Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. äskade en mindre summa, nemi. för Denii November e. m. 34i hvarje professor 1,200 rtdr.
StalsUtsk. beviljade 400 rtdr derutöfver, eller för hvarje professor [,600 r:dr med det uppgifna villkoret.
När delta kom lill RiksSltn, återremitterades det af dem allesammans.
Af StatsUlskts betänk.
N:o ig3 förnimmes, huruledes StalsUtsk. vidhöll villkoret, irien tilläde en förklaring, sorn upphäfde villkorets innehåll.
Alla 4 Stånden beviljade anslaget, BorgareSt., med villkoret uttryckligen nämndt, BondeSt. utan att bestämdt omtala det.
PresteSt. och R. o. Ad. beviljade anslaget utan något villkor.
StatsLJtsk. uppsatte en volertspropos. efter sitt första betänk.
N:o 4°) som aBa Stånden återremitterat, och icke efter N:o 1 g3, som 2tne Stånd uttryckligen bifallit.
Hade nu icke PresteSt. samt R. o. Ad. varit uppmärksamma på SlalsUtskts åtgärd i detta fall, så skulle R.
St. eller åtminstone de 2 Stånd, som godkänt hufvudmeningen i StatsUtskts betänk , hafva bifallit mera än StatsLJtsk. sjelft förklarat sig mena, och således gjort saken ännu värre.
Borgare- och BondeSttn anlogo volertspropostn.
PresteSt. ogillade den, inbjudande R. o.
Ad. alt sig med PresteSt. förena, hvilket R. o. Ad. också gjorde.
Nu slutligen är betänk.
N:o 343 afgifvet.
Der fästade StalsUtsk. sjelft uppmärksamhet på betänk.
N:o 1 g3 , och påstod att Borgare- och BondeSttn antagit villkoret med förklaringen, men ändock rättade icke StalsUtsk. sitt propos., utan lät densamma icke förthy qvarstå enligt betänk.
Nu är naturligtvis nödigt, att allas mening bestämdt ullryckes, innan etr slutlig propos. uppgöres, och att man erfar huruvida någon sådan verkligen behöfves.
Det gifna i närvar, ögonblick är, att alla 4 RiksStrn beviljat penninge-anslaget.
Borgare- och BondeSttn hafva dertill lagt villkor och förklaring, som upphäfva villkoret.
PresteSt. har blott tillagt förklaring. R. o. Ad. har ännu icke tillagt hvarken villkor eller förklaring.
Saken står således på den punkt, alt 3 Stånd sagt: det skall blifva både penningar och ord; men ännu återslå frågorna, huru långa och många dessa ord skola vara.
Borgare- och BondeSltn säga. att de skola vara så och så långa och så och så många; PresteSt. har afklippt dem till hälften, och sagt alt de skola utgöras blott af den sednare delen, som heter förklaring.
Hvilket skall R. o.
Ad. välja, antingen de många eller de färre orden, ellet också att alldeles icke instämma i någondera delen?
Om R. o. Ad. instämmer med Borgareoch BondeSttn, så följer deraf, att det är 3 Stånds beslut.
Ingen återremiss behöfves, ingen voterts-propos., ingen omröstning.
Men hvad blir förhållandet?
Jo! att R. o. Ad. antagit ett villkor, som är efter min förmening alldeles oriktigt, och en förklaring, somjupphafver villkoret.
Detta är ett gyckel med hela frågan.
Alt deri deltaga skulle jag icke anse Ståndet värdigt.
Om nu en sådan skrifvelse inginge till K. M., i hvilken eftersatsen upphäfde hvad förs‘at - Den ii November e. m. sen innehölle: tunna K. M. och Dess rådgifvare välja hvilkendera delen sorn helst, och hvilken de må välja, så kan ett kommande Const.Utsk.’ saga: ’’de hafva misstagit sig‘, det är tverlom.
