Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid en sådan Undersökning hade förmodeligen icke Utskottet undfallit dert af Herr Friherre Wirsén gjorda erinran, att nuvarande folkbrist beredt Jordbruket en oberäknelig förlust, i saknad tillgång på arbetare, och genom högt uppdrifna arbets- och tjenstehjons löner , föranledt till mindskning i hemmansbrukaren» Penninge - tillgångar , till afbördande af ökade titskylder, och hvad åter dessa angår, torde ett Yttrande om Bevillningens olika förhållanden och verkan deraf till jordbrukaren varit att förvänta, hvarom Utskottets Ordförande, Herr Grefve Schwerin sig yttrat, att 1800 års BevillningsFörordning Varit för Jordbrukaren mera gynsam, än de sednare
Ber illningsStadgar , hvilka , i allmänhet för honom mera betungande, än för andra medborgare, än ytterligare blifva det genom dermed sammanbundna bränvins- oell tulI-Bevillningar.
I sammanhang härmed hade jag trott att en allmännare granskning af jordbrukets nuvarande tyngder , i jemförelse hred förflutna tider, hade varit lämplig till 464 Den 7 Juli e. m. utrönande af livad förändring 1 hemmans* å boers vilkor derigenom möjeligen kan hafva uppkommit.
Hemmansbrukarens interesse * kanske icke alltid så skyddadt och bevakadt, sorn man bordt förvänta, liar under sistförflutna åren ofta måst gifva vika för mägtigare interessen, och följden deraf blifvit den, att hemmansägaren måst emottaga partiella tyngder till allmän nytta, men enskild förlust, uppgående, sammanlagda, kanske till BevillningertS belopp, utan att lik/äl dervid fästes någon allmännare uppmärksamhet.
Med förbigående af Extra Roteringsskyldigheten , sorn i sin tillämpning blef mera betungande, än vid dess åtagande var beräknadt, vill jag blott nämna några af de partiella tyngder jordbruket sednare åren måst vidkännas.
Vid 3812 års Riksdag bevilij ides den förut, både vid och imellan Riksdagar, lika ofta jsrojecterade som afslagna passevolanee-inrättningen för Soldatens underhållande på möten m. m. som, beräknad till 8 R:d.
B :co af hvarje Soldatrote, i år utgår af landet med pärmare 200,000 än 100,000 R:d. till en behållning för Kronan, men ren förlust för Rotarne, då nu inga möten existera, och, i förra förhållandet, Rotarjia för i år icke haft någon slags utgift af sådan anledning.
Vidare har den nu ålagda förbindelsen, till Saltpeters anskaffande - va.
Iben 7 juhf. ni - tande in natuia, sorn efter äldre
Författningarnas föreskrift var en för hemmanen, mindre betydlig skyldighet, de tVänr.e sistä åren föranledt till én årlig afgift af omkring 100,000 R:d. af hemmanen 1 Riket.
Vid inquarteringar af tågande troppar som i afe seende på Canalarbeten riu oftare inträffa* betalas kostnaderna vanligen icke till deras fulla belopp, och, då ersättningen för hvad sorn brister antingen måste beredas genom provinciellä bidrag, eller då förlusten icke ersättesblifvit för de inquarteringsskyldigas egen rakning, stadnar, i båda fallen, eri betydligare kostnad ari man skulle konna förmoda, hemmnasbrukarna i Riket till last.
