Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag icke bedrager mig, sutto der, då min motion behandlades, Biskop Millén och Kontraktsprosten Emanuelson, både utmärkte för filologisk och exegetisk kunskap, och jag vågar säga, att för mig gäller dessa begge manners förenade åsigt i ämnet såsom fullt upvägande hela PresteSt:t, emedan i våra dagar den exegetiska kunskapen bland Presterskapet är sällsynt af det skäl, att sedan presten tagit sin examen temligen knapphändigt, får han helt annat att göra än att tänka på exegetik.
Det måste således ligga åtminstone någon skymt till sanning i detta tillstyrkande af motionen, och jag anhåller fä fästa upmärksamheten på, att det är fråga om ingenting mindre än vår tro i religiöst afs:de.
Jag anser, att om vi hafva en Bibel, som vi skola tro på, och denna icke innefattar den sanning, som den. borde innefatta, enär det kan bevisas, att sjelfva grundspråket på åtskilliga ställen innehåller annat än öfversättningen, så blir ju öfversättningen en lögn, och jag skulle för egen del anse mig stå på en ganska slipprig grund, om jag tror på en öfversättning, som icke öfverensstäramer roed originalet.
Jag medger, att i våra dagar anses allmänneligen icke Bibeln vara af särdeles stor vigt; del anses icke löna mödan att forska i ett sådant studium, som det bibliska, ty man har längesedan kommit från den fordna allvarliga tanken att
Bibeln är den förnämsta biand böcker, och jag frågar eder, M. Hrr! om vi icke i dagliga umgänget få allmänt höra talas om, att Bibeln icke är Guds ord.
Men huru skall raan komma i tillfälle att pröfva, huruvida Bibeln är Guds ord eller ej, då man måste åtnöja sig med 126
Den 14 J an naii. en felaktig bibelöfversättning?
För hvarje sannt religiös menniska måste naturligtvis vara ange läget att. icke förvillas eller bedragas, utan att få veta hvad Bibeln i verkligheten innehåller.
Man här i vårt land länge iusettnödvändigheten af att erhålla en förbättrad bibelöfversiittning.
Bet iir nödvändigt att veta hvad originalet säger, och icke blott lägga öfversättningen såsom ett hyende under vårt hufvud och hvila på Bibeln, utan att hafva någon annan kraft af Bibelns ord jin den otillfredsställande ovissheten, att det möjligen kan vara sanning, men att det också kan vara lögn.
Jag hemställer till hvar och en, som öpnar G.
Testamentet, om han icke fiuner på mångfaldiga ställen, som icke kunna förstås, sådana, att deri icke något logiskt sammanhang kan igenfinnas.
Der upstår genast den misstanke: kan detta vara rätt eller icke? kan detta vara det ord, som de heliga Guds män så många gånger hafva erkännt vara af Gudi ingifvet?
kan detta vara deras mening, är det detta ord
Han lärt?
Då vi sålunda på mångfaldiga ställen finna uttryck, som innehålla rakt ingenting, och andra, som rent af strida mot sannt religiöst begrepp, skola vi icke då vara än mera angelägna att veta, huruvida det är rätt öfversatt eller ej?
Så länge således något sannt religiöst intresse finnes, så måste oaflåtligen önskan upstå att få se Bibeln i dess rätta genuina skick, sådan den är utgången från Gud.
Det ena exegetiska arbetet utkommer efter det andra i våra dagar, och alla gifva de oss det bestämdaste bevis på att den nu gällande Bibelöfversättningen är högst bristfällig.
Jag vill icke trötta lt. o. Ad. med exegetik, men det torde tillåtas mig att här anföra endast några tå undantag pä den stora skiljaktigheten emellan vår nu antagna bibelöfversättning och grundtexten:
(Gammal felaktig öfversättning.) Jer. 4: 27.
Ty, så säger Herren:
Hela landet skall öde varda, och jag skall platt intet skona.
