Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte det jag till alla delar förenar mig med Herr Ehrenborg, bör jag vid detta tillfälle ieke obemäldt lemna, att jag anser husaga'! allmänhet såsom ledande sitt ursprung icke från lag, utan från godtycket, vara ett föremål, sorn, oförenligt med ett eonstitutionelt samhällslif, boivie förvisas till Österlanden eller Ottomanniska Porten, der en herres enskilda vilja gäller föi’ lag.
Således kan jag icke eller finna det at Herr von Hartmansdorff onforde exempel om enskiltes informatorer vara hit lämpeligt, emedan ingen Lag imdgifvör, det husaga på dem må användas; och jag skulle beklaga de föräldrar, hvilka ansåge Tjenstehjons-stadgan kunna tillämpas på deras barns lärare, och de barn, som ägde lärare, hvilka med husaga kunde tillrättavisas.
Vid denna §. der egenteligen den af Kerr von Hartmansdorff framställde anmärkning om vandringen förekommer, och hvilken anmärkning i vissa afseenden år grundad, enhålier jag få underställa, om icke tankarne kunde iörenas derigenom att, i stallet för stadgandet örn siådslande på ett halft år, man skillle inskränka det till ett qvartal.
GesuUerue S'4 Dun 30 J agust i J, m. kun(|e derigenom lättare förflytta sig från den ena mästaren till den andra, oell måstarne voro mindre bundne.
Jag föreslår derföre, att stadslandet malte ske på 5 månader, med en månads uppsägning.
Herr Uggla har tagit min mening alldeles tvärtom, mot livad jag menat.
Jag Jiar sagt, att ehuru ingen
Lag förbjöd att använda husaga mot en Informator, ägde den likväl ej rum, emedan den förbjöd sig sjelf.
Hvad husagan för öfrigt beträffar, så , antingen man vill landf förvisa den eller icke, kan det ej ske, ty det förhåller sig med den, såsom med allt, hvad i sig sjelft är rått, att det icke låter förvisa sig.
J ig tror derföre, att det vore b5st, icke i Författni gen nämna husagan, utan låta dermed förhållas, såsom hittills.
Herr von Hohenliauffn".
Jag tror äfven det vara nödvändigt, att bibehålla det husbondevålde, som mästare hittills halt.
Man måste betrakta saken, sådan den år, och icke, för att införa uti handtverkerierne en mera bildad dass, som der ännu icke finnes, borrtfaga de stöd, sorn befinnas nödige för bibehållande af ordning.
O n ock husagan icke användes i större Städer, om den icke der utöfvas derföre, att man fruktar förlora Gesållerne, så är dock blotta tillvaron of en sådan rättighet redan en stor hållhake.
Man måste ihågkomma den benägenhet för fylleri, som i synnerhet i denna dass är rådande: och hvartill skulle det val tjena, att genom aflöningens minskande betaga Den 30 Augusti /. m. dem deras lifsuppehälle, det vore alt äfven lill kroppen förstöra dessa menniskor.
Jag tror det således vara nödvändigt, alt bibehålla denna rättighet, och fruktar ej, att den hädanefter skall missbrukas mera ån hittills.
Jjg vet ej, huru den skulle båttre kunna umbäras för Gesäller, ån andre tjenstehjon.
J .g skulle åtminstone tro, att erfarenheten visat ett annat förhållande.
Herr Harn rn arflot cl: På de af Hrr Hjerta anförde grunder skulle jag vilja gå litet Ung. re ån han, och ytka alt alldeles intet städ,siande skulle äga rum för Gesäller.
Jag tror det vara ett olika förhållande med tjenstehjon, personer sorn finnas i etr hushåll, och dem, som åro hos en Mästare.
Ett hushåll bör med säker ket kunna långt förut beräkna sitt behof, och sine tillgångar, men en Mästare beror alltför mycket af det arbete, sorn boställes hos honom.
