Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utsk. i sitt utlåt, ut tryckligen förklarat, att det framställde ifrågavar. förslag endas, under förutsättning att Utsk;s mern.
N:o 85 skulle af II.
St. blifva bifallet, att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men 3:ne Stånd icke låtit denna Uiskrs förutsättning gä i verkställighet, utan förklarat betänk.
W;o 85 för oantagligt, så synes det vara gifvet att det nu föredragna betänk, bör röna samma öde; hvarföre jag anhåller alt R. o.
Ad. ville fatta samma beslut som BorgareSt.
Att detta förslag icke är af beskaffenhet att kunna blifva antaget vid nästa riksdag, lärer en hvar vid den flyktigaste genomläsning deraf finna.
Det är nemi. stridande emot ali vanlig rättegångsordning att hafva en ordförande, som icke har rösträtt inom domstolen; och icke heller lärer det vara en ledamot utan rösträtt, som hör pröfva jäf emot de öfriga ledamöterna.
Men, oberäknadt detta, har jag några särskilda anmärkntr att göra mot Utsk:s sätt att behandla detta ärende.
Utsk. har tillåtit Gr.
Spens att få låta sin reservation medfölja betänk, och således framkomma med ett förslag i bredd med Utsk:s eget, men derifrån betydligen skiljaktigt.
Detta har gifvit PresteSt. anledn. att, med ogillande af Utsk:s förslag, antaga till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag det förslag som Gr.
Spens författat, Reg.F:n innehåller uti 84 §tn :
"Då Const.Utsk. icke funnit skäl att gilla och till R.
St:s pröfning öfverlemna något förslag till förändring eller förklaring af grundlagarna, som Utsk. af enskild riksdagsman emottagit, vare Utsk. skyldigt, om förslagets författare det yrkar, att meddela honom sitt yttrande deröfver med tillstånd att detsamma jemte förslaget genom tryck allmänt göra, då han för det sistnämndas innehåll sjelf i egenskap af författare må lagligen ansvara.”
Af denna 84 § lärer R. o. Ad. finna, att Gr.
Spens’ förslag, såsom icke af Utsk. antaget, icke heller kan blifva föremål för någon Ståndens pröfning.
I afseende på sjelfva frågans behandling, får jag vördsamt anhålla, att, oaktadt de stora brister, som finnas uti Const.Utsk:s förslag, och ehuru dess syftning är sådan, att det skulle återföra oss till de tider dä R.
Sits commissioner dömde öfver Statens embetsmäns lif, ära och gods, R. o. Ad. 3<34 Dtu 34 April e. m. dock v ille låta det ligga h vilande till nasta riksdag; ty förr au vid nästa riksdag kan det icke lagligen afslås.
Med den tolkning, som Frih.
Cederström alltid gjort af 56 §:n Reg.F:n, är det naturligt att han skulle komma till det resultat, att detta förslag måste hvila till nästa riksdag; men då R. o. Ad. förut icke godkänt denna tolkning, så lärer Ståndet vara oförhindradt att, såsom Hr Printzensköld föreslagit, instämma uti BorgareSt:s beslut, hvilket, om jag icke hörde orätt vid uppläsningen, innehöll, att BorgareSt. ansett Utsk:s förslag oantagligt eller, med andra ord, förkastat detsamma; och det är örn propos. härå, som jag hos Hr Frih. o. Landtm, vågar anhålla.
Man kan naturligtvis i denna fråga, såsom i alla andra, vora af olika tankar om sjelfva saken, nemi. huruvida man vill hafva någon förändring eller icke i nu existerande stadganden, och jag har i detta fall redan yttrat en motsatt tanke mot Hrr Printzensköld och Rosenblad, hvilka icke ansett någon förändring behöfvas.
Då jag alltså anser en förändring nyttig, så är nu egentligen fråga örn de formella hinder, som, enligt hvad här blifvit frainstäldt, skulle möta ett instämmande i PresteShs beslut.
Cederström har anmärkt, att Utsk. genom en särskild gunst mot Gr.
