Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, att i ett sammanhang få yttra mig öfver alla Stats- och BancoUtskottens rörande ifrågavarande ämne afgifne Utlåtanden; emedan jag finner det aldeles nödvändigt, att på en och samma gång omfatta hela målet.
Hvarefter Friherre Rantzou uppläste följande:
Den 6 Jtilii f. rn. i53 Ehuru jag är med Stats- och BancoUtskotten ense i den princip, att den sanna och fasta säkerheten för all besittning och för alla näringar beredes genom stadga i myntväsendet, och att det följaktligen vore för Landet högst välgörande, om ett oföränderligt förhållande skulle kunna bestämmas emellan Bancosedlarnes värde och det redbara myntets;' så kan jag likväl icke med Utskotten dela den tanka, att tidpunkten nu är inne för vidtagandet af den föreslagna myntbestämningen, eller för att åt det gångbara sedelmyntet, i förväg och innan bestämningens verkställighet anses möjlig, gifva ett fast silfvervärde.
Skulle jag rådfråga endast mitt enskilda interesse, så blef väl mitt bifall till Utlåtandet N:o i möjligt, men detta bifall blef tillika en inkräktning på min Fosterlandskärlek och min öfvertygelse; och då ett ämne af så vigtig beskaffenhet, som det förevarande, blifvit ett föremål för begrnndning, anser jagFolkRepresentanten böra följa den grundsats, att en åtgärd, som till sin utgång åtminstone är tvifvelaktig, bör fördröjas, intill dess tvijlet viker för öfv e r tyg elsen, att-det beslut, man går att fatta, hvilar på säkra grunder — icke på slumpens eller den alltid vacklande beräkningen å tillfälliga omständigheter.
För min del, förblifver jag städse i den tro, att det är bättre uppskjuta en på ovisshet stödd, till sina följder osäker, förändring, än att för - i54 Den 6 Juli i f. in. hastadt lemna bifall till en handling, som sä nära ingriper i snart sagdt Samhällets alla förhållanden.
Jag bekänner det.
Så betraktar jag de af Stats- och BancoUtskotten föreslagne åtgärder till en, i min tanka, genom intet ovillkorligt behof till afgörande påkallad, och, sådan den blifvit föreslagen, till ingen allmän fördel ledande realisation.
Ty för att tillvägabringa denna fördel, för att återvinna ett så länge frustreradt förtroende till Banken, för att med ett ord stadga myntvärdet, torde man väl böra stödja en realisation på stadigare grund, än på erkänd oförmåga att densamma för närvarande verkställa, på osäkra förhoppningar om gynnande utsigter i framtiden, och aldraminst på ett nytt serdeles inveckladt lånesystem, hvilket i sig sjelf innebär sitt eget förderf.
Den publicitet, som numera åtföljer Bankens tillstånd och förhandlingar, lemnar i öfrigt hvar och en tillräckligt tillfälle, att bedomina dess ställning, och denna ställning kan åtminstone icke försämras, om det nuvarande förhållandet får orubbadt fortfara, och Rikets Ständer vid denna Riksdag icke genom någon annan tillökning i sedelstocken, än den för silfverköp, lägga hinder i vägen för en framtida realisation.
Så stridiga dessa mina åsigter må va - Den 6 J u 1 i i f. ra. 155 ra med deras, hvilkas högre upplysning jag eljest gerna låter vederfaras all rättvisa, så tvinga mig pligten och min öfvertygelse, att under närvarande omständigheter högtidligt protestera emot denna för tidigt föreslagna myntbestämning och derpå projecterade realisation.
Och hvad är val en myntbestämning, som först med beräkningen af lyckliga omständigheter, i en blifvande tid torde kunna verkliggöras?
Mig förekommer den lika med någon skuldenär anbud af ett (i sanning icke afundsvärdt) accord till sine creditorer, med det ännu mindre afundsvärda vilkor, att de skulle vänta på betalningen så länge, tills accordsumman kunde betalas, notabene om lyckan stod bi — ty om den svek, skulle de naturligtvis få nöja sig med ett nedsatt accord — eller kanske med intet.
Då likväl nu hela Svea folk skulle utgöra creditorerne vid den stora Nationalbanqueroutten, så torde förhandlingens utgång vara allt för viktig, att äfventyra ett sådant vågspel, eller att medgifva liknöjdhet; och jemte det jag till alla delar förenar mig uti Herr von Heynnes, Utskottens Utlåtande N:o i åtföljande, reservation, tager jag mig friheten utbedja mig att få än ytterligare anföra de skäl, hvarpå jag grundar min öfvertygelse, att den föreslagna realisationen hör uppskjutas, intill dess den kan tillvägabringas med den säkerhet och trygghet, som kunna göra den beståndande icke blott för en kort tidj utan för alltid. i56
Den 6 Julii f. m.
