Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. har sanktionerat detta beslut, att Jernvägar skola byggas, och arbetet dermed har redan tagit sin början; det är ett faktum.
Deras fortsättande är således nödvändigt, derom kan icke tvistas, och medel dertill måste således anskaffas.
Men, mine Hrr, att ett föregående R.
Stms beslut kan innehålla en absolut förpligtelse för följande Ständer, att på Svenska folkets vägnar besluta uptagande af lån, i händelse man kan komma ifrån saken på annat sätt, anser jag, efter mitt begrepp, alldeles icke förenligt med en riktig upfattning af ett Sländernas beslut.
Först då, när det blifvit ett öfverläggningsämne hos R.
St:r om huru medlen skola anskaffas, först då kunna vi bestämma oss för det ena eller andra sättet.
Vi hafva i K. M:s Propos. om Statsverkets tillstånd och behof mottagit den hugnande underrättelsen, att under loppet af förestående statsregleringsperiod finnas disponibla för hvilket behof som helst icke mindre än 17 milhr Rdr.
Nu mätte det väl ankomma på det beslut, som R.
St:r vid denna Riksdag fattar, ang:de den utsträckning de vilja att Jernvägarne skola få, och till hvad grad de vilja bifalla eller inskränka K.
M:s derom aflåtna Propos.; på detta beslut, säger jag, måtte väl komma att bero i hvad mån de anse sig kunna fortsätta arbetena med under händer hafvande medel, eller om de skola uptaga lån.
Men först då kan fråga derom upstå.
Hvad som således blifvit nämndt om att 3 Stånd redan bifallit Utlåt., inverkar för ingen del på min åsigt af ämnet, eller på det behandlingssätt jag ansett mig böra föreslå, nemi. att bevilja det belopp, som StatsUsk. tillkännagifvit vara med lätthet och utan ringaste hinder af andra operationer, tillgängligt till utbetalning, samt att återremittera StatsUtsIcs hemställan i öfriga delar med begäran, att Utsk. ville inkomma med sitt Utlåt. ang:de anskaffandet af återstående för året erforderliga medel.
Ständerna icke kunna besluta i frågan förr, än de erhållit den, i grundlagen bestämda vägledning af StatsUlsk. i detta afseende.
På sätt flere talare förut anmärkt, sönderfaller denna discussion i tvenne delar, nemi. den, som har omedelbart afseende på StatsUtsIcs Utlåt., och den, som, stående i sammanhang dermed, har till föremål Riksg:sKont:s låneoperationer under den sista statsregleringsperioden.
Jag anhåller att få yttra några ord ang:de hvartdera af dessa ämnen, samt att, till en början, med anledn. af hvad Gr.
Anckarsvärd sednast anfört, få uplysa, det jag tror mig veta, att anledmn, hvarföre Regeringens Skrifvelse, rörande ifrågavide medels beviljande, är daterad först d. 20 Mars, är den, att Chefen för Statens Jernvägsbyggnader, hvilken redan i förskott erhållit de 500,000 Rdr, som för några månader sedan beviljades, föreställde sig, att den stora Jernvägsfrågan skulle vara så tidigt afgjord, att han icke skulle behöfva något ytterligare förskott, men att då detta afgörande blef 302 I) e ii 18 April e. m. fördröjdt, han ansåg nödvändigt att ingä till K.
M. med en framställning om erhållande af förskotler äfven för den öfriga arbetsperioden; och, enl. hvad mig blifvit meddeladt, har denna framställning först d. 19 eller 20 Mars ankommit till vederbörande Deparlit.
Anckarsvärd har äfven anmärkt, att en föregående talare, IIr Bildt, skulle hafva yttrat, att R St:r, vid förra Riksdagen, beslutat att alla Statens Jernvägar i Sverige skulle byggas för uplånta penningar.
Jag tror att ilr Grin i delta fall icke rött upfattat hvad Ilr Bildt yttrat.
