Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att nu komma närmare till saken, får jag i anseende till de från England tagne exempel och maximer anföra, att jag tror, det detta lands ceconomiske principer äro alldeles, om jag så tår uttrycka mig, oefteraplige i alla Continentens länder, och mest i Sverige, och det torde för oss vara en stor lycka.
England är en helt och hållet trafiquerande
Statj och alla dess inrättningar och företag äro helt och hållet beräknade för Köpmanna interesset.
Sjöfart, manufacturer, förädiingsanstalter af alla slag, äro de som ligga Engländaren mest om hjertat; åkerbruket måste på visst sätt anses som en binäring, och efter hans rigtiga sätt att calculera, anses sädesproductionen, af alla Landtmanna yrken , för deH mindst lönan. de, så väl för den enskildte jordbrukaren, som för sjelfva den Staten; hvarföre ock af alla jordens alster mesta omhugsan användes på sådana artiklar, hvilka icke kunna införskrifvas, och derföre vinna en säkrare afsättning, såsom foderväxter, jordfrukter, m, m. eller kunna tjena till exportvaror, såsom victualier, hudar o. s. v., elier ock rå ämnen för deras egna Fabrikers behof.
Redan för mer än 20 år sedan började tänkande och förutseende Den 4 April. män att beklaga följderna af den då tilltagande hågen att endast lägga sig på Fårafveln, och har denna, mindre än åkerbruket mödosamma, men långt mera riktande näringsgren sedermera så tilitagit, att i många Grefskap stora åkerfält blifvit utlagde och lörvandlade till betesmarker för deras talrika fårahjordar.
England lär således högst sällan kunna umbära utländsk spannmål, och mindst jpågot år få öfverskott af egna tillgångar, till förråds anskaffande.
"När nu härtill lägges, att tillgång till utländsk spannmål dem aldrig kan betagas; att deras i alla haf dominerande -flottor betryggar deras sjöfart; att deras hamnar alla årstider äro tillgänglige; att deras kanaler och förträffliga transport-anstalter öppna dem cn lätt communication till de innersta Rikets delar; att deras exportvaror äro af den öfvervägande betydenhet och betalas så väl, att egen spannmål.sproduction blifver långt mindre lönande, och att Köpmännen uti spannmåls införskrifning finna en indrägtig Handelsgren; så kan man lätt göra sig reda, hvarföre England, utan att betata spannmålsbrist , kan sakna allmänna Magaz nsInrättningar.
Den har likväl någon gång inträffat , och det till den grad, att Regeringen sett sig föranlåten förbjuda Brännvinsbränning, utom af Socker.
I allt detta torde förhållandet vara helt annorlunda i Sverige; äfven sorni nationliga lynnet, hvilket äfven så litet kan jemföras med Engel - II.
Den 4 April. 65 Engelska folkmängdens, eller den der så kallade Mobs sätt att genomdrifva sina beslut och hindra Regeringens åtgärder, och hvilka blifva ofta ganska vådliga, så väl för Nationens Representanter, som för de högre Embetsmän nen sjelfva.
Vi låre således aldr'g behöfva frukta för de af Burke i England befarade utbrott af en missledd folkyra, hyaraf Magaziuers och hela Städers plundring och våldförande skulle kunna blifva en följd.
Men att nu komma till denna mannens (Burkesj maximer, så är det allmänt bekant, att knappt någon Parlaments-talare i England, i sina principer, så väl politiska som oeconomiska, varit mera vacklande och ombytlig; i afseende på det förra tjenar till bevis, att han under Amerikanska kriget uppenbart försvarade sina rebelliska medundersåtares uppresning mot sin lagliga Öfverhet; men några år derefter, då han kommit i andra förhållanden, kanske, enligt bättre moraliska grundsatser, fastän på ett öfverdrifvet och Franska National-äran stötande sätt, som äfven uppretade deras enthousiasme, yttrade sig öfver Revolutionisternas första företag och hotade dera med en derefter lämpad behandling.