För det första anser jag Bankens metalliskafond af icke fullt Sex millioner R:dr ännu så mycket mindre tillräcklig att göra tete mot en utvexling, som den tillika snart sagdt utgör Sveriges enda silfvertillgång lill fördelning på en folkmängd af lika nära Tre Millioner —• att icke nämna den del deraf, sorn ofelbart utvandrade till Finland, der Svenska penningar ännu äro mycket gängse; och jag frågar, hvad äro väl Sex Millioner
Riksdaler betraktade såsom grundfond för transactionen om all annan egendoms värde inom Fäderneslandet?
I andra länder, der icke allenast en privilegierad StatsBank, utan en mängd PrivatBanker, och ej blott Banker, utan enskilde äga mer eller mindre betydliga förråder af metallisk valuta, tillräcklig för circulationens kraf, der kunna tilläfventyrs föt retag, mer eller mindre likartade med det nu föreslagna, äfventyras och lyckas.
Men jag tror icke,, att de här hvarken kunna eller böra tjena till efterföljd.
Man synes taga för afgjordt, att coursen alltid skall förblifva låg, och att Bankens fond lätteligen kan genom silfverköp förstärkas till det erforderliga beloppet.
Jag är äfven i dessa hänseenden klentrogen.
Det är sant, att de fem förflutne åren, serdeles det sednaste, talat till fördel för Sveriges handelsbalance, men omständigheter, hvilkas bestånd vi icke förliastadt böra påräkna såsom orubbligt, haf - Den 6 Julii f, m. ,57 va dertill bidragit.
Den oväntade händelsen, alt Sverige, det förflutna året, kunde till utrikes orter föryttra icke obetydlige qvantiteter spannemål, hvars export ännu i vår fortfarit, förenade sig med en högst betydlig jernskeppning, härledd synnerligast från en i de NordAmericanska Fristaterne å jern beslutad tullförhöjning, hvilken, kungjord tidigt på våren för att vidtaga i början af September, föranledde under tiden en mängd spekulationer i denna väg, under hoppet att genom en snäll öfverfart vinna besparing af tillökningen eller 2 R:dr R.'g:s per Skeppund.
Dessa begge omständigheter, jemte ovanligt nedsatta pris å våra behof af Coionialprodukter, gåfvo Sveriges handel den visserligen icke eljest inträffade öfvervigt, att Rikets Barik, genom de kloka åtgärder, som förra S t änder i detta afseende beslutat, kunde förstärka sin metalliska fond till det betydliga belopp, som ägde rum, utan annan inverkan på coursen, än den, hvilken fördelaktigt hämmande en alltför hastig och ofta lika ovaraktig, kursförbättring, på sådant sätt, jemväl bidrog till bibehållande af den lyckliga conjuncturen.
Huruvida Sverige än ytterligare, under detta eller kommande år, kan påräkna förmonen af en Spanmålsexport, är så mycket mer att betvifla, som aspecterne till den blifvande skörden påtagligt för närvarande tala deremot; och det vissa är, att samma tuliförhöjning å .58 Den 6 Juli! f. m. jern i America, som sistliden sommar gaf anledning till en liflig export vida öfver det qvantum, som det årliga beliofvet kräfde, i samma mån för innevarande år minskar jernexporten; hvadan tillgången på vexlar, åtminstone för i år, troligen inskränker sig till den nödvändiga, för att motsvara importens behof; och ehuru den lyckligare ställningens följder ännu visa sig i kursförhållandet, och jag äfven hoppas, att de må kunna fortfara, så anser jag det likväl alltid stridande mot den försigtighet, som både förnuftet och erfarenheten ålägga, att låta det vigtiga beslutet för en hel oförutsedd framtid grunda sig på en för ögonblicket fördelaktig, men lika lätt omskiftande, conjunctur.
Då den projecterade realisationen icke stödjer sig på säkrare garantier, och tillika utestänger all möjlighet till transportsedlens förbättring, men deremot lemnar öppet fält för dess försämring, så befarar jag, att en sådan realisation skall föranleda hvarje, åtminstone betydligare, Capitalist, att genast precavera sig för all ytterligare förlust genom förvandlande af sina fordringar icke blott till silfver, efter den fastställda beräkningen , utan med ens till Hamburger Banco.
