Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man skulle dertill kunna erhålla ett föruyadt skäl, om man tager i betraktande, huru i Frankrike tillgår.
Man finner då alt, sedan fråga uppstått alt befästa Paris, så har dertill blifvit anslaget icke mindre än 70 millioner francs, ehuru Paris är beläget närmare centern af en stor och mäktig stat, hvadan vårt behof af alt befästa hufvudstaden är vida större, och derföre all kraft och tillräckliga medel böra användas till ändamålets ernående.
StatsUtsk. har måhända hemtat stöd för sin åsigt i frågan deraf, att det möjligen skulle kunna inträffa en skiftning i opinionen, och att man ej alltid ansåg riktigt att kasta ut en betydlig summa på ett sjövapen, som endast kunde afse Stockholms försvar, emedan det endast och egentligast hade egenskap att agera i Stockholms skärgård; oell att om detta vapen af krigshändelser skiljdes från farvattnen till hufvudstaden, så vore vägen öppen och hufvudstaden leornad åt hvarje kommande fiende.
Man har velat anföra att ändamålet var att bygga denna lill en fästning af första rangen; men detta är ej händelsen.
Den måste likväl blifva så stark och flankerad, att den kunde i Europa få detta namn af stark och icke efter några få limmars attack såsom S:t Jean d’Aere falla i fiendens händer, ty annars kunde den sorgliga händelsen inträda, att under det vi ännu nästan hörde smällarna af attacken på Waxholm, kunde fiendens ångbåtar Janda vid vår skeppsbro, landsätta trupper och först visa Den 20 Mars f. lil. sig liar på Riddarhustorget, samt sedan marschera lill våra vannor på Riddarholmen och borttaga våra gamla segertecken, under det vi ännu inom RiksShn öfverlade om att anslå medel till fullbordandet af Waxholms befästning.
Till följe af hvad jag nu framställt får jag, i motsats till Gr.
Frölich, anhålla om bifall till StatsUtskrs betänk, i delta fall.
Väl bar jag här af några talare hört yrkas på anslagets utsträckning till ett 5:le år, men ehuru önskelig! det ock vore, kan jag icke med dem dela denna åsigt.
Jag kan ej inse att någon fara skulle kunna uppstå af anslagets bestämmande för fyra år; ty om också någon riksdag skulle inträffa före den lagtima, så kunde väl i alla fall i första månaden af nästa riksdag, genom en särskild framställning, anslag begäras för fortsättande af ett så vigtigt företag, som detta, och jag är öfvertygad, att dessförinnan händelserna så utvecklat sig, att man då skall blifva mycket angelägnare än i närvar, ögonblick, all snart få denna befästning färdig, och det är af denna anledn. jag tillstyrker bifall till SlatsUlsk:s betänk., så mycket mera sorn en splittring af de olika Ståndens beslut eljest kunde uppkomma, hvilket för saken skulle vara skadligt.
Oaktadt tiden är långt framliden, hoppas jag, att R. o. Ad. dock ursäktar, om afven jag, då ämnet ligger mig skäligen nära, yttrar några ord.
Hvad som mest intresserar det allmänna i denna fråga mäste naturligtvis äfven intressera mig, efter jag har äran föreslå den del af krigsadministrationen, hvartill det anslag är ämnadt att utgå, hvilket nu är under öfverläggning.
Jag mäste således, af flera än ett skäl, se frågan praktiskt, sådan hon sig här framställer, utan afseende på den enes theorier om grundlagens rätta förstånd, den andres theorier om, huruledes man bör neka eller icke neka anslag i anledn. af vissa combinalioner, som man har, röV.de ministerföiändringar och dylikt, med ett ord, jag företager frågan helt enkelt sådan den sig förhåller.
Så väl StatsUtsk., som dess afdelning, har behandlat befäslningsfrågorna med en särdeles liberalitet.
En ledamot af afdelningen har t. o. m. för en kort stund sedan här upplyst R. o. Ad., att afdelningen tanke var, att till det ändamål, som nu är i fråga, anslå 5o proc. utöfver hvad K. M. begärt, men att StatsUlsk:s pluralitet ej ingick på denna åsigt.
Om jag ej bedrager mig, så fattades det likväl blott en enda röst.
Jag kan således ej för min enskilda del beklaga mig öfver någon bristande liberalitet å StatsUtskrs sida i afseende på de anslagsfrågor, som röra den befattning, hvarmed jag egentligen har att skaffa.
