Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s bref icke innehåller något enda skäl för det gifna afslaget, kan jag naturligtvis icke ega någon tillförlitlig kännedom om de grunder, hvarpå detsamma hvilar.
Statskont. haf, — efter Kammar-R:n, blifvit hördt i frågan.
— Det har i sitt underd. utlåt, sökt gendrifva de skäl, som af K.
KammarR:n för sin underd. tillstyrkan blifvit andragne, samt kommit till det resultat, att någon laglig rätt för mig till den sökte ersättningen icke förefanns, utan att endast billigheten möjligen kunde bjuda, att tilldela mig en sådan.
— .lag bör således med någorlunda visshet kunna antaga, att det varit de af K.
Statskont. anförde skäl, som verkat till den utgång ansökningen fått röna; toen 14 to ecem b er. m och beskaffenheten af dessa skäl krafvel' fördenskull vid detta tillfälle, från min sida, en närmare undersökning. K.
Statskont. har börjat med den erinran, att de af K. Kammar-R:n åberopade fall, da actoratsarfvode blifvit dess Adv.- Fiskal förbehållet, icke skulle för den af mig ifrågasatte händelse, eller att proc. borde få utgå af Kronans medel, vara fullt tillämplige, eftersom i de anförde pra; judi ca ten actoratsarfvode drabbat de till ersättning dömde redogörarne, och, i fråga om eftergiften af magazinsförvaltaren Ohrvalls kronoskuld, R.
St:r förordnat, det actoratsarfvode å denna skuld, borde utaf de 150 R:dr, hvilka Ohrvall i afräkning å skulden till Statsverket inbetalt — således icke af Statsmedlen — utgå.
— Jag erkänner mig sakna tillräcklig skarpsinnighet för att kunna fatt den distinction, som K.
Statskont. här upställt emellan Kronans och icke Kronans medel.
Så vidt jag begriper, består en Kronoskuld, ehvad den är betald eller icke, af Kronans medel; Och kan detta icke bestridas, så lärer väl deraf ovedersägligen följa, att dessa medel icke förvandlat sin natur af en Kronans tillhörighet blott derföre, att den andel af dem, som tillkommit Actor, blifvit till honom af Redogöraren erlagd.
— Dessutom, — när de 150 R:dr, af hvilka actoratsproc. utgick å Ohrvalls Kronoskuld, redan lago i Statens kassakista; hvad annat voro de väl då än Statens medel?
— Och hvad annat än en statsutgift var väl den utbetalning af actoratsarfvodet, som å dem af R.
St:r blef anvisad?
Detta prejudikat vittnar således lika väl som de öfrige om motsatsen af hvad K. Statskont. påstått.
Och då faller till intet »hela den bevisning, som K.
Statskont. upställt mot deras tillämplighet på förev:de ersättningsfråga.
Ett af dem passar till och med i allt in på densamma, nemi. det ronde Kronofogden Ohboms balancemål; ty de ersättningsskyldige befriades derfrån actoratsarfvodets betalning, hvilken i stället anvisades på de tillgångar hos Öhbom, som i afräkning å balancen till Kronans kassa ingått eller vidare kunde inflyta. K. Statkont. har vidare emot ansökningen invändt, att fall kunna inträffa, der Konungen, efter R.
Stors hörande, finner befrielse från ålagd ersättning böra helt och hållet medgifvas, utan att just derföre Statsverket, jemte förlust af det ådömde beloppet, må derutöfver vidkännas en kontant utgift, motsvarande provision å hvad som skolat inflyta, ty — säger K. Statkont.
-— ”då skulle utöfvandet af en Majestätsrättighet, den att gifva nåd, vara beroende af en underordnad procentfråga samt alltså kunna försvåras om icke tillintetgöras.”
— Det måste i sanning förvåna, huru ett så oriktigt begrepp som detta, om beskaffenheten af Konungens benådningsrätt, kunnat hos K. Statskont. vara rådande. —- Denna benådningsrätt är ju, — såsom K.
