Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Jag tror visserligen icke, all de talare, som yttrat sig mot företaget, gjort det af missunsamhet mot Emm-åns strandägare; men om de Den 21 December f. m. C13 gjort det af misstänksamhet, att nämnde strandägare icke skulle vilja Fullgöra deras åliggande alt sjelfve bidraga lika mycket som Staten, så tror jag, att dessa talare misstagit sig.
Det slår dessutom i 11.
Sl:s makt, att ej utlemna Statens bidrag i annan mån, än slraudägarne fullgjort sina åtaganden.
Då jag haft att handlägga de speciella frågor, som hittills hos Regeringen förevarit i afseende på understöd till Emm-åns upprensning, anser jag mig helmi ig alt bestyrka hvad flera föregående talare upplyst, alt nemi. väsendlliga och mer än vanliga svårigheter mött för verkställigheten af del i fråga var. arbetet.
Jag anser mig af dessa svårigheter nära nog moraliskt förvissad, ali arbetets verkställighet svårligen kan komma all äga rum, derest icke en så beskaffad lindring i villkoren, som den ifrågasatta, varder medgifven.
Man har yttrat, att di rec t a anslag för sådane arbeten vore ett vådligt prejudical.
.lag ber all i anledn. deraf få fästa K. o.
Ad-.s uppmärksamhet derpå, att direcla anslag lill dylika arbeten icke äro någonting nytt.
Dä 11.
St. vid sisth riksdag anvisade medel till understöd för valtonaftappningar och andra förberedande arbeten för större odlingsförelag, fastställdes olika villkor för de medlersla och södra samt för de norra länen.
För de medlersla och södra var i all mänhet den grundsats antagen, att endast hälften af hela kostnadsbeioppet som understöd skulle kunna beviljas, af hvilket halfva belopp en mindre del såsom anslag ulan älerbetalningsskyldighet linge utgå.
För de norra länen äler voro ieke så beskaffade in T A | skrankande villkor föreskrifne; ulan har det berott af K.
M:ä nåd. pröfning all bevilja större eller mindre del, eller allt, såsom di recl anslag.
Dä jag anser, alt det vore myckel att beklaga, om ett arbete af så ntycken vigt, der det är fråga om en landvinning af mer än sex tusende tunnland jord, icke skulle blifva fullbordad!, kan jag ej annat än instämma med de talare, som yrkat bifall till Ulsk:s betänk.
Del liar blifvit sagdl, att direcla anslag lill odlingsförelag icke är något nytt, utan att exempel derpå redan linnas.
Det är just denna omständighet, som åberopas äfven för detta företag, och ju Hera exempel som finnas, ju liera skola framstå med enahanda anspråk och troligen med lika grundade skäl, som denna gången dessa pretendenter.
Ständerna gjorde vid förra riksdagen skillnad mellan de norra länen och de södra, en skillnad, hvars grund icke lärer kunna undfalla någon, som är med Sveriges förhållanden bekant.
Grunden låg i den olika natur och den olika bördighet, som i skilda delar af landet äger rum, hvarigenom en olika nytta af sådane förelag vore att förvänta.
Företagen voro förenade med mera svårigheter och större osäkerhet; fruktan för sveksamma skördar gjorde, alt man med mera beredvillighet lemnade anslag för odlingsföretag, hvilka, äfven om de lyckas, gifva en mindre rik afkastning i dessa än i de mera sydligt belägna länen.
Detta låg otvifvelaktig! till grund för Ständernes beslut vid förra riksdagen och torde vara en grund, som 614 Den 21 December f. m. ej bör förbises.
Jag får endast lill R. o. Ad. hemställa, om det ligger någon billighet lili, att större delen af nationen skall beskattas, för att underlätta odlingsförelag för några få dess medlemmar.
Man bar talat om landtvinning inom egna landamäre!!.
Detta förelag är visserligen en landtvinning, men icke directe för Slaten, som deraf icke får någon fördel, utan delägarne behålla bela vinsten för sig allena.
Om Staten för ett sådant företag letnnar ett låneunderstöd på billiga villkor, proportioneradt efter arbetets storlek, så bar Staten gjort allt, som af densamma skäligen kan begäras.
En present af 45,000 r:dr är för hvar och en angenäm, det är klart, och äfven om den icke användes till upprensning af Emm-ån, så kan nog en annan framställning göras om ett företag, som ej med egna krafter kan utföras.