Till dessä hemmansbrukares åliggande nya förbindetser, böra afven komma i beräk ning skyldigheterna, såsom Rote-‘ och Rusthållare , hvilka till större utgifter föranleda t följd af Kongliga Förordningen den 5 Februari 1812, hr Soldatbekladr.aderi till större än förut beräknad, och vid beklädnadsskyldigheten för Rusthållare, ehuru ett åliggande, kan likväl anmärkas, att den, sist föiflutne åren, betydligen medtagit Ruslhållarés tillgångar, i förening nied retruterings pligten för Rust- och Rothållare i allmänhet ofta så betungande, att t. exi Uppland flera Rothållare vid sist öfverståndna krigsutbrott i trängsel imellan skyl» digheten att recrutera och svårigheten att Pbd. o, Acl. Fröt. 59. ÖO, 466 Den 7 Sull t. tn. den uppfylla, till undfående af förelagda vitén måst contrahera med en antagen Sol» dat, om 6, 7, ja ända till 10 tunnor Spann» måls årliga ineddelande såsom hemkall, af hvilka aftvungna Contracter måtte loija Rotärnäs framtida undergång, då Soldaten io lee lärer kunna förmenas att till godo nju» ta ett på god tro ingånget Contract, hvari han sin förbindelse uppfyllt, Men då jag nämner vitén, erinrar jag dervid en omständighet af den beskaffenhet, att den icke oJämpligen ingår i betraktelsen om orsakerna till Landtmannens förlägenhet , och hvilken jag får nu framställa.
En värd Ledamot i detta RiksStånd.
Herr Öfverlntendenten Tham, har i böljan af Riksdagen i Memorial yttrat , att, enligt honom meddeladt tillkännagifvande af tjensteman i orten, under ett »istförflutet år hlott i ett Län hemmansägare blifvit pliktfäll.le till 10,000 R:d., som genast förekom mig ganska anmärkningsvärd!, om ock ett noll sknl. le genom misskrifning tillkommit , men då jag af Stat«Utskottets Betänkande om Statsinkomsterna funnit, att inkomst-Titeln, Vites och Ensaksböter m. m. , en Titel som i anseende till benämningen jag önskar Slåtte en gång 1 inkomstTitlarna försvinna, i grund af sednare årens derigenom eihållna inkomster blifvit, till hälften lörhöjd sumanå, nu i RiksStaten bestämd, har detta förhållande, i förening med obehagligt intryck, vackt aå mycket mera min uppmärksamhet
Den 7 Juli e. m» 457 •sorn efter min öfvertygelse man skulle orättvist förebrå Svenska nationen att af en tilltagande lastbarhet uppkommit ökade Lagbrott.
Jag tror mig deremot icke sakna anledning till den förmodan, att denna förhöjda Statsinkomst uppkommit genom vitén, ofta olämpligen till 10 R:dr. och derutöfver för försummelser i väghållningar m. m., sorn den pliktfällde ofta icke kunnat. förekomma, om t. ex. en häst sjuk nät, eller bonden vid bud ningen varit på era resa stadd, om vid besigtningen af en väg, Som vid obestämda föreskrifter berodde på en Fjerdingsmans och Nämndemans skumsynta pröfning.
Då härtill läggas de betydligare vitén, som utgått af Rust- och Rotehållare, som icke i hast kunnat vid föxeskrifven tid anskaffa hästar och karlar , samt de vitén, äfven med anledning af BevillningsFörordningen blifvit stundom mindre behörigt ålagde^ af hvilka böter ea mindre del Kongl. Maj:t och Kronan tillkommit, lagger'detta förhållande i öppen dag att denna slags beskattning varit för Hemmansägaren äfven så känbar, sorn den fordran är rättvis, att i sådana afseenden icke bero af godtyckets behandling.
Detta allt torde förtjena uppmärksamhet, och da med förbigående af flera andra partiella onera, för Hemmansbrukare de förenämnde allena beredt dem en årlig utgift af flera hundrade tusende Riksdaler, rom i Be - 4«3 Deri 7 Juli e. m - villningarne icke svnas, men till större de* len ingått i särskilda Statens Cassör, lik» väl blott till en mindre del i ortens rörelse återkommit, gtadnar man i förundran, luiru så ansenliga summor ifrån Landet kunnat vid sådant förhållande ärligen utgöras; om penningtbri t i provinserna nu visar sig, behöfver den således icke sökas i aflägsnare orsaker allena, och botemedlen icka i kon-tiga operationer.
