Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såvidt jag har mig bekant, finnes icke någon författning, enl. hvilken boställen åtnjuta befrielse från de s. k. kommunal-bestyren eller underhållet af fjerdingsman.
Jag vägar här omnämna, hurusom under min 14-äriga Reg:ts-chefstid, hvarken jag eller någon vid reg:tet, som haft boställe, någonsin satt i fråga att med en ringa skärf, vanligen med några kappar korn, deltaga i utgörandet af kommunal-afgifter och således äfven af fjerdingsmans-arfvodet.
Jag har äfven under denna lid erfarit, att intet hemman, af hvilken natur som helst, undandragit sig deltagandet i dessa bestyr och dermed åtföljande kostnader.
Min öfvertygelse är, alt förevar, betänk, icke bör bifallas, emedan jag tror, att alla egare af hemman utan undantag hafva rätt att påkalla fjerdingsmannens biträde, och då hvar och en tillkommer en slik rättighet, så måste äfven hvar och en vara skyldig, att bestrida utgifter för detsamma pä sätt öfverenskommet är, enär Mine Hrr! ingen rättighet gifves, den der icke åtföljes af en motsvarande skyldighet.
Jag yrkar återremiss af betänk., men icke deslomindre biträder jag Utsk:s förslag, att R. o. Ad. bör frånträda dess obestridliga rättighet, att såsom egare af säteri, rå och rörs samt insockne frälsehemman vara befriad från deltagande i fjerdingsmans-bestyret.
För denna eftergift har jag följande skäl: först och främst anser jag likgiltigt, om fjerdingsmans-befattningen hänföres till krono- eller menighets-bestyr.
Vore den ett kronobestyr, så skulle ju aflöningen utgå från Slatsverket, Och hvilken blir då fri från deltagande i den skatt, som i sådant hänseende bör till Statsverket utgå, hvilka enorma anslag skulle icke erfordras om fjerdingsmans-befattningen upföres såsom en tjenst på Stat? dessutom, om fjerdingsman blifva Statens tjenstemän, blir deras lefnadskostnad dyrare än då de tillhöra arbetsklassen och äro bofaste män.
Wrangel ganska rikligt yttrat, medförer det dessutom en obestridlig fördel, att fjerdingsmannen är en bofast man och hör folket till, och i detta hänseende åberopar jag denne talares yttrande.
Anser man återigen befattningen såsom ett menighets-bestyr, så fordrar ju äfven billigheten, att R. o. Ad. för sina egendomar deltager i bestyret; men medgifver man icke detta, så frågar jag, i hvilka motsägelser skulle man icke komma, enär de öfrige säteriegarne, hvilka icke tillhöra detta Stånd, ovilkorligen äro förpliktade, att i bestyret deltaga.
Med Statsverkets tillgångar är det, enl. min åsigt, föga förenligt, att göra befallningen till eli krono-bestyr, hvadan jag äfven anser den böra vara ett menighets-bestyr, hvaraf äfven följer, alt billigheten fordrar den häri föreslagna upoffringen å R. o. Ad:s sida, hvilken jag vördsamt tillstyrker.
Hr Bråkenhjelm: Utsk:s förslag likasom den K.
Författningen hafva fått upbära, såsom orden föllo, i rågadt mått förebråelse
Den 12 Slars f. ni. 339 för inkonseqvens och principlöshet af en talare, sora för en stund sedan hade ordet och yttrade sig med mycken liflighet rör:de saken.
Oaktadt det myckna klander emot såväl Utsk:s förslag som den K.
Författningen, kunde jag likväl icke förnimma, att ett enda faktum eller en enda § i författningen omnämndes af den värde talaren utom 1 §, emot hvilken samma talare, Gr.
Sparre, gjorde den anmärkn.
, att enl. densamme, K.
Bef:h:de skulle kunna tvinga församlingarna alt antaga så många fjerdingsman som helst.
Delta var hufvudsakliga meningen.
Först och främst får jag i anledn. häraf hemställa till herrarne om det kan ligga i K.
