Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
127 elen utvidgade räkenförning hvartill detta föranleder, troligen äfven skulle föranleda till ett ökadt antal Tjenstemåns tillsättande vid DiscontContoiren, hvilka nu, äedan sista regleringen, blifvit betydligen förminskade.
Herr Cederschjöld, Pehr GnftafJag har endast begärt ordet i anledning af den bitterhet, hvarmed en vård talare klandrat förra Ständers åtgärder.
Då Tryckfrihetslagen skyddar Riksens Ständer för andras smådelser, synas mig Riksens
Ständer äfven böra underlåta att sjelfva smäda hvarandra; och skulle jag önska att man omsider ville aflägga den nog gamla vanan, att så strängt beskylla föregående'
Ständer för allt det onda, 6om icke kunnat förekommas.
För öfrigt har jag tyckt samma värde talare ej rigtigt hafva fattat Herr Friherre Wirsén, i afseende på öfverråntan.
Då nemligen öfverräntan utgör 12 procent, men den lagliga räntan deruti år inbegripen, kan naturligtvis ej mer ån hälften, eller 6 procent, hänföras under den värde talarens benämning af blodsugning.
Hvad slutligen sjelfva Öfverråttan beträffar, så vill jag visserligen ej försvara dess belopp; men något straff synes mig likväl böra vara lör underlåtenhet att fullgöra den ingångna förbindelsen.
Och jag vågar tro, ott de flesta låntagare åro bäst belåtne med att blifva tillhållne till ordentligt afbördande af sina inbetalningar; helst otörmögenheten alt betala, ej sällan skulle ökas tillika med anståndet.
Grefve Posse, ,Carl Henric:
Då jag full - I 2u Deri 5 Martti. kondigen med Herr Cederschjöld oell Friherre Cederström delar den Öfvertygelse, att man ej bör, i minnet återkalla förra Stånders misstaga tror jag likväl icke, att man kan med framgång fästa blicken på det tillkommande, utan att dervid äfven tänka på det förflutna och vidröra de misstag, sorn då ågt rum.
Jag instämmer således i den vederläggning , Friherre
Boije gjordt af hvad en annan vård Ledamot Friherre Wirsén framställt, och tror, med den förre, att de af honom anmärkte 284,ooo R:dr, årö ufgångne från landet emot allt ändamål och ali princip.
Friherre Åkerhjelm har sagt, att Fnllmågtige i RiksgåldsContoiret till alla delar fullgjort deras skyldighet att bevaka Verkets fördel.
Jag t vi Ilar icke derpå; men det ligger ett stort fel deruti, att man söker befrämja Gerkens fördel framför Nationens.
Det torde nu vara tid att tänka i en annan rigtning; och detta kan ej ske utan att granska förra Ständers åtgärder.
Jag inser ej med hvad skåjl man vill betaga oss en sådan granskningsrätt, då verkningarne af dessa åtgärder haft det olyckligaste inflytande på Nationens välstånd.
Alla administrativa och financiella beslut böra åsyfta nationalvålståndets förkofran; de äro i annat fall okloka och omoraliska.
Om det var ett misstag af 1809 års Ständer att kasta Statens skuld på Banken, hvil-' ket dock ännu icke år bevist, emedan det ej år troligt alf ändamålet i dåvarande omständigheter annorlunda kunde vinnas; men om vi till Den 5 Martil, 129 och med antage att det var ett misstag, så har detta misstag icke verkat annat ån ökad handel och rörelse, ökad production och synbart tilltagande allmänt välstånd i alla classer och i alla Rikets provincer. 1809 års Ständer kunde ej ana att senare Ständer skulle begagna deras fij nanciella åtgärder för att deraf göra en snara, hvarmed tre fjerdedelar af hela Nationen skulle fångas och störtas.