Rörande åter husagan, får jag nämna, hvad jag särskilt känner, att inom Boktryckeri-handtverket aldrig husaga åger rum, och att jag icke desfomindre sett h.ndteringen drifvas alltför vål; och 0111 ägaren har förstånd, styrer han Gesållerne lika vål, ja vål båttre/ utan husaga, ån med den.
Jag anser denna 5 § vara, näst 16 § i IV Art., den vigtigasfe i hela Betänkandet, samt sättet för dess afgörande komma att i betydligaste mon inflyta på handtverkeriernes framtida Öde.
Man ser noggrant, att Utskotten sökt gifva måstarena medel i händerne, att hålla ordning inom Geaållclassen, der i 315 Dea 30 Augusti e. rn. sednare tider ett lefnadssätt stundom blifvit förspordt, som icke allenast för Gesälierne sjelfve, utan ock för mästaren, consuinenten och konstfärdigheternas utveckling inom landet, haft be~ dröfliga följder.
Men jag vågar tvifla på att de föreslagne botemedlen äro användbara.
Man föreslår i) att utan urval sätta Gesållerne under tjenstehjons-stadgan; 2) att Gesäller skola städjas på helt eller halft år, samt 5) att ali såna Har) vandring skall hädanefter förbjudas.
Jag kan för ingen del gilla dessa åtgärder; man synes häri hafva tillvågagått med mindre varsamhet, ån som yederbordt, samt leinnat så stor uppmärksamhet åt frågans Polis-sida, att man alldeles förgätit hufvndsaken, nemligen lonjijdr-» digheternes utveckling inom handiver kerier ne.
Personer, sorn nära kånna tillståndet i allmänhet inom Gesållclsssen, anse densammas mindre goda beskaffenhet vara en följd, icke allenast af det Öfver hand tagne brånvins-supandet, utan ock, samt hufvudsakligen, af den Författning, som efter vissa års gesälltid berättigar till mästerskaps vinnande.
I fordna dagar, och förr ån denna Författning utkom, var man måhända mera noggrann vid mästerskaps tilldelande.
Man gjorde då hufvudsakligt afseende på öfverlågfen fkickiighet och godt uppförande, mindre på gesällårens antal.
Jag vågar tro, att den cöncurrence mellan manga mästare, som man sökt befordra, genom lindriga Författningar för mästerskaps vinnande, icke kan åstadkomma den verkan man sÖkt, nemligen godt arbete och lindriga prifer.
Denna verkan.anser jag, att man börtie söka på en annan väg, och jag tror mig Den 30 Augusd J. m. 317 icke fela, d/i jag påstår, att detta ändamål hufvudsakligen vinnes genom den hittills saknade fria inrikes handel med aila slags tillverkningar, som Utskotten nu tillstyrkt i 16 §., 4 Art., den jag för min del högeligen gillar, och anser vara hufvudpunkten i närvarande fråga.
Allmänneligen klagas öfver konstsinnets och konstfårdigheternes förfall inom Gesållclassen, äfven som öfver bristande sedlighet och ordning hos Gesållerne, hvilka närmast Mästarna skola drifva verkstådérne.
Detta lärer likväl ej afhjelpas derigenom, att man nedsätter Gesållclassen i egen och andras opinion, utan derigenom att man söker inom densamma väcka och underhålla täflan och hederskänsla.
Medlet härtill anser jag vara inrättningen af en högre Gesållgrad, hvars blifvande medlemmar man t. ex. kunde kalla KonJiförvandter.
Till denna dass skulle inga andra af nu varande Gesäller kunna uppflyttas, ån de, som åga vederbörliga intyg: 1) om utmärkt Jkicklighet; 2) om godt celi framför allt ny eklert uppförande; saint 5) om kunjkap i råkna och Jkrifva, vid hvilken sistnämnde omständighet dock någon mildring i fordringarne för det närvarande kunde åga rum.
För framtiden skulle fordringarne för inträdes vinnande i KonstförvandtsClassen skärpas, för att såmedelst befordra upplysningens allmännare spridande bland näringsidkare och derigenom gifva denna dass en lyftning, sorn den behöfver och rättvisligen bör äga.
