Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad är då orsaken att det står så lill? är detta föranledt af en bristande håg hos Svensken för en andlig utveckling, för ett andligt sträfvande.
Det Svenska sinnet är djuptänkt, det är enkelt och redbart till sin natur och har tillräcklig förmåga att upfatla de religiösa sanningarne ur deras vackraste synpunkt.
Hvaruti ligger då detta, ligger det uti institutionerna uti vår kyrka?
ja, just deruti är skälet att söka och det är just dessa institutioner, som visa sig i den vackraste form, hvilka icke innebära fullt ut hvad de böra göra.
De innebära icke den styrka, den kraft, som en nation just der bör söka.
Vårt presterskap är icke sämre än i andra länder, tvertom är det säkerligen bättre än i de flesta andra länder.
De prester jag känner äro ibland våra bättre samhälls-ledamöter, då man Den 23 Mars e, m. 485 blott gör afseende på deras intellectuella ståndpunkt; men trots detta erkännande af deras uti intellectuelt hänseende uphöjda ståndpunkt, trots detta erkännande af deras menniskovärde, kunna de dock icke vara annat än menniskor och genom våra institutioner äro de satta på den ståndpunkten att de icke kunna med fördel verka i sitt kall, utan kringskansas dervid af menskliga passioners inflytelse, hvarifrån de icke, såsom sig borde, kunna frigöra sig.
Då man kommit till denna punkt måste man naturligtvis finna det nödvändigt att institutionerna uti ett sådant land som detta, bärande dessa följder inom sig, måste förändras, så vida man vill medgifva att landets andliga och religiösa lyftning är dess förnämsta mål och att
Ihy förutan dess materiella sträfvanden tjena till intet.
Man måste således sträfva derhän och jag tror mig icke säga för mycket, då jag antager att det kyrkliga ståndet inom sig finnér det.
Kan man tänka sig att ett Stånd, så aflönadt som vårt presterskap, rätt skall kunna upfylla sin pligt, så ojemt aflönad, att vi der finna löner, som variera ifrån Adjunktens lön af 75 R:dr till Biskopens lön, som stundom upgår lill 20,000 R:dr b:ko.
När variationerna inom olika grader af Ståndet äro så stora, hvad skall väl följden blifva?
den naturliga att den verldsliga inflytelsen lockar till täflan efter materiel vinning, att till följd deraf ingen prest gerna vill längre sitta qvar på en plats än till dess han förvärfvat det anseende, som behöfves för att söka en annan fördelaktigare plats.
Just den tidpunkt, då en prest satt sig in i sin religiösa verksamhet inom en församling, då de skriftebarn han beredt och framfört till Herrans bord, då de församlings-medlemmar han först sett inträda i skolan blifvit familjefäder, då de således vext upp under en god kyrkoherdes inseende, under hans tioåriga eller måhända ärfnu längre verksamhet inom församlingen, just då har han, om han är en duglig person, förvärfvat sig rättighet att söka högre befordran och ett större brödstycke.
Just då han som bäst skulle kunna vara verksam inom denna församling ryckes han till en annan samhällskrets, den han icke känner och lill förhållanden, der han får på nytt börja samme bana, sätta sig in i de nya församlings-medlemmarnes inre och söka vinna deras förtroende och så hela vägen igenom, intill dess han kan komma till ett Fellingsbro, ett Kumla eller Stora Tuna med den lyckans håfvor, som sådant medför.
Kan det vara möjligt att en prestman med så ringa lön att han derpå knapt kan lefva med hustru och tilläfventyrs många barn icke skall blifva nedtyngd af materiella bekymmer eller att han rätt skall kunna trösta sina sockneboer i deras bekymmer och rätt upfylla sin pligt, då han tryckes af enskilta omsorger för sin ekonomiska ställning, på andra sidan drifven ifrån sin dagliga verksamhet genom Riksdagsmannakallet och genom tusentals andra materiella bestyr?