I det sednare afseendet åter, kan man icke utan förundran jemföra, hvad han år 178® yttrade sig om en strängare hushållning af de allmänna medlen, hans häftiga utfarande mot Ministrarna för deras så kallade slöseri, om förminskning af Regeringens inflytande, till hvilket ändamål han foreslog åtskilliga hårda steg; ibland andra en bättre reRidd, 0. Ad.
N:o g, to. 66 Den 4 April, glering af Konungens inkomster, försäljning af skogar och andra Kronans domainer m. m.
När man jemför allt detta med hvad han sedermera förfäktade med största häftighet, så kan man finna orsaken till de många motsägelser och förebråelser han måste uppbära, och desvåra förödmjukelser han i sjelfva Parlamentet måste uthärda.
En så beskaffad mans maximer torde då ej böra tjena till regel eller blifva grunder, hvaruppå andra länders hushållsinrättningar skola uppföras.
Men om vi ändtligen skole låta vårt National högmod i denna del falla, om vi ej få tilltro vårt eget förnufts bruk alt utfinna medel till förbättring i vår allmänna hushållning, och således söka i andra länder efter upplysningar i denna del; hvarföre icke taga dem bland sådana folkslag, som i anseende till climat, behofver och hushållssätt äro närmare med oss befryndade? hvarföre icke taga exempel af en bland de största Regenter och bästa Rikshushållare på sin tid ?
Jag menar Konung Fredrik II i Preussen; han tänkte helt annat om Magazins-inrättningar, men yttrade sig derom ej i klingande tal; utan han viste i verkställigheten, att de voro af oumbärlig nytta.
Då åren 1772 och 73 de flesta Euro- ' pas Länder hemsöktes af en i långliga tider icke känd hungersnöd; då äfven i Tyskland, särdeles det Norra, bristen på lifsmedel var så stor, att den derstädes aldrig förr försökta utväg, att med barkbröd uppehålla lifvet, måste tillgripas, och då många hundrade af svält tillsatte lifvet, öppoade Konungen i Preussen sina väl försedda Den 4 April. 67 Magaziner; ingen af hans undersåtare led någon brist , icke en gång i dess spridda Stater; alla hade brödfödan,.ja kunde äfven något deraf meddela åt sina närmaste grannar.
Det var likväl en folkmängd af 7 å 8 millioner, som deraf skulle uppehållas.
Jag tror icke mera behöfva anföras, att visa nyttan af en sådan hushålls-anstalt och nödvändigheten af dess inrättande.
Jag har i mitt Fädernesland sedermera öfverlefvat en lika svår och bedröflig tid; den inföll efter 1783 års alldeles felslagna skörd.
Det torde ännu för mångå vara i friskt minne, huru svårt tillståndet var, isynnerhet bland den torftigare classen; året förut eller året 1782 var likväl ett af de mest välsignade; men af dess rika öfverflöd var ändå intet öfrigt, att ersätta bristen i det derpå föl jande.
Detta torde hafva gifvit Högstsalig Konung Gustaf III. anledning att tänka på Magaziners inrättning, fast ock ett annat syftemål dertill torde äfven bidragit.
Mycket vore att här tillägga, och i enskildta detailer andraga; men jag har största skäl frukta att åstadkomma ledsnad, och slutar således med en enda anmärkning:
— Den värde Ledamoten tror sig ej bordt vänta, att få höra talas ommagtspråk, som
SpannmålsDirection skulle vara underkastad
I en så liberal Regering, som vår nuvarande, och under en så mild och rättvis Konung, kunna visst inga magtspråk äga rum, och det vore ett brott, att sådant ens misstänka.
Men icke dess mindre skola de af mig nämnde Handlingar bäst kunna intyga, att gamla magt språk ^ såsom Den 4 April. icke återkallade, äro ännu gällande och vis» sin menliga verkan.