Jer. 5: 10, 18.
Bestormer hans murar, och kaster dem omkull, och skoner intet: för eliort hans vinqvistar: ty de äro icke Herrans. v. 18.
Och jag skall pä den lid, säger Herren, intet skona eder.
Jer. 8: 14.
Hvar skole vi då bo ?
Ja, forsander eder då, och lät oss draga in uti de fasta städer, och vänta der efter hjelp: Ty Herren, vår Gud, varder oss hjelpande med en (Ny rättad öfversättning.)
Hela landet skall öde varda, ändock jag icke vill med det en anda göra.
Stiger öfver hennes murar, och förderf ver; men görer dock icke ända med henne; förer hort hennes vinqvistar: ty de äro icke Herrans. v. 18.
Dock icke heller på den tiden, säger Herren, skall jag med eder en ända göra.
Hvarföre dröje vi?
Ja, församler eder då, och lät oss draga in uti de fasta städer, och vänta der efter hjelp: Ty Herren, vår Gud, häfver kufvat oss, och han gifver Den 14 Januari. 127 bitter dryck, att vi sd synde emot Herran.
Hos. 13: 12, 13.
Ephraims misshandel är sani" manbunden, och lians synd är behållen :
Ty honom skall ve varda såsom en barnaföderska: ty de åro oförsiktiga barn; den tid skall komma> att deras barn måste förgås. oss dricka en bitter dryck, derföre att vi håfve, syndat emot Herran.
Ephraims misshandel är sammanbunden, och hans synd är betäckt; Ty honom skall ve varda såsom en barnaföderska: efter de ära oförståndiga barn; men den tid skall komma, att de icke förblifva skola uti moderlifvet.
Det gamla testamentet, synnerligen Profeterna, Jobs Bok, Ordspråksboken, Predikareboken, är öfverfullt af misstag i öfversättningen.
Detta hafva sakkunniga män funnit, och de hafva äfven kommit i erfarenhet af att det är ett otroligt stort och svårt arbete att komma till rätta med, ty det fordras att pröfva allt, grundtexten i första rummet, och sedermera de äldsta öfversättaingarne af Bibeln, de orientaliska och de nyare på flertaliga tungomål. 80 eller 87 år äro förflutna, sedan Bibelkommissionen tillsattes, och det har gått så långsamt med arbetet, att, åtminstone hvad Gamla Testameutet beträffar, man ännu tyckes icke vara stort längre kommen än i dess början.
Det skall väl något göras för ändamålets vinnande, och hvad kan väl vara tydligare än att arbetaren skall vara fri att arbeta.
Om man likväl sysselsätter honom med andra göromål, huru skall han väl kunna fullfölja detta dryga och svåra arbete?
Det är ju rent af omöjligt.
Jag anser derföre som ett af de första vilkoren för ernåendet af målet, en förbättrad Bibelöfversättning, att öfversättaren skall ega frihet att derpå arbeta.
Jag vill nu tillåta mig att bemöta några inkast, som Ecklcs.- Ministern framställt mot svårigheten att ingå till K.
Han har sagt, att Kommissionens närv:de ledamöter utgöras af Teologiska Fakultetens Professorer i Upsala och att desse män icke kunna frikallas från sina öfriga åligganden.
Detta inses äfven, men man kan ju då finna andra personer dertill tjenliga, och om Professorerna frikallas från sjelfva arbetet, kunna de ju likväl stå qvar som ledamöter i Kommissionen för att pröfva arbetet.
Jag vet icke hvarföre man skall vara så njugg med Statens medel, då det är fråga om vår tros grundval, att man icke kan löna några arbetare, som sysselsätta sig med densamma, utan bekläder Kommissionens ledamöter med Statens mest maktpåliggande embeten och sätter dem i sådan belägenhet, att de omöjligen kunna fullfölja arbetet.
