Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hvartill tjenar det dock, att utfästa ett sådant vilkor, då man igenom ord och handling i samma andedrag visar sig icke vidhålla de redan upställda vilkoren i samma syftning för de tillförne beviljade förmånerne, såsom vore besagda vilkor ej mera bindande? 340 Den 19 D e c emiier.
Lika med Gr. Löwenhjelm har jag ej heller kunnat finna t i M - fyliestgörande för bättre uplysnings vinnande, den af Hr Bildt upställda åtskillnad mellan »försträckning» och »låneunderstöd.»
Det ena innefattar ju enahanda begrepp, som det andra, samina sak, under skiljaktiga benämningar.
Utsk. gör icke heller denna skillnad, det säger helt öppet och oförställt, att fråga här är om ett nytt lån, och det naturligtvis till fördel för bolaget i främsta rummet; enda olikheterna med förra lånet, äro summans lägre belopp och några skiljaktigheler uti vilkoren, de der ej äro fullt så fördelaktiga, som de, förra gången beviljade.
Nu blifver frågan, om icke
Staten redan lemnat så frikostigt lånebidrag i afsrde å första summans storlek, och på så förmånliga vilkor, att ju det onekligen för det allmänna gagneliga företaget må anses hederligen och ymnigt understödt?
Besinnom blott den ursprungliga summans belopp, 1,(500.000
Blr Eko, sorn, under vissa år, får utan ränta och kapitalafbetalning innehafvas.
Räntefrihet å så betydligt kapital innefattar eqvivalent med ett års anslag af 80,0510
Klr Bko efter 5 proc., och af 90.001) Rdr s. m. efter 6 proc., under enahanda antal år.
Den derefter vidtagande räntefoten af 3 proc. måste väl äfven böra kallas en i vårt land ganska låg ränta; under det de 'l proc., som derutöfver skola erläggas, afbetala kapitalet i en gifven följd af år.
Man torde således ej kunna säga det icke detta, visserligen förtjenstfulla företag, ju redan rönt en synnerlig välvilja å det allmännas sida.
Men om ökade arbetspris m. m. på sätt anförlt blifvit, skulle utgöra giltiga skäl till nya förmåners beviljande vid detta arbete, och i så betydlig mån, huru har man då kunnat vägra andra arbetsbolag enahanda lättnader på enahanda grund?
Den värde ledamoten, llr Bildt, har jemväl erinrat om den beredvillighet, hvarmed jag vid förgnle tillfällen förordat anslag til 1 åtskilliga föremål, de der ej torde kunna i vigt och betydenhet jemföras med det nu ifrågavide; af hvilket förhållande talaren ville draga den slutsats, att jag i öfverensstämmelse härmed syntes ega skäl att icke bekämpa detta förslag.
Men vi måste härvid, om föremålens olika betydenhet framhållas, äfven taga i betraktande de föreslagna summornas högst olika belopp och den skiljaktiga tyngd, hvarmed de eria och de andra inverka på anlitandet af Statens tillgångar.
Eller kan väl ett eller annat hundradelal af Rdr, förunnade i pension åt förtjenle embetsman eller deras nödställda familjer, komma i någon likställighet vid jemförelse med det nu ifrågasatta lånebidraget.
På grund af hvad jag nu baft äran anföra, tillåter jag mig hos R. o. Ad. vördsamt vidblifva min i ämnet gjorda hemställan.
Ur Bildt:
Det har redan i sjelfva verket blifvit så mycket yttrad t, att jag icke skulle hafva besvärat R. o.
Ad. sä framt jag icke ansett mig tvungen att begära ordet med anledn. af hvad Gr.
Löwenhjelm yttrat, och jag anser ovig af vördnad för denne ledamot pligtig att afgifva det svaromål, som hans emot mig framställda anmärkn;r påkalla.
Gr. Löwenhjelm har Demi. ansett, att då D en 19 D ecember.