Statskont. kunnat inhemta af Reg.F:ns 25 §, — Konungen allena förbehållen utan all slags inblandning af R.
Stor, samt angår endast brottmål, uti hvilka Konungen eger att det ådömda straffet mildra eller aldeles eftergifva.
— Men hvari består väl det straff, som här blifvit ådömdl?
Det har K.
Statskont. icke kunnat upgifva, emedan man 15 * 228 Den 14 December. cj dömt till någon bestraffning.
Saken inskränker sig till den skyldighet domaremakten ålagt en embetsman, att ersätta den skada han förorsakat genom uraktlåtet npfyilande af sina emot Staten åtagna förbindelser, aldeles på samma sätt, som det tillgår emellan enskildta personer, då den ene underlåter att fullgöra sina förbindelser emot den andre.
Och den nåd, hvilken Konungen, med R.
Stas samtycke, här utöfvat genom den gjorde eftergiften, är alltså ingen annan än den, som både kan och lagligen får utöfvas af hvarje enskilt man, som eger domfäst fordran hos annan.
I det ena fallet lika väl som i det andra är det ett ädelmod, en frikostighet, men ingalunda någon nåd, som man visar sin gäldenär.
Sträcker sig likväl detta ädelmod, denna frikostighet derhän, att andras rätt derigenom trädes för nära så har också gifvaren iklädt sig ersättningsansvar för den skada han derigenom förorsakat, alldeles så, som K.
Statskont. tvifvelsutan skulle påslå emot Staten, om denne af ädelmod emot tredje man vidtoge sådana åtgärder, hvarigenom K.
Statskont:ts embetsoch tjenstemän skulle gä miste om större eller mindre del af de löneinkomster, som blifvit dem tillförsäkrade; Och man kan vara förvissad derom, att den underordnade plats, som K.
Statskont. nu gifvit frågan om mitt actoratsarfvode, ehuru det utgör en mig tillförsäkrad löneinkomst, ingalunda skulle, örn frågan gälde K.
Statskontits egen aflöning, af detta Verk såsom riktig erkännas.
Om nu häraf är uppenbart, att K. Statskont., emot sakens rätta och verkliga beskaffenhet, ställt min rättighet till åtnjutande af denna löneinkomst i beroende af Konungens benådningsrätt, så följer af sig sjelft, att den bevisning också är oriktig, som K.
Statskont., lill stöd för sin åsigt, velat hemta från 2:ne anförde exempel, då eftergift skett af ådömda medel, utan något förbehåll till åklagarens förmån.
Det ena exemplet är den eftergift, K. M., på grund af R.
St:rs beslut, genom Nåd. bref af d. 5 Sept. 1851, beviljade af en upbördsbrist hos Kronofogden Huss.
— Men om min rättighet till actoratsarfvodet i detta balancemål varit underordnad K.
M:s benådningsrätt, så skulle väl jag, som upburit detta arfvode innan eftergiften beviljades, hafva blifvit ålagd att återställa detsamma, hvilket dock ej skedde, huru ifrigt än Redogörarens sterbhusdelegare hos K.
M. yrkade, att utan arfvodesafdraget återbekomma hela balancebeloppet.
— Det andra exemplet är hemtadt från det afslag K. M. under d. 15 Januari 1846 gifvit å Landsfiskalen Laurells underd. ansökan om ersättning för den inkomst honom frångått derigenom, att 2:ne för otillåten bränvinstillverkning bötfälde personer fått af nåd bölerne efterskänkte.
Men hvad slags likhet har väl detta exempel med det ersättningsanspråk, hvarom nu är fråga?
Jag'- kan ej länka mig möjligheten, att K.