Kan det vara möjligt att då han har en lön af 10 till 20,000 R:dr b:ko, således all den Mammons lockelse, som det måste medföra, han skall der äfven fullgöra sin pligt?
Detta är visserligen möjligt, men man får väl icke antaga att det är det vanliga förhål - 486
Den 23 Mars e. m landet utan det är tvertom någonting högst ovanligt om under sådana förhållanden en prestman går den väg han bör.
Jag tror derföre att liden är inne att med allvar tänka på denna fråga, hvilken man tid efter annan och allt för ofta undanskjutit.
Vi hafva märkt genom inre oro i flera fall, genom religiösa skakningar och äfven genom andra förhållanden, att tidens tecken gifva nogsamt vid handen att en religiös revolution förestår samhället.
Vantro föder ofia öfvertro, öfvergången är lätt.
Ar det skäl att underkasta samhället sådant?
Ar det icke mera skäl att varsna på tiden och låta furhållanderna jemka sig, hvilka eljest i sin utveckling skulle medföra ett ovilkorligt förderf eller en andlig villervalla, synnerligen då detta kan ske så lätt, som genom en lönereglering för hela presterskapet.
Då man genom en sådan reglering kan åstadkomma att hvarje prestman blifver väl lönad och således äfven satt i det tillstånd alt han rätt och väl kan upfylla sitt kall, hvarföre skall man då så länge streta emot en sådan sak?
Jag vill visst icke dervid gå så långt som att befordra biskopslönernas indragning.
Tvertom tror jag att de behöfvas ganska väl.
Deras tillsyn öfver skolornas gång, deras inspectionsresor inom pastoraterne, allt detta är högst nödigt om det rikligt handhafves.
De kunna således icke undvaras; men man kan väl göra sig begripligt att. det kan vara nyttigt att deras löner jemkas lill uphäfvande af den ojemnhet, som dervid nu eger rum, så att icke,en Biskop t. ex. har 5,000 R:dr b:ko under det en annan har 20,000 R:dr b:ko.
En sådan jemkning kan åstadkommas, och ehuru jag vet huru ömtålig denna sträng är att vidröra för att en gång låta den ljuda, så tycker jag att detta icke skulle vara förgäfves uti en tid, då dessa strängar ofta gifva en serdeles dissonance i samhället.
Hvad jag nu haft äran framföra må gälla hvad det kan.
Det innehåller blott premisserne lill den enkla conclusion jag vill deraf draga, att då jag visserligen icke kan få hvad jag i detta fal! önskar, jag nöjer mig med att anhålla att R. o. Ad. måtte bifalla och antaga det uti Frih.
Raabs vid nu föredragna Betänk, fogade reservation framställda förslag till underd. skrifvelse till K. M. Frih.
Raab, Carl Adam: Såsom af Betänk, synes, så innefattar detsamma utlåt, öfver tvenne till Ekon.Utsk. remitterade motioner, af hvilka den ena innefattar förslag till indragning af nio Biskopsembeten och lönernas användande till förbättrande af det lägre presterskapets lönevilkor samt nedsättning af de Irenne återstående Biskoparnes löner; allt efter innehafvarens afgång.
Den andra motionen åsyftar en reglering af Biskoparnes löneinkomster.
Den första motionen blef af Etsk. afslagen, och ehuru jag icke instämt i Utsk:s motiver, utan afgifvit en serskild reservation, så tycker jag att sjelfva afslaget är så väl grundadt att det icke kan vara mera än en röst i det fallet, men annorlunda är min åsigt ronde den andra motionen, som Betänk, afhandla!’.
Denna motion innehåller ingenting annat än att Biskoparnes lö - Den 23 Mars e. m. 487 ner skulle i likhet med alla andra embetsmäns löner regleras, och samma motion innehåller att dessa löner, i mån af nuvar:de Biskoparnes afgång, skulle så reduceras, att ingen Biskopslön komme att framdeles öfverstiga 6,000 R:dr b:ko.