Jag hade äran att vid sista Riksdagen, jemte honom, vara ledamot af StatsUtsk., och jag kan således intyga, att StatsUtsk. vid den Riksdagen endast föreslog att de medel, som erfordrades för då beslutade Jernvägar, skulle genom lån fyllas.
Jag tror således att Ilr B i I dis yttrande endast hade afseende på hvad R.
St:r vid sistförflutna Riksdag beslöto rörande det lån, sorn då skulle i och för Jernvägs-anläggningarne uptasas.
Hvad nu StatsUtskis förev3r:de Utlåt, beträffar, så är det uplyst och torde för enhvar vara klart, att det är af den mest trängande vigt, att den person, som skall ordna Statens Jernvägsbyggnader, må med säkerhet veta hvad han, i afseende på medlen till arbetets fortsättande innevaride år, liar att tillgå.
Det är tydligt att han icke kan upgöra kontrakter om de materialer, som erfordras, om den arbetsstyrka, som under en längre tid skall användas, om utsträckningen af sjelfva arbetet, så vida han icke på förhand vet, huruvida han under årets olika arbets-perioder erhåller hvad han behöfver.
Jag tror derföre att det är af största vigt att detta Betänk, bifalles, och då frågan redan är af 3 Stånd afgjord, lärer en återremiss icke medföra något resultat.
Jag får således, på grund häraf, anhålla om propos. å bifall till Utlåt.
Hvad derefter beträffar den sednare delen, hvilken jag, i strid med Gr.
Anckarsvärd, anser stå i ett ganska nära sammanhang med denna fråga, ber jag att få tillkännagifva, det jag, för min dpi, långt före Riksdagens början, hade mig bekant det anmärkningsvärda sätt, på hvilket Hrr Fullmäktige i RiksgisKont. hade skött det vigligaste åliggande, som blifvit dem gifvet, nemi. att uptaga lån för de Jernvägs-anläggningar, hvilka af R.
Stir vid sista Riksdagen beslötos.
DéchargeBetänk. här föredrogs, ansåg jag mig icke i detta afseende böra yttra något, så mycket mer, som frågan icke af andra talare vidrördes, och det af det enkla skäl, att jag trodde det vara bäst att de misstag, som inom RiksgisKont. blifvit begångna, blefve betäckta med en hemlighetsslöja, så att de icke, genom tidningarne spridda både inom och utom landet, måtte lägga i öppen dag det sätt, hvarpå frågan blifvit af Fullmäktige behandlad, ett sätt som, efter mitt förmenande, icke skulle ingifva främmande länders bankirer någon stor tanka om R.
Stirs egna
Deputerades förmåga att sköta penninge-transaktioner.
Denna slöja har emedlertid nu redan blifvit lyftad: vi hafva i flera allmänna tidningar sett så väl de ganska sakrika reserva - Den 18 April e. m. tioner, sorn af en bland Riksg:sKont:s Fullmäklfge, Hr RiksArkivarien Nordström, blifvit vid särskilda tillfällen afgifna emot Fullmäktiges åtgärder, som äfven sedermera ett särdeles förtjenstfull! anförande i BorgareStit af Hr Lallerstedt, hvilken, såsom mig synes, i sin rälta dager framställt det sätt, på hvilket Fullmäktige, i denna vigtiga fråga, gått till väga.
Saken har ytterligare i dag, genom en af Konungens Rådgifvare, blifvit gjord till föremål för öfverläggning, och jag tror derföre att det nr i sin ordning, alt icke längre förtiga den åsigt, som man i della hänseende bör och måste äga.
Jag skulle måhända ändock här hafva iakttagit tystnad, så vida icke den värde ledamot af detta Stånd, som tillförene varit Ordf:de i RiksgtsKont., hade upträdt och med mycken käckhet bestridt de ganska befogade och ganska hofsamma yttranden, som emot Riksg:sKont:s förvaltning blifvit afgifna. F. d. Ordfrden för Fullmäktige i Riksg:sKont. slutade sitt yttrande med att
Fullmäktige hade åtlydt hvad dem blifvit anbefaldt, och han ansåg derföre att de anmärkmr, som blifvit emot dem framställda, varit obefogade.
