 8 å ro år.
St:s und. svar, af den ii Jan. 1835, på K.
M;s nåd. propos. vid sisth riksdag innehöll, att R.
St. ej funnit skäl att för Stockholms avenuer lill lands och sjöss bevilja de 3oo,ooo ridr, som blifvit begärda.
Sålunda är denna anmärkn , såsom jag tror, vederbörligen och diplomatiskt besvarad.
Anckarsvärd yttrade vidare, alt han ej ansåg fråga vara om att göra Waxholm lill en sjöfästning af den omfattning, alt den skulle vara beräknad på att uthålla årslånga belägringar, att tvänne våningar casematter ej vore lämpliga, och slutligen alt fästningen, om den starkt befästades, skulle vara svår återtaga, i händelse den föll i fiendens händer.
Hvad först beträffar frågan, huruvida Waxholmen bör göras till en sjöfästning ellei- ej, så måste jag ingå så långt i det techniska af frågan, alt jag hemställer, huruvida Gr.
Anckarsvärd någonsin haft ögat fästat på den local, som är i fråga alt befästa, nemi. Waxholmen i Svenska skärgården, och huruvida hail i sådant fall kan anse det tänkbart, att någon vill der etablera en, i tecknisk mening, s. k. sjöfäslning; ty såvida Grefven med ordet sjöfästning åsyftar hvad som i allmänhet dermed förstås, så egnar sig icke Waxholms läge till en sjöfäslning, ty en sådan fästning måste äga en god, rymlig och från sjösidan lätt tillgänglig hamn, der örlogsflottan kan, dels ankra under fästningens skydd, och dels vid stormigt väder inlöpa, och en sådan fästning bör äfven innefatta etablissement för en hel örlogsflotta, om läget är sådant.
Detta är begreppet 0111 hvad man kallar en sjöfäslning, och om Grefven finge se localen vid Waxholm, så skulle Grefven under den för mig ganska påtagliga förutsättningen, alt Grefven förstår saken, finna, att någon fråga örn en sjöfästnings anläggande vid Waxholm omöjligt kan uppstå.
Hvad som hufvudsakligen här kommer att göras, är ett tillstängande af ett vi g t ig t pass, för att förhindra våldsamma inseglingar af en fiendtlig flotta.
Detta är hela den röle, som Waxholms befästning är ämnad alt spela, och om den blir så befästad, som planen afser, så vågar jag påstå, att den flotta, sorn ämnar sig in, större eller mindre, med den skall det gå, såsom cn viss Svensk diplomat, då en Rysk minister sade, att detta ej skulle kosta Kejsarinnan mycket, svarade, nemi. det skulle ej kosta mycket, blott Hennes
Majits välde.
Om dessa befästningar blott skulle kunna förliknas vid kustbatterier, byggda under fredlig tid för möjliga krig, så är 21 H. n Dt n 20 Mari f. m. denna fästning, lindrigast sagd, onödig; ty då göras dessalie* fästningar, dessa batterier overksamma genom
Iva eller lie jägarebataljoner, som landstiga oell med sina skott skjuta ned servicerna.
Dessa befästningar måste nödvändigt vara sådana att de skydda livad de skola skydda genom sill försvar, nemi. förråder och ammunition.
Dessa befästningar måste dessutom göras så, att de äro icke allenast fredade ifrån hvad man kallar insulter af ögonblickliga stormningar, utan äfven så, att fienden är tvungen att göra en ordentlig belägring på många månader, för att kunna taga dessa skansar, ehuru de ej så kallas, och ej äro ämnade att blifva livad man egentligen benämner en fästning.
Jag beklagar mitt fädernesland, 0111 vi skulle under sådana åsigter bygga en fästning, alt man måste undvika alt göra deni så starka.
Hvad beträffar den vidsträck thel och omfattning, sorn Grefven trott böra fordras af en sjöfästning, så får jag fästa uppmärksamheten på, att det ej är en fästnings storlek, som egentligen bestämmer dess öde, ulan det är dess hållbarhet och styrka, och sådana böra dessa befästningar äfven vara; vi få ej leka med saken.
Det är icke korthus, sorn skola byggas, utan sådana hus, som kunna försvaras emot långa belägringar, då det gäller.
