Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag gör detta destoheldre, som jag anser del vara en R. o. Ad:s skyldighet, att vid detta tillfälle göra till en sanning, hvad Ståndet vid nämnde riksdag beslutade.
Jag gör det äfven af det skäl, att ett motsatt handlingssätt af R. o. Ad. skulle gifva styrka åt den föreställning, som hos mången vill göra sig gällande, att R. o. Ad:s beslut vid 1840 års riksdag icke var uprigtigt.
Jag gör det slutligen derföre, att de 60 ledamöter, som af R. o. Ad. skola väljas och i Riksförsamlingen inrymmas, må komma i åtnjutande af det an - 382 Den 31 Maj f. m. seende de böra äga.
Mig synes ganska klart, att med den rikedom, med den oberoende ställning, nied de kunskaper och embetsmannaerfarenhet, som i allmänhet tillhöra vårt Stånd, skola utan tvifvel de derifrån utsedde ledamöterne i Riksnäranden ofelbart förvärfva ett betydligt inflytande, såvida de icke ställas under förmynderskap, ulan dera lemnäs frihet att handla efter samvete och öfvertygelse.
Vill raan åter, alt endast dessa 75 skola stå under förmynderskap, då de af de öfrige Stånden valde 225 ledamöterne äro oberoende, så tror jag, att R. o. Ad:s delegerade, i st. f. alt vara inflytelserika, och verkande på besluten skola tvertorn förlora allt inflytande.
På grund af dessa skäl bifaller jag IJtskts förslag oförändradt och motsätter mig hvarje förslag, som afser uphäfvande af R. o. Ad:s beslut vid 1840 års riksdag.
Jag vill icke inlåta mig i någon vederläggning af de flere yttranden, som blifvit afgifna till försvar för Gr.
Björnstjernas förslag, men anhåller dock, att få fästa upmärksamheten derpå, att Hr von Kraemers yttrande skulle varit ganska rigtigt, i händelse här varit fråga om upgörandet af en vallag för R. o. Ad., men detta blir en sednare omsorg, som kommer att bestämma det slutliga bedömandet af denna fråga vid nästa riksdag.
Nu är endast fråga om alt afgöra grunddragen för den föreslagna förändringen, och desse grunddrag måste vara sädane, som Const.Utsk. framställt dem, såvida vi vilja, att inom detta hus och de öfrige RiksStm förslaget skall kunna påräkna bifall.
Jag röstar således för bifall lill Const.Utsk:s betänk., och afstyrker antagandet af Gr.
Den fysionomi, diskussionen antagit, tyckes haft en god verkan på R. o.
Ad. i så måtto som den närmat lill hvarandra personer, hvilka eljest varit oell äro af olika tankar.
Jag afsäger mig icke min sjelfskrifvenhet vid betraktande af de fördelar, den medför, och det nära sammanhang den äger med den monarkiska principen, hvilket redan blifvit utförligt visadt.
Frankrikes exempel är värdt att begrunda, ty sedan ärftlighelen och sjelfskrifvenheten inom Pairskammaren uphörde, gjorde sig de revolutionära ideerne allt mera och mera gällande intilldess republiken och en permanent representation infördes.
Jag är öfvertygad, att jag talar icke blott i milt ulan i flere frånvaride fastighetsägande ledamöters af detta Stånd namn, och med öfvertygclsen icke endast härom utan äfven om de fördelar, sjelfskrifvenheten medför, får jag förklara, att denna sjelfskrifna rått synes mig af högt värde, hvilken man icke kastar handlöst ifrån sig.
Om någon tillsäger mig, stig upp från din plats ty der vill jag stå, och jag ödmjukt förfogar mig derifrån, tror jag icke, alt jag genom detta mitt åtgörande vinner aktning ty sådan förvärfvas endast genom kraft.
Oaktadt jag icke vill förorda Utsk:s förslag, antager jag Gr.