Jag hemställer, hvilken oreda i penningeförbållanden härigenom skulle uppkomma, då kanske de fleste gäldenärer nödgades ingå på dylika vilkor, och derigenom förvandla sig till veccelbehöfvan - Den 6 Julli f. m. de så väl för capitalet, som räntan, alltid i ovisshet, hur dryg denna ränta blefve; och hvilka behof jemväl skulle bidraga till kursens förhöjning.
För det fjerde förutser jag, att en kursförhöjning — och hvilken den tilltänkta realisationen icke synes kunna med någon säkerhet förebygga — skulle, enär det lönte mödan, genast föranleda silfrets exporterande ur landet, och, om än sådant endast ä*gde rum till inskränktare belopp, skulle dock blotta underrättelsen derom, och farhågan derför så desacreditera Bancotransportsedeln, att hvar och en skulle då, om icke förr, skynda att förvandla densamma till silfver, för att, oviss om utgången, skrinlägga det, som blifvit räddadt ur det allmänna skeppsbrottet.
Olycklige bl ef— vo de, som kommo sist, för att få intet, och olyckligt blef hela landet genom den allmänna villervallan, och den visserligen då säkert inträffande brist på penningar af alla slag.
Slutligen kan jag icke eller förbigå den erinran, att en tilltagande dyrhet torde blifva en följd af realisationen, och att vanan fästfolket vid en annan norm för Riksdalern, än den nu föreslagna, som åter till en början blott komme att confundera.
Då jag likväl af den Kongl. Propositionen, som Utskotten haft till öfverlägg - i6o Den 6 Jul i i f. oj. liing i detta hänseende, ej kan draga annan slutsatts, än den önskan, jag eljest gerna delar, nemligen dels om stadga i våra penningeförhållanden och dels om åtgärder till förhindrande, likaså mycket af en ytterligare försämring, som af en för hastig, och dymedelst till sina följder visserligen då lika litet gagnande, förbättring af myntvärdet, så vågar jag sluteligen såsom det hästa medel till en framgent blifvande realisation, och såsom en utväg till sämmanjemkning i åsigter, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer uppdraga sina BancoFullmäktige att intill nästa Riksdag, fortfara med silfveruppköp, dock utan menlig inverkan på kursen, så snart och när dessa uppköp kunna verkställas till den åsätta beräkningen af 128 sk:r och derunder per R:dr, men med rättighet tillika för dem, att det sålunda erhållna silfret, eller ock tilläfventyrs en million derutöfver af den nu innehafvande fonden, åter emot enahanda norm utvexla, så vida kursen tilläfventyrs skulle under tiden dertill gifva behörig anledning; hvilket borde till Herrar BancoFullmägtiges urskiljning och pröfning öfvcrlemnas.
Dymedelst vore en realisation, så till sägandes med enahanda syftning, som den af Utskotten föreslagna, emedlertid, utan att man behöfde frukta den sednares ovissa följder, tillvägabragt; stadga i penningefövhållandet, så vidt detta äger Den 6
Ju lii f. m. eger sammanhang med kursförhållandet i ■väsentlig mån åstadkommen, utan att våga det helas bestånd; en för hastig kursförbättring genom silfverköp af sig sjelft afhulpen, och en erfarenhet vunnen om en allmän utvexlingsnytta och möjlighet vid nästa Riksdags
Den farhåga, som hos mången torde uppstå, att för mycket silfver kunde tilläfventyrs inlevereras och öka sedelmassan, är ej mera på delta sätt att befara, än som eljest blefve förhållandet, vid den nu föreslagna Realisationen, och så länge Bankens förbindelser endast ökas mot full och reel valuta , Ökas endast Bankens bättre tillfälle till förmånligare utdelning.
Jag befarar dessutom ej, att dessa silfver-leveranser blifva alltför betydliga, då de naturligtvis snart genom sig sjelfva stegra kursen, och således motverka möjligheten att kunna i någon vidsträcktare mån äga rum.
Och för öfrigt vågar jag tro, att den utelöpande sedelmassan icke är större, än att den väl behöfvesj hvilket penningebristen, synnerligast i landsorterne, bäst torde bevisa.
Af dessa skäl anhåller jag om återremiss å Utskottens Utlåtanden, samt att mina anmärkningar må remissen åtfölja.
Sedan sista Riksdag, då jag nitfullt motsatte mig det 3i H. ii iGi Den 6 Julii f. m.