Grefven bar vidare citerat att Carlssvärds befästning och Calmar fästning m. fl. blifvit utdömda.
Ja! vi hafva ännu qvar lemningar af våra äldre befästningar, vi hafva ifvebro slott, som var en betydande fästning i Sverige, under de tider, då man slogs med klubbor och pikar och knappast visste hvad skjutvapen ville, säga.
Det ligger i sakens natur, att hvarje tidehvarf måste vidtaga de förbättringar af denna beskaffenhet, som motsvara det tidehvarfs krigssätt, för hvilket man bygger, och man mäste bygga, så framt man ej vill ligga långt efter sin tid.
Jag vill ej ingå i något direct omdöme om Carlssvärds befästning.
Den är här benämnd såsom utmärkt stark; jag vågar säga: hon var utmärkt svag, för alt vara én fästning efter vår tids begrepp.
Det hade ej behöfts mer än att en rask besättning på ett par fregatter hade landstigit för alt eröfra dessa befästningar.
De voro blotta lekverk i jemförelse med vår tids fordringar af eli fästning, och i afseende derå, anhåller jag alt få citera ett yttrande af en auctoritet, som måste vara trodd, nemi.
Hertigen af Wellington.
En fästning, hvars vallor ej äro minst 4° f°f boga, gillar jag ej, säger han, endast de kunna med någon säkerhet skydda emot stormning.
Detta är maximum af hehofvet, och dit bör man sträfva, så alt fästningen ej må stormas, såsom en leksak, och det är vår tids esprit att göra med allvar hvad man gör i krig, då man nödvändigt måste vara beredd dertill.
Man får icke leka med den saken, utan man måste förbereda sig, under fredens tid, för alt kunna göra front emot fienden.
Grefven har ytterligare hemställt, huru stor röle fäst - Den jo Mars f. m. »6J ningarne spelat i de sednasle krigen.
Grefven har rätt under en åsigt, men efter mitt förmenande lika så orätt d ett annat afseende.
Om Grefven tänker sig en sådan stor period, sorn vi gemensamt hafva öfverlefva!, då en verldseröfrare håller ut med sina företag och är på höjden af all lycka, då försvinna så beskaffade försvarsanstalter, som fästningar, i bakgrunden, då slår endast segraren Napoleon ejvar i spetsen för sina segrande armeer, som flyttat sig på några månader emellan den ena Inifvudsladen och den andra, användande dem såsom lämpliga gäslgifvaregårdar; men man lefver icke alltid i sådana perioder.
Der nationen vaknat tdl känsla af sjelfständighet och ordnat sitt försvar för ett krig, ford t efter systeme, der inträda åter dessa vanliga medel, hland hvilka fäslningarne äfven äro och blifva verksamma.
Om Grefven behagar gå ned till särskilda delar af samme store mans falltåg, t. ex. hans första utländska falltåg, då han inlade stor ära, 1796, så Iåtom oss se, luiru förhöll det sig vid Mantina?
det var en tillfällighet, som gjorde, att icke Manina blef grafven för Napoleons ära, i stället för att del blef sjelfva den vagga, i hvilken hans ära fostrades, och 0111 icke slumpen här hade kommit honom till hjelp, så hade man, efter mitt förmenande, aldrig längre än lill slutet af år 1796 hört Napoleon omtalas.
Grefven önskar, vid en sidoblick på Carlsborg, der vi ännu icke befinna oss, att dess försvar aldrig må komma i fråga.
Det önskar jag äfven, men derigenom kommer jag ej till den slutsatsen, alt en sådan fästnings anläggning är onödig.
Det är just derföre, att fästningar finnas på de orter, der de böra finnas, och der de verkligen ingå såsom ett stort och nödvändigt element i landets försvar, det är just derföre, ali de finnas, sorn de ej blifva belägrade.
Det vill säga, alt befäst ningskonsten har i allmänhet den fördelen, (att jag så må säga) att just de hästa fästningarne sällan komma att blifva jirölvade, emedan fienden ej vågar sig på dem, och då göra de visserligen den tjenst, som de äro ämnade alt göra, nemi. alt skydda hvad man lägger inom dem, och alt för öfrigt stödja de operationer, för hvilka de äro amnade alt utgöra ett stöd.