Skulle man icke kunna insätta ledamöter, som lönas och födas för detta arbete, så att man en gång hinner målet?
Jag vet icke hvarföre man skall vara så frikostig och anslå 20 mill. för lättade kommunikationer på jorden, under det man visar en sådan sorglöshet för lättade kommunikationer med himmelen?
En sådan hushållning med Statens medel 128 l>cn 14 J a n u a r i. kan jag åtminstone icke gilla.
Det synes för öfrigt, M.
Hrr, såsom hade It.
St. redan i detta fall gjort ett medgifvande, som de icke gerna kunna taga tillbaka.
Instruktionen för Bibelkommissionen uttalar tydligen och med stor bestämdhet, att sådana medel finnas och alltid stå till buds, således är det redan gifvet och kan icke komma i fråga att begära dem.
Här är blott fråga om alt begagna hvad som redan är gifvet, att se saken med en sund blick och söka vinna det mål, som man så länge skjutit efter och alltid förfelat.
Jag skulle kunna tillägga mera, men som jag vet att sådana frågor, som denna, icke äro så smakliga som jernvägs- och bankfrågor m. fl,, så inskränker jag mig till en anhållan om bifall till Ekon Utsk:ts förslag.
Ogerna tager jag ännu en gång 11. o. Ad:s up märksamhet i anspråk, enär jag redan förut varit i tillfälle att framställa mina åsigter i ämnet, men jag anser likväl alldeles nödvändigt att med några korta ord dels belysa, dels besvara de påståenden, som här blifvit gjorda.
Jag ber att i första rummet få hembära min tacksamhet till deri siste talaren och motionären, ty aldrig hade någon bättre än han kunnat understödja min åsigt.
Han har här framdragit öfversättuiiigar af vissa ställen i gamla Testamentets profetior, och han har dervid icke sagt, hvarur han hemtat dem; jag förmodar att de sednare äro gjorde af honom sjelf, alldenstund vi veta af bokhandelsanmälan, att den värde motionären är sinnad att sjelf lemna en öfversättning af hela Bibeln.
I parenthes må jag dock förklara, att, om jag skulle nödgas välja mellan nuv:de öfversättning och motionärens, måste jag föredraga den förra framför den sednare.
Dessutom vill jag försäkra talaren, att, om han tager fram de många öfversättningar, som finnas af bibeln, skall han genast kunna finna, att de aldrig äro skrifna på samma sätt, utan alltid skall det vidlåda några skiljaktigheter, någonting af den egna meuskliga upfattuingen.
Och hvad slutsats böra och kunna vi väl hemta derutaf, om icke just den, att upgiften att öfversätta Bibeln är en ibland de svåraste, att många år fordras, innan man kan antaga en Bibelöfversättning såsom den enda exakta, den enda rätta, och dertill fordras icke blott filologisk kunskap, utan äfven den rikaste andliga erfarenhet, en sådan erfarenhet, som menniskan icke blott kan hemta i och ur sin egen lefnad, utan fastmer hemta ur hela kristenhetens erfarenhet.
Den värde talaren har äfven sagt, att han icke fattat hvarföre icke några enskilda personer kunde uteslutande, befriade från alla andra göromål, sysselsättas med detta arbete.
Då jag första gången hade ordet, besvarade jag denna fråga.
Jag sade nemi. att en stor man förklarat, att på samma gång han lefde i sitt kall, kunde han riktigare känna andan och innehållet af den Heliga Skrift, men när han befriades från sitt kall och icke kunde tillämpa det i praktiskt hänseende, då förlorade arbetet i värde både i hans egna och andras ögon.
Det tål dessutom, M.
Hrr, att tänka på, om de, som äro sysselsatta med den Hel.
Skrifts öfversättning, genom detta sitt arbete äro störde i utöfningen af sitt öfriga kall?
