Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad principen beträffar, måste jag förklara, att jag gifver min gärd af aktning åt Utsk., som här gått allmänna opinionen till mötes, och jag skulle icke hafva emot att bifalla 5:te punkten, sådan den är, såvida denna punkt numera stöde i det sammanhang med hvad BancoUtsk. föreslagit i afseende på proportionen emellan silfvercassan och sedelstocken, hvaruti den stått, innan R. o. Ad. i går fattade det 184 Den 25 Juli f. ra. beslut, att silfvercassan icke får understiga 1 millioner r:dr.
Men efter detta beslut hemställer jag, om det är möjligt att förbjuda Bancostyrelsen att vidtaga sådana åtgärder, sorn måste vidtagas för att bålla silfvercassan på den punkt, hvarunder R. o.
Ad. ansett den icke böra sjunka.
Jag anser det vara nödvändigt för en bank, som är i behof utaf att öka sitt silfverförråd, att köpa silfret till hvad pris som helst; och det mäste ligga i sakens natur, att när man sagt, att Banken skall förse sig med silfver till visst belopp, men näringarna och handeln icke kunna inbringa detta silfver, Bancofullmägtige måste äga rättighet att förskaffa det huru som helst.
För min del kan jag icke finna annat, än att Bancofullmägtige böra hafva full latitud att vidtaga erforderliga åtgärder för metalliska cassans försäkrande; och i öfverensstämmelse med denna öfvertygelse föreslår jag,att5:te punkten måtte slutas med ordet silfver, så att det återstående fr. o. m. ordet dock till slutet af punkten måtte utgå, äfvensom hela 6:te punkten.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, anbefallt underteckn.
Ridd.Secret. att efterskicka prot:n för d. 23 och 24 dennes för att upplysa om de beslut, som af R. o. Ad. blifvit fattade rör:de förevar, utlåtis företagande punktvis, erhöll underteckn. ordet och anförde:
Till följd af den befallning, jag af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erhållit, får jag äran vördsamligen lemna de upplysningar, jag utur det ännu ej till uppsättning företagna och således ojusterade prot. kan i ögonbliket lemna.
Straxt då BancoUtsk:s utlåt, föredrogs d. 23 dennes e. m., föreslog H. Ex., att detsamma skulle punktvis företagas, hvilket bifölls.
Förliden gårdag på eftermiddagen begärde Gr. v. Fersen, Hans, att 3:dje t. o. 111. g:de punkterna måtte i ett sammanhang discuteras.
H. Ex. hemställde då, om Ståndet behagade deruti instämma, hvarpå af R. o. Ad. svarades nej; men åtskilliga ledamöter anmälde sig i detsamma att tala.
Sedermera under loppet af plenum framställdes af Hr Lefre'n den fråga, huruvida Landtm, medgaf, att discussionen finge omfatta de omtalade liera punkterna; hvarpå II.
Ex. svarade, det H. Ex. ansåg
Ståndet hafva haft den mening, att väl discussionen kunde afhandla flera punkter, men att propos:n borde framställas på hvarje punkt särskildt.
Landtm, yttrade, det han förmodade, att R o. Ad. häraf fann beslut vara fattadt, att BancoUtskrs nu förevar, utlåt, skall punktvis afgöras.
I anledn. af det nu upplästa yttrandet af mig i går eftermiddags får jag förklara, att jag icke begärde, att punkterna måtte i ett sammanhang allenast discuteras, utan äfven afgöras.
Jag anhåller, att detta måtte i prot. intagas.
Väl finner jag genom prot., att en propos. skul - Den a5 Juli f. m. lS5 skulle blifvit framställd i anledn. af min gjorda begäran; men jag får förklara, såsom jag äfven gjorde i går, att åtminstone jag icke hört en sådan propos. framställas, till hvilket förhållande jag hemtar det ytterligare skäl, att då jag andra gången begärde ordet, anhöll jag om samma propos., som jag i mitt första anförande begärde, hvarvid Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att saken redan vore afgjord.
