Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd åter hafva beslutat, att brännvinsbränningen skall vara inskränkt, men hafva skiljt sig i afseende på tiden för inskränkningen emelian sex och tre månader.
På grund deraf har man likväl förklarat, att frågan om oinskränkt bränningstid har förfallit, emedan man håller sig till orden inskränkning i tid, och orden ej inskränkning i tid, men glömmer bort, att de, som beslutat inskränkning i tiden, hafva skiljt sig och således ej aro i beslutet ense.
Föremål för votering måste således blifva, huruvida ingen inskränkning i tid skall äga rum, eller alternativt, den inskränkning, som PresteSt., eller den, som BondeSt. beslutat.
Hvad angår PresteSt:s inbjudning, alt instämma i dess beslut om inskränkning af tiden för brännvinsbränningen till tre månader, så får jag för min del afstyrka R. o. Ad, alt bifalla denna inbjudning.
Ingen torde kunna försvara Ulskms framställning i denna §, alt frågan skulle vara förfallen, derigenom att ett Stånd vidblifvit det gamla.
Delta beslut tillkom på ett sätt, som kan vara öfverflödigt att här relatera, men det är påtagligen oriktigt, att man ej har följt de tvänne Stånds beslut, som hafva varit ense om en obegränsad brännvinsbränningstid.
Det är temmeligen klart, alt dessa beslut fattades i sammanhang med sjelfva ideen af fri brännvinsbränning, och man ser här resultatet af sammanjémkningsförslag, när besluten i alla delar äro stridiga.
Det återstod nu för Utsk:n ingenting annat, än att inbjuda de öfriga Stånden att förena sig i något af de tvänne, BondeStts eller PresteStts beslut.
Man valde PresteSt s, såsom liggande någorlunda midt emellan de öfriga Ståndens beslut, och Utsk:n ansågo, att frågan ej borde gå till votering i förstärkt Utsk., såsom Frill.
Cederström påstått, af det enkla skäl, att denna sak ansågs höra till sjelfva näringens reglerande och således vara en ekonomisk fråga, då deremot beskattningen endast vore af bevillningsnatur och sålunda i sista instansen borde afgöras i förstärkt Utsk.
Örn man i det fallet borde laga Preste.St:s eller BorgareSt:s beslut till grund, är en fråga, som beror på hvars och ens öfvertygelse.
Jag förklarar min tanke vara, att, då den fria brännvinsbränningsrättigheten förfallit, jag öfvergår obetin - Dan I.Is rs f, ra. gath på restriclionernas sida och kommer således altrösta för brännvinsbränningens inskränkande till 3 månader af året.
För min del kan jag ej annat, än i allo instämma i Frih.
Cederslröms anförande.
Jag tror, att det är en temmeligen hårdragen tyd:.ing, att två Stånd stannat emot två, då två Stånd vissel ligen hafva tänkt lika, men de andra tvänne alldeles skiljt sig i sina beslut.
Jag tror äfven, i olikhet emot den sista värda talaren, att man ej bör afstå ifrån den oinskränkta friheten, hvad tiden beträffar, derföre att man ej kan komma öfverens om oinskränkt frihet i öfrigt för denna näring
;-ty det har visat sig, att brännvinsbränningen ej drefs med samma fas t oell ansträngning, dåden var tillåten under längre tiderymder af året, som nu, då den blifvit drifven under kortare tider.
Jag får derföre för min del beklaga, alt denna sednare princip här blifvit föreslagen till R.
St;s antagande.
Jag tror likväl ej, att R. o. Ad. derföre bör så handlöst, som Uisktn i sitt förslag förfarit, öfvergå på förkastande af den andra principen.
Jag kan det åtminstone ej, utan förenar mig, såsom jag redan haft äran anföra, med Frih.
Cederström i hans anhållan om propos. till R. o Ad., alt votering 0111 denna fråga må i förstärkt Ulsk. företagas.
Hr Gripenstedt liar ganska rik tigt anfört, att det ålegat Uisk:n att inkomma med inbjudning lill RiksStånden att sig förena, så alt ett R.
St:s beslut kunde blifva fatladt; men Hr Gripenstedt har fö t bisett följden af en sådan inbjudning, nemligen all, i händelse intet Stånd vill antaga en sådan inbjudning, så måste saken ovillkorligen algöras genom votering i förstärkt Utsk.
Uti den slutsats, som Hr Gripenstedt framställt, nemi. att, derföre att brännvinsbränningen ej blifvit fri att utöfvas både i släder och på landet, af jordägare eller icke jordägare, så skulle också tidens inskränkning deraf blifva en följd, och deruti att man i denna fråga borde antaga PresteSt:s inbjudning, kan jag för min del alldeles icke instämma, ty om frågan rör:de tillämpning på brännvinsbränningen af den allmännare grundsats för näringarnes utöfning i Riket, som står i öfverensstämmelse med våra grundlagar och de riksdagsbeslut, hvilka i sammanhang dermed blifvit (ältade, om, säger jag, denna fråga måste förfalla, genom olika beslut inom RiksStånden, så böra väl ej de, sorn hafva rättighet att idka denna näring, derföre blifva inskränkta i afseende på liden för utöfningen deraf, utan den frågan står väl icke dess mindre öppen att besluta öfver, huruvida deri, sorn har lätlighet alt bränna brännvin, må göra det hela året 0111, sex månader, ellei- tre månader af året.
