Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De önskningar, som blifvit uttalade, skulle få sin plats i 2:dra punkten, och jag vill nu förklara, att jag der vill yrka ett sådant tillägg, att äfven bidraget från Vestra härad kan på grund deraf utkräfvas.
Jag får beklaga, att min värde frände uppfattat orätt hvad jag sagt.
Jag förklarade, att de socknar inom Albo härad, som åtagit sig att lemna kontanta penningebidrag, fortfarande anse sig skyldige dertill.
Jag för min del har icke sagt, att dessa belopp skulle vara alldeles tillräckliga.
Jag har icke något vidare att tillägga.
Möjligt är att jag uttryckt mig otydligt; men jag hoppas att pluraliteten af detta hus icke förstått mig så illa som Gr. Carl Göran Mörner.
Då jag anser angeläget, att en förbindelse, som man ingått för att få banan dragen genom sin trakt, också uppfylles, får jag yrka bifall på denna punkt.
Mörner, Carl, har visserligen sagt att orterna äro villiga att uppfylla sina förbinder, men det kunde vara mycket tvifvel underkastadt, huruvida icke denna villighet kunde komma att advoceras bort, om R.
St:r fattade ett sådant beslut, som kunde anses fritaga dem derifrån.
Då Stats-Utsk-t dessutom förklarat, att södra banan kan i alla händelser fullbordas, så får jag för min del förklara att jag bifaller detta förslag, så mycket heldre som icke någon reservation blifvit mot detsamma gjord.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptasit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts ifrågavule hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utlöllo med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerades följide voter:s-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts i Usta punkten af Utlåtit N:o 87 gjorda hemställan, att den för södra stambanans fullbordande beräknade kostnadssuinma må, till följd af minskad expropriationskostnad för jord inom Westra och Albo härader, nedsättas med 100,000 rdr rmt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan.» Seder - Den 9 Maj f. m. 145 Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja —65.
Nej—162. 2:dra punkten.
I öfverensstämmelse med hvad jag vid Usta punkten anförde, anhåller jag att få föreslå följande förändring i 2:dra punkten, nemi. att i stället för orden: »af åtskilliga socknar inom Albo härad» måtte införas: »inom Westra och Albo härader.»
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, hvartill svarar des nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med den utaf Frih. af Ugglas föreslagna förändring, att i stället för orden: »af åtskilliga socknar inom Albo härad» skulle införas orden: »inom Vestra och Albo härader», hvilken sednare propos. med ja besvarades. 3:dje punkten.
Frih. af Ugglas: i afseende på denna punkt anhåller jag att få meddela åtskilliga upplysningar.
Staden Jönköping har redan skänkt all den mark, som tillhör staden, till det allmänna, och i afseende på den egendom, som tillhör enskilde, har expropriation redan blifvit föranstaltad.
Den mark, som detta förslag afser, skulle vara den del, som ligger öster om Jönköping i sträckning åt Nässjö, men då nu R.
St:r redan hafva beslutat att södra stambanan skall sträckas till Jönköping, så hemställer jag, om det kan vara öfverensstämmande med ett sådant beslut, att Jönköping skall frivilligt lemna mark till en bangård.
Också har Utsk:t endast föreslagit att K.
M. skall söka åstadkomma en öfverenskommelse i detta afseende.
I fall Jönköping skulle säga nej, så kan K.
M. icke tillvägabringa en sådan öfverenskommelse som R.
St:r begärt.
För min del vill jag ogerna begära att K.
M. skall inlåta sig i underhandling med kommuner, om icke K.
M. kan tilltvinga sig hvad K.
M. begär. l)å dessutom banans sträckning är bestämd, så hemställer jag, om icke det rätta vore att afslå ifrågav:de punkt, hvarom jag anhåller.
Vi äro nu åter i samma ställning som vid lista punkten, att en ledamot af Stats-Utsk:t yrkat afslag på en punkt, som enligt Betänk:t blifvit enhälligt tillstyrkt.
Det kan visserligen vara sannt, att det icke är så särdeles behagligt att, sedan banan redan är beslutad, komma in till K.