Emot idéen om handtverkeiier strider all - Dtn 30 Augusti /. m.
(Ides det förslag, att ålägga Mästare att städja Gesäller på halft eller helt år.
En så beskaffad författning skulle döda konstsinnet och fliten, samt höja arbetskostnaden, utan nit öka varans godhet.
Men då Konstförvandt eller Gesall vill ingå contract, på korrtare eller långre tid, att arbeta hos Mästare, så bör delta icke allenast vara medgifvit, utan ock vara törWndande under strång controll.
Mm klagar öfver de vandrande Gesåflerne, och vill, som vanligt, för missbrukets skuld af. skafta bruket.
Jag delar ej med cn vård Talare den öfvertygelse, att alla Gesäller utan undantag skola få vandra.
Vandringsråttigheten torde kunna inskränkas till KonstfÖrvandt^Classen, och de grunder härvid följ s, som finnas i Hallordningen af den 21 Maj 1709 2 Art. 12 moni., der det stadgas, att den, som resa vill, år quick och fe dig, famt någorlunda öfvad alt råkna och JkriJva, och el efi Jätt tillräcklig undervisning och Jkicklighet i fine handtverksfyjjlor ni. ni.
Härmed vill jag likväl ej hafva påstått, att öfrige Gesäller skola förmenas, att, lika som andra Svenske män företaga resor inom och utom landet.
Jag kan för min del ej annat än med Utskotten tro, att Husbonden bör betagas all ratt att gifva husaga åt Gesäll; och skulle önska, att alla Husbönder ville söka skaffa sig lydnad utan handkraft.
För mig åtminstone skulle det vara omöjligt, att bibehålla den person i min tjenst, mot hvilken jag kun - Dtn Jo Augusti f mi nät glömma mig nog mycket, för att på honom lägga våldsam hand.
Men i anledning af hvad sorn blifvit anmärkt om Informatorer och enskilte Skrifvare, hemställer jag till den värde Talaren, Hvad jemförelse kari äga rom emelian dem och Tjenstehjon?
Jag har sjelf varit Informator; men har aldrig trott mig stå linder Tjenstehjon:;-stadgan, oell liar aldrig tagit städja.
I öfrigt hvad angår laga jörfvar, hemställer jag, om icke det strider emot den Föi fattning Kongl. Maj:t 1819 låtit utfärda, att hvar och en ägde ratt att försörja sig. utan att uppgifva huru; och att ingen kunde förås till correctionshus, för det han icke hade årstjenst, blott han icke tiggde.
Mig synes således nämnde Författning böra betrygga äfven Gesäller, att utan årstjenst få försörja sig.
Dessutom synes mig hvarje åliggande böra motsvaras al någon rättighet.
Följaktdigen, om det ålägges Gesäller att hafva årstjenst, måtte det äfven öppnas dem tillfälle, att alltid få sådan.
Alen den händelse kunde ju inträffa, att Mästare i en stad icke behöfde alla de Gesäller, som lörefunnos, eller sammansatte sig, att icke emottaga några Gesäller, utan emot de hårdaste vilkor; hvad skulle då blifva Gesällernes öde? helst de ej kunde blifva Mästare, emedan de ej hade den erforderliga åldern.
Jag hemställer således, oni icke någon ändring i denna §. behöfdes.
Herr Uggla", Jag har alldeles icke misstagit mig om Herr von Hartmansdorff» mening, sådan som han uttryckt den.
Han säde: att någon lag icke finnes, som förbjuder att använda 320 Ben 30 Augusti J, m, husaga på Informatorer;’ och jag har sagt, att ingen lag medgifver det.
En Informator täger ej lega,” oberäknadt alla andra förhållanden eniellan honom och hans lärjungars föräldrar, som stå i rak motsats med begreppet om en legodräng; han är således icke ett tjenstehjon, och då i följd häraf Tjenstehjons-stadgan ej kan på honom tillämpas, måste husaga kunna det ännu mindre.