Spens låtit hans förslag medfölja Ulsk:s eget till Stånden, men att sådant icke vore lagligt; lill bestyrkande hvaraf Frih.
Cederström åberopat och uppläst 84 §:n Reg.Fm.
Jag kan alldeles icke finna alt en sådan tillämpning, som han gjort af denna §, är förenlig med ordställningen uti densamma.
Det är tydligt, att, om Utsk. icke ansett någon förändring uti nu gällande förhållanden böra äga rum, så hade aldrig Gr.
Spens’ förslag kommit till R.
St., utan på sin höjd kunnat tryckas på Gr.
Spens’ eget förlag, om han sådant önskat; men när Utsk. gillat den åsigt, att en förändring borde ske, så måtte väl i della, så väl som i något annat fall, en reservants mening få göra sig gällande, om den kan, i bredd medUtsk:s. Q u aest i o an, nemi. förändring, har Utsk. redan medgifvit: qu aest i o qitomodo tillkommer det Stånden att afgöra, och dervid måste de lika väl kunna fästa sig vid minoritetens lanke, som vid Utsk:s förslag.
Det är på denna grund, och då jag anser en sådan förändring, som den Gr.
Spens föreslagit, vara lämplig, som jag fäster mig vid hans förslag, hvilket skiljer sig från Utsk:s, hufvudsakligen endast deruti, att Utsk. på ett besynnerligt sätt sommanknutit sitt förslag i detta fall med eli annat redan afslaget, hvilket är en formunderlighet, som gör att det icke kan antagas.
Ad. deremot skulle anse Gr.
Spens’ förslag tjenligt, så tror jag icke att något hinder af form ligger i vägen för att förena sig med PresteSt.
Det Dun -i4 April «. m.
JC5 är derföre jag anhåller, att R. o. Ad. måtte anse såsom sin gemensamma lanke hvad Gr.
Spens uti sin reservation yttrat, och att lill följd deraf detta betänk, måtte återremitteras.
Hr von Hohenhausen, Michael S i I v i u s; Ehuru olika tankarne luoma vara i afseende på siittet alt afgöra förslag, som från Const.Utsk. inkomma till
Stånden, så lärer det likväl icke vara något tvifvel underkastad!, att, med undanlag deraf att något förslag från K.
M. ankommer, det endast nr Const.Utsk., som äger att göra förslag till ändringar uti grundlagarna.
Nu har Const.Utsk. inkommit med ett sådant, men under uttryckligt förbehåll att sådant sker endast i det fall, att det föregående betänk, N:o 85 blifver antaget. 3:ne Stånd hafva förklarat betänk.
N:o 85 icke vara antagligt.
Jag är oell har alltid varit af den tanke, att det icke öfverensstämmer med grundlagens ordalydelse, alt afslå ett Const.Utsk:s betänk, vid första riksdagen då det förekommer; men jag måste idet fallet underkasta milt omdöme andras beslut.
När nu Ståndet har förklarat såsom sin gemensamma tanke, att betänk.
Nio 85, på grund af hvilket allena vi ägt att upptaga Utskis förslag till pröfning, blifvit förkastadt, så följer äfven deraf, att det nu ifrågavar. förslaget mäste förfalla.
Hade åter det förra förslaget blifvit anlaget, då hade Ståndet ägt rätt att taga i öfvervägande icke allenast Ulsk;s förslag, ulan äfven reservationerna; men då för närvar, icke någon ändring kan ske på grund af Utsk:s förslag, så följer också deraf, att någon sådan icke kan ske på grund af en reservation, hvilken måste förfalla i och med betänk.; och jag ser intet annat nu mera att göra, än att R. o.
Ad. yttrar samma tanke som öfver betänk.
N:o 85, hvilket lärer vara detsamma som RorgareSl., efter hvad jag tyckt mig höra, beslutat.
Hr Le fre'n, Joli.
Pehr; Jag tänker olika med Frih. Cederström om formen.