Slutligen får jag hos Eders Excellence Herr Grefven och I.andtMarskalkeo anhålla, att detta måtte få åtfölja Remissen af Herr Major Pålntoits Memorial till Stats och Allmänna Besvärs- och OeconomieUiskotten.
Så väl Herr Palmans sorn Herr Hertzenhjelms
Dictamina remitterades till Stats- samt OeconomieUtskotten.
Uppå väckt fråga af Herr Flack, Carl, anmodades och åtog sig Herr Hertzenhjelin att låta. sina Dictamina till trycket befordra.
Hane Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förmälte, att i ordningen till föredragning förekomme nu Grefve Mörner t , Adolph Goran, i sista plenum uppiäste Dictamen: anmärkandes Herr LandtNlarskalken, att den i dag skedde bordläggning af detta Dictamen vore ett misstag, hvilket borde rättas, i kraft af 49. §.
Riksdagsordningen , hvilken föreskrifver, att hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall, så vida ej S åndet enhälligt genast densamma till ved rbörligt Utskott förvisar, ligga på bordet till nästa Plenum, då Remiss bär ske,' och föreslog Herr LandtMarskalken i anledning häraf, att Grefve Mörner* Dictamen nu måtte till Dm 4 April. 69 Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet remitteras.
Herr Flach, Harf yttrade sig ha^va förmodat denna af honom begärda bordläggning så mycket mer vara tillåten, som en dylik bordläggning för andra gången ägt-rum i förlidne Plenum med Grefve Roseus Memorial.
Herr Landt Mar kalken anmärkte, att sådant äfven då hade varit ett misstag, som, i fall erinran dervid hade kommit att göras, visserligen skulle hafva blifvit rättadt, helst tvänne bordläggningar, enligt nyss anförde icke kunde äga rum för annat, än Utskotts Betänkanden och uppå flera Ledamöters förenade begäran.
Vid förnyad föredragning af Vallöf!. BorgireStåndets förlidne Plenidag på bordet Ingda ProtocollsUtdrag af den 20.
Mars, angående Renrss till ett särskildt Utskott af Irågun om ett nytt JuaeReglementes uppgörande, blef dennna fråga till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet remitterad Wext Mahnerfelt, Gustaf, uppläste följande:
Att för Höglofl.
Ridderskapet och Adeln bevilja ett nytt Utskotis sättande, att afgöra Judarnes öde, som på god tro bosatt sig i det - 7© Den 4 April. ta Rike, torde medföra flera svårigheter.
Det blefve säkert af Allmänheten kalladt ett JudeUtskott.
Att här i Riket finnas 2:ne slags Judar, torde alla känna och veta, nemligen: otnskurne och ( hristne Judar
Båda slagen Judar idka handel, Fabriks-rörelse med flera näringar Med Christna Judar förstår jag sådana, som låtit döpa sig och antagit Lutherska Läran.
Riksdagsmannen Herr Stabecks Memorial bedömmer alla slags Judar lika.
Han synes påstå, att Judar mer skada, än gagna detta Rike; af den grund föreslår han, att Judarne böra sättas inom så korrta gränsor, att de ej kunna lifnära sig, mindre föda sig, hustru och barn.
Herr Stabeck påstår, att Judarne äro orsaken till Nations öfverflöd och den luxe, sorn nu finnes i detta Rike; hvilket likväl lemnäs obevist.
Öfverflöd var i detta Rike, innan Judarne erhöllo tillstånd bosätta sig här, sorn kan bevisas af de många och i äldre tider utfärdade ÖfverflödsFörordningar.
Månne det är öfverflöd, att äga mångdubbel Betjening; Kammartjenare, Lakejer, Jägare, Kuskar, Kuskarnes Stalldrängar, Spannridare, Kockar, Portvaktare m m.?
Ingen torde kunna noga uppräkna alla dessa vattubin.
Detta öfverflöd af Betjening torde skada Landtbruket betydligt.
Månne Judarne eller andra Utländingar infört detta i Riket?
