Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det sträcker sig, enligt hvad Grefven nyss förklarat, icke så långt, att företeende af bevis eller räkning på, att varan blifvit köpt inom Riket, skulle befria från densammas anhållning vid visitationstillfälle.
Meningen är blott den, att godsets innehafvare, derest han inför Domstol kan lagligen bevisa sin fångesman, bör be - i6o
Den 22 Januarii e. m. frias från ansvar och återfå sin vara.
Således är i sjelfva verket detta tillägg så oskyldigt, att det gerna kan bifallas.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förnyade ännu en gång den af honom senast framställde proposition, till antagande af den utaf Grefve von Fersen föreslagna nya punkt.
Af irring har jag underlåtit, att fästa tillräcklig uppmärksamhet på den redan antagna 3:dje punkten af Friherre Åkerhjelms förslag,_ och får derföre nu anmäla min reservation emot densamma, såsom stridande mot sundt förnuft.
Deri stadgas nemligen: ”Att undersökning ”efter ololligen infördt gods i annan enskild ”persons boningsrum, hus eller gård, än de ”förenämnde, ej vare tillåten, så framt Un”dersökningsmannen icke gitter bevisa, att ”sådant gods der inkommit inom de be”slagsförrättningen näst föregående 48 tim”mar.
” Således skulle väl bevisningen, att godset blifvit infördt, ske inför Domstol innan undersökningen fick anställas; och, då denna bevisningsfråga kunde bero på Domstols pröfning månader och år, skulle följaktligen den person, i hvars boningsrum godset skulle finnas, under tiden vara från sin boning utestängd.
Mot denna orimlighet måste jag reservera mig. 4.0
Januarii e. m. 161 4:o
Att, utan afseende på en varas högre eller lägre värde, lion må vara beslag af behörig Undersökningsman underkastad, och såsom förbruten anses, då hon är olof igen i landet införd eller derifrån olof igen utföres.
Bifölls. 5:o
Undersökningsman, om han vid efterspaning af olof igen införde varor ej träffar beslag underkastadt gods, eller om detsamma är af ringare värde, enär han vid förrättningen sig lagligen förhållit.
Vid denna punkt måste jag göra anmärkning deremot, att, enligt densamma, jemförd med redan antagna 2:dra punkten Litt. d, hvarje i skargård boende person är blottställd för husvisitation, och att Undersökningsman kan, utan ansvar, äfven af blott kittslighet, eller personlig hämnd, anställa visitation i alla hus och boningsrum i skärgården.
Jag låter ej förvilla mig deraf, att i momentet ej af 2:dra punkten står, ”att visitation får ”ske i boningsrum hos den, som förut blif”vit straffad för lurendrejeri eller tullförsnillning;” af hvilket stadgande man synes vilja draga den slutsatts, alt visitation i boningsrum, som af andra, än sålunda qualificerade personer bebos, enligt förslaget aldrig skulle vara tillåten; men i ino58 H. , ii Den 11 Januari i e. m. mentet d) lemnäs ovilkorlig rättighet till visitation i ”hus och boningsrum i skärgård.
” Fastän således hus- och boningsrum utom skärgård äro frie från visitation, så framt de der boende personer icke förut blifvit för lurendrejeri eller tullförsnillning straffade, äro likväl skärgårdsboerne aldrig säkre för visitation i sine hus och rum, äfven om de ej undergått straff för nyssnämnde förbrytelser.
Jag skulle tro, alt de i skärgården bosatte medborgare böra likasåväl fredas för godtycklig och ansvarslös husvisitation, som andra.
Derföre yrkar jag bestämmande af ansvar å Undersökningsman äfven för husvisitation uti bus och rum i skärgård, derest olofligen infördt gods vid visitationen ej finnes.
Antingen bör den ifrågavarande punkten alldeles afslås, eller bör den modifieras på det sätt jag föreslagit, så att den blifver förenlig med personlig säkerhet och husfred, i lika reon för de i skärgård och för de annorstädes boende.
I följd af milt yttrande denna förmiddag, ulbedcr jag mig att äfven i denna punkt få föreslå några små redaclionsändringar, nemligen, att efter orden: införde varor, tillsättes: pä ofvan tillåtne ställen, samt alt vid punktens slut tillägges: och genom visitationsförrättningen skada ej blifvit tillfogad persons egendom.
Desse redaetionsändringar torde få inflyta i propositionen.
Den 22 Januarii e. m. i63 Friherre Åkerhjelm'.