För min del tror jag likväl icke, att Fullmäktige hafva åtlydt hvad dem blifvit ålagdt, och det är också derföre som jag tror, att deras åtgärder med skäl kunna klandras.
Här har af flere talare blifvit erinradt, att R.
St:r vid sisla Riksdagen beslöto att genom låns uptagande anskaffa de medel, sorn utöfver disponibla tillgångar erfordrades för Jernvägsbyggnaderna.
Jag ber härvid att få fästa upmärksamheten derpå, att R.
St:r sagt »utöfver befintliga och disponibla tillgångar».'
Utöfver dessa tillgångar skola lån uptagas för Jernvägars bekostande och understödjande.
»Bekostande)) har naturligtvis afseende på Statens stambanor, och »understödjande» på de bibanor, som skulle komma att af enskilde anläggas. 196:te g i det regkte, som lemnades Riksg:sKont., och som innefattar föreskrifter för lånens uptagande, bestämmer räntan till högst 4 för hundra, men föreskrifver tillika att Fullmäktige må pröfva och bestämma om och i hvilken mån rabatt å kapitalbeloppet må, inom föreskrifna gränser, varda af RiksgrsKont. medgifven.
198:de § innehåller, att till ranteliqvider och kapitalets amortering anvisas ett årligt anslag, svarande emot fem proc. å det belopp som skall uplånas, så att minst £ proc. å den föreskrifna lånesumman årligen må kunna användas till lånets återbetalning.
Det är dessa begge paragrafer som, enl. mitt förmenande, Fullmäktige icke ställt sig till noggrann efterrättelse, åtminstone andemeningen deraf. R.
St:r hafva, såsom något hvar torde erinra sig, icke allenast vid sista Riksdagen beslutat att anslå 5 milkr Rdr
Eko till anläggning af åtskilliga stambanor, utan derjemte medgifvit, att 1,600,000 Rdr s. m. skulle lemnäs såsom lån till utförande af FahluGefleJernbanan, 133,333 Rdr 16 sk. såsom lån till Jernvägen emellan sjöarne Wessman och Barken, samt 100,000 Rdr s. m. till Nordbergs Jernväg, och jag tror ännu något mer.
Summan utgjorde sammanlagdt öfver 10 milkr Rdr Rmt, som R.
St:r således, dels under form af anslag, dejsjinder form af lån, beviljade till utförande af Jernvägs-anläggningar.
Dessa medel skulle genom Fullmäktige i Riksg:sKont. an - 304 D en 18 A pri 1 e. ra. skaffas »utöfver befintliga och disponibla tillgångar».
Jag hemställer nu, hvilken åtgärd hade varit enklare, än att Fullmäktige i Riksg:sKont., genast efter Riksdagens slut, upgjort en beräkning, utvisande så väl Kont:s utgifter sorn inkomster under den då instundande statsreglerings-perioden, samt derefter, tiil åtlydnad af Ständernas föreskrift, gått i författning om anskaffande af de medel, hvilka icke genom överskjutande inkomster voro tillgänglige, Huru hafva emedlertid Riksg:sKont:s Fullmäktige i detta hänseende gått till väga?
Jag vill vid besvarandet af denna fråga icke ingå i alltför mycket detaljer, så vida jag icke dertill varder tvingad.
Dessa detaljer äro för hvar och en af Eder, mine Hrr, genom StatsUtsk:s Betänk.
N:o 39, ganska väl kända, och hvad vi alla veta är, att Fullmäktige till en början ingingo till K.
M. med en framställning, deruti de begärde, att K.
M. måtte uplysa dem om det ungefärliga beloppet af hvad som under åren 1855 och 1856 för Jernvägsbyggnaderna erfordrades.
Detta skedde, oaktadt Kommissariatet redan innan d. 1 Mars år 1855 hade lemnat uplysning om den erforderliga summans belopp, samt dessutom fästat Fullmäktiges upmärksamhet på, att icke låta det så högst fördelaktiga tillfället för låns uptagande gå sig ur händerna.