Bef:h;des intresse, att inom hvarje församling finnes mera än en fjerdingsman för kronobetjeningen att tillgå; för det andra lärer väl församlingen utom i nödfall icke anskaffa mera än en fjerdingsman, men skulle församlingen vilja hafva flere, så har K.
Bef:h:de sannolikt deremot icke något att erinra.
Enl. min åsigt eger Konungens Bef:h:de icke rätt, att anbefalla församlingarna, att anskaffa mera än en fjerdingsman, som de hvardera enl. författningen böra hafva.
Sparre har visserligen nämnt 6 § i författningen, men har icke omnämnt ett enda mom. i samma § och jag förbigår alltså de skäl, han på sidan om samma § framställt eller emot läggande på fjerdingsmännen skyldigheter, som åligga kronobetjeningen.
Enl. min erfarenhet tror jag likväl några andra vådor häraf icke vara att befara än dem, Gr.
Wrangel omnämnt vid 4 mom. 6 § nemi. att, när fjerdingsman derom anlitas, han skall biträda kronans upbördsman med indrifvande af restantier.
Hitintills har han varit närvar, såsom vittne åt exekutorn.
Wrangel har äfven anmärkt, att fjerdingsmännen tillförene icke varit anförtrodd upbörden.
Enl. den ulkomne författningen har lian sig icke heller ålagdt ett dylikt bestyr annorledes, än att han skall indrifva oliqviderade kronomedel, när han derom anlitas, och i alla fall sker detta på Kronofogdens ansvar, hvilket äfven varit händelsen, dä Länsmannen haft denna indrifning anförtrodd.
Af samma ledamot har blifvit anmärkt, att 7 mom. skulle innehålla ett nytt åliggande för fjerdingsmännen, i så måtto som han skalf tillse, det vägar, broar och färjor hållas i vederbörligt skick.
Att emedlertid vid vägsyner, Länsmannen eller Fogden varit hittills alltid åtföljde af fjerdingsmännen, är en bekant sak och exeqveras dagligen, såsom herrarne känna.
Skulle klagomål inkomma öfver bristfälligheter på ett vägstycke, så åligger del Kronofogden eller Länsmannen alt anställa besigtning på stället, hvarigenom de väghållningsskyldige förorsakas omkostnader, hvilket deremot undvikes dymedelst, att fjerdingsmännen ega att tillhålla vederbör, alt afhjelpa bristerna.
Dessutom besvarar jag de gjorda anmärkmne emot 4 och 7 mom. med den frågan: om en upbörd af 24 sk. skall indrifvas hos en fattig torpare, eller ersättning för verkställd lagning af ett vägstycke skall uttagas hos en fattig hemmansegare, hvilket smakar dä bäst, antingen att betala | arfvode! till fjerdingsmännen eller hela arfvodet till Länsmannen?
Det är tydligt, att författningen i detta hänseende beredt menigheterna en lindring.
Jag hade icke 22 * 340 Den 12 Mars f. m. vänlat mig, att en dylik anmärkn. skulle göras.
För öfrigt erkänner jag, att hvad Utsk:s betänk, tillstyrker, i fråga om skyldigheten för boställen alt deltaga i fjerdingsmansbestyret, icke öfverensslämmer med mina åsigler.
Skulle likväl delta boställenas deltagande icke medföra olägenheter, så anser jag betänk, i dess närvar, skick böra och kunna bifallas.
Man har sagt, att det vöre en abnormité om säterierne icke åläggas deltagande i fjerdingsmans-bestyret, såvida socknemännen icke öfverenskomna alt utgöra samma bestyr genom legd person.
Denna abnormité, om man så får kalla det, är likväl grundad på ganska goda skäl, ty, när man kommer till kritan, som man säger, eller det praktiska, finner man, alt det är något helt annat att tillämpa en författning än att blott tolka den.
Vi antaga, att inom en socken icke finnes mera än ett säteri, som bebos af en herreman.