Det var svårt att förutse en så allmän förmörkelse sorn den, hvilken sedermera inträffat, och under hvilken det blifvit möjligt att förmå pluraliteten af Nationens; Representanter att tro, det man utan olägenhet kunde uppoffra ändamålet för ett af medlen; men det år tid att denna synvilla upphör och försvinner; det år hög tid, att man framför allt tänker på Nationens interesse; det år tid, att man låter öfvertyga sig att både Mynt, Banker, Disconter, Riksgälds-Contoir och alla dylika Svenska inrättningar hafva tillkommit för folkets nytta och förkofran.
Om de ej uppfylla detta ändamål, bör sådant råttas.
Jag förenar mig derföre med de värde talare, som begårt att Betänkandet måtte återremitteras.
Lika med Herr von Qvanten och Friherre Cederström,' tror jag äfven det vara en högst felaktig princip, om Riksens Ständer nu skulle tillkännagifva, att de ämna följa ett Reglemente som uppoffrar Nationens interesse för Verkets.
Når ett allmänt financeproject framdeles blifver Riksens Ständer förelagdt, år först tiden inne att besluta i detta ämne i sin helhet, och jag instäm - Ridd. o. Ad.
Prof. 2. Band. g. i5o &*n 5 Martu. mer således deruti, att omsättnings-råttigheten måtte bestämmas till 6 veckor efter Riksdagens slut.
Det år i anledning af tvenne talares yttrande, som jag förklarar, att jag ingalunda vidkännes hvarken att hafva talat med bitterhet, eller att hafva hetsat sinnena.
Jag har tält med värma; och detta är min rättighet; men deraf uppstår ingen rätt för an. dra, att tillägga mig afsigter, som jag icke haft.
Den moderation om hvilken desse talare påmint, gillar jag högeligen; och önskar att den också må ågas af Nationen, då hon känner sitt lidande och behöfver glömma dess ursprung.
Jag skall likväl alltid tro, att en viss värma i detta ämne kan vara särskildt oklanderlig hos den man, som, vid sista Riksdag gjorde allt hvad han, sorn representant, förmådde, för att hindra systemets antagande, och för hvilken det följaktligen måste förefalla svårt, att ännu vid denna Riksdag, då en så tillräcklig erfarenhet, åndtligen stadgat omdömet, höra återljudet af samma förvillelse i begrepp, hvarigenom systemet då tillvågabragtes.
Uppå härefter af Herr Grefven och LandtMarskalhen gjord proposition, blef Stats- och Banco-Utskottens ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till bemälte Utskott återremitteradt.
Den 5 Martii.
Föredrogs å nyo Herr Lagerhjelms, Pehr,' den 24 sistledne Februari förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående stiftande af en lag, som på alla för varutransport nödige vå« gar, lårnpar allmänna lagens stadgande i 25 Cap. X §.
ByggningaBalken, örn Landsvägar.
Herr af Wingårdh, Johan, anförde skrifteligen:
(Se Bilagan N:0 3).
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att så vål Herr Lagerhjelms ofvannämnde Memorial, som Herr af Wingårdhs, rörande samma ämne, nu afgifne yttrande, målte till Lag-Utskottet remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogos å nyo Friherre Tolls, Gustaf Philip, och Grefve von Plåtens, Baltzar Bogislaus, den 24 sistlidne Februari förmiddagen på bordet lagde Memorial, det förra om anslående af medel i anledning af Hans Kongl. Höghet KronPrinsens förestående förmälning, och det sednare om anslag af nödiga medel till bestridande af de kostnader hvilka, i och för Hans Kongl. Höghet KronPrinsens förmälning, dels redan inträffat, dels ännu måste uppkomma.
Att på sätt som blifvit föreslagit, i officiel väg begära uppgift på beloppet af kostnaden för Hans Kgl. Höghet KronPrinsens utländska resa, anser jag J32 Den 5 Miirtii. för min del mindre lämpligt; helst hvarje sedan tilläfventyrs uppkommande öfverläggning, huru och till hvad del den uppgifna summan möjligen skulle kunna utgöras, vore i min tanka mindre grannlaga.