Tillser man vidare, huru Fullmäktige begagnade denna tid, finner man att fem till sex månader förgingo under en mängd discussioner om småsaker, såsom om papperets form, vattenstämplarnes beskaffenhet och annat dylikt; men något beslut i afseende på uptagande af lån fattades icke förrän, såsom jag tror, i slutet af April månad år 1855, och ehuru beslut sålunda var fattadt, behöfdes likväl två månader innan Fullmäktige kunde komma öfverens om en kungörelse härom, eller bestämma sig för den kapital-rabatt, som för 3|-proc:sobligationerna borde medgifvas.
Detta i afseende på sättet för lånens uptagande.
I afseende åter på sättet för penningars erhållande ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att R.
St:r hade föreskrifvit, att 5 proc. årligen skulle afsättas till ränteliqvider och amortering för hvilken sednare årligen ^ proc. skulle afses.
Fullmäktige hade således den latitud att då obligationerna icke fingo utfärdas till högre än 4 proc:s ränta, medgifva en kapitalrabatt svarande emot skillnaden emellan 4 och 4^ proc;s ränta.
Om Fullmäktige häraf begagnat sig, om de för 4 proc:s obligationer medgifvit en lämplig kapitalrabatt, så hade troligen operationen utan svårighat lyckats, enär konjunkturerna voro dertill särdeles gynnade.
Men fullmäktige bibehöllo den åsigten, att 4 proc. borde vara maximum för lån utan kapitalrabatt och att å lånen ä 3^ proc. borde medgifvas en kapitalrabatt af endast 12^ proc.
Något hvar kan inse, att under sådana förhållanden och på sådana vilkor kunde icke några penningar erhållas.
En bland Fullmäktige, Herr Riksarkivarien Nordström, hvilken vid alla tillfällen synes hafva haft en vidsträcktare upfattning af förhållanderna och en ljusare blick, än de öfrige Herrar Fullmäktige, erinrade dem om omöjligheten att på dessa vilkor erhålla lån; Den 18 April e. m. 305 lån; han framställde till dem den begäran att de skulle ändra vilkoren, och fdrst, sedan 13 månader förflutit, i April månad påföljande året ansågo Fullmäktige det vara tid att tänka på saken.
Den sköts dock åsido, och sedermera efter ytterligare tvenne månader beslöts, att den skulle falla för det året eller såsom det i prot:t heter »tills vidare».
Genom sådana åtgärder af Fullmäktige hafva, mine Herrar, inga lån kunnat uptagas, och i stället för 10,000,000, som varit erforderliga för Jernvägsbyggnaderna och som till en stor del icke kunnat bestridas med befintliga tillgångar, så framt ej Riks:sl£ont. skulle komma i förlägenhet, har en summa af blott 200,000 å 300,000 Rdr erhållits.
Hvad har häraf varit följden?
Jo, Fullmäktige hafva nödgats begagna alla de tillgångar, de kunnat skrapa ihop; de hafva nödgats, i strid med den föreskrift K. M. gifvit, använda till sina löpande utgifter en del af de medel, som i förtid blifvit till dem aflemnade; de hafva varit nödsakade att under den svåra penningekonjunktur, som sedan någon tid varit rådande, upsäga sina innehafvande obligationer; de hafva låtit gå sig ur händerna det gynsamma året 1855, som måhända var det mest lämpliga af alla för att upptaga lån.
De hafva ytterligare derigenom åstadkommit att Svenska nationen, som, i fall lån vid nämnde tidpunkt blifvit uplagne, kanske lätt kunnat vänja sig vid fördelarne af kurserande papper, nu deremot är helt och hållet obekant dermed.
Vi befinna oss till följd deraf i en förlägenhet, hvilken icke kan afhjelpas på annat sätt än genom att uptaga nya lån för alt bestrida de utgifter, som återstå.