Man får då lof Den 14 Januari. lof ntt hafva något reda på hvad en Teologiae Professor eller en Kyrkoherde har för göromål, för att kunna säga att de äro störde i sitt arbete.
För mili del anser jag, att de just genom detta sitt kall icke blott förbereda, utan äfven praktiskt arbeta för Bibelns öfversättning.
Talaren glömde dessutom, att det är alldeles öfverflödigt att besvära K.
M. med den föreslagna skrifvelsen. ty när helst någon af Kommissionens ledamöter begärt af K.
M. tjenstledighet för att egna sin tid och sitt arbete åt Bibelöfversättningen, så har han alltid fått den, och i närv:de stund iir detta fället med Sveriges skickligaste exegetist.
Jag tror icke att jag öfverdrifvet, då jag kallar honom så, jag menar nemligen Professor Mellin i Lund, sorn så förtjenstfullt öfversatt gamla Testamentets profetior.
Jag minnes icke om det var han eller Kommissionen, som för honom begärde tjenstledighet för alt påskynda tryckningen eller redigerandet af öfversättningen, och K.
M. beviljade honom den, och jag är fullt öfvertygad, att då någon af Bibelkommissionen finnér ai behofvet påkalladt, att ega tjenstledighet för Bibelns vare sig öfversättnnde eller befordrande till tryck, skall denna honom alltid beviljas.
Hvarföre skall man då besvära K.
M. med framställningar, som man sett att K.
M. redan förut behjertat?
Det skulle visa att man trodde, det llegeringen vore sinnad att ångra sina föregide handlingar eller också färdig att ändra åsigter.
Jag kan derföre icke på något sätt förena mig med den värde motionären, utan begär afslag å Ekon.Utsk:s Betänk, och det just af samma skäl, hvarpå motionären grundat sitt bifall.
Denna gång skall jag vara något kortare.
Jag vill blott bemöta några inkast af Hr Tham.
Först vill jag bedja Hr Tham söka reda på de bibelspråk, jag citerat, så skall han finna, att dea öfversättning, jag deraf gjort, är den rätta.
Men detta är blott en småsak, och jag har ännu vigtigare anmärk.-r att göra mot Hr Thams anförande.
Det synes mig i sanning, som skola prester i alla tider hysa en viss skygghet för Bibelns ord.
Vi veta, att hela Romerska kyrkan är upfvld af prester, som afråda sina själar från Bibelns läsande.
I den Protestantiska kyrkan finnas äfven flera prester, som äro särdeles angelägna om att deras hjord icke skall fä höra Bibeln i dess rätta skick, och jag frågar, hvad vilja de?
Är det deras allvar att det skall anses skadligt?
Hvad för öfrigt beträffar sjelfva frågan, så. kan det väl icke vara någon skada med att påyrka, det de personer, sorn skola sysselsättas med Bibelöfversättningen, få vara ostörde i sitt. arbete.
Ar det någon af Bibelkommissionens ledamöter, som anser sig vara så ledig från arbete, att han ganska lätt kan sköta t. ex. domprosteri, riksdagsmannakallet o. s. v., och under denna brinnande verksamhet ändock ge ut en ny uplega af Nya Testamentet, så finnes ingen menniska, sorn hindrar honom derifrån
Är det återigen någon af ledamöterna, som anser det exegetiska kallet af sådan vigt, att han finner professionen lägga hinder i vägen för dess utöfvande, så bör det för honora vara kärt, att R.
St:r söka bereda honom tillfälle att få den begärda ledigheten.
Således, om IL III. 9 130 Den 14 J annarl. vi vid denna Riksdag uttala den önskan, att det anta! ledamöter af Kommissionen måtte finnas, som för arbetet år nödigt, kan jag deraf icke draga annan slutsats än att arbetet rycker framåt och långt från att skada, gagnar det, synnerligen i våra dagar, då det religiösa intresset börjar blifva så allmänt, att man deröfver förvånas.