Judarne beskyllas äfven, att ensamme inpractisera förbudna varor; men det torde vara många Christna, äfven Han, delsmän, med flera andra personer, som vinsten lockar att begå denna olofliga handel.
Det torde vara fel i straffet, som vållar insmy«
Den 4 April. 71 gande af förbudna varor i Riket.
Om en Lurendrägare, som vore lagligen öfverbevist om sitt brott, straxt i galge blefve hängd; då kunde man vid hvarje års slut göra en säker uträkning, om flere Judar än Christne blifvit hängde årligen.
Judarne beskyllas vidare, att de ej köpa Landtegendomar eller odla måssar, kärt och annan ofruktbar jord.
Kan något tydligare bevis gifvas, att det är förmonligare i detta Rike, vara Handlande, än Jordbrukare?
I annat lall körde nog den idoge och flitige Juden plogen sjelf.
Hvarföre skall en nyss inflyttad
Jude utvälja det sämsta Näringsfång af alla, som är Jordbruket, De unga Jordbrukare hafva långt för detta fattat det beslut, att sälja sina ärfda fastigheter och köpa sig tjenster.
Förstå de att odla dem, torde sådant vara förmonligare än odla jorden.
Andra gamla och förfarna jordbrukare börja sälja sina egendomar, bosätta sig i Städerna, för att komma i ro och undfly Landtbrukets svåra tyngder» Sjelfva Torpar sonen börjar nu blifva så Upplyst, att blott han lärt sig litet skrifva och räkna, söker han sig till Städerna, helst till Bodgosse; han vet, att han i Handel innan korrt får heta min lilla Herre.
I det stället, om han vistas qvar på Landsbygden, får han på Hållkrogen och Kurirskjuts heta alla slags öknamn, som kunna upptänkas.
Hans rygg är då i lika belägenhet med hästens rygg, att utan motstånd få smaka alla sorter piskor, dels med smällar, dels utan.
Orsaken till allt detta kan lätt utletas.
Jag har varit Jordbrukare sedan 1766.
Under hela denna tiderymd har 72 Der.
4 April. hvarje år någon ny pålaga blifvit lagd på Jordbrukaren, ofta flera, oberäknadt Be vi! 1- ningen.
Intet af de nya onera har upphört eller blifvit lindradt, fast mera lörsvåradt att utgöra.
Jag bör ej förtiga, att ett enda onus under denna tid blifvit ansenligen lindradt; nemi.
Presterskapets husförhör på Landsbygden.
Förut fortforo de ifrån dagens ljus till mörkret; nu slutas det på 2 å 3 timmar.
Om man härtill lagger de många missväxtår, som infalla och åtfölja en del jordbrukare lika så tätt som skuggan följer kroppen i månsken, hvarvid deras sädesåkrar äro beprydda med de täckaste blomster och örter, här och der blandade med tistlar.
Dessa växter mogna, och vid ett blåsväder vifta åt alla förbifarande, att de skola taga sig till vara på Landsbygden, der sådane växter frambringas af Jordbrukarens möda och arbete.
Skola således icke både Judar och Christne ana häraf, att handel i det-’ ta
Rike är förmånligare än Jordbruk ?
Judarne beskyllas, att de ej reda in skepp, mindre segla eller vilja tjena som Matroser eller Jungman.
Näst handel, torde Sjöfarten i detta Rike vara den förmånligaste näringsgren, att erhålla förmögenhet.
Skeppare och Matroser äro i detta land mest gynnade.
Efter Svenska språkets nogaste bemärkelse äro de i sjelfva verket Rikets rätta Friherrar.
Matrosen seglar, om han vill; låter bli, om han vill; betingar sig den hyra lian åstundar.
I annat fall rår han sig sjelf.
Orädd för lagens hot, beger Sjömannen sig i hvad utländsk tjenst han behagar, der han får största hyran.
Vill han åt Den 4 April.
73 terbese sitt fädernesland, vet och känner sjömannen , att det ena PardonsPlacatet allöser ett annat.