M. med ifrågav:de framställning; men det är påtagligt att, sedan StatsUlsk:t kommit till det beslut i 7:de punkten, att vederbörande H. IV. 10 146 Den 9 Maj f. m. kommuner skola tillsläppa den jord, som erfordras till stambanorna, så bör Jönköping icke mer än andra kommuner befrias från de kostnader, som för en stambana skulle komma att uppslå.
Då Frill, af Ugglas dessutom förklarat, att lian icke hyser något tvifvel derom, att icke Jönköping kommer att göra hvad den kan, och då det skulle se ut, om man afslog denna punkt, som man icke önskade något dylikt, så vore det skäl att något besinna sig, innan man afslog punkten.
Jag skulle väl önska en annan lydelse af punkten, men dä den i alla fall är så uppställd, alt den lemnar tillräcklig latitud, så tror jag det rättaste vara att nu bifalla densamma.
Ulifver 7:de punkten K.
St:rs beslut, så bör Jönköping icke mer än andra städer befrias från att uppfylla sina skyldigheter.
Om 7:de punkten afslås, så kan K.
M. icke göra något i afseende på den 3:rije.
Det hade derföre varit lämpligast, 0111 7:du punkten hade företagits till diskussion före denna.
Emellertid tror jag, som sagdt är, det säkrast vara att nu bifalla punkten.
Jag delar visserligen den siste värde talarens åsigter så till vida, att det bos mig väckt förundran att ingen af Stats-Utskds medlemmar afgifvit någon reservatien; men det kommer kanske deraf, att man i Stats Utsk:t icke brukar reservera sig annat än i de stora frågorna.
Fordom har man sett, att enskilde kommuner petitionera hos K. M., men här har Utskit framkommit med ett förslag i motsatt riktning.
Här är det 14.
St:r som anhålla att K.
M. skall petitionera hos staden Jönköping.
Detta anser jag så orätt, att jag måste med min röst protestera mot den 3:dje punkten.
Jag tror för min del att man kunnat både af allmänna tidningarne och på annat sätt erlära, att K.
M. flera gånger funnit tjenligt göra sådana förfrågningar hos enskilda kommuner, som den, hvarom nu är fråga; så skedde, t. ex., när telegraf-inrättningarne infördes, på en del ställen förfrågan huruvida icke städerna ville kostnadsfritt upplåta passande lokal för telegrafbyrån; och jag tror icke att det är exempel på att någon stad afslagit detta, mer än nu nyligen staden Wenersborg.
Jag finner i en sådan förfrågan icke något ondt, utan tvertom något ganska ändamålsenligt; och får derföre förena mig i yrkande om bifall till denna punkt.
Taube, Henning Adolf:
Jag kan icke neka till, att jag ansåg denna uttryckta önskan vara så oskyldig att den kunde bifallas, men om 7:de punkten förkastas, vore det obilligt att nu förbinda Jönköping, då man icke i afseende å de andra städerna framställt en sådan fråga.
Jag önskar derföre, i likhet med Frih. af Ugglas och Hr Bildt, afslag å punkten.
I anledning af den siste värde talarens yttrande, att han icke trodde det andra städer gjort enahanda upp - Den 9 Maj f. m. 147 offringar, så får jag upplysa, att Örebro och Göteborg lemnat fritt alltsammans.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts ifrågav:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med mångå ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
4:de punkten.
I)å frågan arom att bevilja en så stor summa som 10,000,000 rdr, så vill jag taga i öfvervägande hvad som kan böra beviljas vid denna riksdag.
Då man företager ett stort arbete, tror jag att en klok beräknare tänker efter, hvilka delar han utan skada kan företaga att bygga, som möjligen gifva någon reveny, under det han bygger de andra, och hvilka delar som nu genast kunna lemna någon reveny.
Del är då först den södra stambanan 10,250,000 rdr, och sedan synes det mig tjenligt att till börjande af den östra banan anslå ett belopp af 4,030,000 rdr; dernäst till sammanbindningshanan genom Stockholm 3,070,000 rdr; lill norra stambanan öster om Siglunaljärden till Upsala 5,734,000 rdr, samt slutligen till nordvestra stambanan 6,000,000, nemi. emellan Norska gränsen och Arvika 600,000 och emellan Porla och Christinehamn 5,374,000 rdr, eller tillsammans omkring 29 millioner rdr rmt.