Jag lår derföre vördsammast hemställa, om det ej vore lämpligare att anmoda StatsUtskottet att sjelf föreslå den runda summa, som Utskottet ansåge Nationen kunna utgöra, såsom en gård af dess glädje öfver resans lyckliga följder.
Detta sått skulle, enligt min öfvertygelse, vara vida angenämare för Kongl. Majit och värdigare för Riksens Ständer.
Friherre Anclar^värd, Carl Henric, uppläste följande; (Se Bilagan N:o 4.) Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus:
Ö6t år fruktansvårdt, att jag i dag, ej lyckas att riktigt framställa min mening, då jag, så oberedd jag nu är, går att besvara Friherre Anckarsvårds oväntade anmärkningar emot min ifrågavarande motion.
Jag säger med flit oväntade, då de åsyfta att inskränka min rättighet att yttra min öfvertygelse, och den mig lika med hvarje Folkrepresentant tillhörande motionsrätt, oberoende af allt annat ån Grundlagens föreskrifter.
Jag tillstår, att anmärkningen deremot förefallit mig så mycket mera oväntad, som de sednast framfarne dagarne nogsamt visat, att Svenska Folket i fullt mätt b gagnat denna i Grundlagen förvarade rätt.
Tiv d cj_dfya^saken beträffar, så bekänner jag att ,ag ej Den 5 Martil» finner hvarföre jag ej borde fästa tnig likaså vål vid det föremål, hvarom min motion handlar, som vid något annat, af dem, hvilka varit ämne för öfriga här gjorda motioner.
Jag tror tvärtom, att det icke finnes något föremål dit man hellre hör vånda sin uppmärksamhet, eller som mera bör ligga oss om hjertat.
Och hvilket år då detta ändamål?
Jo, vår älskade KronPrins.
En Prins, fostrad i Sverige, uppväxt ibland oss, och hvars lycklige anlag vi med glädje sett nå den utveckling, att han nu framstår med mannens mognad, sådan som Svenska N.ltionen önskade honom; sådan att han med åra en gång skall fylla Sveriges Thron.
Svenska Folket har varit vandt att se en sådan utveckling af dess Prinsars intellectuella bildning, ibland annat befordras genom resor i främmande land, och en dylik resa har äfven vår Kronprins nu lyckligen fullbordat.
Kanske åro vissa särskildta förhållanden i Europa, som gjort denna resa ännu mera önskelig; men hår år ej stället- att om dem fålla något yttrande.
Nog af, denne Prins, Sveriges älskling, Nationens hopp, har af alla magtågande Furstar, utaf Europas församlade Monarker blifvit erkänd värdig sin bestämmelse.
Jag tror just derföre, att råtta tiden nu år inne, att både för Ut- och Utlänningar visa, att Svenska Fofket önskat resan och gillat resultatet deraf.
Och det år i denna öfvertygelsen, jag begagnat min motions-' rätt, och i följd af den begår jag äfven att motionen måtte enligt Grundlagen behandlas.
Remiss vet jag ej någonsin vara inom detta rum för någon motion vägrad, så vida icke niotio-» l34 Den 5 Martil. ren varit alldeles obehörig; men af sådan art förmodar jag att mitt förslag ej varit och jag anhåller således, tvärt emot hvad Friherre Anckarsvärd yrkat, att detta förslag rrå på vanligt vis få till vederbörligt Utskott öfverlemnas, äfvensom att detsamma inå blifva med de öfrige RiksStånden communiceradt.
Om mitt anföran de vid detta tillfälle varit mundtligt, så skulle jag möjligen misstänka, att mitt framställningssätt varit så tvetydigt, att det kunnat gifva Gref. ve von Platen en anledning till det yttrande han fällt, att jag velat inskränka hans motionsrätt.
