Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Må detta vara nog, för att stadga öfvertygelsen om ärendets vigt och värde, samt förmå oss att icke motarbeta en förbättring, som hedrar och gagnar tidehvarfvet, helst tiden synes vara inne att göra och icke endast orda om förbättringar.
Jag föreslår derföre: 1:0 att R.
St. måtte underd. begära, att nya författningen om rikets mått, mål och vigt må blifva under loppet af innevar. år utfärdad och anbefalld til! allmän efterlefnad ifrån och med 184?.; 2:0 alt den från och med i8ji må i skolorna föredragas och inöfvas. lii1 Hjerta, Lars:
Jag anser mig uppkallad att med några få ord besvara de anmärkn:r, den sista välde talaren gjort mot min motion.
Jag tager mig friheten fästa hans uppmärksamhet derpå, att min motion icke bestridt hvarken det theoretiska värdet af de mäns arbeten, som yrkat decimalsystemets användande på mått, mål och vigt, eller detta systems nytta för den större räkningen, samt vid calculer på papperet.
Jag har endast framställt mitt tvifvelsmål, huruvida tiotalsindelningen, med god påföljd, kunde till allmänt bruk införas i den mindre trafiken, och jag grundar detta tvifvel på omdömen af mångå upplysta och erfarna personer, som sett följderna deraf i andia länder, hvarest en sådan indelning redan varit påbjuden i mångå år.
Den 4 Mars f. m. 45 I Frankrike infördes den under sednare revolutionstiden'eller under Nnpoleons styrelse, du man ännu icke vågade hoppas några sådana reformer i andra länder.
Beslutet derom har sedermera varit gällande omkring 20 år, men likväl vet hvar och en, som besökt Frankrike, att i alla bodar och hela den mindre handeln räknas längdemåtten der icke efter metre, utan efter aune, äfvensom vigten icke efter kilogramme, utan efter livré.
På samma sätt och ehuru indelningen af en franc i 20 sons är ännu obeqvämare än vår liksdalersfördelning i skillingar, har det varit så svårt alt borttaga den förra indelningen och få folket alt räkna i centimer, att Regeringen under sista året måst stadga böter för deni, som räkna uti sous, och uti tidningarne för de sednare månaderna förekomma ganska amusanta historier om personer, sorn blifvit stämde och bötfällde för det de räknat sous i stället för centimer.
Då nu förhållandet varit sådant i ett land, der ifrågavar. räknesätt redan varit gällande i 20 år, så hemställer jag, 0111 man icke har stort skäl att frukta, att detsamma kan inträffa i Sverige, och om det icke derföre vore skäl att, såsom en öfvergång, antaga hvad jag föreslagit, hvilket icke lägger hinder i vägen för decimalräkningens framtida antagande i en större utsträckning.
I Frankrike hafva lika utmärkte män, som hos oss, handlagt förslaget om decimalräkningens allmänna begagnande; men jag troi-, att man icke bör afgöra en sådan sak endast efter autoritet, utan med afseende å hvad erfarenheten gifven vid handen.
Betrakta vi nu hvad vi hafva för ögonen i afseende på det nya systemet i Sverige, så se vi att en författning derom redan flera år varit färdig, om jag ej bedrager mig, och, sedan början af sisth år påbjuden till efterrättelse; men att soken icke låtit sig verkställas, oaktadt all nödig kunskap derom kunnat erhållas, då del nya systemet är i 11 förd t i de små almanackorna, hvilka äro spridda i hela riket mer än någon annan bok.
Jag får till den värde talaren sjelf hemställa, huruvida han icke ville fråga någon person bland mängden af dem, sorn föra varor till torgen, om de hafva reda på detta systeme, då han säkerligen skall finna, att deras kännedom derom är ganska ringa.
De öfriga svaren på den värde talarens au märkntr, tror jag ligga i sjelfva motionen, hvarföre jag ej vill dermed upptaga R. o. Ad:s tid; men hvad de oriktiga uträkningarne beträffar, får jag anhålla, ätt man måtte observera, att då jag omnämnt ti skeppts likhet med 5oo nya .Nederländska skålp., har jag icke sagt, att de äro precist, utan endast nära lika; och dessa uppgifter har jag lierntat från köpmän bär i'Stockholm, som tro sig äga säker kännedom om förhållandet.
Jag anhåller, att R. o. Ad. icke måtte otåligt upptaga, att jag med några få ord besvarar den 4G Den 4 Mar f. m. sista talarens anmärknir.
