Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Klarare framstår för de efterlefvandes minne den hädangängnes älskliga bild och i renare dager stråla hans dygder och förtjenster.
Och, Mine Hrr, om detta förslag hade tunga att tala, skulle det med skäl kunna tillropa oss med Konung Gustaf I.-s bekanta ord: ”det skall komma en tid, då man skulle vilja rifva upp mig ur jorden.” Gr.
Det är visserligen en vigtig stund för hvarje Ledamot af detta Stånd, då fråga på fullt allvar förekommer att afstå från sekelsgamla, ofta på ett ärofullt sätt häfdade rättigheter; men det mäste äfven medgifvas, ali det är ännu vigtigare att pä ett välbetänkt sätt, efter mogen pröfning och i rätt lid göra en upoffring, hvilken kan för framtiden afvärja stora faror för fäderneslandet samt ät detta Stånd bibehålla en fortfarande politisk tillvaro.
Man har bittert klandrat förslaget och anfallit del, icke, såsom mig synes, med några särdeles bevisande skäl, utan med en på förhand fattad opinions bela hätskhet, och just delta förhållande gifver mig ökad anledn. att anse detta förslag verkligen i sig innefatta något godt och förtjenstfull!, ty vanligtvis angriper man icke med bitterhet en svag och föraktad fiende, men anses fienden deremot äga en stor försvarskraft hos sig inneboende, upbjuder man all sin förmåga för att besegra honom.
När man således icke mäktat att med förnuftsskäl bevisa förslagets oantaglighet, har man tagit sin tillflykt till, om jag så får säga, sofismer och en talare har, såsom en gammal och erfaren taktikns, Den 15 Februari e. ni. 71 i sitt yttrande emot förslaget inblandat en hel mängd till saken ej hörande ämnen, för att sålunda afleda upmärksamheten från sjelfva hufvudfrågan.
Andra talare åter hafva med klingande ord och blomsterhöljda fraser vädjat mera lill känslan än till det sunda förståndet.
Jag för min del kan icke gilla ett dylikt stridssätt, aldraminsl i en fråga af sådan beskaffenhet, som den, hvilken nu utgör föremål för K. o. Ad:s pröfning.
Jag anser att man hordt gå rätt på saken, utpeka förslagets brister, der sådana finnas, men äfven opartiskt framhålla förtjeusterna, samt derefter samvelsgrannt uttala sitt omdöme, huruvida de förra eller de sednare äro öfvervägande, — samt huruvida samhällets bästa skulle genom förslagets antagande befrämjas eller icke.
Nu deremot tyckes förslagets motståndare, hufvudsakligen afsetl att i främsta rummet och på ett kanhända mindre tillfredsställande sätt framhålla det kära jaget, hvilket förhållande under förmiddagens plenum gäll ända derhän, att en talare — så vidt jag rätt upfattat hans mening — förklarade sig vara afvogt sinnad emot förslaget, derföre alt den storhet, till hvilken lian inom sin hemort ämnade höja sig, möjligen icke skulle få tillfälle att i all sin glans utveckla sig inom den blifvande Riksförsamlingen.
Men ett sådant skäl kan, lika litet som andra af mer eller mindre underhaltig beskaffenhet, förmå mig att vika från min redan uttalade, åsigt, att i detta förslag tinnes mycket godt samt alt det skulle införa ett vida bättre representationssätt än det närvarande.
Genom förslagets antagande skulle den fördelen vinnas, all den splittring och ovilja, som nu herrskar mellan de särskildta Stånden till större delen blefve undanröjd.
Alfvarliga åsigter och en innerlig kärlek till fäderneslandet skulle emellan lika tänkande bilda ett varaktigt föreningsband.
Sådana varmt och alfvarligt fosterländska hjertan finnas visserligen inom de nuvarande Stånden, men de äro spridda och kunna icke gemensamt samverka, hvilket sednare deremot blifver fallet, om förslaget anloges, och då kunde man hoppas, att de ädlare, mera uphöjda tänkesätten skulle erhålla ett öfvervägande inflytande samt småsinnet och partisinnet trängas tillbaka.