Björnstjernas förslag till gemensam tanke.
Att sjelfskrifvenheten, denna rättighet på grund hvaraf vi sammankommit för att rådpläga om Den 31 Maj f. m. 383 fäderneslandets angelägenheter, slagit både djupa och starka rötter i våra hjerta», visar sig af den, jag kunde nästan säga till öfvertlöd eliifna ihållighet, den ifver och långvarighet, hvarmed striden på delta rum dag från dag blifvit förd.
Jag bekänner likväl, att då jag deltog i de beslut, som fattades i sista plenum, har jag dermed ingalunda afsett endast ordalagen i Hrr Printzenskölds och Gyllenskjölds förslag, utan äfven sjelfva saken, och sannolikt har jag icke misstagit mig i min förmodan, att plnralitelen inom II. o. Ad. delar mina tänkesätt i detta fall.
Jag tror icke, att man har rättighet att påstå, det man obetänksamt bortkastar en dyrbar rättighet, örn man till förmån för det förslag, Const.- Utsk. här afgifvil, och som i så många afseenden förenar, hvad man rimligtvis kan begära, afsäger sig sin sjelfskrifvenhet såsom representant.
Hufvudsakligaste skälet för denna min afsägelse af sjelfskrifvenhet beslår deruti, att då Ståndet skall välja 60 ledamöter för att å dess vägnar deltaga i representationen, bör man på det aldra högsta vara angelägen derom, all dessa personer blifva ett del sorgfälligasle urval af Ståndets ledamöter till befordrande af sann uplysning, till iakttagande af fosterlandskänslans fordringar och mensklighetens väl, i Riksförsamlingens alla rådslag.
Om man, i fråga om detta val, skulle göra sig den föreställningen, alt det icke vore så angeläget, att träffa precist det rätta urvalet, enär man alltid funne sig äga tillfälle att vid det slutliga afgörandet af förekommande ärender inom Ståndet reclifiera de valde ledamöternes åsigter, så är ock gifvet, att, i och med detsamma, har berörde val en vida ringare betydelse, och saknar i samma mån tillräcklig kraft att utgöra en tillfredsställande modifikation af Ståndets nuvarande lagliga rättigheter.
Huru mycket säkrare bör man ej kunna vara öfverlygad, att valet förrättas med yttersta möjliga noggrannhet och omsorg, derest de valde öO ledamöterne skola med oinskränkt rätt representera R. o. Ad. under den blifvande riksdagen!
— Hr von Kraemer har sagt sig befara, att desse 60 ledamöter komme alt utgöras af konservatismens fastaste grädda.
Jag erkänner, att det är just under denna förutsättning, jag förordat Const.Ulsk:s förslag.
De konservativa åsigternas värde och företräde, har jag vid flere tillfällen sökt ådagalägga; och jag tror icke, att deta utesluter möjligheten af en sann liberalitet.
Och då gräddan plägar tagas till liknelse för det bästa af saken, så är det i mina ögon en förtjenst hos förslaget om det, såsom jag hoppas, skall låta de konservativa åsigternes ädlaste beståndsdelar framträda representerade af de inom Adeln valde ledamöterne.
Månne icke i öfrigt liela detta ämne blifvit så fullständigt och mångsidigt behandladt, att öfverlägningarne rörande de ännu icke pröfvade förslagen till gemensamma tankar må kunna inställas, och de föreslagna gemensamma tankarne snarligen åsidoläggas; ty förmodligen komma de ändå slutligen att röna ett sådant öde.
Om jag föyeställt mig, att något annat valsätt kunde komma att tillämpas i fråga om de 60 leda - 384 Den 31 Maj f. m. möter, ii vilka R. o. Ad. eger utse, skulle jag icke så varmt hafva förordat Utsl;:s förslag.
Men detta är en fråga, som framdeles kommer att pröfvas på grund dels af hvad jag haft äran framställa, och dels af andras anmärknir.