Dessa äro de trenne frågor, som nu skola afgöras, emedan de äro sins emellan skiljaktiga.
Om nu intet
Stånd (örenar sig med PresteSt. eller BondeSl., så (öijer af sig sjelft, att voterings-propos. skall I *4 Den 17 Mars f. m. uppgöräs på det sätt, att i det ena alternativet står BorgareSt:s samt R. o. Ad:.; beslut, om obegränsad tid, och contrapropos blifver PresteSt:; eller BondeSl:s beslut.
Mitt yttrande, att den obegränsa de lidens antagande skulle stå i strid med det beslut, R. o. A l. förut fatlat i afseende på hushehofsbränningen, var en s 11 b | o c t i v åsigt af mig, och då Frih.
Gederström ej delar den, så är derom intet vidare alt säga.
Hvad åter vidkommer Frih.
Cederström; yttrande, att saken ovillkorligen skall hänskjuta; till ett förstärkt TJtsk., om
Stånden ej förena sigom antagandet af en inbjudning, så torde detta påtagligen, vid närmare påseende, ej vara så fullkomligen riktigt.
Den värde Frilen vet, kanske bättre ari någon annan, att det endast är bevilluingsfrågor, Sorn hänskjuta; till förstärkt Bevilln.Ulsk. Således återstår för Frihtn att bevisa, att detta är en hevillningsfråga, och orri detta ej lyckas, så torde man få besluta, att saken forblifver vid det gamla, intill dess någon bevisar, alt frågan är af bevillningsnatur och således kan blifva föremål för votering i förstärkt Utsk.
Derförinnan kan jag ej medgifva något annat resultat, an det, att antingen ina Stånden förena sig om en mening, eller också forblifver det vid hvad som hittills varit häfver.
Den siste värde talaren har yttrat, att endast hevilla.frågor aro af natur att böra genom förstärkt Utsk. afgöras, då Stånden ej antaga Utskjns inbjudningar; men den värde ledamoten har förbisett, att inbjudningen här hade varit öfverflödig, och Utsk;n hade haft rätt i hvad de sagt, om förhållandet varit sådant.
E medlertid anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att i frågor af denna beskaffenhet, der Stånden stannat i olika beslut, så att icke två Stånd stannat emot Iva, eller tre
Stånds mening blifvit uttryckt, kan frågan ej förfalla och måste således afgöras genom votering i förstärkt Utsk., detta må nu vara hvilket Utsk som helst; det är frågans natur, och ej Utsk:s namn, som bestämmer den saken.
Nu är här således endast fråga om, huruvida i denna punkt två Stånd stannat emot två.
Dertill har den värde ledamoten sjelf svarat 11 ej.
Då man således är ense om, att icke två Stånd stannat emot två, så måste naturligtvis Ulsk:n genom inbjudningar söka att förena Riks.Stånden ; men om icke dessa inbjudningar antagas, så alt lie Stånd blifva ense 0111 ett beslut, eller två Stånd stanna emot. två, i hvil ket fall frågan enligt «:n Riksd.Ordn. vore förfallen, så föijer solklarligen af sig sjelft, enligt våra grundlagar, all då frågan nödvändigt måste afgöras, så tinnes dertill intet annat sätt öfrigt, än votering i förstärkt Ut-k., hvarigenom kommer att- u'rönas hvilket af de Irenne alterualiverna, sorn skall blifva R.
Si:s beslut.
D c ii 17 Ma rs f. m. i5 Frih.
Jag tlr förekommen nf Frih.
Cederström vid besvarandet af IIr Gripenstedt* nyss afgifna yttrande och afstår således fiån att svara derpå; men efter jag har anmält mig, kan jag ej underlåta all yttra min opinion i denna sak.
Icke heller jag kan finna, att två Stånd i denna fråga uti sina beslut stannat emot två, ty efter de sammansatta Ulskms project skulle ett
Stånds beslut blifva lådande emot tre Stånds; men jag kan ej fatta 75 §:n Riksd.Ordn. så som Utsk:n bär tillämpat densamma, utan anser det oundgängligen nödvändigt att denna fråga förekommer i förstärkt Utsk., så alt del derstädes genom votering afgöres hvilkendera af de olika meningar, hvari RiksStånden stannat i fråga om bränningst iden, nemi. alt den skulle vara oinskränkt eller drifva* under 6 eiler 3 månader, skall blifva gällande såsom R.
Sils beslut.
Cederström erkände nyss, alt om R. o.