Denna summa är visserligen stor, men man bör betänka, att hvar och en af dessa delar har ett stort värde, ty de äro slutpunkter, och alla af stor vigt, samt lemna dessutom god reveny.
Endast en bana skulle derifrån göra ett undantag, nemi. den nordvestra eller påbörjandet af banan mellan Norska gränsen och Arvika, och jag skulle gerna gifva något mer till denna än som blifvit hegardt, men beloppen äro nog stora ändå.
Hvad nu beträffar den södra stambanan, så anhåller jag att få yrka bifall till denna punkt, med den ändring att 100,000 rdr tilläggas, med anledning af det redan lättade beslutet ang:de 2:dra punkten.
, blef Ulsk:ts lörev.de hemställan bifallen, med förändring af summan 10,150,000 rdr till 10,250,000 rdr. 5:te punkten.
Då den mening, jag i min motion framställt, blott vunnit en reservant inom Stats-Utsk:t och jag förutser att den icke heller kan komma att göra sig gällande inom detta Stånd, skulle jag missbruka R. o. Ad:s tid, 148 Den 9 Mnj f. m. om jag sökte genomgrifva min sats i nägot längre anförande.
Jag anhåller blott om några ögonblicks uppmärksamhet, för att som en slags reservation få uttala mina åsigter.
Min föreställning är den, att då staten satt sig i så betydlig skuld för sina jernvägar, då vår utländska skuld för närv:de uppgår till omkring 200,000,000 rdr och då det icke visat sig under sednare åren särdeles lätt att åstadkomma räntan till denna skuld på annan väg ari genom nya låns upptagande, samt då, oaktadt dessa inkomster, penningetillgången varit städse förminskad i banken, torde tiden nu vara inne för att gå tillväga med försigtighet i skuldsättningen, ty sannerligen skall man icke hafva starka och ljusa framtidsförhoppningar, om man skulle föreställa sig att det blir lättare att erlägga räntan på en större skuld, än det hittills har varit att erlägga deri på en mindre.
Då södra stambanan är fullbordad, kan man icke neka att vi redan hafva en pulsåder i landet.
De punkter, som ännu återstå att förbinda, hafva i allmänhet redan förbindelser sjövägen, så t. ex.
Upsala, Norrköping och äfven Arvika.
Jag hade då trott att man skulle kunna vid denna riksdag stanna med flera stambanor.
Vi hafva på sednare dagar sett framkomma anspråk på ännu flera stambanor norrut.
Hvar skola dessa anspråk en gång stanna?
Om de bifallas, kan man då underlåta att bevilja äfven en sådan ner till Blekinge, och måste man icke äfven göra det för vestra kusten till Halmstad eller dylikt?
För min del hade jag trott att man kunnat stanna vid hvad vi redan ega och vid att befrämja mindre banors byggande medelst lån.
För närv:de tror jag således det icke varit rätt att gå tillväga som Utsk:t gjort, och tillstyrka banor, för hvilka måste lånas omkring 35,000,000 rdr.
Detta har jag nu velat yttra, icke med anspråk att derpå göra någon propos., utan endast för att uttala min reservation.
Då frågan om jern vägsbyggnadernas öfvertagande af staten och för statens räkning under namn af stambanor för första gången förevar, tog jag mig friheten anföra mina betänkligheter dervid, anseende då som nu, att jernvägarne utgöra ett industriell företag, sorn jag var säker på icke borde öfvertagas af staten, och som med mindre äfventyr och kanske större fördelar kunnat öfverlemnas till enskilda bolag.
Jag hade icke ämnat deltaga i diskussionen, men då jag icke från något håll ännu hört yttras något rörande hvarifrån medlen borde tagas, har jag trott att inom denna församling frågan borde väckas, ty för det allmänna, likasom för det enskildta, är det en sund regel att först uppgöra hvarifrån man skall hemta medlen.
Det är sannt att genom låneutvägarne behöfver man visserligen icke för stunden tänka på annat än att besluta lånen och använda deni, så länge lånen kunna erhållas; men säkert är äfven att genom ett sådant system, då man gång elter gång vid hvarje statsregleringsperiod dekreterar nya lån, kan saken bära Den 9 Maj f. m. 149 sig lill en tid, men icke i längden, ty liqvidationens timma måste någon gång slå.
