Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förra systemets män härleda utur fader svåldet, husbonden alde t och ifrån desse tvenne förutsättningar i rak följd hela feodal-läran med alla dess ar Ateliga rättigheter och i arf gående underdånighetsförhållaöden ända ned till det ärftliga slafveriet, der alla rättigheter upphöra och bara ovilkorliga skyldigheter återstå.
Det sednare systemets män antaga såsom grund för samhället menni fans ined fidda moralifka Värde och ett ömsesidigt verkligt eller i sakens natur grundadt tyst, fördrag, ur hvilka 2tne förutsättningar de sedan härleda: alla samhälls medlemmars likhet inför lagen; lika rätt till åtnjutande af alla samhällets fördelar, (följ - Den Junii J. m. akteli gen äfven äganderättens) gemensamma skyldighet att, i förhållande till de fördelar som njutas, böra de lör samhällets upprätthållande oundvikeliga bördor, samt ingens rättighet, ännu mindre skyldighet, att frånkänna sig, eller sin afföda, stämpeln af menniska, den att födas fri och lefva fri under lagens hägn och lagens straff.
Så ofta man vid behandlandet af ämnen som röra Staten och dess grundförhållanden finner sig föranlåten att ingå i betragtelser öfver dessa tvenne skarpt åtskiljda theorier, måste man , för att ej råka i ensidighet, genast höja tankan ända upp till källorna af den strid som nämndes och, med stadig åsigt af ämnet i hela dess vid, vid tillämpningen varsamt nedstiga från begreppet om Stat i allmänhet till den Stat i synnerhet, hvars medlem man ar och för hvars välgång man lifvas.
Om man sålunda genomvandrar verldshistoriens rika område och skådande i menniskonaturens och menniskoslägtetsframfarna öden funnit; att det patriarkaliska väldet ehuru välgörande så länge samhället
Varit inskränkt och sederna rena, dock alltid burit uti sig fröet till ömsom despotiskt, hierarkiskt eller aristocratiskt förtryck; så berättigar detta likväl ej en klok man att oförväget kasta sig med sitt bifall mot den andra ytterligheten, der han träffar anarkien och demagogväldet, eller, hvilket vöre ännu mer ytterligt, sträcka sitt bilall åt cosrnopolitismen, den farligaste af alla, erne - Den 28 Junti f. rn. dan den, under form af allmän menniskokärlek och allmän inenniskorätt icke annat är än egoismen, uttryckt i sitt vidunderligaste förhållande och rakt ledande till meDniskans sättande utom allt samhälle, följagteligen utom all samhällslag och alla samhällsdygder.
Nedstiga vi från verldshistorien till den verldsdels enskilta som vi bebo, finna vi: att Europa, så långt tillbaka vi med säkerhet kunna sträcka våra forskningar, varit en tummelplats för striden mellan de aristocratiska, monarkiska och democratiska principerne.
Vi finna att den aristocratiska principens välde sedan korstågen varit i ett beständigt sjunkande; att den monarkiska deremot sedan samma tid varit i ett beständigt stigande, att den democratiska principen varit det monarkiska väldets kraftigaste stöd , och sluteligen att handelsandan sedan trenne årbundranden, fästande sig liksom en parasit växt vid friheten och de republikanske dygderne, småningom undergräft alla de öfrige och i våra dagar, med köld för all nationalitet och stundom trottsande, hyllar och bekänner cosmopolitismen samt hotar att nedtrycka icke allenast Europa, utan hela den kända verlden, under ett hittills okändt verldsok: egoismens och sinliga njutningarnes.
Sådan är den hopträngda tafla verldshistorien erbjuder: inom detta
Hus vore utförlighet öfverflödig.
Men Den 28 Junti f rh, 241 Men hurudant har vårt Fäderneslands förhållande varit under de nämnde stora Europeiska epokerne?
är en fråga som måste vidröras.