Ilan har såsom exempel omnämnt förhållandet i Frankrike, der, såsom bekant är, ett nytt räknesysteme infördes för längre tid sedan.
Detta exempel anföres vanligen alltid af dem, som sträfva mot införandet af tiotals-systemet i mått, mål och vigt samt mynt; men jag ber den värde talaren och alla dem, som kunde vilja stödja sig på detta exempel, taga i betraktande en hufvudsaklig omständighet, som inträffat i Frankrike, men icke förekommer i andra länder.
Man hade nemi. i Frankrike den ©försigtigheten, att på engång förändra både den enhet, som skulle delas, och sjelfva fördelningsgrunden.
Om man der till enhet tagit J aune, likasom man hos oss dertill föreslagit
J aln eller foten, så hade man icke åstadkommit den förvillelse, som i Frankrike ägt rum.
Man antog deremot en ny enhet, nemi. metren, en milliondel af jordens omkrets, och denna nya enhet fördelte man efter ett nytt delningssätt i 10 delar.
Der voro således 2:ne nya elementer som infördes på samma gång, först det som skulle delas och sedan sjelfva delningssättet.
I Sverige är icke fråga om något sådant.
1 Frankrike tog man äfven i afseende på vigten en helt och hållet ny enhet.
Hos oss vill man bibehålla den allmänt kända vietualiemarken.
Således blir konsten icke större, än att veta skilnaden emellan och mark smör eller fisk; ty fråga är icke om en ny enhet, utan endast om en ny delning.
Anmärkaren säger, att vi redan en längre tid haft en författning om det nya systemet utfärdad, men att någon verkan deraf icke inom riket följt.
En sådan författning har icke varit utfärdad.
Väl har en underrättelse om det nya systemet stått ad notitiam i de nya almanachofna, roen det har aldrig blifvit till efterrättelse påbjudet.
Deremot får jag upplysa, att detta systeme vid Svenska myntverket från i83o eller 1831 blifvit begagnadt af arbetarne och samtliga, som dermed haft att skalfa; och om den värde anmärkaren vill göra sig besväret att gå ner i myntet och tala med den simpla arbetaren, skall han få höra, att denne icke vill utbyta det nya systemet emot det gpmla räknesättet.
Jag var i tillfälle att under de första manaderne iakttaga förhållandet, och det dröjde icke 14 dagar, innan arbetarne funno, att de dittills förfarit på ett orimligt sätt, samt att tiodelningen var lätt att använda.
Hvad åter angår de oriktiga silfer-uppgifter jag anmärkt, så får jag uppgifva, att jag tagit dem ur ett tidningsblad, nemi.
Aftonbladet, der det står att 6 Lispund äro lika med en Engelsk toris.
Antingen har jag illa uttryckt mig, eller också har den siste värde talaren missförstått mig, då han trott att jag sagt, det en författning blifvit utfärdad om deciroal-räkningens begagnande; min mening var blott, att beslut blifvit taget, alt den framdeles skall komma till allmän efterrättelse.
För öfrigt har jag icke genom min mo Den 4 Mars f. m. 47 tion velat lägga något hinder i vägen för decimal-räkningens allmänna antagande, hvilket skulle vara mig ganska kärt, utan har jag endast åsyftat, att i händelse det icke skulle vara så lätt, som den siste talaren trott, alt vinna en sådan förändring i folkets räkning och gamla vanor, man åtminstone måtte vidtaga den lättare utvägen att förenkla åtskilliga redan för handen varande mått, ,mål och vigter.
Slutligen utber jag mig vördsamt att få tillägga, det jag icke tror, att i min motion står, att 6 Lisp. skola vara lika med en Engelsk tons, utan 6 Skeppund.
Ilar något annat stått i någon tidning, så är det ett misstag.
Hr Oxehufvud, Göran Adolph, uppläste följande:
Jag hoppas icke göra mig skyldig till förebråelsen alt framkasta ett nytt tvisteäpple, då jag vågar fästa R.
St:s uppmärksamhet på svenska näringarnes behof.
Fortskridandet inom vårt offentliga lif har nyligen tagit jättesteg.
Den allmänna öfvertygelsens oemotståndliga kraft är oss en borgen för vidare framsteg på denna väg.
Men det är icke allenast kronan på trädet, som skall vårdas: man måste också vattna och omhägna roten.
Den skönaste fullkomning inom ideernas sfer saknar sin framtid, om ej de lägre villkoren samtidigt uppstå och hyllas.