Herr Crusenstolpe har uttryckt sitt ogillande af 3:dje punkten, på den grund, alt denna punkt icke skall stå tillsammans med sundt förnuft.
Bristen, om den finnes, ligger således i redaclionen, och jag medgifver, att denna kan erfordra någon rättelse, hvilket jag äfven hoppas kan låta sig göra genom omflyttning af ett ord, utan ändring i sjelfva beslutet, när ProtocollsUtdraget härom kommer att justeras.
Hvad den nu ifrågavarande saken beträffar, och den betänklighet man dervid fästat, i anledning af stadgandet om lika vidsträckt visitationsrält hos dem, som bo i skärgården, och hos dem, hvilka förut blifvit straffade för lurendrägeri och tullförsnillning, får jag erinra, att denna visi— tationsrätt hos dem, som bo i skärgården, af Ridderskapet och Adeln redan blifvit antagen vid godkännandet af Utskottens Betänkande N:o 18, och att det för öfrigt är en stor skillnad i grunden för de tvänne stadganderne.
Det ena är en speciel
Lag för skärgården, nödvändig derföre, att skärgården i allmänhet är den hufvudsakligaste depoten för oloflig in- och utförsel af varor, och att inbyggarne derstädes, mer än på andra ställen, gynna eller sjelfve drifva lurendrejeri och tullförsnillning; det andra stadgandet deremot är en naturlig följd deraf, att den, hvilken en gång blifvit beträdd med lagbrott, icke sedermera kan behand5S H. 11 * i 64 Den 29.
Januari i e. m. las af Staten med samma förtroende, som andra.
Hvad åter Grefve von Fersens förslag angår, så vill jag gerna instämma deruti, ehuru det ökar strängheten mot Tull— tjenstemännen, om genom ett sådant tillägg bifall snarare kan vinnas åt den ifrågavarande punkten; ty enda grunden för mitt förslag, är den obillighet jag ansett ligga deruti, att pålägga en tjensteman ansvar för det han icke anträffat något begånget brott, der han haft skyldighet att efterspana det.
En sådan princip måste förlama lagens kraft, och skulle, om den utsträcktes till Lagstiftningen i allmänhet, omintetgöra all ordning.
Jag har ock för min mening funnit stöd i Herr Berg von Lindes reservation, som är bifogad Utskottens första Betänkande, men med hvars uppläsning jag nu icke vill besvära; det torde dock förtjena afseende, alt denna reservation är författad af en erfaren Domare, som, oansedt han icke lågt hand vid de practiska förhållanden, som här förekomma, betraktat saken rättsenligt, och från den synpunkten Yrkat ansvarsfrihet för beslagaren, ehvad förbrutet gods anträffas eller icke, så snart förrättningen lagligen tillgått.
Då Ridderskapet och Adeln, genom bifall till en af de föregående punkterne, medgifvit rättighet för bcslogsmakare att intränga i enskildas boningsrum, bör något correctiv stadgas mot Den 22 Januurii e. m. i(J5 godtycket, att icke rättigheten föranleder till missbruk; och jag skulle derföre tro något stort äfventyr böra stadgas för den händelse, att beslagaren begagnar sin rättighet i oträngdt mål.
Om således jag drager i betänkande att tillstyrka bibehållande af det gamla äfventyret alldeles oförändradt, lian jag åtminstone ej underlåta att tillstyrka ett, som hindrar att dessa visitalioner i oträngdt mål blifva alldagliga.
I 44 §• nu varande
Författning stadgas:
Har behörig man gjort sudan wider sökning, som 3g S- medgifver, utan att olojligen inför dt gods dervid upptäckt blifvit, uppgående till 100 B:drs värde, bote från 5o till 200 R:dr; ertappas vid sådan undersökning icke något gods, bote som sagdt är, och miste derjemte tjensteiij samt sitte 6 månader på fästning.
När man nu medgifver ansvarsfrihet, huru litet förbrutet gods beslagaren än må finna, hvilket oell är ganska rigtigt, så synes det mig deremot nödvändigt att bibehålla en sträng näpst för visitation i alldeles oträngdt mål.
Jag skulle tro, att 6 månaders fästning bör bibehållas, såsom en tjenlig hake, på det Tulltjenstemannen må väl besinna sig, innan han slörer husfriden; och jag anhåller om proposition härå.