Ständerne hafva sagt båda delarna, och vi, som äro satte till uttolkare af Ständernes och grundlagens mening, vi förstå att det var just den delen, sorn rådgifvarne förkastat, hvilken Ständerne velat hafva qvar.” Jag anser
Ståndet hvarken böra på sådant sätt behandla saken, eller utsätta Konungens rådgifvare förde möjliga följderna deraf.
Dernäst kommer frågan: bör R. o. Ad. instämma med PresteSt.?
Hvad blefve följden deraf?
Jo! alt R. o. Ad. antoge en förklaring, som, skilje! från sin anledning, står naken och utan sammanhang.
Detta är föga bättre än det förra.
Men om än R. o.
Ad. så gjorde, så t jenrid e det till intet, derest icke Borgare- och BondeSt:n instämde i PresteStts mening. R. o. Ad. skulle således antaga PresteStts mening, såsom det heter, på en förhoppning att de begge öfriga Stånden skulle deruti instämma genom en tredje förklaring.
Är det sannolikt att en sådan, stridande emot innehållet af deras första mening, och afiägsnande deni från StatsUtsk., samt närmande dem til! den motsatta sidan, skulle afgifva*?
Om då Borgareoch BondeSCn icke förena sig med PresteSt., så är det gifvet att det finnes 2 meningar 0111 tillägget: en mening, som vill hafva ett långt, cn annan, sorn vill, hafva ett kort tillägg.
När nu 3 Ständ sagt, att det skall vara ett tillägg, så återstår ingen annan utväg att bestämma hvilketdera skall göras, än alt votera i förstärkt StatsUtsk.
När vi således, med antagande af PresteStts mening, endast komma till det förstärkta StatsUtsk,, sjnes det mig vara vida värdigare och bättre, att R. o. Ad. håller sig stilla på den punkt af grund lagsenlig oell, efter min förmening, riktig behandling, sorn Ståndet från början intagit i denna fråga, och underkastar sig den votering, som blir en följd af 3 Stånds beslut.
Jag inser icke huru PresteSt. någonsin skall kunna vidhålla sitt förklarande att icke votera, då det finnes 3 Stånd, som säga att ett tillägg skall äga ruin.
Frågan är således i annat skick nu, än hon var då 2 Stånd stodo emot 2.
Nu då 3
Stånd säga att tillägg skall ske, så måste dess innehåll ge nom votering bestämmas.
Jag har hört så många värda talare yrka olika meningar i delta fall, att jag förutser mycken splittring bland Ståndets ledamöter vid röster nes slutliga afgifvande.
Derföre och, då jag varit en bland deni, som tillstyrkt R. o. Ad. att antaga det beslut, Ståndet en gång fattat, och då icke blott Ståndet, utan äfven min ringa person derföre blifvit mycket klandrad, har jag ansett för min skyldighet att förklara huru jag sett frågan, huru jag ännu ser henne, samt hvarföre jag slutar denna min vördsamma framställning med tillstyrkan att H. R. o.
Ad. måtte vidblifva sin mening och följa den regel, som Gustaf Den ii November c. ra, 343 Wasa så ofta upprepade: en gång säga och dervid blifva är bättre än hundrade gånger tala.
Jag hade otvifvelaktig! varit af alldeles samma tanke, som den siste talaren, om förhållandet verkligen vore eller, rättare sagdt, blefve det sorn han förutsatt, nemi. att det skall ovillkorligen vara långa och munga, eller korta och få ord, som skola åtfölja beslutet om anslaget för Carolinska institutet.
Jag begärde ordet i anleda, af Frih. Sprengtporten yttrande, deri han tillstyrkt eli instämmande med Borgare- och BondeStjn för att få slut på frågan.
Det var nemi. min mening att gifva tillkänna det tvdliga förhållande, som grundlagen bestämmer.