Detta rönte inom Utsk. motstånd och blef också, såsom af Betänk, synes, afslaget.
De af Utsk. anförda skäl för afslaget voro förnämligast följande, nemi. att åtskilliga af dessa löner, åtminstone vissa år, ej lära upgå till det normal belopp, som motionären föreslår, samt att principen af biskopslönernes bringande till ungefärlig likhet med andra Chefers och högre Embetsmäns ej torde vara alldeles användbar.
Jag hemställer till hvar och en om dessa skäl kunna i någon mån rubba öfvertygelsen om behofvet af biskopslönernas reglering.
Deruti finnes intet hvarvid man kan fästa sig såsom något grundligt skäl.
Dessa skäl äro sannerligen så obetydliga att man icke finner dem värda det ringaste besvarande, ty att biskopslönerne icke skulle kunna regleras i likhet med andra Chefers löner är en gåta för hvar och en utom för Utsk.
Såsom vi väl veta ingå uti Biskoparnes löner tvenne slags löneförmåner, nemi. prtebenden och kronotionden.
Det finnes Biskopar, som hafva flera praebenden, för vården hvaraf de tillsätta flera Pastorer.
Man vet huru dessa prtebenden skötas och att Pastorerne uti prsebenderne för Biskoparne äro ett slags skattdragare, utan att Biskoparne hafva något att skaffa med religionens vård inom dessa församlingar.
När man för öfrigt känner de klena förmåner, som dessa Pastorer, äfvensom det lägre presterskapet i allmänhet åtnjuter, så .talar detta tillräckligt derför att dessa församlingars praebendenatur mätte upnora och att inom desamma må tillsättas ständiga Pastorer för församl in garnes sorgfälligare skötsel.
När nu dertill kommer att med hänseende till den till Biskoparne ingående kronotionden, så att det t. ex. skall finnas en Biskop inom Lunds Stift, som tjenar för 40 a 50,000
R:dr rgds, så tyckes det hafva skäl för sig och vara rättvist, synnerligen när man betänker att på andra sidan en del Biskopar hafva så små löner, att de icke upgå till det föreslagna normalbeloppet, att de stora Biskopslönerna reduceras, hvarigenom icke allenast tillgångar vinnas för tillräckliga löner åt Biskoparne sjelfve, utan äfven eli öfverskott att användas till löneförhöjningar inom clericiestaten.
Det är icke utan skäl, som man i allmänhet har talat om en löneförhöjning för de lägre inom clericiestaten.
Man vet hvilket inflytande det har på sjelfsländigheten hos en menniska om man är väl eller mindre aflönt och isynnerhet i afseende på sjelfva preslbildningen.
Detta är med hänseende till sjelfva preslbildningen, och då man nu vet i hvad förhållande den står till presternes aflöningssätt, så torde tiden verkligen vara inne att man gör något för att jemna deras aflöning, hvilket jag anser att man icke kan åstadkomma på ändamålsenligare sätt, än genom en reglering af biskopslönerne, så att
Biskoparne få tillräckligt stora löner jemförelsevis med deras vederlikar inom den civila administrationen 488 Den 23 Mars e. m. samt att sedermera öfverskottet af dessa löner användes till löneförhöjningar för det lägre Presterskapets
På dessa skäl och många andra, som borde tilläggas men hvarmed jag icke vill uptaga R. o. Ad:s tid vid denna sena limma, tager jag mig friheten yrka bifall på min reservation.
För att på förhand söka stämma det Höglofl.
Ståndet lill min förmån, vill jag beflita mig om en egenskap, som på denna tid af dygnet mest värderas, nemi. korthet.
Jag får till alla delar instämma lili de åsigter och den önskan, som finnas uttalade i Frih. Raabs reservation.