Ar icke vinsten, som af ett arbete skördas, svarande mot den kostnad, derpå nedlägges, då är arbetet felaktigt och bör ej af Staten understödjas.
Man bar sagt, att den ifrågavar. summan icke motsvarade mera än halfva kostuadssumman.
Visserligen står det så i det stycke af Utsk:s betänk., som Hr von Hartmansdorff uppläst; men när man vänder om bladet och läser pag. 12, finner man, att enligt den af Lieutenant Olivecrona år 1S40 uppgjorda [ilan, beräknades arbetets kostnad att uppgå till 55,915 r:dr.
Dä jag drager 45,000 ifrån förstnämnde belopp, återslå 10,915 r:dr, och fördelar jag denna sednare summa på 6,834 tunnland jord, får jag ungefär
I j på hvarje tunnland.
Denna summa, som förskott af delägarne, tyckes mig icke vara högt tilltagen, och det andra, fördeladl som lån, gör icke eller mer än hvad som skäligen kan beräknas, emedan det blir 5 r:dr per tunnland.
Ar ett tunnland jord, befriadt från allt öfverflödigt vatten, icke mera värdi , så är den marken icke värd att nedlägga någon kostnad på.
— Jag kan ej annat än förnya mitt yrkande af ålerremiss.
Den siste talaren har sagt, att det vore skillnad i villkoren för lån, som blifvit beviljade de norra och i de södra länen, samt att, så vidt jag förstod honom rätt, det vore mera skäl att befordra odlingar i de förra än i de sednare.
Min tanka är motsatt.
Om man antager, hvad den siste talaren tycktes göra, alt det vore osäkert huruvida någon vinst af nedlagda penningar och arbete i de norra länen vore att påräkna, hvilket deremot vore säkrare i de södra; så böra i de förstnämnde landskapen färre vara bugade att nedlägga arbete och uppoffringar på jorden än i de södra, der sädane arbeten bättre löna sig.
Ingen klok landthushållare lärer väl inom sina ägor förfara så, att han låter det odlingsbara af sin egendom ligga i linda, men deremot använder sin odlingsflit på skog och kärr, der en mindre nytta är alt påräkna.
St. bora väl icke eller förnuftigtvis göra annorlunda?
Om odlingsföretagen i de södra orlerne äro säkrare, sä böra väl Ständerne tillse att man odlar de trakter, hvarigenom Riket gagnas mest, men naturligtvis äfven, att i samma män odlingarne äro gagnelige för
Riket och jemväl för strandägarne, böra de sednare komma att i sin mån bidraga dertill.
Del är dock icke blott i de norra länen, som anslag blifvit lem - Den 21 December f. m. 615 nade.
Jag liar nyss blifvit erinrad derom, att Ständerne beviljat 8.000 r:dr anslag till uttappning af sjön Hulén, på gränsen af Westerås och Upsala län, men att strandägarne icke ens linna för godt att mottaga skänken, emedan de anse det besvärligt att arbeta.
Sådant är icke förhållandet med Småländningarne vid Emm-ån, de vilja arbeta, blott man understödjer dem.
Grefven bar sagt, alt om företaget lönar sig såväl, som jag påstår, borde strandägarne sjelfve derom draga försorg.
Huru förhåller det sig med alla större företag, med canaler och dylikt?
De 8ro visserligen nyttiga, men de öfverstiga för ögonblicket strandägares förmåga att dem bekosta, och derföre mäste Staten till största eller till någon betydligare del lemna hjelp dertill.
Så förhåller det sig äfven med detta företag.
Hr Grefven bar vidare sagt, alt en gåfva icke kan vara annat än angenäm för dem, bon kommer till godo, och att en livar bör eftersträfva att blifva delaktig deraf; men det är icke så lätt att blifva delaktig, enär en undersökning först skall göras af sakkunnige män, och frågan sedermera underställas K. M.
När sådant föregått, bör man väl kunna med säkerhet antaga, all odlingsföretaget hvarken är bygdt på lösa grunder, eller blott på strandägarnes önskan att åtkomma penningar, utan på all möjlig visshet, alt odlingsföretaget verkligen är både nyttigt och verkställbar! med de medel, som ansetts nödige.
Jag anhåller, alt R. o. Ad. måtte bifalla Ulsk:s betänk.
Alt något arbete icke kommer att äga rum, i händelse
Ständerne icke medgifva den förändring i villkoret för medlens åtnjutande, som StalsUlsk. föreslagit, synes tydligen af betänk.