Då man icke kun gallra ut hvarken många eller långa ord, eliel' villkor, eller något, som är af beskaffenhet att tillhöra anslag och således icke kunna förfalla, sfi följer också af sig sjelf, alt i och roed detsamma, som R. o. Ad. instämmer med PresteSt. om den kortare meningen, hafva 3 Stånd stannat emot a, i afseende på tillägg vid det beslutade anslaget, och som detta tillägg i och för sig sjelft icke innehåller annat än ord, nemi. att roan skall lefva efter ett af K.
M. faststäldt reglemente för institutet; så kan jag icke begripa annat, än att 75 §:n Riksd.Ordn. tydligen bestämmer huru dermed skail förfaras, nemi. att expeditionen af Exped.Ulsk. uppsattes, utan användande of hvarken de många och långa orden, som 1 Stånd, eller de färre och kortare orden, som 2 andra Stånd godkänt; ty, mine herrar! det står tydligen att inhemta af föreiuimnda §, att då 1 Stånd stanna emot 2, och frågan är af beskaffenhet att kunna förfalla, så skall den förfalla.
Således, om vi instämma med PresteSt., och de öfriga Stånden icke dertill sig foga, hvilket vi vela att de icke göra, har frågan förfallit, oell kan beslutet 0111 anslaget komma till expedition, sedan frågan om orden förfallit?
Jag förnyar min begäran, att vi måtte instämma i PresteStis beslut, icke derföre att jag anser PresteStts förklaring vara af nöden eller behöflig, men derföre att vi då slippa denna fråga utan all votering, hvilken icke lagligen kan komma i fråga.
Visserligen har jag haft den bedröfliga erfarenhet, hvilken Frih.
Cederström för en stund sedan vidrörde, att man icke alltid får höra hjertals språk.
Det är tyvärr ganska ofta man får lof att misstänka, att afsigterna äro annorlunda än orden falla.
Men jag älskar dock icke att föröka min misstanke och min misstro mot hela verlden och alla menniskor.
Jag tror, alt om man skulle låta detta misstroende fortfara, skulle man slutligen till den grad misstro och misstro sig sjelf, att man blefve alldeles overksam.
Denna fråga har blifvit så noga utredd af 2tne särskilda talare här, i motsatt riktning, d. v. s.
Herrarne Ekströmer och von Hartmansdorff som möjligt varit; jag kan 344 Den ii November c. m icke neka, att jag i den sednare?
yttrande liar funnit så mycken misstanke om afsigter, sorn i denna sak skulle hafva verkat, att om jag skulle tro att icke lian till någon del har misstagit sig, så skulle jag vara högst bedröfvad öfver att erfara så ledsamma förhållanden i en sali så enkel, som jag tycker att denna sak kunde oell borde vara.
Det må derlöre tillåtas mig att slippa att göra afseende på alla sådaua framställningar och så mycket misstankar, än hit och än dit.
Jag anser att vi i denna sak äro så nära att få ett godt slut, att vi borde åtminstone för denna gång få lägga bort all misstanke och alla Cai hagor och insinuationer om, att det ligger någonting under det och någonting under det, ty då få vi aldrig slut derpå.
Men jag hoppas, att R. o. Ad. med mig delar den önskan alt nu kunna få ett godt slut på denna fråga, så väl som på alla andra, och jag kan icke finna något bättre sätt dertill, än det förslag sorn Hr Ekströmer gjort, nemi. att Hr Frih. och Landtm, täcktes vara god och göra den propos. till R. o. Ad., att Ståndet må förena sig med Borgare- och BondeSttn, efter den förklaring de hafva gjort.
I afseende på hvad som för öfrigt blifvit anföi dt om afsiglerna med Carolinska institutet, så vidt de blifvit klandrade, så har man anfört, att det skulle vara mera farligt i afseende på sedligheten för de ynglingar, som vistas här, än förhållandet vore i Upsala och Lund.