Vår firiaciella ställning visar sig för mig, om det ock i åtskilliga öron skulle låta skärande, såsom ganska betänklig.
Man liar under de sednaste tiotalen af år nog mycket förlitat sig på oell tagit i beräkning vårt jordbruks blomstrande tillstånd och räknat dess öfverskott öfver det egna beliofvet som en tillgång, tjenlig för betäckande af våra utländska skulder; men Kommers-Colhii berättelser npplysa förhållandet i dessa delar, så t. ex. att exporten af hvete och råg varit temligen obetydlig och att till och med under dessa 6 åren importen af råg åtminstone betydligt öfverstigit exporten.
Jag nekar visserligen icke jordbrukets framsteg i vissa afseenden.
Jag är öfvertvgad att ett bättre system gjort sig gällande, ty jorden nu är mer fruktbärande och bättre skött, men hafrau torde dock utgöra den förnämsta delen af den så mycket beprisade exporten, oell det måhända på ladugårdsskötselns bekostnad.
Ofvervigten af exporten mot dessa behof från utlandet kan icke bättre ådagaläggas än genom förhållandet med silfret i banken, och jag tror icke att vår handelsbalans i synnerlig måtto visat någon särskild anledning till att hoppas på öfverskott.
Hafva vi icke under de (i sednaste åren redan för staten räkning lånat 40,000,000 och för hypotheksbankerna 60.000.000, således tillsammans 100,000,000 rdr?
Hetta är det minsta, och den siste värde talaren har beräknat det till 200.000.000, som väl är möjligt; men de 100,000,000 äro säkra.
För dessa 100,000,000, då de äro upptagna som lån i främmande länder, borde väl silfver hafva influtit i landet.
Detta har dock icke varit fallet i synbar måtto, då vi snarare sett silfver tillgå ngen minskas än ökas under samma tid.
Elter beräkningar, som jag anser fullt riktiga, halva vi lör år 1863 redan åsamkat oss en ränte- och amorteringsskuld af 6,000,000, årligen.
Om de 200,000,000 existera, så uppgår denna ränta redan till 12,000,000.
Vi hafva under samma tid en tulluppbörd, sorn efter K. åhs Nåd.
Propos. år 1861 utgjorde 14,000,000, och hvilken är högst betydlig i jemförelse med fordna tiders.
Men hvad bevisar denna uppbörd?
Jo, ett stigande behof af utländsk förbrukning och en ohejdad framfart i njutningar.
Jag vet ganska val att man skall svara mig, att det finnes icke större bevis på välstånd i ett land än att det förbrukar.
Jag får icke räkna mig till de större financiererne, och derför får det gälla hvad det kan.
Nu anser jag staten hafva en skuld årligen af 6,000,000.
Dertill kommer de enskildes förhållanden med handeln och dess förhållanden till utlandet.
Huru dermed står till, vet man icke, men man har anledning att sluta sig till något med ledning af 1855 års händelser.
Vi hafva nu en bränvinsskatt af 9,000,000, som vi för 10 år sedan icke kunnat ana, utan att något al den blifvit använd till jernvägarne.
Ar Sveriges försvar under den i vår historia exempellösa fredsperioden af 50 år genom dessa medel på något sätt genom ett på goda grunder fotadt system förstärkt?
Jag 150
Den 9 Haj f. m. tror det icke.
Beträffande vårt sjöförsvar, är det numera en sanning, som man kan fritt uttala, ty något sådant ega vi icke.
Sanningen att säga, ligger deri, enligt min tanke, icke någon olycka, då man nu lörst visat sig hafva kommit till insigt af nödvändigheten att fota det på vissa välgrundade satser.
Det hade således varit illa, om mera medel blifvit derpå slösade än hvad som skett.
Landtarméen synes mig icke af dessa ökade tillgångar hafva hemtat några betydande fördelar, ty enligt mitt åskådningssätt åtminstone hafva dessa stora ölningsläger och en i sednare tider utsträckt beväringsskyldighet verkat ingenting.
På den vackra fosterländska skarpskytteidéen hafva också inga uppoffringar blifvit gjorda, och icke eller några försök för att bringa denna tanka till hvad den borde och kunde blifva.
I afseende å krigsmaterielen är min föreställning den att den ingalunda befinner sig i fullt tillfredsställande tillstånd.