341 jag framhöll skillnaden emellan förstärkning och understöd, tillät jag mig en advaktyr, som icke kunde gagna, men väl skada saken.
Jag aniiålier att till svar härå få upläsa hvad StatsUtsk. sjelft i delta ämne yttrar, och sedan torde Hrr:ne kunna bedöma, huruvida jag deraf gjort någon förändring eller förvridning.
I Utsk:s Utlåt, säges nemi.: »ålen sorn Itikets sednast församlade Ständer, vid bestämmandet af det utaf dem beviljade låneunderstödets belopp och fastställandet af de derför föreskrifna särdeles lindriga betalningsvilkoren, redan pröfvat och afgjort frågan om den upoffring det allmänna bör under kasta sig för detta förelags utförande; så och enär den omständigheten, att samma förelag, enl. hvad sedermera visat sig, kommer att medföra viita högre kostnad än vid statsbidragets begärande och beviljande beräknades, på grund af det dessförinnan upgjorda kostnadsförslag, synes lika litet vid förevide, sorn vid andra med statsanslag eiler lån understödda, fastän genom enskild försorg och för enskild räkning verkställda arbeten, böra föranleda till ökandet af det, för samma företags utförande, under då bestämda ålerbetalningsvilkor beviljade understöd utaf allmänna medel, anser Ulsk. det nu ifrågasatta ytterligare Iånebi<1 råget lill fortsättning och fulländande af arbetena å GefleDala-jernvägen endast böra meddelas under vilkor, att detsamma icke kommer att medföra någon vidare upoffring för det allmänna.» Häraf torde E. o. Ad. finna, att StatsUtsk. lagt särdeles vigt derpå, att detta lånebtdrag icke skulle utgå i form af understöd, utan så att det allmänna icke skulle få vidkännas någon upoffring.
Om jag nu i korthet för att resummera detta långa stycke sagt, att ifrågav:de lönebidrag icke skulle utgå under form af understöd, ulan af förstärkning, så har jag ansett mig icke hafva åt den uplästa ordställningen gifvit någon sådan vändning, att en misstydning deraf kunnat ega rum.
Visserligen medgifver jag, att jag, som icke är särdeles van att alltid kunna välja de vackraste ordalagen, nu möjligen icke begagnat det riktigaste uttrycket; men jag kan icke tro att jag misstagit mig.
Hvad sjelfva saken beträffar, anser jag den så utvecklad, att någonting ytterligare dertill icke bör kunna^komma i fråga.
Jag anhåller endast att få påpeka en enda omständighet, som Frih.
Cederström ännu en gång anmärkt.
Han har jemfört sänkningen af sjöarne Långhalsen och Yngarn med detta förslag.
Jag hemställer till Frih:n om denna sänkning kan med alside å det intresse, som det allmänna bör hafva lör dessa företag, jemföras med jernväg af mils längd, hvilken är att betrakta såsom en stambana.
Cederström ytterligare tager i betraktande att det begärda understödet för sjösänkningen verkligen skulle medföra en upoffring för Slaten, hvaremot sådant icke varit i fråga med jernvägsföretaget, så tror jag icke att någon jemförelse lan upstälias emellan lånen för så olika företag, som de nu nämnda, i ynnerhet då det ena är ett stort och det andra ett mindre föreag, hvilket visserligen kan inom sin krets verka ganska välgöande, men icke har någon allmännare betydelse.
Om dessutom 342 Den 19 December.
GefleDala-jernvägen hade fördröjts några år, hade den troligen blifvit en stambana, helt och hållet anlagd på Statens bekostnad, och jag anser derföre att Staten gjort en vinst derigenom, att enskilde personer utfört arbetet.
Det ligger äfven en tidsvinst deruti att arbetet biifver flere år förr färdigt, än om Staten hade utförd! detsamma.