Tlerr Crusenstolpe:
Om 3:dje punkten blifvit afslagen, skulle jag ej haft något att invända emot bifall till denna punkt; men sedan man medgifvit beslagare rättig - i66
Den 22 Ja n u a r i i e. m. het att anställa visitation i hvilka enskilda rum som helst, och sålunda slöra husfriden, måste jag instämma med Herrar Cederschjöld och Munck af Rosenschöld, samt kan ingalunda afstå från begäran om proposition, att det gamla äfventyret för beslagare må qvarstå.
I anledning af Herr Cederschjölds yttrande, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att, så vidt jag kunnat fatta den ifrågavarande punkten, den endast afser visitation på tiilåtne ställen; men 3:dje punkten, som handlar om visitation i enskildt rum, stadgar tillika, att godset der bevisligen skall vara inkommit inom de beslagsförrättningen näst föregående 48 timmar, hvaraf följer att enskilda rum icke kunna betraktas såsom i allmänhet för visitation tiilåtne ställen.
Det er ock derföre, som jag föreslagit tillägg af de orden: pä ofvan tiilåtne ställen, emedan jag trodde, att derigenom än tyrd 1 i gare skulle uttryckas, att punkten icke har afseende på enskilda rum, der visitation ej får ske, utan att förut lurendiejeri-brott har blifvit begångit.
Herr Cederschjöld.'
Sedan Ridderskapet och Adeln afslagit Mom.
a. i andra punkten, rörande visitation pä gator och torg i städerne, samt allestädes å landet under bar himmel, öro aila de öfriga stallen, der Den 22 J a nu ari i o. tn.
167 visitation utom tullplats fur äga rum, inom hus, nemligen enligt Litt. b. salu- och upplags-bodar, magazin och uthus; enligt Litt.
c. rum, der varor uppläggas eller till salu hållas; enligt Litt. d. hus- och boningsrum i skärgård och liviloställen, der varutransporter befinnas, eller varor uppläggas; samt slutligen, enligt Litt. e. boningsrum hos den, som förut blifvit straffad för lurendrejeri eller tullförsnillning.
Med ettord, visitation skall alltid ske inom hus; och det är derföre, som jag anser nödvändigt att skydda husfriden, genom hardt ansvar för den, som utan skäl stör densamma.
I annat fall skulle Tullbeljenter kunna tvinga en Handlande att hålla sina magaziner hela dagen för dem öppna till visitation, och sålunda hindra hans rörelse.
Jag fortfar derföre alt tro ett strängt correctiv vara af nöden, och att det jag föreslagit, må hända är det rättaste.
Det förundrar mig, alt Friherre Åkerhjelm, såsom skäl för antagandet af dess förlsag, om fri och ansvarslös visitationsrätt hos alla dem som bo i skärgård, åberopat Ridderskapets och Adelns bifall till Utskottens förra Betänkande i ämnet, då det just var Friherren, som på förmiddagen sökte förmå Ridderskapet och Adeln att frångå ett förut vidtagit beslut.
För min del tror jag icke, att detta beslut lägger något hinder i vägen för pröfningen och förkastandet af Fri - 168 Den 22 Januarii e. m. herrens förslag.
Man skall må hända finna den nu ifrågavarande punkten något mildrad, genom det i slutet tillagda vilkoret: enär han vid. förrättningen sig lagligen förhållit; men jag skulle vara Friherre Åkerhjelm förbunden, om jag får veta, hvad detta egentligen vill säga.
Hittills har en Undersökningsman sig icke lagligen förhållit, då han icke vid undersökningen anträffat förbudit gods lill ett visst värde; men enligt denna puukt skulle han, äfven ulan att träffa sådant gods, anses hafva förhållit sig lagligen, om han verkställt visitationeu af blott kittslighet eller måhända af fiendtligt uppsåt att skada och hämnas.
Jag får för öfrigt fästa uppmärksamheten på de skadliga följderna, i afseende på folkets aktning för Lag i allmänhet och den moraliska grunden för laglydnad, hvilka uppkomma derigenom, att man det ena året straffar med fästning, tjenstens förlust och böter samma åtgärd, sora det andra året icke medförer någon påföljd; att en Tulluppsyningsman det ena året är underkastad nyssnämnde svåra straff, men det andra året kan af kittslighet eller fiendtligt uppsåt verkställa visitation, utan att finna beslag underkastadt gods.