En sådan syftning var dock långt ifrån min afsigt och jag förmodar att äfven mina uttryck skola bevittna det.
Jag har blott velat fästa uppmäi ksamheten på det, såsom det synes mig, olämplige deruti, att Grefve von Plåtens förslag år så obestämdt och dock omfattar ett så vigtigt ämne.
Jag hemställer till Ridderskapets och Adelns bedömande om mina deremot gjorda anmärkningar kunna leda till den slutsats, att icke jag skulle dela de tänkesätt i afseende på Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, som Grefve von Platen motiverat såsom skäl för sitt förslag.
Jag har aldrig yttrat mig om och ännu mindre satt mig emot det ifrågavarande anslaget.
Jag har endast bestridt giltigheten af den form, hvarunder detta ämne öfverlemnats till Riksens Ständers bedömande, och jag tror ej _att jag saknat all anledning till hvad mitt anförande innehåller, då jag deruii åberopat Norriges skyldighet, att i förenämnde anslag delta-; Den 5 Martti. i3 5 ga, såsom ett skäl, att propositionerne borde hafva kommit ifrån Konungen, men icke från en enskild.
I öfrigt har jag visst icke något deremot, att målet blir remitteradt till behörigt Utskott; jag anhåller endast, att, i sådan händelse, mina anmärkningar äfven må Utskottet meddelas.
Det är blott i afseende på den puncten uti Friherre Anckarsvärds Memorial, som angår Norrige, jag nu anhåller att få tillägga, att det visserligen vöre mycket väl om en sak, som så nära och så gemensamt rörer både Sverige och Norrige, kunde på en gång i båda rikena afgöras; men då representationens möten i hvardera riket ej inträffa på en och samma tid, så är de^ nödvändigt att en börjar; och om man här skulle taga sig skäl att låta frågan hvila, för det densamma icke på samma gång kunde i Norrige behandlas, så kunde det möjeligen inträffa, att man i Norrige begagnade enahanda skäl i anseende till Sverige, och då skulle man aldrig .komma till något slut.
Jag föreställer mig att det ovilkorligen åligger folk-representanten, att tänka sig huru folket skulle tala och yttra sig om det sjelft vore kalladt att om sina angelägenheter besluta.
Tänker jag mig, huru Svenska folket i sådant fall nu skulle behandla den förevarande frågan, så är jag förvissad, att det skulle svara, att ske bör hvad rätt är och hvad förr skett, och att det * i56
Dea 5 Martil. skulle gifva wied glädje hvad sorn bör gifvas.
Tänker jag åter på framtiden, så synes det mig, att man med försigtighet bör gå till väga och icke fatta ett beslut, som kan genera kommande Ständer.
Jag hemställer derföre , att Stats- Utskottet måtte anmodas , att underrätta Riksens Ständer huru med dylika frågor i fordna tider förhållits, Hvad Kongl. Personers resor i främmande land beträffar, så känner jag icke mera än tva fall, då Svenske IvronPrinsar gjort såda.ne resor.
De är o
Eric den i4:de och Gustaf den Ilhde.
Det torde blifva en ledning för Höglofl, Ridderskapet och Adeln, att veta, huruvida vid dessa båda tillfällen, propositionen angående resekostnaden , kommit från Konungen till Ständerne, eller, såsom en underdånig önskan, från Riksens Ständer till Konungen.
Lika angeläget är det att känna de förhållanden, som hittills iagttagits när Thronföljare trädt i ägtenskap.
Sedan Gustaf Wasa hafva blott tre händelser af denna art timat, nemligen Sigismunds, Adolph Fredrics och Gustaf den JIljdes biläger.
