Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
42 658 Den 29 Februari.
M:ts Propos,, skall man finna, att äfven der uptagas de inländsks och utländska vigterna olika, och för öfrigt har detta förb. hittills, utan att förorsaka svårigheter, egt rum.
Man har äfven sagt, att Statsverket skulle blifva nödsakadt att tillsläppa medel för Postverkets behof, om den högre vigten bestämdes, men på samma gång. påstår man, att ingen utgift komme att drabba allmänheten genom den lägre.
Det är mig omöjligt att fatta, huru Posten skulle kunna få någon förökning i intrader, om ingen utgift drabbar allmänheten.
Med åberopande af dessa skäl får jag fortsätta mitt yrkande på återremiss af första punkten.
Det må tillåtas mig att uptaga till be svarande några af de anm:r, som blifvit gjorda mot mitt första anförande.
För det första bar man tillvitat mig att hafva begått misstag i mina upgifter, t. ex. i a-fs. derå, att ett bref,- som vöre försedt med ett,, endast ett frimärke, men upgiuge till dubbel vigt, icke skulle blifva afsändt, utan komma att qvarligga.
Jag måtte ha uttryckt mig illa, då man kunnat så förstå mig.
Min mening var att säga, att det lätt kan hända, att man alsander ett bref, der bristen i frimärken öfverskjuter ett enkelt porto, och i sådan händelse blir det verkligen ieke afskickadt.
Jag känner denna sak så mycket bättre, som jag måste bekänna, att sådant verkligen en gång handt mig sjelf.
Postmästaren hade dock den artigheten att, då han igenkände min stil, påsätta det bristande frimärket.
En annan invändning, som man gjort, är att ordet konceptpapper, som förekommer i Utsk-.ts vigtupgifter, skulle vara tryckfel för hamppapper.
Jag erinrar mig mycket väl, att i Afdelnms förslag till Betänk:t stod först »ett ark konceptpapper jemte kuvert och lack.»
Först strök man ut »kuvertet» och sedan »lacket», men något »hamppapper» var det aldrig fråga om.
— Hvad jag i denna sak hufvudsakligen fäster mig vid, är, att de båda åtgärderna, att nedsätta vigten och att nedsätta portot, böra vidtagas på samma gång, emedan de äro af olika art, ersätta och motväga hvarandra.
Det kan icke vara rätt att nu antaga nedsättuingen i ena afs:det, och lemna den andra frågan åt en osäker framtid.
— Afven har man förebrått mig att vilja beröfva Posten några inkomster; men detta är på intet vis min mening, utan har jag icke yrkat någonting annat än bibehållande af det nuvarande förhållandet.
Om jag ändå varit nödsakad att yrka en liten förändring, så har det, såsom jag redan sagt, blott varit, emedan, då det nya vigtsystemet med 1863 skall tillämpas, en jemning var oundviklig, och är det endast derföre jag föreslagit att bestämma vigten till 4 ort, såsom det jemna tal, som ojemförligt närmast motsvarar hvad, sorn nu eger rum.
Hr GeneralPostDirektören har sagt. att jag för högt upskattat antalet af de bref, som skulle komma att genom nedsättning i vigten underkastas högre porto.
Denna min beräkning var baserad på en i min tanke ej oantaglig probabilitetskalkyl; om man nemligen nedsätter vigten med 23/l00. så har jag ej trott mig räkna för högt, då jag antog att också 23/l0o nuvrde brefantalet skulle komma att drabbas af förhöjdt porto.
Långt ifrån att vara för hög, tror jag att Deri 29 Februari. (lenna kalkyl skulle i verkligheten komma att befinnas mycket för lag.
Men jag håller ej på denna kalkyl; jag vill gerna taga
Hr fieneralPostDirektörens egen beräkningsgrund för god.
Han har upgifvit att, enl. anställda beräkningar, nedsättningen i vigten ej skulle inbringa Postverket mer än 10,000 Rdr.