För det närvarande är det visserligen nödigt att genom läne-anstalter lätta penningetillgången i provinserna, men jag tviflar mycket, att den mindre Landtmannens eller Bondens förlägenhet derigenom till fullo undanrödjes. jLäne-inrättningar äro i synnerhet nyttiga för större rörelser och ödlings-företag; men den försigtige ägaren af mindre Hemman eller Bonden begagnar deni varsamt, och påkallar heldre utvägar som inskränka dess penningbebof, än att med utsträckningen af dem må beredas ymnigare Lanetillgångar, som begagnade.oftast öppna en för Låntagaren sjelf vådlig fortsättning af Lånebejiof.
En till Hemmans förhållandet lämplig lättnad j beskatiningstyngder , och trygghet emot et t partielt åläggande af allmänna provineiella bidrag och obehöriga vitén samt säkerhet om en lönande afsättning af sina producter, är hvad Hemmansägaren fordrar i förening nied sådana allmänna anstclter, att penningar, sorn ifrån Den 7 Juli. e. m. 469 •rterna utgå kunna i rörelsen dit återkomma.
Det torde äfven bora hänföras till orsakerna till penningebristen i Provinserna, att de större summor som derifrån influtit, icke utgått i sådan väg att snart i rörelsen kunna dit återkomma, hvari torde sådan rättelse tarfvas, alt ej allenast anstalter vidtagas och medel blifva att tillgå till beredande af production af alla Landtmanna varor och tillverkningar, utan ock, hvad dermed bör stå i sammanhang, en säker och lönande afsättning derå beredes, hvarjemte ut* vägar borde öppnas for det fattigare folket pä landet, till sys.-losättning och förtjenst under vintermånaderna genom slöjder och andra lämpeliga arbeten.
Då jag, för min del, tror att Hemmansbrukarnes vanmagt bör, jemte saknaden af afsättning i dess produkter, sökas förnämligast i hans, i flera vägar, utsträckta beskattningar; hemställer jag till Utskottats bedömande, medgifvande af ett sådant förhållande, om Utskottet derjemte icke skulle anse lämpligt, att fästa uppmärksamhet å angelägenheten att så val vid Bevillningar i anseende till hemman bestämma enahanda beräkningsgrunder böra foljas sorn för annan egendom,
Slutligen, och då jag, i ett vid Riksdagens början till OeconomieUtskottet remitteradt Memorial, yrkat åtskilliga förändringar i handeln med Finland , men något yttrande derom annil icke ifrån Oeconomie-Utskottet till Riksens Ständer inkommit, inskränker Jag mig, i förväntan af Betänkande derom, blott till den önskan, att Högloft.
Utskottet ibland de varor som blifvit ansedda till införsel böra förbjudas, må finna lämpligt äfven upptaga humla , som, ehuru af allmänna Lagen hemmansbrukare ålagd att producera, likväl genom införsel deraf från Finland och andra utländska orter, saknar afsättning äfven till det pris den för 50 år sedan såldes, och till Svenska humlegårdars upprifvande och ödeläggande föranledt; hemställande jag tillika till Utskottets upplysta pröfning om icke, vid nu lofvande utsigter för en ymnig skörd, och med afseende å de rika spannmålstillgångar som i Landet öfverflöda, utan äfventyr kunde tillstyrkas att åtmindstone ehuru förbud mot infoiteel af utländsk spannmål, som efter inrättande af större Magaziner blifver den mest verksamma utväg att i framtiden upplyfta jordbruket från sin Vanmagt.
Då Utskottets Betänkande förmodligen återremit» Detr 7 Juli e. 1%. 47* Setas, anhållet jag, att dessa erinringar mätte till Utskottet få medfölja.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: 1 anledning af Herr Professor Munck af Rosenschölds anmärkningar, utber jag mig att få nämna: att alla det Särskildta Utskottets afgifna förslag till hämmande af import af sådana varor, hvilka nu eller i en framtid kunna i Riket umbäras, äro conditionella; »att hvad Nederlaget och Spannmåls Magaziner beträffar, så har Utskottet i sitt Betänkande endast indiquerat principerna.