Det inre af Europas, af hela den odlade verldens statslif utgår från grundideen om ett allmänt välstånd hos folken.
Det måste således vårdas, detta välstånd, med samma omtanka, som de öfriga ideer, hvilka, i slutpunkterna af hvarje samhällsorganisation, hedra menniskans skapelser.
Man börjar mer och mer i Sverige inse den felpktiga riktning nationalandan tagit, till följd af missförstådda begrepp om ära och patriotism, — en riktning utgången från landets egna förhållanden och understödd af stridslystna Regenter under förflutna sekler, då lyckliga krig och vidgade gränsor utgjorde yttersta målet för Svenska önskningar, och detta under en tid, då andra länder, t. ex. England och Holland, beträdde en olik bana, hvilken ock fört till olika resultater.
Fordom gafs för oss inga andra lagrar, än dem, som skuros på stridsfältet; men den närvar, generationen har hunnit öfvertyga sig, att landets styrka och dess innevånares välstånd säkrast vinnes genom industriens utveckling, under fredens lugn, hvarigenom kraft öch medel samlas för att med framgång möta ett oundvikligt krig och sålunda betrygga nationens sjelfständighet, samt att den högsta äran och den skönaste lagren skördas af medvetandet, att hafva verkat till sitt fosterlands stigande välstånd.
Härifrån dessa mångfaldiga bemödanden till upplysningens och bildningens befrämjande, till näringarnes utveckling.
En strid har omsider på allvar uppstått emellan den gamla och nya tiden, — en strid, som måste afgöras, ej med vapen, 48 Den 4 Mais f. tn. vilan inför sunda förnuftets domstol.
Privilegier, monopol, prohibitions- och förmyndarevård åro den gamla goda tidens lösen.
Frihet den nyås.
! samma mån, som ett folk stiger i bildning, måste frihetens princip göra sig gällande.
Den förmyndarevård, som varit en naturlig följd af ett samhälles barndomsskick, måste upphöra och låta den menskliga verksamheten obunden framträda i bredd med en stigande upplysning.
Frihetens princip, ehuru till begrepp och benämning ofta missförstådd, qvarstår alltid lika verklig till anspråk, som till väsende; oell deraf föijer, att en öfvergångsperiod alltid skall inträffa.
Lagstiftaren tvingas då af samhällsförhållanden att öfvergå från ett fjettradt till ett fritt, från ett konstladt till ett naturligt statshusbållningssysteme.
Huruvida en sådan öfvergångsperiod nu är för handen i Sverige skall denna riksdag bevittna.
Svenska folket tror och förväntar det.
Länge nog hafva våra näringar suckat under de oräkneliga konstgrepp och biträden, dem fordna regeringar, i sin välmening, pålade landet till börda.
Länge nog hafva vi, genom skråordningarnas bibehållande, motsatt oss industriens naturliga utveckling i landet.
Riksdag efter riksdag hafva våra näringar hållits i jemn skakning medelst experimenter, än att göra oss oberoende af utländningen, än åter att styckevis hylla nutidens åsigter.
Nationens industriella kraft har härigenom blifvit förlamad, och dess verksamhet omsluten med ett chaos af oreda och förvillelser.
Huru mången svensk har ej i främmande land fått rodna för våra restrictiva författningar, då någon, som besökt Sverige, berättar, huruledes en bruksägare i jernlandet ej tillåtes smida så mycket han vill oell kan!
Det är omöjligt att i England för någon göra begripligt, att ett Collini skall bättre förstå, än bruksägaren sjelf, huru mycket vid ett jernbruk bör smidas.
Man frågar ironiskt, om ej ett annat Collini här inskränker qvantiteten af åkerbrukarens utsäde och föreskrifter ett visst circulationsbruk tili förekommande af öfver-production och tili förebyggande af jordens utsugande.
Förmyndarevården öfver Svenska skogar, som ej kan förekomma skogens ödeläggande, men väl hindra dess nyttiga användande, utöfver bestämd qvantitet till förädling af våra outtömliga malmförråder, har haft den påföljd, att skog hvarken reproduceras eller ens vårdas i vårt kära fädernesland, som likväl borde i sina skogar äga en ofantlig nationalrikedoms källa, hvilken, fritt begagnad, ej skulle uttorka, emedan naturen, understödd af menskliga 0111- tankan, skulle ersätta hvad som klokt förbrukades.