Det ar mÖjeligt att dessa förhållanden blott kunna tjena till ledning för formen af åtgärden, ej för beslutet om qvantitelen af det anslag, som är i fråga, ty tiderne hafva förändrats; men jag vet, att, på hvilken punkt Folk-representanten än hiå stå, han dock bör komma ihåg, att han bör handla, icke som stöde han ensam, utan som stöde han midt emellan förflutne och kommande tider.
Jag anhåller att detta mitt yttrande ¥)e.n 5 Martil, 107 må få åtfölja remissen af Grefve von Flåtens motion.
Jag är visserligen af den mening, att de af Grefve von Platen i omförrnäldte ändamål föreslagna summor böra af Riksens Ständer utgöras, oell jag i ror mig hafva varit den första som nämnde derom, då jag ifråga om det Serskildta Utskottets nedsättande fästade flög lo [lige Ridderskap ets och Adelns uppmärksamhet på StatsVerkets förlägenhet.
Antingen nu propositionen om förenämnde anslag kommit ifrån Konungen, eller en enskild Riksdagsman, så är saken i grunden alldeles densamma.
Men lika med Friherre Anckarsvärd anser jag Norrige till en tredjedel, eller hvad mindre, som på detsamma kan belöpa, böra i nämnde anslag deltaga.
Het är i egenskap af Svensk och Norrsk KronPrins som Hans Kongl. Höghet gjort sin resa i främmande land, och som
Han uppträdt bland de församlade Monarkerna i Verona.
Ett Norrskt Stats-Råd har dervid åtföljt Hans Kongl. Höghet, liksom Han blifvit beledsagad af en medlem ur Svenska Stats-Rådet.
.lag skulle derföre tro, det böra uppdragas StatsUtskottet föreslå mått och steg, ledande derhän, att Norrska Stor-Tinget, som i Februarii månad nästa år sammanträder, måtte anmodas för Norriges andel bidraga till de nu ifrågavarande kostnaderna, och Svenska Stats-Verket försäkras 0111 erhållandet af denna andel, i händelse den, såsom man bör förmoda, utfaller. «58 Deri 5 Martii, Jag anser oek Norrska Rikets bidrag icke böra inskränka sig till rese-kostnaderna allena, utan äfven omfatta utgifterna för KronPrinsessans liitresa och biläger, -emedan Norrmännen, i händelse Kongl. Maj:t funnit för godt låta det ske i Norrige, visserligen icke skulle hafva underlåtit, och med skäl, att fordra Sveriges deltagande i de dertill erforderlige utgifter.
I anledning af den anmärkning jag gjort vid ifrågavarande motion ; får jag hemställa, om ej Herr Grefven och LandtMarskalken skulle täckas genom proposition utröna, antingen Ridderskapet och Adeln vill att Utskottet i officiel väg begär uppgift på resekostnadens belopp, eller ock sjelf dertill föreslår en rund summa; helst jag fruktar, att Utskottet eljest kan komma i någon förlägenhet, hvilkens mening det skall följa, motionairens , eller anmärkarens.
Utaf hvad Grefve von Platen nyss yttrade tyckte jag mig fatta , det han uti min framställning sage den gifna följd, att propositionen skulle blifva hvilande och saken ej komma till någon verkställighet.
Så var dock ingalunda min mening, och jag vet icke huru man möjligen af mina anmärkningar skulle kunna draga ett sådant resultat.
De syfta ju endast derpå, att
Norriges tredjedel måtte ingå i beräkningen af den äskade gärden; och i grund deraf har jag ansett förslaget om denna gärd böra väckas genom en Kongl. Proposition , för att på enahanda sätt kunna Den 5 Martil, Norrska Stor-Tinget föreläggas.
Jag liémställer huru man skall kunna beräkna följderne , om icke någon enskild vid Stor-Tinget gjorde motion i ämnet, utan Konungen således blefve nödsakad, att der sjelf framställa propositionen.
Jag hemställer, säger jag, till hyars och ens bedömmande , om icke sådant skulle föranleda till ett ganska obehagligt förhållande.