Lika med Utsk. anser jag
Biskops-embetena ej böra indragas eller innehafvarenas antal förminskas; men finnér detta ej innebära något hinder fölen lämplig lönereglering.
Att stiften cj kunna umbära chefer är klart: dessa må nu benämnas hurusom helst.
Benämningen är gammal: äldre än kristendomen.
Sjelfva Cicero har varit på förslag till Biskop.
Detta låter besynnerligt; men jag kan åberopa en god auktoritet; den store talarens och tänkarens egna ord i brefvet till Allicus: ”Vult me Pompejus esse, quem tota Campania hnbeat Episcopum”. Lib. VII, Ep. 11.
Härmed menas ett föreståndareskap, och i samma bemärkelse förekommer ordet hos sednare hedniska författare, t. ex. hos Justinianus, som dermed betecknar personer, hvilka hade upsigt öfver brödet och andra victualie!' till folkets behof*).
Samma begrepp af föreståndareskap och förvaltning återfinner man hos den äldsta kristna kyrkans Biskopar.
Kyrkans egendom och inkomster utgjordes ifrån början och länge endast af frivilliga gåfvor och testamenten.
Först i en sednare tid tillkom tionden, hvilkens införanden länge mötte ett ihärdigt motstånd hos de Germaniska folken, till hvilkas okunnighet hörde obekantskap med skatter.
Af Carl den Store infördes först mera allmänt tionden, och fördelades i fyra parter, nemi. till underhåll l:o för Biskopar, 2:o för Prester, 3:o för de fattiga, 4:o för kyrkor; hvarvid likväl Biskoparne bibehöllo förvaltningen äfven af de trénne sistnämnda.
I detta förhållande, som ännu lill en stor del eger rum inom de Romerska och Grekiska kyrkorna ligger den stora olikheten emellan dessa kyrkors Biskopars ställning och de protestantiska Biskoparnes.
Utsk:s motiver för bibehållandet af Svenska Biskoparnes oförminskade inkomster uptagas visitations-resorna.
Alen då enl. K. AI:s Nåd. stadga och påbud af den 20 Mars 1735 tiden för stiftets genomresande är utsträckt till 4 å 5 är, synes i sjelfva verket kostnaden, fördelad på år, ej blifva synnerligt känbar.
Lika litet synes mig det motiv gälla, som Utsk. byggdt på ”det ålagda vistandet vid Riksdagar, som måste af Biskoparne sjelfva bekostas”, enär denna utgift, en gifven följd af sjelfskrif ") ”Episcnpi, qui prffisunt pani et coeleris venalibus rebus, qum civitalum populis ad quotidianum victum usui sunt”.
Justinian!
Lib. L.
IV. Den 23 Mars e m. 489 venheten, tillfullo ersättes af besparad representations-kostnad i hemmet.
Jemte tionden utgöras
Biskoparnes hufvudsakliga inkomster af prebende-pastoraterna.
De i församlingens inre lif djupt och menligt ingripande följderna af detta löningssält lia redan af en värd talare Hr Adelborg, blifvit sä väl och fullständigt ådagalagda, ätt jag härvid endast får hänvisa till hans yttrande.
Då för länsstyrelsernas chefer, hvilkas representations-kostnader ej borde understiga chefernas för stiftsstyrelserna en lönereglering blifvit fastställd, enl. hvilken den årliga, normala lönen bestämts till 4,500 Il:dr, synes en reglering af Biskoparnes inkomster äfven vara af behofvet påkallad, så mycket mer som derigenom en vinst bereddes för flertalet af Biskoparne sjelfva, för pastorer och lägre presterskap, samt hvad som här mest bör tagas i betraktande för försaralingarne i sin helhet.
Ett hinder emot ifrågavar:de lönereglering torde man vilja finna i 4 § af Presterskapets privilegier af d. 16 Okt. 1723, der det heter, att ”Biskopar skola oförändradt behålla sina tionden, Prebéndesocknar m. m.”