Jag föreställer mig att den skråmessighet, som ännu icke så sällan uppenbarar sig, skulle försvinna samt att äfven opinions-lyranniet, hvilket inom våra nuvarande
Stånd ganska ofta dikterat besluten, skulle uphöra.
Jag föreställer mig derjemte, att behofvet för många af landets representanter att utom Stånden söka stöd för deras mening och ledning för deras omdöme ej mera skulle göra sig gällande, då tillfälle gafs att inom
Representantförsamlingens eget sköte erhålla alla de råd och de uplysningar, som för bedömande och afgörande af nationens angelägenheter vore erforderliga.
Jag föreställer mig, att samhället genom förslagets antagande skulle vinna en stor och omätlig fördel och derföre gifver jag min röst åt detsamma.
Efter de stora politiska hvälfningar och de enskildta lidanden, hvilka öfvergingo vår verldsdel vid slutet af förra och under början af innevartde århundrade, har inträdt en fredens tid af nära 40 år.
Det torde vara skäl för hvarje folk att till sig sjelf fram - 72 Den 15 Februari e. m. ställa den frågan, på hvad sätt det begagnat sig af denna den Allsmäktiges välgerning.
Alt liden ej blifvit rätt begagnad, derom vittnar det omätliga njutningsbegär, som derunder utvecklat sig, tle onphörligen växande brotten och de massor af trasiga proletärer, all samhällsordnings afsvurna fiender, hvilka inom hvarje land röra sig och hota alt en dag sönderslita samhällsbanden.
En annan erinran alt i tid beställa om vårt hus lemnar oss 1848 års politiska omhvälfningar.
Detta är således en ytterligare väckelse för oss ali eftersinna huru vi användt de år, som efter sistnämnde tid förflutit.
Den mellanliggande tiden har varit mer än tillräcklig för en välvillig lagstiftning att vidtaga sådana åtgärder, som undanröjde de värsta för handen varande missförhållanderna.
Men det förefaller verkligen sannolikt, att man icke haft fullt alfvar vid utlofvandet af nödiga förbättringar i vårt samhällsskick, hvarmed dock, enl. min tanka, intet upskof horde äga rum.
Det är under nuvarande förhållanden desto större skäl för oss att vidtaga denna reform, som ett vidt utseende krig sannolikt, står för dörren, ett krig, hvars utgång ingen af oss torde kunna förutse.
Den tid af lugn, som ännu återstår, bör derföre icke lemnäs obegagnad utan användas lill ordnande af sådana vigtiga samhällsangelägenheter, som den nu lörevar:de frågan.
Den nästkommande tiden kan äfven för oss bära härda pröfningar i sitt sköte oell erfarenheten har lärt oss, att när stora olyckor öfvergått ett folk, så upstår ofta ett begär att förändra samhällets institutioner, hvilkas beskaffenhet får upbära skulden för missödena, och de förändringar, som under sådana omständigheter vidtagas, bära merändels spår af den uprörda och våldsamma tid, hvarunder de blifvit gjorda.
Det vore således en god sak att hafva sådana missförhållanden, hvaruppå upmärksaraheten företrädesvis fäster sig, på förhand afhjelpte, och detta är för mig ett ytterligare skäl att förorda antagandet af förevaride förslag, åt hvilket jag derföre af bästa hjerta lemnar min röst.
Jag beklagar att jag icke kan instämma i de vackra personalier som Hr Brakel hållit öfver det af andra
Stånd redan förkastade representationsförslaget, utan måste fortsätta i samma syftning som jag på förmiddagen begynt.
Jag ogillar förslaget 5:o för PresleSl:s felaktiga sammansättning.
För närvarande äro, såsom R. o. Ad. känner, Biskoparna dess sjelfskrifna ledamöter.
