Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant fall göra vi icke mycket derför, eftersom vi vanligen icke hafva mera än några Korvetter, ofta en till öfning om året.
På ett sådant fartyg kommenderas mera befäl än som skulle behöfvas för fartygets utredning till krigsbruk, ända till 16 Officerare eller något dylikt.
Antag sålunda att 32 Officerare årligen befinnas på en expedition, så, hvad förslår väl detta lilla antal till den summa af flera hundra Officerare, som vi äga.
Härförutan må äfven anmärkas, att sådan öfning, med många kamrater vid sidan, är en dålig öfning, emedan den icke utvecklar någon presence d’esprit som är så nödig, synnerligen för en Sjöofficer.
Nummerären på våra skepp är visserligen mycket mindre, än hvad den fordom varit, men den synes ändock vara för stor till våra behof och våra krafter.
Många skepp fordra stora summor till materiel och underhåll.
De äro för oss dyra, de måste bevaras under många tidskiften, de slitas aldrig ut; de blifva odugliga genom nya krigsbruk och upfinningar; de blifva af intet värde, såsom nästan alla våra linieskepp, hvilka äro odugliga för propellen.
Inga andra fartyg duga nu mera än dem, som drifvas af ånga.
Hvar är nu värdet af våra dyra skepp?
Bättre hade varit 348 Den 4 December e. m. att haft ett mindre antal, som slitits ut pä öfning och som af nya ändamålsenligare hade lätteligen kunnat ersättas.
Man har hos oss länge förbisett den nytta handeln skulle hafva af en Flotta p§ främmande baf. Också äro
Svenskarne icke mycket kända för en handlande nation.
Likvisst utgör handeln det rätta understödet för det industriella lifvet.
Detta kommer aldrig till rätt utveckling förutan en vidsträckt och blomstrande handel.
Vår Flotta såsom andra länders borde derför, med det ändamålet att vara ett försvarsmedel för landet, blifva ett skyddsmedel för handeln.
Jag har städse tillhört dessa, som ansett att Skärgårdsflottan borde skiljas från Linieflottan.
Man bemöter mig med det inkast att inget lands marin är delad på detta sätt.
I sådant fall ber jag få anföra, att det är intet land, som har så egendomligt skärgårdsförsvar som Sverige, om icke Ryssland, och att man derför icke kan taga exempel härpå utifrån.
Om man beräknar ett visst antal Officerare och Underbefäl med manskap för stora Flottan och beräknar exercis och öfning derefter, huru vill man då försvara, att man sedermera kastar ett stort antal befäl, som man afser för Skärgårdsflottan, på stora Flottan.
Denna mängd Skärgårdsflottans Officerare, som icke hafva behof af en sådan öfning, hindra ganska väsendtligt öfningen för stora Flottans befäl, som derigenom förlora i tjnnstduglighet.
Derförutan visar oss erfarenheten att stora Flottan alltid slukar den lilla, ehuru väl den lilla är fullt lika nödig för vårt försvar, som den stora.
Tjugu Angkanonbåtar, som K. M. föreslår i Sin Nåd.
Propos, att vara färdiga till 1872, äro i sanning en ganska obetydlig förstärkning af Skärgårdsflottan.
Ängkraftens användande har gjort roddbåtarna numera utan värde, odugliga till krigsbruk, hvarför något mera borde göras för Skärgårdsförsvarel.
För öfrigt må man betrakta denna sak från hvad synpunkt som helst, så tror jag det vara bäst, om Skärgårdsflottan hade sin egen Stat och serskilda anslag.
Med anledning af hvad jag redan haft äran yttra och mycket mera som härtill borde läggas, så tror jag för min del en omorganisation af Flottan vara nödvändig.
Hvilket antal skepp vi rätteligen borde äga, tilltror jag mig icke bestämma.
Egde vi 6 Linie-ångskepp med nödiga andra fartyg, alla i tjenstbart skick och en derefter lämpad Corps af befäl och manskap, så tror jag vi skulle göra mera gagn med denna flotta, än den vi f. n. äga.
Häraf följer icke, att de anslag K.
M. äskat, kunna derför f. n. förminskas, emedan ångans användande på krigsfartyg är oundgängligt behof, och vi för sådant ändamål i alla fall måste bringa vår Flotta till 6 Linieskepp med propeller.
Men för framtiden borde det äskade förslaget vara tillräckligt, och vore genom denna princips uttalande åtminstone vunnit det syftemål, att man bestämdt visste, huru många skepp man borde äga och underhålla.