Jag tror att vi äro oförhindrade att förklara såsom vår gemensamma tanke hvilken reservants åsigt som helst, om den öfverensstämmer med vår egen, Frih.
Cederström har sagt, att PresteSt. förklarat Gr.
Spens’ reservation såsom hvilande.
Detta måste vara ett misstag, PresteSt. har endast förklarat den såsom sin gemensamma tanke.
Jag deremot är icke af samma tanke, som Gr. Spens. Hans förslag innehåller arne stora oriktigheter i sjelfva dess grund, nemi. i:o att presidenten i domstolen icke har rösträtt.
Jag finner det både oskäligt och oriktigt, alt den som äger ordförandeskapet icke skall dela ansvaret sä väl sorn de andra ; och 2:0 att det frångått den princip, sorn vår nu gällande grundlag fastställt i afseende på sättet att utse Riksrättens ledamöter.
Reg.F;n innehåller uti 102 §:n, att de äldste Statsråder, de äldste
Justitieråder och de äldste råder inotucollegion och Svea Hofrätt alltid äro sjelfskrifne ledamöter 366
Den 24 April e. ra. i riksrätten, — således icke beroende på val, ulan förut bestämde genom deras ålder i tjensten.
I detta fall äger vår närvar, grundlag el t stort företräde framför Gr.
Spens’ förslag; tv då ledamöterne icke skola utses förr, än då sjelfva målen dc böra handlägga redan iiro kända, så kan ofta ilända, alt deras utväljande konune att bero af ögonblickets intryck och af den beräkning, att de skola votera så eller så i den eller den frågan.
— Jag kan således för min del alldeles ipke tillstyrka att Gr.
Spens’ reservation blifver antagen såsom Ståndets gemensamma lanke.
Jag tror att ett antagande af Gr.
Spens’ förslag skulle återföra de tider, då R.
Sirs commissioner dömde öfver medborgare efler ögonblickets partiåsigter, och anhåller, alt Hr Frih. o. Landtm, ville gifva oss propos. på instämmande i BorgareSt;s beslut.
Gr. Spens, Garl Gustaf:
Jag anser 111ig vid detta tillfälle böra redogöra för den åsigt, hvilken lius mig och åtskilliga andra af Const.Ulsk:s ledamöter gjort sig gällande i afseende på naturen af de reservationer, som skulle kunna få medfölja Const.Utskts belänk. till RiksStånden.
Vi hafva ansett, alt 57 §:n Riksd.Ordo. icke gjorde något undantag för Const.Utsk. från den allmänna bestämmelsen ang-.de enskild ledamots rätt att uttrycka sin särskilda lanke.
Det beter nemi. lili denna §: ”Vill ledamot, sorn ej i Ståndets fattade beslut instämt, sin särskilda tanke hos de öfriga Stånden anmäla, slånde det honom fritt genom särskildt meni, ellei- dictamen till prof., hvilket må MedStånden tillställas, enär han de för communicalionen och prot. nödiga exemplaren deraf till Seereteraren aflemna!-.
Lag samma vare, då någon remiss går från RiksStånd till Utsk, eller utlåt, från Utsk. till RiksStånd.”
På grund af denna § hafva vi ansett, att Utsk. icke haft rättighet vägra en reservant att låta sin tanke åtfölja, i de fall der Utsk. beslutat någon grundlagsförändring.
Helt annat ar naturligtvis förhållandet, såsom här blifvit anmärkt, i de fall, der Utsk. icke tillstyrkt någon sådan förändring. 84 §tn Reg - F:n, som här blifvit citerad, för att bevisa det en enskild ledamots inom Utsk. tanke icke skulle kunna till pröfning af RiksStm upptagas, talar visserligen 0111 förslag, sorn Utsk. af en enskild riksdagsman emotlagit} men dermed kan icke menas en riksdagsman inom Utsk., just derföre att man då skulle hafva upphäft ofvannämnda stadga i 5y §:n Riksd.- Ordn.