Hvad som hörer till det reglementariska i afseende på så väl Nederlags Handeln som Magazins inrättningen, kommer, i särskildta Betänkanden af Oeconomieoch Särskildta Utskottet, att afgifvas.
Beträffande hvad som blifvit sagdt motförslaget om liquidations-grunder man och man. imellan, om ett moratorium och om enthousiasmen för Fredric den Store, får jag nämna att sådant icke bör fall^ det Särskildta Utskottet utan endast mig till last.
Jag ämnar icke vidare försvara hvarken mina idéer eller mina känslor, utan må de i andras omdöme gälla hvad de med så mycket annnat efter tid och omständigheter kunna gälla.
Då nu Ridder skåpet och Adeln torde med gjorda anmärkningar återremittera 47* Den 7 Juli, e. m§ inål et, utber jag mig att få föra Ridder» skåpet och Adeln till minnes att i den re-? miss, hvarigenom det Särskildta Lftskottet constituerades, nämndes att Utskottets blifvande Betänkande skulle till Kongl. Maj:t i underdånighet qfverlemnas.
Det synes mig likväl att allt det som hörer till öfversigt af orsakerna till forlägenheten såsom behöfligt endast för att bestämma Riksens Ständers öfvertygelse i målet, såsom ock alla de förslag soin bero af Riksens Ständers egna beslut, icke behöfva upptagas uti framställningen af de oeconomiska mål, som Ri ksens Ständer anse böra underställas Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och åtgärd; och får jag derföre vördsandigen underställa Ridderskapets och Adelns bepiöfvamle, om icke Särskildta UtskotLet borde ^nmodas, att inkomma med särskild framställning, innehållande de oeconomiska mål, sorn bero af |Congl.
Maj:t3 Nådiga pröfning och åtgärd, Pessa äro Allt hvad som hörer till befordrandet af inhemska näringar; till hämmande af vällefnads-artiklars öfverflödigt bruk; tillen fullkomligare organisation af Tull-verket _ samt Kongl. Maj:ts Nådiga bifall dertill, att utgifvarén af den föreslagna Journalen må få utan lösen af högre och lägre embetsverk erhålla utdrag eller Den 7 Juli e. m. 475 vidimerade afskrifter af de handlingar, dem han tror sig böta genom trycket meddela nationen , och hvilka finnas icke vara af den beskaffenhet , att de enligt grundlagen
Cj få komma till allmän kännedom, ‘Antingen Riksens Ständer gilla det af de Särskildta Utskottets pluralitet uppgifna förslag alt till en del år 1794 års öfverJlöds-föifattning måtte åter upplifvas, eller Riksens Ständer pröfva lämpligare, att genom varornas fördyrande genom förhöjda Tullumgälder, Consumtionen af vällefnadsartiklar måtte motas, blir nödigt, att Kongl, Maj t autoriseras att förhöja tullUtngäldexna , då, om jag icke irrar mig, Riksens Ständer vid 1812 års Riksdag begloto att ingen artikel borde med högre tull btdäggas än dubbelt emot den som i 1796 års TullTaxa bestämmes.
Jag får derföre vördsamligen föreslå, ptt RevillningsUtskottet matte anmodas, att till Riksens Ständer inkomma med förslag till sådana grunder, hvarefter Kongl. Maj:t, till förekommande af öfverflödiga Utländska varors införsel i Riket, må, vid sig företeende omständigheter, hafva ratt att tullafgifterna i lämplig mån förhöja.
Grefve Mörner, Adolph Göfar\:
Det har icke varit min tanka att misskänna den omsorg och möda sorn Särskildta 474 Den 7 Juli e, m.