Men då här ingalunda är fråga om att frånhända Presteståndet och till främmande föremål använda det ringaste af dess förmåner och inkomster, utan blott att inom sjelfva det Högv.
Ståndet tillvägabringa en reglering, välgörande ej mindre för dess flesta medlemmar än för församlingen, synas farhågorna i detta fall böra lugnas, helst målet ej lärer kunna betraktas annat än såsom en fyraståndsfråga.
Jag förnyar min anhållan om antagande af Frib. Raabs förslag.
Jag hade icke föreställt mig att ett så vigtigt ärende, som detta, skulle företagas så nära midnattens limma.
Derföre har jag icke heller med mig Presterskapets prcvilegier, af hvilka det kunde uplysas huruvida frågan är af privilegii natur,, i hvilket fall man borde afbida PresteSt:s beslut.
Mig är sagdt att Ståndet bifallit Betänk.
Om detta förslag rörer Stånds-previlegier, så är det fruktlöst för oss att derom öfverlägga i strid mot PresteSt:s mening.
Men eftersom frågan är företagen: så anser jag mig böra yttra några ord derom.
Jag tror ett af de väsendtligaste medlen till kyrkoväsendets förbättring vara en syftesenlig löne-reglering för Presterskapet.
Men hon bör, efter min tanke, göra presterne oberoende af deras åhörare.
Så länge de förres beroende af de sednare fortfar är ej att tänka på någon väsendtlig verkan af en partiel löne-reglering af biskops-lönernas delning eller något annat dylikt.
Hvad biskops-lönerna beträffar: så har jag, ehuru stora de må vara, icke känt mer än en Biskop, som lemnat förmögenhet efter sig.
Eljest är vanliga förhållandet att del i deras sterbhus icke finnes någon tillgång, utan att der är brist, samt att konkurs skulle upstå, om ej anhörige och vänner sådant förekomma.
Detta är min erfarenhet under utöfningen af den befattning med ecklesiastiska ärender, hvilken varit mig anförtrodd.
Nyligen hafva vi sett att en 430 Den 23 Mars e. tn.
Biskop gjort cession, oell om vi noga tänka efter: så torde väl ytterligare finnas en eller; annan Biskop sorn är nära att göra detsamma.
Således tror jag, för min del, icke att någonting skulle vinnas genom biskops-lönernes delning.
Saken måste tagas mycket vidsträcktare och grundligare, om något väsendtligt skall uträttas.
Under sådana förhållanden anser jag det vara fruktlöst att i detta hänseende göra försök med ett parlielt förslag.
Jag bör ock nämna att under den tid jag var Stats-Sekreterare tänkte jag på möjligheten att i löpeväg göra Presterskapet oberoende af sina åhörare, men när jag derom talade med en Biskop som då ansågs för den mägtigaste och som skulle inhemta sina Ståndsbröders mening, så talade jag för döfva öron.
Det fordras omständigheter, sorn icke bero pä vårt Stånd allena, för att kunna i detta hänseende något väsändlligt åstadkomma.
Jag tror således icke att män skulle genom bifall lill Frih.
Raabs förslag kunna uträtta hvad som åsyftas.
Sedan härefter uppå förfrågan af Gr. Lagerbjelke, Gusf., lindert.
Riddarh.-Sekret, uplyst att ifrågavarule Betänk, enl. ankommet prot.-ntdr. blifvit bifallet af PresteSt., men att underrättelse om de öfrige
RiksSl:ns i ämnet fattade beslut ännu icke till R. o. Ad. inkommit, yttrade Gr.
Ehuru jag icke i allo instämmer i de af Allmänna Besv. o.
Ekon.-Utsk. anförda skäl, så instämmer jag deremot uti det slut hvartill Utsk. kommit.