Så erinrar jag mig förhållandet hafva varit i går eftermiddags.
Sedan jag nu hört, huru beslutet blifvit fattadt, måste jag afstå från min hemställan och inskränka mig till den anhållan, att min redaction må blifva antagen i stället för 5:te punkten, och att de öfriga punkterna sedan må afslås, eller ock alla dessa punkter först afslås, och sedan mitt förslag antagas i deras ställe.
Jag förenar mig så mycket hellre med Hr Cederschjöld i afseende på den af honom yrkade propos., som det just var samma begäran, som jag gjorde i går, men hvilken då af Ståndet afslogs.
Jag anhåller, att Hr Cederschjöld måtte uppläsa sitt redactionsförslag.
Hr Cederschjöld uppläste ånyo den af honom föreslagna redaction.
Jag tillstyrker bibehållandet af 5:te punkten, dock så, att de sista raderna utgå på sätt Frih.
Ehrenborgh föreslagit.
Jag gör det icke blott .för Bankens garanti, utan förnämligast för näringarna, emedan jag förutser, att Banken i annat fall, med bästa vilja att biträda näringarna,» kunde sakna förmåga dertill.
Jag har hört 3:ne ledamötej framställa andra förslag till redaction af denna punkt; men då jag jemnför orden: då den så tjenligt finner, i Utsk:s förslag med Frih.
Elirenborghs, Hr Nordenanckars och Hr Cederschjölds förslag, må det förlåtas mig, om jag tror, att företrädet tillhör en redaction, spm Utsk:s utlåt, innehåller.
Hr Stråles förslag innefattar icke något förtydligande, utan i effecten ett förbud emot silfverköp.
Hr Nordenanckars innefattar blott ett ombyte af ord, och Hr Cederschjölds förslag innehåller något helt nytt i så måtto, som det åsyftar creditivets användande i första rummet för metalliska cassans förstärkande.
Jag deremot skulle tro, att andra utvägar först böra begagnas, innan man ikläder sig någon utländsk skuld.
Jag tillstyrker således så mycket hellre bifall till denna punkt i utlåt., som jag icke förstår, huru man på samma gång kan vara beredvillig att lemna Baricostyrelsen deri vidsträckta magt, som den behöfver, och tillåta sig ett så småaktigt misstroende som att frukta, att orden: då den så tjenligt finner, skulle missbrukas till förlust för Banken.
För min del hyser jag icke detta misstroende, och ti Illo H. *4 185 Den af> Juli f. in. styrker således bifall till denna punkt, med uteslutande af orden: ”dock att silfverköp för Bankens räkning icke böra ifrågakomma, när coursen baller sig öfver pari;” i följd hvaraf äfven 6:te punkten bör försvinna.
Hr Lefre'n: Åtskilliga ledamöter hafva talat, sedan jag anmälde mig.
Jag ber således om ursägt, att jag upptager tiden med besvarande af några framställda anmärkningar.
Den förste, som uppträdde i anledning af mitt förra yttrande, var Hr Nordenanckar.
Han uppträdde egentligen för att motsäga mig uti mitt påstående, att man borde bibehålla nödiga reglementariska föreskrifter och icke lemna så obestämda stadganden eller en sådan latitud åt förvaltningen, att den saknade, snart sagdt, all rättelse för sitt handlingssätt.
Jag vet alltför väl och har förut yttrat det, att idealet af en Bancostyrelse vore, att man finge välja inom hela landet de män, hvilka man ville ställa i spetsen för bancoväsendet; men med all aktning för alla de individer, hvaraf Baucostyrelsen varit sammansatt, vågar jag dock påstå, att der ligger i sjelfva sättet att välja Bancofullmäglige en ofullkomlighet, så att man icke kan fä en Bancostyrelse, sammansatt af sådana personer, hvaraf en Bancostyrelse borde vara sammansatt.