Utskottet äfvensom dess Ordförande nedlagt uti de Betänkanden, som nu utgöra föremålet för öfverläggningen.
Jag instämmer äfven med Särskildta Utskottet uti den tankan, att hushållning och sparsamhet hos hvarje enskild, att Jordbrukets och näringsflitens upplifvande, äro föremål af d**a högsta vigt och på hvilkas ernående Fäderneslandets välgång hufvudsakligen beror.
Jag tror äfven, att om ett förbuds- och inskränknings-System i anseende till Utrikes Handels-rörelsen anses nödvändigt, är det vida bättre att anledningen dertill kommer ifrån.
Ständerna än ifrån Regeringen; men det är i synnerhet i afseende på orsakerna till den öfverklagade förlägenheten och i afseende på vissa ogillade allmänna snesurer samt flera af de föreslagna botemedlen , som mina tankar äro med Utskottets hufvudsakligen skiljaktiga.
Jag har förut en gång utvecklat de allmänna synpunkter, hvarpå mitt omdöme grundades.
Jag går nu att besvara några af de anmärkningar deremot jag hört anföras.
En värd ledamot har, om jag rätt fattat dess mening, trott sig finna uti mitt 3^ttrande, att jag kastade skulden af närvarande olägenheter på Rikets yttre förhållanden, och derigenom en skugga på den stora man, som beredt oss de deraf härflytande fördelar.
Jag bekänner att detta Den 7 Juli e. m. m tolkningssätt var mig högst oväntadt och jag tror mig vara förvissad att ingen lär misstänka mig för en sådan afsigt.
Jag har trott och jag tror ännu, att det gifves omständigheter, under hvilka uppoffringar och bemödanden måste göras, att ingen ting kan vinnas, om man ingen ting vill gifva, och att då fråga är att utveckla orsakerna till en närvarande ställning, bör man icke allenast taga i betraktande de författningar som blifvit vidtagna, men äfven de omständigheter under hvilka de tillkommit.
Det är denna utveckling jag sökt framställa, det är uppå detta sakernas sammanhang j.ig önskat fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet; jag hade icke förmodat att det skulle anses såsom någon skugga kastad på ledningen af våra yttre förhållanden.
Jag trodde tvärtom det skulle ge ännu mera anledning att beundra» det de kunnat, under sådana omständigheter, föras till ett sådant resultat.
Den värde ledamoten har vidare frågat, om alla den inre hushållningen angående författnin* gar stoclo uti ett så nära sammanhang med
Rikets yttre politiska ställning och om icke vissa deribland voro alldeles derutaf oberoende.
Såsom Exempel har blifvit anfördt den tillåtna Bränvins-införseln och den för Götheborg medgifna införsel af bomullsvaror.
Jag har dervid icke annat att erinra , än att jag aldrig vet mi g hafva sagt 475 Peri 7 Juli e. m att dessa Författningar stodo i sammanhang med Rikets yttre förhållanden.
Deremot har jag anfört missväxten och omtanka» att förse Norrige och Armeen med spannmål såsomskäl, dels till låra un vins-införseln, dels till den inställda Bran v in s-bränningen, Det är förhållandet härmed jag redan uti mitt föregående vördsamma anförande utvecklat, och den sorn påminner sig att under loppet af år 1813 gällde en kanna bränvin i Hufvudstaden 2 å 3 R:d.
R:gds, lär också finna att då tillverkning ej kunde medgifvas, måste införseln tillåtas.
Jag kan icke heljer medgifva att några fnonopoliska tillåtelser till Bränvins-införseln blifvit lemnade.
Uti November månad 1812 blef allmän tillåtelse gifven till Bränvins-införseln.
Den fortsattes till Juli månad 1813.