Friherre Cederström, Jacobi
Det är blott i afseende på hvad Herr Cederschjöld nyss yttrade, som jag anhåller få fästa Högloflige Ridderskapets oell Adelns uppmärksamhet derå, att, ela 42 §. i Riksdags-Ordningen till Utskotten sjelfve öfverlemnat, att om de behöfva aj någon Konungens Embetsman eller af något publikt
Verk inhämta munteliga eller skrif teliga upplysningar, desamma genom Ordf öranden på vederbörlig ort åska, lärer vid sådant förhållande någon föreskrift till Stats-Utskottet om hyilke upplysningar det bör för ifrågavarande måls bedömande sig förskaffa, och sättet huru detta bör ske, icke kunna eller böra Utskottet meddelas.
Ehuru äfven jag in ser vigten och angelägenheten af besparingar i Statens utgifter, tror jag mig dock igenfinna den råtta caracteren af verkliga besparingar deruti, att man ej sätter i fråga sådane utgifter, sorn äro oundvikligen nödvändige; man yttrar sig då med mera rått om dem som synas oss öfverflådiga.
Jag håller således före, att förslaget i detta ämne ganska riktigt kommer ifrån Den 5 Martil, Riksens Ständer, såsom rörande en Nationens angelägenhet; äfvensom jag tror, att, då det råtta synes vara att de ifrågaställa kostnaderne bestridas af Sveriges Ständer, propositionen derom likaså vål kan väckas inom något af dessa Stånd, sorn af Konungen sjelf.
Man har hår anmärkt, att Norrige borde lemna en tredjedel af den belöpande summan.
Jag måste i anledning deraf bekänna, att, om ock det år billigt, att Norrige med oss demi innan delta, ger, jag åtminstone ej har mig bekant den ziffra, sorn uttrycker bråket, hvarefter detta deltagande skall bestämmas, och kan alltså icke innesluta denna andel inom någon viss gråns.
Hvad ater angår de upplysningar, hvilka man omtalat såsom för Utskottet erforderliga, så har jag väl ej sett på min motion sedan den dagen, då densamma här inlernnades; men jag vill dock påminna mig, att jag yttrat, det de underrätte!, ser Utskottet för frågans behandlande kunde behöfva, borde i vanlig ordning af Herr HofCanzleren begäras.
I öfrigt kan jag ej, lika med en värd talare, finna något obehag deruti, att Kongl. Maj;t och en enskild man på olika vågar yttra sina tankar i samma ämne.
Tvärtom år det ju oss öppet lemnadt, att i alla mål fritt yttra vår öfvertygelse, ehvad vi åfo af lika eller olika mefcingar och åsigter med Konungens.
Att denna rätt blifvit begagnad, derå sakne vi ej exempel; och det år också på denna grund jag trott, att något hinder icke kundo förefinnas,- att, på Den 5 Martil, 141 sätt som skett, framställa dea motion, hvarom nu är fråga.
Herr Ceclerfchjåld:
En värd Ledamot har påmint mig om ordalydelsen af 42 §, Riksdagsordningen.
Just denna §. år ett nytt stöd för min mening, att Ståndet bör bestämma huru Utskottet vid detta tillfälle bör förfara.
Finner Utskott sig behöfva __ upplysningar &Lc.
Här beror det så ledes på Ridderskapet och Adeln att bestämma huruvida Utskottet shall finna sig deraf i behof eller icke. h Friherre Anclarfvärd:
I afseende på Gref. ve von Plåtens yttrande, angående den dividend jag ansett Norrige böra uti ifrågavarande gärder utgöra, får jag förklara, att jag icke tror att någon ting kan gifva mera styrka åt mitt påstående i nämnde fall, ån just den osäkerhet, hvari vi nu sväfva, om beloppet af den andel, som Norrige bör lemna.