Enl. förslaget skulle de mista denna företrädesrätt.
Men vid hans afskaffande borde det väl hafva tillgått på samma sätt, som med R. o. Adis sjelfskrifvenhet eller att denna klass af prester sedermera åtminstone fått inom sig utse valda ombud.
Nu deremot skulle det kunna hända, alt vi finge se ett PresteSt., hvilket icke innefattade någon enda af stiftens styresmän.
Kan sådant vara gagneligt?
PresteSt. är f. n. sammansatt icke blott af Biskopar och Kyrkoherdar, utan äfven af Komministrar, alla efter ett visst inbördes förhållande.
Enl. förslaget göres deremot ingen skillnad mellan dessa olika klasser af prestman.
Det skulle således kunna inträffa, att den ena klassen blefve för mycket och den andra för litet eller t. o. m. alldeles intet representerad.
Den 15 Februari, e. m. 73 Nu åro Komministrarne, i auseende lili deras ringa aflöning befriade från kostnaderna för Riksdagsmäns väljande, om de ej vilja nise några sådana.
Kul. förslagets 13 och 17 §§ måste de deremot, antingen de hafva råd dertill eller icke deltaga i underhållskostnaden för presterskapets ombud.
Jag liar förut fästat
Ståndets uprnärksamhet derpå, att endast sådane verldsliga ofrälse embetsman, hvilka äro jordegare och tillika på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst ä Rikets Stat, ansetts värdiga att genom ombud inträda på detta rum Hvarföre skola då skole-lärare, framför alla andra verldsliga tjenstemän få utan jord eller Kongl, fullmakt åtnjuta representationsrätt?
Jag kan icke finna något annat skäl dertill, än det, sorn förslaget på sitt sätt antyder, nemi att skole-läraren med tiden kan blifva prest.
Men holken kan icke det, så framt han är i stånd all aflägga prestexamen?
Vi hafva sett åtminstone en om ej 2 Biskopar som till en början varit officerare.
Om jag ej misstager mig, var förhållandet enahanda med Prosten, Gr. Schwerin.
När man således kan blifva prest, ehuru man varit officer, hvarföre skall icke en officer fä representationsrätt för hvad han kan blifva, lika sä väl som en skolelärare?
Utsk. har i 13 § föreslagit, att de vid offentliga läroverken anställda ordinarie lärare och Akademiska tjenstemän, som i och för sina befattningar äga presterlig befordringsrätt^ skulle fä i representationen deltaga.
Presterlig befordringsrätt äger ingen annan än den, som är prest, hvadan jag föreställer mig, alt Utsk. menat presterlig tjensleårs-beräkning, hvilken verldsliga lärare få tillgodonjuta.
Men detta är en rättighet, som beror på Konungens godtfinnande.
Han har redan indragit deri s. k. dubbla tjensteårs-beräkningen af det goda skäl, att verldsliga lärares tjenstgöring bör betalas icke af kyrkan, ulan af Staten, som begagnar dem.
Om nu Konungen skulle såsom det är Hans rättighet och efter min tanka jemväl
Hans pligt, besluta ali presterlig tjensteårs-beräkuings afskaffande för verldsliga lärare, hvad blefve väl följden?
Jo, att alla 15 eller om Akademierna finge 4 representanter åtminstone 11 af de nya förslaget velat åt PresteSt. tillerkänna, komme att försvinna.
Då blefve det ofullständigt och till följe deraf Riksnämnden, likaså.
Det ginge då med representationen pä samma sätt, som man, vid 1S40 års Riksdag sades i StatsUtsk. vilja, att det skulle gå med Regeringen, eller att hon blefve omöjlig.
Om de verldsliga embetsmännen hafva fått allt för få rure i representationen så skulle deremot de andliga få alltför många.
Antalet af PresteSlis ledamöter vid innevarande Riksdag upgår väl till 54, men det plägar vanligtvis ej öfverstiga 50.
Enl. förslaget skulle delta antal ökas med 10, för att blifva lika med R. o. Adis.
