Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig vara tid att Representationen börjar frånträda sin gamla vana, att vid Riksdagarnes slut lemna bifall till allt hvad som äskas i det synes mig vara tid att
Representationen genom någon återhållsamhet ali Ben i3 September J, >», tfa anslagens beviljande visar, att dess och Folkets öfvertygelse kan uttryckas äfven utom tillämpningen af 107 §, och jag tror att man icke bör finna fordringarne vara särdeles öfverdrifne, då man påstår att det blott tarfvas en högst måttlig organisationsförmåga för att inom Tredje HufvudTitelns åtta Millioner göra en afprutning af några Hundrade Tusen Riksdaler, till sine följder föga märkbara; och om Riksens Ständer genom en sådan utväg till ett annat Riksmöte förbant
Ministéren att genom någon mera verksamhet förbereda, åtminstone de vigtigaste öfverläggningsämnena och i förväg uttänka utvägarne, så skulle jag tro att detta Riksmöte i anseende till deraf härflytande verkningar kan blifva mera märkvärdigt, än man i annat fall har skäl att hoppas.
Jag röstar för afslag å de af Statsutskottet för Tredje HufvudTiteln föreslagne summor och anhåller att Contraproposition måtte blifva den jag föreslagit. 166 Den 19 September /. ml Biläger till Pleni-Protocollet för elen 19 September, förmiddagen» N:o i; Herr af Ekenjlam , Jfrael:
Ingen kan lifllgsre än jag önska införandet af den liberalitet, som länder till Näringarnee förkofran, och det är justaf detta skäl, som jag haft äran göra det förslag till ändring i den gällande Patentförordningen, hvarom nu är fråga, Det år ej mitt fel, att så väl motionen, som Utskottens Betänkande deröfver, blifvit begåfvad med en rubrik, som stadnar i halfva meningen, nemligen vid orden Previlegia exclujiua> hvarigenom man ej förr, än inuti sjelfva Betänkandet, kommer i erfarenhet af, att dessa previlegia exclusiva angå enåzst Nya uppfinningar.
Denna nödvändiga specialitet är likväl ett föremål för sjelfva Rubriken på den Kongl.
Vissa ord äro moderna på serskildta tider, vissa ord skrämma, då andra utgöra föreningspunkt för sinnena, och det är derföre som man, utan uppmärksamhet härpå, kau lätteligen genom blotta rubriken, bereda rnot - \
Den 19 September f. ni. 167 vilja för en sak, som förtjenat ett allmänt deltagande.
Sådant är det närvarande förhållandet.
Förordningens tillvaro är dessutom ea helt annan sak än dess befkajjenhet.
Ingenting är förhatligare än tuejlutande previlegier i den vanliga meningen; och det är just ur den synpunkten, som Patentförordningen tarf var en hufvudsaklig förbättring.
I det skick den nu är , kan beviljandet af ett
Patent bero atbitrairt af de personer, som deröfver skola yttra sig, och sådant bör ovilkorligen undvikas.
Förordningens syfte är omisskänneligen godt; men förfelar alldeles sitt ändamål, såvida ej densamma genom en förändring, åtminstone i redactionen, sättes i öfverensstämmelse med närvarande tids liberala kraf.
Alla personer i samhället böra äga en lika rätt: hvarje person som nedlägger tid och kostnad på nya uppfinningar till Näringarnes förkofran, bör, i händalse han lyckas uti sine upptäckter , kunna vara fullkomligen säker att komma i åtnjutande af den ersättning, som Patentförordningen åsyftar.
Utan en sådan säkerhet lärer ingen fördjupa sig i kostsamma försök ; och under sådane förhållanden blifva uppfinningarme ogjorde.
Utskotten hafva genom framkastade farhågor endast framstäldt skuggsidan af taflan, jsg äger visserligen ej den egenkärlek, att tro mitt förslag tili förändring vara det bästa i form; men det hindrar mig ej att vara fullkomligen säker, att Kongl. Förordningen , uti nämnde omständighet, ovilkorligen kräfver en förändring, så vida man vill, att den rättvisligen skall vara byggd pä samma liberala 163 Dtn 19 September J. nt. grund som Näringsfriheten; och sä vida man vill att den skall äga en sådan inflytelse på Näringarae som åsyftas.
Med största eftergifvenhet lör Utskottens åsigter, återstå ändå 2:ne punkter uti Föiordningen, som ej med rättvisa äro föreniige: 1:0.