Hvad händer då, om man föreskrifver, att säteriet ovilkorligen skall deltaga i fjerdingsmans-bestyret, och socken icke tvingas alt genom legd person utöfva detsamma?
möjligtvis att socknemännen helt enkelt öfverenskomma, att ingen inom socknen låter af herremannen lega sig.
Jag hemställer till Herrarne, om för säteriegaren då återstår annat, än att lunka omkring i bygden med Länsmannen.
Det af Utsk. föreslagna vilkor är således praktiskt.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag, emedan jag icke anser skyldigheten för boställena alt deltaga i bestyret vara af någon serdeles fara, ehuru jag skulle önskat, att en slik skyldighet icke blifvit dem ålagd.
Förevar, fråga må visserligen anses obetydlig; men då BondeSt. synes fästa serdeles vigt dervid, ty om jag icke missmiuner mig hafva 8 eller 9 motioner i ämnet inkommit, uti hvilka Ståndet enhälligt sig förenat, skulle jag tro, alt, såvida B. o. Ad. med bibehållen värdighet och med nit för landet i dess helhet, kan gå in derpå, det vore af vigt, att villfara denna BondeSbs önskan.
Min öfvertygelse är, att Ekon.Utsk. genom det afgifna betänk, väl fullgjort sitt åliggande.
Utsk. har visserligen af en talare fält upbära bittert klander såsom skulle det sökt obehörigen beskatta Svenska folket.
Frågan är ju endast ett önskningsmål, i hvilket Konungen eger beslutande rätt, huru kan då Ulsk:s förslag betraktas såsom en beskattningsåtgärd.
En värd talare har påstått, att Utsk. bort ingå i närmare öfvervägande af de till Utsk. inkomna motionerne, hvilka alla skola klandra den utkomna K.
Författningen, ang:de fjerdingsmännen.
Jag får uplysa, att
Utsk. tagit dessa motioner med dithörande ämnen i ett ganska noga skärskådande.
En tableau, uprättades nemi. öfver alla de befattningar, hvilka enl. äldre författningar ålegat fjerdingsmännen; häraf visade sig att den K.
Förordningen ej påfört dem någon enda ny skyldighet.
Alla nu af mig omnämnde motioner sluta dessutom dermed, att, i händelse någon förändring i nu gällande förordning icke kan erhållas, åtminstone all jord å landet måtte förklaras skyldig i fjerdingsmans-bestyret deltaga.
Delta är äfven hvad Utsk. föreslagit, och bästa beviset, att BondeSt. funnit motionerne väl besvarade, anser jag ligga deri, att detta Stånd utan Den 12 Mars f m 311 votering godkänt betänk, i sin helhet, och detta mäste vara ett tillräckligt svar pä Gr.
Sparres anmärkn. i denna del.
Hvad äter angår cn annan här framställd invändning, att, genom antagande afUtsk:s förslag, säterierne skulle åläggas betala allt, hvad de hemman, som nu utgöra fjerdingsmans-bestyret, finna skäligt bestämma, tror jag, dervidlag ingen fara vara åfärde, ty det mäste naturligtvis ligga i hvars och ens intresse, att kunna lill befattningens bestridande erhålla personer emot möjligast lägsta lega.
Man har sagt, alt Kronofogdarne skola komma ali tillsätta desse tjenstemän.
Detta måste vara ett misstag; nekas kan väl icke, att
Kronofogden bör lemnäs tillfälle yttra sig öfver lämpligheten af den person, som är i fråga att antagas, kunde han t. ex. icke skrifva vore han ju oanvändbar, men för sitt ogillande mäste Kronofogden alltid upgifva skäl; då ega kommunerne, alt hos K.
Bef:h:de häröfver anföra besvär och K.
Bef:h:de lärer icke underlåta alt förskaffa dem rätt, i händelse de ega det.
Kronofogden lillsätter fjerdingsmännen är således ett oegenlligt uttryck.
Skulle såsom här blifvit föreslaget, Staten öfvertaga aflöningen af dessa tjenstemän, så befarar jag jag, att ganska stora kostnader blifva dermed förknippade och desse vida större ån man föreställer sig.