Jag skall derföre hålla mig till saken och betrakta den från en sida, sorn hitintills lemnats allt för myckel ovidrörd.
Mörner med hänsigt lill den långa tid, hvarunder denna diskussion blifvit förd, hafva den godheten att låta sitt amendement förfalla, och således icke göra det till föremål för serskild pröfning af R. o. Ad., hemställer jag till Hr Gr:n, om icke hans amendement afser bibehållande af sjelfskrifvenhelen, och om icke på botten af denna åsigt ligger en önskan, alt R. o.
Ad:s ledamöter skola uti Riksnämnden ledas af konservativa åsigter, och att, i händelse så icke sker, en öfver-revision skall finnas hos Ståndet, på det att desse ledamöter må kunna erinras om deras pligter och förelupne misstag rättas.
Jag lager mig då friheten fästa upmärksamheten derpå, alt om desse af R. o. Ad. valde ledamöter ledas af konservativa åsigter, är en sådan öfver-revision obehöflig.
Skulle de åter icke göra det, utan dela den inom Riksnämnden rådande åsiglen i något fall, så innefattar della, att hela national-representalionen och inclusive R. o. Adis egne ledamöter beslutat en förändring som af Svenska folket kunde anses hafva mycket för sig, enär den vore bestämd af de 4 RiksStm.
Jag frågar då, om de ledamöter af delta Stånd, hvilka bo i och närmast hufvudstaden och sannolikt komma alt utgöra öfverrevisionen inom Ståndet, skola ega den moraliska kraft, alt de tilltro sig kunna kullkasta, hvad de 3 Stånden och R. o. Adis egna ledamöter hafva inom Riksnämnden beslutat, eller, om de än hafva denna moraliska kraft, skulle väl delta uprifvande af beslut inom Riksnämnden vara lyckligt för landet?
Jag kan icke finna eller inse någon rimlighet för bibehållandet af en sådan sjelfskrifvenhet för R. o. Ad., öfverlygad som jag är, alt densamma långt ifrån att åstadkomma, tvertom skall motverka det åsyftade ändamålet, I hvilken form denna fråga än framslälles, vare sig med det ena eller andra amendementet, blir den till sin princip oriktig.
Uet vore således önskligt, att R. o. Ad. icke längre ville sysselsätta sig med denna fråga, som 3:ne gånger förut varit behandlad och måhända ånyo förekommer.
Ehuruväl jag icke betvillar, att ju R. o.
Ad. i alla dessa maktpåliggande frågor, fattar enahanda beslut, anser jag likväl icke rätt, alt R. o. Ad. skall gång efter annan pröfva förslag, hvilka till innehåll och syfte äro hvarandra så lika, att endast ordalagen åtskiljer dem.
Min önskan vore derföre, att denna fråga, sedan den nu blifvit behandlad, finge från föredragn:slistan afföras.
En föreg:de talare har beklagat, att denna fråga kunnat åter lefva up, i hvilket beklagande den siste talaren sig förenat.
Jag måste å min sida åter beklaga, att man icke ens vill tillåta dem, som hafva en motsatt åsigt, att, då det är fråga Den 31 Maj f. ro. 385 fråga om bibehållandet eller afsägandet af en rättighet, som skall lillgodokomma andra, derom öfverlägga under några minuter.
Man mäter ut minuterne, man ser på klockan, och man vägrar dem rättigheten att framställa sina tankar.
Långt går sannerligen i sådant fall den liberala ofördragsamheten.
Då det är fråga om, att göra ett sådant offer som det ifrågavar:de, skulle jag tro, att raan icke bör misstycka, att den, som slutligen finnér sig dervid, visar, alt han gör det med full besinning.
Han gömmer icke något i bakhåll, hvarpå den stora frågan sedermera möjligen kan stranda.
Det är Mine Hrr! bättre, att meningarna mötas mot hvarandra, att en opinion får utbildas, än att ett möjligen förhastad t beslut nu fattas, som medför det af Eder Mine Hrr! förordade förslagets fall, då det bringas lill verkställighet.
