Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag för andra gången uppträder emot Hr von Hartmansdorff, kan jag naturligtvis icke hafva förglömt hvad jag förut yttrat; nemi. alt det är ganska lätt att delvis framställa åtskilliga goda grunder för att få förändringar och sammanjemkningar i de båda §§ 56 och 81.
Jag trodde icke detta behöfde så vidlyftigt bevisas, dä vi hafva det mest factiska och praktiska beviset derför uti den omständighet, att R.
St. allt sedan 1823 dermed bråkat.
Jag har deremot alldeles icke märkt, att Hr von Hartmansdorff fästat den ringaste uppmärksamhet på den omständighet jag trodde han skulle söka vederlägga; nemi. att just detta förhållande visar, att ehuru de stå i strid med hvarandra, dessa båda §§, så är det icke nu mödan värdi, att försöka sälla dem i harmoni; och hela min argumentation har Hr von Hartmansdorff ansett sig kunna afspisa med den fras, att om de alternativer, som nu finnas i den 56 § och 81 § åstadkomma oreda, så skulle äfven ett 3:dje alternativ göra det.
Delta är mycket lakoniskt, men föga båtande i fråga om vederläggning.
Hvem som helst är i tillfälle att genast fälla det omdöme, alt Hr von Hartmansdorff med detta ingenting förklarat, utan, såsom man säger, blott velat afspisa och undvika all yttring; ty del skulle icke leda till mera oreda all taga en sådan ny väg, der man, med bibehållande af de principer, sorn borde bibehållas, öfvergaf allt hvad som sinsemellan kunde stå i nåeon strid.
Det egentliga motivet, säger först Hr von Hartmansdorff, hvarföre Utsk. grep till med att göra deli sammanjemkning, hvarom nu är fråga, var del, alt här koni en K. propos., som i 3 Stånd blef af Ordföranderne upptagen enligt 81 § Reg.F. och i det 4:de Slåndel i öfverensstämmelse med den 56 §•
Detta oaktadt säger likväl
Hr von Hartmansdorff, något sednare i sitt långa tal, att den 56 § är gjord för att tjena till en förklaring af den 81 §.
Nåväl, om så är, hvarföre har icke då Hr von Hartmansdorff, hvarföre hafva icke de tre Ståndens Talmän följt denria förklaring.
Detta bevisar tillräckligt, hurusom Hr von Hartmansdorff contradicerar sig sjelf, då det gäller alt försvara egna förslag.
Men detta visar å andra sidan, att vi för närvarande hafva 2:ne alternativer, af hvilka Ståndens ord - Den 5 April e. m. 127 förande kunna begagna sig efter behag, och detta är visserligen ganska illa.
Ur detta dilemma kunna vi dock icke komma genom sådana förslag, som dem Hr von Hartmansdorff här framställt; ty äfven om de vore riktiga, torde det icke vara svårt att erbjuda Hr von Hartmansdorff en tillräckligt säker borgen derför, alt bans förslag icke skola blifva lag, äfven om de skulle vinna i den snart förestående voteringen.
Hvad har Hr von Hartmansdorff således dermed vunnit?
Jo, ingenting annat än att troget vidhålla allting, som kan lända derhän, att vi fä stå in statu qvo; d. v. s. med andra ord, alt vi icke fä någon slags förbättring i vår grundlag.
Det (inner han ganska säkert sjelf; och detta är con seqvent, blott han vill låta bli att söka öfvertyga oss, att det är lia sädaue skäl, som dem han uppgifvit, som han önskar denna förändring.
Hr Man nerskan tz, Carl
Hr von Hartmansdorff började nyss sitt anförande med en förklaring öfver tillkomsten af det förslag till förändring i grundlagen, som Const.Utsk. nu afgifvit.