Dessutom får jag tillägga, att just för det Ridderskapet och Adeln redan bifallit 2:dra och 3:dje punkterne, under hvilkas granskning jag, i förbigående sagdt, ej var närvarande, är det så mycket nödvändigare, att här stadga ansvar, i händelse Den 22 Ja nu ar ii e. ra. >c9 förbudit gods ej träffas; äfvensom jag, i anledning af Grefve von Fersens yttrande, får upprepa, att det väl i 2:dra punkten under Litt. e. blifvit stadgadt, alt visilationsrätten i enskilda rum ej får sträckas till andra än dem, som förut blifvit straffade för lurendrägeri eller tullförsnillning, men att ett undantag härifrån blifvit gjordt, under Litt. d. för hus- och boningsrum i skärgården.
Åkerhjelm har väl lägligt anmärkt, att i skärgården bo flere personer, som befatta sig med lurendrägeri och tullförsnillning, än på andra ställen; men jag vädjar till Ridderskapet och Adeln, om icke en mängd personer, som icke befatta sig dermed, äfven bo i vår vidsträckta skärgård, särdeles som detta ord hos Tulltjenstemännen kan få en alltför vidsträckt tydning.
Jag fortfar på dessa skäl, att yrka afslag å den ifrågavarande punkten.
Jag har visserligen icke citerat Ridderskapets och Adelns bifall till Utskottens Betänkande N:o 18, för att derigenom framställa något lagligt hinder för den fria pröfningen till antagande eller förkastande af mitt förslag; jag har tvärtom redan förut erinrat, att jag anser det förra beslutet upphäfvet, sedan Utskottens senare Utlåtande kommit under öfverläggning.
Men jag har nämnt, att mitt förslag i åtskilliga delar instämde med Utskottens både förra och senare yttranden, samt alt 170 Den 22 Januari! e. m. stadgandet om visitationsrätten i skärgården fanns intagit i förra Betänkandet; emedan jag, på denna analogi emellan mitt förslag oell det, sorn redan en gång vunnit Ridderskapets och Adelns bifall, grundade någon förhoppning att vinna bifall äfven för mitt förslag.
Herr Munck af Rosenschöld har önskat få veta, hvari de olagligheler bestå, som enligt den nu ifrågavarande punkten skulie af en Tulltjensteman kunna begås.
Till svar härå får jag nämna, att dessa olagligheter äro i nuvarande Författning upptagne, då det blifvit
Undersökningsmannen ålagdt att anställa visitation endast inom viss tid på dygnet, alt alltid vara åtföljd af vittnen, och att stilla gå till väga, utan våld eller lugnets störande.
Iakttager lian dessa föreskrifter, så uppfyller han hvad jag åsyftat med ett lagligt förhållande vid förrättningen.
Hvad åter beträffar de skadliga följderne deraf, alt det ena året förändra författningar, till olikhet mot hvad det föregående året varit gällande, och det minskade förtroende till Lagen, sorn deraf skulle uppkomma, så får jag erinra, att de nu ifrågakömne förändringarne icke härflyta från blott ett års erfarenhet, utan från en unde! flere år constaterad otillräcklighet uli de hittills gällande förfaltningarne; men då den sålunda under flera år insedda nödvändigheten af en rättelse slutligen går i verkställighet, är det naturligt, att
Författningen på ett år blifver ändrad från hvad det Den 22 Ja nu ar ii e. m* 171 'v , ;; • ■ \ nästföregående året varit gällande, oell sådant måste förhållandet vara med alla las;- föi ändringar.
Här liar man under 5 eller 6 år funnit den nu gällande Författningen å ena sidan nog slapp, och å den andra icke lemnande nog utrymme för laglig frihet, hvarföre det synes mig, att de mest Statsekonomiska och Statsnyttiga skäl lala för det ondas afhjelpande.
Men om detta hör ske genom ökad stränghet eller mildhet, må bero på pröfning.
För min del tror jag, att ändamålet skulle vinnas genom den ifrågavarande punktens antagande med det af Grefve von Fersen föreslagna tillägg; ty hvad 3:dje punkten beträffar, så har med visitalionsrälten hos enskilda personer blifvit förenadt ett sådant vilkor, som gör verkställigheten nästan omöjlig.
Också har alltsedan 1824, då denna föreskrift tillkom, aldrig något beslag blifvit verkstäldt i enlighet med densamma, och ingen ens gjort försök dertill, i följd af svårigheten alt bevisa, det godset i huset inkommit inom nästföregående 48 timmar.