Den allmänna caracteren af Svenska histos rien i detta fall, tror jag kan uttryckas med följande:
Vi hajva aldrig brådftWtat oss i de huirjlar och fy/lerner, Jör hvilka flör re. delen af Europa varit ett offer-, vi hajva bemödat oss att uppväxa frän egen rot; vi hafva gatt långfannnare fram än det öflig a Europa, derigenom undvikit ijt. terligheterne famt bibehållit en nationalitet■, forn alltid upprätthållit oss då. andra flör tat, Då Europas öfrige nationer nödgats med grufliga uppoffringar strida mot ytterligheterne al ett systeme för att inkomma till ett annat bättre, hafva vi ännu ej hunnit till ytterligheterne af det förra och således lugnare kunnat fortskrida till det nya, med ett ord: vi hafva väl ej kunnat undgå att deltaga i Europas öden, emedan vi tillhöra Europa, men vi håfve alltid gått fram med hofsamhet och ej utgjordt ett experimentfält för alla de former af förtryck och lidanden, som magten och listen tid efter annan sökt göra gällande; jag nödgas förklara mig närmare.
Då Romerska oket tryckte verlden som Starkast, lefde vi, upplystare än öfrige Germa niska folkstammar, i skygd af gamla sedvanor Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr, V, Band. 16 V 242 Den 28 Junii f m. och en renare ehuru hednisk religion.
Da Germaniska folken störtade Rom, antogo dess förderfvade seder och grundläde det förhatliga feodalväldet i utbyte mot sin urgamla Folkfrihet, bibehöllo vi vår; då feodal väldet upptog hieratchien till biträde mot friheten, öfvergingo vi till Christna Kyrkan under uttryckligt förbehåll att den skulle vörda samvets- och folkfriheten; då Europa började sina fåfänga försök att lösrycka sig ur hierarchiens ytterligheter , voro vi redan mogna att mottaga reformationen; då folkens åter väckta frihetskänsla i det öfriga Europa bidrog att hjelpa regenterne till enväldet, har den hos oss sträfvat att åter införa de glömda constitutionella förhållanderna; då det tyranniska illsluga Hanseförbundet sträckte sin jernspira öfver Europa och hade ordenteliga factorier i Nowogorod , Bergen, ja i sjelfva London , medgaf Svenska frihetssinnet och sjelfständighetslynnet ej hos oss införandet af detta colonialförtryck tili samma ytterlighet; då England, lösryckande sig från detta onaturliga tvång, uppsteg på sina fordna förtryckares thron, begynte våra upplysta Konungar att vårda inhämska näringar och skydda dem i sin barndom mot utrikes concurrence; då Europas öfriga nationer änteligen genom verldshandeln lärt sig känna ett ytterligare behof af främmande verldsdelars producter och med få undantag djupt känna den osjelfständighet, som är en följd af yttere lig förfining och genon» vanor uppkomne ytterliga behof af främmande länders alster, atå vi Gudi vare lof qvar på en temmelig
Den 28 Junti f. nu 843 sjelfständig ståndpunkt, med inrikes näringar som gå i jemt tilltagande och som befinna sig i ett sådant skick att, blott inrikes concurrencen blir fri, de otvifvelaktigt inom korrt tid icke allenast skola fylla våra närvarande behof, utan äfven förskaffa oss nya njutningar, om de ändteligen behöfvas, och derutöfver måhända lemna artiklar för export till främmande aflägse na länder, der industrien ännu ej hunnit stänga afsättningen.
Sådan är taflan af vårt närvarande tillstånd, sådan den väg på hvilken vi framskri* dit.
Den är efter hvad mig synes mer tillfredsställande än oroväckande, och om alla förhållanden vägas mot hvarandra, torde på goda grunder kunna påstås: att vi äro närmare målet än mången tror och att vi med stora steg än vidare skola gå framåt, om vi, i stället att genom ett enda krafthugg slå till jorden det icke origtiga systeme i hvilket vi sedan Gustaf I:s tid arbetat, söka att genom varsamt beräknade lugna åtgärder, undanrödja möjliga felagtigheter i detaillerne, men genom hufvudgrundsatsernes fredande och upprätthållande framkalla de, säkerligen för det allmänna båtande verkningar, som detta systeme otvifvelagtigt medförer.