Efter detta förklarande tror jag mig komma till den slutföljd, att, under närvar, förhållande med Bancostyrelsens organisation, det måste finnas nödvändigt att reglementera lill en viss behöflig grad, hvilket Hr Nordenanckar, om han icke har för mycken lust att motsäga, torde fiona anledning att medgifva.
Men jag skall icke tillräkna honom begäret att vara för frikostig i fråga om rättig— i, beters beviljande åt Bancostyrelsen, under förbehåll, att han {icke tror mig vara för njugg i detta fäll.
Låtoin oss göra hvarandra rättvisa i detta fäll.
Vidare har Hr Nordenanckar uppträdt till försvar af Hr Stråles förslag, mot hvilket jag tillåtit mig anmärkning i afseende derpå, att silfverköp efter detta förslag skulle få äga rum, då det utan förlust för Banken ske kunde; men Hr Nordenanckar har likväl tillstyrkt den förändring, att sistnämnde ord måtte utbytas mot orden: ”när sådant för Bankens eller allmänna rörelsens säkerhet nödigt är.”
Jag går in på Hr Nordenanckars åsigt i detta afseende, men kan icke ingå på Hr Stråles förslag, att silfverköp borde företagas endast då de utan förlust för Banken ske kunde.
Hr Stråle har medgifvit, då han besvarade min anmärkning, att man icke kan kalla det förlust för Banken ätt nödgas betala kostnaden för silfrets hittransporterande.
Det var icke längre jag ville, alt man skulle g-å.
Hr Cederschjöld har frågat: hvarföre skulle icke förhållandet med Sverige vara detsamma sorn med andra länder?
Eller hvarföre skola vi icke kunna hoppas att, på samma sätt som vårt silfver utströmmar tillden], deras silfver skall inströmma till oss?
Denna fråga är lätt besvarad, såvida han icke föresatt sig att förblifva vid sin Den a5 Juli f. m. 187 tanke, ulan allt afseende på de omständigheter, hvaraf det med andra länder hos oss olika förhållandet är beroende.
Skillnaden härrör nemi. från Sveriges aflägsenhet från verldsmarknaden.
Yi veta, alt Europas egentliga vexelhandel uppgöres i trakterna kring canalen, vid Rotterdam, Amsterdam London och flerstädes.
Det går lätt att ifrån London gifva en ordre till Amsterdam om erhållande af så och så många skeppund guld eller silfver.
Frih. Rantzou har i går upplyst oss om, att man emellan dessa platser är ense om en obetydlig proc. för sådana transaetioner, emedan distancerna emellan dessa ställen äro så obetydliga.
Men vi, som ligga nära polen och äro afstängda från den egentliga verldsmarknaden 6 ä 7 månader om året genom en vinter, som, om den icke helt och hållet hämmar communicationen, åtminstone gör den vådlig; till oss och de under polen belägna länderna i allmänhet kan silfret således icke lika lätt inströmma, som det strömmar emellan Frankrike, England, Holland och Tyska orterna.
Om Hr Cederschjöld icke anser sig vederlagd af hvad jag nu anfört, så förklarar jag, att det är för mig omöjligt att anföra något annat skäl för min åsigt, påstående bestämdt och beständigt, att detta skäl är tillräckligt för den, som förstår saken och vill förstå densamma.
Hr Cederschjöld har vidare sagt, att man icke bör styra, utan sitta stilla.
Jag tror icke, att Bancostyrelsen får sitta med händerna i kors och tillslutna ögon.
Bancostyrelsen måste vara verksam och, så vidt den förmår, studera in sig i de förhållanden, som inverka på Bankens functioner, och bör således äfven med uppmärksamhet följa vexelhandelns förändringar på verldsmarknaden.