Jag antager detta såsom riktigt; men då hemställer jag, huruvida det är skäl att, blott i ändamål att bereda Postverket en så ringa fördel, underkasta allmänheten ett ganska stort obehag.
En gifven följd är äfven att, om en nedsättning i vigten af 91 kornej inbringar Postverket mer än 10,000 rdr. så kan en ökning i samma vigt af, såsom jag föreslagit, 9 korn ej heller gerna förorsaka Posten större förlust än 1,000 rdr, och får då sål. frågan i dess förhållande till Postverket ändå mindre dimensioner än jag antagit, och blir det sål. så mycket mindre skäl att ålägga allmänheten denna upoffriug.
Samme tal-, hvilken säkert är dsn bäst dokumenterade att i detta afs. uplysa, bar äfven bestyrkt, att Posten ingalunda för det närvarande går med förlust, utan i stället lemnar en nettobehållning, som för nästa år beräknas komma , ttpgå till 16,000 rdr.
Jag kan säl. i alla händelser icke iuse någon tvingande nödvändighet att skaffa Postverket några ökade inkomster och aldraminst på ett så föga tidsenligt och för allmänheten obehagligt sätt.
I afs. å den andra punkten hafva åtskilliga tal. uprepat, att en nedsättning från 12 till 10 öre skulle för Posten medföra en förlust af 200,000 rdr.
Denna siffra, som först upgafsäfven inom Utsk:t, nedsattes der sedan till 133,333 rdr.
Beräkningen hvilar på den grund, att brefantalet skulle förblifva alldeles oförändradt, hvilket naturligtvis icke är att antaga.
Jag yrkar emedlertid ej f. n. på någon nedsättning i portot, utan tvertom att portot må bibehållas sådant det är; men, då älven så förh&lles med vigten, denna dock, på förut flera gånger anförda skäl, jernnäs till 4 ort.
Betän kandets första punkt skulle blifva återremitterad, anhåller jag, det Utsk:t måtte taga i öfvervägande den nu gällande föreskriften, att med löspost icke få afsändas bref, som i vigt öfverstiga 8 lod.
Då det är tillåtet att med den allmänna posten afsända paketer af långt större tyngd, så synes mig ingalunda rättvist eller lämpligt att bibehålla nämnda inskränkning, som, så vida den iakttages och efterlefves, hvilket åter beror på Hrr PostFörvallares nogräkenhet eller bevågenhet, skulle medföra betydliga olägenheter, enär vid afsändande till eller ifrån personer, boende på landet, utaf större bref innehållande Rättegångsprotokoller, Brandstodshandlingar eller andra kommunala eller enskilte dokoraenter, man skulle nödgas sönderdela dessa i flera särskilda brefpaketer, noga tillseende att intet finge öfverstiga deu stadgade vigten af 8 lod.
Härvid torde böra erinras att, om också landsortens korrespondenter anses gynnade af ett lägre postporto af allenast
V2 skill,, så är detta gällande endast till närmaste Postkontor, dä brefven derstädes utdelas, samt att landsortens innevånare, medelst särskilda artvoden till Postförvaltare och till Posthemman, och slutligen till den mer eller Den 23 Februari. mindre, ofta ganska dryga kostnaden för brefvens afhemtande vid Post stationerna, fa utgifva vida mera, stundom flerdubbelt än städernes innevånare för deras brefvexling.
Mörner har yttrat att, om nedsatt* ningen i vigt icke medför någon olägenhet för allmänheten, så kan den ej heller innebära någon fördel för Postverket.
Lättnaden består dock deri, att postskjutsen betydligt minskas och icke blir så betungande.
Olägenheten för allmänheten blir deremot endast att man får vänja sig att begagna något tunnare papper än vanligt.
I afs. å Postverkets financiella ställning, må man ihågkomma, att Posten på sednare åren gjort betydliga förluster, dels genom den förhöjda skjutslegan, dels genom nedsättningen af portot från 12V2 till 12 öre, under det samma Verk tillika fått vidkännas betydliga upoffringar för anskaffande af ångfartyg m. m.