Mörner bar åberopat billigheten.
Jag fäster den ädle Grefvens uppmärksamhet på, att billighet äfven synes fordra, att de anslag, som lemnäs till allmänna arbeten, i någon rättvis mån böra komma alla provinser till godo.
Calmare län bar, efter de upplysningar jag erhållit, under de sednare åren uppoffrat mera än 1 million r:dr r:gs som bidrag till allmänna arbeten, utan att sjelf hafva åtnjutit någon del deraf.
Vill man icke göra fördelningen rättvis, så inträffar både till allmän och enskild skada, alt dessa provinser förlora allt intresse att bidraga lill andras förkofran.
Man måste organisera slaten sä, alt ett gemensamt intresse uppstår till det helas förkofran.
Billigheten fordrar således i min tanka, att något göres äfven för Calmare län.
I afseende på sjelfva kostnaden af företaget, hänvisar jag till de upplysningar, som blifvit StatsUtsk. meddelade, alt verkliga kostnaden utgör 90.000 r:dr och att skillnaden mellan della belopp och det förslag, som Lieutenant Olivecrona uppgjort, ligger egentligen i ersättningen för vattenverk och jordersättningar.
Hufvudsakligen förekommen af de tvenne siste talarne, inskränker jag milt yttrande vid detta tillfälle till begäran om bifall lill StatsUtsk:s utlåt.
Det är egentligen i anledn. af den förtydning, eller oriktiga uppfattning af meningen utaf mina uttryck, som Hr 610 Den 21 December f. m. von Hartmansdorff låtit komma sig till last, hvarföre jag åter begärt ordet.
Hr von Hartmansdorff har, med afseende pä hvad jag yttrat om grunden, hvarför directa anslag lemnats åt de norra länen, men endast rättighet till lån åt de södra, herntat anledn. dertill, alt odlingar i de norra skulle vara mindre lönande än i de södra, och att derföre det vore mera skäl att göra presenter åt dem, som odlade i dessa sistnämnde län, och till stöd för ett sådant påstående åberopat hvad hvar och en i sin enskilda hushållning iakttager.
Staten hushållar icke i detta läll för sin enskilda räkning, utan för det allmännas; dä Staten ifrågasatte en sådan uppoffring för de norra länen, var del för att der befordra möjligheten för dervarande folkmängd att kunna få bostäder samt att bereda nya bosättnings- och odlingstillfällen.
Del var ej för att bereda utväg ät ägare af redan i besittning tagen mark att kunna förkofra sig, ulan att åt den årligen tillväxande populationen bereda nya tillfällen till bergning.
Om odlingsföretagen i de norra länen icke genast gifva så stor vinst, sä följer deraf ingalunda, att de gifva alls ingen, och det är en fördel för Staten att bereda tillfälle lill sjelfständig bergning ät en mängd åkerbrukare, som sakna det förlag, som erfordras för alt utstå alla de försakelser och omkostnader, som med del nya förelaget äro förenade.
För dem är ett sådant understöd af behofvet päkalladt.
För den, sorn redan har ett väl odladt hemman, hvarpå han har sin bergning, linnes icke behof af en särskild gåfva, för att ytterligare befordra hans välstånd, hvaremot en sådan gäfva var behöflig för den, hvars framtida bergning skulle grundläggas, och i della sednare afseende tror jag statsbidraget hafva varit väl användt.
Det har äfven blifvit närnndl, alt
Konungen skulle hafva pröfvat denna fråga och att man kunde med tillit dertill bifalla SlalsUlsk:s betänk.
.lag får i afseende derpå äran erinra, att Ulsk:s förslag ingalunda grundar sig på någon från Konungen gjord framställning, ulan pä enskild motionärs.
Konungen har alldeles icke tillkännagifvit sin höga åsigt om, alt de vid Finni-ån boende jordägare skulle fä denna gäfva, utan derom har en enskild motionär inom detta
Hus väckt fråga och dertill fält StatsUtskis bifall.
Vidare har det blifvit sagdt, att skillnaden i de uppgifna koslnadsbeloppen skulle härleda sig frän ersättningar för jord och vattenverk.
Slaten tror jag ej förr gräft canaler ät dem, sorn ho kring åar och hvilka deraf ensamt skulle komma att draga nylla.
Vore det fråga alt spränga sig genom något berg eller genomgräfva någon höjd, hvaruti ägarne af den sanka marken icke vilja deltaga, sä mätte den kostnaden icke kunna uppgå lill skillnaden mellan 55,1)15 r:dr och 1)0,000 r:dr.
