Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att dessa slutsatser ega sin riktighet och icke innefatta något ingrepp i det Norska folkets riitt att om sina grundlags-stadganden med sin Konung besluta, hafva R.
St;r funnit bekräftadt af de åsigter, hvilka såväl inom Noriges Storthing, som utaf de Norska Ledamöterna uti den år 1839, på K. M:s nåd. befallning, bildade s. k.
UnionsKomitén blifvit uttalade, dels i allmänhet ronde Grundlagens oell RiksAktens tillkomst och innehåll, dels särskildt i fråga om ej mindre ett annat unionelt, men ej i RiksAkten intaget stadgande, eller lil § i Noriges Grundlag, än äfven just den ifrågav:de 14 g.
I afside på denna sistnämnde g erkände UnionsKoiniténs Norske Ledamöter uttryckligen, att uphäfvandet af stadgandet om Konungens rätt att kunna till Ståthållare i Norige utnämna Svensk man, innefattade en »eftergift» från Sveriges sida och, på grund deraf, att stadgandet i lil § angide öriogsflaggan skulle gälla äfven för Sverige, var det som från Noriges sida den förändring yrkades, hvilken d. 20 Juni 1844 vidtogs i afside å Sveriges örlogsflagga.
Det synes således R.
St:r vara alldeles ostridigt, att stadgandet i 14 § af Noriges Grundlag, att till Ståthållare i Norige kan'nämnas äfven Svensk man, hvilket stadgandes tillvaro af Noriges förening med Sverige betingats och till följd af samma förening medelst underhandlingar mellan Sverige och Norige i sistnämnde lands Grundlag influtit, innefattar en bestämmelse rör:de föreningen mellan Sverige och Norige, hvilken, med bibehållen helgd åt båda rikenas vid föreningen stadgade rättigheter, icke kan af Norige ensamt ändras eller uphäfvas.
I betraktande häraf och då E K.
M. icke lärer underlåta att fästa nåd. afs:de å R.
St:rs här förut framställda underdåniga begäran om vidtagande af åtgärder för revision och fullständigande af förenings-stadganderne emellan Sverige och Norige, samt det synes vara lämpligast att, under afvaktan på de förändringar, revisionen må föranleda, de förenade folkens nuv:de inbördes förhållande i statsrättsIigt hänseende icke förändras, få R.
St:r i underdåninghet anhålla, att den af Norska Storthinget, för dess de], beslutade ändring i Noriges Grundlag, hvarigenom det i samma Grundlag intagna unionella stadgande, att till Ståthållare i Norige kan utnämnas antingen en Norrman eller en Svensk, skulle komma att uphäfvas, icke måtte af E. K.
M. till pröfning företagas förr än i sammanhang med de förändringar af eller tillägg till föreningsbestämmelserua. som af den begärda revisionen kunna föranledas.
Slutligen anse sig R.
St:r böra i underdånighet tillkännagifva, det R.
St:r fortfarande hysa den öfvertygelsen, att många och väsendtliga fördelar skulle beredas begge de förenade rikena genom en utvidgad gemenskap i handel, såsom E. K.
M. behagade föreslå Noriges sist församlade Storthing, och genom det närmande i rättsligt hänseende, som innefattas i förslaget om laga kraftvunna domars verkställighet i gods, de båda rikena emellan.
Ett dylikt tillmötesgående erkännes allt mer och mer såsom för olika länder medförande ömsesidig fördel.
Man borde då kunna hoppas, icke blott att särdeles stora hinder ej skulle möta för tillvägabringande
Den 26 Murs f. ra. 379 af sådana aftal emellan 2 närbesliigtade grannfolk, som snart ett halft sekel varit förenade till ett statsförbund under styrelse af en Konung, utan t. o. m. att likartade öfverenskommelser blefve till båda ländernas fördel träffade afven rör:de andra ämnen, såsom i fråga om gemensamt mått, mål oell vigt samt lika myntindelning, ömsesidig rättighet för det ena rikets invånare att besitta fast egendom i det andra riket, m. fl. Det har dock visat sig, att de framställda förslagen icke lyckats tillvinna sig det sistförsamlade Norska Storthingets bifall Och då E. K.