Sedan blef den för dem förlängd, som igenom det i Ryssland utkomna utförsels-förbudet hade blifvit med sina laster der uppehållna och hade under den tillåtna tiden gjort upphandlingarna; verkligheten af uppgifterna i dessa fall bestyrktes med bref och facturer som vid sådana tillfällen uppvisades och inför Tullstyrelsen beedigades.
När sedermera skälig tid var gifven, så att fartygen bort hinna ankomma, och då bränvins-branningen kunde på några veckor tillåtas, blef afven allt ytterligare tillstånd till Bränvinsinförsel instäldt.
Man har härstädes vid ett annat tillfälle nämnt att vinsten vid bränvins» Ben 7 Juli e. m. 477 införseln måtte varit betydlig, efter en man kunde förlidet år ge 5000 R:d. till Barnhuset härstädes för att få införa en last bränvin.
1 anledning deraf får jag äran upplvsa att förhållandet var följande.
Én Possessionat ifrån Ön Oesel, okunnig om förbudet emot införseln sedan den året förut varit tillåten, hade kommit till
Dalarört med en laddning bränvin och blef vid ankomsten underrättad , att han risquerade confiscation och varans förlust, om han gick längre dermed.
Han for då sjelf i land och erbjöd sig att gifva till Barnhuset 5000 Rd. om han feck införa lasten.
I anseende till den hos denna man så förlåtliga okunnighet om våra Författningar, som vållat hans företag, bevilljades tillåtelsen till införsel, likväl endast under vilkor att bränvinet lemnades till Krigs-Committéen emot samma pris som allt annat den inköpt, och i afräkning på den quantitet Committéen för arméens behof ägde att införskrifva.
För säljaren blef det ingen vinst, men ett sätt att undvika större förlust.
Hvad åter Bomulls-varornas införsel angår, bar jsg utaf den anledning sagt: att det vär på Ständernas uttryckeliga önskan, att uti det af mig citerade Oeconomie-Utskottets anförande finnes följande mening angående varor sorn borde emot Tull-afgift få införas:
Hit lärer hunna räknas 478 Den j Juli. e. m* bomulls-cillverkningnr ni. fl. dylika etc.
Jag har icke kunnat fatta annat än att Bomullstillverkningar och'Manufactur er ade Bomullsvaror voxe det samma.
Ehuru det icke var under min tjenste-befattning som denna tillåtelse för Götheborg bevilljades, bar jag likväl utaf det vid detta tillfälle i Protocollet förekommande anförande funnit afaigten tydligen gifven att framdeles utsträcka denna förtullnings-frihet till hela Riket.
Man gaf den först åt Götheborg, emedan det var den stad som bäst kunde begagna den» och emedan varorna således kunde sedermera landsvägen utföras till östra sidan af Baltiska hafvet.
Sådant fean likväl ej sy-"- nas af Tull-Journaler; men det är icke mindre föx'hållandet.
Imellertid hade denna förtullnings-rättighet redan till Januari månad 1813 inbragt något öfver 24,000 bd.
Hvad sedermera blifvit anfordt angående Frakt-handeln, att den icke synes öfverensstämma med vår allmänt öfverklaga*!? folkbrist, skulle jag medgifva, om icke redaa denna handel vore sedan långliga tider inrättad , om icke sjöfolk redan vöre dertill dan ad t-, om icke detta näringsfång nu mer än någonsin med vårt instilarisba läge öfVerensstämde, och om icke Riket för sitt försvar vore derutaf uti ett stort och oumgängeligt behof.
Då man påminner sig hvad vår Frakthandel på 70 och 8o:talen af förlidne seculum inhragte, huru den Den 7 Juli e. m. 475 hjdpte att understödja vår realisation och att gifva förmåga att bära de utgifter som det påföijinde kriget erfordrade, lär man också medgifva att det icke är en obetydlig fördel att en skeppare, efter att i MedelhafS-hamnarna halva afsatt en del Svenska producter, genom frakter dessa orter imellan, för!) nar ej allenast tillräckligt att underhålla sig och manskap, men äfven att under tiden göra ansenliga penninge» remisser och slutligen hemkommer med en Salt-laddning.