Jag är visserligen af deras antal, som anse, att en nedsättning i portot från 1V till 10 öre skulle vara af stor nytta, men efter den redogörelse, som nu här blifvit lemuad, vill jag icke begära någon förändring i detta afs.
Men deremot kan jag icke finna någon grund att beröfva korrespondenterne den rättighet, de nu ega, att för enkelt porto sända bref af 1 */* l°ds vigt, och inskränka den enkla vigten till icke fullt ett lod.
Må Postverket behålla de fördelar, detsamma nu eger, men må också allmänheten icke lida något intrång i sinal — Jag instämmer sål. med deni, sorn önska, att den enkla brefvigteu må bestämmas till 4 ort, såsom närmast motsvarande den nuvarande.
Sedan öfverläggningen rör:de den l:sta punkten härmed förklarats afslutad, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, att, i afs. å nämnde punkt, yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels återremiss deraf och dels af Hr von Kraemer, att R. o.
Ad. måtte besluta, att från och med år 1863, då den nya decitnala vigtberäkliingen blifvit till allmänt begagnande anbefalld, den enkla brefvigten för inrikes bref skall bestämmas till 4 ort, med portomoderation för bref af högre vigt, öfver hvilken portomoderation Bevilln.- Utsk:t, genom punktens återremitterande, skulle beredas tillfälle att sig yttra.
Härvid anmälde sig och anförde Hr v. Kraemer:
Då här blifvit framställdt yrkande på åter remiss af hela den punkt, som handlar om brefvigtens bestämmande, och då äfven jag delvis yrkat återremiss, eller för portomoderations upgöraude, så, för att ej splittra meningarna, vill äfven jag förena mig i yrkandet om hela punktens återremitterande.
Den 2!) Febr aari. 661 Frih. Cederström, Rudolf:
På de grunder, Hr von Kraemer nyss anfört, får äfven jag förena mig i begäran om återremiss.
Efter framstälda propos:r, först å bifall till Utsk:ts hemställan och sedermera om återremiss deraf, hvilka båda proposir-besvarades med talrika ja och nej i blandning, gjordes förnyad propos. å bifall till oftanämnde hemställan, och, då svaren dervid utföllo med starka ja, blandade med särdeles många nej, förklarade H. Exc., det han nu funnit ja haft öfvervigten.
Sedan votering blifvit af flere ledamöter yrkad, uplästes och godkändes följande voter.propos.:
Den, som bifaller Bevilln.Utsk:ts uti Esta punkten af dess Betänk.
N:o 18 gjorda hemställan om bifall till K.
M:s förslag ang:de förändring i bestämmelserna rörande postvigten, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Hej; vinner nej, varder förenämnde hemställan, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:t, återremitterad.
Härefter hemstälde H. Exc. H: Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. ansåge öfverläggningen rörande den i sammanhang med Esta puukten föredragna 2:dra punkten jemväl vara fulländad, och, sedan dertill svarats ja, samt H. Exc. yttrat, att, i afs:de å sistnämnde puukt, endast bifall till Utsk:ts hemställan blifvit yrkadt, framstlildes propos. i enlighet med detta yrkande, och blef med ja besvarad.
Jag nödgas yrka återremiss äfven af denna punkt, på den grund, att R.
St:rs år 1858 samlade Revisorer framställt anmärkning med ani. af utländska tidningars höga pris.
Poststyrelsen inkom sedan med uplysningar, men hvilka StatsUtsk:t icke funnit tillfredsställande, utan lofvar StatsUtsk:t i ett annat Betänk, vid denna Riksdag att till blifvande Betänk, rör.
Revisorernas för år 1859 Berättelse härtill återkomma; och det torde då icke vara lämpligt att gå StatsUtsk.t i förväg genom att nu fatta beslut i denna fråga.