Jag tror dock att vi hade stått på en helt annan ståndpunkt, om Fullmäktige på annat sätt upfattat sin ställning, och om de insett hvad Hr Bildt, StatsUtsk:s ledamot äfven vid förra Riksdagen, yttrat, eller att man såsom grundsats då antagit att Jernvägsbyggnaderne skulle bekostas medelst lån.
Fullmäktige verkligen bade beslutat att uptaga lån till ett belopp af 2,000,000 Rdr Bko, inses lätt att om de vid samma tillfälle hade upställt sådana vilkor, enligt hvilka man kunnat få någon erfarenhet, huruvida penningar kunde på detta sätt erhållas, hade en sådan åtgärd varit i högsta grad nyttig såsom ledning vid de beslut, som i denna väg vid innevarande Riksdag skola fattas.
Men det synes verkligen af de åtgärder Fullmäktige vidtogo, som om det varit deras mening att göra all upiåning omöjlig.
Jag har icke kunnat underlåta, att på detta rum till prot:t yttra min tanke om och mitt ogillande af ett dylikt handlingssätt.
Såsom jag redan förut nämnt, hade jag önskat att hela saken blifvit begrafven i glömskans natt; men då den en gång gjorts till föremål för discussionen, har jag trott, att äfven jag borde uttala min åsigt derom.
Innan jag ånyo upptager den fråga, som i mitt förra anförande blifvit af mig vidrörd, anhåller jag att få bemöta det emot mig framställda inkastet, att denna fråga icke V. II. 20 306 D e n 18 A p rll e. m. skulle ega sammanhang med det ämne, som nu är under Öfverläggning.
Jag ber dock om förlåtelse, — den tillhör fullkomligt detta ämne.
Om nemligen, vid pröfningen af StatsUtsk:s förevar:de Utlåt., det befinnes, att derstädes såsom tillgångar äro beräknade medel, hvilka af K.
M. äro för andra ändamål i dess stalsregleringsförslag uptagne; är det icke då nödvändigt att härpå fästa upmärksamheten, så att, om också genom de tillgöranden, som här föregått, det skulle vara af nöden att för tillfället använda dessa medel, detta likväl blott måtte ske provisoriskt, och medlen sålunda icke ryckas från sin bestämmelse för alt anvisas till utgifter i och för Jemvägsanläggningarne, hvilka torde böra på annat sätt bekostas ?
Hvad nu åter den frågan vidkommer, hvarom jag förut yttrat mig, så är det lemligen klart, att den förnämsta punkten i Gr.
Lagerbjelkes försvar för Riks:sKont:s åtgärder utgöres af det utaf honom citerade K.
Brefvet af år 1844, i afseende å hvilket Gr.
Frölich funnit det vara ganska eftertänk 1 igt och besynnerligt, att jag härom skulle vara i okunnighet.
Jag beklagar dock, att jag icke kan låta Gr.
Frölich länge lefva i denna föreställning; ty detta bref är mig fullkomligt väl bekant, och för att härom häfva allt tvifvel, ber jag att nu få upläsa det väsentligaste af dess innehåll, så mycket hellre, som Gr.
Lagerbjelke äfven bär vid omförmälandet af detta bref, likasom förut vid citerandet af brefvet d. 29 Juli, gjort en betydlig jemkning i dess lydelse och sålunda sökt att skaffa sig ett stöd för sitt försvar, som i sjelfva verket alldeles saknas.
Brefvet af d. 18 Oktober 1844 lyder sålunda: »Då enligt hvad erfarenheten ådagalagt särskilda hinder för Riksbufvudbokens afslutande inom vanlig tid någon gång kunde upstå, håfve WI, ej mindre med anledning häraf, än med hänsigt till underlättande i allmänhet af den på RiksgisKont. ankommande penningeförvaltning, nu funnit godt i Nåder anbefalla Wårt och Rikets StalsKont., att, så snart under handläggningen af hvarje års Riksboksluts-arbete möjligen ske kan, upgöra en approximativ beräkning af de till samma bokslut börande öfverskott, besparingar och brister, och derest denna beräkning skulle utfalla med saldo till Riks:sKont:s förmån, genast på grund deraf till Eder leverera lämpliga förskottssummor, under vilkor af den närmare liqvid, som af det blifvande Riksbokslutet kommer att föranledas.»