Statskont. icke vet att lagstiftaren, bland andra straff för begångna förbrytelser, äfven stadgat det af böter: att dessa böter, om tillgång till deras gäldande saknas hos förbrytaren, blifva, efter fastställd beräkningsgrund, till kroppsstraff förvandlade, så ali verkställigheten af det ådömda straffet ingalunda hindras deraf, att böterna icke kunna af den saklallde Den 14 December. betalas: att nan man brant bränvin utan lof, så har man begått ett brott, i hvars spår straffet följer: alt det således varit ett brottmål, uti hvilket Konungen, genom eftergift af böterne, såsom utgörande det ådömda straffet, utöfvat den benådningsrätt, som i Reg.F. blifvit honom tillagd, och detta utan att Ständerne förut blifvit hörde, eftersom de med benådningsrätten icke hafva något att skaffa.
— Landsfiskalen Laurell hade då lika litet fog att beklaga sig öfver förlusten af sin bötesandel, hvars åtnjutande var stäldt i beroende af Konungens rättighet att göra nåd i brottmål, som jag har rätt att beklaga mig öfver förlusten af actoratsarfvode å sådana till ersättning ådömde medel, hvilka, i saknad af tillgång hos vederb:de gäldenärer, icke genom min embetsåtgärd kunna indrifvas, enär min rättighet till detta arfvode just på möjligheten att medlen inbekomma är beroende, hvarföre jag icke heller vid detta tillfälle sträckt mitt ersättningsanspråk längre än till dylikt arfvode ä det belopp, som jag med fullgiltiga bevis styrkt, skulle hafva i Kronans kassa influtit i fall ej, genom de båda Statsmakternas mellankomst, min embetsverksamhet måst inställas.
Statskont. öfvergått till det billighetsområde, inom hvilket det ställt min ersättningsansökning, och dervid inlåtit sig i bedömandet af det större eller mindre besvär jag baft med handläggningen af Finérska balancemälet och det deraf förenledda åtal emot vederb:de erabets- och tjenstemän, samt huruvida, på grund deraf, någon vedergällning för detta besvär borde — såsom K.
Statskont. uttrycker sig, :— utöfver den icke obetydliga provision jag redan åtnjutit å de i balancemälet influtne medel, mig tilläggas. — K. Statskont. känner likväl nogsamt, det jag erhållit Konungens nådiga fullmakt på min innehafvande tjenst, samt att Konungen i denna fullmagt uttryckligen förklarat, det jag egde i behörig ordning tillgodonjuta den för tjensten bestämda ordinarie aflöning samt öfriga sysslan åtföljande förmåner.
När nu till dessa förmåner ostridigt hörer det actoralsarfvode, som genom en K. författning, nemi. K. Kammar-R:ns Instruktion., blifvit utan alla slags vilkor Adv.fiskalen tillerkändt, är det väl då med lag och allmän rättsgrund förenligt, att vilja göra min rätt till åtnjutande af detta arfvode beroende af det större eller mindre besvär jag kunnat hafva vid utförandet af det ena eller andra målet, som hör till min handläggning och att sålunda förvandla en mig af Konungen tillagd löneförmån till en nådegåfva, hvars belopp man tror sig kunna lämpa efter omständigheterne?
Om detta K.
Statskont:ts försök att bringa mina lagliga rättigheter under godtyckets domstol skulle af nåjfon annan vändas emot K.
Statskont. sjelft i afseende på dess erabets- och tjenstemäns löneinkomster, så finge man väl se, om de herrar och män, Som nu upstält grundsatsen, skulle med dess tillämpning på dem sjelfve finna sig belåtne.
Så länge jag med omsorg och noggratihet fullgjort mina embetspligter, finnes ingen, som är behörig att bedöma hvad mer eller mindre möda jag dervid användt, ej heller i hvad mer 230
Den 14 December. eller mindre mån de provisioner jag lagligen upburit motsvara eller öfverstiga värdet af mitt arbete.
Det är nog, att jag har upfyllt mina förbindelser emot Staten, och häruti ligger grunden för min rätt att af Staten fordra upfyllelse af de löften, som å dess sida blifvit mig gifne.
Derföre är det ingen nådegåfva jag begärt, och jag ämnar icke heller begära någon sådan.
— Hvad jag begärt, det är, att mina lagliga rättigheter skola hållas i helgd och att, när man det icke gjort, ersättning må mig tilläggas för hvad jag derigenom förlorat.