M. bäst är i ti 111 ii lie att bedöma, huruvida och när förslag uti ifrågav:de ämnen må kunna, med utsigt till framgång, ånyo framläggas, så få R.
St:r, med anmälan af deras önskan att stadgar till ordnande af de ömsesidiga handels- och rättsförhållandena kunde för de förenade rikena varda antagne, underdånigst anhålla, att E. K.
M. täcktes häråt lemna nådig upmärksamhet och, då E. K. M. så lämpligt finner, vidtaga åtgärder till förverkligande af E.
St:rs önskningar i dessa hänseenden.
St:r framhärda etc.
Det är icke utan tvekan som jag up t, räder, då jag börjar med att tillkännagifva att äfven jag kommer att upläsa ett förslag, som vid jemförelse med de här förut upliista saknar allt företräde, ora icke möjligen det att det är skrifvet på ett ark, då deremot de andra äro skrifna på tre eller fyra.
Men vid det förhållande, att jag, under mitt yttrande på Riddarhuset den 17:de dennes, nämnde att jag skulle komma att nagelfara med Exp. Utsk:ts Skrifvelselörslag, har jag, roed föranledande derafatt några ledamöter af Huset anmodat mig att afgifva ett förslag i detla hänseende, velat gå deras önskningar till mötes, och är det detta förslag, som jag nu tager mig friheten att för R. o. Ad. upläsa.
Soarre härefter uplästa förslag hade följande lydelse: S. A. K.
Sedan genom den år 1814 grundade föreningen emellan den Skandinaviska halföns tvänne folk, dess ställning i det Europeiska Stats-Systemet blifvit bestämd, och, till följd af den åt dess yttre politik gifna fredliga riktning, tillfälle bernit att egna upmärksamheten ostörd åt ordnande af inre förhållanden, har ett närmare bestämmande af dessa, i hvad de äro för begge rikena gemensamma, visat sig allt mer nödvändigt.
De politiska förvecklingar, som under sednasle tider inträffat i Europa, bland hvilka några temligen nära berört halfö», samt de af främmande makter dels i. dels utan sammanhang härmed framställda anspråk eller i dagen lagda önskningar hafva jemväl fästat R.
Stms upmärksamhet på nödvändigheten af ett, såsom nämndt är, äfven dessutom i alla afseenden önskvärdt ordnande af de unionella förhållandena, på ett sätt, som betryggar de bägge rikenas politiska ställning.
St:r hafva trott sig finna, att under den tid af nära ett halft århundrade, som förflutit från Unionens grundläggande, den 380 Den 26 Mars f. ut. krafternas och intressenas förening till inbördes styrka genom vidgade ömsesidiga handelsförmåner, lättade och ordnade förbindelser, samt såmedelst ökad inbördes välmåga, tillit och förtroende, som med föreningen afsågs, långt ifrån vunnit den utveckling, som man haft anledning att önska och vänta.
Det misstroende eller de missförstånd å Noriges sida. som vid föreningens grundande angåfvos såsom hinder för de begge folkens närmande till hvarandra, hafva, oaktadt de från Sveriges sida gillia bevis på redlighet i afsigter och eftergifvenhet för framställda fordringar, likväl ännu efter berörde tids förlopp, om än i någon mån minskade, visat sig nog starka att, dels motverka antagandet af de på allmängiltiga internationela rättsgrundsatser bygdå förslag till reglerande af handelsoch rättsförhållandena emellan de förenade folken, dem E. K.
M;t, i begges intresse, för deras representationer framställt, dels förekomma det ordnande af det gemensamma försvaret, som, särdeles under ofvan antydda förhållanden, med mera skäl än någonsin bordt blifva föremål för ömsesidiga omsorger och gemensamma öfverenskommelser.