Han uppgaf nemi. såsom orsak dertill de stridigheter och otydligheter, hvilka förefinnas uti 56 och 81 §§ Reg.F. Allas mening öfverensstämmer verkligen derutinnan, att dessa båda §§ äro ganska otydliga och äfven i viss mån stridiga; detta sednare dock icke så mycket, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit.
Om således Const.Utsk:s nu afgifna förslag icke hade innehållit någonting annat, än ett försök alt förtydliga eller att närmare utveckla
Och besiämma de satser, som i de håda §§ nu innehållas, så hade deremot alls intet varit alt anmärka, utan hade ganska säkert den allmänna meningen inom Stånden varit för en sådan förändring.
Men nu har Const.Utsk. icke det gjort.
Ulsk. har nemi. icke nöjt sig med alt blott förtydliga dessa §§, utan den inom Utsk. segrande majoriteten har, på grund af den herrskande missbelåtenheten med flen i samma §§ befintliga oreda, velat försöka att begagna tillfället för att för framtiden försvära förändringar i grundlagen.
Det är detta försök, som i min tanka med största skäl möter ett så starkt motstånd, och hvaremot, om det icke helt och hållet tillintetgöres, åtminstone en ganska stark opinion äfven här pä delta ruin skall framstå.
Våra riksdagsförhandlingars historia utvisar då emedlertid ett högst besynnerligt förhållande med behandlingen af förändringar i grundlagen.
Såsom här ofta blifvit anmärkt, gåfvo stiftarne af 180!) års grundlag åt Const.Utsk. ensamt rättigheten att föreslå förändringar i grundlagen, hvilka af Const.Utsk. föreslagna grundlagsförändringar ovillkorligen, ulan att Ständerna derom fingo yttra sig, skulle blifva hvilande till en kommande riksdag.
Sjelfve grundlagssliftarne medgåfvo således ett ganska vidsträckt fält för förändringar af en lag, som dock var deras eget verk, och oaktadt de derföre visserligen sjelfve hade bort vara bäst öfvertygade om fullkomlighelen af densamma.
Man hade sä denna grundlag några år till 1812 års riksdag, då man ansåg sig böra försvåra möjligheten af grundlagsförändringar, hvaraf den slutsats skulla 128 Den 5 April e. ra. kunna dragas, att man då hunnit blifva bättre öfvertygad om samma grundlags förträfflighet.
Det är möjligt, att man verkligen hade denna öfvertygelse ännu en 5 å 6 år efter grundlagens stiftande; men jag tror dock icke att den varat i samma mån vi längre framgått i tiden.
Likväl har det besynnerliga förhållande inträffat, att man tolkat den år 1815 antagna grundlagsförändring allt mera och mera strängt, så alt man först velat påstå, och sedan småningom lyckats att införa den praxis, att beslut af ett eller annat RiksSt. eller alla RiksSt:n skulle kunna åstadkomma den verkan, alt ett af Coust.Utsk. väckt förslag skulle kunna, redan vid den första riksdagen förkastas, och nu sluteligen framkommer man med ett ännu mera inskränkande förslag, som innehåller, att när 2 Stånd stanna emot 2, skall ett af Const.Utsk. väckt förslag till förändring i grundlagen kunna vid första riksdagen förfalla.
Belåtenheten med den nuvarande grundlagen tyckes således hafva ständigt vuxit, att dömma efter den alltmera ökade svårighet för förändringar deruti, som man har sökt att bereda; — huruvida denna belåtenhet annars verkligen varit i tilltagande, det lemnar jag dock derhän.
Den sats, att man så litet som möjligt bör vidtaga förändringar uti en en gång antagen och besvuren grundlag, är i sig sjelf absolut riktig; men man skall tillse när man tillämpar denna allmänna sats.
Det bör väl icke vara vid ett tillfälle, dä man är öfverens om att göra en väsendtlig omarbetning af grundlagen, som man framkommer med förslag, hvilka åsyfta försvårande af dylika förändringar.