Jag tror mig också med tillförsigt kunna hoppas, det R.
St:r skola medgifva rättvisan häraf samt alltså icke tillåta, att det ädelmod, som R.
St:r visat emot en afliden embetsman i lifstiden och sedermera emot dess familj, skall hafva till påföljd en högst känbar förlust för en annan tjensteman, hvilken städse användt sitt yttersta bemödande, att utan menniskofruktan och till gagn för Staten upfylla det visserligen icke angenäma kall, som honom är anförtrodt.
Afven jag har, likasom förhållandet var med den aflidne, en talrik familj att försörja, hvarigenom jag desto djupare känner det oförskyldta lidaude, som mig blifvit tillskyndadt.
Och jag anhåller med afseende härå samt på de rättsgrunder, sorn jag i det föregående utvecklat, vördsamt hos R.
St:r, att, till ersättning för det, genom eftergiften af hvad jag bevisligen kunnat indrifva hos afl. President, af Rillbergh i afräkning å tullförvaltaren Finérs upbördsbalance mig frångängne actoratsarfvode, utgörande 4951 R:dr 30 sk. 8 r:st b:ko, nödige medel måtte varda anvisade, för att antingen från Riksg:skont. eller Statsverket, enl. hvad R.
St:r finna för godt att förordna, till mig utbetalas.
Rörandes jag vördsamt uplysa, att om här samma grund får gälla, som R.
St:r behagade stadga för godtgörande! af mitt actoratsarfvode i Kronofogden Ohboms balancemål, nemi. att det skulle utgå af de frän Ofibom influtne eller inflytande tillgångar, så finnes, för ersättningen af ofvannämnde arfvodesbelopp mer än tillräcklig tillgång uti de medel, hvilka jag från tullförvaltaren Finérs konkursmassa indrifvit och i Kronans kassa lefvererat, så att Statsverket ingalunda i detta hänseende med någon utgift från andra dess inkomstkällor behöfver att belastas.
Om remiss af detta mitt mern. till II.
StatsUtsk. får jag ödmjukl. anhålla.
Jag har i den nyss uplästa motionen åberopat utslag, hvilka bestyrka mina upgifter och anhåller derföre att dessa utslag måtte få åtfölja motionen till StatsUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Med tillkännagifvande, att Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund, såsom ledamot af StatsUtsk. begärt och erhållit 3:ne veckors tjentledighet från d. 17 dennes, anmodade Hr Gr. o. Den 14 December. 231 Landtm.
Hrr Elektorer att i deras nästa sammanträde välja en ledamot alt under liden intaga plats i nämnde Utskott.
St:rs Just.-Ombudsm:s till R. o. Ad. öfverlemnade Berättelse till innev:de Riksdag, åtföljd af en utaf R.
St:rs Kommiterade för Tryckfrihetens vård d. 15 sistl.
Nov. afgifven Berättelse lill R. St:r.
Jag får vördsamt anhålla, att Just.- Ombudsm:s berättelser måtte i enlighet med hvad hittills öfligt varit, remitteras till LagUtsk. R. o. Ad. beslöt att till LagUtsk. remittera Just.-Ombudsm:s förev:de Berättelse, och fann den af Komiterade för Tryckfrihetens vård afgifna berättelse icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Anmäldes och lades på bordet Const.Ulsk:s Mern.
J\s 1, om arfvoden, för Utsk:s kansli, och StatsUtsk:s Utlåt.
JYs 5, i fråga om anslag för år 1854 till gevärsfabrikationen. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
Lördagen den 17 December 1853.
Företog H. R. o. Ad. val af den Suppleant, som, intill dess nytt val af Direktör och Suppleant vid Låne-Kont. i Malmö vid innev:de Riksdag anställes, vid nämnde Låne-Kont. erfordras, i ledigheten efter Hr Prytz, Lars Adolf; och befans, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd:
Thott, Otto, Major, R. S. 0.
Hrr Bänkmäns lista vid val af Elektorer efter nedannämnde Hrr, nemi.:
JVs 00.