En person åtager sig nu denna befattning emot 50 -4':dr b:co om året, Staten kan deremot icke erbjuda en så ringa aflöning.
Staten måste dessutom beslå boställe, pensioner åt fjerdingsmännen på deras ålderdom m. m. dylikt, med ett ord, sådant skulle blifva mångdubbelt kostsammare än nu då kommunerne sjelfva ombesörja aflöningen.
Vidare har man sagdt, att förevar, fråga vore af privilegii natur och privilegier böra ieke rubbas.
Jag kan ingalunda medgifva detta.
Fordom var fjerdingsmans-befaltningen ett krono-beslyr såsom redan uplyst är, och boställen voro anslagne åt fjerdingmännen, men dessa boställen bafva numera blifvit indragna, kommunerne eller sockenmännen bafva öfvertagit bestyret, hvarigenom detsamma blifvit förvandladt till ett jorden åliggande personelt bestyr, om jag så må uttrycka mig.
Då således befattningens egenskap af krono-beslyr numera uphört emot hvilket man ansett de adliga privilegierne skydda det ypperliga frälset, så kan jag icke förslå huru dessa privilegier nu kunna här åberopas.
Anser man detta oaktadt frågan verkligen vara af privilegii natur, så lära dock endast de säterier, rå och rörs samt insockne frälsehemman, som innehafvas af ledamöter utaf R. o. Ad., kunna åberopa något dylikt, ej de som sedan besättas af ofrälse personer.
Då emedlertid R. o. Ad. vid en föreg:de och Ekon.Utsk. vid innevar. riksdag förklarat frågan vara af sådan natur, vill jag visst icke påstå, att jag, och med mig liktänkande, hafva rätt, och våra motståndare orätt.
Jag vågar blott yttra den öfvertygelse, att om vi nu icke begagna tillfället och bi falla betänk, sådant det är, torde det aldrig mera i en för delta Stånd så förmånlig form återkomma.
Skulle nemi. betänk, återremitteras, blir den sannolika följden den, alt Utsk. afgifver ett nytt förslag i enlighet med Hr af Klints reservation.
M. redan förklarat fjerdingsmans-befattningen vara ett menighels-beslyr, lärer K. M., i händelse Med-stånden bifalla della nya betänk, icke konseqvent kunna fästa afseende å R. o. Ad:s protest, då måste säterierne åtaga 342 Den 12 Mars f. m. sig detta bestyr utan de fördelar, Utsk. i detta förslag sökt dem bereda och då kan verkligen hvad Hr Bråkenhjelm sökt visa, inträffa det nemi., alt säteri-egaren sjelf finge, som orden föllo, lunka omkring i byggden.
Jag vill härförntan erinra, att genom Utsk:s förslag påskyndas införandet af stadigvarande betalde fjerdingsman, och alt derigenom en ganska verksam polis skall på landet upkomma.
Detta torde alltförväl upväga den lilla förökade afgift mer än som säterierne finge vidkännas.
Man liar sagt, att Utsk:s förslag vore inkonseqvent i så måtto, som Utsk. tillstyrkt, att, såvida den af Utsk. föreslagne hemmansnatur och inrättningar skulle deltaga i bestyret, detsamma skulle utgöras genom legd person, men att desse derifrån befriades, om krono, kronoskatte och frälsejorden yrkade bestyrets utgörande omgängsvis.
Jag finner häruti icke någon inkonseqvens, ty åtnfljas egarne af sistnämnde hemman med det nnvar. förhållandet, så må det bibehållas, men vilja de hafva deltagande häruti af de nu befriade, måste de medgifva den kontanta betalningen eller aflöningen.
Detta är ju både rättvist och billigt.
Man har ordat mycket om det olämpliga af boställenas deltagande uti ifrågavar. bestyr; Hr af
Dalström bar redan visat, att de fleste boställen äro af krono natur, och jag bekänner, att jag icke kan inse något skäl hvarföre desse dä mera än andra skola från detta åliggande vara befriade, så snart det uphört alt turvis bestridas.