Olyckliga händelser hafva likväl inträffat vid målets afgörande.
BorgareSt. har, såsom bekant är, nedsatt anslaget till hälften emot hvad StatsUtsk. tillstyrkt, och en ledamot inom detta Stånd har i dag föreslagit en Den ao Mars f. m. likartad åtgärd af R. o. Ad.
Jag skulle tro, att i en fråga, som utan tvifvel af en hvar anses vara af högsta vigt, det vore nödvändigt att man sammanhölie all den välvilja, som i denna fråga finnes, och som redan har visat sig, i stället för att splittra sig, och att man använde denna välvilja för saken, för att om möjligt godtgöra hvad BorgareSt. tilläfventyrs genom sitt beslut i målet har skadat; ty om de tre Ståndens beslut skulle blifva gynnsammare än dess, så vore StatsUtsk. i tillfälle att, vid den anmälan derom, som måste äga rum, framställa inbjudning, för att möjligen förmå BorgareSt. alt ändra sitt beslut och bifalla hvad StatsUtsk. här framställt, och uti den instansen, nemi. förstärkt StatsUtsk., dit målet i alla fall lärer komma att gå, vore det mera sannolikt, att åtminstone denna fråga classificerades ibland dem, der frikostigheten borde vara större än vanligt.
Åtminstone gör jag mig den förhoppning, alt om någon fråga skulle i förstärkt StatsUtsk. slutligen vinna, så vore det denna anslagsfråga.
Jag älskar att så förstå saken, ehuru försatt i en mindre fördelaktig ställning, än StatsUtsk. densamma ifrån början framställt.
Cederström har sagt, att det vore nyttigt, om i stället för att denna fråga af Utsk. blifvit framställd så, alt anslaget skall med 4 för hvarje år utgå, summan hade blifvit i sin helhet bifallen, så att 4o°>°oo r:dr för detta ändamål utan någon årsbestämmelse blifvit anslagna.
Jag är öfvertygad om, att intet kan vara bättre för den administration, som får sig ett anslag anförtrodt, än att sålunda få fria händer, att ej vara bunden vid dispositionen deraf, utan kunna depensera hela anslaget på ett enda år, ifall sådant finnes gagnelig!; men jag vill fästa Frih.
Cederströms uppmärksamhet derpå, alt Utsk. ej har förbisett denna omständighet.
N:o 4^5 sid.
14 i första punkten nämnt följande: ”Att, der ej annorlunda finnes särskildt föreslåifvet, de anvisade beloppen komma att utgå under åren 1841 — 1844 med en fjerdedel årligen, dock alt de medel, som ett år reserveras, må kunna under ett följande år disponeras.’’
Således om denna punkt blir antagen, så finner R. o. Ad., alt intet hinder finnes, för att kunna använda dessa 400.000 rtdr så, att man det ena året bedrifver arbetet med 50.000 och det andra året med r5o,ooo r:dr, ifall arbetet skulle fordra en sådan anordning, så att man det ena året spar sin kraft, för att så mycket mera concenlrera den för det påföljande.
Ett sådant sätt att gå tillväga är högst nödvändigt vid arbeten af detta slag, der man t. ex. behöfver det ena året bereda sig tillfälle att under det andra kunna hvälfva en hel mängd cassemalter på en gång, på en enda sommar; då måste man hafva en stor arbetsstyrka, och således äfven tillräckliga medel för det året, då man deremot ett annat år kan arbeta med en mindre summa.
Den ao Mars f, m. *43 Gr.
Frölich har haft åtskilligt' att anmärka emot denna befästnings nödvändighet.
Jag vill ej gå Grefvens omdöme allt för nära, men jag tror mig ej göra det, då jag säger, alt Grefvens syftning, vid denna frågas discuterande, synes mig vara att göra densamma till en cabineltsfråga.
Vi vela alla hvad som menas i constitutionella länder med cabineltsfrågor; men jag frågar, om det är skäl att taga hufvudstadens enda hufvudsakliga befästningspunkt och göra den till en cabinettsfiåga.
Gör man så i andra constitutionella länder?
Låtom oss kasta ögonen på Frankrike, der striden fortgår om de s. k. ny-Europeiska grundsatsernas tillämpning, på ett eller annat sätt.
Huru går man der till väga?
Jag beklagar den krigsadministration, han må hafva hvilken färg som helst, för oppositionens pilar, i händelse han skulle underlåta att för Frankrikes försvar begära alla de summor, som finnas behöfliga.