Såsom jag tänker om husagan, hafva de Förenade Utskotten val handlat, då de föreslagit, att någon husaga å Gesäll ej må äga rum, och således ej gjort henne till föremål för ny lagstiftning i ett fall, der hon ej förut finnes.
Huruvida husagan till någon del kunde undvikas, genom Gésällernes skiljande uti classer, vill jag för det närvarande lemna osagt; men som förhållandet nu är, vore det icke rådUgt att borttaga dem.
Det säkraste beviset, att den emellertid icke lärer mycket användas, ligger i det yttrande EorgareStåndets
Ledamöter under öfverläggningarne i Utskotten afgifvit, och som Herr Ehrenborg redan anfört, att de ville afstå frän rättigheten att utdela husaga.
Jag tror för min del, att egenteliga nyttan, att husagan finnes, är, att den icke behöfves.
Herr Hammar skjöld har anmärkt, ätt BoktryckeriKonstförvandter icke stå under Skrå.
Det synes ock på deras arbete, ty svårligen lärer i Sverige någon handtering finnas, som sämre förrättas; Således t)en 30 Augusti f. Yrt. Således torde exemplet bevisa motsatsen af hvad Herr Hammarsköld åsyftat.
Det så mycket klandrade yttrandet af mig om Informatorer och enskilte Skrifvare, innehöll, att det icke finnes förbudet, att aga dem.
Jag vill blott, att man på samma sätt må förbigå förbud af husaga för Gesäller.
Herr Hjerta”, Att komma ifrån den kinki* ga frågan om husaga, som hittills ej Varit tillåten, så, enär nu fråga är örn näringsfrihet, ej om näringstvång, tror jag ej, att man bör införa den, utan ber, att man åter måtte öfvergå till hufvttdämnet.
Med Herr Lefrén finner jag, titt denna jjj. är ganska vigtig, och utgör en hufvudsaklig del af det hela, och jag förenar mig med Herr Cederschjöld, att Gesäller icke böra betraktas såsom Tjenstehjon, men jag tror, att Utskotten träffat en riktig medelväg, då det tillstyrkt, att med G efallers antagande, afflyttning, jörbindelfer emot fina Måflare, motfvaYande rättigheter farnt anJ\mr ighei, dereft de icke förfe flg med laga förf/ar ochfyjfelfdaning, Jkall, fä vidt icke annorlunda förbehälles genom fårflälte contracier, de der i fådant fall lånda till efterråttelfef JörhållaS efter Tjcnfleh onsfladgan.
Det vill säga, att när ej contracter äro gjorde, galler denna stadga, och derföre tror jag, att, när blott den ändring göres, att Gesäller skola städslas på ett fjerdedels år, i stället för på ett halft, så kan §trt blifva orubbad, likväl med iakttagande af den Ridd. 0. Ad.
B. s;dra Afd. ai.
Den 30 Augusti f m. anmärkning, som Herr Cederschjöld gjort vid ansvarigheten, när Gesäller ej liro med försvar försedde. / 1 Herr Ehrenborg: Herr Cederschjöld har anmärkt, att genom stadgandet uti 3 §:n, skulle Gesäller vara underkastade större tvång , att skaffa sig laga försvar , än andra personer.
Jag tror ej, att förhållandet år sådant.
Det står blott, att
Gesäll skall förse sig med laga försvar och sysselsättning, men hvad med sysselsättning förstås, år ej utsatt; andra författningar stadga derom.
Den förordning, som Herr Cederschjöld åberopat, lår vara den af 1819, om lösdrifvare.
Den stadgar ej, att en sådan år förfallen till allmänt arbete förr, ån han blifver med tiggande beträdd.
Deraf följer dock ej, att hvar och en, som ej har arbete, icke år lösdrifvare.
Han kan vål icke dömmas till arbete, men vål kan han efter vårfningsstadgan dömmas till krigstjenst.