Om detta skulle vara alldeles säkert, så skulle äfven jag hafva betänklighet att vilja befordra detta instituts framgång; men då jag icke derom kan öfvertyga mig, och då jag icke tror att
Carolinska institutets verksamhet är öfverflödig, utan tror att det vore väl för landet om ännu flera sådana institut vore inrättade, och isynnerhet om de vore, såsom jag har haft tillfälle att underrätta mig om, så väl organiserade som Carolinska institutet, och hade så skickliga lärare; så skulle jag icke draga i betänkande, om än det skulle göra något intrång för Lunds oell Upsala universiteter eller deras professorer, att vilja hafva flera instituter, då det är i förening med landets nytta i allmänhet.
Detta hinder för att bevilja ett nytt anslag för Carolinska institutets framgång, anser jag således icke vara att göra något afseende på.
Jag får förnya min anhållan att Hr Landtm, läcktes göra den propos., sool Hr Ekströmer framställde, och hoppas jag, till ernående af ett godt slut i denua sak, som derigenom kan ske, att R. o. Ad. bifaller en sådan proposition.
Hr R o sen bl ad:
Då jag förenat mig med Hr Ekströmer i anhållan om den af honom föreslagna propos., så anser jag mig böra, efter hvad ytterligare blifvit ytlradt, tillägga några ord till de ledamöter, sorn lika med mig med den största ömtålighet betrakta allt som rörer grundlagens helgd, Jag försäkrar, att det icke kunnat finnas någon ledamot - Den ii November e. m. 345 damot inom något RiksSt., som, ehuru jag ingalunda kan här eller ansett mig äga rätt att sätta i någon slags fråga afsigternas godhet eller måtta i detta hänseende, likväl, fastän jag visst varit öfvertygad om att afsigten varit god, dock med större oro, med större bekymmer, stone sorg sett de bemödanden, som vid denna riksdag visat sig hos det IJ.
StatsUtsk. uti en sort af organisations- eller regeringssjuka.
Visserligen öfvertygad om att afsigten varit god, liar jag dock funnit att sådana bemödanden uppenbarat sig och- alstrat eller gifvit anleda, till de obehagliga stridigheter, som yppat sig inom RiksSlm.
Jag skulle således ingalunda hafna velat tillstyrka någonting, sorn kunde afvika från den aktningsvärda striden för grundlagens helgd, som R. o. Ad. i detta hänseende redan utkämpat, eller hvaraf Ståndet lemont så aktningsvärda prof.
Likaledes skulle jag i enlighet med hvad Hr von Hartmansdorff nyss yttrade, om frågan vore ulan afseende på att det vore att ingripa i Konungens prerogativ och att kringgå grundlagens stadgande och bud, — likaledes, säger jag, skulle, 0111 saken lage inom Ständernes rätt, jag ingalunda hafva instämt i något förslag, som hade till syftning alt beröfva universilelerna den del af deras förmåner, som ligger i ägandet af de 4 facul [eterna, som från första början af universiteternes tillkomst hafva utgjort en grundval, ett villkor för deras tillvarelse.
Ingalunda heller, mine herrar! skulle jag någonsin hafva gifvit mitt bifall, om det varit i fråga att rycka de ynglingar, som först trädde från föräldrabuset, från det ställe, der de kunna stå under sina faderliga lärares vård, och rycka dem hit, till en hufvudstad, såsom det här varit ifrågasatt.
Man behöfver endast kasta en blick på sällskapsiifvet i de större städerna för att finna olämpligheten alt der förlägga universiteter, och jag erinrar mig, alt då jag lefde i en universitetsstad uti Preussen, uti Berlin, der vården är den strängaste, så hände det mig, just då jag var i sällskap med en person, som dref den läran alt universiteter borde finnas i hufvudslädernn, alt då vi efter en lustfärd om aftonen skulle återvända hem, så sade han mig,, att vi kunde åka i hvad åkdon som helst, blott icke i ett sådant, der studenter sutto.
Blott det ordet var en fullkomlig vederläggning af den lära han försvarade.