Jag har anfört detta såsom skäl, hvarföre min reservation äfvensom åtskilliga andra fått medfölja Utsk:s utlåt.; och det har inom Utsk. aldrig blifvit nekadt någon reservant, sorn sådant begärt, att få medsända sin särskilda tanke till Stånden.
Det särskildta förhållandet med denna sak var, att, då inom Utsk. väcktes fråga 0111 en förändrad organisation af riksrätten,' det naturligtvis äfven väcktes fråga om huruvi - Den a4 A p r i I c m. dn denna förändring borde ske i sammanhang med representationsförändringen eller icke.
Innan något beslut i den delen fattades, stadgades bos oss den tanken, alt frågan borde uti e!t särskildt mein. behandlas, eftersom den angick ett särskildt ämne.
Hvad sjelfva behandlingen affi Agön vidkom, förfäktade jag ganska ifrigt den mening, all man icke ensamt borde binda sig vid det nya representationsförslaget, sorn titi betänk.
N:<> 85 var afgifvel, ulan uppställa förslaget lill ändrade stadgar om riksrätten så, alt del äfven kunde lämpas till det gamla representationssättet; ty då Utsk. så bestämdt brutit stafven öfver Riksrättens närvar, organisation, svnles mig Utsk. skyldigt att för alla händelser föreslå någon förändring deruti.
I afseende på formen var jag således af motsatt tanke med Utsk. ; men äfven i afseende på sjelfva saken var jag i vissa läll af olika mening.
Utsk. yttrar i silt ullåt.: ’’ U! s k.
v i 11 icke uppehålla sig dervid att en slör del af riksrättens ledamöter ära aime vible embetsmål).
Detta förhållande är i Utskis tunke till den grad olämpligt, att Utsk. icke tror sig behöfva använda någon tid och möda på beviset om nödvändigheten af dess afskalfande. '”
Jag vill medgifva dessa theoreliska skäl för de amovibla embelsmänriens uteslutande från riksrätten; men hvad de inamovibln angår, är med deln ett helt annat förhållande.
Jag har i min reservation sökt visa, att de tillhöra ett helt annat hufvudstycke af regefingsorgnnisationen än de amovibla, emedan 35 §:n Reg.Fin gör en sä betydlig skilnad dem emellan, och jag anser således alldeles icke skal att utestänga dem från deltagande i riksrätten.
De inamovihla embetsmänuen uppfylla i vår Stats organisation en plats, som visar sig i andra länder hafva fått efsättas genom inamovibla pärskammare.
I de länder, der riksrätter funnits, har man alltid insett vanskligheten af att låta representationen välja ledamöter till sådana domstolar.
Jag anser derföre, att Utsk. icke borde hafva förbisett de elementer, sorn inom vårt land finnas, för att bilda en institution af någon motsvarighet med hvad i andra länder existerar.
Mitt förslag går ut på att, med Undantag af endast elt fall, bilda riksrätten af inamovibla embetsman.
Detta ar en af de hufvudsakliga förändringar, som jag föreslagit uti nu gällande stadgande)) ang:de riksrättens sammansättning.
Den andra grundar sig derpå, att den Hilvar, riksrätten kan blifva helt och hållet overksam, derigenom att ett lör stort antal af dess ledamöter äro jäfviga.
102 §:n Reg.Ftn innehåller: ”Hafva eli eller flere af riksrättens ledamöter laga förfall, eller finnes emot någon af dem laga jäf, vare ändock rätten domför, om tolf deruti sitta.”
Det utaf följer ovillkoi ligen, att om sä många äro jäfviga, att de återstående icke utgöra tolf, och om jäfvet drabbar sådana personer, sorn enligt 35 §:n Reg.F;n K.
M. icke kan skilja från sina sysslor och tillsätta andra i deras ställe, kan rikst ätten möjligtvis vara föi - 368 Den 34 April c. m. hindrad alt Komma tillsammans förr än dödsfall inträffar.