Vi böra dessutom bemärka, att Nya Testamentet kommer ut år efter år.
Det var icke längre sedan än 1853, så utkom en ny öfversättning deraf, men Gamla Testamentet det förblifver sådant det är, och hvarföre?
Jo derföre, att Gamla Testamentet fordrar det största arbetet, och det låter sig icke göra att öfversätta det, om man är öfverhopad af allmänna göromål.
Således tillstyrker jag ytterligare Utsk:s förslag.
Hr Nordenfelt, Enar; Då Hr StatsRådet och Chefen för Eckles.Dep:tet afstyrkt bifall till Betänk, pa afgifne skiil, anser jag mig böra på Utsk:ts vägnar redogöra för den tankegång, som ledt Utsk. till det resultat, hvilket i Betänk, tillkännagifves.
Utsk. insåg nemi,, att det var af stor vigt, det arbetet blefve snart fulländadt, synnerligast derföre, att åtskilliga rykten utkommit bland allmänheten, att man vid början af Bibelöfversättningen skulle funnit ganska stora skiljaktigheter mellan grundtexten och den utevarande öfversättningen, och att det skulle blifva någonting helt annat, ifall en sann och trogen öfversättning utkom.
Det har upstått en oro, som, såvidt Utsk:ts ledamöter kunnat utröna, allt mer och mer ökat sig och blifvit förstärkt genom yttranden, liknande åtskilliga af dem, som nu blifvit på detta rum fälde.
Enär Utsk:s öfvertygelse således var den, att den påbörjade öfversättningen snart borde blifva färdig, men man såg att, oaktadt Bibelkommissionens bemödanden, till det som redan aflemnats så ofantlig lång tid erfordrades, ansåg Utsk. sig icke lämpligen kunna föreslå något annat medel att komma till det åsyftade ändamålet, än att få personer med tillräcklig tid att egna sig åt arbetet.
Utsk. ansåg sig så mycket heldre kunna tillstyrka R.
St. en sådan framställning till K. M:t, som flera prejudikater finnas derpå, att akademiska lärare, professorer, m. fl. fått tjenstledighet på längre tid för vissa maktpåliggande och angelägna arbeten, såsom Professor Schlytern i Lund för utgifvande af de gamla Landskapslagarne, Professor Geijer för sin Historia o. s. v. Men som den majoritet, sora då fanns inom Utsk., insåg de svårigheter, som Gr.
Hamilton påpekat, sökte den ställa Utlåt, så litet positivt som möjligt, och deraf komma de orden: sd vidt möjligt år.
Men då nu Hr Gr:n uplyst att arbetet närmar sig sin fullbordan, och att ett slut på detsamma kan inom en icke alltför lång tid vara att förutse, utan att någon förändring vidtages, och då det af Gr:ns yttrande är att förmoda, att i händelse R.
St. gå in med den af Utsk:t föreslagna skrifvelse till K. M., han finner skäl att i alla fall låta bero och icke vidtager den önskade åtgärden, så finner jag för min del icke skäl att upmana Ståndet att bifalla Utsk:ts förslag, utan instämmer gerna med Hr Gr:n deruti att det må förfalla.
Mycket vore visserligen att anföra mot hvad de föreg:de talarena om sjelfva saken hafva yttrat ben 14 Januari. 131 Qöh jag saknar dertill icke materialier i de anteckningar, jag medfört, men då jag icke kan finna, att en diskussion i detta amne skulle inverka på slutet af den sak, vi hafva för händer, afstår jag helt och hållet derifrån.
Jag hade icke ämnat ytterligare besvära R. o. Ad. med yttrande i detta ämne, men måhända uttryckte jag mig förra gången ej nog tydligt, emedan jag blifvit af den siste talaren i visst hänseende missförstådd, och jag ber att i sådant fall få göra en rättelse, Den siste talaren yttrade nemi., att jag sagt, det Bibelkommissionens arbete snart skulle vara fulländadt.