Att den ena Medborgaren kan erhålla ett Patent på en ny uppfinning, då den andra Medborgaren, under samma förhållanden, kan gå miste om ett sådant Patent, i händelse
CommerceCollegium ej skulle finna det samma lämpligt.
Detta senare ord u»i Förordningen upphäfver all säkerhet och all jemlikhet, medborgare emellan, i detta fall; och denna arbitrage är i det närmaste afhjelpt, om endast ordet lämpeligt får utgå ur meningen. 2:dO.
Den andra orättvisan består deri, att en person, som genom fortsatte uppoffringar, slutligen gjordt sig förtjent till den ersättning som Patentet skall lemna , dömmes förlustig samma ersät ning, endast derföre, att han sedermera ej äger fullt förlag för att sätta sin uppfinning i verkställighet så hastigt som honom ålägges.
Att denna oförmåga oftast just kan vara en löljd af de föregående uppcffringarne finnes soiklart.
När Staten lemnat honom Patent på vissa år, lör upptäckandet af sin konst, så synes väl dermed böra förstås, att ban under denna lid, oafkortad!, må begagna sin uppfinning på sätt ban bäst förmår, och för sig tjenligast finnér*, utan att Staten Veu 19 September f. in. bör kunna återtaga hvad den gifvit såsom belöning och ersättning för gjorde upptäckter och uppoffringar.
När Patenttiden är utlupen , så är i alla fall den upptäckta konsten fri till utöfning lör hela Nationen.
Patent är i allo att anse i likhet med frihetsår på Nybyggen: jag har aldrig hört, hvart ken att man ömsom nekat och örnsom beviljat frihetsår för verklige Nybyggare med samma rätt, und> r föregifvande af lämplighet eller olämplighet, af större eiler mindre fruktbarhet; ej heiler, att man efter beviljandet af frihetsår velat återtaga dem, i händelse Nybyggarens lörlagstillgång och interessen vid brukningen, skulle vara i strid med vederbörande Authoriteters opinioner om Landtbruks drifvande.
Ytterligare utveckling af ämnet finnes uti sjelfva Motionen, införd i Protocollerne för den 1 sistledne Mars.
Då Utskotten ogillat mitt gjorda förslag till ändring i Förordningen, så afstår jag derifrån, men yrkar deremot endast, vördsammeligen, i anledning af hvad jsg nu haft äran an« lora, att ordet lämpeligt i j;gta §., samt hela 3:dje §, måtte få utgå från Förordningen, utan att något sättes i stället; och får derföre anhålla om återremiss. 170 Ben 19 September /, ml NlO 2.
Herr Bråkenhjelm, Pehr Remhold:
Oaktadt en bland de yngste medlemmar af Riddarhuset är det dock ej i dag den första gång jag har den äran inför Högloflige Ridderskapet och Adeln tillkännagifva min tacksamma vördnad för Rikets första Universitet.
Man säger att känslan kallnar med åren och att minnet af åtnjutne välgerningar snart förgår.
Hos mig har åtminstone ej ännu tiden hunnit att i stelnade former förvandla de höga begrepp om mensklig bildning, frihet och ära, som från ett någorlunda väl inrättadt universitet äro oskdjaktige.
Hos mig har ej ännu tiden utplånat minnet af det Läroverk, hvilket jag har ett tacka för den redbaraste bland alla kunskaper: att jag är en fri Svensk medborgare, och genom mitt eget bemödande kan blifva en fri menniska.
Ett ibland de hufvudsakligaste fordringarne uti en offentelig
Statsuppfostran är att omgifva massan af de unga Medborgarena med höga imponerade föremål, som höja tankan öfver den låga smutsiga sinnligheten och inviger det unga sinnet i det offenteliga lif, der framdeles dess förstånd och mandomsstyrka skola pröfvas.
Således se vi bland forntidens herrskande folk, hos Romare, Greker och Ferser, Ynglin.
Den T g September /.m. 17I gen redan i sina spädaste år ryckt ur sina föräldrars hus in i ett offentligt lif, för att lära sig älska och dö för sitt fädernesland.
Således se vi SverigeB störste framfarne
Konungar hafva prydt visserligen icke Upsala stad utan Upsala Universitet med många konstens herrliga mästerstycken; och hvem vill beräkna huru månget ädelt manligt beslut att blifva en hedrande och nyttig medborgare, blifver af ynglingen fattadt då han i Gustaf Adolphs Pelarsalar uppträder för att höra sina förfäders bragder och de dryga fordringar samtid och efterverld af honom ha att utkräfva! sådant har Regeringen och Academiens styrelse haft för ögonen vid anläggandet af den nya Bibliotheksbyggnaden, med örn faderlig omtanka för Rikets ungdom, och har velat för dem, som så gerna fästa sig vid något yttre, göra synbart, att Gustaf Adolphs thron ännu står.