Detta är skenbarligen en alltför stor orimlighet, oell pä det icke riksrättens verksamhet måtte paralyseras genom sådana anledningar, har jag föreslagit att det icke skall vara de äldste ledamöter inom hvarje verk, som uteslutande böra deltaga i riksrätten, utan att dess ledamöter må genom val utaf de öfriga dertill utses.
Jag liar begärt ordet i anledn. af Gr.
Spens’ yttrande, ronde orsaken hvarföre hans reservation, innefattande ett förslag till grundlagsförändring, inkommit till Stånden.
Han har nerol., med åberopande af 57 §:n Riksd.Ordn , förklarat, att såvida denna § skulle hållas i helgd, vore eu ledamot af Coust.Utsk. icke att anse lika med en riksdagsman i allmänhet, och alt således en ledamot inom Utsk. ägde rätt att låta sin särskilda tanke åtfölja Utskrs betänkande.
Nu lyder denna § synbarligen och klarligen, för hvar och en suni vill läsa den, så: ’’De allmänna beslut, som ett Ständ fattar.’’ Allmänna beslut, d. v. s. beslut i sådana allmänna frågor, hvilka 49 §m Riksd.Ordn. omnämner.
För dessa frågor gäller hvad längre ned uti §:n föreskrifves; mea det har deremot ingen tillämpning på grundlagsfrågor, ty dessa tillhöra visserligen också Ståndens pröfning, men de stå under helt och hållet särskilda cathegorier.
För att öfvertyga Gr.
Spens om otillbörligheten afatt upptaga en enskild ledamots reservation vid ett Const.Utskts betänk., så låtom oss antaga det förhållande, att K.
M. afgifver en propus, till R.
St. om en grundlagsförändring.
Denna propos. skall genast, jemlikt grundlagens föreskrift, utan föregången öfverläggning öfverlemnas till Const.Utsk. Tillstyrker Utsk. en sådan K. propos., så skall den efter 8r §:n Reg.F:n ovillkorligen hvila till antagande eller förkastande vid nästa riksdag; men det faller en värd ledamot inom Const.Utsk. in alt komma med en reservation och afstyrka K.
M:s propos. och inkomma med ett annat förslag.
Frågas da Gr.
Har icke den värde ledamoten tillåtit sig att öfverträda det tydliga stadgandet i 81 Jj:n Reg.- F:n, som förbjuder att frågor om grundlagsförändringar få i Stånden väckas af enskilde riksdagsmän?
Det kari icke nekas, att en sadan frnga blifvit väckt och att den blifvit det genom medverkan af det Utsk., hvars pligt det är att tillse, det icke grundlagarne få öfverträda*.
Det är ett misstag hvad Gr.
Spens yttrat, att det alltid tillåtits ledamöter inom Const.Utsk. att få låta deras särskilda tankar medfölja till Stånden.
Jag har 3:ne gånger varit ledamot af detta Utsk., och vid dessa tillfällen har ingen enda gång sådant skett, och detta har varit vid 1810, t8i5 och 1834 årens riksdagar.
Jag har egentligen], begärt ordet, för att rätta Deli April e. ra. 3Gr) rälla del, som jag finner hafva blifvit missförstådt af Frih.
Gederström, da Hr Frihtn yltrade, alt min mening varit alt det alltid tillåtits ledamöter inom Const.Utsk. att bifoga betänk. deras reservationer.
Om jag det har sagt, så ber jag att fa corrigera det derhän, alt så alltid skett under denna riksdag.
Något annat har jag icke menat.
För öfrigt vill jag nu icke upptaga It. o.
Adis tid med att tvista om riktigheten af ett sådant förfarande.
En hvar torde dock konda inse att hvad Frih.
Cederström citerat ur 57 §:n Riksd.- Ordn. eller ”de allmänna beslut ett Stånd fattar, alldeles icke innebär någonting, hvaraf man kunde draga den tillämpning, att Utsk. skulle kunna hindra ledamöter alt låta deras särskilda tankar åtfölja betänk.
I afseende på sjelfva saken är min mening uttryckt uti reservationen, och jag har dertill intet vidare att tillägga, utan öfverlemnar åt R. o. Ad. alt fatta det beslut, som Ståndet finner lämpligt.