Denna tillökning synes mig icke hafva skäl för sig.
Likaså tyckte åtskilliga ledamöter af sjelfva PresteSt., enär de, vid sisth Riksdag, förklarade sig finna sill Stånd sålunda komma att erhålla en alltför stor andel i representationen.
Men det skulle naturligtvis så gä, när man icke ville medgifva tillvaron af flere än 4 Stånd, men föresatt sig att på dem inympa nykomlingarne, antingen det passade sig eller icke. 74 Den 15 Februari e. ni.
Enl. hvad ander öfverläggningen ang:de della förslag den 27 Maj 1851 i PresteSl. förklarades, skalle en prest af adlig börd kunna der väljas lill ledamot, så vida han icke förut vore invald på Riddarhuset, hvad blefve följden af en sådan ordning?
Naturligtvis den, att PresteSl. icke kunde företaga sina val förr, än R. o. Ad. fulländat sina.
Huru länge kunde det dröja?
Borde val någonsin del ena Slåndels val göras beroende af det andras godtfinnande.
Jag ogillar 6:o förslaget i anseende lill BorgareSl:s felaktiga sammansättning.
Förut bar jag nämnt, att man för representationsrättens utöfvande icke fordrar detsamma af Borgmästare och Rådmän som af öfrige tjenstemän.
De förstnämnde behöfva icke vara fastighetsegare och Rådmännen utom Stockholm icke ens hafva Kongl, fullmakt å tjenst pä Rikets Stat, såsom det i förslaget heter om Riddarhusets ofrälse ledamöter.
Dermed måtte dock menas lön på Rikets Stal, ty tjenst derå har äfven en lönlös officer emedan hans beställning, äfven en Under-Löjtnants, kan sägas vara tjenst på Stat, alldenstund sådan syssla tinnes derå uptagen och icke är, såsom ett Canzli-Råds värdighet, blot t titulär.
Enl. förslaget skulle representationsrätt i BorgareSt. tillkomma egare och tideikommiss-innehafvare af hus eller tomt i stad eller köping, utan inskränkning genom andra egenskaper.
Följaktligen skulle ej mindre militära ån civila tjenstemän af alla glader och värdigheter, både med och utan Kongl, fullmakt, hvilka egde faslighet i stad, kunna blifva ledamöter af borgareSt., endast de aktade sig för att äga i mantal satt jord å landet.
Nu äro i släderne, såsom jag på förmiddagen nämnde, bosatte icke allenast Presidenter, Amiraler och Landshöfdingar — (om de sistnämndas målsman, Hr Tornerhjelm, tillåter att jag omförmäler dem —) utan äfven Landssekreterare, Lands-Kamererare, Collegii-Råd, Hofrätts-Råd Officerare m. fl.
De hafva der ofta fastighet, hvadan det skulle kunna hända, att vi framdeles finge se eli BorgareStånd, bestående af bara embetsocb tjenstemän, i st. f. borgare, enär ingen proportion finnes utsatt emellan dem, som idka borgergerligt yrke, och dem, som endast äga stadsfastighet.
Vi kunde således i det s. k. Borgare-St. få ett alldeles nytt embetsmanna-Ständ.
Sådant måtte väl vara stridande mot grunden för statsmannanäringarnas representation, hvilken är det borgerliga yrket, men alldeles icke fastighetsbesittning.
Jag ogillar 7:o förslaget för BondeSt.-s felaktiga sammansättning.
Man liar från förslaget uteslutit det nu gällande grundlags-stadgandet, att den som tillförene hört till annat RiksStånd, eller innehaft någon ordinarie beställning i Rikets tjenst eller fullmakt derå, må i BondeSt. inväljas.
Likväl har man bibehållit benämningen allmoge.
Under öfverläggningen om detta förslag på Riddarhuset den 27 Maj 1851 förklarade Const.Utsk:s ordf. Hr Gr.