Det tror jag visserligen icke, min mening var att
Kommissionen sysselsatte sig med utgifvandet af en ny uplaga af Nya Testamentet, oell jag hoppades att denna del af dess arbete skulle inom en icke långt aflägsen framtid vara fulländadt.
Hvad beträffar Gamla Testamentet, så kommer visserligen dermed en längre tid att dröja, ehuru värderika bidrag och materialier blifvit samlade under hand af dels Domprosten Knös, dels Professor Mellin, jemte flera andras arbeten i ämnet.
I öfrigt vill jag icke uptaga tiden med några genmälen på de yttranden, som här i motsats mot min mening blifvit afgifne; jag tar mig blott friheten att söka ett ytterligare skäl till afslag ä Betänk, deri att, enligt mitt omdöme, R.
St., i allmänhet taget, icke böra gå in till K.
M. med framställningar i ämnen, annat än då de äro af behofvet påkallade.
Jag har uttalat denna öfvertygelse vid föreg:de Riksdag, då jag verkligen icke hade någon olägenhet af dessa önskningar, och jag tror mig således hafva ytterligare skäl att framställa den nu.
Hvad Utsk:t begärt, är att de personer, åt hvilka Bibelöfversättnings-arbetet skall öfverlämnäs, så mycket som möjligt måtte befrias från andra göromål för att kunna med nämnde arbete sysselsätta sig.
Nu är ganska påtagligt, att, om en af de personer, åt hvilka detta arbete för närv:de är updraget, och hvilka enligt min öfvertygelse äro dertill mest lämpliga och skickliga, för någon gång önskar ledighet, för att derunder serskildt egna sig åt Bibelöfversättningen, då han utan olägenhet kunde vara ledig från sin tjenstebefattning, så skulle hvarken han underlåta att hos K.
M. framställa denna önskan, eller K.
M. neka att dertill lemna sitt bifall, Tvertom, de exempel, som talaren anfört, vittna derom, att K. M. i sådant fall icke vägrar tjenstledighet, och jag tror att R.
St. gå för långt, om de ingå till K.
M. med underd. framställning i alla möjliga ämnen, der anledning finnes att R.
St:s önskan i alla fall blifver upfyld, så vidt omständigheterna medgifva.
Hr Cederschiöld, Gustaf: Frågan huruvida R.
St. böra ingå till K.
M. med skrifvelse i detta ämne beror efter min infattning derpå, huruvida man anser saken vara af vigt eller icke.
Såsom jag i mitt förra anförande hade äran yttra, hafva åsigterna i detta afseende varit olika.
En tid ansåg man det vara mer eller mindre likgiltigt, hvad Bibeln innehöll.
Bibeln var en bok såsom andra böcker och om man lärde känna dess verkliga innehåll eller 13 J Dea 14 Janu ari. ej, vore likgiltigt.
Nu deremot liar man råkat in i ett annat skede, som för framgången af saken är mvcket vådligare.
Man önskar icke att en Bibelöfversättning skall komma till stånd, man anser det farligt, om en sådan skulle, såsom de lärde påstå, blifva i betydlig mån olika den nuv:de.
När saken kommit på en sådan ståndpunkt, tror jag det vara vådligt afslå Betänk:det, Det skulle visa en särdeles stor indifferentism mot den verkliga sanningen.
Att en sådan indifferentism finnes, derom är jag fullt öfvertygad.
Mången anser kyrkan och religionen för ett slags polisinrättning, tjenlig att hålla packet i styr.
Ju större yttre lugn och ordning, desto bättre, äfven om detta lugn vore dödens lugn.
Ett afslag å Betiinkit skulle gifva ytterligare styrka åt en sådan åsigt.
Hr Tham har citerat en författare, som omtalar att han käti, de sig vida mera inspirerad vid öfversättningen, när han utöfvade sitt embete, än då han var derifrån befriad.