Det i 25 § af Konungariket Noriges grundlag nedlagda hinder föranvändandet till detta ändamål af detta lands stridskrafter, är ännu icke undanröjdt; men deremot, på samma lands enträgna begäran, den af Unionens stiftare gifna sinnebilden för föreningen af de bägge ländernas försvarskrafter till sjös utbytt, om icke utplånad.
Under sådana förhållanden, hvilka gifva anledning förmoda, att åt de vid Unionens grundläggande bestämda vilkor icke gifvits den form, som kunde underlätta möjligheten af dess framtida utveckling, hafva R, S:r icke kunnat lemna obemärkta de från Norges sida, tid efter annan, framställda anspråk på förändringar i dessa vilkor, bland hvilka R.
St:r tillåta sig att särskildt anföra: dels frågan om ett annat sätt för behandlingen af diplomatiska ärenden; dels förändring af Konunga-titeln och namncluffern; dels slutligen det a( nuvarande StorThing för dess del beslutade uphäfvandet af det vid Unionens stiftande betingade stadgande i Noriges å ömse sidor antagna grundlag, enligt hvilket Konungen eger att i spetsen för den i Christiania residerande regering, der han så skäligt finner i Unionens interesse, insätta en Svensk man; hvilka förändringar synbarligen innebära ett aflägsnande, i stället för ett förväntadt tillnärmande i unionelt hänseende, eller, med andra ord, en förändring af den åsyftade och i sjelfva verket nu existerande real-unionen till en dynastisk personal-union — en upfattniug af densamma, som icke öfverensstämmer med den, man i Sverige auser vara den rätta.
St:r föreställa sig deremot, att förändringar i unionsvilkoren böra, utan intrång i någotdera rikets sjelfständighet, sådan densamma blifvit i Unions-akterna bestämd, afse befordrandet af den tydlighet och bestämdhet i formerna för föreningen, som måste anses för en oeftergiflig nödvändighet, derest det vid dess stiftande efsedda ändamål skall kunna upnås: nemi. att åt Ivaline starabeslägtade, af naturen genom ländernas läge förenade folk, de der ega så mycket gemensamt i religion, seder, språk och andra förhållan - Den 215 Mars f. m. den, gifva trygghet och lugn att, med bevarad full rätt att sjelfständigt hvart för sig besluta öfver egna angelägenheter, i inbördes endrägt och förtroende verka för befordrande af gemensam framtida lycka och förkofran.
För undanrödjande eller förmedlande af de sålunda angi flin, i de särskilda rikena rådande olika åsigter erfordras en revision af förenings-fördråget; och för biläggandet af de meningsskiljaktigheter, som redan u pst att eller framdeles kunna upstå, behöfves former, med tillhjelp af hvilka sädane förvecklingar kunna lösas, på det att Unionen må kunna, icke allenast återföras till den ursprungliga, i Unions-akterna uttalade, grundåsigt, hvarifrån den åtminstgne i det ena riket faktiskt, afliigsnat sig, utan äfven på samma grund vidare utvecklas samt stärkas och försäkras emot följderna af möjliga meningsbrytningar.
Bland de ämnen, sorn vid den af B.
St:r sålunda nödig ansedda revision af förenings-fördraget synas förtjeuta af synnerlig upinärksamhet, tillåta B.
St:r sig att upgifva, Kouunga-, thronföljareoch förmyndare-vals anställande; interims-regeringens sammansättande och verksamhet; UnionsKonungens dispositions-rätt öfver arméen och flottan, samt försvarsverkets skyndsamma ordnande efter gemensam plan; grunderna för utgörandet af bidrag till gemensamma kostnader; inrättandet af och formen för en pä rättvisa grunder bygd unionell representation för vissa ärenders behandling, med flera; och torde, med afseende å den förväntade regleringen af de unionella förhållandena i statsrättsligt hänseende, dessa böra, för så vidt de ej redan blifvit ändrade, för det närvarande, och under afvaktan af de förändringar, revisionen må kunna föranleda, lemnäs orubbade på den grund, der de befinna sig till följd af den sednaste regleringen.