Äfven om samma minister vore af rakt skiljaktiga tänkesätt med oppositionen, så skulle dess ledamöter höja sin röst emot honom och förebrå honom de åsigler, hvarigenom han underlåtit att begära hvad fäderneslandets försvar och fäderneslandets ära fordrar.
Så resonerar man i delta land, der man känner vigten af fäderneslandets försvar och ej gör försvaret af Paris till en cabinettsfråga.
Man täflar om att göra stora anslag för detta ändamål, och oppositionen yrkar der, att på försvaret af Paris skall påkostas 6g millioner francs, och detta allt gör man blott för att kunna vara förvissad om att man gjort allt hvad som fordras för Frankrikes ära och båtnad.
Ur denna synpunkt önskar jag äfven, att R.
St., ehuru i mindre senia, skola betrakta denna fråga.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag, och med sorg har jag funnit, att BorgareSt. har nedsatt detta anslag till hälften.
Hvad åter vidkommer Gr.
Frölichs yttrande om Carlsborg, så lärer vara bäst att uppskjuta svaromålet, lills vi komma dit.
Han har likväl tillåtit sig att kalla denna fästningsbyggnad för ett Babels lorn, ehuru många af hans politiska liktänkta försvarat denna anläggning, och jag skall vid lägligt tillfälle ej underlåta att framdraga de skäl, som visa dess nödvändighet, om densamma ytterligare skulle sättas i fråga; men sannt är, att
Babel kan blifva en anledn. till liknelse här, ty det var tungomålet, som der förbistrades, och jag ber Grefven spara oss en sådan förbistring här, i fråga om fäderneslandets försvar.
Efter den discussion ronde gevärsfabrikationen, som inom detta Hus föreföll, och efter de ej så alldeles sparsamt utdelade tillmålen af bristande fosterlandskänsla, af förrädiska afsigter och af mindre rena samveten, hvilka vid det tillfället af majoriteten tilldelades deras svaga motståndare, torde det måhända kunna anses såsom en oefterrättlighet, att äfven nu, vid detta till - •44
Den ao Mars f. ra. fälle, väga uppträda med några betänkligheter emot de opinioner, som här varit yltrade.
För mitt omdöme ligger det klart, att vid behandlingen af alla statsanslag bör man i främsta rummet göra sig reda för behofvet af, för ändamålet med dessa anslag.
Det torde ej böra förnekas, mine herrar! att åsigterna ej allenast kunna vara delade, utan att de äfven efter sjelfva naturordningen måste vara delade, t. o. m. i sådana fall, som af flertalet anses alldeles obestridliga och ingen tvifvel underkastade.
Jag utber mig, mine herrar! att först och främst få förklara min verkliga ledsnad, att jag under den redan långa discussionen så litet bort beröras sjelfva Waxholms befästande, utan i stället så mycket mera tiden för anslagets bestämmande och sjelfva summornas belopp.
Jag kan ej vid detta tillfälle återhålla ett uttryck af förundran deröfver, att Waxholms befästning under dessa sednast förflutna 3o åren icke förr kommit i fråga.
Jag kan ej göra klart för min uppfattning, att Carlsborgs fästning skulle företrädesvis anses såsom ett angeläget företag och medtaga de medel, hvilkas användande på Waxholms fästning troligen redan bade gjort denna punkt färdig för sitt ändamål.
Det måste således förlåtas mig, mine herrar! om jag, äfven ifrån sjelfva utgångspunkten för denna fråga örn Waxholms befästning, hem tar an led o. att i mitt omdöme uppfatta den ifrån synpunkten af ett ibland dessa politiska hugskott, hvilka ofta inträffa, utan någon föregången särdeles beräkning; ty ett sådant hugskott förekommer det mig vara, alt Waxholms befästning med den skyndsamhet kommit under krigsadministrationens åtanka, alt lilla creditivet derför behöft brytas, och att ingen fråga derom vid R.
St.-s sisla sammankomst blifvit framlagd, mycket mindre några medel i sådant afseende begärda.
Beträffande åter sjelfva frågan, mine herrar! örn nödvändigheten och behofvet af kostnaders nedläggande vid Waxholm, så delar jag fullkomligt och till alla delar deras åsigt, som anse behofvet vara för handen, och jag tillägger, att detta behof långt före detta varit lika mycket för handen, som nu, och jag tror ej, att någon ifrån de politiska tilldragelserna, eller ifrån ångbåtsväsendets utveckling, bör kunna hemta några skäl, som nu, mer än förr, tala för att ej släppa ur ögonsigte denna för Stockholms försvar ganska angelägna punkt.