Detta embete var troligen själavården eller kyrkoherdebefattningen.
Nu hemställer jag till en hvar, som har kännedom om en pastors göromål, huru mycken tid han har att egna sig åt dessa göromål?
Det är möjligt att han kan sysselsätta sig med Bibelöfversättningen, men det embete, som skulle inspirera honom till arbetet, det handlägger han då icke.
Jag känner det icke specielt, men jag tror att en föregående talares yttrande anspeglar derpå att en af Kommissionens ledamöter f. n. är Riksdagsman.
Jag frågar då, om en sysselsättning med bankaffärer, med skjutsfrågor, bränvinsbränning och utminutering samt flera dylika, just är lämplig att väcka den inspiration, som arbetet må kräfva.
Jag tror således att de skäl, som Hr Tham anförde, äro alldeles olämpliga.
Eckles.
Ministern har benäget underrättat oss, att, om Kommissionens ledamöter begära tjenstledighet, så vägras den icke af K. M.
Då förhållandet är sådant, kan ju icke R.
St:rs underd. skrifvelse i ämnet skada, utan endast ge en sporre åt
Kommissionens ledamöter att med mera ifver och kraft gripa arbetet an.
Då sjelfva knuten eller det svåra i detta ämne är penningar, eller hvad som skulle behöfvas till aflönande af vikarier eller ständiga Kommissionsledamöter, och detta är så obetydligt, tror jag icke att det kan vara med R.
Stirs värdighet öfverensstämmande, att af sådan grund afslå Betänktt, isynnerhet som det visade en stor indifferentism eller likgiltighet från R.
Sedan öfverliiggningen härmed ansetts afslutad, samt H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsktts hemställan och dels afslag derå, framstälde H. Exc. propos. å bifall till ifrågav:de förslag, och sedan dervid svarats många både ja och nej i blandning, gjordes propos. å förslagets afslående samt besvarades med starka ja jemte många nej, hvaruppå Hr Exc. förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Hr Estenberg anhöll om votering.
Upplästes och godkändes följande voteringspropos.:
Besvärs- och Ekon.Utskits i sednare delen af dess Betänk.
N:o 7 gjorda tillstyrkan om aflåtande af en Den 14 Januari. 133 underd. skrifvelse till K.
M. rörande åtgärders vidtagande till fortskyndaude af Bibelöfversättnings-arbetets fullbordan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o Ad.
Utskits förenämnde tillstyrkan.
Sédan voteringen försiggått, befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—44.
Nej—65.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 1 1 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 29, ä anledning af väckt fråga om anslag af allmänna medel för reparation af S:t Mariae kyrka i Sigtuna.
Jag medgifver visser ligen att StatsUtskottet icke saknat skäl för dess uti förevarande Utlåtande afgifne yttrande, det motionären, då han begärde anslag af allmänna medel för reparation af St.
Mariae kyrka i Sigtuna, bort, fullständigare utreda de med saken sammanhang egande förhållanden, än nu varit händelsen.
Hade så skett, vågar jag tro, det Utsk:t funnit frågan förtjent af mera afseende, än den tillvunnit sig.
Förhållandet iir nemligen följande:
Sigtuna kyrka, byggd, om jag rätt minnes, omkring 1240, iir en af de största samt, i arcbitectoniskt hänseende, en af de märkvärdigaste i vårt land.
Hvar och en, som sett. den, instämmer säkerligen i denna min åsigt.
Kyrkan inneslutar flera gamla grafvar, samt andra lemningar från den katholska tiden, alla högst märkvärdiga, men är derjemte beklagligen i sådant skick, att, ifall icke någon reparation derå snarligen företages, kommer den inom kort att befinna sig i samma tillstånd, som öfrige redan till ruiner förfallne kyrkor i samma stad.
Till följd häraf beslöt församlingen en undersökning.
En sådan verkstäldes ock af Domaren i orten.