Lagerbjelke, att det folie af sig sjelft, ”att sådana jordegare, hvilka icke innehade eller innehaft Kongl, fullmakt, skulle ingå i BondeSt.
” Sedan man sålunda börjat tveka om hvad med ordet allmoge rätteligen borde förslås, begärde Hr Carlheim Gyllensköld, den 31 i nämnde månad och år, alt det vilseledande ordet måtte, enär det kunde inbegripa ståndspersoner frän förslaget utgå; men detta be - Den 15 Februari e. m. 75 streds, och genom votering afgjordes, alt uttrycket allmoge skulle bibehållas, oaktadt den förklaring deröfver, som Gr.
Lagerbjelke afgifvii.
Man ma te således enl. förslagsförfattarens uttryckeliga tolkning antaga såsom gifvet, att alla ringare med Kongl, fullmakt icke försedde tjenstemän, såsom Under-Officerare vid Arméen och Flottan, Regements-Ski ifvare och Regemeuts-Commissarier, vice Commisions-Landlmätare, Landsfiskaler, Länsmän, vissa Jägeribeljente och Distrikis-Läkare m. fl., hvilka äga jord på landet, kunna få inträde i' BondeSl.
Sorn icke heller här någon proportion är bestämd mellan dessa half herrar och de äkta bönderne, så skulle det kunna hända, att vi finge ett Bondestånd, som uteslutande beslode af dylika små-ljenstemän.
Den valrätt efter hemmantalet, hvilken nu ligger till grund för BondeSlis sammansättning är ur förslaget borttagen.
Sådant skall naturligtvis göra BondeSt. än mera demokratiskt än del f. n. är.
Personlighets-grundsatsen kan således anses vora genom valen till BondeSl. införd, ty, när ingeri regel för röstberäkningen fiunes utsatt, skulle man förmodligen riik na så, att den, som ägde ,'g m:tal, hade lika rösträtt med ett hell hemmans innehafvare.
1 sådant fall skulle de större jordegarre, blifva öfverröstade af de mindre.
Konungen skulle genom förslaget beröfvas rättigheten att tillsätta BondeSlis Sekreterare.
Vore delta rådlig!?
Jag sökte att under förlidne
Riksdag bevisa motsatsen och min mening gillades af Konungen, emedan han afslog den af Ständerna i detta hänseende antagna Grundlagsförändringen, Likväl återkom Const.Utsk. vid samma Riksdag med enahanda nu hvilande förslag, att Konungen mätte, efterskänka denna sin rätt.
Ett 8:de skäl hvarföre jag ogillar förslaget, är brist på Ståndens val-ordningar sami felag tigt sätt alt dem stifta och förändra.
I vår nu gällande Riksdagsordnings 12 § sägs att Riddarh.- Ordn., bör likasom öfriga ståndsordningar vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne förlättad.
I förslaget heter det, att Riddarh.- Ordn. skall uprättas i enlighet med '"denna Grundlag” (Riksd.- Ordn.)
Jag anser det förra uttrycket vara vida bättre än det sednare, ty Riksd.Ordn. är icke så fullständig, att man slipper derifrån gå till R.F. Utsk. har föreslagit, att Riddarh.Ordn. skulle upgöras af R. o Ad. samt fastställas af Konungen ulan ali de andra Ståndens hörande sattes i fråga.
Jag har altid betviflat, att sådant låter sig göra när man vill förändra sjelfva representationsgrunden.
Om R. o. Ad. anser sin representationsrätt vara en sådan, hvilken ej kan Ståndet, ulan dess samtycke, betagas; så mäste han, som icke finnes uptagen i de Adeliga privilegierna, skyddas af 114 § R.F., så lydande: ”Konungen late samtlige Riksens Ständer deras privilegier, förmåner, rättigheter och friheter åtnjuta; beroende det på samtliga RiksSt:ns öfverenskommelse och Konungens bifall att låta dem undergå de förändringar och jemkhingar, som Rikets behof kunna fordra.”