Jag ber eder härvid noga bemärka, mine Herrar, att innan någon utbetalning af förskotten enligt della Bref kan ifrågakomma, skall således Riksboksluts-arbetet vara under ha,nd~ läggning, och en approximativ beräkning af öfverskott och brister vara upgjord; och som allt detta icke sker eller kan ske förr än under sommaren det år, då Riksboken skall vara afslutad, hvilket enligt den räkenskap«form, som här existerar, är d. 1 September, så finner man lätt, att så vida ej K.
Brefvet af d. 29 Juli tillkommit, hade inga förskott behöft aflemnas till Riksg:sKont. för år 1855 förr än under innevarande sommar.
För öfrigt är det temligen klart, att innan en liqvid kan göras, måste räkningen vara upgjord, och 1844 års
Bref vill Den 18 April e. m. 307 blott förekomma, att ej hela liqviden uppehälles intill sista dagen före bokslutet, eller tills hvarje siffra blifvit skarpt bestämd, utan att, under afvaktan härpå, en approximativ räkning må upgöras och liqvideras.
Lagerbjelke till försvar för Riksg:sKont. velat finna i nyssnämnde
Bref existerar således icke, och hela utgångspunkten för försvaret bortfaller i och med detsamma.
Om något ytterligare bevis behöfves derpå, att Gr.
Laeerbjelkes tolkning af Brefvet är oriktig, så finnes ett sådant af ovedersäglig beskaffenhet deruti, att detta Bref, alltsedan dess tillkomst, aldrig blifvit så lillämpadt af StatsKont.., som Gr.
Lagerbjelke nu påstår detsamma böra tolkas.
Hvad beträffar det förut omtalade substituerandet af 1,216,000 Bdr i Riksg:sKont:s egna obligationer i st. f. att utlåna de mottagna 1,500,000 Edr, så har jag redan medgifvit, att detta till en viss grad kan försvaras; men jag tror dock, att om medlen enl. föreskrift blifvit utlemnade, så hade förhållandet säkerligen äfven blifvit olika, ty jag vill gerna föreställa mig, att Hrr Fullmäktige noga betänkt sig, innan de just under en svår penningekris vidtagit den våldsamma åtgärden att upsäga de äldre obligationerna.
Men äfven om, på sätt jag nyss nämnde, jag vill medgifva att det nämnda substituerandet kan försvaras, så behagada B. o. Ad. dock finna, att det är någon skillnad emellan 1,216.000
Edr och 1,500,000 Rdr.
Och denna skillnad hvarmed blef äfven den substituerad?
Hvarföre kom icke den den allmänna rörelsen till godo? R. o. Ad. torde således finna, att försvaret icke heller i denna del håller streck.
Men, såsom jag äfven förut nämnt, det var ej detta som utgjorde bufvudgrunden för Fullmäktiges beslut, utan det var den åsigten, att RiksgrsKont. ej behöfde fästa afseende å de i det K.
Brefvet föreskrifna vilkoren, och till ett ytterligare bevis härpå ber jag att få anföra ett stycke ur en vid detta tillfälle afgifven reservation utaf en man, hvilken jag hoppas alt både Gr.
Lagerbjelke och R. o. Ad. skola tillerkänna något vitsord i denna sak.
Han föreslog nemi., att »framställning måtte göras till K. M., att det af K.
M. fästade vilkor i afseende å medlens användande måtte få förfalla», och tillägger vidare, att »i st. f alt på eget bevåg använda dessa medel för andra ändamål än de af K.
M. bestämda, skulle man sålunda komma lill samma resultat, men tillika då hafva visat I(.
Mils föreskrifter, i de fall, der de, enl. lag, äro mot Riksg:sKonl. behöriga, den fulla aktning som dem bör egnas.»