Ar han till finnandes i Riket, när krig uppkommer, bernias sjömannen mångbubbel hyra i Månaden mot ConscripuonsManskapet.
Ellfver
Sjömannen sjuk i fredstider, njuter han underhåll af Sjömanshuset.
Skulle Judarne börja segla, tror jag Svenska Skeppare och Sjömän samt Skärgårdsdrängar klefve bittrare på dem, än Handelsmän nu äro.
Att sätta Judarna inom så stränga grär.sor, som Riksdagsman Herr Stabeck föreskrifva, vöre att tvinga Judarna fly ur Riket.
I ett folkfattigt land torde vara förmånligare att inlocka främmande, än att drifva bosatt folk derifrån.
Att Judarne upphjelpt den förfallna CattunsFabriqilen , att de inköpt Glasbruket i Stockholm, är säkert.
Att en Jude säljer sina varor för bättre köp ån Christna, kunna mångå intyga.
Juden åtnöjer sig med måttlig vinst, blott handeln går.
Han lefver i början knappt, och inskränker sina mesta behof, tills han förskaffa t sig välmåga.
Ju flere som sälja och utbjuda sina varor i ett Rike, ju bättre köp måste blifva.
Hade ej ProductPlacat blifvit utfärdadt, utan utländska Expediter, som fordom skedde, fått resa ikring uti Riket och handla Stångjern , aldrig hade Svenska Stångjärnet nedsatts, att ej gälla mer än 1 Tunna Råg.
Derom kunde jag uppläsa oändeligt mångå tryckta skrifter, som bestyrka denna sanning.
Så torde kunna hända med en del andra utkommande varor, att de höjdes, om Judarne Den 4 April. flydde utur Riket.
Judarne hafva fått nedsätta sig i detta Rike, när de kunde visa, att de ägde 2000 R:dr; sedan den tiden har pennin* gen mistat sitt värde.
Således hemställer jag, om icke en Jude, som nu vill inflytta i Riket och blifva handlande, borde visa, att han ägde 120CO R:dr Banco, för att börja sin näring med.
Om Landtbruket kunde lindras, eller befrias till någon del, ifrån de många extra onera , som genom urminnes häfd blifvit pålagda Jordbruket, torde Judarne nog börja odla Jord i detta Rike.
Man såg i gamla tider, att så länge Munkarne hade sin lön i Jord och Spannmål, var hela deras håg använd på Jordbi uket.
Så snart Munkarnes lön och inkomster förvandlades i pengar, uppstod snart frågan , om icke Munken var lika skadlig för jordbruket, som masken var för dgt nysådda höstsädet.
Judarne nyttja aldrig sitt slägte till Drängar och Pigor, utan betjena sig af Svenska tjenstehjon.
Detta är ej hilligt samt mindre förmånligt för Jordbruket, att arbetarne lockas från Landsbygden, att äfven tjena 1iqs Judarna.
Således borde de betala för hvarje Svensk dräng de ha i sin tjenst, utom den vanliga afgiften, 20 R:r B:o, och ioR:r
B'o för hvarje piga.
Detta torde kunna verka, att Judar betjente Judar.
I annat fall ökades Rikets inkomst af denna Bevillning.
Hvad skall Allmänheten tänka, då våra Handelsmänner i Städerna årligen till ett ovanligt antal cedera bonis?
Många enfaldiga torde falla på den okloka inbillningen, att våra Svenska Köpmän känna nogare de många bristfälligheter ConcoursFörordningen äger, ätt Den 4 April.
75 de känna utrikes handel, helst flera gamla Köp* mansContoir äfven cederat bonis.
Judarne, som varit på flera utrikes orter, torde således veta och känna nogare, hvad varor kunna uppköpas för på utrikes orter, än vara Svenska handlande.
Judarne torde således göra sina handels speculationer säkrare.
Det klagas äfven öfver Judarne, att de inköpa hus här i Stockholm, Är det icke förmånligt, att den som nödsakas sälja sin egendom, lår den betalt?