Jag tror det vara mycket alt göra i detta hänseende.
Jag vet, att allt hvad som af styrelsen i dessa delar blifvit begärdt, har äfven blifvit beviljad!; men huruvida vi nu i denna stund, oaktadt 50 års fred och oaktadt beviljade medel vid hvarje riksdag, ega det antal gevär, som erfordras för vårt försvarstillstånd, känner jag icke.
.lag tror alt vi hafva modell af gevär, som äro de mest ofördelaktiga man kari tänka sig.
Vid beräkningen af antalet gevär torde man ännu inräkna sådana, med hvilka till och med jag haft bekantskap, såsom t. ex. de Engelska subsidiegeväreri, hvilka icke nu kunna vara lämpliga till krigsbruk.
Till jernvägbyggnader hafva våra ökade statsinkomster ingalunda blifvit använda.
Jag hade trott att af de 100,000,000, som under G års lid blifvit indragna från utlandet, någon tillökning i silfver skulle hafva visat sig i banken.
Att utländska materialier för våra jernvägshvggnader medtagit betydligt häraf, förstår jag; men att absolut intet skulle finnas qvar, kan jag icke fatta.
Desna lånemedel måste således vara helt och hållet gifna till att gälda skulden.
De hafva icke inkommit i silfver, utan i vexlar och för att betacka andra vexelbehof.
Till statens förkofran hafva de icke blifvit använda.
Jag är icke någon af dem, som tro, att en underbalans i handeln kan i alla evigheter bestå; men vid ett exceptionelt förhållande för ett land, som år från år lånar millioner, så förstår jag att man kan för någon tid uppehål la den.
För flera år tillbaka förordnades af regeringen, troligen på R.
Sl:rs begäran — fy R.
St:r hafva på de sista 50 åren inkommit på den banan att begära alla välsignelser af komitéer, — en finanskomité, och vi öfverlefva nu den andra statsregleringsperioden, sedan denna komité sattes i verksamhet.
Jag förmodar att denna komité tillkommit blott för att lugna de tvifvelaktige och för att visa att icke någon fara var för handen.
Jag kan icke neka, att de 40 frågorna, som genom läns män och fjerdingsrnän i hela Sveriges rike befordrades till besvarande af alla kommuner, huru många fäkreatur, ja till och med Den 9 Maj f. m. 151 svin det fnnnes — att dessa frågor icke ingåfvo mig något hopp att genom denna komité få behof vet uppfyldt; och den liar icke heller uppfyllt de åsigter, som en och annan kanske med mig väntat från densamma.
Den liar kostat staten under loppet af åren 1859—1862 den 6 Juni, en summa af 38,787 rdr 21 öre rint.
Jag ber att man icke må tro, att jag förbiser den förbindelse, i hvilken samhället står hos de, sin tid uppoffrande män, som åtagit sig detta besvär, och jag vet att värdera deras trägna arbete, ehuru jag derjemte får tillkännagifva, att sedan den 6 Juni förlidet år har nämnde komité icke synts hafva haft något sammanträde, men troligen arbetat på egen hand, hvar för sig.
Må det förlåtas en gammal öfveråring, som kanske icke bort yttra sig derföre att han är den, som har den minsta framtid för sig, att lian sätter i fråga hvart den oupphörliga utländska skuldsättningen skall leda.
Man må icke svara mig, att Frankrike har en skuld af så och så många milliarder, och England af 800 millioner pund st., ty dessa lån äro tagna inom landet och bevisa att dessa länder ärorika; men jag hemställer, orri det icke är ursäktligt, man må äfven sätta det på ålderdomens räkning — att hysa betänkligheter för att vidare fortgå på denna bana.
Det synes vara en afgjord sak, att man skall vandra vidare på denna bana och besluta nya låns upptagande.
Jag tror att elter vår 11.
O. tillkommer det otvilvelaktigt hvarje sammanträdande representation att för hvarje gång härom besluta.
Man bör derföre taga det i öfvervägande, när det är fråga om att till en sådan grad öka skulden.
Utslcts Betänk, säger att det är 26 millioner, som skola upplånas; huru mycket som skall upplånas inom eller utom landet, kan man icke på förhand beräkna, och man har i detta afseende ingen grundval att bygga på.