Mörner, Carl. — 279.
Hr Stjerngranat, Claes. — 2145. A. „ af Nordin, Fullm.
Hr Tersmeden, Nils. — 1600.
„ Braunerhjelm, Ferdinand.
JVe 2074.
,, Kierulf von Wolffen, Fullm.
Hr Westfelt, Lud vig Henrik Benjamin.
232 Den 17 December f. ni.
JVs 293.
Hamilton, Malcolm. — 15.
Hr Ribbing, Gustaf. — 1102.
„ Frejdenfelt, Carl Fredrik. — 1992.
„ Lagerstråle, Carl Erik. — 2195.
,, Edelstam, Fabian.
Hrr Elektorers lista vid val af ledamöter i Hemliga Utskottet; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde:
JVs 8.
Gr. Oxenstjerna af Korsholm, Fullm.
Frih. Åker hjelm, Johan Carl. — 338.
Tersmeden, Wilhelm Fredrik. — 1912.
A. Hr Nordenskjöld, Fullm.
Hr Virgin, Christian Adolph. R. o. Ad. beslöt, att Exped.Utsk. skulle härom underrättas, med anmodan att inkomma med förslag till den underd. skrifvelse, hvari såväl detta som de öfriga RiksSt:ns val af ledamöter i Hemliga Ulsk. borde anmälas.
Hrr Elektorers listor vid val af ledamöter i nedannämnde
Utskott under permitterade ledamöters frånvaro; och hade dertill blifvit utsedde i Stats-Uts kottet: under JVs 1960 A
Hr Montgotamerie, Robert Nils Germund, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 17 dennes; JVS 1786.
Bevillnings-Utskottet: under den JVS 10 Hr Soop, Fullm.
Hr Gyllenram, Henrik, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 18 dennes; JVs 1636.
Hr Reuterskiöld, Adam Didrik.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottet: under den M 1885 Hr Arnell, Gustaf Fredrik, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 18 dennes; J\i 381.
Hjerta, Fredrik Philip, Öpnades jemväl
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Riddarh.Utsk. efter JVs 17 Frih. Fleming af Lieblitz, Axel; och befans dertill hafva blifvit utsedd:
JVs 2145.
Hr af Nordin, Fullm.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att följande Utsk:s ledamöter begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet, nemi. i Const.- Utsk.
Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, från d. 27 dennes; i Bevilln.Utsk. Hr Tornerhjelm, Rudolf, och Hr Kuylenstjerna, Carl Johan, från d. 24 dennes; i LagUtsk.
Hr Den 17 December f. m. 233 von Hartmansdorff, Au g.
Edvard, från d. 18 dennes, samt i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Frih.
Raab, Carl Adam, från d. 22 dennes; hvarjemte Hrr Elektorer blefvo anmodade att sammanträda till val af ledamöter i nämnde Utsk. tinder de permitterades frånvaro.
Justerades 1 prot.-utdr. för denna dag, innefattande R. o. Ad:s beslut i afseende på förrättadt val af ledamöter i Hemliga Utsk.
Gr. L ö w e n h j e Fm s, Carl Gastaf, d. 14 dennes på bordet lagda motion, ang:de förhöjning i aflöningen för Kommendanterne å Rikets fästningar.
Det torde förundra R. o. Ad., att jag, i anledn. af den motion, som nu blifvit föredragen, har begärt ordet; men det ena fosterländska förslaget väcker det andra.
Löwenhjelms yrkande på ökade löner tili Kommendanterne på Rikets försvarsverk vid gränsorne, upfattar jag såsom sådant.
Under närv:de omständigheter förefaller det mig nemi. som om det icke skulle vara ur vägen att officerare, som hade lust och håg att se kriget på nära håll, för att vänja sig dervid, i fall det. skulle någon gång nalkas oss, finge tillfälle dertill.
Trakterne omkring
Demotika äro icke aldeles främmande för vår historia, och om Svenska tapperheten i sednare tider endast i tankarne fått vallfärda dit, så erbjuder sig likväl nu tillfälle att der ock lära något som behöfves i fall det på alfvare gäller.