Om derföre icke alla ledamöterna af bancostyrelsen kunna väljas så, att de samtligen äga dessa insigter, som erfordras för att bedöma förenämnda förhållanden, hoppas jag dock, att R. o. Ad., såsom bestående af de classer, af hvilka man har rättighet att fordra bildning i detta fall, väljer sina Baneofullmägtige, att Bancostyrelsen icke må sakna de erforderliga kunskaperna; och jag skulle tro, att R. o. Ad. inom sig äger ledamöter, som kunna motsvara fordringarna, ehuru det icke är sagdt, att de främst böra sökas inom majoriteten; tvärtom skulle jag tro, att de snarast finnas inom minoriteten.
Men just derföre, och under den förutsättning, att de inväljas i styrelsen, som icke framför andra besitta de vidsträcktaste insigterna i de delar, hvaruti Bancostyrelsen bör äga en närmare kännedom, för att icke blottställa sig för ett klander, som otvifvelaktig! lärer följa på de åtgärder, hvilka vidtagas i öfverensstämmelse med allmännare föreskrifter, har jag trott det vara nödvändigt att gifva bestämdare föreskrifter, likväl med den latitud, som erfordras för att icke anses småaktigt reglementera.
Hr Cederschjöld har såsom contrapropos. framställt en sats, hvilken jag fullkomligen skulle dela, om vi hade hopp om att kunna componera vår 188 Den a5 Juli f. m.
Bancostyrelse så, som den borde vara, och ytterligare dela, örn jag hörde till deras åsigter, hvilka alltför strängt afse Bankens säkerhet och derigenom åsidosätta allt afseende på näringarna.
Meningen uttalar sig sålunda: använda alla möjliga medel för Bankens upprätthållande.
Uti denna stroph includeras äfven rättigheten att minska eller slutligen inställa lånrörelsen, om så påfordras; men deruti uttryckes icke, att lånrörelsens minskning eller indragning i sista rummet skall användas, sedan alla andra utvägar befunnits otillräckliga.
Jag hemställer således, om det är troligt, att de personer, som icke önska, att vi skola strypa näringarna, utan som tvärtom gilla den försigtighet, hvarmed BancoUtsk. tillvägagått, då det föreslagit lånerörelsens minskning såsom den yttersta åtgärden för metalliska cassans förstärkande, då de för sitt samvetslugn icke kunnat helt och hållet utesluta denna åtgärd, skola förena sig om det redactionsförslag, Hr Cederschjöld uppgifvit.
Ehrenborgh har förmenat, att Banken må till hvad pris som helst inköpa silfver för att fullgöra sina förbindelser.
Häremot måste jag opponera mig, äfvensom deremot, att sista stroplien uti 5:te punkten skulle utgå.
Om man gör sig den mödan att öfverse detta BancoUtsk:s utlåt, i sin helhet, torde man linna, att deruti icke ligger någon inconsequens, utan att den ena punkten bestämdt äger sammanhang med den andra och fortgår i en tankföljd, så att i en efterföljande punkt ligger correctiv mot missbruk af den föregående.
För att hålla mig till närvar, punkt får jag hemställa, örn icke i sjelfva den punkt, som säger, att Bancostyreisen må äga creditiv, ligger en tydligen uttalad sats att, då coursen är så hög, att silfver går ur Banken, och Banken blir nödsakad att skaffa sig silfver för bibehållande af proportionen emellan silfvercassan och sedelstocken eller för uppnående af den bestämda silfversumman, Bancostyrelsen må hafva en ressource att begagna creditivet, och hafva förberedt för sig tillfälle att skuldsätta sig på utrikes ort, för att återbetala denna skuld, när vexlingsförhållandet förändrat sig och silfver för billigt pris kan indragas i Banken.
När man nu ser bestämdt, att dessa silfverköp och begagnandet af creditiv äro ämnade att suppleera hvarandra, att det ena är antagligt, då det andra icke kan antagas, och vice versa, lärer det icke blifva möjligt för dem, som vilja lemna correctiv på ena och andra sidan, att kunna förbjuda vexel och silfverköp i den goda tiden, då man bifallit utländsk skuldsättning i den hårda tiden för att förekomma coursens stegring.