Huru vill man också förklara för sig orimligheten af att yrka på frihet i näringarne i allmänhet, och likväl bibehålla prohibitionen för ett lands hufvudnäring ?
Sådant blir en motsa gelse, Den 4 Mars f. m. geise, hvarvid nian slutligen måste blifva förlägen.
Att således bergsbruket måtte blifva fritt, är lika mycket en för11 lifts ford ian , som hvad man föreslagit i afseende på de öfriga tiäringarna.
Träd v n r uha n de
I n tryckes båldt af samma förmyndareprincip soin inskränker bruksrörelsen.
Vill man lära, luiru vinstgifvande och betydlig en trädvaruhandel kunde blifva för Sverige, så vände man sig till Norrige.
Vill man deremot böra omtalas exempel på högsta grad af statsekonomiskt vansinne, så vände man sig till några ägare i Sverige af s. k. grofbladiga sågar, hvaraf 100-tals finnas öfver bela liket.
De skola berätta, hurusom det är dem förbudet att nyttja flera och fina blad i en ram, hvarigenom träd skulle sparas och vackra exportabla bräder erhållas; att de väl få såga utskottsbräder, så mycket dem lyster1, men att, om de tillverka goda eller rena bräder, så gäller, huru väl de stå bos länsman eller landsEscalen , ty att såga goda bläder är dem förbudet.
Häraf förklaras våra bräders fola utseende i förhållande till de norrska.
Troligen lär nu Sverige vara det enda land, der tillverkning af dålig osäljbar vara till den grad uppmuntras, alt den goda varans produetion förbjudes, och det mera ändamålsenliga verktyget, (finsågen), ej får alltid begagnas, ehuru det är allmänt bekant, att det tillåtna otjenligare verktyget, (grofsågen), lem nar en sämre produet och onödigtvis öder den materiel, hvars besparande uppgifvits såsom anledn. till restrictionen.
På våra fabriker kan fosterlandsvännen ej tänka, utan alt inlagas af en nedslående känsla af den ofantliga uppoffring landet måst vidkännas, under mer än ett halft sekel, för att införa i Sverige likt och olikt af fabrikation, utan besinning huruvida den någonsin kunde bära sig sjelf.
Fabrikerna måste delas i 3 classer: i:o de hvilka nu trifvas utan skydd och hvars idkare kunna täfla med utländningen i afseende på produetions-godhet och pris: sådana äro nyttiga för landet och den tillfälliga uppmuntran, de under sin tillvext åtnjutit, kan anses väl använd; 2:0 de hvilka, nu belåtna med en måttlig skyddstull, snart motse den tidpunkt, då deras bestånd är tryggadt äfven genom den lägre tull, hvilken endast såsom statsinkomst alltid bör fortfara: sådana förtjena fortfarande skydd under sin vidare utveckling; 3:o de hvilka, ej nöjda med hvad man öfverallt skulle kalla en hög skyddstull, ropa antingen på’ verkliga eller i siffra uttryckta förbud; de som vilja pålägga hela Sveriges befolkning en dryg beskattning, redan kännbart till dem erlagd under 5o års tid.
Dessa fabriker kunna med skäl anses såsom en kräfta för landet, intilldess deras idkare vidtaga åtgärder, hvari3 H. 7 5o Den 4 Mars f. m. genom täflan med utländningcn blir deni möjlig vid en tull af 20 proc., som jemte öfriga kostnader utgör ett skydd af 3o proc.
Sverige liar betalt till dessa fabriker summor, hvilka sammanräknade skulle komma oss att bäfva.
Det är en känd sak, att en person kan hafva sin resekostnad till Hamburg och äter ersatt genom det lägre pris, hvartill han der kan förse sin garderob för ett par år.
Ett sådant förhållande bör ej, kan ej längre fortfara.
Det enda, som kan dessa fabriker beviljas, är tid.
Lemnom dem tillräckligt rådrum, att antingen småningom indraga, eller också att tredubbla deras anläggningar; så skall, efter 10 år, deras tillverkning blifva gynnande för landet.
Men grundsatsen bör uttalalas nu, och lagen stadga, att de nya förhållandena på gifven tid ovillkorligen inträda.
Den flygtigaste öfversigt af skrå-ordningarnes uppkomst och menliga verkningar på det allmänna måste öfvertyga en hvar om riödväudigheten af deras slutliga upphäfvande, om det rättsvidriga af deras fortfarande.