Hade man en gång kommit derhän, att man hade erhållit ett nytt representationssätt, med hvilket man kunde för framtiden anse sig belåten, så skulle jag gerna lemna min röst dertill, att det skulle fordras hela representationens bifall vid 2:ne på hvarandra följande riksdagar för att förändra grundlagen; men då nu icke så är, utan man tvertom allmänt önskar en väsendtlig ombildning af nuvarande representationssätt, ser jag icke något skäl, hvarför man med så mycken ifver söker försvåra möjligheten af en sådan förändring.
Man skulle äfven kunna länka sig, att om vår grundlag vore skrifven såsom andra länders grundlagar, d. v. s. att den innehölle endast vissa enkla grundsatser, och icke en massa af sådane detaljer, som den verkligen gör, att, säger jag, man då sökte så mycket som möjligt försvåra förändringar i densamma; men då nu förhållandet är sådant, att den innehåller föreskrifter, lill och med i afseende på de första ceremonierne vid en riksdags början, så kan jag icke inse hvarföre man gör så stora svårigheter att vidtaga förändringar af densamma.
Flere talare före mig hafva sökt visa det förkastliga uti Hr von Harlmansdorffs förslag.
Jag skall således icke ingå uti någon vidlyftig granskning af detsamma, men anhåller dock att få fästa mig något vid de mera hufvudsakliga punkterne deraf.
Hr von Hartmansdorff!, förslag innehåller i lista punkten, att den förpligtelse, som Stånden nu äga, att öfver ett af Const.Utsk. väckt förslag, vid dess föredragning, yttra sina åsigter i form af ge - Den 5 April e. m. 129 gemensamma tankar, skulle försvinna.
Jag trer deremot med många andra, att den bör bibehållas; ty då man känner att så mycket säges och talas öfverflödigt inom Slånden, vet jag icke hvarföre man ytterligare skulle gifva anledning till en mängd vidlyftiga skrifvelse!-, hvilka blott försena och inveckla riksdagsärendenas behandling.
Hela den discussion, som föregår en återremiss, tjenar till föga eller intet; sällan ser man Ulsktn dermed taga någon allvarsam befattning.
Men finnes der någon anmärkn., som är af en synnerlig vigt, så ser jag icke hvarför icke densamma, redan vid första föredragningen af ett mål, skulle kunna särskildt underställas Ståndets pröfning, huruvida den bör af Ståndet gillas eller icke.
Ty om dä den framställda tankan af Ståndet förklaras såsom varande af vigt, så bar Ulsk. vid sin följande behandling af ärendet uti detta yttrande alltid en ledning för sina åtgöranden, hvaremot en sådan tanka, om Ståndet sig deröfver ej yttrat, betyder detsamma som intet.
Jag tror således, att denna Ståndens skyldighet alt yttra sig i form af gemensamma tankar, leder lill stor enkelhet i ärendenas behandling; och långt ifrån alt vilja borttaga den för Stånden vid behandlingen af grundlagsfrågor, skulle jag vilja tillägga den vid behandlingen af äfven alla andra ärenden.
Hr von Hartmansdorff säger vidare, alt då 2 Stånd stanna emot 2, skall frågan förfalla.
Jag vill icke upprepa hvad föreg:de talare i detta afseende anfört, utan inskränker mig derföre till den förklaring, att jag skulle kunna instämma såväl i det förslag, som af Gr.
Cronhjelm i afseende å denna del af frågan blifvit framstäldt, som i den af flere andra talare uttalade mening, nemi. alt frågan då skulle genom votering i förstärkt Const.Utsk. afgöras, men att jag icke kan instämma i den af Hr von Hartmansdorff ofvan uttalade mening.
Det är dessutom ett förhållande, hvarå jag vill fästa uppmärksamheten, såväl i afseende på Ulsk-.s förslag, som det af Hr von Hartmansdorff framställda.
Detta är nemi., att den förpligtelse, sorn Const.Utsk. nu äger att i möjligaste måtto söka snmmanjemka de af de särskilda Stånden uttalade gemensamma tankarne, blifvit borttagen.