Jag ber således de herrar, som i detta fall dela mina tänkesätt, vara öfverlygade om att jag aldrig kunnat instämma i Hr Ekströmers yttrande, 0111 det varit i fråga att tillvägabringa något sådant; men genom den fullkomliga förändringen af den förra voter:s-propos:n, som .StatsUtsk. i betänk.
N:o 3oi framställt; den fullkomliga förändring, som den undergått genom Borgare- och BondeStms sednaste beslut, och sorn har upphäft alla de möjliga elaka verkningarna samt gjort att deras beslut i det hela instämmer med PresteScs, jag erkänner det, bättre redigerade, 16 II. 44 Den ii November e. m. men i saken ungefärligen enahanda, beslut, skulle jag
Ilo, att det vore II. o. Ad, väldigt att, på samma gång Ståndet visat, att inga considerationer, ehuru ömma de ina vara och äfven sådana som naturligtvis ligga detta Stånd ömt om hjelta t, nemi. alt vilja gå sina MedSlnnd till mötes och icke misskännas i sina bemödanden för bevarandet af grundlagen, kunna hindra Ståndet alt qvarblifva vid de beslut, som i ett så vigtigl afseende funnits böra fattas, jemväl visa, att i alla sådana frågor, der icke denna stora grundsats, som är så dyrbar, kommer i fråga, vill R. o. Ad. gerna låta mindre considerationer falla och foga sig efter de andra Stånden, och det är skälet hvarföre jag tillstyrker R. o. Ad. alt antaga BorgareSl:s inbjudning, ehuru verkligen rednctionen är sämre än den ar i PresteStts beslut.
Men dervid anhåller jag att få fästa uppmärksamhet i afseende på resultatet, hvarutinnan några misstag äro begångna så väl af Hr von Hartmansdorff, som af Frih. Cederström.
Då Hr von Hartmansdorff yttrade det utmärkt vackla ordspråk, som den store stiftaren af Sveriges sjelfständighet och Sveriges grundlagsenlig» förhållanden, Gustaf Wasa, begagnade, så erinrade han icke, alt det icke bär bor fullt afseende på förhållandet ; ty då R. o. Ad. fattade sitt förra beslut, så var förhållandet, på sätt Hr von Hartmansdorff har erkänt, helt annat än nu.
Då slodo 2 Stånd emot 2.
Nu hafva 3 Stånd verkligen beslutat ett slags förklaring böra bifogas anslaget.
Det skulle således kunna uppkomma, efter Hr von Hartmansdorff. sats, en votering emellan de 2 olika besluten.
Delta är en ofantlig förändring.
Dock är härvid att iakttaga, att PresteSt. ansett sig böra förklara, att ingen votering ändå kan komma i fråga.
Det skulle således möjligen, om PresteSt. vidblrf sitt beslut, kunna inliäffa, att, ehuru 3 Stånd satt sina förbehåll, likväl icke någon votering komme all försiggå, och det är att förekomma detta, då skilnaden nu verkligen ligger i ord och saken är densamma, som jag tror, alt R. o. Ad., för att visa att ingen passion eller något sådant föranledt dess beslut, utan endast sådana afseenden, sådana känslor sorn otvifvelaktig!, om icke för närvar.
, det jag väl också vill hoppas, dock i en framtid ej kunna undgå alt kasta en glans af ära på Ståndet och tillvinna sig ett erkännande af alla, — det är af sådan anledn., säger jag, som jag önskar att R. o. Ad. matte antaga BorgareSt;s beslut.
Cederströms yttrande återigen beträffar, så får jag förklara, att hans påstående är oriktigt och ogrund ad t; ty om, enligt hans tillstyrkande, vi skulle instämma med PresteSt. så bade väl 2 Stånd stannat emot 2, men likväl alla 4 RiksStm, bifallit anslaget med villkor.