Vid sista Riksdagen försvarade jag den åsigt, att man borde bestämma riktningen af en jernväg genom
Dalarne antingen till hafvet, eller till Mälaren, så att Regeringen kunde efter pröfning af omständigheterna, och sedan vederbörande blifvit hörde angående det tillskott de ville gifva till arbetets utförande, föreslå Ständerna den ena eller andra riktningen.
Då beslöto likväl R.
St:r att vägen skulle gå ifrån Fahlun till Gefle, emedan ett bolag för denna väg redan bildat sig, hvilket lyckats erhålla penningar, hvaremot sådant icke ägt rum på den andra sidan.
Det var således Ständerna sjelfva, som afgjorde att jernvägen skulle gå till Gefle, ehuru jag ansåg att man hade bordt gå något varsammare tillväga, då det var fråga om den lämpligaste utfartsvägen från Dalarne.
Frågan är emellertid nu afgjord, och jag föreställer mig, att man derutinnan icke skulle kunna finna något skäl för att låta ett af våra vackraste arbeten afstanna till följd deraf att tiderna förändrat sig i afs:de på lättheten att skaffa penningar.
Till stöd för StatsUtskis nu framlagda förslag, har
Utskis här närvarande ledamöter redan så fullständigt yttrat sig, att jag icke tror, det något vidare kan tilläggas.
Det omordade ämnet är mig emellertid något bekant, emedan jag hade tillfälle att inför K. M. föredraga R.
St:rs skrifvelse derom, och det är derföre jag ansett mig icke böra underlåta att uttala min mening i frågan.
Vid granskningen af handlingarne bildades hos mig den öfvertygelsen, att den ifrågavarande jernvägen är en bland de v ig t igast e i vårt land.
Jag har under detta år företagit resor så väl i Gestrikland som i Dalarne samt der på nära hall erfarit de svårigheter och motgångar bolaget haft att bekämpa, den skicklighet och drift hvarmed arbetet icke desto mindre fortgått och till en del fullbordats, de stora upoffringar bolaget för sådant ändamål måst underkasta sig samt den utomordentliga nitälskan som inom alla samhällsklasser derstädes uttalat sig för jernvägens bringande till stånd.
Då dertill kommer, att det s. k. understöd som StatsUtsk. tillstyrkt är förenadt med sådana vilkor, att Staten icke kan komma att derpå något lida, likasom att det icke kan vara något prejudikat för framtiden, så tvekar jag för min del icke att förena mig med de Hrr, som yrkat bifall till StatsUtskis förslag.
Efter hvad af den siste värde talaren blifvit yttradt, kan jag visserligen hafva föga att tillägga; men jag ber dock att få fästa upmärksamhelen derpå, att den jemförelse, som Frih.
Cederström updragit icke här är tillämplig.
De ansökningar, hvarom han talat, hafva icke blifvit gjorda på andra vilkor, än förut varit angifne, hvadan Staten alltid skulle Den 19 Decemb er.
543 komma att göra en upoffring.
Delta är icke här förhållandet.
Visserligen är det möjligt, att Staten kan komma att få betala mer än 5| proc. för de penningar han kommer att uplåna; men jag hoppas dock att sådant icke kommer i fråga.
Det är dessutom mycket säkert, att bolaget icke skulle hafva anlitat Statsverket, så framt de af alla kända nuv:de svåra förhållandena existerat; hvilket synes deraf, att bolaget varit villigt att erlägga en ränta af 5| proc. samt dessutom en tiondedel af kapitalet, således 15J proc.
Frågan inskränker sig således dertill, alt Staten skall genom sin kredit understödja bolaget i afseende å uptagande af det lån, bolaget behöfver för arbetets fortgång; och då alltså här ingalunda är fråga om någon ytterligare upoffring å Statens sida, hvilket jag för min del alltid skulle hafva motsatt mig, så förmodar jag, att R. o. Ad. icke finner någon betänklighet vid att bifalla Utskrs förslag, Gr.