Tron J väl, Mine Hrr, att, om en opinion inom landet icke blifvit utbildad, J, derföre att J under denna lid af året lyckats erhålla en majoritet, håfven förslaget antaget i framtiden?
Det håfven J icke.
Beredes icke frågan nu så, all fullständiga skäl framläggas, blir äfven hoppet om framgång i framtiden fåfängt.
Man har lagt mycken vigt derpå, att de ifrågavartde 60 ledamöternes af R. o. Ad. rätt skulle förminskas genom sammanblandning i Ståndet med sjelfskrifne ledamöter.
Härtill åberopar jag såsom svar, hvad af en talare blifvit erinradt, att Engelska Ofverhuset består af både valde och sjelfskrifne ledamöter; men har väl deraf något oudt inträffat?
och hvarföre skall sådant vara skadligare i värt land än inom England?
Har omständigheten, att man lill representant blifvit vald utöfvat en så förundransvärd uplifvande verkan?
Hafva öfverläggningarna inom Stånden utvisat, att de valde representanterne med mera värme omfattat och mera oegennyttigt bevakat fosterlandets interessen?
Hafva de ledamöter, hvilka upträdt endast i följd af den pligt, deras samhällsställning ålagt dem, mindre varmt intresserat sig för samhällets allmänna frågor?
Hafva de mindre än andre varit benägne att bringa de offer, som fäderneslandets sanna väl kråft?
Jag tror icke, att dessa frågor kunna tillfredsställande besvaras af dem, hvilka tro sig se en så förundransvärd kraft i valen.
Kunna icke dessa frågor besvaras, så (inner jag äfven deruti ett skäl till den betänksamhet, hvarmed en talare hår sökt att lillvägagå uti denna vigliga fråga.
Björnsljernas förslag finner jag en medelväg för alt underlätta öfvergången till något bättre, och jag tror, att det kommer alt bereda en stor framgång åt förslaget, och just derföre lägger jag vigt på detsamma.
Så lill vida vill jag gå den siste talarens önskningar till mötes, att jag icke skall för mitt förslags genomförande borttaga någon del af R. o.
Efter den modifikation, Gr.
Björnstjerna i dag lemnat sitt förslag, kan, derest förslaget vinner R. o. Ad:s bifall, Const.Utsk. deruti göra ytterligare modifikationer, och det torde vara bättre, än att här på förband bestämma gränsorna.
Jag vill derföre, med förbehåll alt denna modifikation får qvarstå, öfvergå dertill 7 H. 25 386 D e n 31 Maj f. m. och genom detta milt förklarande tror jag mig hafva omintetgjort verkan af Hr Cederschiölds protest emot samma modifikation.
Likväl gör jag här vid det ytterligare förbehåll, alt i händelse Ståndet icke bifaller alt Gr.
Björnsljernas modifikation får qvarstå, mitt förslag lill gemensam tanke kommer då ander pröfning.
Måhända är nu icke rätta tiden att mycket yttra sig om sjelfskrifvenheten, då man här påstår, alt det är obehagligt, att höra den omnämnas så ofta, och hvarföre?
Jo, emedan R. o. Ad. vid 1840 års riksdag skall hafva medgifvit uphörandet af denna sjelfskrifvenhet.
Då jag emedlertid icke deltagit i detta beslut, och erfarenheten visat, ali de, som under vissa förhållanden i ett fall utgjort minoritet, omsider öfvergått till majoritet, skulle jag tro, att äfven i denna fråga händelsen kan blifva sådan, ty omständigheterna kunna inom det öfriga Europa så gestalta sig, att de hafva inflytande äfven på förhållandena inom vårt land.
Kan väl någon, som, för alt få förslaget hvilande till nästa riksdag, nu röstar för detsamma, bestämdt säga, att han äfven då lemnar det sin röst.