Jag tror dock, att denna pligt för Const.Utsk. att uppträda såsom medlare de särskilda meningarne emellan, är ett af de vigligasle åligganden, som tillkomma delta Utsk. och hvarförutan hvarje reform snart sagdt blir omöjlig.
Hr von Hartmansdorff har väl sökt att kasta en skugga, ett ladel på den, som söker att medla emellan stridiga åsigler; men jag frågar, om man i någon riktning i lifvet må tänka sig kunna drifva sin vilja ensam fram, och om icke aktningen för de medborgare, med hvilka man lefver i samhället, fordrar, att man, sä vidt möjligt är, söker förena sina åsigler med deras, och icke envist framhåller blott sin egen mening.
Detta är rätta uppfattningen af ett förmedlande handlingssätt, och jag tror icke, att det med skäl kan kallas förkastligt att så göra.
Slutligen har Hr von Hartmansdorff föreslagit, alt hvad 81 § Beg.F. nu innehåller i afseende derpå, alt ett af Konungen fram9 H. 17 130 Den 5 April e. m. lagdt oell af Const.Ulsk. tillstyrkt förslag lill förändring i grundlagen icke kan vid första riksdagen förkastas, skulle försvinna.
Ilan påstår, alt den 81 § icke liar någon gällande kraft, emedan den upphäfves af den 56 §.
Weil detta är icke händelsen; ty den 56 §, om man strängt efter liokstafven vill tolka densamma, tillåter icke, att. ett af Const.Ulsk. väckt förslag i någon händelse får vid första riksdagen förfalla.
Denna § har dock blifvit tolkad annorlunda, emedan man har trott sig kunna antaga, alt ett af Const.Ulsk. vackt förslag, då det af alla 4 RiksSlm förkastas, eller då det faller vid omröstning uti förstärkt Const.Ulsk., vid första riksdagen kan falla.
Men delta har varit derföre, att man tydt denna § så, ty der står visserligen icke uttryckligen, att en fråga vid sådant förhållande skall kunna falla, utan, som redan nämndt Ar, snarare bestämda motsatsen.
Men tvetydigheten har endast kunnat uppkomma derigenom, att grundlagens bokstaf icke ovillkorligen uttrycker, att Ståndens gemensamma tankar ej böra få innehålla något absolut förkastande af ett genom Const.Ulsk. väckt förslag lill grundlagsförändring, ehuru en sådan mening, efter min uppfattning, vid sammanställning af öfriga morn. af 56 §, otvifvelaktigl måste anses innefattas i nämnde §.
Ställer man nu detta obestämda, möjligen förtydbara uttryck i den 56 § tillsammans med den uttryckliga föreskriften uti den 81 §, så måste väl slutsatsen blifva den, alt om också en af enskild motionär väckt fråga om föi andi ing i grundlagen möjligen vid första riksdagen kan förfalla, så kan dock icke så ske med ett af Konungen framstäldt och af Const.Ulsk. tillstyrkt förslag.
Den 56 § förlorar icke derför sin kraft; ty den tillåter Stånden att vid ett sådant förslag göra anniärkntr, hvilka sedermera böra lagas i betraktande af Const.Ulsk. och öfver hvilka slutligen kunna omröstas i förstärkt Const.Ulsk.
Der finnes således icke någon ovillkorlig strid emellan de båda §§.
De behöfva alt förtydligas, det har jag erkänt, men icke äger {lock ett så stort missförhållande rum, som man bär velat påstå.
Hr von Hartmansdorff har bestridi den af Frih.
Raab framställda sats, att det icke vore full jemlikhet de båda slatsmakterne emellan, att den ena hade rättighet att vid första riksdagen lägga ett förslag till förändring af grundlagen på R.
Sl:s bord, hvilken rättighet icke ägdes af den andra statsmakten.