St:r anhålla fördenskull i underdånighet, att E. K. M. måtte täckas: dels genom en af Svenska och Norska män bestående Komité, eller på annat sätt, låta verkställa revision af stadgarne för föreningen mellan Sverige och Norige och upgöra förslag till nytt fullständigt föreningsfördrag, samt derefter till B.
St:r och Noriges Storthing aflåta Nåd.
Propos. med förslag till fullständigt ordnande af föreningsförhållandena de båda rikena emellan; dels ock, då E. K.
M. så lämpligt finner, vidtaga åtgärder till förverkligande af B.
St:rs önskningar ang:de antagande af stadganden till ordnande af de. ömsesidiga handels- och rättsförhållandena emellan de förenade rikena; hvarjemte 11.
St:r i underdånighet hemställa, att den af Noriges Storthing för dess del beslutade ändring i Noriges Grundlag, hvarigenom det i samma Grundlag intagna unionella stadgande att till Ståthållare i Norige kan utnämnas antingen en Norrman eller en Svensk, skulle komma att uphäfvas, icke måtte af E. K.
M. till pröfning företagas förr än i sammanhang med de förändringar af eller tillägg till föreningsbestämmelserna, som af den begärda revisionen kunna föranledas.
Efter upläsningen häraf yttrade Gr.
Min afsigt har varit att i ett sammanhang sammanställa hvad som borde blifva resultatet af B. o. Adis framställning i ämnet; 382 Deu 36 Mars f. m. men den har äfven varit den att i en skrifvelse till K.
M. i ett ämne, som för Honom måste vara lika bekant som för representationen, icke uptaga någon bevisning för Sveriges principala ställning till Norige; ty den säger sig sjelf, och, om någon bevisning derutinnan behöfves, så antyder det redan en tvekan.
Ur dessa skäl har jag ansett att ur förslaget borde uteslutas allt sådant, som antydde ett försök till en sådan bevisning.
Jag vågar underställa B. o. Ad:s pröfning detta förslag, under fullkomligt erkännande att jag icke anser det hafva annat synnerligt företräde för de begge öfriga än att vara kort.
Utan att på minsta vis vilja underkänna något af de i dag framställda förslagen, hvartill äfven en hastig upläsning torde vara alldeles för kort och icke lemna tillräcklig ani. för pröfning, så får jag dock i afs:de å Exped.- Utsk:ts förslag erkänna, att jag icke funnit detsamma i ringaste mån frånträda de beslut, som af B.
St:r i detta hänseende blifvit fattade.
Ifrågav:de förslag har länge hvilat på B. o. Ad:s bord och således varit tillgängligt för dess ledamöter, som derigenom haft tillfälle att framställa de betänkligheter, som deremot kunde förefinnas.
Då emellertid sådant ännu icke skett och jag för min del ej heller finner någon ani. dertill, skulle jag vilja tillstyrka antagandet af Exped.Utskrts förslag.
Den korthet, som här från ett annat håll blifvit framställd såsom en fördel, tror jag visserligen ega sin fullkomliga riktighet för många fall; men i alside på en statshandling af deu beskaffenhet, som den närvnle, tror jag icke att vidlyftigheten eller den fullständiga bevisningen, så vidt en sådan kan åstadkommas, kan på minsta sätt vara olämplig eller skadlig.
Den satsen att hvad som är bevisadt icke vidare behöfver bevisas, kan visserligen vid många tillfällen vara tillämplig, men vid detta anser jag det äfven vara i sin ordning att B.