För att sålunda hålla frågan sväfvande, anhåller jag om återremiss äfven af denna punkt, likasom af Esta och 2:dra punkterna.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. först å bifall till Utsk:ts tillstyrkan, dervid svarades många nej, blandade med ja, och sedermera å återremiss deraf, da svaren utföllo med många ja, jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Den 29 Februari. 4:de punkten.
Hr Akerman, Fredrik: Sedan R. o. Ad, numera behagat hedra mig med förtroendet att vara ledarraot af Bankostyrelse», anser jag mig ieke kunna lämpligen bibehålla den befattning, son» förut varit mig anförtrodd, att vara ledamot af BankoUtskit, utan får derföre härmed afsäga mig densamma.
Jag anhåller att få tillkännagifva, det jag icke var närvarande vid det tillfälle, då R. o. Ad. fattade sitt beslut ang:de Ekon.Utsk:ts Betänk.
IN:o 29, mande skolagans föreslagna afskaffande.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, StatsUtsk:ts d. 25 dennes bordlagde Mern N:o 62, i ani. af lliksStåndens skiljaktiga beslut och meddelade återremisser i deri uti StatsUtsk:ts Betänk.
N:o 51 behandlade frågan, ang:de de för fortsättningen af Statens jernvägsbyggnader erforderliga medels uplåning mot statsobligationer å utländskt mynt.
Vidare föredrögos, men blefvo äfvenledes ånyo bordlagde, Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:ts nedanniimilde, d. 25 dennes på bordet lagde Betänkanden: N:o 3, i ani. af väckt förslag om fördelning på vi3s» år af de kostnader i och för allmänna byggnader, som från boställen utgå; Nro 4, i ani. af väck t motion om förändrade bestämmelser i afseende på vilkoren för kapellförsamlings skiljande från moderförsamling; och N:o 5, i ani. af väckt motion om uphäfvande af 7 Kapitlet Byggn inga Balken.
Anmäldes och bortilades Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:ts Betänkm: N:o 31, i ani. af väckt motion med afs:de å tiden för be ståndet af enskildt ingångna öfverenskommelse!- om pastoralier utgörande; N:o 3 2, i ani. af väckt motion om upliörande af den till Landskrona kyrka från vissa landsförsamlingar utgående tionde spannmål; N:o 33, i fråga om skyldighet att för uptäsande å predikstol aflemna handling in duplo, när bevis öfver upläsaudet fordras; N:o 34, i ani. af väckt motion om utfärdande af ny förordning rör. strömmingstionden; D«n 29 Februari.
663 N:o 35, i ani. af väckt motion om de s. k. presthåporuas på Öland ställande till byarnes disposition; och N:o 36, i ani. af väckt motion derom, att K. Stadgan d. 31 Jan.
1855 angrde mått och vigt måtte till sin verkan ännu någon tid suspenderas, samt om antagande af ett universelt system för mått, mål och vigt; äfvensom Riddarh.Utsk-.ts Utlåt.
N:o 9, i ani. af Gr.
Björnstjernas, C. M., motion om tillägg i 7 § BiddarhusOrdn.
Föredrogos och lades till handlingarne från MedStånden ankomna prot.utdrag, nemi. från PresteSt:t för tiden från och med d. 21 sisth Jan. t. o. m. d. 2.2 dennes, samt från Borgare- och BondeSt-.n för tiden fr. o. m. d. 25 sisth Jan. t. o. m. d. 25 dennes.
Slutligen anmodade H.
R. o. oAd:s Hrr Elektorer att välja en ledamot i BankoUtsk:t efter Hr Akerman; hvarefter Ståndet åtskiljdes kl. nära 2 e. m.
In fidem, O. Brakel. 664 Bil. i\:o 1.
a r 1 h e i ra-G y 11 en sk j 51 d: Den fråga, som nu förekommer främst på föredragningslistan, nemi.