Boställs-innehafvarne rösta i sockenstämma och deltaga i alla andra kommunala bestyr, och i samma stund Konung och Ständer förklarat befattningen vara ett sådant, måste de äfven deruti deltaga.
Lägger man härtill, att afgiften är högst ringa, vanligen 2 r:dr per mantal, så synes mig icke någon egentlig eller rättare ingen skada för dessa boställen upkomma.
Hvad subaltern-boställena angår, så veta vi, att de äro alla utarrenderade och arrende-summorna komma visst icke, att i ringaste mån nedsättas derigenom, att arrendatorerna deltaga i fjerdingsmans-bestyret.
Underofficers-boställena åter utgöras vanligen af | eller ^ mantal, och om deras innehafvare erlägga årligen 24 sk. för att erhålla en verksam polis inom socknen, synes det mig, som skulle de utan den ringaste olägenhet kunna komma ut dermed.
Man har äfven yttrat farhågor i det hänseendet, att om egare af bergsbruk, verk och lägenheter åläggas deltagande i detta bestyr, de då skulle blifva öfver höfvan betungade.
Jag tror det icke, tverlom har det mycket skäl för sig, att ett bruk med en stor befolkning deltager i detta bestyr till större del än det hemman, på hvars egor bruket blifvit anlagdt.
Ett bruk med en arbetsstyrka af flere 100 personer bör väl till polisens uprätthållande inom socken mera bidraga än ett skattehemman med 4 eller 5 åboer, serdeles som jag tror, att fjerditigsmännen mera anlitas af bruket än af bonden.
Dessutom har Utsk. föreslagit, att brukens deltagande i oftanämnda bestyr eller rättare aflöningen till den, som bestyret utöfvar, skall bestämmas efter brukets rösträtt i sockenstämma.
Såvidt jag har mig bekant, finnes icke inom hela Sverige en enda församling, hvarest man icke i sockenstämma röstar efter den röstlängd, som i och för prestval inom socken blifvit uprättad, och för hvarje hammare röstas då såsom för ett mantal.
Att ett bruk deltager i fjerdingsmans-befattningen lika med Dea 12 Mars f. m. 343 elt raanlal, deri lyckes väl ingen orättvisa ligga.
Jag tillstyrker bifall till betänk., ehuru jag medgifver, att en eller annan redaklionsförändring i enlighet med hvad Frih.
Stjernstedt föreslagit skulle vara lämplig.
Frih. af Ugglas, Kurt Gustaf: Ehuru jag icke gillar Utsk:s förslag, sådant detsamma blifvit framställdt uti det betänk., sorn nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, har jag likväl, lill följd af de skarpa anfall, hvarmed synnerligast en talare här angripit Utsk., ansett mig böra i ett afseende upträda till dess försvar.
Sparre har nemi. bittert klandrat Utsk., för dess underlåtenhet, att icke ingå i närmare pröfning derom, huruvida icke i den K.
Stadgan af d. 1 Juni 1850 fjerdingsmännen ålagts göromål, som dem egentligen icke tillkomma, borde och för det att Utsk., till svar å de motioner, som derom blifvit framställde, endast förklarat att de i nämnde nåd.
Stadga fjerdingsmännen föreskrifne skyldigheter, till största delen varit dem genom äldre författningar ålagde.
Hr Gr:n har låtit hänföra sig ända derhän, att yttra det betänk, vore till den grad principlöst, att det härutinnan endast öfverträffades af merberörde K.
Stadga.
Jag skulle väl till svar härå endast kunna åberopa Gr.
Björnstjernas, såsom mig synes, ganska riktiga yttrande, alt BondeSt. inom hvilket alla motioner uti detta ämne blifvit väckte, utan anmärkn. godkänt detta principlösa betänk.; men jag vill gå ännu längre; jag vill söka visa, alt den K.