Hade blott Svenskar köpt dessa hus, synes tydligen, att säljaren fått många procent mindre för sin egendom- Böra icke Judarne således få vara ejvar i Riket, och åtnjuta de förmåner de hittills-åtnjutit, helst alla Judar utan minsta knot utgöra en ganska betydande Bevillning, Om Judarne skulle tvingas genom för inskränkt handel fly Riket: vilja ej våra Svenska Handlande utgöra sin och Judarnes Bevillning tillika?
Judarnes
Bevillning drabbade till större delen Jordbrukaren, sorn nu ej kan utgöra den Bevillning honom förut är pålagd.
I min tanka äga herrar Grosshandlare ett privilegium i detta Rike, att sätta pris på inkommande och utgående varor, som de ej erlägga stor Bevillning för, Judarne torde få betala mest för den ringa del de få åtnjuta härutinnan* Begärdes på bordet.
Föredrogs å nyo Hr Ankarloos, Olof, i sista Plenum upplasta och på bordet lagda Di - 76
Den 4 April. ctamen , angående Taxeringsman vid Marke* gångssättningar.
Vidare föredrogs Herr Ankarloos sista Flenidag upplästa och på bordet lagda Dictamen, angående stadgande, att Sterbhus ej måtte af Domaren i orten få utredas.
Herr Nauckhoff, Carl Ulric, uppläste härvid följande:
På bordet hviiar ett af Herr Majoren och Riddaren Ankarloo den 31 sistlidne Mars uppläst Memorial, angående den värde Ledamotens önskan oin ett stadgande för ordinarie Domare , att med Sterbhus-utredningar sig icke befatta.
Vid detta Memorial, så framt Eders Excellence Herr Grefven och LandtMaiskalken samt Höglofl.
Ridder skåpet och Adeln ej täckes finna , att detsamma för alltid borde hvila på bordet, utbeder jag mig få framställa några anmärkningar.
Lika med Herr Majoren Ankarloo anser jag det vara Adlige- , Preste- och BondeStåndets Sterbhusdelägare.-, rättighet, att till Boupptecknings och Utrednings-män välja den eller de, till hvilka de äga förtroende, utan något slags undantag af ordinarie
Domare i den ort, der Den 4 April. 77 Sterbhusutredningen uppstår; men att genom en ny
Lag hädanefter beröfva ordinarie
Domare den rättighet till ett slikt förtroende, de, ej i egenskap af Domare, utan som medborgare, i samhället hittills ägt- tror jag vara lika obilligt och grymt, som art utstänga så i tjenst sorn utan tjenst varande Militaire personer från all annan medborgeilig rättighet, än att försvara Fäderneslandet.
Att Domare genom handläggning vid Sterb* husutredningar kunna vid derefter möjligen uppstående tvister blifva jäfvige att i tvisten dömma, är ostridigt ; men att häraf skulle hämtas skäl till uteslutande af den rättighet, att med Sterbhus utredningar taga befattning, vore, efter min tanka, lika vansinnigt, som att förbjuda ordinarie
Domare att inom sinjurisdiction förvärfva Jord, efter han, sorn Domare, icke sjelf kunde afgöra de tvister, som i anledning af ett slikt förvärfvande tilläfventyrs kunde uppkomma. t Hvarken på Domarens rättvisa eller orättvisa, förstånd eller oförstånd, ankommer det att, efter Herr Majoren Ankarloos tanka, jäfva sig i en tvist.
Lagen i 13 Capitlet RättegångsBalken utstakar härutinnan gränsen för Domares och Parters ömsesidiga rättigheter och skyldigheter.