Men, mine herrar! oaktadt det sålunda torde kunna anses och tolkas såsom en förmätenhet, att inom detta Hus våga framkasta några åsigter, hvilka från män af yrket bär ej blifvit vidrörda, så tror jag det likväl vara representantens pligt att, äfven under äfventyret af stora misstag, söka framställa de åsigter, hvilka hankan hysa i så maktpåliggande frågor, som dessa.
Den stora frågan här, mine herrar! är den, huruvida det verkligen i vettenskapligt hänseende och från politiska åsigter är riktigt sedt, att vilja göra Waxholm - D e n ao Mars f. m. holm lill hvad jag här hört henämnas en sjöfäslning.
Jag måste öppet förklara, mine herrar! att den åsigten ingalunda är min.
Jag lior icke, att Waxholms inrättande till en sjöfäslning är det rälta.
Jag gör mig om en sjöfästning större och mera omfaltande begrepp, än dem, som Waxholms befästning för mig framställer.
Jag tror ej, att föremålet för Waxholms befästning någonsin, i strategiskt hänseende, kan blifva något annat, än att hindra en flottas framträngande genom detta pass.
Efter mitt förmenande fordras dertill ingalunda en sjöfästning, ingalunda ett fäste, så inrälladl, att det kan uthålla ej allenast veckors och månaders, ulan äfven årslånga belägringar.
Sådant måtte här aldrig kunna komma i fråga.
Jag har intet anspråk på alt känna befästningsplanerna, och känner deni icke heller.
Jag yttrar mig således alldeles icke öfver dessa planer, utan håller mig endast vid summorna, och det är de för behofvet afsedda summor, som gifva mig anledning till betänkligheter.
Det är dessa tvänne våningar af casematter, som fästat min uppmärksamhet, och hvilka jag för ifrågavar. behof ej anser nödvändiga.
Jag anser således kostnaden ej till hela sitt belopp i detta afseende varn behöflig.
Jag tror t. o. m., att det vore mindre väl beräknadt, om Waxholmen skulle göras lill en ordentlig sjöfästning, hvilken naturligtvis skulle blifva föremål för fiendens aldra största ansträngningar, för alt bemäktiga sig ett sådant fäste, och hvilken sålunda i den mån den vore stark, i den mån den vore till en verklig fästning inrättad, blefve af så mycket större begärlighet för fienden, och så mycket svårare alt återtaga, i händelse den föll.
Jag ber herrarne observera, att jag derföre ingalunda har underkänt behofvet att sätta denna försvarspunkt i ett sådant skick, att den ej befarar någon öfverrumpling, men något annat försvar för densamma, än sorn bör kunna åstadkommas i förening med eli sjöförsvar, i förening med flytande batterier, med bombkanoner, som äro förlagda vid iidoppet, för alt förhindra en flottas inlöpande, något annat kan jag omöjligen afse med denna befästning.
Såsom fästning betraktad, så finnes det, mine herrar! ingen möjlighet att sätta Waxholm i combination med en armees rörelser.
Den kan aldrig komma att blifva en depot, för att innesluta förråder för en opererande armee.
Detta torde knappas! kunna motsägas, att denna befästning sålunda ej kan betraktas från någon annan synpunkt, än blott den enda enkla, att hindra en flottas försök alt intränga genom denna punkt, och dertill fordras, efter min öfvertygelse, ej så stora kostnader, som här äro i fråga.
Om jag ej alltför mycket misstager mig, så har Waxholms befästning, alltsedan Gustaf !:s tid, varit påtänkt.
Den har sedermera vid flera tillfällen varit företagen och åter afslutad, och lyckligtvis har på de 3oo år, hvilka sedermera förflutit, Waxaa H. 19 D ä 11 20 Mari f. m. holms fäst ning ännu aldrig hehöfl lossa ett enda skott.
Jag tror, mine herrar ! att man vid fädningsat beten i allmänhet bor gå försigtigt till väga, för att icke bortkasta medel, hvilka under kommande tider blifva till föga eller intet gagn.
Det är ifrån det förflutna, som jag föreställer mig, att man på grundade skäl bör hemia sina tankar i afseende på det närvarande.