Sammansatta Lag- och Ekon.Utsk:ts Betiink.
N:o 1, i ani. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till tvenne årgångar nya predikotexter och till ny kyrkohandbok, innefattar ett ämne, öfver hvilket det 8ynes mig särdeles lämpligt att B. o. Ad. först inhemtar PresleShts mening, innan R. o. Ad. sjelf afgör detsamma.
Som de flesta af Ståndets ledamöter hafva sig bekannt, pågår f. n. hos PresteSt:t diskussionen öfver denna fråga, sedan under förmiddagens plenum de föreslagna nya årgångarne af predikotexter inom samma Stånd blifvit antagna.
Såsom ett ytterligare skäl för att invänta PresteSt:ts mening i ämnet, får jag nämna, att, efter hvad mig är sagdt, har BondeSt:t redan fattat ett beslut i enahanda syfte, som det nu här föreslagna.
Jag hemställer derföre, att R. o Ad. måtte besluta, att de Sammansatta Utsk:ns ifrågav:de Betiink:de skal! upföras främst på föredragningslistan till nästa plenum.
Hr Ca r 1 hei m-Gy 11 en s kjöld:
Det var verkligen oväritadt att mitt förslag skulle röna något motstånd.
Som det synes, grundar sig detta derpå, att man dels anser grannlagenheten vara onödig och dels befarar, att, om R. o. Ad. ej skulle fatta samma beslut som Prest<St:t, grannlagenheten derigenom förvandlas till ogrannlagenhet.
Jag ber att få förklara, att det ej var af grannlagenhet, som jag föreslog detta, utan af det skäl, som en talare redan förklarat såsom motiv att instämma i mitt förlag, nemi. att det vore för R. o. Ad. en vägledning vid afgörandet af denna fråga, att lå veta hvad PresteStR, som otvifvelaktigt i detta hänseende är det mest sakkunniga af alla RiksStm, för sin del beslutat.
Att denna fråga rörer hela församlingen, och således R. o. Ad, likaväl som något annat Stånd, det lärer väl ingen kunna bestrida.
Man har trott, att PresteSt.-ts tankar i detta ämne redan voro kända; detta är likväl ej förhållandet; jag var närvarande i förmiddagens plenum inom PresteSt:t, då der förekommo 5 särskilda voter.propos:r.
Meningarne äro således äfven der ganska delade.
Jag tror t. o. m. att, derest voter.propos:rna varit framstälda ian - 665 nan ordning, utgången hade kunnat blifva i mer än ett hänseende annorlunda, än den blef.
Då hos PresteSt:t hela förmiddagen åtgick att diskutera den första delen af Betänk:t, då diskussionen nu nyss börjat äfven om den andra, och då, efter hvad jag hört förmodas, denna punkt kommer att uptaga hela aftonen, så kan det beslut, PresteSt:t kommer att fatta, icke nu med någon sannolikhet förutsägas.
Hvad jag med det föreslagna upskofvet alser, är, att E. o. Ad. derigenom skulle få tillgodogöra sig, hvad i PresteSt:ts redan fattade eller blifvande beslut i ämnet kan vara och af R. o. Ad. finnas godt och värdt att bifallas.
Så t. ex., om PresteSt:t ej bifallar Utskits förslag, ulan i sitt beslut inlägger någon förändring eller någon önskan att till K.
M. frambäras i ett eller annat afs:de, så vore det bättre, att på förhand, innan frågan förekommer till afgörande, veta det.
Om R. o. Ad:s öfverläggning i ämnet upskjutes till nästa plenum, kan den, det önskar, få tid att öfverväga, hvilkendera af PresfeStits propositioner är bäst att antaga, äfvensom den, som ej vill instämma i någon af dessa, kunde, med det afs:de, PresteSt:ts beslut och der förekomna propos:r otvifvelaktig! förtjena i ett ämne som detta, bereda sig att för R. o. Ad. föreslå eller förorda sådana beslut, att PresteSt:t kunde inbjudas att deri deltaga, och ett godt och önskligt resultat i frågan befordras.