Förmodligen skulle man med allt skäl kunna indraga af Flottans 5 Amiraler 3 eller 4 sådana tjenster, som utgöra några och 20 Tusende Ridrs besparing; utaf 23 Kommendörer och KommendörKaptener, kanske 12, utgjorde besparingen circa 50,000 R:dr; Den 4 December e. m. 349 reorganisera Sjöförvaltnm och flere af Kontrollverket hvarpå ej obetydlig besparing kunde göras.
Då nu inför R.
St:r, oaktadt flera underdåniga påminnelser derom vid föregående Riksmöten icke blifvit framlagdt någon helgjuten plan för försvarets ordnande, och frågan blifvit nedflyttad till R.
St:r, som hafva på det otvetydigaste sätt gifvit sitt intresse för saken tillkänna genom de mångfaldiga motioner för land- och sjöförsvaret, för Stockholms befästande m. fl i sådan syftning, och då jag för min del anser de politiska förhållanden kräfva en noga upmärksamhet derå, så får jag Vördsammast föreslå:
Sl:r ville hos K. M. i underd:het anhålla om nedsättande af en Komité, bestående utaf vissa representanter af hvarje
Stånd gemensamt med för öfrigt i saken kunnige män, som skulle skyndsammast förordnas för behandlingen af land- och sjöförsvaret med dertill hörande frågor i en för hela Rikets Försvarsväsen åsyftad plan och Nåd:st behaga densamma förelägga nästk:de R.
Achates, upläste 2:ne motioner, så lydande: l:o.
Den flyktigaste blick på pensionerings-väsendet för embetsoch tjenstemän här i landet öfvertygar, att det lider af stora brister.
Så utgår pensioneringen f. n. dels från allmänna IndragmsStaten samt åtskilliga speciala anslag såsom emerite-löner m. m., dels från de, för visss tjenstemanna-klasser, serskildt bildade pensions-anstalter, såsom Arméens Pensionskassa, Amiralitetets Krigsmanskassa, CivilStatens Pensionslnrättning, Tullverkets, Bankens och Riksg:sKonl:s PensionsKassor o. s. v. Deremot finnas hela klasser af tjenstemän, för hvilka all pensions-förmån hult och hållet saknas, såsom de flesta bland Fångvårdens tjenstemän, Städernas tjenstemän, Skollärare, kommissionsLandtmätare m. fl.
Nya tjenstemanna-klasser hafva på sednare tider upslått eller komma att snart upstå, t. ex. Elektriska Telegrafverkets och Jernvägarnes, för hvilka anspråken på pensioner säkert blifva lika väl grundade som för öfrige Statens tjenare.
Det kan således vara tid att tänka på en mera ordnad och sammanhängande organisation sf Statens pensions-väsende än den som f. n. äger rum.
I detta hänseende torde det vara nödigt att undersöka, dels huruvida de nuv:de Pensionsfnrättningarne upfylla sitt ändamål, dels om icke den nuv:de splittringen i dessa inrättningars verksamhet skulle med fördel kunna uphöra och en förening af alla bereda mer eller mindre betydliga fördelar, både för det allmänna och för de pensionstagande. 350
Den 4 December e. m - Beträffande den förra frågan, lärer svaret derpå icke vara tvetydigt.
Det är sannt, att allmänna indragningsstaten bereder en möjlighet för den uttröttade embets- och tjenstemannen att, vid 65 års ålder, taga afsked, med bibehållande af enahanda löneförmåner, som å stat äro upförde.
Men en obestridlig erfarenhet vitsordar, att denna ålder är alltför högt tilltagen med afseende å förmågan hos embets- och tjenstemän i allmänhet att sköta deras tjenst med det nit, de krafter och de intellektuela förmögenheter, som Staten har rätt att fordra.
Också är det för att suppleora denna brist, som de serskilda pensionsanstalterna tillkommit, der pension kan tillträdas vid en tidigare ålder.
Men de pensioner, som i dessa inrättningar erbjudas, äro alltför otillräckliga att förmå någon, utan enskild förmögenhet, taga afsked, så vida det är honom möjligt att släpa sig fram i tjenslen.
Denna otillräcklighet har naturligtvis ökat sig i den mån lönerna stigit, och om dessa förhöjas, på sätt K. M. i Nåder föreslagit, blir missförhållandet ännu märkligare.