Då jag förra gången hade ordet och tog mig friheten att tillstyrka instämmande i BorgareSt:* beslut rörtde detta betänk., skedde det derföre, att jag ansåg Gr.
Spens’ förslag lika onntagligt som Coust.Utskts, ehuru jag lyckligtvis linner att Gr.
Spens, vid den förändring han tillstyrkt, icke utgått från samma anarkiska grundsatser, som olyckligtvis hos 1840 års Const.Utsk. gjort sig gällande.
Jag vill med några få ord framställa de anmärkntr, som jag finner delta förslag påkalla.
Den första anmärkmn jag har alt göra, är den, att Gr.
Spens ansett ordföranden uti riksrätten icke böra äga rösträtt.
Jag bekänner, att jag icke vet eller någonsin hört omtalas en domstol i allmänhet och ännu mindre en domstol af sådan vigt som den ifrågavar., der ordföranden icke skulle hafva rätt att uttala sin mening med den laga verkan, sorn hans plats inom domstolen borde medföra, likasåväl som för hvarje annan ledamot.
För det andra anmärker jag, alt Ilr Grefven ansett det ledamöterne i Rikets embetsverk äfvensom i Hofrätterne icke borde inträda i riksrätten till följe af sin tjensteålder, utan att de borde väljas af de embetsverk, hvarest de vore ledamöter.
Sådant skulle otvifvelaktig! bereda rum för intriger, och valen skulle kunna komma att falla på sådana personer, som ett visst parti ansåge för sina afsigler vara de lämpligaste.
Det är ett slikt förhållande, som man, vid den vigtigaste domstol vi äga, roed all sorgfällighet bör söka undvika, och derföre hafva också stiftarne af 1809 och 1810 årens grundlagar visligen stadgat att de 4 äldste Statsråd, de 2 äldste ledamöter i Svea Hofrätt och det äldste råd i hvarje af Rikets collegier skola vara sjelfskrifne ledamöter uti riksrätten.
Måhända innefattar della sladgande i så måtto 24 H. 47
Den a4 April e. m. en ©fullständighet, att Ingstiftarnc icke afselt den omständighet, atl de äldste ledamöteine kunna hafva laga förfall , då det ra i hända vore nödvändigt, att den i ålder näst derefter och sä vidare voie sjellski ilne ledamöter i domstolen.
Om denna rättelse i vår tili gällande grundlag vidtoges, så tror jag att denna lilla ändring vore tillfyllestgörande.
Vidare finner jag att Gr.
Spens i sin reservation föreslagit, att i händelse Svea Hofrätts president vore jäfvig, så skulle ordet föras, med bibehållen rösträtt, af det i tjensten äldsta Statsråd eller Justitieråd, som vore ledamot i riksrätten.
Således skulle det besynnerliga förhållande inträffa, atl vid det ena tillfället vore riksrätten sammansatt endast af ledamöter som ägde rösträtt, nien vid det andra af leduinöter både med och utan en sådan rätt.
Spens utgått från den synpunkt, alt man skulle utesluta alla amovibla embetsmän från deltagande uti riksrätten, och Hr Grefven har suppleerat dem med ett motsvarande antal råder från Rikets hofrätten och coliegier.
Det ina vara den värde Grefven förbehållet, att anse de amovibla embetsmännen så svaga till sin karakter, alt de icke skulle förmå domina utan ingifvelse oell utan fruktan.
Jag för min del hyser den öfve! tygelse, att så beskaffade embetsmän mätte finnas här uti landet, som äga tillräcklig karak tersstyrka för att icke låta sin ställning till Konungen afskräcka dem från att uppfylla de pligler, som en domstols ledamot tillhöra.
Det bör dessutom icke förbises, att i en domstol, sådan som denna, der det ofta kon inträffa att föremålet för åtalet är af den beskaffenhet, att upplysningar uti det praktiska af en viss gren blifva af nöden, män måste finnas, som äga nog insigter uti en sådan gren, för att derom kunna afgifva factiska och på erfarenhet grundade upplysningar.