Yi sakna ej exempel, mine herrar! inom vårt land, på stora nedlagda kostnader i befästningsväg, hvilka ej medfört den ringaste nytta för landet.
Vi hafva exemplet af Calmar fästning, mine herrar!
Vi veta alla hvilka ofantliga kostnader der blifvit nedlagda, och denna Calmar fästning har aldrig lossat ett skott.
Den har i sednare tider — helt och hållet emot min öfvertygelse, det bör jag likväl tillägga, — blifvit utdömd till rasering, ehuru efter mitt förmenande här knappast finnes i Sverige någon vigtigare punkt, någon punkt, der en fästning, efter närvar, förhållanden, hade varit af större intresse, än Calmar fästning kunnat vara, men deductionen deraf tillhör ej delta ämne.
Jag ber herrarne Jemna uppmärksamhet åt Carlssvärds öde på Gottland, denna förträffliga fästning, med en förträfflig hamn, anlagd med betydliga kostnader och uppförd af en forntid, hvars eftertid sedan beslöt dess raserande.
Jag lager mig friheten att, synnerligen till män af yrket, ställa den fiågan, huru stor röle fästningarne, under de sednare 4° 5o årens krig, hafva spelt i de stora Europeiska tilldragelserna, och härvid torde del ej vara otjenlig! att påminna sig Rovigos försvar, denna fästning, som varit ett af de märkvärdigaste företag, som tidehvarfvet haft att framvisa Jag måste återkalla i herarnes minne, huru det har gått med den, med dryga kostnader och stora uppoffringar, och på de bästa beräkningar grundade anläggningen af Sveaborg, samt den bedröfliga utgång, som detta företag har haft.
Det torde få förlåtas mig, mine herrar! om jag på dessa grunder, om jag på dessa tvifvel delar deras mening, som anse det ingalunda vara någon sådan brådska förhanden, att göra Waxholm till en sjöfästning, all icke den af BorgareSt beslutade nedsättningen af anslaget kan hafva skäl för sigj Jag tror, mine herrar! att långt ifrån att inom detta
Hus med någon rättvisa ådraga mig klander för den af mig, emot majoritetens tanke, yttrade åsigt, bör den destomera vara herrarne behaglig, som det är genom den motsatta åsiglen, som majoriteten gör sig så mycket mera utmärkt, sorn den får tillfälle alt visa och ådagalägga sin grundlighet, och det blir blott en eftertid förbehållet, mine herrar! att dämma emellan våra åsigler.
Det är representantens pligt, dess åliggande, alt ingalunda rygga tillbaka för klandret, att ingalunda sky bedöinmande af oförstånd och hvad kanske ännu mera är, att söka hejda utgifter och förekomma öfverdrift deruti, alt söka bespara det öfverflödig!! och endast bifalla det högst nödvändiga.
Skadan i ett sådant haust - Den uo Mars f. ni. ende blir ingen, men kan deremot, genom ett motsatt förfarande, blifva ganska stor.
J ig har bort en värd ledamot här, som säkerligen äger de största anspråken alt i denna fråga, genom sina insigler, konna verka på vår öfvertygelse och vårt handlingssätt, vitsorda StalsTJIsk:s liberalitet vid denna frågas behandling.
Jag fugnnr mig åt hans yttrande i denna del , och det frikalla!- mig helt och hållet ifrån alt i detta hänseende upptaga ett yttrande af en annan värd ledamot, hvilken, i motsats dertill, har ansett StatsUtsk. hafva förfarit oförståndigt och oförväget, samt obetänksamt gått till väga i denna fråga, hvilket ingalunda är min åsigt.
Denna olikhet i åsigler grundal- sig måhända derpå, att för mig ej varit tillgängliga de källor, sorn StatsUtsk. ägt för bedömmandet af detta företags utförande, och det är således alltför möjligt, att jag, om jag fått del deraf, biträdt Utskts mening; men i saknad al dessa underrättelser, nödgas jag vidhålla min egen, och ansei-, alt arbetet kan företagas och befrämjas med en mindre årlig summa, helst jag ej kunnat varseblifva några nu inträffade, så beskaffade politiska förhållanden, som skulle göra Waxholms befästande af mera trängande nödvändighet nu, än den var på den tiden, då man drog medel till Carlsborgs fästning, i stället för alt befästa Waxholm.
Här har blifvit en jemförelse anställd emellan oppositionens handlingssätt i Paris, med afseende på Paris’ befästning, samt vårt handlingssätt här.