Jag föreslår: att 20 till 30 Stipendier, reseunderstöd, eller hvad man behagar kalla dem, måtte bestämmas att under 3:ne år utgå för unga Svenska officerare, som dertill anmäla sig och vilja praktiskt lära krigskonsten, naturligtvis öppet för dem som önska att af desse understöd komma i åtnjutande, att för sitt deltagande och sina iakttagelser välja den ena eller andra stranden af Donau eller Svarta hafvet, hvarhelst striden står till lands eller sjös.
Jag anhåller att detta mitt förslag, som bättre torde kunna utvecklas från yrkets män, mätte få till vederbörligt
Utsk. remitteras för vinnande af skyndsam handläggning.
Föredrogs och bifölls Const.Utsk:s d. 14 dennes på bordet lagda Mern. JM 1, om arfvoden för Utsk:s kansli.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 14 dennes på bordet lagda Utlåt.
JM 5, i fråga om anslag för år 1854 till gevärsfabrikationer.
Hr Björnstjernas, Oscar Magnus Fredrik, d. 14 dennes på bordet lagda motion, med förslag till tillägg uti 11, 30 och 37 §§:ne Riddarh.Ordn.
234 Den 17 D ecember f. m.
Det var med en förvåning, som steg för hvarje rad af läsningen, som jag afhörde det i sista plenum väckta förslag lill ändring i vissa §§ af Riddarh. Ordn., och jag tror att denna förvåning delades af mången med mig på detta rum.
Det var icke allenast beskaffenheten af de föreslagna förändringarne, som väckte denna förvåning, utan det var äfven det obetänkta, jag hade så när sagt, lättsinniga i sjelfva redaktionen af ett så vigtigt lagförslag.
Det torde tillåtas mig upläsa en del af det föreslagna tillägget till 11 § 2 inom.: anmärknme skola deraf otvunget framgå.
I slutet af andra § står efter orden: ”Ej må någon antecknas eller pollet erhålla, som icke personligen sig anmäler” införes: ”Riddarh.Direkt., eller Riddarh.Utsk. må kunna pollet vägra, ifall Direktms eller Utsk:s samtlige vid tillfället närv:de ledamöter” etc.
Jag måste här afbryta läsningen med den anmäknm, att jag tror det icke finnes någon jury eller opinionsnämnd i hela verlden, lill hvilken en sådan makt har blifvit tillerkänd, åtminostone innehålla alla för mig kända stadgar för juryens föreskrift, att de skola vara fulltaliga, när de utöfva sin domsrätt.
Här deremot blott att de vid tillfället n'drv:de ledamöter hafva denna domsrätt, d. v. s. att t. o. m. om endast 2:ne ledamöter af Riddarh.- Direkt, eller Riddarh.Utsk. vore närv:de, dessa skulle kunna utöfva förev:de oinskränkta domsrätt.
Jag hemställer om detta kan vara klokt!
Men jag fortsätter läsningen: — — — ”i fall Direkt:s eller Utsk:s samtlige, vid tillfället närv:de ledamöter, anse den sökandes vandel eller rykte vara af sådan beskaffenhet att det vore mot R. o. Ad:s sanna värdighet och anseende såsom RiksStånd stridande, att honom säte och stämma å Riddarhuset bevilja”.
Huru skulle denna vandel vara beskaffad?
Hvaruti skulle detta rykte eller kanske snarare lösa prat bestå ?
Derom linnes ingenting bestämdt.
Det öfriga af § innehåller blott en fortsättning af samma obestämdhet och lyder sålunda: ”politiska åsigter må dervid, under ingen förevändning, tagas i betraktande, utan endast huruvida den sökande genom sitt upförande anses hafva förverkat rätt till allmän aktning och medborgerligt förtroende”.