Om denna jernväg är af mera vigt och allmännare nytta än andra företag, så har
Staten också i vida större mån understödt densamma.
Vi hafva vid sista Riksdagen beviljat 2,400,000 Rdr för denna väg, och jag tycker således att Staten bevisat bolaget icke ringa välvilja.
Nu är dock fråga om att ytterligare bevilja 600,000
Rdr; på hvad väg har denna fråga inkommit? R. o. Ad. har vid flera föregående tillfällen följt den principen, att endast eller åtminstone icke annat än i högst sällsynta fall bevilja sådana understöd, hvarom framställning blifvit gjord hos K. M., och som af K.
M. blifvit underställda R. St:r.
Det är anledn. antaga, att vid sådant förhållande frågan blifver mera noggrannt pröfvad, emedan K.
M. är bättre i tillfälle att bedöma, huruvida ett arbete kan förtjena understöd, då deremot StatsUtsk. svårligen lärer åt hvarje särskildt ämne kunna egna den sorgfälliga upmärksamhet och granskning som erfordras.
Jag tror således, att i denna omständighet ligger en rimlig grund för min anhållan om afslag.
Ilade bolaget varit öfvertygadt om, att det hade rätt på sin sida, hvarföre har det då icke begagnat sig af den vanliga vägen?
Då man i en så grannlaga fråga som denna, der det rörer, att i strid mot ett redan ingånget kontrakt, vinna ett anslag, har en utväg att få sin sak vederbörligen granskad, hvarföre har icke bolaget velat underkasta sig en sådan granskning som för anslagets beviljande varit nödvändig?
Jag är derföre långt ifrån att bestrida, att ju icke afseende bör fästas på den enskilde motionärens framställningar; men då motionärerna, i strid med ett emellan dem och Staten ingånget kontrakt, begära ytterligare understöd, så böra de också vända sig till Statens högsta representant och genom honom få sin framställning öfverlemnad till national-representationen; jag tror att denna då blifver bättre i tillfälle att bedöma, huruvida ett sådant afsteg från den allmänna principen bör äga rum.
Man har talat om, att genom ifrågav:de anslag skulle tillfälle till arbetsförtjenst beredas åt en provins.
Vi hafva, mine Hrr! på R.
St:rs bord hvilanda ett förslag att uptaga ett lån af 12 344 Dan 19 December. millioner för att understödja näringarne; skola vi nu upptaga ytterligare lån för att lemna ytterligare understöd?
Läggom härtill det lån af 20 millioner, som vi bestämt till jernvägarne. så fruktar jag att Sveriges mycket anlitade kredit, hvarpå flera talare byggt den förutsättningen, att Staten icke skulle behöfva betala så hög ränta sorn 5-| proc., snart skall blifva försvagad.
Det är dessutom skada, att icke de frågor, som blifvit väckta om understöd för enskilda jernvägsföretag kunnat på en gång till representationen inkomma; vi hade då undvik it hvad som redan i afseende på HufvudTitlarne blifvit anmärkt, eller att »den, som först kommer till qvarn, får först mala.» Nu finnas ej några tillgångar, mine Hrr! men då hade vi varit i tillfälle att bedöma, huruvida skäl förefunnes att öfver höfvan gynna någon viss provins framför en annan.
Jag missunnar visserligen icke den nu ifråsav:de orten, som är min födelsebygd, all den förmån Staten kan densamma bevilja.
Ulen jag är pligtig att se saken ur rättvisans och billighetens synpunkt.
Kan ett bolag med de tillgångar, som det ifrågavrde, icke anskaffa erforderliga medel för en jernväg, hvartill Staten redan beviljat 2,400.000
Rdr, då står det i sanning illa till, och då höra också bolag med mindre resurser och mindre styrka äga anspråk på Statens mellankomst.