M. tillägga den ringa del af bevisningen för sina åsigter, som här blifvit af Exped.Utskit enl. min öfvertygelse ganska riktigt framlagd, all den styrka, som af frågans vigt synes vara högeligen påkallad.
— DA dessutom sjelfva formen är sådan att Exped.- Utsk:ts skrifvelse blifvit upsatt och antagen af en delegation af B.
St:r, så torde man lätteligen finna att, om detsamma blefve till Utsk:t återremitteradt, åtlöljdt af ett eller flera divergerande motförslag, skulle detta, när saken från Utsk:t återkomme, hos B.
St:r gifva ani. till vidlyftiga diskussioner och möjligen förhindrandet af dess antagande.
På de grunder, jag nu i största korthet trott mig böra anföra, får jag för min del tillstyrka antagandet af Exped.- Utsk:ts förslag, sådant det f. n. lyder.
Då jag sjelf är författare till det förslag till skrifvelse, som för R. o. Ad. blifvit i dag upläst, tillåter jag mig icke att om detsamma inlåta mig i något omdöme.
Jag vågar dock fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att Exped.Utsk:t har till oeftergiflig pligt att författa sina förslag till skrifvelser till K.
M:t i öfverensstämmelse med de af R.
St. godkända Utskotts - D en 26 Mars f. m. 383 Betänkandena, samt att Utsk:t icke har rätt att i någon mån derfrån afvika.
Derföre är det också för Exped.Ufsk:t eu lika oeftergiflig skyldighet att, vid förslags upsättande, söka undvika all slags polemik, och någon sådan finnes också icke i Utsk:ts förevide förslag.
Att i ordalag, värdiga eu riksförsamling, som talar till sin Konung, framställa de saker, som skola sägas, allt detta har jag, lika med de öfriga ledamöterna inom Utsk:t, sökt efter bästa förmåga upfylla.
Det har icke undfallit Exped.Utsk:ts upmärksamhet, huruledes tvänne RiksStånd, nemi.
Borgare- och BondeStånden, i sina prof.utdrag rörande Ekon.Utskits ifrågav:de Betänk., uttryckligen godkänt den deruti förekommande motiveringen, hvarföre också tvänne ledamöter af det förstnämnda Ståndet inom Utsk:t hyst mycken betänklighet vid att godkänna det sofrande eller uteslutande ur skrifvelseförslaget, som man anmärkt af allt sådant, som kunde i allra ringaste mån innefatta någon slags polemik, eller någon så beskaffad bevisning, som man finner i tvister emellan enskilda personer eller tidningsartiklar, och man höll sig derföre endast till klara fakta och sjelfva saken.
Afven andra ledamöter inom TJtsk-.t ansågo Betänk:t, i det skick, som det för R. o.
Ad. nu befinnes, böra vika i afvaktan på en återremiss, synnerligen derföre att det var affactadt i allt för milda ordalag och att man för litet begagnat de polemiska fraserna. R. o. Ad:s ledamöter torde erkänna, att det i allmänhet är mycket svårt att hålla medelvägen oeh ännu mer i detta fall, som är högst delikat.
Huru jag i detta hänseende lyckats, tillåter jag mig icke att bedöma; emellertid är det för mig en utomordentlig fägnad att höra en af R. o. Ad:s veteraner åtminstone icke ogilla förslaget.
Jemför man detsamma med det, som Hr Nordenfelt upläst, så kan jag för min del icke finna någon betänklighet vid att heldre bifalla Utsk:ts förslag än den sednares.
Jag har nemi. i detta upptäckt så många polemiska fraser, som jag efter en fyratioårig handläggning af expeditionsgöromål och äfven efter en mångårig erfarenhet i Exped.- Utsk:t funnit icke böra begagnas, just derföre att det är en statshandling, som icke bör innehålla någon så beskaffad bevisning, som icke behöfves.
Sparres förslag, synes det mig behäftadt med ett ganska väsendtligt fel, icke derföre att det är kort, utan derföre att man deri icke kan finna den ringaste inledning till R.