Mig är ej obekant att det prohibitiva systemets motståndare sedan någon tid till vä Ilat 6ig rättigheten att dictatoriskt döma alla dem såsom illiberala, hvilka våga försvara detsamma, Men jag har icke ett ögonblick tvekat 244 Den 28 Junii fl, nu att öppet blottställa mig för detta omdöme; jag har ansett liberalt att ifra för ett interesse 6om jag tror vara allmänt fojl erland flit, ehura det icke så kallas af dem, som synas glömma stt näringarne nödvändigt måste vara hvarandras grund, att summan af product icke enfamt utgör skalan hvarefter en Stats oeconomiska tillstånd af Statsmän bedömes, ehuru Statistikern så får döma , utan att äfven och hufvudsakeligen i beräkningen måste intagas, huruvida Statens sjelfständighet dervid är behörigen ihogkommen.
Man vill gemenligen påstå, att de grundsatser, jag försvarar äro stridande mot våra handlandes intresse.
Jag medger att så är, så vidt de vilja yrka Jina ögonblicks fördelar på Statsintressets bekostnad.
Men jag har ej underlåtit att äfven söka kännedom om tänkesätten inom denna agtningsvärda medborgareclass i denna del och förklarar tacksamt och till deras ära, att jag der funnit sådana, som långt ifrån att rubba mina grundsatser, i ganska hög grad bidragit att stärka dem och med detsamma ingifva mig en förökad agtning för ett stånd, som vet att skilja emellan det egna tilljälliga och det nationliga fortfarande intresset och sorn säkerligen skall ogilla hvad som icke står i öfverensstämmelse med det sednare, hälst dessa män framför alia andra äro i tillfälle att inse de för nationen i det hela menliga följderne af de nu föreslägne åtgärderne.
Skadligheten af den föreslägne fria inför-'
Dea 23 Juni i f. m'. sein emot
Tull af alla utländska varor, har jag nu i allmänhet sökt bevisa.
Vid de säkerligen ej uteblifvande munteliga öfverläggningarne blir tillfälle att med serskildta facta bemöta de anmärkningar i detaillerne som kunna göras; hvarföre jag nu endast får anmäla, att jag till alla delar instämmer i Herr af Klintbergs grundsatser, emedan de äro en följd af erfarenhet om hvad som i verkligheten äger rum och ej af öfverdrifne theorier, som ej hålla profvet i verkställigheten.
Men en anmärkning återstår ännu att göra, nemligen: huruvida den af Utskottet föreslagne åtgärden betragtad såsom Bevillningtgrund, kan anses vara enlig med Grundlagarnes anda.
Konungen äger ensam rätt att stifta lagar i oeconomiska mål, Riksens Ständer att ensamt beskatta sig.
Häraf följer klart att Riksens Ständer ej få så utöfva den del af lagstiftningen dem ensamt tillhör, att
Konungen directe eller indirecte blifver bunden i sin lagstiftningsrätt, i de mål der Konungen är ensam lagstiftare.
Jag vågar betvifla att Utskottet iagttagit hvad Grundlagens anda häri utstakar, och väntar att denna omständighet blifver föremål lör serskild öfverläggning. *46 Den 28 Juni i /, m, Nto 5* Herr Rotlieb, Axel\
Hänförd af Englands lifliga handel, blomstrande
Fabriker och derigenom förvärfvade nationalrikedom, har man i flere Stater och deribland Sverige trott sig kraftigt skola befrämja allmänna välmågans tillväxt, genom införandet af ett Handels- och Fabriks-systeme* sådant som det, hvilket i förstnämnde land ans togs för något öfver 15 seculum tillbaka.