När frågan om sjösänkningarne eller andra företag vid föregående sammanträden afhandlades, hörde vi sägas, att orsaken, hvarföre Staten skulle der mellankomma var der löre, att de små jordegarre icke kunde anskaffa erforderliga kapitaler för dessa arbeten.
Det vore då i sanning bedröfligt om icke de trakter, som ifrågav:de jei nväg-förelag intresserar, skulle sedan de fått nära hälften af jernvägen färdig och dertill hafva betydligt understöd af Statsverket, kunna bedrifva arbetet med detta understöd.
Jag tror derföre, att vi väl låta bolaget behålla hvad det fått, men också icke bevilja det någonting derutöfver.
När frågan om en jernvägsanläggning fiån Fahlun vid förra Riksdagen behandlades, var jag af den tanken, att den rälta vägen var åt Mälaren, hufvudsakligen derföre, att den derigenom mera kom provinsen i sin helhet till nytta.
Den södra delen af Dalarne, som är den mera bergsbruksidkande delen af provinsen, har egentligen icke någon så stor fördel af detta företag, och jag fortfar ännu alt hysa samma åsigt.
St:r vid föregide Riksdag beviljat det betydliga anslaget för vägens sträckande från Fahlun till Gefle, och sedan det visat sig genom förnyade kostnadsförslag att kostnaden går till vida högre belopp, än som förut beräknats, äfvensom efter det en tidpunkt inträdt, då det för den enskilde är mycket svårt, om icke omöjligt, att skaffa några tillgångar, tror jag att det är för samhället i det hela af vigt att denna jernväg fullbordas.
StatsUtskrs förslag går ut på ett lån med 5| procents ränta och en tiondedels kapitalafbetalning.
Under vanliga förhållanden vore det icke tjenlist, att ett bolag, som sjelf har kapitalstyrka och förmåga att skaffa kapitaler, skulie mottaga ett dylikt lån.
Men under de ovanliga förhållanden, sorn nu äro för handen, Den 19 December.
345 och då följden af ett afslag skulle medföra arbetets afstannande, tror jag för min del, likväl under förutsättning att RiksgrsKont. har tillgång att lemna detta lån, att det är välanvända penningar.
Det är dessutom, under dessa tider, då hvar och en näringsidkare mäste inskränka sig så mycket som möjligt, och då det är att befara att en mängd menniskor blifva utan arbete, af vigt att Staten gör hvad den kan för att förekomma dessa beklagliga förhållanden.
Jag för min del har således ingenting emot bifall till StatsUtsk:s förslag, under den förutsättning likväl som jag nyss tog mig friheten nämna.
IIr Hjerta, Lars:
Det faktiska af förev:de ärende synes mig vara så tillräckligt pröfvadt fiån de båda sidorna, att jag blott skall tillåta mig till besvarande uptaga en af de anmärkn:r Gr.
Han har sagt, att bolaget borde sjelf finna medel för jernvägens fullbordande, emedan den så lifligt intresserar en af våra större handelsstäder.
Jag får med anledn. häraf fästa Hr Grins eller R. o. Ad:ns upmärksamhet derpå, att denna stad förnämligast hemtat sin näring fiån skeppsbyggeri och skeppsrederi; och vi veta alla, att det just är denna näring, som varit en af de mest missgynnade under de sista åren. hvilket också medfört flera fallissementer i Gefle och deraf följande aibetslöshet.
Dessutom hafva sågverken på kusten, till följd af de ofördelaktiga konjunkturerna, varit föran 181ne att inställa sina arbeten, emedan de redan haft tillräcklig tillgång för skeppning.
Då med anledn. häraf arbetslönerna fallit mycket, anser jag det vara för det allmänna fördelaktigt, att kunna sysselsätta menniskor, som eljest skulle gå brödlösa, och få denna jernväg fullbordad just under en tid då arbetslönerna 8ro hälften billigare än förut.