Den vidsträcktare frihet, som blifvit gifven, och som synes böra förblifva , skall naturligtvis så mycket heldre tillgo— dokomma Gesäller, som Författningen hänvisar till tjenstehjonsstadgan, och det ej varit Utskottens mening, att ställa Gesäller under strängare förhållanden, ån den innehåller.
Hvad frågan om husaga beträffar, så vill jag ej dermed upptaga tiden, utan blott anmärka, att ett uteslutande af förordnandet derom utur jjj:n, och ett enkelt ställande under tjenstehjonsstadgan, vore detsamma, som att ställa Gesällerna under husaga, ty uti den förordningen står, att husaga Ben 30 Augusti /. m, 325 får användas.
Derföre måste ^undantaget utsättas.
Hufvudsakeligen förenar jag mig med Herr Ehrenborg.
I afseende på husagan, får jag tillägga, att om ej med Gesällerne nu år ett lika förhållande, som med tjenstehjon, så äga dock måstarne att vän-’ da sjg till Embetet eller Police-magten, för att få den bestraffning, som behöfves.
Denna rätt äges äfven af måstarne i Stockholm, men flere hafva sagt mig, att de ej våga använda den,1 emedan de skulle blifva utan Gesäller, och derföre måste dragas meddemsådane de åro.
Når det ena ej blifver åndradt, år det ej skål att borttaga det andra, hvarföre jag tror det vara riktigt , att husaga bibehålies.
Hvad beträffar Herr Lefréns förslag om delning af Gesällerne uti 2.-ne klasser, så synes det medföra många fördelar.
"Herr"; Ribbing:
I anledning af hvad Herr Hjerta anfört, att discussionen om husagan vore mindre behöflig, emedan den förut ej ägt rum, så får jag anmärka, att då man hittills ägt, att, efter godtfinnande skilja en Gesäll ifrån sin tjenst, år det nu fråga om, att, lika med andra tjenstehjon, antaga dem på längre tid. §. 4.
Mig synes som vore denna §, öfverflödig.
Jag vet ej, att något hinder hittills varit för Mästare, att taga 3*4 Vert 33 Augusti f, mt qvinnor uti sin'tjenst, men om det år förbudit, så kunde den förra delen of §:n qvarstå.
Den sednare delen synes mig i alla händelser olåmp. lig.
Jag tror, att om tvist skulle uppstå irael, lan karlar oell qvinnfolk , huruvida de ville arbeta tillsammans på en verkstad, vore det en nog långt sträckt omsorg af Staten att blanda sig i dessa nästan husliga angelägenheter.
Att genom lagens bud söka intruga sådana qvinfolk på verkstad, med hvilka Gesällerna icke ville arbeta tillsammans , tror jag ändock icke vara rådligt, eller för Mästarns arbete gagneligt.
Herr Hjerten Jag kan ej dela lika tanka med Herr von Hartmansdorff’, att §:n helt och och hållet kunde uteslutas ; men jag tror ej eller att hela paragraphen år behöflig.
Den första delen om qvinfolk syftar kanske på sittningen i skräddare-verkstäder, och dår åtminstone böra vål qvinnfolken sitta i särskilta rum.
Likväl tror jag med Herr von Hartmansdorff, att den andra delen af §:n kunde utgå, på det contracten må blifva så fria, som möjligt år; men första delen bör qvarstå. 4\de Artikeln.
Om Måfterjkaps vinnande å Handtverk, famt om Handtverks läkares rättigheter, vid utöfningen af deras handteringar. §. i.
I afseende på Den 30 Augusti f, m. 325 denna §. får jag såga detsamma, som jag förut yttrat om lårgossars antagande till Gesäller, att nemligen de sednare böra hafva arbetat på verk., stad och bevisa det, innan de få blifva Mästare.
Dertill år ej nog, att veta sättet, huru ett arbete skall göras; utan man måste för att kunna förestå en verkstad, hafva genom praktik inhemtat, huru man skall leda fleras arbete till ett helt.