Det är visserligen ganska lätt att äfven på annat sätt än Utsk. gjort motivera såsom jag tror fullkomligen nöjaktigt och öfverbevisande att beslutet är riktigt, men saken är nu genom PresteSt:s beslut afgjord och det torde då vara öfverflödigt att vidare tala i detta ämne.
Raab har i sin reservation föreslagit att R.
St:r måtte i st. f. det beslut som Utsk. föreslagit öfverenskomma om att i underd. skrifvelse lill K. M. anhålla, att i mån af Biskopars afgång deras prajbende-pastorat måtte såvidt sig göra låter besättas med ordinarie pastorer.
,Nu innehåller Presterskapets privilegier i 4 §: ”Alle Biskoppar, Superintendenter, Theologue Doctores, Professores, Prcepositi Pastores i städer och på landet, Lectores i gymnasierna, Rectorer och Conreclorer i skolorne, och alle Prester i gemen, skola oförändradt behålla efter gammal häfd, sine Biskopsstift, prsebende-socknar och hemman, prestegårdar i städer och på landet, indelnings-stommar vid deras annexer, tompter, capellans-hemman och boställen, klockare-bord, utjordar, ängstegar, torp, bergsbruk, och qvarnställen, med alla tillhörigheter, ehvad namn de hafva kunna, som anten urminnes häfd är på, eller af andre laglige skäl kunna.bevisas dertil lyda, livilke äger och tilläger Presterskapet skal til sitt underhåll skäl- och lagligen, utan ardras förfång, bruka och häfda, eller häfda låta til vatn och land”. R. o. Ad. behagade således finna att sedan PresteSt. bifallit Utsk:s Betänk., hvilket afslår all förändring i frågan, så kan i denna sak vid innevande Riksdag icke någonting, på sätt Frih.
Raab och de med honom liktänkande, önska, nu åstadkommas.
Öen 23 M a rs e. m. 491 Jag anser mig nu således på sätt jag förut har sagt icke böra uptaga tiden längre med bevisning emot de värde talarnes åsigt utan anhåller om propos. pä bifall lill Betänk.
Hr Adelborg bar yttrat att då olikhpter i aflöning mellan det lägre Presterskapet och Biskoparna är så stor, skulle reglering deraf vara nödvändig.
Onekligt är likväl att en skilnad i lönevilkor bör förefinnas emellan Adjunkten och Biskopen.
För min del anser jag den 1111 icke vara större än den som förefinnes mellan Under-Officern och Generalens aflöning.
Hr Adelborg säger att själavården skulle omsorgsfullare skötas om pastoraternas storlek vore mera lika.
Preslerna skulle då icke af slem vinning lockas alt söka sig från den ena platsen till den andra.
Denna sats strider dock mot den vanligen antagna, tvertom anser man att utsigten på något bättre sporrar till omsorgsfull utöfning af de åligganden man har.
Hos methodisterna i England gäller såsom regel att presterna icke stanna qvar mer än ett par är i samma församling, just för att derigenom lifva dem till sä mycket större verksamhet.
Men, säger man, Komministrarne äro så utfattiga, alt man måste förbättra deras löner, om de skola undgå att svälta.
Jag tror likväl att nämnde Komministrar föga skulle vinna örn några tusen R:dr togos ifrån Biskoparne och sedan fördelades på bela det öfriga presterskapet.
Att Biskoparne förlorade derpå, det är säkert.
Lagerbjelke bar redan visat att saken är af privilegiinatur.
"tiar äfven ansett den såsom sådan och bifallit Utsk:s Betänk. R. 0.
Ad, är sjelf med rätta nogräknad om sina privilegier.
Detta visade sig sednast vid fråga om Ordf:de-skapet i Utsk:n.
Bör detta
Stånd då göra intrång i andras rätt.
Jag anser således Frih.
Raabs förslag både onödigt och onyttigt och afstyrker det, samt anhåller vördsamt om bifall lill Ulsk:s Betänk.