Hvad vattenverken angar, sä ägas de af dem, sorn besitta marken, och då heror det derpå, huruvida del är större vinst att låta dessa vattenverk slå qvar, eller att nedrifva dem för att göra marken odlingsbar.
Jag kan ingalunda linna, att ifrågavar. gåfva är på sitt rätta ställe och fortsätter mitt förra yrkande.
Deli 21 December f. m. Fril).
Hvad sjelfva saken angår, så liar jag ingenting alt yltra, sä vidi det rörer den i fråga var. skänken.
Jag vill blott hemställa, äfven om man vore allmänt ense alt göra denna skänk, huruvida ej något finnes i Ulsk:s förslag, som gör att detta utlät, bör återremitteras.
Man kan väl ej vilja göra en skänk för ett ändamål, som man ej [di förhand vet alt det kan lyckas eller fullgöras.
Här finnes eli tillägg i förslaget, att arbetet skall börja 1845 och sluta 1848; men pä intet ställe finnes nämnd! när penningarne skola titleninas, antingen vid arbetets början eller vid dess slut.
Meningen måtte vara att utfå dem som förskott, för alt kunna utföra arbetet, men dä ser jag icke eller någon garanti för Staten att kunna återfå dessa penningar, i fall icke arbetet fullbordas.
Jag skulle tro, alt någon säkerhet borde af Ständerne begäras, innan en summa penningar borlskänkes och ulan att man vet att det dermed afsedda ändamål kan vinnas. lii- Westfelt:
Jag ber ali få förena mig i den åsigt, sorn Gr.
Mörner i detta ämne yttrat och vili endast hafva äran upplysa, att dä lill Emm-åns upprensning understöd beviljades med 10,000 rulrs län och 35,000 r:drs anslag, sä skulle delta län vara räutefritt i 5 år efter delfående! deraf, och att efter denna lid 2 proc. deraf skulle erläggas sorn ränta och 3 proc. som amorlissement.
Det synes som när sådana företag icke kunna komma lill ständ, med mindre än ali ett så fördelaktigt lån lemnäs som anslag, d. v. s. till skänks, sä bör ett sådant icke eller komma i fråga.
Det torde verkligen kunna sägas vara förmätet att fordra, det icke allenast Slaten skall träda emellan med hjelp, utan derutöfver göra presenter.
Den enskilde bör försl göra hvad han kan, för all kunna påräkna understödet, ty eljest skall slapphet och liknöjdhet uppstå och några allmänt nyttiga företag aldrig genom associationer komma att tillvägabringas.
.— Jag förenar mig med dem, som yrka äterremiss.
Hr af H armens:
Jag ber om ursäkt att jag några ögonblick upplager tiden.
Man har riktat några aumärkn-.r mot de större jordägarne, som äro' delaktige i detta företag, och jag anser mig skyldig att besvara dem, på del att klandret i någon del åtminstone mätte förfalla, [nom Utsk. har det förslag blifvit väckt, alt Kronan skulle öfvertaga arbetet på det villkor att delägarne skulle tillskjuta 45,000 r:dr, eller lika stor summa, sorn nu är i fråga alt bevilja som anslag i st. f. lån.
Anbudet förkastades, och man tillstyrkte i stället det förslag, sorn nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning.
> För alt fä bifall lill 2:dra delen af Hr Nordenanckars motion har blifvit föreslaget, alt Utsk. skulle ifrån de beviljade fördelarne undantaga frän 3 lill och med 10 af de största delägarne, och de hafva således gjort hvad de kunnat för alt fä arbetet ut földt utan egennytta ä deras sida.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge 5 H. 78 618 Den 21 December f. m. de emot Utsk:s ifrågavar. tillstyrkande gjorde aumärkn:r föranleda till återremiss.
Propos. till bifall å denna del af Utsk:s utlåt, blef härefter framställd samt besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. Hr G.r. o.
Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat denna sednare propos.
Den som bifaller det af StatsUtsk. i dess utlåt.
N:o 97, gjorda tillstyrkande i afseende på första punkten af Hr Nordenanckars motion, rör.de Emm-åns upprensning, voterar ja; den det ej vill, voterar neji Vinner nej, blifver StatsUtsk:s utlåt, i förrberörde del af R. o. Ad. återremitleradl.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 34.