Om deremot fästningarne byggas så, att fienden kan taga dem, så blifva de aldrig farliga i egna händer, och till föga gagn för den försvarslös slående armeen.
Att Grefven delar min åsigt om nödvändigheten af Carlsborgs fästning, det vet jag förut, men jag vill blott i Grefvens minne återföra hvad han yttrade den 6 Mars år 1823, då Grefven sade, att centralförsvaret är det enda, som med fördel kan begagnas, och straxt derefter: vi böra således i min tanke afse centralförsvaret och ej något annat.
Grefven understöddes då af den dåvar. ledamoten af detta Stånd, Hr Gustaf Hjerta, som yttrade, att lian förenade sig med Grefven 0111 nödvändigheten af ett centralförsvar, och gjorde det, såsom orden föllo sig, så mycket hellre, som • 64 Den 20 Mar» f. nr.
Carl Johans idde i detta falt synes för hvarje Svensk i de murar, som höja sig på Wanås, Gr.
Jag äger att beklaga mig ganska mycket deröfver, att Gr.
Anckarsvärd sökt bevisa, det jag i något fall frångått mina politiska grundsatser, derföre att jag ej i allo kan motsvara de fordringar, hvilka Grefven tyckes äga på sina s. k. politiska vänner, d. v, s. en fullkomlig abnegation af egen öfvertygelse i frågor, då deras öfvertygelse kan vara stridande emot den, sorn lian äger.
Grefven har i dag, emot mig, framkastat den förebråelsen, att jag, tvertemot hvad jag förut yrkat inom detta rum, nu skulte vilja tillstyrka att R.
St. åtaga sig en bevillning utöfver tiden för nästa riksdag.
Jag tror mig ej hafva gifvit anledn. till en sådan misstanke, rakt emot mitt begrepp om det tillbörliga och rälta, som mig tillkommer såsom representant inom detta Hus.
Att tillstyrka en sådan sak, vore att göra ett brott emot grundlagarna.
Hvad jag här har yttrat är, det jag anser, att då R.
St. besluta företag, och jag nämnde specielt canalbyggnader, hvilka ej kunna göras färdiga inom perioden för R.
St:s nästa sammankomst, så kunna, så böra R.
St. draga förbindelse derpå på kommande Ständer.
Jag anser detta vara ganska formenligt och det enda naturliga sättet att åstadkomma sådana för det hela nyttiga företag, då de ej äro dagens verk.
Det tillkommer då en sjelfmyndig och klokt dömmande representant, att handla för framtiden i detta fall, och jag tror fullt och fast, att Representationen kan, med grundlagsenlig rätt, ålägga eftertiden sådana förbindelser.
Detta har äfven vår grundlag förutsett i åtskilliga fall.
Anckarsvärd velat framställa denna tanke, jemte den att jag här mången gång yttrat mig emot de olagligheter, som blifvit begångna vid passevolancens införande i detta land.
Jag erkänner, att jag jemte Gr.
Anckarsvärd i detta fall stridt för hvad jag tror vara det rätta i denna del.
Jag påminner mig alt jag fortsatt denna strid, äfven sedan Gr.
Anckarsvärd öfvergifvit densamma.
Jag har äfven vid denna riksdag kämpat derför; och skulle »let behöfvas, så skulle jag ännu förnya denna kamp.
Den tyckes likväl nu vara utkämpad, och jag trodde, att vi skulle slippa att återkomma till densamma.
Denna kamp åsyftade att förekomma den grundlagsvidrigbeten, att för en längre tid, än R.
St. ägde rättighet, ålägga enskilde innevånare i landet ett tvångscontract, samt utskrifva contractet utan att höra contrahenterna, der sfldane funnos.
Detta var händelsen med passevolancen.
Jag vet icke huru den ens kan ställas i bredd med denna fråga, sorn afser att anordna ett anslag för sådana behof, hvilka ovillkorligen måste sträcka sig utom tiden till nästa riksdag, behof, hvilka äga sin grund i sådana beslut, sorn R.
St, grundlagsenligen kunna fatta, så vidt R.