Till dessa personer räknar jag högste befäl — hafvare© öfver de i hufvudstaden förlagda trupper och högste befälhafvare© för den i hufvudstaden förlagda escader af flottan.
Desse embetsman äro militärer, och då K.
M. har uppdragit så höga befattningar åt dem, kan man äga skäl att af deni vänta tillräckliga insigter uti sitt yrke, för att kunna meddela de upplysningar deiom, som ©tvifvelaktigt äro af nöden för tillvagabringandel af rättvisa beslut.
På de grunder jag haft äran anföra, anser jag Gr.
Spens’ förslag oantagligt; och jag förnyar min anhållan, att R. o. Ad. ville instämma i BorgareSlts beslut rörsde denna fråga.
Spens: Jag skall icke uppehålla denna discussion genom några vidlyftiga anmärkn;r, i afseende på hvad Hr Pi inlzensköld har sagt; det är blott angtde hans yttrande rör:de riksrättens ordförande, som jag vill bedja att få förklara mig.
Hr Printzensköld anför, att jag tillstyrkt, ”alt 0111 Svea Hofrätts piesident vore jäfvig, borde oidet föras nied bibehållen rösti ältighet af del i tjensten äldsta Stats - D e ii 34 April c. m. råd eller Justiteråd, som i riksrätten ur ledamot.’’
Det alen sanning att jag föreslagit detta; men liar står, co inni a— derefter följer, ”lill dess för den riksrätt” delli t i Statsråd deltaga, Konungen, o c h för den, deruti Justitieråd säte tagit, Högste domstolen förordnat den embetsman, som, i stället för ofvan nämn de Hofrätts president, skall utan rösträttighet föra ordet.”
Det är således tydligt, att här blott tär fråga om en tillfällig ordförande, hvilken icke kan komma alt föra ordet längre än på sin höjd under en session, till dess den nya ordföranden hinner blifva utsedd.
På samma sätt tillgår inom RiksSttn, der äldste grefven eller vice talmannen, med bibehållande af sin rösträtt, föra ordet, då talmannen är derifrån förhindrad.
Mitt förslag är för öfrigt tippgiordt i närmaste par i le med Utsk:s, der det h e
I r r : ”O r d f ö r a n d e i riksrätt, dock utan rösträtt, vare presidenten i Svea Hofrätt; vid hans f ö r f a 11, eller om laga j3 f emot honom är, presidenten i Götha Ilo fl ätt, eller om äfven denna af laga förfall eller jäf hindras, presidenten i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge.
Är också denne af laga förfall eller jäf hindrad, för ord ne, på kärandens anmälan, Konungen den, hvilken i riksrätt i sådant mål, sorn nästföregående § säger, må ordet föra.”
Jag kan icke inse, att det är någon oformlighet uti att hafva en ordförande utan rösträtt, helst ett dylikt förhållande äger och har från urgamla tider ägt rum inom RiksSt:n ; men jag vill nu icke längre uppehålla mig med alt försvara ett sådant stadgande, då jag i alla fall förutser detta förslags öde.
Hr Printzensköld sednast anfält anhåller jag att få lägga några ytterligare skäl.
Ulsk. och äfven Gr.
Spens hafva ansett, att de amovibla embetsmännen, till följe af sin ställning till Konungen, icke skulle äga nog sjelfständighet och oberoende för att vara medlemmar af riksrätten.
Vigten af denna förutsättning försvinner genast, då man betraktar den rättighet Konungen äger alt skil|a förtroende-ernbetsmän från sina platser, icke sådan den finnes på papperet utan såsom den i verkligheten blifvit utöf\ad.
Det är icke obekant, att en pre-ident i ett af Rikets collegier har, såsom ledamot af Const.Utsk., ställt hela K. M:s Statsråd under riksrätt och det oaktadt förbi i fv i t innehafvare af sitt embrie.