.lag för min del hyser stora betänkligheter vid att fortgå såsom Stats-Utsk:t föreslagit, så mycket större som vi alldeles icke få föreställa oss, att dessa 40 eller 60 millioner äro de enda, som utgöra statens skuld, — ty sedan vi vidtagit den enligt min tanke besynnerliga åtgärden, att staten ställt sig som kautionist för hypoteks-inrättningarnes och alla andra bankers lån, derigenom att dessa lån icke få upptagas utan styrelsens begifvande, kan man nästan betrakta dessa lån som statens egna.
Jag beder eder, Mina Hrr! hafva den godheten alt taga i öfvervägande att vid slutliqviden blir det den synliga förmögenheten, som får sota för sin stora medgörlighet att icke betänka något.
Om regeringen beklagligen icke funnit några anledningar att. fästa representationens uppmärksamhet på dessa förhållanden och att för sin del åtminstone något hejda farten vid fortgången på denna bana, så kommer det säkert derifrån, att regeringen är mer i tillfälle att bedomina desamma och att anse ingen fara vara för handen.
Det är möjligt att det så kan presentera sig från höjderne, men för oss nere i dalen kan det synas annorlunda, och det är representantens pligt, att när han hyser 152 Den 9 Me] f. m. farhågor, öppet uttala dem.
Jag vill således för min del ingalunda deltaga i striden om det eller det understödet för den eller den jernvägsanläggningen, om man skall gå öster eller vester om Sigtuna-fjärden, om man skall fylla den vackra Mälaren med bankar, icke heller om frågan att med mångå millioners kostnad underminera Stockholm genom tunnlar och att genom jernvägen afskära förbindelsen för staden — allt detta lemnar jag åsido; jag vill blott säga att jag instämmer i Frih. llaabs motion, och sammanfattar mina åsigter sålunda:
Att medel, under nästkommande statsregleringsperiod, i och för jernvägsbyggnader, endast måtte beviljas, för fullbordande af södra stambanan, med 10,150,000 rdr; och att härtill företrädesvis böra användas, hvad som af stadsmedel under statsregleringsperioden kan blifva tillgängligt, så att bebolvet af utländskt lån, i och för detta föremål, måtte blifva inskränkt till det minsta möjliga.
Jag anhåller att denna min propos. må, vid propositionernas framställande, äfven blifva tagen i öfvervägande.
Utan tvifvel är den fråga, som nu är under behandling, mera än de flesta, särdeles vigtig och ingripande i vårt lands framtid, frågan nemi. huruvida nationen nu skall ofördröjligen gripa sig an med den senare hälften af det uppgjorda stora jernvägssystemet, eller åtminstone så länge uppskjuta de ännu ej påhegynla delarne deraf, alt åtminstone någon säker erfarenhet kunnat inhemtas om resultaten af den redan färdiga vestra och den inom tre år fullbordade södra stambanan, såväl med afseende på banornas förmåga att underhålla sig sjelf och lemna nödiga medel till framtida reparationer, som med afseende på den verkliga vinst, som landets hufvudnäringar kunna draga af dem under de egendomliga förhållanden, som här finnas och som ej låta afhjelpa sig, nemi. de egentliga hufvudprodukternas betydliga tyngd och sjelfva produktionsorternas aflägsenhet från våra hamnar.
Dessa båda stambanor voro för vårt Iand af största behof påkallade, såsom ett medel att hastigt sammanföra större delen af landets försvarskrafter vid dess, i händelse af krig, mest hotade och lör hela rikets bestånd vigtigaste punkt Stockholm, och kunde ingen fosterlandsvän, som öfvertygat sig om, att detta var ett hufvudvilkor för upprätthållandet af vårt fosterlands sjelfständighet och oberoende, tveka att med sin röst bidraga till bes!u!et om dessa båda banors fullbordande på så kort tid som möjligt.
Då landets egna tillgångar ej voro härtill tillräckliga, var det äfven fullt rättvist, att upptaga de dertill erforderliga millionerna medelst statslån, enär fördelen af ett derigenom tryggadt försvar lika mycket länder kommande generationer till gagn, och det derföre var skäligt, att äfven de skulle bära sin andel i den deraf uppkommande statsbörda.