St. kunna sätta Ri - D e n ao Mais f. in. i65
Il-I i skuld oell så vidt denna skuld kaij utsträckas vida utöfver den lid, då någon af de lagstiftare, som densamma beslutat, ännu lefver.
Hvad beträffar sjelfva frågan om Waxholms befästning, så har den visserligen, efter mitt förmenande, i militäriskt afseende blifvit tillräckligt a/handlad, och jag hoppas, att R. o. Ad;s lanke derom numera måtte vara fullt afgjord; men om också någon ännu skulle betvifla, alt den har en politisk orsak, såsom jag hort här framställas, så tager jag mig friheten hemställa, huruvida det ej sk lille kunna vara en möjlighet, alt de storå makterna i Europa, för medgifvande af att Sverige må bibehålla neutralitet, skulle vilja tillse, huruvida vi kunde vara beredda alt försvara oss emot sådana angrepp, hvarigenom denna neutralitet kunde blifva tillintetgjord.
Det är på grund deraf, som jag tror, alt Waxholms befästning måhända kan hafva ett af de aldra vigligaste föremål för vår sjelfständighet i politiskt afseende till utgångspunkt, äfven om den ej kan hafva det i militäriskt.
Den är i min tanke i begge dessa afseende!) lika vigtig, och jag har förut yttrat alt jag tillstyrker anslaget, ej allenast efter StalsUlskis förslag, utan äfven i öfverensstämmelse med Hr Lagerhjehns förslag till 5oo,ooo rsdr att på 4 ur utgå.
Sedan jag anmälte mig, har jag blifvit intagen af en viss farhåga i anleda, af det bruk Hr Landtm, nyligen emot Hr af Uhr gjorde af klubban.
Hr Frih. o. Landtm, tillät cn talare nyss förut alt uppläsa hår ett långt anförande, hvaruti afhandlades de rebus variis et nonnullis aliis, som icke syntes höra till ämnet, samt ibland annat 0111 ogifta drängar.
Hr af Uhr afbröts deremot, då Iian talade om gevärsl illverkningen vid Hu qvarna.
Jag vill ej ingå i något bedömmande af huruvida detta stod i mindre sammanhang med förevar, ämne, än det nyssnämnda yttrandet af Hr Rosenblad; men jag stannar i någon tvekan, huruvida jag, efter ett sådant afbrott, må hafva rättighet att vidare yttra mig, emedan min afsigt var alt göra en anmärka, emot ett Yttrande, som en värd talare, Hr Lefren, bade, med anledn. af befästningsarbetena i Paris, som utan tvifvel ligger ännu längre ifrån Washolmen, än Husqvarna gevärsfactori.
Jag skall i alla fall försöka derpå löst, om det tillåtes mig.
Hr Lefren yttrade, att i fråga 0111 befästningen af Paris, har hela oppositionen varit ense, och tilläde alt oppositionen skall hafva påstått ett vida högre anslag än Regeringen sjelf proponera!.
Jag befinner mig uti en ledsam och olycklig ställning vis å vis den värde ledamoten, då jag nödgas här för andra gången påslå, ali detta är ett misstag.
Atskillige af R. o. Ad;s ledamöter, som utan tvifvel hafva följt med den Franska deputerade kammarens debatter i delina sak, torde ganska väl känna, alt iner än en i6G Den 20 Mais f. m. ledamot af oppositionen och kanske af de utmärktnsle deribland, hvilka ingalunda kunna citeras såsom de der äga brist på fosterlandssinne, talat emot anslaget till denna befästning, och att en stor minoritet varit emot densamma vid omröstningen.
Äfven skulle jag kunna för den vårda talaren citera, att flera tidningar, som också tillhöra den Franska oppositionen, stridt ifrigt emot denna befästning.
I alla fall tror jag ej att den värde talaren bör kunna anse detta exempel fullt adaequat med det här omtalade ämnet, nemi. i så matto, som den Franska ministeren, när den framlade förslaget lill anslag för belastandet af Paris, på samma gång framlade hela planen för detta arbete: om denna plan debatterades ganska mycket, och de olika åsigter, som i detta afseende tillkännagåfvos, bestämde sedan mången ledamot tili bifall eller afslag af sjelfva anslaget till befästningarna.
Jag hemställer till den värda talaren sjelf, huruvida R.