Så yttrade sig vid detta tillfälle Hr RiksArkivarien Nordström, och deraf synes, att det verkligen icke var det ofta omtalade substituerandet af medel, som utgjorde grunden för Fullmäktiges beslut, utan andemeningen var helt enkelt den, att man obehindradt ansåg sig kunna efter behag disponera de af K.
M. öfverlemnade medlen, sedan man sjelf försummat att anskaffa de tillgångar som erfordrades.
Lagerbjelke säger vidare, att Fullmäktige endast åtlydt R.
Stirs föreskrift.
Hr Gr:n torde dock påminna sig en förklaring, under hvilken hans eget namn finnes tecknadt, och hvilken 308 Den 18 April e. m. jag nu vill taga mig friheten upläsa.
Den är af följande lydelse: »Om det oek låter sig göra att, efter uprältad kalkyl öfver alla på Riksg:sKont:s allmänna kassor anvisade, så väl bestämda som eventuella utgifter, för ett visst tidsmornent utreda hvad derutöfver är i kassan disponibelt, det är tillgängligt utan gifven viss bestämmelse, så kan det likväl uti ett annat, snart följande tidsmornent vara förändradt, antingen emedan obestämda inkomster utfölle lägre än man påräknat, eller emedan obestämda utgifter upginge högre än man förutsatt, eller ock emedan en och annan inkomstkälla afkastade vida mer än man hade anledn. att beräkna.
Häraf synes huru omöjligt det i sjelfva verket är att bestämma huru mycket af Konl:s allmänna kassa är för längre tid så disponibelt, att det kunde göra anskaffande af medel för Jernvägars byggande öfverflödigt»; och vidare säges: »Om inkomsternas ström blefve så ymnig, att man deraf blefve fullkomligt öfversvämmad för tillfället, skola då Riksg:sKont:s Fullmäktige låta all uplåning falla och af egen myndighet använda alla nutidens disponibla tillgångar för Jernvägarne, utan att bekymra sig om, huruvida icke R.
St:r, som dock äro kassans
Hrr, vid ett så välsignelserikt förhållande, kunde finna skäl att för andra, icke mindre vigtiga samhällsändamål disponera de rika tillgångarne och ändock genom statslån låta till verkställighet befordra Jernvägs-anläggningarne, af hvilka, ehuru högst nyt tiga, gagnet dock i vida större mån kommer framtiden än n u t iden , t i 11 godo?»
Så folio orden vid den tiden; så tänkte man då om betydelsen af frasen: »disponibla tillgångar», emedan då ännu någon utsigt fanns att göra uplåningar; men sedan utsigterna genom Fullmäktiges eget sjelfförvållande allt mer och mer mörknat, då förskansar man sig bakom samma fras, och påstår att den bör så tolkas, att alla de tillgångar, som man föreställer sig vara disponibla, böra för Kont:s egna ändamål användas.
Jag hemställer, huruvida dessa båda tolkningar, den af d. 14 Mars 1856 och den af Gr.
Lagerbjelke nyss gjorda, äga någon öfverensstämmelse sins emellan, och huruvida icke Hr Gr.
Lagerbjelke här råkar i en ohjelplig stridighet, antingen med sig sjelf, ifall han då delade majoritetens mening, eller ock med samma majoritet som afgifvit förklaringen.
Den andra af mig gjorda anmärkmn gällde indragningen af de utlemnade medlen.
I Kungabrefvet står uttryckligen, alt dessförinnan skulle beslut vara fattade om dessa medels användande till erforderliga ändamål.
Något sådant beslut är ännu ej fattadt, och var det således ännu mindre, då Riksg:sKont. på eget bevåg upsade medlen.
Lagerbjelke har sagt, att det var Riksg:sKont:s skyldighet att hålla R.
St:r medlen tillhanda.
Jag ber att få veta hvarifrån Gr.
Lagerbjelke hämtar detta påstående.
I det K.
Brefvat står, att medlen skulle för den allmänna rörelsen vara tillgängliga intilldess de, efter det beslut, som derom, kunde fattas, blefve erforderliga och fördenskull måste indragas.