Denna rörelse är så mycket mora dyrbar, som Svenska faxtvgen, igenom det förtroende de vunnit, få merendels sina Frakter bättre betalda än de hesta Öfriga Nationer.
Det man sagt om Finska handeln syne» mig i så måtto olämpligt, gom det icke är beräkningen af handels-balance som bestämmer de allmänna behofven, och sorn det icke är möjligt att på en gång ändra en Nations vanor eller rigtningen af dess handels-rörelse.
Då man påminner sig huru som under åren 1808 och 1809 veden härstädes gällde 18 ä 20 R:d. och man då kommer ihåg, att en så stor folkmassas behof är i fråga, lär man finna att det icke låter sig göra att åsidosätta ett sådant afseende.
Om under vintern år 1814 veden den föreseende hösten varit så dyr skulle val en Hor del af Hufvudstadens invånare nödgats 48® Den 7 Juli *■ ro. frysa ihjäl.
Att meri någon betydlig mit.* afgift belägga en sådan rara innan vi, från annat bäll, beredt oss en säker tillgång, är endast att öka svårigheterna att lefva för en mängd metthiskor, sotit man redan erkänner behöfva understöd; lmellertid är redan anstalt fogad, att göra undersökningar ont möjligheten att ifrån Rikets Norra Provinser öppna farleder, hvarigenom, hufvudstadens vedbehof skulle kunna fyllas.
Uti den af en annan aktningsvärd Ledamot gjorda .anmärkning , att de ottera sorn tryckt Hemmansbrukaren äro till én stor d< 1 skulden till dess förlägenhet, kan jag ej annat an i det närmaste instämma.-
Men jag måste tillika erinra at detta under värande omständigheter svårligen kunde blif< A annorlunda.
Ert del af dessa önera härrörde af missväxten, ett del af kriget, en del af vissa allmänna bidrag som för lika allmänna behof voro ounigängeliga.
Är det väl ittöjligt att förekomma sådant ?
Är icke en del derutaf en Följd-af Ständers béslut* och en annan del en följd af omständigheternas tvång.
För att likväl påminna att Regeringen icke försummade att göra hvad den kunde för att lindra de bördor som skulle vara mest tryckande, får jag nämna, att under år 1813, dä man hofde att egendomsvärden hade vid taxeringarne blifvit mycket högt uppdrefne, infordrade Regeringen uppgifter frän Landshöfdingarne angående Taxe* ' tingä* rings-beloppet, och efter jemförelse deraf och hvad som sannolikt kunde för de öfriga då ännu okända artiklarne påräknas, samt af hvad som i anseende till Bevillnin$?s-Behofvet kunde erfordras, gaf Landshöfdingarne tillkänna, att nedsättning pä åtskilliga ställen kunde vid Pröfnings-C rmmitléen äga rum, och att i allmänhet förhöjning icke erfordrades, utan endast jemnhet och likhet i principer vore det hufvudsakliga att iakttaga.
Ibland de saknader
Landtmannen erfarit är visserligen den utaf Bränvins-brännings-rättigheten en af de betydligaste.
Jag liar redan yttrat mig derom , jag skall nu endast tillägga att livad som borde göras i detta fall var om hösten 1813 så osäkert i anseende till det föregående årets brist och. ovissheten om resultatet af skörden, att jag ännu har bref ifrån en ganska aktningsvärd Landshöfding, som yttrar dervid stora betänkligheter och tillstyrker att bränningen åtmindstone skulle bli blott för en kort tid.
Det är lätt att nu efteråt vara ef en annan tanka ; men det är icke lika lätt att afgöra då man blott har för sig minnet af en med möda afhulpen brist och ovissheten om framtida tillgångar.
Angående Nederlags-handeln har jag sedan förut yttrat mig och skall nu blott Ridd. 0.
Fröt. 61. 62.