"Hvarje menniska," säger Adam Smith, "äger, så länge hon icke öfverskrider rättvisans lagar, fullkomlig frihet att söka sin egen näringsväg, och att med sin industri och sitt capital täfla med hvarje annan individ eller näringsclass.
Styrelsen är då befriad från en pligt, hvars fullgörande alltid är underkastad oräkneliga misstag och öfverstiger förmågan af all mensklig vishet — den pligten, att vara förmyndare öfver enskilda menniskors industri."
Fl andelo och sjöfarten hafva alltsedan Amerikas oafhängighet tagit en ledande andel i hvarje upplyst regerings omtanka.
Öfverallt äro dessa näringar föremål förundersökning och allmänt intresse.
Äfven i de länder, hvars institutioner äro minst gynnsarhma för afhandlandet af politiska ämnen, blifva dessa frågor fritt och öppet discuterade och allmänna opinionens röst har dervid tagit ett gifvet inflytande på regeringarnas åtgärder och politik.
Oceanen anses nu mera såsom en allmän tillhörighet, lika öppen för alla jordens folkslag.
Bland civiliserade sjöstater står Sverige snart den enda, som ej med allvar upptagit detta ämne eller till sin fördel velat begagna denna gränslösa allmänning, och vi äro likväl bland alla Europas folk det, sorn lättast kunde lyfta sig till en stor sjöfarande nation.
En vidsträckt kust,'ymniga skeppsbyggnads-materialier, härdade kustboer, vana vid sjol i Tvet, voluminösa producter till utlaster för våra fartyg, tyckas samfäldt inbjuda oss att på sjön försöka och med framgång utöfva den täflan med utländniDgen, hvilken vi förgäfves sökt tillvägabringa i väfstolen.
Vi hafva behandlat handeln, som en fiende, hvilken man väl ej kunnat förhindra att landstiga på våra stränder, men mot hvars spridande kring landet man velat lägga alla hinder i vägen.
För att skydda några få men inflytelserika intressen haf - Den 4 Mar» f. m. 5i va vi uppoffrat våra vigtigaste näringar, jordbruket, bergsrörelsen och trädvaruliandeln, hvilka, utom handel och sjöfart, skola sakna afsättning för sina producter.
Ehuru i ögonen fallande och olycksbringande följderna af detta systeme än varit för vår handel, sjöfart och inre rörelse, torde dock anförandet af några bland de yttranden, som igenfinnas uti en med 12,653 underskrifter försedd petition från departementet
De la Gironde till
Deputerade kammaren år 1828 bär vara på sitt ställe och finna sin fullkomliga tillämpning.
”Betraktadt i och för sjelf”, säga petitionärerne, "utgör prohibitiv-systemet det beklagligaste misstag.
Naturen har i sin oändligt vexlande mångfald förlänat hvarje land egna alster, har åt hvarje trakt af jorden anvisat dess bestämmelse, och genom skiljaktighet i producter och behof, har den velat tilldana ett band för inenniskorna inbördes och föranleda emellan dem detta närmande, som samhällsbildning och handel åstadkomma.
Hvad utgör väl då grunden för prohibitionssystemet? — en verklig tomhet, ett försök att sälja åt främmande nationer utan att köpa något af dem.
Hvad är väl följden af prohibitions-systemet?
Den är, att det land, som suckar under inflytelsen af prohibitionen, icke kan sälja sina producter till utlandningen.
Producenten blir der återförvisad till sig sjelf. — —”
Jag öfvergår nu lill den för vår sjelfständighets betryggande vigtigaste näringen, vår sjöfart.
Här visar det sig, att den icke står högre än för i5 år tillbaka.
Tjugufem fredsår, djupa fredsår, der ingen osäkerhet funnits för handeln, annat än i lagstiftningen för dess idkande, borde hafva visat oss en lil 1 vext, svarande emot t. ex. skilnaden emellan åren 1718 — 1 y43 ; men ett sådant förhållande har ej ägt rum.
Vid Carl XII:s död var riket i det mest utblottade tillstånd, provinserna ödelagda af i8:åriga krig, af pest, beskattningar ocb af en statsbankrutt, egendoms-anspråken rubbade genom reduetionens statskupp, allt utarmadt, förnött, förhärjadt vid periodens början, — vid dess slut, — förmögenheten åter synbar, handel, sjöfart och fabriker framgående med stora steg; men nu, vid en tillökning inom de 25 sista åren af minst 600,000 menniskor, och likväl icke handelsflottan större än år förut: — detta är, efter mitt sätt att se, ett stort proportionell aftagande.