Utom det oumgängliga behofvet af ett större förvaringsrum för ett ibland Europas större Bibliotheker, så vida ej böckerne skola blifva liggande i packlårar och likasom Kongl. Bibliotheket blifva onyttiga derföre att de äro otillgängliga, må detta vara nog sagt till försvar för sjelfva byggnadens företagande.
Jag utbeder mig nu få ådagalägga, att Academien, har ett ganska afgjordt anspråk på det Lånebiträde, som Consistorium Academicum begärt och Utskottet bifallit.
Utskottet har varit ganska sparsamt i anförande af de skäl hvarpå detta bifall sig grundar, och jag har dessutom funnit detta betänkande äfven i afseende på stilen så föga lampeligt att leda till insigt i 17* Dtn 19 September J, m.
Baken, att j«g ser mig tvungen , att försöka min egen ringa förmåga för att dertill bidraga.
Academien begär ett Lån på 50,000 R:dr af Banken, hos hvilken Academien har att fordra insatte penningar till ett belopp af 73,000 några hundrade R:dr.
Af dessa 73,000
R:dr består en ganska betydlig del af hårdt Silfvermynt, hvaremot Academien nu får tillgodonjuta Bankens Pappersmynt, uti de derå löpande räntorne.
Dessa räntor utgingo i början efter 5 procent, men afprutades till 4, 3^ och eluteligen såsom de ännu äro 3 procent.
Af dessa 73,000 R:dr äro vidare 8,888 R:dr i Silfver deponerade med det uttryckliga vilkor af Konungen sanctioneradt, att i samma ögonblick.
Banken upphörde att utbetala räntan derföre i Silfver, skulle hela Capitalet af Academien få lyftas.
Att Academien blifvit lidande genom sina penningeföi hållanden till Banken lärer således ingen kunna bestrida; och det till den grad, att t. ex. dtt stipendium, på hvilket en Student förr kunde företag* en utrikes resa öfver halfva Europa, nu knappast förslår till ett torftigt underhåll för honom vid Academien.
Ständer skulle således med största billighet kunna rent af ur Banken skänka Academien den summa, hvilken hon nu till låns begär, och så mycket mindre vägra detta lån, som Academien erbjuder Banken ytterligare säkerhet derföre genom inteckning uti sina ägande fastigheter.
Hade ej Utskottets Betänkande redan af 2:ne stånd blifvit bifallit skulle jag hafva yrkat återremiss deraf, för att få Linet räntefritt beviljadt Acaoemiea ellar p
Ben 19 September J, m, tfg åtminstone root samma procent, sorn Academien beviljar BankeD nemligen 3 för ioo:det; nu inskränker jag mig till att hafva bevist huru rättvisa och billiga ConsisioriiAcademici anspråk äro, och till att göra Höglofl.
Ridderskapet och Adeln derpå uppmärksamt, att Universitetet genom
Byggnadens uppskof lider en ganska betydlig förlust och skada i synnerhet på de dyrbara Boksamlingar, sorn nu måste lemnäs obegagnade och vanvårdade.
Det är kanske första gängen Upsala Universitet anlitar Rikets Ständer om biträde i sina utgifter.
Om Högvördige PresteStåndetg bifall härtill har väl Universitetet på förhand kunnat göra sig tämmeligen förvissadt; men det anser likväl Ridderskapet och Adeln näst Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet Canzleren för sin förnämsta beskyddare, väl
Vetande att det fostrat många bland dess fordne och nuvarande medlemmar af detta stånd, som meden rik frikostighet ihågkomma, hvarifrån de hämtat förmåga att göra sig och sitt Fädernesland en odödlig ära. 17^
Dan 19 September e. m'.
Bilaga till Pleni-Prot o collet för den 19 September, eftermiddagen.
Friherre Fock, Berndt Wilhelm’.
StatsUtskottet har i afgifvit utlåtande besvarat de erinringar, sora af Herr Friherre Ankarsvärd C. H. och Herr Tham Wollrath i Ridderskapet och Adelns Plenum framstäldes vid föredragningen af Utskottets Betänkande rörande de 5o,ooo R:dr, hvilka af mig, såsom Landshöfding i Upsala Län , åren igiö och 1817, uppburos till Spannemåls upphandling för detta Läns nödstälde Innevånare.