Sålunda visar det sig t. ex., hvad beträffar Civilstatens Pensionsinrättning, att, med undantag för några, i anseende till sjukdom otjenstbara Länsmän, så godt som ingen af det nämnde inrättning tillhörande talrika antalet embets- och tjenstemän tager afsked och begär pension, hvarföre hela inrättningen numera hufvudsakligen är att hetrakta såsom en pensionsanstalt för enkor och barn, hvilken följaktligen alldeles icke upfyller det dermed åsyftade statsändamålet.
Vid en annan pensionsinrättning, den för Arméen, der pensionerna äro ännu klenare, på samma gång tjenstbarheten tidigare uphör, söker man ersätta pensionernas ringhet genom befordringar till befattningar vid Tull- och Postverken, hvilka på detta sätt äfven i viss mån blifvit ett slags pensionsanstalter.
Vid ännu ett annat pensionsverk, Amiralitetets, äro väl pensionerna mera tillräckliga; men då de bero på grundkapitalets förmåga att af sina räntor dem utbetala, förorsakar detta vanligen ett längre upskof för tillträdandet, hvilket åter, vid Flottan, åstadkommer en talrik expektansstat.
Belraktar man åter organisation af de serskilda pensionsanstalterna så finner man, att både Statens och delägares bidrag äro väsendtligen olika-; att den ena är af Staten mera gynnad än den andra, den ena för delägarne mera betungande än den andra.
De serskilda förvaltningarna och apparaten af ett slags serskild representation för delägarne medför också ganska kännbara utgifter.
Mig förefaller det således, som genom en förening af samtlige pensionsanstalter för embets-och tjenstemän, pensionsväsendet skulle kunna ordnas efter ett likartadt system, som f. n. saknas; att om den nya pensionsinrättningen omfattade landets hela tjenstemannacorps, bidragen dertill, å delägarnes sida, skulle blifva någorlunda tillräckliga, helst när dertill läggas de statsbidrag, som väl i allt fall måste komma i fråga för pensionering af hittills icke pensionerade tjenstemän; att vid sådant förhållande, utan någon större
Den 4 December e. m. 351 upofFring, både
Statens och delägares bidrag skulle kunna höjas för beredande af ändamålet af ett tidigare afskedstagande, åtminstone vid 60 års ålder, med pensioner som någorlunda motsvarade lönerna; att förvaltningen kunde blifva både enklare och mindre dyr o. s. v.
Jag föreställer mig vidare att pensionsanstalter, till hvilka både Staten och delägare lemna bidrag, vore att jemföra med ett slags ränteförsäkringsanstalter, der alltid ett större antal delägare, som icke upnå pensionsåldern, skulle komma att lemna sina insatser, om icke omedelbarligen såsom arf åt dem som pensioneras, åtminstone till hela anstaltens konsolidering för all framtid, hvarigenom dess styrka att småningom höja pensionerna skulle alltmer tillvexa.
Sannt är att dessa arf äfven nu komma de serskilda pensionsinrättningarne tillgodo, men de verka vida svagare då de fördelas i flera smärre kapitalbelopp, än om de samlades till ett enda kapital, hvarigenom äfven ett slags inbördes försäkring, de serskilda tjenstemannaklasserna emellan, upkomme.
Vid en sådan förening af hela pensionsverket skulle äfven en större jemnlikhet i pensioneringen, än f. n., kunna införas.
Och torde förvaltningens gemensamhet för de olika tjenstemannaklassernas pensionering icke kunna innebära något för dessas intresse menligt, när nemi. tydliga bestämmelser, beträffande hvarje tjenstemannaklass, meddeltes i ett behörigen uprättadt regkte, och sjelfva förvaltningen alltid måste blifva af kameral beskaffenhet.
Dessa äro de skäl, som hos mig föranledt tankan på en för landets hela tjenstemannacorps gemensam pensionsinrättning, och hvarföre jag åtminstone vågar föreställa mig, att denna tanke förtjenar en närmare pröfning.
Men utan afseende på om vid en sådan pröfning idéen må finnas riktig och ulförbar, torde i allt fall en allmän och i ett sammanhang verkställd revision af de grunder, hvarpå de nuvar:de serskilda pensionsinrättningarne äro upstälIda, befinnas nödig för undersökningen om nu existerande missförhållanden och för upgörande af förslag till dessas afhjelpande, och bättre grunder för den framtida pensioneringen.
Med frågan om embets- och tjenstemäns pensionering sammanhänger på det närmaste frågan om anstalterna för deras enkors och barns förseende med pension.