Emot R. o. Ad:s sålunda fattade beslut reserverade sig Hr Löwenström, Joli. Jacob, med förklarande, att han instämde uti Gr.
Mörners och Hr Westfelts i ämnet afgifne yttranden.
H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 3 e. ra.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s d. 14 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 97, i anledn. af gjorda framställningar, rör-.de utbetalningen af de till Emm-åns upprensande beviljade statsbidrag.
2:dra punkten, innehållande hemställan i afseende på Hr Nordenanckars, i 2.-dra punkten af dess rör:de Emm-åns upprensande väckta motion, gjorda förslag, om statsbidragets ingifvande i mån af arbetets fortgång.
Den 21 December e. m. 619 Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.:
På de skäl, som i min motion blifvit framställda, anhåller jag, att R. o. Ad., med ogillande af Utsk:s betänk, i denna del, måtte bifalla andra punkten af min motion.
Efter förmiddagens erfarenhet om huru föga gagneligt det är att inom detta Hus motsätta sig något anslag, eller tillskott eller bidrag, är det visserligen förmätet af mig, alt åter begära ordet i sådan afsigt, men jag kan likväl icke underlåta det, dä i denna fråga jag har Utsk. för mig.
Det vore väl mycket om Staten skulle släppa till 45,000 r:dr b:co, på det att blott några famnar af arbetet skulle blifva verkställda.
Denna del af betänk, bör derjemte så mycket hellre bifallas, som den står i harmoni med det beslut R. o. Ad. på förmiddagen fattat.
Jag anhåller att först få reservera mig emot det beslut R. o. Ad. på förmiddagen fattat, att bortskänka 35,000 r-.dr af Statens medel, som en menighet efter afslutadt contract var pligtig att återbetala och ändå verkställa arbetet från det första spadtaget till det sista.
Vid det förhållande, som nu är ifrågastäldt, skulle det kunna hända, att dessa 45,000 r:dr bortskänktes, men att arbetet ändå icke btefve fullfärdigt.
Jag röstar för bifall till Ulsk:s förslag i denna del.
Återigen har manbar hört omtalas ett contractsbrott å delägarnes sida, så mycket mera oförtjent, som i denna stund delägarne icke hafva någon förbindelse, emedan det lån, som 11.
St. vid förra riksdagen beviljade, ännu icke till en enda skilling utgått.
Om contractet skall hållas i helgd, sä måste det väl ske ömsesidigt; och detta har hittills åtminstone icke varit fallet å Ständernas sida, och ingen vet hvad som kan hända hädanefter.
De värda ledamöter, som nu yttrat sig i frågan, hafva ogillat det beslut, som R. o. Ad. pä förmiddagen fattat, men då R. o. Ad. nu, likasom vid förra riksdagen, beviljat understöd åt ifrågavar. företag, så torde detta bäst bevisa detsammas angelägenhet.
Den begäran, hvartill motionären anhållit om Ståndets bifall, innehåller visserligen ingen full säkerhet för Staten, att arbetet i sin helhet skall komma alt utföras, men efter den utredning, som bär på förmiddagen blifvit gjord af Hr Nordenanckar, så lärer det visa sig tydligt, att om R. o. Ad. icke medgifver denna punkt, så blir ingenting af hela företaget.
Det torde vara öfverflödigt, att härom nu ingå i närmare utredning.
Om denna punkt afslås, sä kommer frågan derigenom i följande skick.
Strandägarne vid den öfra delen, som vid alla öfverläggningar hafva majoritet, säga för närvarande nej till hvilket förslag som helst, så länge deras intresse står qvar att hindra arbetets utförande efter den plan K. M. fastställt.
Under loppet af detta år hafva blifvit anskaffade materialier och byggnader uppförda för 8 ä 9,000 r:dr, till följd af föreg:de beslut, sora samtlige delägarne fattat, men då man upptäckte den vinst, som skulle 620 Den 21 December e. in. kunna uppstå af företaget» sönderbrytande, sä beslöt den omtalla majoriteten, alt arbetet icke vidare fick fortgå.
Samma casus måste naturligtvis inträffa sä länge icke den nedra delen göres oberoende af den öfre.
Här har blifvit sagdt, att endast några famnar skulle komma att upparbetas pä delta sätt.
Det är förlåtligt, att en person, som icke sett charlor och kostnadsförslag, dömmer så; men SlatslJtsk-.s ledamöter och hvar och en, som känner saken, veta nogsamt, att
Slaten äger full säkerhet, åtminstone för största delen; och om också icke hela arbetet skulle blifva verkställd!, så skola likväl de delägare, som hafva nytta af den del, sorn verkställes, lemna de bidrag, som arbetsplanen bestämmer, svarande emot hälften af de anslagne statsmedlen.