Deras dyrhet utgjorde en af anlednme, hvarföre kostnaden för jernvägen upgick till högre belopp an som var beräknadt och föreslaget, Jag har i fråga om jernvägar i allmänhet icke varit för att Staten sjelf skulle öfvertaga desamma, äfvensom det varit min öfvertygelse, att Staten väl borde bevilja lån till enskilda bolag, men på samma vilkor som den sjelf kunde erhålla.
Jag tror att Staten då hade upfyllt sin pligt.
Vidare har jag tagit mig friheten framställa dea åsigt en, att man icke bordo börja på många håll, utan söka fullborda så mycket som möjligt af de jernvägssträckningar som blifvit påbegynta.
Med dessa mina båda generella åsigter stämmer det fullkomligt öfverens, att
Staten må bevilja det ifrågasatta understödet för GefleDala-jernvägen, emedan det icke bör blifva någon upoffring för Staten, då det icke är tänkbart alt penningarna skola komma att kosta Staten mer än 5^ proc., och det således blott är ett förskott som Staten lemnar.
Då man slutligen i afseende på dåliga konjunkturer eger den erfarenhet, att de alltid efterföljas af bättre, och då denna jernväg skall hemta sin egentliga inkomst af forsling af jern och träd, bör man icke försumma att få den så fort färdig som möjligt för alt deraf draga den profit, sorn de derpå nedlagda medlen med rätta böra gifva.
Den härefter till bifall å förev:de Utlåt, framstälda propos:n besvarades med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Frih:n o. Ordf:n förklarade det han ansåg
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 16 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 175, ang:de ytterligare låns beviljande för den pågående jernvägsanläggningen mellan sjöarne Wessman och Barken inom Stora Kopparbergs län.
Detta bolag erhöll för anläggningen af en hästbana ett lån å 133,333 Rdr 16 sk.
Bko, hvarå skulle betalas 3 proc. jemte amorlissemeot.
Bolaget fann sedermera, att en hästbana icke skulle vara tillräcklig, hvarföre bolaget beslöt att i stället bygga en bana som skulle vara lämplig för begagnande af lokomotiv, hvartill bolaget också fick K. M:s tillstånd.
Det var då gifvet att kostnaden skulle blifva högre; men icke desto mindre åtog sig bolaget att med de redan anslagna medlen och tillskott af egna göra banan färdig.
Delta skedde också på hösten år 1856, d. v. s. några månader innan denna Riksdag började.
Då gjordes framställning om ytterligare anslag af statsmedel.
Hado nu bolaget gått rätt tillväga, så hade det afslått från de anslagna medlen, upskjutit frågan och framställt begäran om nytt anslag till 400,000 Rdr, för att bygga en sådan bana, som bolaget nu ville hafva.
Nu är det bolagets ovilkorliga skyldighet att, äfven om det icke erhåller det begärda anslaget, göra banan färdig.
Jag vill dock icke motsätta mig att bolaget erhåller hvad det äskat, emedan det är antagligt att om det beviljas, banan verkligen blifver färdig, och att Staten icke kommer att lida någon förlust.
Men jag kan ingalunda gå in derpå, att dessa medel skola beviljas på samma vilkor som medgifvits öfriga bolag vid denna Riksdag, d. v. s. mot 6 till 4 proc:s ränta.
På det förra lånet betalas 5 proc. inberäknadt amortering, och om bolaget nu skulle få det i Fia gasta llda lånet till 6 proc., deraf 4 proc. i ränta, så vore sådant alldeles för mycket fördelaktigt.
Att upskjuta frågan till dess den blifvit af R.
St:r pröfvad, låter sig väl svårligen göra; utan jag tror att bäst vore att bevilja låneunderstödet, men mot 5 proc. i ränta och 2 proc. i amortering; och vågar jag vördsamt anhålla om propos. härå.
De stora fördelar, som för bergshandteringen i orten skulle upstå genom den här ifrågaställda kommunikations-anstalten, hafva redan vid flere föreg:de Riksdagar varit föremål för R.