De flera olikheter och ojemnheter, som äfven härvid förekomma, ej mindre i afseende på statsanslagen, än på delägarnes bidrag, pensionernas belopp m. m., göra det likaledes önskvärdt att jemväl dessa pensionsanstalter må underkastas en noggrann revision, för beredande af nödig enhet och öfverensstämmelse för framtiden.
För vinnande af dessa ändamål, och då för gifvet torde kunna antagas, att ett fullständigt förslag till pensionsväsendets ordnande icke kan uprättas utan ganska vidlyftiga förberedande arbeten, dervid uplysande statistiska siffror måste sammanletas, dels från pensionskassornas egen erfarenhet, sådan den finnes förvarad i räkenskaper, prot:ll och anteckningar, dels från andra försäkringsanstalters, mortalitets-, giftermåls- m. fl, beräkningar, samt dylika arbeten skulle alltför länge draga ut på tiden, derest de icke öf - 352 Din 4 December e. m. verlemnades till behandling på en gång af dertill skicklige personer, vågar jag vördsamt föreslå att R.
St:r måtte i underdrhet hos K. M. anhålla, att K.
M. mätte updraga åt en Komité, bestående serskildt af sådane personer, som äro bekanta med de vid inrättandet af försäkringsanstalter i allmänhet erforderliga beräkningar och statistiska arbeten, för att verkställa en fullständig revision af de för nu befintliga pensionsanstalter för Rikets embets- och tjenstemän samt deras enkor och oförsörjda barn, gällande stadganden och föreskrifter, samt tillika afgifva förslag huru pensioneringsväsendet i sin helhet, äfven med afseende på behofvet af pensioner för sådana tjenslemannaklasser, som af en dylik förmån ännu icke kommit i åtnjutande, må för framtiden kunna organiseras; samt att på det för en sådan Komité behöfliga statistiska arbeten må, utan alltför lång tidsutdrägt, hinna fullgöras, nödige medel må ställas till K.
M:s disposition, för att i mån af behof för ändamålet användas.
Remitterades till StatsUtsk. 2:o. Sedan R.
St:r, vid 1851 års Riksdag, anslagit ett belopp af 4000 R:dr b:ko till resestipendier åt utmärkte yngre akademiske lärare, att af Kansleren utdelas, har K. M., genom Nåd.
Skrifvelse till Kanslersembetet af d. 21 Febr. 1852, förordnat att tills vidare två stipendier skulle anvisas till Upsala universitet och två till Lunds, det ena å 800 R:dr och det andra å 1200 R:dr b:ko, med föreskrift för stipendiaten att, om han innehade det största, uppehålla sig å utrikes ort i tio månader, och sex månader om han erhållit det mindre; men lefnadskostnaden äfven utomlands, under de sista 4 åren, så ansenligen stigit, att stipendibeloppet blifver otillräckligt för en så lång utrikes vistelse, hvarföre det stadgade vilkoret icke kan fullgöras utan stora enskilda upoffringar eller skuldsättning, tager jag mig friheten föreslå att på det dessa stipendier må företrädesvis kunna tilldelas mindre bemedlade yngre lärare vid universitetet, R.
St:r må i underdihet hos K.
M. anhålla att stipendiat, som erhållit det ofvann-.de understödet af 1200 R:dr b:ko, må anses hafva fullgjort vilkoret för dess åtnjutande, om han å utrikes ort sig uppehållit i 7 månader, och derest understödet inskränker sig endast till 800
R:dr b:ko, i 4 månader.
Frih. Creutz, Stephan, upläsle 5 motioner af följande innehåll: 1:0.
Den 4 December e. m. 353 1:0.
M. med underd. anhållan, att en Komité af sakkunnige män måtte tillsättas för omarbetande af nu gällande Krigslagar, i enlighet med tidens anda, på det att krigaren, inom sitt yrke, i likhet med hvarje annan samhällsmedlem inom sitt, måtte blifva värnad mot egenmäktighet och förtryck, och, i konstitutionel öfverensstämmelse med den öfriga nationen, erkännas rätt till ett oväldigt och skoningsfullt handhafvande af rättvisan, i enlighet med, efter mensklighetens och tidehvarfvets anda, förmildrade lagar. 2:0.
M. med underd anhållan samt för sin del besluta, att K.
KrigsHofR:n måtte alldeles upböra och en ny afdeln:g i HofRme inrättas, för att utgöra andra instansen i militärmål, och att ledamöterne i denna afdeln:g för militärmål skola, jemte de prestanda som af öfrige HofR:ns ledamöter äskas, serskildt hafva egnat sina akademiska studier åt militärlagstiftningen, på det äfven Arméen måtte komma att dömas af sakkunnige och opartiske domare.