Nästan vid inträdet af den så kallade frihetstiden, eller för omkring etthundrade år sedan, började man i Sverige följa Englands exempel, utan att betänka Sveriges och Englands olika läge, olika folkstyrka, olika tillgång på capital och olika afsättningstillfällen.
Högljudt och djerft smickrade man sig likväl, att snart uppbringa Sveriges Fabrication till samma höjd som Englands.
Om man läser åtskilliga RiksdagsBerätfelser och andra allmänna handlingar på 1770 talet ända till Konung Gustaf lilis tid, finner man så öfverdrifna uppgifter om den vinst Riket emellan Riksdagarne tillskyndats a£ sina Fabriker , att man snart vöre frestad att tro, det berörde inrättningar nämnde tid varit mera riktande, än om Riket ägt guld och silfvergrufvor, jemförlige med dem i Peru och Mexico* Då emedlertid, oagtadt ett i långliga tider fortsatt förbud emot utländska Fabrikater, Den 2 B Junti f. ml H den mängd till införsel förbudne varor, som efter hvad allmänt är kändt , årligen inkommer till Sverige, synes vittna huru litet inhemska Fabrikerne uppfylla deras ändamål , och då Rikets allmänna penningeförlägenhet äfven tycks utmärka, att den genom Fabrikssystemets införande, påräknade stora nationalrikedom hittills uteblifvit, anser jag det icke längre vara tid , att blindt följa gamla läror, utan att Fäderneslandets väl tvärtom fordrar en allvarlig undersökning, huruvida icke öfvergången till ett annat systeme vore instämmande med landets sanna bästa och fördel.
Hvarken vore det lämpligt vid detta tillfälle eller kan det af mig begäras, att jag skall uppgöra en fullständig historia öfver Rikets Fabriker.
I korrthet skall jag endast framställa hvad jag inhämtat rörande de uppoffringar Staten gjordt och ännu gör för Fabrikernes fortkomst och trefnad, samt verkningarne af dessa uppolfrir.gar , dels på sjelfva fabricationen, dels ock på Statens economiska ställning i allmänhet.
Sällan har man sedt allmänna medel si ändamålslöst och lättsinnigt förslösade, som de, hvilka på 1750 och 1760-talen användes till premier , gåfvor och lån åt alla möjliga slag af Fabriker och Handtverk.
Man utsträckte sin omtanka i denna väg stundom till de mäst onaturliga och minst lönande företag.
Så finner man till exempel betydliga summor använde till anläggning af Mullbärs-plantager, 248 Ben 28 Junii f, m, för införandet af Silkesmaskar, och Angoriska Getter, för Perlflskeriers bedrifvande med mera ", man uppoffrade för vissa Fabriker någon gång mera än deras sannolika värde, hvarpå såsom bevis kan anföras de ryktbara Ahlströmerska Fabrikerne, af hvilka knappast mera än blotta minnet återstår.
Man aflönade jem-i vål en serskilt stat af Embets- och Tjenstemän i Kongl. CommerceCollegium, som hade sig uppdragit, att ombesörja detta öfverdrifna raseri af understöd för Fabrikerne.
Man fortgick på detta sätt , ända till dess under Konung Gustaf den III:s tid, mera ordning infördes i förvaltning af Statens styrelse, och kunnoge Embetsman började inse huru föga de hittills gjorda uppoffringar bidragit till Fabrikeines uppkomst och förkofran.
Man trodde sig böra söka detta mål på ett annat sätt, och vidtog i detta afseende år 1779 inrättningen af Manufactur DiscontFonden, för hvars förvaltning ett Reglemente utfärdades, sorn man förmodade skulle utestänga de missbruk, hvilka man befarat förut hafva ägt rum med de penninge-uppoffringar, som blifvit gjorda för Fabrikerne, utan att de lofvade stora fördelarne deraf inträffat.