Jag instämmer med Friherre Åkerhjelm deruti, att straffbestämmelser stundom måste förändras; men jag kan deraf ej finna skäl till en så betydlig förändring, som här är i fråga, då samma åtgärd, som nyss förut blifvit bestraffad med fängelse, tjenstens förlust och böter, straxt derefter skulle för - Den 22 Januarii e. in. klaras alldeles strafflös.
Jag uppmanar äfven Friherre Åkerhjelm alt gifva exempel på en så hastig och betydlig förändring.
Fri herren har för öfrigt icke upptagit min anmärkning, att personer, som bo i skärgård, i hans förslag blifvit mycket strängare behandlade, än annorstädes boende.
Jag kan åtminstone för min del ej tro annat, än att en mängd personer bo i skärgård, hvilka icke ens kunna misstänkas att befatta sig med lurendrägeri, och jag vågar till och med tro, att om förslaget i denna punkt antages, skola hus och boningsrum i skärgården till följd deraf betydligen falla i pris.
Fortgången af denna öfverläggning bevisar rigtigheten af den farhåga jag i början yttrade, att nemligen, då man först har ett osammanhängande Utlåtande, såsom Be villningsUtskottets Ordförande sjelf medgifvit detta vara, och sedan på stående fot inlåter sig i specialiteter, man kommer till en osammanhängande slutföljd.
Detta har nu inträffat, sedan Ridderskapet och Adeln afslagit visitation på gator och torg, men medgifvit den i salubodar, magazin och dylikt.
Man behöfver således blott utflytta sina varor på gatan, för att befrias från all påföljd af visitation, eller för att göra henne till intet.
Men ehuru jag således tror hela det förslag, sorn nu är öfverlägguingens före - Den 11 J a n n a r i i e. m. i73 mål, vara förfeladt och föga värdt att i de återstående punkterna försvara, anser jag likväl bättre att sammanhålla dessa punkter, såsom Friherre Åkerhjelm föreslagit, än att fortfara med en ytterligare sönderstyckning.
Jag uppträder derföre till den ifrågavarande punktens försvar.
Det finnes väl knappt något stadgande, rörande Tullbetjeningens befattning med tillsynen öfver Tullförfattningarnes efterlefnad, hvilket icke kan leda till chican, om vederbörande missbruka sin myndighet.
Men så förhåller sig med alla polisförfattningar, och inskränkning af vederbörandes myndighet — ända derhän, att sjelfva möjligheten af missbruk förekommes, skulle så förlama Tullstvrel 7 ij sens verksamhet, att Staten endast hade skada deraf, genom lönernes utbetalning.
Herr Munck af Rosenschöld har anmärkt vådan af så stora afbrott i Författningarne, som de nu ifrågavarande, och befarat att allmänheten derigenom skulle föranledas att förakta Lagarne.
Jag hade visserligen önskat, att man qvarblifvit vid våra gamla liandelsgrundsatser; då hade inga stora förändringar behöfts; men sedan man beslutat ändringar i hufvudsaken, måste man i detaillerna fortgå efter samma rigtning för att tillvägabringa reda och ordning.
Det är ock derföre jag nu instämmer i Friherre Åkerlijelms förslag, ehuru jag icke gillar grunden, hvarifrån de härledas.
Till exempel på stora förändringar i strafflagar, utan att >74 Den 22 Januari i e. m. lagföragt derigenom uppkommit, vill jag åberopa Författningarne om trolldom, der ansvaret, ifrån att utgöra lifsstraff, helt och hållet borttogs, utan alt någon skadlig påföljd deraf försports.
Hvad den bär föreslagne förändringen beträffar, så tror jag att den blott skulle leda till en bättre bevakning å Tulltjenstemännens sida, och större inkomster å Statens.
Den siste Talarens premisser, att Författningen bör bringas i system, begagnar jag för att komma till ett motsatt resultat.
Då jag betraktar den 3:clje punkten, synes mig systemet, om det icke skall leda till förderf, nödvändigt fordra en hållhake mot den enskilda husfridens störande; och jag måste derföre fortfarande yrka afslag på den nu ifrågavarande punkten.
I anledning af Herr von Hartmansdorff}! yttrande, och på det en förseelse af Tulltjensteman ej må sättas i bredd med trolldom, vill jag gerna medgifva, alt straffet för visitation, der beslag underkastad t gods ej anträffas, väl må mildras, men icke helt och hållet borttagas.