Enligt grundlageu skola ulla ärender, såvidt möjligt är, inom alla Stånden samtidigt föredragas och afgöras, och då olika beslut blifvit fattade, hafva ofta inbjudningarne att förena sig i beslut korsat hvarandra.
Detta är tidsödande och förorsakar, enligt mitt förmenande, större tidsutdrägt, än om 11. o. Ad. upskjuter frågans afgörande till nästa plenum.
Jag delar den af en talare uttalade önskan, att för alla RiksStånden gemensamma öfverläggningar öfver denna fråga egt rum; men då sådant nu ej låter sig göra, torde den af mig föreslagna åtgärd vara ett sätt att i någon mån ersätta förlusten af gemensamma öfverläggningar.
Som det för de fleste af Ståndets ledamöter varit omöjligt att förskaffa sig det handbokslörslag, hvaröfver skall röstas, så torde äfven deri för min framställning finnas ett skäl.
På en lycklig lösning af frågan kommer Svenska kyrkans sammanhållning och bestånd att i betydlig män bero.
Må derföre, i besluten derom, R.
St:r ej förhasta sig.
Bil. N:o B Hr Carlheim-Gyllenskjöld:
I likhet med Gr, Björnstjerna finner jag, att sedan, genom två Stånds bifall til!
Utsk:ts förslag i denna del, den åsigt, för hvilken jag var beredd att tala, icke vid innevarande riksdag har att vänta någon framgång, det också är 666 ändaroålslöst att nu mycket derom orda.
Då emellertid det år R. o. A:s pligt att i hvarje fråga uttala sin mening, och derför höra läggas till grund goda skäl, men icke andras redan lättade beslut, så anhåller jag, att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet å en omständighet, hvarpå jag tror att frågans bedömande hufvudsakligen beror och hvarom jag icke hört någon talare hittills yttra sig.
Frågan är ställd till R.
St:r, huruvida det af Komiterade upgjorda förslaget kan af R.
St:r blifva godkändt.
Preste Ståndet har förklarat sig gilla detsamma med de af Ståndet deruti vid förra riksdagen gjorda förändringar.
Jag tror således att det just är detta af Preste-Ståndet förändrade förslag, som företrädesvis bör afses och komma i betraktande vid sidan af nu gällande kyrkohandbok.
Detta var också anledningen, hvarföre jag i sista plenum föreslog upskof med frågans afgörande, till dess PresteStåndet afgjort densamma.
Vi veta att detta Stånd med en stor majoritet afslagit Utsk:ts hemställan.
Man säger att behof af förändring uti ifrågarande hänseende icke förefinnes, eller åtminstone icke inom Svenska församlingen är allmänt uttaladt.
Första delen af denna sats vill jag för min del bestrida, hvaremot, beträffande den andra, jag vis serligen icke bestämdt vill göra det; men jag påstår dock att ett sådant uttalande från många håll gjort sig gällande.
De, som hafva sakkännedom i detta ämne, hafva också öfverensstämt derutinnan, att vår nuvarande handbok icke motsvarar de fordringar, som man bör ega på en sådan, så väl i de delar, som angå den allmänna gudstjensten, som äfven i vissa delar, som mera angå den enskilda.
Jag torde böra angifva, på hvilken grund jag vågar uttala detta påstående.
Hvad först behofvet af en förändrad kyrkohandbok angår, så är första fordran på en sådan, att den skall vara renlärig.
Jag påstår att ingen sakkunnig, som verkligen granskat den nu antagna handboken, kan säga den vara fullt renlärig.
En talare i ett annat
Stånd har visserligen yttrat en motsatt tanke; men det inträffar med denne talare, att han sjelf icke är fullt renlärig.
Han har derföre varit föremal för vederbörande
Domkapitels särskilda upmärksamhet.