Lika med en annan talare beklagar jag att detta ämne förekommit så sent, och ännu mer beklagar jag att jag icke vid detta] tillfälle fått böra Gr. Lagerbjelke.
? grundliga motiver för riktigheten af Utsk:s tillstyrkande, men jag hoppas att få en annan gång böra dessa skäl utvecklade.
Med hänseende till PresteSt:s privilegier, sä får jag säga att detta icke kan vara något privilegium.
Uti privilegierna säges alt intet får förryckas ifrån presterskapet.
Något sådant är icke heller här i fråga, utan tvertom är meninge.n här att bibehålla allt hvad presterskapet har åt presterskapet sjelf, men här är fråga örn en öfverflyttning af inkomster ifrån en del af presterskapet till en annan.
Här har en värd talare sagt, att han en gång försökt genomdrifva en genomgripande reform med hänseende lill det presterliga aflöningsväsendet.
Detta är det gamla svepskälet att man icke kan vidtaga någon förändring partielt och icke i omfattande skala, men detta är icke något giltigt skäl.
Icke heller kan jag begripa med Gr.
Björnstjerna att, dä man 492 Den 23 Mars e. m. täger något ifrån Biskoparne, ehuru det icke är fråga om att förrycka något af dessa höga Embetsmäns löner, man icke skulle genom de öfverskott, som derigenom upkommo, reglera pastorernas löner, och jag kan icke föreställa mig att icke det skulle vara rätt att förhjelpa det lägre presterskapet till bättre löner.
Jag tror mig kunna tryggt försäkra att hvarken Akademiens torra Professorer, icke heller skolans uttråkade Lektorer eller gamla Komministrar och Adjunkter förmå att sköta religiönsvården såsom det behöfves.
Jag anser mitt förslag välgrundadt och icke i någon mån vederlagdt af de anmärkn:r, som här blifvit framställda.
Jag vidhåller således min reservation och anhåller att om i ena fallet i hänseende till privilegii-frågan skulle kunna upstå något hinder för att få en underd. skrifvelse rör:de hegge punkterna af min framställning, Ståndet åtminstone måtte besluta en underd. anhållan hos K.
M. om reglering af biskopslönerna.
Jag kan för min del icke gilla den deduction, som af Ordf:den i Const.Utsk. här blifvit framställd, nemi. att detta förslag af Frih.
Raab skulle vara en privilegii-fråga, deruti R. o. Ad. nu icke skulle kunna besluta, sedan PresteSt. bifallit Utsk:s Betänk.
Om här vore fråga om att R. o. Ad. skulle besluta borttagandet af någon presterskapet i allmänhet tillförsäkrad förmån, så skulle det kunna tolkas såsom en prévilegii-fråga, hvilken R. o. Ad, icke kunde afgöra, sedan PresteSt. derom fattat ett afslående beslut.
Men här är ju nu icke fråga om något annat än att gå in med en underd. anhållan till K.
M. att Han, såvidt sig göra låter, ville söka alt åvägabringa en bättre reglering af Biskoparnes och det öfriga presterskapets löner.
Följden deraf skulle naturligtvis blifva att K. M., om Han samtyckte till R.
St:rs begäran, afgaf till R.
St:r ett förslag lill en sådan lönereglering, och om då PresteSt. sade sitt nej till detta förslag, sååom förnärmande deras previlegier, så vore då först det fallet inträffadt, att emedan frågan är af previlegii-natur, den icke emot ett Stånds beslut kunde af de öfriga St:n afgöras; men att man icke skulle kunna få begära tillstånd att på något sätt göra förändring i löner, som anses vara af previlegii-natur, så långt tror jag icke att man kan sträcka tolkningen af ifrågavande grundlagsbud.
Ett förslag till förändring i presterskapets aflöningssätt måtte väl åtminstone kunna göras, äfven om detsamma icke kan genomdrifvas utom presterskapets samtycke.