I nämnde Fond, som ännu står under Kongl. CommerceCollegii vård, och i början af detta år utgjorde öfver i| milion R:dr Banco , äga alla VäfveriFabrikanter och flere andre Idkare
Lånerättighet mot 3 a 4 procent i förhållande till värdet af sin årliga tillverkning.
Efter hvad jag inhämtadt, lära för detta år, Fabriksidkare i allmänhet äga omkring 29 procents Lånrättighet; för finare Den 28 Junii J. ni. 24g JernManufacturer från Eskilstuna, skall denna Lånrättighet alltid utgöra 73f;dels procent, och för Svensk Ull» som af Fabriksidkare upphandlas, 75 procent, hvilken sednare Lånrättighet sammanlagd, med den för Klädet utgör för KlädesFabrikanten, som nyttjar Svensk Ull, 104 procent.
Jemte dessa belydeliga penningeunderstöd äro till förmohn för Svenska Fabrikerne nästan alla utländska Fabrikater till införsel förbudne och den controll, som erfordras för handhafvande af detta förbud, har föranledt till en stor och för Riket högst betungande Tullbevakning, hvilket kan slutas derutaf, att omkostnaderna för Tullbevakningen sistle, dit år skall uppgådt till omkring en half Mi-i lion R:dr Banco, samt att personalen af tullbetjeningen, enligt
Tabellverkets sista berättelse utgör öfver 9oo:de.
Men dessa uppoffringar äro icke de enda som Nationen måste vidkännas, för Fabrikernes skull vida stör re, vida vigtigare är den beskattning, hvilken drabbar hvarje Svensk man vid inköp af Svenska Fabrikater, hvilka vanligen kosta 25, 50 till och med roo procent merg, än hvartill utländska, om de mot måttlig tull voro till införsel tillåtna, skulle kunna erhållas.
En nu mera afliden af Sverige högst förtjent Embetsman, Friherre Edelcrantz, har i ett för några år sedan tryckt
Betänkande visat o* foget af den beskattning, som hela samhället miste vidkännas tili fördel för någon viss cor - Den 28 Junii f m. poration, och för min del är jag öfvertygad; att hvar och en som sliter Svenska Fabrikater, betalar mera i bevillning till Fabrikanten än till Staten.
Detta är en kort men sann teckning af Landets uppoffringar för Fabrikerne; nu förekommer att tillse verkan deraf på Fabrikernes bestånd och tillväxt.
Att man, då den så kallade frihetstiden upphörde, insåg, att de till samma tid vidtagne anstallter, icke medförde åsyftad verkan, har jag förut omnämnt.
Att Fabrikerne, 0- sgtadt det mera lämpeliga understöd de sedan den tiden åtnjutit, likväl icke vunnit någon tillväxt eller förkofran under sist förflutna 40 år, tror jag ej endast bevisas deraf, att, efter hvad hvar och en lärer medgifva, oloflig införsel af utländska Fabricater ej är mera sällsynt, nu, än i förra tider j utan ock kan inhemtas genom jemförelse af de Statistiska Tabeller, som äro att tillgå öfver Svenska Fabriketillverkningarne.
De första någor1! lunda fullständiga uppgifter i detta ämna, som jag kunnat förskaffa mig, från den tid Manufactur-DiscontFonden inrättades, äro af 1783.
Dessa uppgifter upptaga likväl icke varuqvantiterne, och då sedan berörde tid, dels myntvärdet betydligen försämrats, och varupriserne högst betydligt förändrat sig, har jag trodt lämpligast att, utan att vidröra varuvärdet, såsom ingenting bevisande, exempelvis anföra antalet af de arbetare, sorn varit sysslosatte och de stolar sorn funnits åren 1783 ochi8givid
Den 28 Junii f, m. Rikets VäfveriFabriker, såsom de hvilka i allmänhet ansetts förtjena största uppmärksamhet.