Jag medger Herr Majoren Ankarloo alltför gerna, att den kostnad, en tappande Part i och för extra
Domares tillförordnande får vidkän - 78 Den 4 April. nas, kunnat honom besparas, om ordinarie
Domaren icke varit i tvisten jäfvig; men härvid förekommer mig den enkla billiga slutsats, att jag hvarken bör eller kan inse skäl till mera ömmande för en tappande Part i en Sterbhus - utredningstvist, deruti ordinarie
Domaren varit jäfvig, än för de parter, sorn genom skyldskap med ordinarie
Domaren och i anledning af dm sistnämndes delaktighet i tvist såsom jordägare, äro förbundne att för kostnaden af extra Doinares tillförordnande ansvara.
Med förvåning har jag vid uppläsande af Herr Ankarloos Memorial hört, och nied förökad iörvåning i samma Memorial på bordet läst, den varda Ledamotens yttrande, att exempel, flera än ett, äfven i Herr Majorens egen ort, kunna företes på de händelser, att domare af egennytta och orättvisa icke jäfvat sig, då han sådant bordt, utan dömt i målet till den partens förmån, för hvilken han mest interesserat sig.
För ingen med rättsbegrepp kan det vara tänkbart, att sådane domare gifvas, och för ingen, utan verkliga lacta, bör det vara tillåtet att ostraffad, på hvad rum sorn helst, kasta skugga på en hel Embetsmannacorps eller den enskildte domaren.
Med all aktning för Herr Majoren Ankarloos trovärdighet, vågar jag likväl tvifla på sanningen af det Herr Majorens föregifvande, att exempel å slika verkliga lagbrott i hans ort kunna företes, så framt icke Herr Majoren skulle vilja utsträcka sin ort till hela jordklotet, eller utom gränsen af vårt Fädernesland, i hvil - Den 4 April.
79 ket sednare fall det är utöfver min pligt att i ämnet framställa en vederläggning.
Det vore ej likgiltigt för hvarje domare, och borde af Riksens Ständers Justitieombudsman eller Konungens JustitiaeCanzler kanske ej lemnäs obemärkt, den värda Ledamotens inför ett helt Stånd gjorda anmälan om verkliga exempel af domares egennytta och orättvisa, (den må innefatta sanning eller osanning) så framt allmänna förnuftet ej böd öfverseende med menskliga svagheter, och hvarje domare, i eget medvetande om uppfyllda pligter, lika litet sårades af ett oförtjent tadel, som smickrades af ett öfverdrifvet beröm.
Det är visst en sänning, att lidande tillskyndas parter genom tidsutdrägt och för utgift af extra domares tillförordnande i en Sterbhus utredningstvist, som, för det den af obehörig person blifvit handterad, från HofRätten återförvises, men lika lidande tillskyndas ju parter i sådana tvister, som för uraktlåten form i rättegången till under-dom .tolarna återförvisas; och att skapa en utväg till förekommande häraf, som kunde stå tillsammans med allas belåtenhet, anser jag för min del i närvarande tiders skick vara omöjligt.
Om Eders Excellence samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln täcktes tillåta den af Herr Majoren Ankarloo önskade remiss å dess Memorial till Lagutskottet, utbeder jag mig, att desse mine anmärkningar jemväl under samma remiss måtte Herr Majorens Memorial få åtfölja.
So Den 4 April, Herr Lagerheim , Olof Johan :
Jag skulle icke upptaga Höglofl.
Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, som visserligen borde egnas åt mera nyttiga och värdiga föremål, än prö!r\ingen af en sådan motion, som den Herr Ankarloo i sistlidet Plenum behagat framställa, angående förbud för ordinarie
Domare, att åtaga sig bouppteckningar, arfskiften och sterbhus utredningar, enär sådana befattningar, i följd af det enskildta förtroendet, kunna blifva dem uppdragne; jag skulle icke våga, säger jag, upptaga Höglofl.
Ridderskapets och Adelns, för vigtiga öfverläggningar, angelägna tid, om jag icke ansåg det vara min pligt i dubbelt afseende, både såsom Embetsman tillhörande den corps , hvilken blifvit ett föremål för Herr Ankarloos framställning, och äfven såsom Riksdagsman, att i anledning af Herr Ankarloos motion framställa några vördsamma erinringar.