St:rs beslut, eller ens ett enda ord, som tillkännagifver att Sverige å sin sida, allt ifrån unionens stiftande, städse användt alla sina bemödanden för att göra denna union gagnelig för båda rikena, under det att Norige å sin sida enständigt uppfattat frågan på ett sätt, som helt och hållet afviker ifrån, eller snörrätt strider emot föreningens intressen.
Det synes mig att man bör på ett värdigt, tydligt och klart sätt framhålla förhållandena; men detta är icke händelsen med Gr.
Sparres förslag, som snarare tyckes vara ett bedjande, och affattadt i ett språk, som snarare synes antyda att Sverige skulle i detta fall vara lika skyldigt som Norige.
Vidare förekomma i detta förslag några uttryck angående uuiqnsflaggan, som jag anser vara af ganska betänklig art.
Jag ogillar, lika mycket sora Hr Gr:n, förhållandena i detta afseende; 384 I)en 26
Mere f. m. men jag vill derföre icke fälla så hårda ord, som att unionsflaggan, eller det synliga tecknet för båda ländernas förening, blifvit utp In nåd t, och detta så mycket mindre, som i hela Betänk:t ingenting i öfrigt förekommer om dentia flagga.
Jag ber att få upplysa R. o Ad. derom, att, med anledning af den diskussion, som här egde rum ang:de unionsflaggan, hvarvid flera ledamöter enträget yrkade, att man borde i skrifvelsen nämna något om denna angelägenhet, — jag i skrifvelsen hade infört åtskilligt derom; men Utsk:ts pluralitet förklarade bestämdt, att en sådan sak så mycket mindre borde i skrifvelseförslaget inflyta, som Utsk:t borde stricte hålla sig till Ekon.Utskrts Betänk., deruti icke ett ord om denna fråga finnes, och på denna grund blef det uteslutet; ankommande likväl på R. o. Ad:s bepröfvande, huruvida något derom nu bör i skrifvelsen införas.
För öfrigt har jag intet vidare att yttra.
Jag gör ali rättvisa åt hvarje bemödande att gifva en lämplig form åt den skrifvelse, som R.
St:r kunna komma att till K.M. i denna fråga afgifva.
Jag har sjelf icke halt något annat ändamål med mitt upträdande, då hufvudfrågan förekom.
Men då jag, på grund af mina då yttrade äsigter, anser mig lika mycket förhindrad att biträda ett förslag, som hvilar på Ekon.Utsk:ts Bet. i afseende på motiveringen, som jag å andra sidan anser mig förhindrad att understödja ett förslag, som hvilar på ett uteslutande af de åsigter, hvilka påtagligen ligga till grund för R.
St:s beslut, eller som kunna betraktas såsom en förklaring af detta beslut, så finner jag mig icke, utan att råka i en bestämd motsägelse mot hvad jag förut anfört, kunna göra annat än för R. o. Ad. anmäla, det jag icke kan deltaga i dess beslut.
Häruti instämde Hr Montgomery, Gustaf. Frih. Cederström, Rudolf:
I ett så vigtigt ämne, sorn detta, är det visserligen af högsta behof påkalladt, att R. 8t:s upträdande är kraftigt i sak och hofsamt i ordalag.
Jag finner visserligen också, att, till följd af den utförliga utredning, som Ekon.- Utsk:t gjort, och hvarvid icke kunnat undvikas, att vissa ganska skarpa sanningar kommit att uttalas, Exp.Utsk:t upfyllt sin pligt, då det sökt aflägsna allt, hvad som kunde synas eaa en alltför polemisk anstrykning.
Men jag anser också, att åtskilligt ännu finnes, som utan afsaknad och med mycken fördel skulle kunna uteslutas ur Exp.Utsk:ts förslag.