Redan vid 1843—1844 årens Riksdag aflöt K. M. en Propos., hvari hemställdes, att ett statsanslag måtte beviljas af icke mindre än 463,000 Rdr
Bko för att öppna en farled emellan de båda ifrågavide orterna.
Denna Propos. vann dock icke Ständernas bifall; men vid sista Riksdagen, då man fann att ändamålet lättare och för bättre pris kunde vinnas genom en jernväg, föran latos Ständerna att på en enskild mo - Den 19 December.
54 7 tionärs framställning bevilja en lånesumma af 200.000
Rdr, utgörande | af det beräknade kostnadsbeloppet.
Den jernväg, som då skulle anläggas var endast »f 3 fots spårvidd och för hästkraft.
När sedan Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader skulle pröfva och undersöka de förslag, som blifvit-inlemnade, visade sig att ändamålet skulle bättre vinnas, om denna bana blefve en lokomotiv-bana med 4 fots spårvidd.
Derigenom skulle kostnadsförslaget komma att upgå till 437,000 Rdr Bko.
När nu bolaget fick höra att det för rörelsen vore fördelaktigare att anlägga en lokomotivbana, ansåg det sig böra ingå på det förslag, som of Väg- och VattenbyggnadsKorpsen upgjorts, oaktadt det blefve mycket dyrare, eller nära dubbelt emot kostnaden för hästbanan.
Att bolaget förbundit sig i kontraktet att icke ytterligare tag3 Staten i anspråk, är en fullkomlig sanning; det kan icke bestridas.
Någon rättighet att erhålla stats-understöd finnes således icke.
Det är vidare sannt hvad Gr.
Hamilton sagt, att detta kontrakt afslöts i Sept. 1856, och således en månad innan Riksdagen började, hvarföre det också varit fullkomligt i sin ordning, att arbetet icke påbörjats förr än det visat sig att äfven R.
St:r skulle vilja utsträcka sitt låne-understöd.
Ser man deremot på billigheten, så visar sig, att detta bolag icke skytt att bestrida alla de utgifter, som erfordrats för alt få arbetet i gång, och hvilka upgått till 329,314 Rdr Rmt, hvadan det således användt icke allenast det af R.
St:r beviljade lånet utan äfven 129,314 Rdr derutöfver.
Man bör också ihågkomma, att företaget blifvit föranledt just till följd af Vägoch Vat.tenbyggnadsStyrelsens förslag, och vid sådant förhållande synes det mig klart, då man derjemte tager i betraktande att bolaget består af bergsbrukare, att bolaget tyckt sig hafva anledn. att begära statsanslaget.
Nu kan man visserligen säga, att den, som bygger på dåliga förutsättningar, icke har någon annan att skylla på än sig sjelf, så vida man missräknat sig; men å andra sidan får man icke glömma att den ifrågav:de kommunikationen alltid ansetts vara en bland dem, som företrädesvis borde ihågkommas, och att K.
M. redan för mer än 10 år tillbaka föreslog ett belopp, som med 50 proc. öfversköt det, som nu skulle komma i fråga, derest R.
Sl:r skulle bifalla StatsUtskrs förslag.
M. föreslagna understödet var också i form af statsanslag, hvaremot det nu äskade skulle utgå såsom lån mot 6 proc., hvaraf 4 proc. i ränta och återstoden i amortering.
Häraf torde väl R. o. Ad. inse, att något skäl förefinnes att betrakta saken ur den synpunkt, som StatsUtsk. gjort, och med särskildt lästadt afs.-de på vigten att få den nämnda jernvägen färdig, har StatsUtsk. icke tvekat att tillstyrka det begärda lånet.
Af samma skäl, som R. o. Ad. beviljade låne-understödet åt GefleDala-vägen, nemi. för att afhjelpa arbetsbristen, anser jag också att detta lån bör beviljas.