Vid klädes- ylle- och stohsFabrikerne funnos år 1783 Femhundradenittioen stolar, som sysslosatte 4646 arbetare: deremot ägde nämnde Fabriker år 1821 endast 411 stolar med 1729 arbetare. Å Bomulls- och LinneFabrikeroe är antalet af stolar år 1783 uppgifvit till 603 och arbetarnes antal till 2710 vid 1821 års slut funnos å samma Fabriker väl 605 stolar, eller 2:ne mera än 1783, men å dessa stolar sysslosattes endast 823 personer.
BandFabrikernes stolar utgjorde år jr7S3 — 124 och dervid antagne arbetare voro 1933 &r 1821 funnos å dessa Fabriker 126 stolar samt 188 arbetare.
Å Siden-Fabrikerne voro år 1783 SexhundradeTrettioåtta stolar inrättade, samt 1121 arbetare syslosatta; år 1821 funnos å samma slags Fabriker endast 464 stolar och 634 arbetare.
Om man nu jemförer antalet af stolar och arbetare vid ofvanuppräknade väfveriFabriker åren 1783 och 1821 skall man finna, att förstnämnde år funnos 1956 stolar och 8670 arbetare, samt det sednare året endast 1606 stolar och 3374 arbetare eller 350 stolar och 5296 arbetare mindre än år 1783.
Att de under sednare 25 åren införde machinerier bidragit att minska arbetarnes antal, utan att deraf följer, att tillverkningen varit mindre, är visserligen möjligt: men i samma mon är äfven en af hufvudafsigterne med Fabrikernes införande i Landet förfelad, den Den 28 Juni i /, m. nämligen, alt för Landtmannen öppna tillfälle till en ökad afsättning af sina producter.
Hvad Fabriksväfsiolarne beträffar, drifvas de ännu icke bär i Riket med machineri, och samma ordsak till deras som arbetarnes förminskning, förekommer således icke.
Jag förmodar äfven, att hvar och en, som ej föresatt sig att förfäkta motsatsen, medgifver sannolikheten deraf, att med det betydligare större antal stolar och arbetare, som funnos år 1783 en större pioduct af Vara än J821 blifvit å VäfveriFabrikeme förfärdige.
Denna förmodan vinner äfven styrka deraf, att
Klädesfabricationen under de sednare 20 åren till qvantiteten betydligen aftagit.
År 1800 tillverkades Femhundradesex tusende Niohundrade åttatio Alnar Kläde och år 1821 endast Trehundradefemtiosex tusende Tvåhundrade-; femtioen Alnar.
Af hvad nu blifvit anfördt angående förhållandet med väfverierne, och hvilket förhållande hufvudsakligast gäller i anseende till de fleste öfrige betydliga Fabriker, synes med säkerhet kunna slutas, att den så kallade egenteliga fabrikationen,oagtadt de derföre gjorde uppoffringar, under sist förflutna 40 år, icke varit i tilltagande utan snarare aftagit.
Att de Fabriksvaror, som nu tillverkas i godhet öfverträffa förra tiders, gäller ej i anseende tili alla fabricater, och bevisar i allt fall endast bättre redskap och ökad arbetsskicklighet.
Den aS Juni i f m.
Jag förutser jemväl, att man kan invända, att ehuru ej fabrikationen ökats, den vida vigtigare husslöjden betydligen förkofrat sig, i följd af de FörbudsFörfattningar, som till förmon för Fabrikerne, blifvit vidtagna.
Denna slutföljd tror jag likväl mindre pålitlig än mången yrkar och påstår.
Husslöjder och Fabriker äga efter alla tiders och länders erfarenhet, ej någon ovilkorligen bestämd och direct beröring med hvarandra.
Långt innan Sverige ägde Fabriker, tillverkade den arbetande Classen hvad den behöfde af Vadmal och Linne.
Norrska bonden i allmänhet gör det under en oinskränkt importlrihet, och i Ryssland, har, under tillåten införsel af utländska Fabricater, Linneväfnadsslöjden uppkommit och lefvererar varor vida öfver landers eget behof.