Ett skepp är en fabriksartikel, intilldess det börjar användas.
Det öfvergår då till egenskap af verktyg eller machin, hvarmed näringen, sjöfart, bedrifves, liksom en fabriksnäring bedrifves med dertill erforderliga verktyg.
Sjöfarts-näringen beror i väsendtlig mån på verktygets (skeppets) godhet; derföre är angeläget alt construera detta så fullkomligt sorn möjligt, för att svara mot ändamålen, — säkerhet och snabbhet i rörelsen.
För vinnande deraf, erfordras de bästa materialier till byggnad och utredning. 5a Den 4 Mars f. m.
Fabriksnäringen tillätes ait tullfritt
Införa de för maeidner beliöfliga materialier, ja äfven färdiga macbiner, men de för sjöfartsnäringen utifrån erforderliga effecter äro belagda med en, ehuru nyligen nedsatt, dock ännu på vissa orimligt hög tull, och detta under förevändning af skydd åt några sjöfarten så betydligt underlägsna näringar som repslageri och segelsömmeri.
Följden häraf är, att Finnar kunna utrusta sina skepp billigare än vi, och sålunda segla för lägre frakt.
Sjöfarten fordrar hastighet i rörelsen, följaktligen enkla och lättfattliga controller; icke destomindre haiman till den grad intrasslat och hopkrånglat dessa controller, att inga skeppsredare eller befälhafvare sjelfva förslå utklarera sina fartyg.
Till råga på allt står sjöfarten i beröring med och under förmynderskap af Commerce-colljm, Händels-collegmi, Magistrater, Poliskammare, Commendanter å fästningar samt slutligen tullkammare och sjömanshus, hvilka tvänne sednare kunde vara nog, och i hvilket annat land som hälst skulle anses tillräckliga.
Följden häraf är, att dagar erfordras för att blifva expedierad från alla dessa vederb., och ofta längre tid, då fribref och Turkiskt pass skall från Commerce-colhm uttagas och till andra orter i riket försändas; hvaremot man, i norra Amerika t. ex., kan på 10 minuter sjelf utklarera sitt fartyg, Hela den stora sjötullens inkomster grunda sig på sjöfarten.
Det är skeppen, som skola införa de varor, hvilkas förtullande utgör det betydligaste beloppet af statsintraderna; icke destomindre behandlas skeppsförare af seglations-ordningen med en stränghet, som vore de för samhället de farligaste personer.
Skeppsbyggnads- och skeppsförarekonsterna, rätt utförda , fordra den mångsidigaste bildning; och likväl har ännu inga skolor eller undervisnings-anstalter blifvit ordnade för dessa vettenskapers ändamålsenliga inhemtande.
Uti ly år har man ordat och skrifvit i detta ämne, men ännu qvarstå vi på samma punkt, liksom man hade gjort nog genom discussioner, undersökningar samt remisser fram och åter i detta ämne, Medan undervisnings-, försörjnings- och uppfostringsanstalter för alla andra medborgarclasser blifvit inrättade, har man öfverlemnat sjömännen åt sitt öde.
Sjöfolkets gränslösa sedeförderf, och den deraf följande osäkerheten för skeppsredare, befälhafvare och assuradeurer har blifvit förbisedd.
Så, roine herrar! utfaller en oförtäckt skildring öfver våra närings-förhållanden.
Många bland dem hafva redan förut blifvit öfverklagade, men i sin helhet hafva dessa af hvarandra helt och hållet beroende frågor aldrig mig veterligt blifvit handlagda.
Följden häraf har varit, att en massa af hvarandra till stor del motsägande förordningar utkommit, men något för landet nyttigt resultat har ej Deri 4 Mars f. m. 53 kunnat framkallas genom det vanmäktiga famlandet, hvarmed mari styckevis och på annan väg än frihetens, bildningens och den naturliga utvecklingens, velat framtvinga national-kroft och välstånd.
Ständer synas visserligen, genom det redan fattade beslutet om en departemental-styrelses inrättande, hafva tagit ett vigligt steg på reformernas hana; men för min del fruktår jag, att Svenska folket skall finna sig föga belåtet med verkningarne af detta beslut, örn samma Ständer uraktlåta, att, såsom ledning för den möjligen blifvande nya styrelsen, bestämdt uttala det systeme, sorn bör ligga till grund för dess handlingssätt i de frågor, som djupast ingripa i våra näringsförhållanden.
Och vågar ]ag således vördsamligen föreslå, att R.