Hvad för öfrigt det anförda exemplet beträffar, får jag blott erinra, alt då trolldom aldrig kunnat existera, var ingenting naturligare, än att straffet helt och hållet borde afskaffas; ty bibehållande af något straff, sedan man vunnit den upp - Den 22 Januari i e. m. J75 lysning, att brottet icke kunde äga rum, hade varit en löjlighet.
Jag erkänner, att jag på förmiddagen förklarade Utskottens senare Utlåtande osammanhängande i åtskilliga straffbestämmelser; men jag har icke medgifvit detsamma i afseende på Betänkandet N:o 18, och icke heller i afseende på förevarande fråga, der jag tror att Utskottens förslag har mycket sammanhang.
Utskotten hafva nemligen icke borttagit allt ansvar för visitation, der inga förbrutna varor finnas, men mildrat del hittills stadgade ansvaret.
Utskotten funno, att fästningsstraff icke var lämpligt, såsom icke svarande emot den olyckan, att icke hafva ertappat några förbrutna varor, och Utskotten hafva derföre borttagit detta stadgande, men bibehållit ansvaret af böter och suspension eller tjenstens förlust, efter omständigheterne och Domstolens pröfning.
Jag har endast, i anledning af hvad här blifvit yttradt, velat tillkännagifva detta, och tror, att i denna medelväg finnes mera sammanhang, än uti det man här föreslagit.
Jag instämmer uti livad Herr Tham anfört, och på det ingen förvillelse må äga rum hos de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, sorn icke hafva Friherre Åkerhjelms förslag lill hands; anhåller jag att få uppläsa den Den a?.
Januari i e. m. ifrågavarande 5:te punkten, som lyder sålunda:
Att intet ansvar bör träff a behörig Uadersökningsman, om han vid efterspaning af olojligen införde varor ej träffar beslag underkastadt gods j eller om detsamma är af ringare värde , enär han vid förrättningen sig lagligen förhållit.
Således skulle intet ansvar äga rum, äfven om visitalionen skedde i hus och boningsrum i skärgården, hos personer, som äro upphöjde öfver all misstänka om lurendrägeri, ty äfven till dessa får, enligt 2:dra punkten, visitations-rättigheten ovilkorligen sträcka sig.
Hans E.rcellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till antagande af 5:te punkten, med den redaction Grefve von Fersen föreslagit, att nemligen elter orden: ”införde varor”, borde tillsättas: ”på ofvan tillåtne ställen”; samt att vid punktens slut må tilläggas: ”och genom vi”sitations-förrältningen skada ej blifvit Lill— ”fogad persons egendom.”
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde punkt.
Jag hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt antaga, hvad Herr Tham upplyst alt Den 5.2 Jann ari i e. m. '77 att Utskotten i sitt första Betänkande föreslagit, nemligen, att ett misslyckadt försök till efterspaning i enskildta rum efter olofligen infördt gods, åtminstone må vara förknippad t med böter och suspension eller tjenstens förlust, enligt den redaclion Iler?
Tham torde kunna närmare uppgifva.
Tredje punkten gör, att jag icke kan afstå från yrkandet om proposition på afslag, såsom enda corFeOtiVet mot det husfridens störande, hvartill samma punkt lemnar rum. JJnnS Excellence Herr Grefven och Lan dtMar sk cilken förnyade båda de af honom nyss gjorde propositioner, hvilka båda åter med
Ja och Nej besvarades.
Tredje punkten är redan bifallen, och lärer således numera icke kunna afslås. för öfrigt torde det fördem, sorn anse ansvar böra stadgas för visitation i olrärrgdt mål, vara bättre att föreslå något ansvar, än att yrka afslag, hvarigenom intet blifver bestämdt.
Jag anhåller för min del att i detta afseende få uppläsa Utskottens förslag:
Har behörig man gjort sådan undersökning som 3g ,5'. rnedgijfver_, utan att olojligen infördt gods dervid upptäckt blifvit_, uppgående till wo
R:drs värde_, böle från 5o till soo Hulr.
Ertappas vid sådan undersökning icke något sådant godsj böle 58 II. 12 Den 22 Januari i e. m. sorn sagd t är, och straffes dessutom med suspension från tjenst och lön i 3 månader till ett år j eller med tjenstens förlust, efter Domstolens pröfning och dervid förekommande omständigheter.
Detta är i dea hittills gällande Författningen så vida skarpare, att der äfven är tillagdt 6 månaders fästning.