Är R. o. Adis representation bevarad af denna § så kan Ståndet icke förändra henne ulan Konungens och de öfriga RiksStins samtycke.
Påslår man åter, alt R. o. Adis representationsrätt icke kan hänföras under 114 § R.F., så medgifver 76
Den 15 Februari e. ni. roan lillika, att denna rätt kan när sorn helst R. o. Ad. af 3 Stånd och Konungen betagas, emedan den icke är oss försäkrad hvarken i våra privilegier, eller i någon grundlags-g.
Häraf följer, att, i fall vi äre måne om repiesenlationsrättens bibehållande, så måste vi äfven erkänna de öfriga Ståndens rättighet alt icke blott höras öfver ändringar i Adis representation utan äfven att dem bifalla eller afslå.
I Const.Uiskis förslag att den nya valordningen skulle npgöras mellan R. o.
Ad. samt Konungen allena, ligger alltså en af Utsk. förbisedd möjlighet att beröfva Ståndet sin representationsrätt.
Nu välja, såsom J veten, Mine Hrr, PresleStis ledamöter på det sätt hvarje stifts presterskap inom sig öfverenskommer.
Men enl.
Utskis förslag skulle äfven detta Stånds valstadga bero af Ståndet allena i förening med Konungen.
Således skulle valmännens rätt, all inom hvarje stift sig emellan upgöra valsättet uphöra.
Då dessa valmän böra mera än de utvalda i allmänhet anses vara sjelfständiga och oberoende af sidoinflylanden, vare sig från Regeringsmakten eller tidningsmakten, eller hvilken annan makt som helst, så kan jag icke annat ån finna förslaget härutinnan innebära snarare en försämring än en förbättring.
Våra Akademiers representationsrätt är noga bestämd i Riksd.- Ordn. och följaktligen beroende af alla Ståndens samt Konungens sammanstämmande beslut, i fall den skulle undergå förändring.
Förhållandet är i allmänhet sådant, att de äldsta samhällsklassernas representationssätt, hvilket upkommit och utbildat sig genom häfd, icke linnes i våra grundlagar närmare bestämdt, men att deremot sättet för de yngre korporationernas representerande finnes noggrant deri utstakadt.
Då Utsk. således gått ifrån denna noggranna i sjelfva grundlagen uptagna bestämning af Ståndens representationssätt till en öfverenskommelse mellan hvarje Stånd för sig och Konungen så går Utsk. baklänges.
Inom BorgareSt. är förhållandet enahanda.
Städernas borgerskap har af ålder valt sina ombud .efter det inom hvarje ort öfliga valsätt.
Men ordningen för bruksegarnes representation hvilken först på sednare tider tillkommit, är i Riksd.Ordn. noga upgjord och kan icke ändras utan Konungs och Ständers samfälta bifall.
Deremot kunna nu hvarje stads innevånare för sig upgöra en ny valordning, hvilken blifver gällande, om Konungen henne fastställer.
Äfven BondeStrs representationssätt är i Riksd.Ordn. bestämdt.
I stället att vidblifva den, enl. mitt omdöme riktiga regeln, att låta Ståndens valordningar af dem gemensamt jemte Konungen bestämmas, har Const.Utsk. antagit till regel hvad som förut varit uudantag, och sådant till mera skada, än gagn.
Då hvarje
Stånd icke har mera än en röst: så betyder det mindre, hurudan Ståndets organisation inom sig är.
Men då alla 4 St:n skola sammanträda till en riksförsamling eller riksnärand, och rösta tillsammans, år det af större vigt, huru Stånden äro organiserade.
För hvarje bolag, huru ringa det må vara, är nya medlemmars tillkomst en hufvudsak.
Ännu mera är det händelsen i ,en Representation.
Derföre är det icke likgiltigt för något
Stånd, om de öfriga allt för Den 15 Februari e. m. rr aristokratiskt eller demokratiskt sammansättas.