Redan då detta ämne första gången i förening med samfälte anmärkningspunkterne emot Styrelsen af Magszinslnrättningen förevar, yttrade jag min öfvertygelse, att på detta rum icke böra upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara tid att ingå uti en vidlyftig utveckling till försvar af alla de anmärkte åtgärderne, och förklarade min önskan , delad af öfrige Directionens Ledamöter, att när så fordras fullstän^ digt få rättvisa dem; i förhoppning om den billiga gärd af rättskänsla, att opinionens omdöme skulle känna sig återhållet likasom Lagens intill de3S förklaring blifvit gifven.
Det är med samma fortfarande tänkesätt, som jag i Den 19 September e. m. dag hegardt ordet; det har ej skett för att motivera Ridderskapet och Adeln till förkastande af Utskottets Betänkande, ett beslut likgiltigt i sina följder då irenne Stånd förut redan bifallit det samma och hvilket i öfrigt skulle vara helt och hållet motstridande min önskan, som ej är att undandraga någon af mina enskildta handlingar, som Landshöfding en rättvis undersökning.
Men då förevarande anmärkning är af en helt annan och ömtåligare beskaffenhet, än den som drabbat mig gemensamt med Directionens öfriga Ledamöter, så har jag ansett som en skyldighet emot detta Stånd, hvaraf jag har den äran vara medlem, att åberopa och framlägga när så påfordras
Handlingar till upplysning af det anmärkte förhållandet.
Den af mig såsom Landshöfding i Upsala Län till Kongl.
Directionen ingifna och godkända redogörelseräkning för Spannemålsupphandlingen utvisar, att det af
Directionen dertill meddelade förskott varit otilIrackeligt, och att jag sjelf af egne medel dessutom nödgades förskjuta emellan 3 och 4000 R;drJ för denna summa använd utan enskild nytta i tvenne år för ett allmänt behof, har jag likväl ej yrkat någon ränta; nu ifrågasattes om jag icke bör åläggas räntebetalning för en del af Statens förskott till berörde upphandling, ehuru Spannemålea måste uppköpas i ett främmande land, genom Commissionairer, hvilket naturligtvis fördröjer Capitalets omsättning.
*;8 Den l g September e. m.
Del skulle vara utan ändamål att pi Riddarhusets bord framlägga afskrifter afaiiaräkningar o< h Bref ifrån min Comm ssionaire vid ifrågavarande upphandling, för att sätta Ridderskapet och Adeln i tillfälle att jemföra priserne och omkostnaderne för de serskildta Spannemålsposterna med det pr i s öfverhufvud hvarföre det lefvererade totalbeloppet omkostnadsfritt blifvit
Directionen debiteradt.
För att i allmänhet bedöma spanoemålspnset i Finland år 1817 örn våren och de inköpspriser hvartill Råg och Korn af inig vid detta tillfälle upphandlades, tror jag det vara t il Iräcke— ligt kunna förete nar det påkallas L“fveransContracter, upprättade emellan Åbo Academies styrelse och min Commissionaire å mine vägnar; hvaraf upplyses att jag för riiorra Rågen, som blifvit MagazinsDirectionen omkostnadsfritt i Upsala lefvererad för 13 R:dr 16 sk tunnan, nödgades sjelf betsla 11 R:dr tö sk. på stället ochstt ritorra Kornet, debiteradt
Directionen till 10 R:dr 40 sk per tunna betaltes till Åbo Academie med 10: 10, 8 per tunna, eller att Råg och Korn öfver hufvud, utaf detta parti, lelvererades
Directionen otnkostnadsfritt i Opsala för 12: 4, per tunna och uppköptes till to: 37, då differencen 1: 14, 8- utgör ut- och inkommande Tullfrsgt ifrån Christinestad , Wasa och Åbo till Stockholm , från Stockholm till Upsala samt Mätare- och Bärarepenningar m- m. enligt deröfver upprättad vidräkning.
För Den ig September e, m.
I77
För att sätta Ridderskapet och Adeln i tillfälle att äfven sjelfva bedöma, huruvida de af mig från Allmänna MagazinsDirectionen lyftade medlen varit hos mig liggande eller blifvit till enskild nytta använde, åberopas äfven vördsamt Postförvaltarens i Upsala qvittencer, som utvisa att penningarne successive blifvit genast öfverremitterade till min Commissionaire i Finland för att verkställa Spannmålsupphandlingen.