Jag bet vifta r det, ty omständigheterne kunna blifva sådana, att man fordrar antingen ett mera liberalt eller konservativt förslag än det förevande.
Hvad sjelfskrifvenheten angår, lemnar jag 1840 års beslut i sitt värde.
Jag har, såsom jag redan nämnt, icke deltagit deri och anser delta beslut icke bindande emot mig, i anledn. hvaraf och då Hr von Troil yttrat, alt han icke röstar för något förslag, hvaruti sjelfskrifvenheten är bibehållen, jag å min sida får förklara, att jag icke lemnar min röst åt något förslag, hvaruti sjelfskrifvenheten icke blifvit inrymd.
Emedlertid och som vi äro inne på kapitlet om sjelfskrifvenheten, torde tillfället vara inne, alt något tillse, hvarifrån det här yttrade förakt för sjelfskrifvenheten är att härleda.
Har det upkommit genom öfvertygelse hos hela nationen om dess skadlighet?
Jag svarar nej, ty det härleder sig derifrån, att i allmänt tryck man år ifrån år, månad från månad och dagar från dagar idkeligen fördömt sjelfskrifvenheten och slutligen, såsom ofta händer i politiska strider, har man antagit såsom gifvet, hvad man borde bevisa.
Sjelfskrifvenheten kan icke i sjelfva verket vara så fördömlig eller rättare vara så onyttig, enär den sä länge bestått, och, säge hvad man vill, är likväl Sverige ett af alla Europeiska länder det lyckligaste, oaktadt denna sjelfskrifvenhet.
Vi hafva undgått de omstörtningar, desse länder varit underkastade.
Jag vill icke påstå, att sjelfskrifvenheten ensam verkat detta, men den har jemte den konservativa anda, som varit rådande inom detta Stånd, ganska mycket bidragit härtill.
Mörners sista yttrande frågar jag: har välde öfrige Ståndens beslut eller de förslag, som ifrån dem utgått, varit i någon mån bättre än dem, som utgått ifrån detta Stånd?
Dessutom, i samma stund R. o. Ad. såsom Stånd uphör, man må antaga hvilken representation som helst, uppkommer något annat, nemi. en penningearistokrati, och månne den är bättre än den, som grundas på hörd; det lemnar jag åt en Den 31 Maj f. m. 387 ojäfvig framtid att bedömma.
Men en annan orsak till ropet pä uphörandet af denna sjelfskrifvenhet finnes, och den består uti den talisman, som gjort sin rund genom Europa, och denne talisman är jemlikhetsprincipen, hvilken anses gudomlig.
Skada blott, att den aldrig i verkligheten kommer att finnas, ty från och med menniskans födsel och intill hennes död är och förblir ändå allt olika, den ena menniskans ställning i samhället olika mot den andres.
Vi behöfva icke gå längre än till det land, hvars fria institutioner blifvit prisadt, och ännu måhända med skäl prisas, för att inse rigtigheten af min upgift.
Tror man väl, alt i detta land, det enda i hela verlden, som är skapadt för en republikansk styrelse, denna jemlikhet finnes?
Nej visserligen icke.
Der frågas endast: hvad har den eller den i förmögenhet eller såsom det egentligen uttryckes: livad väger han?
Sådant är förhållandet inom detta förlofvade land, och vore det kanske lyckligt, om vi skulle tillegna oss denna parodi på jemlikhet.
Jag påstår, att jemlikheten i verkligheten finnes mera inom vårt konstitutionella land än inom de länder, hvilka hafva republikanska styrelsereformer.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, får jag förklara, alt jag icke gillar ett förslag grundadt på uphörandet af sjelfskrifvenheten i egentlig mening, och derföre synes mig Gr.
Björnstjernas förslag välgrundad), men sannolikt lärer det icke vara möjligt, all få detsamma anlaget, hvarföre jag vid en blifvande votering icke heller lemnar det min röst, enär sådant skulle tjena till intet.