Realisations-förslng, som då förevar, hafva omständigheter inträffat, hvilka synas fördelagtiga för Realisations-ideen, och åt hvilka jag visserligen ej vill förhålla någon tillbörlig rätt.
Det ar sanning, att det förslag till Realisation , som man nu gör oss, är till stor del mindre afskräckande, än det man vid sista Riksdag hade bragt å bane; ty man begär icke nu, att vi skulle skänka borrt en tredjedel af Banken åt capitalister, under namn af intagne Actie-ägare.
Det är också sanning, att handels-conjuncturen är nu vida fördelagtigare, än den var då; och det är ändtligen äfven sanning, att opinionen för Realisationen är vida starkare nu, i Hufvudstaden; ty i Landsorterne önskade man aldrig Realisationen, hvarken då, eller nu.
För alla dessa omständigheter hade jag gerna,—jag förklarar det med fullt alfvar,— gerna gifvit efter; icke derföre, som skulle jag hafva öfvergifvit den grundsats, som jag, vid sista Riksdag, framstälde; den, nemligen, att så visst det är att våre framfarna Realisationer aldrig varit annat, än peremtoriska anstalter, så visst är det också, att alla de Realisationer Sverige hädanefter gör, aldrig skola blifva annat, än anstalter af ingen ovillkorlig varagtighet; och icke heller af svaghet att ej, i dag, uthar - Den 6 Julii f. m. i63 da med en strid, som jag, i alla fall, snart lemnar; men derföre, att då jag ser så många agtningsvärda medborgare, om hvilkas varma nit för Fäderneslandet jag icke kan tillåta mig ett ögonblicks tvifvel, så ifrigt förfäkta Realisationen, ville jag gerna misstro mitt eget omdöme, fastän gruudadt på en mångårig öfverläggning med mig sjelf; och jag ville då gerna låta, emellan dem och mig, erfarenheten gifva beslutet; ja, om man velat behandla Realisationsfrågan för sig sjelf, och åtnöjt sig med utvägar, som icke ägt annan fara med sig, änden, att silfret, som i goda tiden hunnit samlas, fått löpa äfventyret att, i svårare tider, gå förloradt; så hade jag gerna gifvit åt saken, åt Utlåtandet N:o i. äfven mitt bifall; och varit tillfredsstäld af den tanka, alt jag til 1 fredsstält mine motståndare, utan att mitt Fädernesland derföre varit olyckligt; men man har icke unnat mig denna utväg; ty då man med Realisationsförslaget förenat ett, visserligen i serskildte fall, såsom vid tillfälle af krig, lämpligt, men för Realisationsförslaget alldeles främmande och onödigt Statsskuldsättnings-system , och jemväl medgifvit åt detsamma en sådan verkställighet, som, efter min bästa öfvertygelse, möjligen kan icke blott hämma allmänna rörelsen, utan äfven förstöra allmänna lugnet; så är mig icke mera tillåtet att lyssna tili min inre röst för eftergifvenhet, en röst, 3i H. n* i64 Den 6 Julii f. m. sorn måste stå tillbaka för min pligt, såsom Representant.
Hos mig liar ingen tvifvel uppstått derom, att ju Realisationen kan verkställas utan den utväg, som man nu fästat dervid.
Jag bar ej egenkärleken att tro, det de utvägar, som af mig kunna finnas, ju icke också varit lätt fund na af Utskotten, om man velat det.
Mig har synts, att 2:ne verkligen voro att tillgå; den ena, att låta Banken fortsätta uppköpet af silfver; men för nya sedlar, och till det belopp, som fordrades, så länge silfver ännu kan köpas för 128 sk.
Banco; och den andra, att, om man befarade, det Sedelstocken derigenom fick en skadlig förökning, man uppdrog åt RiksgäldsContoret, att upplåna utur rörelsen det belopp, som, genom den förra anstalten, utkom.
På sådant sätt skulle — jag är fullt öfvertygad derom—ändamålet, siifverfondens förökande, fullkomligen vinnas, utan äfventyr, hvarken af skuldsättning bos utlänningen, eller missbruk af Statsskulden till en indragning från rörelsecapitalet, som redan derförinnan är så otillräckligt, att Nationen suckar af lidande derför.