Om R. o. Ad. lill del beslut, som i förmiddags fattades, vill lägga bifall till Hr Nordenanckar nu framställda begäran, så tror jag mig kunna garantera att hela arbetet skall fullbordas.
Hvar och en, som gifvit akt på Hr Nordenanckar yttrande i förmiddagens plenum, kan finna hvilka stora anledmr, som dertill äro förhanden.
Den siste värde talarens och Hr Nordenanckar begäran om afslag ä Utsk:s betänk, i denna del innefattar helt enkelt eli yrkande, ali en menighet, med befrielse frän alla slags skyldigheter, skulle lill skänks erhålla 45,000 r:dr b:co.
Hr af Harmens har behagat yttra, att intressenterna icke hafva någon förbindelse till Staten, efter de icke uppburit några medel.
Nä väl, lät Staten behålla sitt anslag till dess att menigheten yttrat sig, om den icke finnér sitt intresse vara att emot detta anslag fullborda arbetet, äfven om del skulle kosta litel mera än de 45,000 r:dr, ty det är icke Staten, som vinner denna jordförbättring, utan det är de enskilde.
Men det förhåller sig i denna sak som det gamla Svenska ordspråket säger:
Gif tiggaren bröd med smör, och han begär ost lill; gif honom bara bröd, och lian begär intet, utan tackar.
Jag begär bifall lill betänk.
Det är visserligen obehagligt att uppträda i en sak, deruti man sjelf har någon andel; men efter den förklaring jag i förmiddags afgifvit, torde jag vara dertill mera oförhindrad än eljest.
En värd talare har sagt, alt delägarne genom bifall till ifrägavar. punkt i motioneu skulle vara befriade frän all skyldighet.
Der står likväl tydligen i den punkt, som är i fråga, att delägarne skulle lemna det tillskott, som enligt la.xeringshandlingarne äro dem hvardera påförda, af den gemensamma summan af 45,000 r:dr, emedan det ifrån början varit calculeradl, att delägarne skulle tillsätta hälften och Staten hälften.
Jag får påminna derom, att delägarne hafva erbjudit Staten alt öfvertaga delta arbete; men att Ständerna, på districlchefens tillstyrkande, förklarat, att de alldeles icke ville ingå derpå, emedan man ansåg, alt det möjligen kunde medföra förlust för Staten.
Men kan det blifva förlust för Staten, så kan det också blifva förlust för enskilde.
Hvad som egentligen lägger de största svårigheterna i vägen är likväl det enskilda intresset, hvarom jag förut nämnt.
Mörner; Derest andra punkten i Hr Nordenanckar nio - Den 21 December e. m. lion skulle bifallas, sä är det icke ens derigenom bestämdt, att icke en större del af anslaget skulle komma alt användas, än sorn svarade emot det arbete, sora verkställdes, ulan ordalagen äro sådana, all hela beloppet kan komma att utlagas, endast under förbehåll att deliigarne tillskjuta det dem i laxeringslängderna ålagda bidrag, ”så långt behofvet fordrade.”
Det får således icke komma i fråga förr än behofvet fordrar det.
Till yttermera visso följer denna slutmening: ”äfven om de ofvanföre hvarje arbetsstation befintlige jordägare skulle till större mängd vägra all i arbetsföretagel deltaga”.
Således är der ett undantag gjordt från delägarnes skyldighet ali tillskjuta bidrag.
Den sora vägrar ali deltaga, lärer icke lemna något tillskott, men man har ändock precaverat att få taga och använda bela summan.
Detta tyckes derföre icke vara sä nppstäklt, att
Staten får någon säkerhet för bela arbetets utförande.
Hela arbetsplanen b vilar på den grundsats, alt i den mån arbetet fortgår, skola Staten och delägarne tillsläppa lika andelar.
Det är således ett misstag af Gr.
Mörner, eller någon otydlighet i motionen, om den så skulle kunna tolkas, alt statsbidragen skulle kunna belt oell hållet användas på den nedra delen, utan alt slrandägarne der lemnade ett motsvarande bidrag.
Den af mig föreslagna andra punkten syftar endast pä, att arbetet måtte lä börja vid nedra delen och fortgå så länge intressena äro förenade.