Jag ber om tirsägt, att jag återkommit till dessa så ofta upprepade satser; men jag har funnit mig dertill föranledd för att visa saken i sitt sammanhang.
Sedan jag för en stund tillbaka begärde ordet, hafva en mängd opinioner blifvit vexlade, och nästan allt, hvad man kunde yttra i detta Den 25 Juli f. m. ämne, liar blifvit sagdt.
För min del kan jag icke annat än förena mig uti hvad Frih.
Ehrenborgh yttrat.
Den siste värde talaren har velat finna, det man klandrat TJtsk:s utlåt. såsom inconsequent.
Jag har icke hört eller kunnat fatta, att något sådant yttrande med skäl blifvit fäldt; tvärtom vill jag med talaren påstå, att utlåt, är med consequens författadt, ehuru denna consequens måste vara rubbad, sedan 2:dra punkten blifvit förändrad, och utlåt, sålunda fått en annan basis än förut.
Ehrenborgh finner jag derföre; att det numera skid le vara inconsequent att tillstyrka antagandet af 5:te punkten, sådan den finnes, emedan Bancostyrelsen måste äga större latitud att efter behof öka metalliska cassan, sedan ett minimum är bestämdt, hvarunder den icke får falla.
Annat vore åter förhållandet, om stadgandet stöde qvar, att proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken skulle bibehållas såsom i till 3.
Jag vill således lika med Frih. Ehrenborgh anhålla, att sista strophen: ”dock att silfverköp för Bankens räkning icke böra ifrågakomma, när coursen håller sig öfver pari,” måtte utgå; och med förutsättning, att det sålunda förändrade stadgandet i 5:te punkten upphäfver stadgandet i 6:te punkten, föreslår jag, om icke R. o. Ad. skulle vilja förändra 5:tc punkten, så att den komme att lyda sålunda: ”att Bancostyrelsen, då den för Bankens säkerhet och allmänna rörelsen så tjenligt finner, må äga förstärka Bankens metalliska cassa medelst inköp från främmande länder af guld och silfver,” hvarigenom jag förmodar, att farhågorna skulle lugnas.
Någon speciellare föreskrift kan jag icke finna behöflig, helst jag icke är bland dem, som tilltro sig kunna skapa lagar för en Bancostyrelse, som skulle vara ur stånd att sköta Banken.
Jag kan således icke ingå i sådana minutiösa föreskrifter, som förutsätta, att
Banken skulle komma att skötas af personer, som icke på egen hand förmådde fullgöra sitt åliggande.
Jag anser det i alla afseenden vådligt att framkomma med en sådan opinion.
Om vi hysa den, böra vi behålla densamma inom oss, och så mycket sorn möjligt söka afböja denna våda vid Valet af Bancofullmägtige.
Om pluraliteten af Bancofullmägtige icke skulle vara affärsmän, försedda med förmåga att sköta bancoväsendet, skall utan tvifvel den högre insigten göra sig gällande, såvida nemligen icke för mycket reglementariska föreskrifter binda Hrr Bancofullmägtige; ty att inom en Bancostyrelse, så sammansatt, som vår måste blifva åtminstone intill nästa riksdag, binda händerna på de mera insigtsfull bland styrelsens ledamöter genom sådana reglementariska föreskrifter, som kunna gifva stöd åt en på mindre insigt och erfarenhet grundad opinion, anser jag ganska vådligt.
Denna uppgift kan R. o. Ad. icke jäfva, och jag hemställer, om vi icke hafva ett ytterligare bevis för min sats deruti, att disputer öfver juridiska meningen af sådana reglementariska xgo Den a5 Juli f. m. föreskrifter lemnat resultater, som föranledt denna riksdag.