Samt vidare, att två eller tre militärpersoner af Arméen, för kortare tider valde, måtte inom HofR:ns afdeln:g för militärmål inrymmas. 3:o. Att R.
M. måtte tillsätta en Komité för utarbetande af ett nytt Tjenst göringsReghte, som förebygger olydnad och missaktning å ena sidan, samt godtycke och egenmäktighet å den andra. 4:0 Att K.
KrigsAkademien vid Carlberg måtte komma att uphöra och en MilitärFakultet vid universiteterne inrättas, der ynglingar från alla samhällsklasser, som vilja egna sig åt militäryrket, och deribland den unge soldaten, om han har råd och fallenhet, må kunna inhemta de kunskaper som till yrket höra, och följaktligen till befordran medverka. 5:o. Att R.
M. med underd. anhållan, att K. M., för att lindra Indelningsverkets restriktiva natur, ville, tills något bättre i dess ställe blefve organiseradt, låta permittera hälften af Arméen mellan mötestiderna och den aktiva tjensten, för att egna sig åt arbetsförtjenster vid Statens eller enskildas arbetsföretag m. m., samt i sammanhang härmed, att hälften af Arméens befäl måtte såsom permitterade, genom lönefördelningar på II. H. 23 351 Den 4 December e. m. de tjenstgörande, ställas på half sold, såsom i England och andra länder är brukligt, och endast påkallas vid tillfälle af behof.
Hr Munck, Bror Gust. Beinh.:
Jag skall icke länge uppehålla R. o. Ad.
Jag anhåller blott att den promemoria, som nyss kommit mig tillhanda från en person, som nu icke har lyckan att kunna vara representant, måtte få anses såsom min motion och remitteras till vederbörligt Utsk.
Härvid aflemnades af motionären och uplästes ett så lydande anförande:
Hr Brakels motion uti Lördagens plenum d. 15 Nov., om än i öfrigt påkallande några gensägelse!-, rigtade upmärksamheten på ett förhållande, som icke kan undgå att blifva föremål för R.
St:rs beverkan, i fall Regeringens löneförslag äfven för öfrigt skulle oförändradt gå igenom.
Det är nemi. fördelningen af äldre kapitenslönerne vid Arl:t uti tvenne klasser så, att de äldre Kaptener, som äro Batterichefer och Kompanichefer, skulle åtnjuta lägre löner än de som icke äro det — i stället för tvärtom.
Denna besynnerliga lönefördelning får väl icke tillskrifvas Krigsstyrelsen, som uti sitt förslag till R.
Sl:r endast följt de grunder, som förut sedan några år gällt, och som af 1850 års Art:iKomité blifvit upgjorde, samt mot dåvar:de KrigsMinisters åsigt genomdrefvos.
GeneralFältTygmästaren hade emedlertid nu, i dess afgifna förslag, frångått detta system, såsom orättvist till sin syftning och menligt till sina följder och derföre inom vapnet ett ständigt ämne till missnöje och ogillande.
Ty en sådan lönefördelning förutsätter antingen att de v i g t i - gaste och ansvarsfullaste platserne inom vapnet, dem, på hvilka ansvaret för manskapets fulltalighet, tjenstbarhet och krigstukt, pligten att uppehålla garnisonstjensten i fred och leda vapnets verksamhet i krig, och föra detsamma i elden, ytterst hvilar, att de skulle vara tillerkände mindre inkomster än de öfriga, hvilka dessutom oftast, utom lönen, äro tillagde serskilda, ganska anständiga extra arfvoden, eller ock att de förra, såsom passevolantörer, skulle kunna, utom en skälig ersättning för besvär och risk dervid, skörda en vinst, motsvarande den summa, som sådana äldre Kapitener, som icke äro Batterichefer, i direkt lön upbära mera än de.