Derföre fordras det ock att kånna den discipline, som efter hvarje yrkes art skall hållas bland folket, och att veta umgås med dem derefter.
Jag hemställer till hvar och en , huru det skulle gå, om någon af oss genast ifrån Akademien och utan att tjena i de ringare befattningarne sattes till Contoirs-chef, eller, utan att hafva genomgått graderne, blefve ifrån utexaminerad cadet, chef för ett Compagnie och skulle hålla ordning i en casserne eller ett läger.
Med all kunskap om arbetsordningar och reglementen skulle vi varit oskickliga att behandla underordnade, intill dess vi uti sjelfva yrket inhämtat vana dervid.
Jag tror således arbe tande på verkstad äfven i detta hänseende vara nödigt, och anser den genväg Utskotten föreslagit olämplig.
I afseende på alternativen att blifva mästare vid 21 eller 2-i år, får jag, under förutsättande att en Gesäll verkeligen arbetat på verkstad, tillstyrka det förra.
Kan man blifva husbonde öfver en vidsträckt landtegendom vid 2r års ålder, så bör man ock lika gammal få blifva handtverksmästare , dock med det uppgifna vilkoret, att man genomgått verkstaden, emedan framgången af landtbruk, min - 326 Den 30 Augusti J. m. dre ån af slöjder, synes komma an på husbondens egen sakkännedom.
Jag tror, att Herr von Hartmansdorff fåstar för mycken vigt vid det mechaniska af yrket.
Afmindstone har jsg sett personer, som utan att någonsin hafva funnits på verkstad, åro så skicklige, att de skulle vara vida båttre mästare, ån de, som varit uppfödde å verkstad.
Derföre anser jag ej detta vara af så mycken vigt.
Deremot år jag med honora fullt ense, att man bör få blifva mästare vid 21 års ålder.
Jag tror, att de skål Herr Cederschjöld anfört, åro de vigfigaste i det fallet, och att Utskotten åtmindstone ej borde hafva bestämt mera ån 23 års ålder, ty annars kan ej Grundlagens föreskrift uppfyllas.
Hår förekommer äfven den omständighet, som varit förut omtald, att man skall hafva prestbevis, att man år god Christen.
Detta hindrar Judar, att blifva Gesäller och Mästare, och som jag ej kan gilla det, får jag dervid göra anmärkning, i enlighet med hvad jag förut generelt anmält.
Herr Cederfchjöld; En ledamot har yrkat, att ingen borde blifva mästare, som ej arbetat på verkstad, och såsom exempel anfört, att ingen kunde commendera, som ej genomgått de lägre graderne.
Häruti kan jag ej dela hans mening, utan tror, att det måtte vara tillräcklig, blott Candidaten visar, att han kan göra dugligt arbete; det år likgiltigt hvar eller huru han lärt det; likasom jag, såsom Professor, icke år berättigad att fråga den som begår examen.
Dan 33 Augusti J. m, , 5j? livar han studerat, blott han kan bestå i examen.
Hvad militairen angår, tror jag sednare tiders erfarenhet visat, att det icke år nödvändigt, och icke ens nyttigt, att blott befordra dem till befäl, som gått alla graderne igenom, och således icke komma dertill förr ån de åro utlefvade.
Men i denna § förekommer en omständighet, hvartill jag icke kan inse orsaken, nemligen, att den, som skall blifva Mästare, skall sätta borgen för 6 års utskylder.
Detta tror jag vara onödigt, och lägger ett band på honom, som försvårar för honom att blifva sin egen.
Det vöre nog, om han lemnade borgen för ett eller två år; jag kan icke inse hvarföre han bör lemna den för sex.
Jag kan ej dela den mening Herr Cederschjöld yttrat, att det gör detsamma, hvar man lärt sig det man vet, blott man kan taga erforderlig examen.