Hans åsigter i detta fall torde således ej böra anses väga mycket i vågskålen.
Men, frågar man, hvaruti består handbokens irrlärighet?
Jag ber att få framställa derpå ett pär bevis.
I dopritualen framställes t. ex. en bön till Gud, att Ilan måtte bevara barnet från syndens välde, och på ett annat ställes till det döpta barnet frågan: »vill du genom dopet till dessa plig ter förbindas?»
Sednare erinras faddrarne om de löften, de, så väl som presten, svurit Gud.
Dessa och andra ställen innebära tydligen den mening, att barnet icke vore syndigt, att det blott behöfde bevaras från att blifva det, att dopet vore icke ett löftesrikt nådeförbund å Guds sida mot menniskan, utan ett sådant, hvarigenom menniska» åtog sig och förbundes till pligter, hvilka hon derförut icke egde.
Allt detta måste erkännas vara i fullkomlig strid med vår kyrkas bekännelse, enligt hvilken menniskan vid födelsen hemfaller under syndens välde, derifrån förlossas genom döpelseu, der henne tillförsäkras syndernas förlåtelse och Guds nåd med alla de förmåner, deri inne - 667 fattas; äfvensom att menniskan, såsom fritt, sedligt väsende, är, äfven före dopet, ovilkorligen förbunden till Guds lags efterlefnad, så att hvarje afvikelse derifrån ar synd och såsom sådan straff underkastad, ehvad menniskan är döpt eller icke.
Men äfven i en alldeles motsatt syftning kunna anmärkningar göras och hafva ofta blifvit gjorda mot nu gällande dopformulär, att det nemligen genom ordslällningen befrämjar den falska mening, att den, som undfått dopet, vore fullkomligt säker om saligheten och inför Gud ansvnrsfri, oaktadt uppenbar och upsåtlig orättfärdighet och syndig lefnad.
Detta år ett af Baptisterna ofta med framgång gjordt inkast mot vår bekännelse.
Hela Svenska kyrkan, säga de, anser sig ju saker om saligheten på grund af sitt i barndomen undfångna dop, oaktadt så få bemöda sig om en dermed öfverensstämmande helig vandel.
1 afseende å aflösningsformuläret i nuvarande handbok, hafva ej mindre anmärkningar blifvit framställda, och personer gifvas, som heldre afhålla sig från den Heliga Nattvarden, an de vilja derefter aflösas.
I denna del, i fråga om renlärighet, kunna auktori teter åberopas.
Nar första gången klagomål öfver nya handbokens o v i 1 k örliga begagnande framburos inför Thronell, infordrades deröfver yttranden från Domkapitlen i Hernösand, Upsala och Lund, och alla ölverensståmde deruti, att brister i afseende å bekännelsen förefunnes i handboken.
PresteStåndet har äfven jemte Komiterade, ehuru i särdeles milda ordalag erkännt detsamma.
Då således det kan lagas för gifvet, att vår handbok icke är alldeles renlärig, och då dertill kommer, att klagomålen öfver densamma med hvarje dag tillvexa, vore det dä R. o. Ad. värdigt, att nu icke uttala någon bestämd mening i frågan, eller att, genom bifall till Utsk:ts förslag, förhindra upskof med afgörandet till nästa riksdag, då måhända både behofvet och fördelen af det nya handboksförslaget hunnit tillräckligt ådagaläggas?
Vore här fråga om att antaga en lag, så skulle jag vara den förste att medgifva, att folket måhända icke vore tillräckligen förberedt derpå, och att derföre afstyrka den.
Men bär är frågan om ett förslag, som under loppet af en längre tid varit förberedt, hvarom enhvar således haft tillräcklig tid att taga kännedom, samt hvilket vid tvenne riksdagar vunnit de mest sakkunniges, d. v., s. PresteStåndets bifall.
Mig synes det vara lämpligast, att R. o. Ad. uttrycker sitt gillande af förslaget i allmänhet, samt hos K.