Jaa tror ingalunda att dessa förhållanden äro adasquata.
Hvad beträffar oppositionens framställningar, så bidraga de blott till att öka majoritetens seger, att gifva dess skäl och grunder så mycket mera värde, d i de komma att jemföras med minoritetens, hvilka man bör antaga ej vara lampliga, efter de möta motstånd oell ej vinna något afseende.
Öfver ilen frågan, huruvida R.
St. hafva lagenlig rättighet alt utställa en exlra-statsreglering på vissa år, eller på eli visst bestämdt antal år, inskränker jag helt och hållet milt yttrande till den förklaring, att jag betviflar, att ilen värde ledamot, som sökt göra denna mening gällande, på fullt allvar i denna fråga skulle kunna vinna Husets majoritet för sig, ty till denna grad tror jag ej, att Huset kan misstaga sig, hvarken om grundlagens föreskrifter, eller om fäderneslandets intresse och behof; men här har af en annan värd talare, Gr.
Horn, blifvit framstäldt, alt Grefven ansåg ganska riktigt och lämpligt, att R.
St. genom sina beslut bunde efterkommande Ständer, och att Grefven således ingalunda tvekade att utställa anslaget på huru lång tid som helst, äfven utöfver den i lag bestämda tiden för riksdags återkomst.
Jag beklagar, att den värde ledamoten är af denna mening.
Jag lefver i den glada erinran, och tror mig åtminstone icke fela i mitt minne, att delta icke var Grefvens tanke, då R.
St., utöfver den för riksdagarna i lag
Den 20 Mari f. ra. bestämda tid, medgåfvo Svenska rusthållare en passevolance för i5 år.
Om detta vore ett önskligt förhållande, det letnnar jag derhän, men tror det likväl ej för min del.
Jag anhåller, såsom contra-propos.
, om anslagets nedsättande till 200,000 r;dr för Waxholms fästning i likhet med hvad BorgareSt. beslutat.
Hr Frih. o. Landtm, tillkiinnagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Då det nu ifrågavar, special-anslagets mer eller mindre anspråk på att böra beviljas, hänförer sig till den allmänna frågan, för hvilka behof de för extra-statsregler:n af StatsUtsk. anvista tillgångar företrädesvis böra användas, så anser jag mig böra begagna delta tillfälle, för att återtaga den granskning af de i afseende derå af en värd ledamot i förra plenum yttrade satser, hvilken jag, för att spara en långt framskriden tid, till boka höll.
En värd Grefve förklarade, i sin granskning af Utsk:s förslager i deras helhet, sig vilja ,Jsöka tillvägabringa något mer tillfredsställande resultat för folkets fordringar.”
Om den ädle Grefven, såsom jag förmodar, med uttrycket ”folkets fordringar, ” förstått Svenska folkets och Svenska fosterlandets sanna intresses fordringar, så är äfven min önskan alldeles enahanda, ehuru jag fruktar, alt våra sätt att tyda dessa fordringar äro i hög grad skiljaktiga.
Till en början får jag förklara min tillfredsställelse öfver, att den tillgång af mer än 6 millioner r:dr b:co, öfver hvars användande vi nu öfverlägga, är en besparing, och dock ej hela den besparing vi äga, under det att i länder, i efterapningen af hvars förhållanden man vill söka vår framtids lycka, ställningen är helt annorlunda.
Sålunda om man också i Frankrike samtidigt med oss öfverlägger om extrautgifter för landets försvar eller förstora industriella förelag, är den tillgång, man der äger att anvisa, endast nya lån, i tillskott till de 2,000 millioner francs, man ledan under to års fred förskottsvis förtärt för efterkommande; — sålunda visar också England under samma liderymd en skuldförhöjning af omkring 20 millioner pund sterb, om ock motsvarad af den skönaste valuta, alla slafvars frihet inom Brilanniens herradöme;—sålunda visa Förenade Staterna af Amerika denna förmenta urtyp för all samhällslycka, en af Unionen, oaktadt de summor, som influtit genom försäljningen tillden mestbjudande af de vidsträckta och fruktbara landsträckor, till hvilka Congressen ansett sig vara arftagare efter både utdöda och qvarlefvande urslammar, inom 4 år åsamkad statsbrist af några och 3o millioner dollars, under det att de säl skilda Staterne hvar för sig äro nfverhopade af skulder, hvarå en del af dem upphört att betala både capital och ränta.