Om jag antager detta, att meningen med skillnaden i löner vore den, att passevolantörerna sålunda skulle hålla sig skadeslösa, så får ibågkommas: l:o att genom värfningens alltjemnt tilltagande svårigheter någon vinst aldrig kan upstå på denna, den vigtigaste, otacksammaste och mest motbjudande delen af passevolansbestyret, utan att den alltid lemnar ett betydligt deficit; 2:o att å beklädnaden vinst icke kan upkomma utan genom serdeles omtanka och lyckliga konjunkturer i afseende å materialernas inköp, genom nedläggande af betydliga kapitaler i denna Den 4 December e. m. 355 slags rörelse, samt genom noggrann tillsyn öfver persedlarnes vård, då någon behållning tyckes vara väl förtjent, eller ock genom truppens egen aktsamhet, då vinsten bör delas med detta manskap, eller tillfalla det hel och hållen, såsom vid Vendes Art:iReg:te och Kronprinsens husarer sedan långliga tider är praxis, eller ock för det tredje, på truppens bekostnad, genom att förhålla soldaten, hvad honom med rätta tillkommer, en method, som lyckligtvis icke mera tolereras i våra dagar, men hvilken måhända föresväfvade 1850 års Art:iKomité, då den adopterade ej allenast ordet »kompanireveny» (ett ord, som jag önskade utplånadt ur militärterminologien), utan godkände på fullt allvar sjelfva saken, att Batteri- eller Kompanichefen ägde att af passevolansmedlen tillgodoräkna sig, per fas et nefas, hvad som brast i full äldre Kaptens lön.
För att komma ifrån all frestelse härtill vore emedlertid ingenting rigtigare och billigare, än att tvärtom tillerkänna just åt nämnde Chefer denna löneförhöjning, som de andra hittills upburit.
Deras ansvar, deras personliga mödor och fatiguer, deras representationsskyldighet för underlydande befäl och trupp kräfver fullt ut denna skillnad i löneförmåner.
I sammanhang härmed kan jag ej underlåta att anmärka ofullständigheten af Regeringens löneförslag derutinnan, att inga tjenstgöringspenningar eller dagaflöningar blifvit föreslagna.
Genom att anvisa sådane, om äfven lönerna blifvit något mindre rundt tilltagna, skulle man åstadkommit den angelägnaste och billigaste af all slags lönereglering.
Ty det är icke så mycket de små lönerna, som betrycka tjenstemannens ställning, ty allting är relativt, som icke mera olikheterna i aflöning emellan tjänster af enahanda ansvar och vigt och lika trägna och mödosamma eller ännu mera, der inkomsterna befinnas i omvändt förhållande mot tjenstebördorna, hvaraf alstras missbelåtenhet, födes afund och näres förbittring samt hvaraf båg och nit att väl sköta sitt kall slappas och hvaraf det hela lider.
Deraf följer ock bristen på hugade sökande till platser, der förmånerna kunna utfalla så olika, att den ena, ehuru lika kapabel och meriterad, kan få släpa bela sin tjenstetid vid Regitet och göra tjensten både för sig och de andra för blotta lönen, under det dessa andra slippa alldeles detta slags tjenst, men erhålla hvarjehanda andra befattningar och upbära derföre arfvoden och andra förmåner samt full lön derjemte.
För dessa missförhållanden finnes ingen annan bot, än i tjenstgöringspenningar eller dag-aflöningar åt de verkligt tjenstgörande.
Det är också ur samma synpunkt jag anser förhöjning af nuvar:de arfvoden mindre nödig.
Jemnföras de sinsemellan, så torde väl en och annan jemkning i beloppen vara påkallad, men då man besinnar alt de, som åtnjuta arfvoden, derförutom upbära full lön vid sitt Reg:te, utan att för denna lön göra ringaste tjenst och att dock denna lön äfven för dem blir förbättrad, så kunna omöjligen arfvodena på samma gång böra förhöjas, så vida icke dagaflöningar eller tjenstgöringspenningar äfven anslås åt de verkligen tjenstgörande; ty hela löneregleringens förnämsta angelä - 356 Deu 4 December e. m. genhet skulle väl vara att jemna, och icke förstora de obilliga förhållanden, som redan äga rum mellan lika grader.
Om således arfvodena bibehållas till samma belopp och inga motsvarande tjenstgöringspenningar anslås åt de garnisonstjenstgörande, så qvarstår ju samma skriande orättvisa mot dessa, samma anledningar till missnöje och afund, samma äflande att lemna den simpla och fatiganta reg:tstjenstgöringen åt de andra och trängas om befattningar med arfvoden, samma brist på tjenstgörande befäl, som i tio år ständigt varit öfverklagad (oaktadt rangrullan utvisar att alla platser äro i de äldre graderne tillsatte och lönerne upbäras) och samma ringa lockelser att egna sig åt yrket.
Ty till de platser, som äro med arfvoden hugnade, har aldrig brist på sökande yppat sig.