Detta är hvad jag trott mig böra anföra i hufvudsaken, och får allenast tillägga något som väl synts mig en bisak utan all vigt, men hvarvid likväl Höglofl.
StatsUtskottet tyckes hafva fästat en hufvudsakelig uppmärksamhet.
Jag skulle dock icke hafva yttrat min förundran öfver att så skett, om saken rört mig men då den angår en mig såsom Landshöfding subordinerande Embetsman, så har jag ej ansett mig tillständigt att i tysthet förbigå förhållandet.
StatsUtskottet har trott sig finna en väsendtlig olikhet emellan det af MagazinsFörvaltaren i Upsala utgifne qvittencet öfver skedd lefvering, hvilket finnes bifogadt min till MagazinsDirectionen ingifne redogörelse, och det af samma Embetsman afgifne qvitto, som af Herr Tham Wollrath blifvit åberopadt i dess yttrande till Ridderskapets och Adelns Protocoll.
I all redogörelse har jag trott i granska ningsväg ej funnes andra väsendteliga omständigheter att observera, än tiden och fimman el* Bil. till Ridd. o.
Pr. VIII Band. 12 Den i j September c m. ler när emottagning eller utgifning af penningar eller persedlar ägt rum och huru stort belopp den utgjort, samt af hvilken och tili hvem dea skett.
I alia dessa omständigheter äro de tvänne af MagazinsFörvaltaren Grandinson utgifne qvittenceroe af enahanda lydelse.
Mvad är det då För en olikhet Utskottet dem emellan velat finna?
Eller är det då någon åtskillnad om MagazinsFörvaltaren emottag! t en del af den lefvererade Spannemålen på Magazinstrappan eller 0111 det skett vid aflastningen från Fartyget?
I bägge fallen har han såsom behörig person emottagit den i sin vård och på sitt ansvar^ och den som lefverera! vahran är derifrån skiljd, sedan han öfver lefveringen erhållit qvitto Om derföre MagazinsFörvaltaren i det ena qvittencet uttrycker sig att spannemå!en blifvit lefvererad till Magazinet, så betyder det ju ej annat än att den till honom, såsom derföre redovisande, blifvit öfverlemnad , hvilket är just detsamma sorn i det andra qvittencet blifvit med andra ord sagdt,, och med en närmare beskrifning på lefvereringsstället som till och med varit aldeles öfverflödig.
Att emedlertid denna närmare bestämning utaf lefvereringsstället är öfverensstämmande med verkeliga förhållandet, eiler att
Spannemålen till en del redan vid lossandet från.
Fartygen blifvit öfverlemnad till MagazinsFörvaltaren och af denne till en mängd af undsättningstagarne i Länet utlemnad är icke allenast inom Provinsen allmänt kändt^ utan älven säkert af Rid - Den r§ SepUfnhcr e. M. derskapets och Adelns Ledamöter ifrån Upsal» Län kan vutsordas.
Bilaga i till PleruProtoeollet för den 26 September, förmiddagen.
Herr Prlnizenjköldy Cart:
Då Jen återremiss Höglofl.
Lag- och EcofiomiUtskotten besvarat, varit föranledd af de anmärkningar jag framställt emot Utskottens första Betänkande i detta ämne, torde det be. näget ursäktas om jag äfven vid detta tillfälle upptager några ögonblick af Ridderskapets oell Adelns dyrbara tid för att något närmare utveckla de åsigter som ledt mig vid frågans bedömande och såmedelst visa, det begreppet om sanning och rätt varit grunden för min yttrade öfvertygelse 3 och att det misstag som jag trott mig finna af Utskotten vara begånget irnea är vederlagdt, hvarken af någre i sftdant af - Den 20 Septemberf. m, seende förebragte gällande skäl, ej eller af dea utaf Utskotten hufvudsakligast åberopade omständighet, att Betänkandet redan blifvit af de gine öfrige RiksStånden bifallit.
Härvid anser jag mig dock först böra vördsamt fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de mindre lämpeliga ordalag, Utskotten begagnat uti dess nu uppläste Betänkande.
Jag vet icke om orsaken härtill skall ensamt sökas hos Expeditionens Författare, eller om uppställningen, sådan den nu är, skett på Utskottens befallning.
Emedtertid kan utlåtandet snarare anses för en emot mig enskildt rigtad skrift, än ett Rikets Ständers Utskott värdigt svar på den återremiss Höglofl.