Man skulle då, om man ville vara consequent, vid examen af en Läkare eller en Embetsman, icke fråga efter, om han studerat vid Universitet,' eller i landsorten på sin kammare.
Jag deremot tror det vara stor skillnad, att hjelpa sig fram genom enskilt Informator och på egen hand, samt att låra sig något efter vettenskapens eller konstens reglor, på ett ställe, der saken vettenskap* ligt eller konstenligt behandlas.
Hvar och en, som fått enskild undervisning, har ock erfarit huru tafatt han burit sig åt, i jemförelse med dem, som blifvit allmänt och ofFenteligen bildade.
En Skola år en Stat i smått.
Det år ej nog, att man der erhåller grundlig undervisning 5s? pen 30 Augusti /, ni.
I ett yrke, man lår sig der åfven ett lyda och blifva medborgare.
Så år det med verkstaden för handtverken.
Man bildas der ej blott till färdighet i slöjden, utan till begrepp om nödvändigheten af lydnad, befäl och ordning i hvarje aldrig så litet samhälle, och inhemtar följaktligen med detsamma de vigtigaste lärorna åfven för en folksrepresentant, Friherre Cederftråm-, Hvad den omtalade borgen angår, så år den lika nödvändig för mästare, som för andre personer, hvilka blifva Bor-« gare, och hvilka åfven måste proestera borgen för 6 års utskylder.
Således torde derom ej behöfvas vidlyftig öfverläggning. §. 2.
Detta vilkor, att den, sorn inom året blifvit dömd för dryckenskspsbrott, ej får blifva Mästare, finner jag olämpligt.
Det kunde föranleda dertill, att de, som redan voro Mästare, skulle göra sig till en skyldighet, att få Gesällerne fulla en gång om året.
Jag tror, att man kan öfverlemna denna sak åt brott målslagen.
Åtminstone tycker jag, att den Ge« såll, som beviste, att han ej supit sig full för egna penningar, borde blifva befriad, Herr von Hartmansdorff:
Så vidt jag kunnat mårka af de vid Utskottens Betänkande fogade särskilta anföranden har ingen af BorgareStåndets
Ledamöter gjort någon invändning mot denna utan ansett den nödig, för att Den 30 Augusti f. m. motväga det öfver hand tagande fylleriet, och på det att ingen måtte blifva Mästare, som ej åger god frejd.
Man bör ej heller lägga hyende under lasten; och finna nåringsidkarne sjelfve denna Författning vara god , så år det icke skål för oss, att sätta dess upphåfvande etti fråga.
Jag tror, att det år just här inom oss Svenska Lagen bör först gälla till rättesnöre, och der mera afseende hör göras å likhet inför Lagen, ån corporations-interessen.
Det år derföre jag trott mig böra låta höra den misstänka, att genom den ifrågavarande §, ändamålet förfelas: ty detta stadgande kunde möjligen blifva ett medel till Gesåilernes fyllande en gång om året af måstarne.
Jag anser, att då lagen fastställt ett bestämdt straff för dryckenskap, har Lagstiftaren gjort sin skyldighet, och vissa corporationer böra ej underkastas partiella stadganden, i denna del.
Herr- Ribbing:
Visserligen böra partiella stadganden undvikas, men der lasten partielt finnes, der böra ock correctiven vara partiella.
Herr Hjerta har ansett det vara vår skyldighet, att tillse, det alla måtte åga lika frihet att öfverlasta sig.
Jag åter tror, att just derigenom, att man fråntager Skräna eller Mästerskapen rättigheten att vaka öfver sina Konstförvandter uppförande, och öfverlemnar dem åt lagen, gör man stor skada, och befordrar brotten; ty lagen måste 33° Den 30 Augusti j. m. alltid blifva otillräcklig och vanmågtig, 1 jetnnförelse med den anda eller esprit, sorn råder inom ett yrke.
Således straffas fylleriet inom militaira och civila embets-corpser mycket hårdare, ån lagen kunnat göra, derigenom att drinkaren af sina kamrater nödgas taga afsked.