Stadgan icke innefattar några nya, för fjerdingsmans-befaltningen fremmande göromål eller ålligganden.
St:s vid förra riksdagen hos K.
M. gjorda underd. anhållan om utfärdandet af en instruktion för fjerdingsman, bar K. M. i den öfverklagade Stadgan låtit sammanfatta alla de skyldigheter hvilka af ålder ålegat fjerdingsmännen på grund dels af författningar och dels af praxis, och jag är öfvertygad, att hvar och en med ämnet något bekant måste medgifva, att meranämnde K.
Stadga icke innefattar elt enda åliggande för fjerdingsmännen, som de icke redan (ill följd af författningar eller praxis egt.
Jag är nu icke försedd med den af Gr.
Björnstjerna åberopade promemoria och kan således icke punktvis bevisa detta mitt påstående.
Dock erinrar jag mig med visshet att fjerdingsmännens skyldighet alt tillse underhållet af vägar, broar och färjor förekommer redan i 1734 års Gästgifveriordning.
Denna skyldighet är således 100-årig, hvilket torde få gälla som svar å Gr. Wrangels anmärkn. i denna del.
Att, såsom Gr. Wrangel vidare påstått, skyldigheten för fjerdingsman att biträda Kronofogde vid indrifvande af oliqviderade upbördsmedel skulle vara ett nytt stadgande, är ett misstag.
Detta åliggande hafva fjerdingsmännen egt sedan långliga tider tillbaka; Hr Gr:n har menat, att fjerdingsmännen efter den nåd. stadgan skulle ega alt på egel ansvar verkställa denna upbörd.
Till en sådan tydning ger denna stadga ingen anledn.
Fjerdingsmännen ega lika litet nu sorn tillförene något upbördsmanna-ansvar.
De verkställa endast upbörd på Kronofogdens anmodan och pä hans ansvar.
I fråga om sjelfva saken, så har jag, såsom jag redan nämnt, icke kunnat instämma i Ulskis förslag.
Jag hade icke velat gå längre i eftergift, 344 Den 12 Mars f. m. än att medgifva det säterier, rå och rörs samt insockne frälsehemman böra deltaga i fjerdingsmans-bestyret; att utsträcka denna skyldighet äfven till boställen anser jag obilligt, enär boställena ingå uti innehafvarnes löner till ett visst belopp, och deras deltagande i fjerdingsmansbefaltningen följaktligen skulle minska löntagarnes inkomst.
Väl har man sagt att den årliga afgifteu skulle blifva obetydlig, och man har upräknat boställen, som lätteligen skulle kunna bära denna ökade tunga, men man har deremot förbigått andra, hvilka jag anser böra särdeles behjertas, nemi. komminister-boställena.
Desse boställens innehafvare äro, som vi känna, ganska illa aflönade, och deras knappa inkomst medgifver icke en enda spillings förhöjning i de afgifter, som från dessa boställen utgå.
Afven anser jag obilligt, att på sätt Utsk. föreslagit, verk och inrättningar skola deltaga i fjerdingsmansbeslyret efter de grunder, som för rättighet att deltaga i sockenstämmas öfverläggningar och beslut, enl. K. Förordningen d. 29 Ang. 1843 äro stadgade.
Efterser man hvilka desse grunder äro, så finnér man, att rösträtt vid sockensstämmor beräknas efter hemmantal der sådant finnes åsatt, hvarom icke, efter den bevillning sorn erlägges efter 2:dra art. utaf taxeringsvärdet.
Endast i vissa fall, såsom i fråga om prestval, prestgårds- och skolhusbyggnad samt prestfältigheters erläggande, finnes genom serskilde författningar stadgadt, att vid bruk, härdar och masugnar skola anses såsom mantal.
Man har här sagt att samma grund äfven skulle följas vid andra på sockenstämmas beslut beroende frågor.
Huruvida en sådan praxis eger rum i allmänhet, känner jag icke, men hvad jag vet ar att inom vissa orter, afgifter till fattigvården för bruk erlägges efter bevillning, äfvensom jag tilltror mig kunna påstå att, utom i ofvanupräknade fall, sistnämnde grund är den rätta, och den, som bör tillämpas om yrkande derom sker.