Sparre har i detta hänseende framlagt ett förslag, som tillfredsställer åtminstone mina åsigter.
Det torde tillåtas mig att för R. o. Ad. i Exp.Utsk:ts förslag anmärka några uttryck, som icke synas mig fullkomligt lämpliga.
På första sidan säges nemi. att det ömsesidiga förtroendet, folken emellan, skulle lättast och bäst kunna tilivägabringas derigenom, att »allt tvång emot Noriges folk, som vore det mindre talrika, aflägsnades» etc.
Ehuru »tvånget» alltså säges ej böra användas eller hafva bordt anlitas, framträder dock i denna strof en bestämd antydan derom, att det endast berodde på Sveriges välbehag, att »tvinga Sten 26 Mars f. m. tISS •tvinga» Norige till antagande af hvilka vilkor för föreningen, som Sverige kunde vilja upställa.
Sannt eller ej, sårar ett sådant uttryck lätteligen, synnerligast dem, som ej inse och erkänna dess möjligen inneboende grundade beskaffenhet.
Jag hemställer, om, till enighets befrämjande, detta, om än endast vilkorligen framställda vädjande till styrkans rätt bör, på det bjerta sätt, som i skrifvelsen förekommer, framhållas.
Mig synes det mindre tjenligt.
Vidare säges, att Konung Carl XIII valdes till Noriges Konung; detta är oegeutligt, ty det borde heta, att han erkändes för Noriges Konung, enär föreningen med Sverige redan var beslutad, och någon annan, än Sveriges Konung, ej kunde väljas.
Vidare förekommer längre tram. att
Stäthållareplatsen skulle utgöra ett af »föreningens hufvudvilkor»; jag tror dock icke, att frågan blifvit pä detta vis betraktad inom representationen.
Man har visserligen ansett Iliksståthällarefrågan såsom en mvcket vigtig fråga, hvilken icke bör utan Sveriges medgifvande eftergifva^, men att säga, att den innebär ett af hufvud v il koren för föreningen, det är att säga, att den icke under några förhållanden skall kunna försvinna.
Jag anser likväl att, då man begär en revision, bör man öfverlemna åt de personer, som deruti komma att deltaga, äfven denna frågas pröfning: men icke på förhand genom sådaue omdömen, som det ofvanstående, binda revisorernes händer.
Här säges vid slutet af förslaget: »i betraktande häraf, och då E. K.
M. icke lärer underlåta att fästa nådigt afseende å R.
St:s här förut framställda underd. begäran om vidtagande af åtgärder för revision och fullständigande af föreningsstadganderne mellan Sverige och Norige» etc.
Aldrig hafva, så vidt mitt minne ej alldeles sviker, R.
St;r framträdt inför Thronell med ett sådant yttrande, hvarigenom R.
St:r skulle visa, att de ifrågasätta annat, än att K. M. skall och, snart sagdt, måste bifalla någon deras begäran.
Det vore väl tjenligt att någon annan ordform i detta lall begagnades.
St:r hafva rättighet att, uti s. k. önskningsmål, der de ej ega beslutanderatt, inför K. M. uttala en anhållan, t. o. tn. en förhoppning; mea icke tror jag, att de böra härvid uttala ett anspråk; jag anser sådant öfverskrida R.
St:s befogenhet.
Jag vill icke uptaga R. o. Ad:s tid med en fortsatt, i detalj gående granskning af förslaget, hvilken kunde förefalla alltför småaktig och tröttande.
Jag vill blott förklara, det jag anser Gr.
Sparres förslag ega ett verkligt företräde, icke blott i större korthet, utan äfven i sammanträngd sakrikhet och jemväl i hofsamhet.
Hr Printzensköld har trott, att Gr.
Sparre förbigått eller förbisett det sätt. hvarpå Sverige upfattat sin ställning, samt den välvilja och beredvillighet, som blilvit af Sverige visad emot Norige.
Denna upfattning finnes likväl i Gr.