Ridderskapet och Adeln beslutat; och det synes mig, som skulle Utskotten högeligen moquerat sig deröfver , att jag varit nog förmäten att våga göra erinringar vid de förslag, Utskotten uti deras vishet till Riksens Ständer framställt.
Utan att med Utskotten vilja dela detta anspråk på ofelbarhet, vågar jag likväl fortsätta den förmätenheten att tro, det Utskotten på ett mindretillfredsställande sätt behandlat denna fråga, och öfverlemnar med full tillförsigt åt den opartiske och mer upplyste granskaren att bedöma, hvilkendera, antingen Utskotten eller jag, som har rätt.
Hvarje uppmärksam läsare af 2 §. i Kongl.
Förordningen den 22 Julii 1S03 skall säkert, Den 25 September f. m, 181 lika med mig, inse det Lagstiftaren omsorgsfullt sökt bibehålla jemlikhet uti rättigheter och skyldigheter Räntegifvare och Räntetagare emellan, då han stadgadt: i i Morn. att, i händelse tionde eller afrad fordras in natura eller Räntegifvare åstunda den samma på detta sätt lefverera, derom bör tillsägas vid, eller, såsom Utskotten rätteligen föreslagit, före Thomä dag: i 2 Mom. att, deräst Räntetagaren utom Häradet är boende, Räntegifyaren må fritt stå, att hos Kronofogden i orten eller Regementeskrifvaren en sådan uppsägelse inom den föreskrifne tiden anmäla , och sluteligen i 3 Mom. att, om hvarken å Räntegifvarens eller Räntetagarens sida någon tillsägelse vid Thoma dag skett, deraf bör ostridigt följa, att lösen efter Markegång bör af Räntegifvaren erläggas och att Käntetagaren dermed bör åtnöjas.
Att nu härutinnan göra den förändring
Utskotten tillstyrkt, skulle, efter min öfvertygelse, i stället att förbättra Författningen, snarare försämra den samma; ty ingen , utom Utskotten, lärer underlåta att finna, det en rubbning i likheten af Räntegifvares rättigheter och förmoner ofelbart derigenom uppkommer, emedan den ene Räntegifvaren skulle, i sådan händelse äga rätt att, till ex», dagen före Thoma dag uppsäga sin spannemål till lefverering in natura, då deremot en annan, sorn tili äfventyrs är hans närmaste granne, skulle, derföre att hans räntetagare tillfälligtvis bor utom Häradet, få vidkännas en förkortning af fjorton dagar uti den i allmänhet fastställd© 1 Sa Den 5 5 Septemberf. m. uppsägningstiden.
Att Utskotten icke insett tättvisan uti ett sådant förhållande, utan tvärtom sökt försvara det, lärer väl förefalla något hvar besynnerligt, hälst skälen för delta försvar stå i uppenbar motsägelse med rätta meningen af 1803 års Författning, hvars ordalydelse svårligen lärer kunna föranleda till annan slutföljd än den, att vederbörande tjenstemän blifvit af Lagstiftaren förordnsde, icke till Räntegifvarens biträde, såsom Utskotten förment, utan till råntetagarnes ombud, på det att derigenom måtte undvikas just den olikhet i uppsägningsterminer, som Utskotten föreslagit
Och jag skulle i sanning vara mycket villrådig vid bedömmandet af orsaken till detta Utskottens förfarande, om jag för öfrigt uti deras senare utlåtande kusde förmärka minsta spår dertill, att de rätt läst och rätt förstått den författning, hvari ändring af dem blifvit tillstyrkt j men då man i stället erfar, det Utskotten fästat så liten uppmärksamhet på innehållet af den utaf mig åberopade 2:dra §., att de till och med kunnat uppgifva, det ingen tid är bestämd, hvarinom uppsägelsen ho3 Kronofogde eller RegemsmsSkritvare bör ske, fastän sådant finnes uttryckeligen stadgadt genom orden: ”inom dea föreskrifne tiden” hvilka ostridigt måste hafva afseende på Thomedag, som näst förut omnämnes; och då man vidare finner huru Utskotten , i anledning af mitt yrkande att få bestämdt inom hvad tid vederbörande Tjensteman ålåge att om den hos honom skedde uppsägelsen underrätta tiondetagsre3j hvarom Förordningen nu ingenting Mata Den 25"
September f. m. innehåller, förklarat denna omständighet redan vara uti förra Betänkandet tydeligen upptagen, enär der blifvit hemstälidt, att all uppsägning skall ske löre Thorne dag, hvilket förklarande icke otydligt ådagalägger det