De sist anförda orden innehålla ett slags tillstymmelse till lagligt stadgande, ty ur allmänna lagen skulle man kunna leta sig till hvilka förseelser, som utesluta fråa medborgerligt förtroende; men det föregående stadgandet, den allmänna frasen om: ”den sökandes vandel och rykte” m. m. kastar oss åter in i samma obestämdhet, m. e. o. stadgandet är en motsats till Ariadues tråd, i stället att leda oss ur labyrinthen leder det oss rakt in i densamma, en labyrinth af stora svårigheter, tvekan och trassel.
Meningen med det hela torde vara att Riddarh.Direk. eller Riddarh.Utsk. skulle förvandlas till en slags opinionsnämnd.
Nu hafva vi redan en opinionsnämnd föreskrifven i Reg.F:s 103 §.
Tvifvelaktigt torde vara huruvida allmänna meningen anser den lämplig; men jag tager mig friheten hemställa huruvida icke den allmänna meningen skulle anse stiftandet af en ny sådan opinionsnämnd, Den 17 D ecember f. m. 235 sorn den här föreslagna, ännu mindre lämplig.
Den i § 103 af Reg.Fin -bestämda opinionsnämnd har åtminstone den fördelen att vara bygd på samma grunder och inrättad efter samma former, som hvarje annan edsvuren domstol eller jury.
Den är icke bunden af något utom grundlagens stadgande; den dömer blott efter inre öfvertygelse; den är vidare icke underkastad någon slags granskning..
Den nu föreslagna opinionsnämnden deremot har icke allenast icke något bestämdt lagstadgande att rätta sitt omdöme efter, utan, fastän den är lemnad i denna osäkerhet, så har den icke den ersättning derför, som eljest tillhör hvarje jury, nemi. oansvarighet.
Den är tvertom underkastad flerfaldig undersökning.
Om nemi. någon vägras pollet af Riddarh.Direkt, eller Riddarh.Utsk., så har han rättighet att få sin klagan öfver detta förhållande anmäld till R. o. Ad. in pleno.
Man kan föreställa sig till hvilka angenäma debatter detta skulle gifva anledning!
Pä ena sidan Riddarh.Direkt, eller Riddarh.Utsk., som enl. den föreslagna 37 § aflagt sin salighetsed på att vid sitt domslut i saken ”utan mannamån eller partisinne, följa hederns och samvetets bud”, och på andra sidan den uteslutne, som påstår Riddarh.
Direkt. eller Utsk. i trots af sin ed hafva orättvisligen vägrat honom inträdespollet.
Mig synes att dessa föreslagna förändringar, för att ur Riddarh.Ord. borttaga några förargelsekorn, skulle, så att säga, i stället gifva oss ett helt fröhus af skandal.
Men icke nog med den nu omnämnde omedelbara granskning, sorn denna opinionsnämnds dom är underkastad!
Nej, under hela Riksdagens fortgång kan, om blott 5 ledamöter af Ståndet derom sig förena, fråga väckas huruvida någon af R. o. Ad:s ledamöter af Riddarh.Direkt, eller Riddarh.Utsk. undfått pollet, för hvilken inträde bordt vägras!
Jag tror således att det föreslagna stadgandet, ehuru strängt det är tillämnadt, i sjelfva verket, kanske är ganska oskyldigt; jag tror nemi. att stadgandet tillintetgör sig sjelf derigenom att ingen skulle kunna vilja vara ledamot af en sådan domstol som den nu föreslagna.
En samvetsgran person kan nemi. åtaga sig, att vara medlem af en godtycklighetsdomstol om denna domstol är utan ansvar för sitt tillgörande, ty i så fall behöfver han blott följa sitt inre omdöme och kan i tveksamma fall alltid heldre fria än fälla.
Detta kan han deremot icke här, då hans tillgörande efteråt är underkastadt granskning.
En person kan vidare åtaga sig att vara ledamot af en domstol, hvars dom är underkastad den strängaste undersökning, då denna domstol har bestämda lagstadganden att gå efter; men jag tror icke att någon person kan vilja vara medlem af en domstol, som hvarken har den ena eller andra af dessa fördelar, en domstol sorn skall dämma godtyckligt och likväl vara underkastad ansvarighet för sin dom.