Att efter denna grund ålägga verk och inrättningar att deltaga uti aflönande af fjerdingsman, anser jag vara obilligt, ty det är en allmänt känd sak, alt bruk åtminstone äro ganska högt taxerade, mången gång lill deras verliga värde och derutöfver, hvilket åter är förhållandet med jorden i allmänhet.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag om återremiss på det att betänk, måtte återkomma i öfverensstämmelse med Hr af Klints reservation.
Ilvad först angår det anmärkta förhållandet, som skulle Utsk. icke hafva lemnat tillräckligt afseende år de många inom BondeSt. uti ämnet väckta motioner för erhållande af ändring i den sednast utkomna författningen, ang:de fjerdingsmans åliggande, så tror jag, att de i detta afseende framställda anmärkmr blifvit vederlagda genom BondeShs redan Ieranade och här åberopade bifall till betänk.
Jag kan ingalunda uti förevar, fall lemna någon upmärksamhet åt de fordringar, BondeSt. möjligen kan göra på skyldigten för alla, att deltaga uti ifrågavar. bestyr, utan jag vill se saken ur synpunkten, om något behof f. n. finnes att ordna fjerdingsmans-bestyret på annat sätt än det hittills varit, och om det är skäl, att R. o. Ad. afstår något af dess privilegier i och för delta ändamål.
Skulle det för det allmänna vara nyttigt, Den 12 Mars f. m. 345 alt R. o. Ad. gör den här ifrågavar. ringa upoffringen, så betviflar jag ingalunda, alt ju icke R. o. Ad. skall godkänna den grund, hvarpå Ulsk. byggt sitt förslag.
Betraktar man de åligganden fjerdingsmännen fordom tillkommit, sa finnér man, att dessa befattningar varit ett kronobestyr, emedan fjerdingsmännen skulle biträda kronobetjeningen vid åtskilliga dess tjenstepligtcr, såsom vid skjutsningar och väghållning samt vid indrifvande af restantier, o. s. v., hvilket allt vid sisla riksdag tcmligen vidlyftigt här uplysles då samma fråga förevar, och R. o. Ad. yrkade befrielse från deltagande i bestyret på grund af de adliga privilegierne samt afslog alltså det från Utsk. inkomna betänk.
Vid 1830 års riksdag medgaf emedlertid R. o. Ad. deltagande i bestyret för sina frälsehemman, och vid 1841 års riksdag indrogos till Statsverket fjerdingsmans-boställena, och R.
St. yttrade enhälligt då den åsigt, att fjerdingsmans-bestyret borde till kommunerne öfverflyttas och vidare
Statsbidrag i och för fjerdingsmans aflöning uphöra.
Genom dessa olika beslut hafva förhållanderne blifvit obestämda, och man vet numera icke, huru fjerdingsmansbestyret skall betraktas.
Tjenstemännens göromål hafva i sednare lider blifvit mycket ökade genom de mångfalldiga bestyr, som tillkommit genom R.
St:s och de af K.
M. utfärdade författningar, samt i följd af de med civilisationen åtföljande lyten hos befolkningen.
Emedlertid hafva göromålen för fjerdingsmännen också blifvit ökade, och i samma man har det äfven blifvit allt mera oklart, om fjerdingsmansbestyret skall vara ett krono- eller menighets-bestyr.
Stånd förklarade vid sista riksdag bestyret vara af krono natur, men K. M.. underkände eller afslog de 3 Ståndens beslut ulan att, mig veterligen, K.
M. förklarade, om frågan var en previlegii-fråga eller icke.
I den sednast utkomna, och här så mycket klandrade författningen benämnes fjerdingsmans-befattningen menighetsbestyr.
De motsatta sidorna hafva således ömsesidigt skäl alt anse frågan tvifvelaktig, ehuru jag betraktar henne såsom varande af privilegii natur.