Då jag nu besinnar, att dessa utvägar varit någre Ledamöter af Utskotten meddelade, samt att de, dessutom, ej legat utom någons förmåga att sjelf finna; men att man heldre valt den utväg, att till Banken, eller Ordres, märken det, raine Herrar, eller Or - Den 6 J u i i i f. ni. dies, gifva en obligation på 4,4°0>o°o R:dr Banco, som så lätt kan belånas af utländska Judar, till hvilka vi då blifva tributairer ad infinitum, med förtrytelsen att, sedan vi i 16 års räntor, sett silfverlånet vandra utur Riket, likafullt vara skyldiga hela capitalet; ja, när jag besinnar, att reservationerne visa, det man ej nöjes dermed, utan vill hafva, i stället för den ena StatsObligationen, 44 sådana, på hvardera 100,000 R:dr Banco, hvilka, såsom också till Ordres, möjligen, och i min tanka troligen , skulle användas till upplåning af Bancosedlar, hvilka, sålunda realiserade, väl uppfyllde Bankens ändamål, men, tagne utur allmänna rörelsen, lemnade der en lucka, som skulle förskräckligt öka allmänna lidandet; så bekänner jag, att det, någon gång, förefaller mig, som vore Realisationen blott en bisak, men deremot strypsystemets fortsättning den hufvudsak, som med operationen åsyftades; och då jag ej kan bortlägga minnet af den sanning, att alla Realisationer, i kraft af sjelfva deras natur, verka till högre priser, och alltså till en större otillräcklighet i rörelsecapitalet, så fruktar jag, att denna Realisation skall i förfärliga följder sätta kronan på det strypsystem, som vi allt sedan 1812 varit underlagde, och som nu gores ohjelpligt; ty med elen omsorg man i Realisationsplanen ger sig, att betaga Ständerne all förmåga alt förordna en enda Bancosedels utgifvan - iG6 Den 6 Julii f. m. de, skall också all mellankomst tili räddning blifva omöjlig.
En aktningsvärd Ledamot har, i denna discussion, sagt oss, att om Realisationen nu afslås, skola olyckor följa; men jag förstår icke, hvari de skulle bestå; hvaremot jag gerna lemnar åt hvarje man, af någon kännedom om tillståndet i Landsorterne, att dömma, huru uthärdeligt det väl skulle blifva, om ännu en sådan indragning skulle verkställas.
För min del är jag öfvertygad, att det skulle icke dröja länge, innan det allmänna lugnet vore stördt.
Jag har nu redovisat orsakerne för min vägran af bifall till Utlåtandet; och jag anhåller alltså om proposition till afslag derå; samt begär, i händelse afslag bestrides,på förhand votering.
Herr Rosenblad} Bernhard: Af Högloflige Ridderskapet och Adeln hedrad med förtroendet att vara Ledamot af det ena af de Utskott, hvilkas Utlåtande nu är under öfverläggning, anser jag det så mycket mer vara min pligt, att detsamma försvara, som det inom Utskotten erhållit mitt fulla bifall.
Då jag uppfyller denna pligt, känner jag så mycket djupare svagheten af min förmåga, som den sak, jag går att försvara, utgjort föremålet för mina ifrigaste medborgerliga önskningar, och åt dess befrämjande all min förmågas bemödanden varit ägnade, allt sedan jag kunde i dessa Den 6 J u I i i f. tn.
167 ämnen fatta sjelfständiga tankar.
Lyckligtvis är saken så stark i sig sjelf, och har funnit andra försvarare med större förmåga.
Bland de anmärkningar, som blifvit framställda emot Utskottens förslag, skyndar jag till den sista värde Talarens, hvilka äro grundade på farhågor, som ligga helt och hållet utom förslaget.
Talaren yttrar sin fruktan för StatsObligations-systemets införande, men derom yttrar Utskotten intet ord; den värde
Ledamoten erkänner systemets nytta vid tillfälle af krig, men ogillar dess införande för närvarande, och tror, att Utskotten åsyfta, att sätta Riket i skuld.
Jag frågar, hvarifrån anledningen till en sådan förmodan kan hämtas; jag frågar, hvarest Utskotten föreslagit någon ny skuld på 4 millioner; jag frågar, om icke denna skuld redan finnes, och i4 millioner dertill, som Utskotten hänvisa till framtida afskrifning; och jag frågar sluteligen, om icke det billigaste afseende på Bankens creditorer fordrar, att af en skuld på nära 19 millioner, åtminstone 4 till betalning erkännas.
Den värde Ledamöter! har äfven lika origtigt befarat en indragning i rörelsecapitalet; jag frågar, hvar delta igenfinnes i Utskottens Utlåtande.