Sådan ytterlighet kan dock följa, när hvarje
Stånd får upgöra saken för sig sjelft.
Det kunde i dyl ilo fall hända att det ena Ståndets val-ordning pekade åt öster och det andras åt vester hyilken svårligen kunde förekommas pä annat sätt, än att
Konungen vägrade stadfästelse å de upgjorda val-ordningarne.
I hvilken brydsam belägenhet skulle icke Konungen försättas, ora flan, sedan 3 Stånds valordningar blifvit fastställda, funne det 4:de Ståndets vara så oantaglig, att Ilan ansåge
Sig icke kunna_ henne godkänna.
Då skulle man på Honom allena skjuta skulden derför, att den nya representationens inträdande fördröjdes.
Berodde åter valordningarne på aila Ståndens pröfning, innan de Konungen underställdes: så skulle rättelse i en felaktig val-lag lättare och med mindre missnöje kunna på förhand åstadkommas.
Har man dessutom på alfvar kunnat tro, ali de ofrälse Stånden sktdle medgifva R o. Ad. att allena upgöra valordning för de 15 ofrälse män, hvilka borde erhålla inträde på Riddarhuset?
Ett representationsförslag, som . saknar val-lag, är utan fotfäste, utan grund, och man är i fullkomlig ovisshet hvad deraf månde blifva.
Om vi återvända till förhållandenas betraktande sådane de kunna, genom förslagets antagande gestalta sig, så finna vi alt det möjligen skulle kunna hända, dels alt ingen enda verldslig embetsman, civil eller militär, erhölle inträde i något Stånd, dels att alla 4 Stånden komme att bestå af bara embetsman. R. o. Ad:s 60 ledamöter skulle utan svårighet kunna väljas bland embetsmannaklassen, de 15 ofrälse männen på Riddarhuset likaså.
I PresteSt. äro samtlige representanterna embetsman.
Att förslaget ej utesluter möjligheten deraf, att hela BorgareSt. utgjordes af embetsman, samt hela BondeSt. af små tjenstemän, särdeles Länsmän, hvilka öfverallt äro tillgänglige, har jag förut sökt ådagalägga.
Kan man, oaktadt Representationen således bestode blott af ett Ständ, vilja påstå, att förslaget bibehölle Ståndsförfatln.: så vore det en ordlek, ett gyckel.
Kunde det vara för riket gagnelig!, att hela representationen utgjordes af embetsman allena?
Om i det förvända förhållande som kunde inträffa, ett främmande sändebud, kommit på Rikssalen för att se Sveriges 4 Stånd, finge skåda en Adel bestående af idel tjenstlösa godsegare med en ofrälse bränvinsbrännare till Landtmarskalk; BorgareSt. beslående af Generaler, Amiraler,Presidenter, Landshöfdingar och Officerare, med en General till talman, med de blå och gula fjedrarne svajande, icke öfver Adelns, ulan öfver BorgareSt:s hufvuden, samt BondeSt. sammansatt af Under-Officerare, och halfherrar med en Länsman till talman, skulle Ministern kunna föreställa sig annat än att han vore på en maskerad?
Jag säger icke, att dessa ytterligheter skola inträffa, ty menniskors förstånd och äfven slumpen skall hindra det.
Men jag säger det vara Const.- Utsk:s fel, att hafva upgjort ett förslag, enl. hvilket sådant kan hända.
Förslaget är oantagligt, om deri ej förefnnnes andra brister än på valstadgar; ty dem förutan är det ovisst hvad af den nya representationen kan blifva.
Konungens rådgifvare måtte äfven hafva ansett förslaget oantagligt, emedan de, så vidt jag vet, ej hafva in - 78 Den 15 Februari f. m. fordrat statistiska uplysningar, för att tjena till ledning vid valordningarnes npgörande, för något annat Ständ än R. o. Ad. och icke ens för de 15 ofrälse Riddarhusledamölerne, emedan Adeln begärt upgifter endast för sig.