Ilvad ordningen för punkternas föredragning beträffar, lemnar jag åt R. o. Ad. att afgöra densamma, meri skulle blott önska, att, om 5:te punkten särskildt förekommer, densamma må erhålla den redactionsförändring, jag tillstyrkt.
I hufvudsaken delar jag Frih.
Ehrenborghs, Gr. Horns, Hr Cederschjölds och Frih. Bnyes åsigter.
Det har förekommit mig förunderligt, att jag blifvit till den grad missförstådd, sorn flera talares yttranden tillkännagifva.
Hur har nemi. blifvit sagdt, atl mitt förslag vore obestämdt, skulle ingifva farhågor och innefatta en begränsning af Bancofullmägtiges åtgärder.
Jag kan likväl göra anspråk på rättvisa, ty lyckligtvis antecknade jag här på papperet och äger ännu i behåll det redactionsförslag, som jag afgaf.
Jag yrkade först, att såsom en alltid gällande grundsats vore det orätt att antaga, det Baneofullmägtige skola inköpa silfver till högre pris, än hvarefter det utvexlades; men jag sade äfven, att under vissa förhållanden vore det rätt, att Fullmägtige icke ägde rättighet att betala mera, än i utlåt, föreslås.
Utlåt, innehåller nemi. den sats, att sedan creditivet vore medtaget, vore det styrelsen alldeles förbjudet alt köpa silfver efter t. ex. 133 eller 134- sk.
Hr Stråle har talat för utvidgad frihet för Bancostyrelsen uti dess åtgärder i och för cassans förstärkande, men har föreslagit ett stadgande, som innebär motsatsen.
Just derföre var det, som jag föreslog tillägget: ”när sådant för Bankens eller allmänna rörelsens säkerhet nödigt är."
Sådant var mitt förslag, och jag vädjar till Ståndet, om detta innebar någon farlig inskränkning; jag anser det helt och hållet synonymt med hvad Hr Gr.
Horn nu föreslagit.
Här äro 2:ne stridande opinioner, som söka att göra sig gällande i motsats mot Utskrs förslag.
Den ena önskar, att
Bancostyrelsen måtte få fullkomhgt fria händer i afseende på silfverköp.
Skulle denna mening vara pluralitetens önskan inom detta Stånd, så är det Frih.
Ehrenborghs förslag, som leder till målet; emedan det lemnar qvar af 5:te punkten allt, hvad som innefattar rättighet för Bancostyrelsen, men tager bort allt, hvad som inbegriper förbud.
Om man med silfverköp vill förstå, hvad man hittills dermed menat, nerol, köp af silfver mot Bankens sedlar, tror jag, att det vore likgiltigt, om slutet af 5:te punkten qvarstår eller icke; ty en Bancostyrelse lärer icke sälla i fråga att köpa silfver med bancosedlar, då coursen står öfver pari, emedan det skulle leda till coursens stegring, och coursens stegring till silfrets utgående ur Banken, och detta ytterligare till betydliga uppoffringar för Banken i och för silfrets återfående, hvilket vore detsamma ungefärligen, såsom en ledamot i går yttrade, som att hemta upp vatten Den aa Juli f. m. '9' ur saltsjön och tömma det i Mälaren, för att leita det rinna tillbaka till saltsjön.
Vill man utsträcka ordet silfverköp litet längre, så synes mig, att det bör och kan ske äfven då coursen är hög, nemi. mot försäljning af Bankens innehafvande statsobligationer, hvilket kunde vid y:de punktens afgörande lika väl bestämmas.
Emedlertid hafva de opinioner, som varit rädda för att gå in på ett sådant medgifvande, önskat, att dessa statsobligationer måtte säljas blott inom landet.
Jag delar icke deras farhågor.
Jag skulle således vilja instämma uti antagandet af 5:te punkten, sådan den är, eller med utelemnande af sista strophen deraf, på sätt Frih. Ehrenborgh föreslagit.