Jag anser dock, att enligt nu gällande grundlag ett gifvet företräde härutinnan är gifvet åt representationen framför Konungamakten, enär densamma är förhindrad att få ett förslag hvilande lill påföljande riksdag, så framt icke detsamma uthärdar pröfiiingen inom Const.Ulsk. och RiksStm.
Nu vill man ännu mera förminska denna Konungamaktens rättighet mot hvad den förut varit; och då jag icke för min del kan dertill lemna milt bifall, får jag förklara, del jag icke kan biträda Hr von Hartmansdorffs förslag.
Sedan jag i början af discussionen hade äran yttra mig, hafva frän liera talare sä starka invectiver blifvit framförda mot Ulsk:s förslag, att detta synes påkalla Den 5 April e. m. 131 nödvändigheten deraf, att den, som liar R. o. Ad:s förtroende att vara ledamot af Const.Utsk,, och som deltagit i uppgörande af det frän delta Ulsk. afgifne förslag, äfven redovisar för de åsigter han hyser om detsamma.
Jag är lycklig i denna ställning derigenom, alt en föregtde talare har upplagil och försvarat de väsendlligasle delarne af förslaget.
Hvad jag hufvudsakligen anser mig höra redogöra för, rörer egentligen den form, hvarunder Ständen skola framföra sina anmärkmr emot ett Coust.Utsk:s förslag.
Ulsk. har i delta afseende följt de sladganden, som nu gällande grundlag innehåller.
Deremot har man invändt, ali denna form borde blifva enahanda för grundlagsfrågor som för alla andra frågor, och man har dertill uppgifvit många skäl.
Försl, säger man, blifva förslagen till de gemensamma tankarne så illa redigerade.
Jag skulle icke anse mig äga skäl att yttra något sådant om det förslag till gemensam tanka, som nu utgör ämne för 11. o. Arks öfverläggning; ty det synes mig ur den synpunkt, hvarifrån det framgått, vara ganska ändamålsenligt redigeradt.
Man har vidare sagt, alt på denna väg, d. v. s. om man begagnar framställningen af gemensamma tankar, vore det omöjligt all komma till någon förbättring i några af de delar, hvaruti vårt samhällsskick behöfver rättas.
Jag kan icke inse del ringaste sammanhang emellan möjligheten att förbättra och afgifvandet af dessa gemensamma tankar; ty om opinionerne eller tänkesätten uti en viss fråga äro bestämde, hvarför skola de icke då kunna uttryckas genom en gemensam tanka lika såväl, som genom en enda person, som talar i frågan?
Det ligger en sofism i detta påslående.
Hr Cederschjöld säger, att denna form är otjenlig, emedan den lägger ett band pä Utsk., ja, till och med förvrider de ide'er, som ligga lill grund för dess förslag.
Huru har dä den värde talaren läst Utsk:s förslag?
Der står: ”Utsk. dock obetaget att ä anmärkningarne fästa det afseende, hvartill deras pröfning inom Utsk. föranleder”.
Deruti har ju Ulsk. fått fullkomlig latitud, att ä de gemensamma tankarne göra det afseende, som möjligheten alt kunna åstadkomma ett helt utlåtande innebär; man kan således icke säga, att Utsk. är bundet af den form, som kallas gemensam tanka.
Hvart tager det vägen, säger man, med dessa gemensamma tankar?
Man ser ingen följd deraf.
Huru btifver man förvissad om att de verkligen blifva R.
Dertill svarar jag, att jag för min del icke begär, det min tanka skall blifva någon annans, såvida den icke förljeuar att blifva det, äfvensom jag på lika sätt vågar säga, alt R. o. Ad:s tanka icke bör blifva lag i Sverige, så framt den icke förljenar att utgöra hela nationens tanka.
Man säger vidare, att de gemensamma tankarne hafva inledt oss i den olyckan, att 3:ne
Stånds mening har blifvit undertryckt i förstärkt Utsk.