, Jag röstar således för Ulsk:s förslag, destoheldre som jag icke eger något hopp, att något af de framställda förslagen till gemensamma tankar kommer att antagas, utan Ståndet synes vilja afslå dem alla.
Utsk:s förslag är enl. min åsigt oskyldigt oell det är möjligt att det äfven vid en kommande riksdag blir antaget, men jag fördömer icke dem, hvilka hysa en motsatt åsigt.
Såsom jag redan nämnt, kommer jag att rösta för Utsk:s förslag, emedan jag tror, alt det med vissa ändringar kan blifva till nästa riksdag hvilande såsom en bisättning till en kommande jordfästning.
Lika med Frih. Sprengtporten, Hr af Lefrén och Frih. Cederström m. fl., anser jag denna diskussion ligga inom eli och samma ämne, hvilket 2:ne gånger förut varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning och beslut, hvarföre jag ansett mig icke tillständigt alt deltaga i densamma.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville snart fatta sitt beslut uti detta ämne, på det vi må få öfvergå till de öfriga förslagen.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., att han, i anledn. af de anmärkmr, som egt rum i afseende på ordalydelsen af ifrågavande förslag, ansåge sig pliktig tillkännagifva att detta förslag, uti Gr.
Björnstjernas under öfverläggningen om 12, 13, 14 och 15 §§ Riksd.- Ordn. skriftligen afgifne anförande, varit affattadt uti följande or 25* - 388 Den 31 Maj f. m. dalag: ”Sjelfskrifvenheten bibehålles med vissa modifikationer för alla öfverläggningar inom Ståndet;” men att, i anledn. af den af H. Ex. gjorda begäran, att
Hrr ledamöter måtte skriftligen aflemna sina förslag till gemensamma tankar, Gr.
Björnstjerna i sednaste plenum serskildt atlemnal sitt förslag och dervid inträffat att under renskrifniugen orden ”med vissa modifikationer” blifvit uteglömde.
Denna miss-skrifning uti det i dag uplästa förslaget, hade Gr.
Björnstjerna uti sitt vid början af denna diskussion afgifna yttrande rättat, och H. Ex. finge vid sådant förhållande hemställa om icke R. o.
Ad. funne att hinder- icke funnes för framställande af propos. å Gr.
Björnstjernas förslag, sådant det var upfattadt uti hans först skriftligen aflemnade anförande eller med den rättelse han i dag gjort.
Då sedermera H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke anloge Gr.
Björnstjernas ifrågavar:de förslag, ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå H.
Ex. förklarade det han ansåg nej varit öfvervägande.
Landtm, tillkännagifvit att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. uplästes till justering samt godkändes följande voter;s-propos.
Den, som vill att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antager det af Gr.
Björnstjerna väckta förslag vid 12 § 1 morn.
Riksd.Ordn., ”att sjelfskrifvenheten bibehålles, med vissa modifikationer, för alla öfverläggningar inom Ståndet,” voterar
Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder detta förslag icke antaget såsom Ståndets gemensamma lanke.
Ja 35.
Dernäst förekom och uplästes följande äfven af Gr.
Björnstjerna aflemnade förslag till redaktion af 2:dra mom. i 12 § Riksd.Ordn.
: ”Egare eller fideikommiss-innehafvare af i mantal satt jord af minst 10 mantal, hvilka lill ofrälse Stånd höra, välje inom sig, distriktvis, riksdagsmän.” Gr.
De motiver, jag för detta förslag upgifvit, Jioppas jag vara så talande, att inga vidare behöfva tilläggas.
Atskillige ledamöter hafva sagt mig, att det af mig föreslagne minimum, 10 mantal, skulle vara öfver höfvan tilltaget, i D e n 31 Maj f. ni. 383 händelse Hr Frill. o. Landtm, skulle anse sådant verkställbar!, anhåller jag så lill vida få ändra mitt förslag att bestämmande af mantalsminimum öfverlemnas åt Utsk.