Tvärtom då man förr uti den utelöpande Sedelstocken beräknat i Banken insatta summor, hafva vi icke beräknat dem, utan, med afdrag deraf, upptagit Sedelstocken så mycket mindre, till fördel för cir - i68 Den 6 Jn lii f. m. culalionen.
Sedelstocken är nemligen upptagen till 2f) millioner, dervid 2 millioner insatta medel icke äro tagne i beräkning; och dessutom hafva Utskotten föreslagit ett medel till rörelsecapitalets förökande, så mycket man vill, genom fri insättning af silfver, hvartill jemväl kommer, att ifrån den stund vi äga ett mynt, som ej är inskränkt endast inom Sveriges gränsor, den fördel skall för rörelsen vinnas, att ej blott mynt kan införskrifvas, utan ock crediten begagnas, sedan förtroendet blifvit stadgadt.
En annan hufvudsaklig anmärkning emot
Utskottens förslag har man trott sig finna, då man sagt, att det vore en orättvisa, att genom lag bestämma myntet.
Men månne det ej är större orättvisa, att genom olag göra myntet obestämdt; och jag hemställer, om icke denna orättvisa redan skett, då enligt redan gifven lag sedelns värde skall vara En Riksdaler i silfver, men likväl ett annat förhållande i verkligheten finnes, skyddadt genom Rikets Ständers beslut, så att sedeln endast gäller tre åttondedelar af detta lagliga värde.
Man säger, att Banken småningom, eller Staten genast genom återbärande af hela skulden, skulle kunna återföra Bancosedeln till dess rätta värde; men jag hemställer, om icke en ännu större orättvisa derigenom skulle ske, då kanske 3oo Millioner Svensk egendom D e n 6 J u I i i f. m. livilar i skuldsedlar, stälda i Banco.
Landet skulle blifva ruineradt, och rättvisan vore i synnerhet då bruten.
Detta hafva Utskotten velat förekomma; och jag hemställer äfven till dem, som göra anspråk att få sina Bancosedlar fullt inlöste, eller åtminstone till högre värde än nu är i fråga, huruvida de icke finna det mera tillfredsställande, att nu genast få något, än alt ao eller 3o år härefter möjligen kunna få mer, men också mindre.
Jag har hört här yttras, att det enda rätta sättet för en myntförbättring, skulle vara ökad industri; men jag hemställer, huru långt man kunde hoppas komma på denna väg, så länge näringarna äro i saknad af det första medlet för deras existence, nemligen ett säkert mynt.
Man har ock lagt mycken vigt på myntfoten, att den skulle vara hög, men detta är en småsak.
Jag hemställer, hvad den verkat i de Länder, der industrien är störst.
Engelska myntet var bättre före Elisabeths tid, ehuru näringarne nu äro bättre; ty det är för näringsidkaren likgiltigt, om myntfoten är en franc eller £ sterling; men det är ej likgiltigt, att myntet är orubbligt eller coursell vacklande, så att den står till 138 sk. det ena året, då landtmannen nödgas införskrifva sina behof, men till 117 sk. det nästa, då lian, såsom förlidet år, har öfverflöd.
I afseende på sakens behandling till iyo Den 6 Julii f. m. formen, erkänner jag visserligen, att betänkligheter kunna finnas för antagande af Utlåtandet N:o i. serskildt; ty om man icke skulle komma öfverens om verkställighets- åtgärderna, tjenade den tomma förklaringen ej till mer, än den lag vi redan äge om sedelns värde å sk. i silfver; men för min del är jag Öfvertygad, att äfven under förutsättning, att de öfrige Utlåtanden icke nu kunna bifallas, man likväl med säkerhet kan antaga N:o i., och denna säkerhet ligger i mitt förtroende till Svensk mannaredlighet och upplysning.
Vi, som äro Ledamöter af Utskotten, minnas, att då vi sammanträdde i October, funnos knappt 12, som vågade uttala den opinion, hvilken, genom det rättas seger öfver inbillade farhågor, nu med stor pluralitet inom Utskotten blifvit gällande.
Samma förtroende hyser jag till Utskottens Principaler, till Riksens Ständer sjelfva; och vilje vi undersöka de personliga garantierne, så äga vi äfven dem.
Så väl det år 1823 afgifne FinanceBetänkandet, hvari åtskillige af Regeringens Ledamöter deltogo, som ock Styrelsens sedermera vidtagna åtgärder och StatsSecreterarens för financerne i dag afgifne yttrande, äro oss borgen för Regeringens tänkesätt.