Jag frågar, huruvida detta invectiv med fog kan göras i den stund jag föreslagit, att, då 3 Stånds beslut ärogifna, vare sig för bifall eller förkastelse, så skall också bifallet eller förkastelsen vara gifven och ingen votering blifva af?
Man lägger äfven de gemensamma tankarne till last den omständighet, alt Hr 132 Den 5 April e. m.
Ekholms förslag i representationsfrågan blifvit i form af en gemensam tanka till Const.Utsk. remitteradt.
BorgareSt. har väl gifvit tillkänna, att Const.Utsk. ägde att på de grunder, som förefinnas i Hr Ekholms förslag, göra upp ett förslag till ny representation; men ingalunda har BorgareSt. återremitterat sjelfva detta förslag såsom utgörande dess gemensamma tanka.
Man har slutligen gjort samma anmärkn. i afseende på föreningens i Linköping åsigter, alt de nemi. kunnat komma fram lill Const.Utsk. i form af en gemensam tanka.
Det är ganska möjligt, att så kunnat ske; men då hade likväl derföre erfordrats, ali dessa åsigter hade blifvit gjorde till någon ledamots inom någoldera af de 4 RiksStm samt af något visst
Stånd förklarade såsom utgörande deras gemensamma tanka.
Jag skall icke utsträcka vidare denna min redogörelse, utan anhåller blott att fä tillägga, del jag alstyrker B. o.
Ad. från all antaga det förslag lill gemensam tanka, som nu är under öfverläggning.
Ganska starka rop på propos. hördes åter.
Jag hade, i anledn. af de utaf tvenne värde ledamöter, Hrr Cederschjöld och von Hartmansdorff, emot sednare delen af milt sista anförande gjorde anmärkntr, ämnat uppdraga en jemförelse emellan den 56 och 81 § Reg.F.; men härutinnan förekommen af en sednare talare, Hr Mannerskantz, återstår för mig ingenting annat, än att åberopa hvad han i delta afseende anfört, och afslår jag således från all vidare discussion i ämnet.
Jag skall icke upprepa hvad jag förut har sagt; men jag ber att få förklara, att jag, i anledn. af Hr Lagerhjelms yttrande, som gick ut på att försvara Utsk:s förslag, blifvit erinrad derom, alt Hr von llartmansdorffs förslag har ett väsendtligt fel, som gör, att jag knappast vet om 11.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, derå kan framställa propos. llr von Hartmansdorff har nemi. alldeles iklädt sitt förslag formen af en grundlags-§, hvilket är ett helt och hållet nytt sätt att framställa anmärkntr emot ett Coust.Utsk:s förslag.
Vi hafva hela dagen hört Hr von Hartmansdorff yttra sig om obehörigheten af gemensamma tankar, hvaremot llr von Hartmansdorff ansett, att det vore företrädesvis vid det af Utsk. utarbetade förslag, som man borde fästa sig.
Nåväl, mine Hrr, hvad gör Hr von Hartmansdorff sjelf?
Jo, han skrifver nya grundlags-§§, som gå ut på att tillintetgöra den möjlighet, som ännu finnes i vår grundlag, att åstadkomma förändringar af densamma.
Ar detta den conclussion vi få draga af allt hvad som här blifvit sagdt om de gemensamma tankarna?
Såsom skäl till det af Const.- Ulsk. nu framlagda förslag till ändring af 56 och 81 §§ Reg.F., har blifvit anförd den stridighet, som emellan nämnde §§ för närvarande anses äga rum.
Denna stridighet hade lätt varit undanröjd om man blott uti 56 §:s 2 mom. hade uteslutit meningen: ”eller utlåter sig Utsk. med till eller afstyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord propos.”; och det der försöket alt på 'Den 5 April e. m. 133 sidan om stadgandet i 81 § Reg.F. inora Ståndet i form af gemensamma tankar väcka förslag lill nya grundlags-§§, hade i och med detsamma varit afklippt.