Jag får vördsamt till Hr Frih. o. Landtm, hemställa, hvarthän det skulle leda, om hvarje ledamot, som redan afgifvit förslag till gemensamma tankar, skulle numera ega rättighet, alt i dem göra förändringar, och på grund häraf anhåller jag, att sådant icke mätte tillåtas.
Jag skall utbe mig att förslaget ännu en gång må upläsas, och alt jag derefter må återfå ordet.
Sedan den upläsning försiggått, yttrade Frih.
Björnstjernas förslag, ehuru jag anser den af Gr:n föreslagne census allt för hög, och jag beklagar, att någon förändring härutinnan numera icke kan ega rum, men jag kan icke inse något skäl, hvarföre icke ståndspersoner som ega betydlig jordegendom, skola få rättighet att välja och få inträde bland R. o. Ad.
De slå i alla sina förhållanden så nära R. o.
Ad:s jordegande ledamöter på landsbygden, att jag anser ötsk:s förslag skulle vinna ganska mycket derpå, om denna rättighet lemnades dem.
Min afsigt är icke, att egare och lideikommiss-innehafvare af i mantal salt jord, hvilka lill ofrälse ständ höra och på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller förut innehaft Ijenst å rikets stal, skulle uteslutas, ulan endast att desse egare af större fastigheter, hvilka icke äro eller varit embetsman, skulle jemte de i 2 mom.
12 § omnämnde bilda en gemensam valklass.
Huruvida det med formen för öfverläggningen öfverensstämmer, att en sådan förändring göres, öfverlåter jag åt Hr Frih. o. Landtm, alt bedöma.
Möter icke något hinder, yrkar jag bifall till Gr, Björnsijernas förslag sålunda, ali desse fastighetsegare, hvilka uti 12 § 2 mom. icke blifvit tillerkänd representalionsrätt, ingå såsom valmän med dem, som omtalas i samma § och mom.
Jag föreställer mig, alt om Utsk. vore i tillfälle att göra en statistisk beräkning öfver de personer, som blifvit tillerkände rösträtt efter 12 § 2 morn., skulle deraf befinnas, att antalet icke är särdeles stort.
Huruvida Gr.
Björnstjernas förslag kan upfattas i den syftning, jag tagit mig friheten framställa, öfverlemnar jag åt Hr Frih. o. Landtm:s bepröfvande.
Att i enlighet med Gr.
Björnstjernas förslag såsom qvalifikation för ofrälses valrätt lill R. o. Ad. stadga egandet af minst 10 mantal anser jag vara detsamma som att i representationen införa ett godtyckligt streck, likt det emot hvilket sisth höst så mycket och med skäl här ordades.
Björnstjerna har äfven medgifvit, att den af honom föreslagna census vore allt för hög, och detta medgifvande innebär ett ytterligare bevis på rigtighelen af den sals, alt livar helst denna census, detta streck än må utsättas, anses det af den ene för högt och af den andra för lågt.
För cn dylik bestämmelse finnes icke annan grund än godtycket, och jag kan ingalunda gilla införandet i vära 390 Den 31 Maj f. m. grundlagar af dylika godlyckliga bestämmelser.
Emot Grins förslag förefinnes en annan betänklighet, bestående deruti, alt enl. detsamma skulle alla öfriga jordegare, de må hafva varit embetsman med K. fullmakt eller icke, komma att tillhöra BondeSt.
Sprengtporten har visserligen önskat, att det af Const.Utsk. föreslagna stadgande i 2 mom. af 12 § skulle bibehållas, med antagande tillika af Gr. Björnstjernas förslag.
Sådant låter sig likväl icke göra, emedan, såsom Hr Frih. o.
Landtm, redan förklarat, någon förändring i Gr.
Björnstjernas förslag numera icke kan ega rum.