Denna osäkerhet hade varit håfven om propositionen kommit ifrån Regeringen, som båttre ån någon enskild bör hafva sig bekant förhållandet emellan de båda förenade Rikena.
I öfrigt får jag anmärka, det jag alldeles icke kan med den värde Ledamoten instämma deruti, att
Sverige borde ensamt bestrida de ifrågavarande utgifterne.
Någon grund för denna sats har han icke anfört, och någon sådan kan efter min öfvertygelse, ej heller vara tillfinnandes, med bestående af rättmätiga anspråk å föreningens fördelar. l42 Den 5 Martti, Friherre Ehrenborgh, Cafper Willielm:
Om jag vid detta tillfälle saknar ord för att nog kraftigt uttrycka hvad jag så lifligt känner, så är jag säker att derföre vinna Högloflige Ridderskapets och Adelns tillgift och att ändå bli förstådd.
Jag tror mig hafva hört att en våra Ledamot Herr Grefve von Schwerin sagt, att hvarje Folkrepresentant alltid borde tala i det sinne, som om han talade med hela Nationens röst.
Jag delar fullkomligt denna mening; men just derföre att jag delar den, just derföre att jag tror hvarje
Representant inom detta lius böra tala i det sinne, som Folket sjelf skulle tala, om det här kunde vara församladt, är det som jag upptrådt, för att med min röst understödja Grefve von Plåtens motion.
Jag år öfvertygad, att om hela Nationen möjligen skulle kunna tillfrågas, om den skulle vilja ersätta kostnaden för vår älskade KronPrins’s resa, hvars lyckliga följder gifvit
Nationen de gladaste förhoppningar, skulle denna fråga med ett enhälligt och högljudt
Ja besvaras.
Ja, jag år innerligen för. vissad, att om man till hvarje Svensk medborgare kunde framställa frågan, om han ville bifalla detta anslag, skulle han utan besinnande dertill svara Ja, om än han förutsåg, att hans blifvande bevillning derigenom skulle blifva för ett sådant ändamål något Ökad; och jag år således öfvertygad, att jag icke misstager mig om Ridderskapets och Adelns tänkesätt, då jag yttrar den tanka, att det skulle vara Ridderskapet och Adeln värdigt, att med ett enhälligt
Den 5 Martti. och högt gillande af hvad Herr Grefve von Platen föreslagit, förskottsvis uttrycka dessa tänkesätt, innan ännu StatsUtskottet afgifvit det yttrande, sora enligt formen visserligen tillhör Utskottet att meddela.
Grefve von Platen har sagt, att han icke kände någon ziffra, hvarefter Norriges andel i de omtalade kostnaderne borde beräknas.
Jag utber mig derföre att få uppgifva en sådan, efter hvilken denna andel möjligen kunde bestämmas, nemligen den proportion, hvarefter Norriges bidrag till de Kongl. Personernes Hofhållning utgår.
Af Norrska StorTinget har Hans Majit
Konungen sig i sådant ändamål beviljade 64,ooo och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen Ö2,ooo Norska Specier.
Om dessa snmmor efter cours re - duceras till Svenskt Bancomynt, (nu ungefär l44,ooo R:dr BancoJ och jemföras m^d de anslag, Sverige i samma afseende betalar, så torde man finna en lämpelig måttstock att vid beräkningen följa.
Jag tror då, att Norriges andel uti omförmålde gärder, visserligen uppgår till en tredjedel emot hvad Sverige erlågger, och att således denna förslagsvis uppgifne tredjedelen icke är så oriktigt tilltagen.
Jag föreställer mig att om den värda motionairen hade, innan han gjorde motionen , förskaffat sig den så nödiga upplysningen om summornes belopp, för Den 5 Martil, hvilka Iian begärt anslag, hade discussionen j må hända, ej blifvit så lång.
Nu har detta icke skedt; och vi måste således taga motionen sådan den är samt erhindra oss, att remiss får icke nekas at någon laglig motion.