Att tänka sig det arbetande Classen, öfver hufvud tagit, under hvad hushållssysteme som hälst, ej skall finna för sig mest fördelagtigt, att tillverka sina kläder, anser jag mindre väl grundadt; arbetaren saknar vanligen penningar, han undviker i följd deraf contanta utgifter, så vidt han kan, och anser för sig förmonligare, att om han kan, sjelf åstadkomma den vara han behöfver, än att vända sig till köpmannen, äfven om denne lefvererade varan till bättre pris än arbetaren sjelf kan åstadkomma den.
Exemplet af Svenska Allmänhetens ökade hog för tillverkning af Bomullsväfnader i följd af Förbudet mot införsel af dylika tillverkningar bevisar föga, när man betänker, att smaken för de mera redbara och för Riket naturligare linnetill - 254 Den 28 Junii f. tit. verkningarne aftagit; att då Inhemska Bomullsspinnerierna ej kunna på långt när tillverka så mycket garn som behöfves, högst betydliga qvantiteter af denna vara nu årligen måste införa6; att
Riket i följd häraf helt och hållet i afseende på rudimatarien för Bomullsväfnadsslöjden, beror af England och att vid ett sådant förhållande vinsten af Bomullsslöjdens införande synes både högst problematisk och osäker.
Jag har nu sökt framställa Fabrikssystemets verkan på Landets fabrication.
Det aterstår nu sluteligen att visa samma Systems verkan på Rikets economiska ställning i allmänhet.
1 Stater der ej någon gren af allmänna hushållningen finnes våldförd eller rubbad i sin gång, är det gifvit, att i samma mohn Landet odlas och folkoummern tilltager bör Stadsmannarörelsen utvidgas, och i följd deraf personalen i Städerne okas, och välmågan derstädes, tilltaga.
Oagtadt Sveriges stigande i Odlingsföretag och tillväxt i Folknummer under sednare decennier, hafva likväl Städernes välmåga aftynat och Folknummern derstädes minskats, sjöfarten aftagit, äfvensom an* talet af handtverkare och handlande blifvit betydligen mindre än i förra tider; hvilket kan slutas deraf att, enligt Bevillningslängderne, år 182 I voro de vid handeln sysslosatte personer 1200 mindre än år 1819, handtverkare och deras betjening omkring 5oo:de Den 28 Juni i f, m. s55 mindre än sistnämnde år, och arbetare i Städerne omkring iooo:de mindre än år 1819, hvartill kommer, att ifrån samma år till 1821, Svenska till Utrikes sjöfart nyttjade
Fartyg förminskats ifrån 899 till 786 och sjömännens antal ifrån 6486 till 5736.
Ordsaken till detta stadsmannarörelsens förfall, som ej annat kan än högst ofördelagtigt verka på afsättningen af landtmannaproducten , bör visserligen till någon del tillförskrifvas ett osäkert myntvärde; men utan tvifvel hafva några FörbudeFörfattningar äfven i märkelig mohn dertill bidragit.
All handel är i sig sjelf ej annat än ett varubyte, och det är således naturligt, att i samma mohn som ett land minskar sin efterfrågan efter främmande producter, skola andra länder nödgas minska sin efterfrågan efter våra, och i stället antingen inom sig sjelf söka åstadkomma en vahra, sorn den förut hämtadt utifrån, eller köpa den från ett annat Land, der ett friare vahrubyte äger rum.
Så hafva vi öfverlefvadt den tid, då England ej mera koper Svenskt jern, utan för några få vissa behof, och då Frankrike, som fordom årligen hemtade Mässing från Sverige för öfver en half Million R:dr, ej köper Svensk Mässing för 50,000 R:dr om året.
Om man aldrig i Sverige förbudit införsel af Engelska och Franska Fabricater eller belagdt dylika Vahror med högre Tull än dessa vahror skäligen kunnat bära, skulle nämnde han - 256