Men man har inom Utsk. icke velat komma till någon reda i denna fråga, och på detta sätt hafva vi fått detta Const.Utsk:s förslag, som nu icke mera slår alt återtaga.
Jag ämnar alldeles icke beträda den bana, alt såsom
Ståndets gemensamma tanka förklara ett förslag, som icke blifvit väckt inom Utsk. och der pröfvadt, utan har jag blott velat yttra dessa ord, för att visa huru lätt det för Utsk. hade varit att ställa de båda §§ i öfverensstämmelse med hvarandra, utan att för öfrigt rubba nu gällande stadganden i vår grundlag.
Då nu öfverläggningen om Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke förklarades vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle, att delta förslag blefve såsom Ståndets gemensamma tanke hänvisadt till Const.Utsk.
Ropades starka ja och nej, hvarjemte begärdes votering.
Den som bifaller, att, i fråga om Const.Utsk:s uti mern.
N:o 33 afgifna förslag lill ändringar och tillägg i 56 och 81 §§ Reg.F. samt 29, 49 och 73 §§ Riksd.Ordn., lill Const.Utsk. hänvisas, såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke, det af Hr von Hartmansdorff dertill afgifna förslag, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, förklaras icke Ilr von Hartmansdorffs berörde förslag' utgöra 11. o. Ad:s gemensamma tanke.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 65.
Då jag under discussionen icke varit i tillfälle att i denna fråga yttra min mening, får jag mig nu vördsamt emot R. o. Ad:s beslut reservera.
Ehuru jag visserligen redan genom det förslag lill gemensam tanka, som jag till protocollet afgifvit, förut uttryckt min mening i denna fråga, anhåller jag likväl att dessutom få emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut mig reservera, och detta på den grund, att jag anser R. o. Ad. genom detta sitt beslut, hafva vidtagit den säkraste åtgärd för att icke uppnå det, åtminstone att dömma efter discussionen, önskade målet af en förändring i vår grundlag och borttagande af de orikligheter, som för närvarande i densamma förefinnas. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, sedan R. o. Ad. nu såsom sin gemensamma tanke till Coust.Utskv hänvisat det 134 Den 5 April e. m. af Hr von Hartmansdorff dertill afgifna förslag, finge hemställa, om II. o. Ad. ansåge de öfriga förslagen till gemensamma tankar i detta ämne vara förfallne.
Cronhjelm, Polycarpus
Som det troligtvis för riksdagens befrämjande till ett snart slut är af vigt, att BancoUtsk:s betänk.
N:o 44, som nu till Stånden inkommit, varder med det första underkastadt Ståndets pröfning, så får jag hos H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, föreslå, att nämnde betänk, mätte uppföras först på listan, för att föredragas nästa Onsdag, såvida icke behofvet fordrar, att några dessförinnan från Uisk:n inkommande voter.propos:r förut afgöras.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. hifölle, att, såsom Gr.
Cronhjelm föreslagit, BancoUtsk:s utlåt.
N:o 44 uppfördes främst ä föredragningslistan för nästa Onsdag, med det villkor likväl, alt om derförinnan förslag till voler.propos:r inkomma, de må kunna å berörde lista upptagas framför ifrågavarande utlåt.
Upplästes BorgareSt:s prot.ntdr. af denne dag, innehållande inbjudning till Medstånden alt förena sig med BorgareSt. uti dess beslut, ang:de und. anhållan hos K.
M. om bestämmande af viss dag för riksdagens afslulande.
Jag anhåller, att denna inbjudning må få hvila på bordet till dess R. o. Ad. fattat sitt beslut i afseende på BancoUtsk:s afgifne förslag till reglering af Bankens ställning och förhållanden under nästkommande år.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, alt ifrågavar. prol.uldr. uppfördes å föredragningslistan näst efter BancoUtsk:s utlåt.