Då skulle, såvida icke den der mellamncningen, som Hr von Hartmansdorff omförmält, betydde ingenting, naturligtvis ändå en votering uppstå om ordalagen, eller, för att nyttja ett här begagnadt uttryck, om de många och långa orden, som Den 11 November e. m. 2:ne
Stånd begagnat, eller de få och korta ord, som de 2 andra beslutat.
En votering kunde i sådant fall icke undvikas, men den kunde likviil möta sin svårighet genom den förklaring, som PresteSt. afgifvit.
Jag skulle derföre vilja vördsamt underställa de herrar, som lika med mig ifra för grundlagens helgd och upprätthållande, huruvida vi icke liar skulle kunna ulan ringaste frångående af livad den fordrar af oss, och i afseende hvarpå vi redan så bestämdt uttalat vår lanke, beträda den väg, hvarpå de 2 andra Stånden redan i denna fråga gått oss till mötes; ty att deras beslut är helt annat än det hvarom StatsUtsk, föreslog oss propos. i betänk.
N:o 3oi, det behöfver icke lång bevisning eller lång granskning.
Så vidt jag kunnat förnimma, har icke mer än en enda ledamot här yttrat sig mot sjelfva Carolinska institutet.
Jag vill icke följa honom på denna hana, emedan jag anser det vara alldeles utom ämnet; ty sedan alla 4 HiksSlin hafva beviljat anslaget för institutets professor, så måste de också derigenom hafva ådagalagt, att de gilla inrättningen.
Något försvar lör institutet synes alltså alldeles icke bellö Ivas.
Jag vill blott tillbakavisa den insinuation, soin skulle Carolinska institutets personal hafva ondt i sinnet emot medicinska faculteterna vid universitelerna.
Jag är sjelf näst den äldsta af professorerna, och borde någorlunda veta hvad som hos dem passerar, och jag kan betyga, alt jag aldrig hört något sådant vara af deni åsyftadt.
Jag skulle för mia del högligen beklaga, om faculleterna indroges; ty jag anser högst nödigt, att det finnes iner än ett läroverk för lä karevettenskapen, på det att de må hålla hvarandra vakna.
Om det icke funnes mera än ett, skulle jag frukta, att den tid kunde komma, då det, om än beläget i hufvudstaden. tilläfventyrs inslumrade.
Föröfrigt anser jag nödigt alt Carolinska institutet uppratthålles och förkofras, isynnerhet då faculleterna äro så svagt besätta, att vid eli af våra universitet först nyligen blifvit 3 egentligen medicinske professorer, och vid det andra, der de någon tid varit 4» en blifvit ställd på indragning.
Då är det tid att åtminstone centralinstitutet, om jag så får säga, upprätthålles.
Jag anser för öfrigt den strid, som har varit förd utom institutet om dess syftemål, såsom fiendlliga mot falculteterna , nära nog likna vanliga skråmästares strid med hallniästarne.
Jag vill nu gå till sjelfva föremålet för öfverläggningen, nemi. det s. k. villkoret.
Min värde vän, Hr Ekströmer, har så utförligt utvecklat saken, att jag, med honom instämmande i hans yttrande, vill blott tillägga, att den egentliga skilnaden emellan PresteStts och de 2 andra Ståndens beslut är, såsom också af en annan talare blifvit utredt, ganska obetydlig, nemi. den att Borgare- och BondeSt:n bibehållit bå - 348 Den n November e. m. <le villkoret och förklaringen, men PresteSt. ensamt bibehållit förklaringen.
Jag instämmer fullkomligen med Hr Rosenblad deri, att PresleScs beslut är bättre redigeradt; men jag vill lika med honom uppoffra det formelt rättare i sjelfva redäetionen för att vinna ändamålet desto säkrare.
Jag kan derföre icke annat än på det högsta tillstyrka, att R. o. Ad. måtte antaga BorgareStts inbjudning i dess sednare morn., nemi. till förekommande af votering, hvaruti äfven BondeSt. har instämt.