Hvad den andra opinionen beträffar, representeras den af Hr Cederschjöld, som riktigt uppgifvit de 3:ne synpunkter, hvarifrån saken bör betraktas.
Uen första, ang:de silfrets inströmmande i Banken eller utströmmande derifrån, har blifvit fullkomligen besvarad af Hr Lefreäi; den andra var dessa silfverköps verkan i afseende på Banken.
Talaren trodde, att när man beviljat
Banken ett creditiv af 2 millioner, skulle något silfverköp icke behöfva komma i fråga.
Men jag hemställer, om det icke vore förmånligare för Banken och landet i allmänhet, om Baneostyrelsen begagnade åtskilliga fördelaktiga år, som föregålt den svårare conjuncturen för att under den tiden så förstärka Bankens metalliska cassa, äfven örn det skulle ske med en och annan skillings uppoffring, att under den svårare conjuncturen creditivet icke beliöfde anlitas.
Visserligen är det nödvändigt, att creditiv finnas; men en klok Bancostyrelse mäste söka så hushålla med Banken, att någon dragning på creditivet icke behöfver komma i fråga.
Den tredje synpunkten, hvarur saken betraktades, var silfverköpens inverkan på coursen.
Genom silfverköpen, sade talaren, hindrades coursen att falla under pari, hvilket åter föranledde stegradt pris å importvarorna.
Häremot torde jag få fästa uppmärksamheten på en annan sak , som lärer vara af lika stor vigt, nemi. den, att silfverköpen, på samma gång som de hindra coursens fall, äfven stegra priset på exportvarorna; och jag skulle tro, att det är exportvaran, sorn i närvarande tidpunkt isynnerhet behöfver uppmuntras, och att man icke bör kunna neka, alt den af våra exportvaru-tillverkningar, som af ålder varit ansedd som den luifvudsakligaste, verkligen befinner sig i betryckt stallning och förtjenar allt det afseende, som utan skada för myntväsendet deråt kan gifvas.
Realisationens ändamål är icke något annat, än att fästa coursen så nära pari som möjligt.
Det hörer till ofullkomligheten, att den kan fluctuera så myc ket, som motsvarar transportkostnaden; men om man nu kan hindra den att falla under pari, är hälften af ofullkomligheten borttagen Jag skulle derföre tro, att det vore orätt att hindra Baneostyrelsen att köpa silfver.
För öfrigt tror jag, att det skulle vara likgiltigt, om sista meningen Den a5 Juli f. m. af 5:te punkten står qvar eller borttages, såvida R. o. Ad. vid 7:de punkten har sin fulla beslutande-rätt i afseende på statsobligationerna.
Det förslag, som jag framställde, hade till ändamål att undvika de uti 6:te punkten förekommande minutiösa föreskrifter; men då jag finner, att man fästat vid ordet förlust ett sådant begrepp, att det skulle uttrycka förbud för Bancofullmägtige att göra någon uppoffring för silf— vers erhållande, tror jag, att man i stället kunde säga: ”när sådant utan skada för Banken kan ske.”
Jag vill likväl icke yrka på detta stadgande, då jag finner, att åtskilliga bland BancoUtsk:s ledamöter haft betänkligheter dervid, utan skall jag gerna gifva mitt bifall till antagande af 5:te punkten, då jag likväl icke kan medgifva, att sista strophen deraf borttages, emedan man derigenom skulle kunna antyda, att
Fullmägtige vore berättigade att göra silfverköp till högre pris, än pari, eller när coursen stod under pari.
Om derföre 5:te punkten skall antagas utan redactionsförändring anser jag äfven sista strophen deraf böra stå qvar.
Att man icke alltid är nogräknad med medlen, när man vill vinna målet, derpå lärer R. o.
Ad. i dag haft ett nytt bevis, då en ledamot, som i går motsatte sig Frih.
Ehrenborghs åsigt, i dag begärt, hvad han i går bestridde.