Den värde talaren, som yl trade sig mot Carolinska institutet, har sagt, alt ”villkoret med förklaring vore ett gyckel med bela saken."
Jag skulle för min del tro, alt det vore ett grymt gyckel med sin makt, derest R. o. Ad. skulle qvarblifva vid sitt förra beslut om förkastande af villkoret, sedan del nu blifvit genom förklaringen i sjelfva verket t i 11 inte tg jard t och förvandladt till en blott skugga.
Och jag fruktar nästan, att en fortsatt strid om denna skugga skulle kunna gifva en satineus tillfälle att jemföra den med den bekanta berättelsen om den fordom förda tvisten om skilnaden emellan åsnan och dess skugga.
Hr Ekströmer; Jag ber om ursägt, att jag efter en så lång discussion ännu vågar besvära R. o. Ad. med ett yttrande; men jag är dertill ovillkorligt framkallad af vissa framställningar i Hr von Hartmansdorff» anförande.
Hr von Hartmansdorff synes tydligen antingen alldeles icke känna eller ock i hög grad misstaga sig om Carolinska institutets nuvar. organisation.
Det är icke blott de, som vid universiteten aflagt licentiat-examina, hvilka vid institutet undervisas och examineras till chirurgie-magistrar.
Institutet har äfven rättighet alt genom examina, till alla delar fullt motsvarande dem sorn vid universiteten anställas, bilda läkare, hvilka äga alla de rättigheter, som medicinat-doclorer för det närvar, innehafva, så väl i ansökningsväg till läkaretjénsier, som i utökningen af läkarekonsten i hela dess vidd.
Hr von Hartmansdorff har anfört, all icke mera än 2 år hade förflutit sedan reglementet af år 1822 utkom, innan Carolinska institutet började på att vilja arbeta sig till en större verkningskrets.*
Äfven detta anförande af Hr von Hartmansdorff är oriktigt.
Han har velat antyda, att detta arbetande skulle skett inom undervisnings-Comileen.
Denna comité' sammanträdde, såsom Hr von Hartmansdorff väl vet, efter han deraf var ledamot, år 1827, och dess betänk, ur af den 20 Dec. 1828.
Jag var icke ledamot af denna comité' och känner således icke hvad inom densamma passerade af annat än det und. betänk., som comile'en afgaf.
Enligt delta betänk., hvilket är redigeradt af nuvar.
Statsrådet Grubbe, har den mening, som jag här tagit mig friheten citera, och hvilken förste Archiater von Afzelius sjelf lärer dietérat, varit coroitcens enhälliga åsigt, roed undantag
Den ii November c. m. blott af Hr von Hartmansdorff, som önskade af Carolinska institutet Isilda en helt annan inrättning än liela den öfriga cotniteen.
Han har nemi. till betänk fogat en reservation i alldeles egen syftning, och man måste göra honom den rättvisan, att han handlar i full eonseqvens dermed, då han i yttersta stund söker motverka hvarje framsteg af detta institut.
Hr von Hartmansdorff har vidare gjort Carolinska institutet, jag vågar saga det, den orättvisa tillvitelse, att, under hela den tid han var statsseerelerare, hafva besvärat honom med idkeliga bemödanden att tillvälla sig en större verkningskrets.
Så vidt jag kan erinra mig, har Carolinska institutet hos K.
M. icke gjort någon annan lind. hemställan, medan Hr von Hartmansdorff var statssecrcterare, än ett förslag till förnyadt reglemente för institutet, hvilket förslag institutet alldeles icke på eget bevåg eller af egen ingifvelse inlemnade, utan Hvilket föranleddes af en af K.
M. fastställd med Hr von Hartmansdorffs conirasignalion försedd, provisorisk stat, vid expedierandet hvaraf institutet fick uttrycklig befallning att med förslag till förnyad instrnelion inkomma.
Men innefattar nu detta förslag ett sträfvande till en större verkningskrets för institutet?