Ad. ej skulle vilja, i detta hänseende, instämma med Bon de.St., eller med PresleSt.; så komme frågan att afgöra* genom votering i förstärkt Bevilln.- Utsk.
Följden deraf blefve således ett nytt val med all dertill hörande tidsutdrägt, hvarigenom tiden skulle förödas.
Men hvad skulle vinnas genom en sådan behandling af frågan?
Efter all sannolikhet ingenting annat, än att antingen BondeStts eller PresteSlts mening blefve antagen; ty alt
Bor gaieSirs samt R. o. Ad:s mening då skulle blifva gällande, synes alldeles otroligt.
Hvarföre skulle R. o. Ad. vilja åstadkomma en sådan tidsutdrägt, utan annat ändamål, än det, som genast kan vinnas derigenom, att R. o.
Ad uttalar sin mening för det ena eller andra af de beslut, hvilka 1111 äro Ståndets pröfning underställda?
Jag får således tillstyrka, att denna tvist, som endast leder till tidsspillan, ej måtte längre fortsättas.
För mig svnes det något besynnerligt, att man nu fördjupar sig i denna tvist, ehuru frågan möjligen skulle kunna afgöra* genom Sevillu.tJlsk.
Man har ännu ej försökt, huruvida icke frågan inom detta Stånd ensamt kan afgöras, genom antagande af BondeSt;s beslut, i hvilket fall två Stånd, godkännande det gamla, skulle stanna emot två Stånd, hvilka ogilla detsamma, och således frågan 0111 förändring komma alt förfalla, utan någon slags votering.
För min del röstar jag för ett sådant handlingssätt.
Jag gör det derföre, alt jag, i olikhet emot Frih.
Cederström, verkligen anser den lill hela året utsträckta brännvinsbränningstiden stå i ovillkorligt sammanhang med principen af fri brännvinsbränning i allmänhet.
Jag skulle naturligtvis hafva önskat en lill lid oinskränkt brännvinsbränning, emedan jag ansett det såsom ett nödvändigt villkor för fabriksbränningens uppkomst, att medgifva rättighet att bränna hela året.
Sedan likväl nu i6
Dea 17 Mers f. m.
Hen fri i principen 5r undertryckt genom två Stånds beslut, så återstår för mig intet annat, än att välja emellan sex och tre månader.
Jag antager i detta fall sex månader af det skäl, att 0111 t. o. m. endast två månader örn året medgåfves, så tror jag, att brännvinsbrännarena skulle anstränga sig tillräckligt, för att under denna korta tid tillverka ett alltför öfverflödigt qvantum brännvin, och att de deremot under sex månader ej skulle tillverka mycket mera brännvin, än under ire, men göia det med större fördel för sig sjelfva, och jag tinner således inga tillräckliga skäl vara för handen alt inskränka tiden till tre månader.
Skulle R. o. Ad. godkänna denna åsigt och antaga BondeStls beslut, så är frågan derigenom afgjord, utan att någon votering derom i förstärkt Utsk. behöfves.
Då emedlertid frågan om formen blifvit väckt, så får jag nu yttra den öfvertygelse, att denna fråga hvarken kan gå till förstärkt StatsUlsk. eller förstärkt Bevilln.Utsk.
För att kunna gå tiil förs t ä i k t StatsUtsk borde den vara en bevillningsfråga, hvilket den uppenbarligen icke är.
Grundlagen föreskrifver i y3 §:n Riksd.- Ordn., om jag ej missminner mig, att det Utsk., af hvilket frågan blifvit behandlad, skall förstärkas.
Nu har frågan blifvit behandlad af sammansatta Bevilln.- och Ekon.Utskotten.
Att ingen förstärkning af dessa begge Utsk. bör äga runi, på sådant sätt, att dessa Utsk. kunna behandla saken med B.
St:s rätt, synes mig helt enkelt såsom en följd deraf, att en tillökning med sex personer af hvarje Stånd i sådant fall skulle gifva ett Utsk. rättighet alt besluta med R.
Sits ratt, då det förut endast ägt rättighet att framställa sin lanke i ämnet.
Jag tror således, att endast ett af Utsktn borde förstärkas, men att, om en sådan förstärkning skulle äga rum, det då måtte blifva Ekon.Utsk., som förstärkes, emedan denna fråga ej är af bevillnfs- utan helt och hållet af ekonomisk natur och emedan frågan måste behandlas af det Utsk., hvartill densamma, enligt sin natur, hör Jag anhåller emedlertid om Hr Frih. o.
Landtm;* propos. på antagande af BondeSlts beslut om sex månaders bi nnningstid, oell i händelse detta af R. o. Ad. godkännes, så är (rågan i alla händelser jemlikt y5 Jin Riksd.Ordn. förfallen, huru de öfriga Stånden än må besluta.
Hr von Rosen: [ min reservation har jag redan yttrat, huru
Utskms behandlingssätt af denna frage förefallit mig.
Jag har ogillat detsamma.
Jag hade ej nu begärt ordet, ifall jag ej hade hört en talare yttra, att i händelse målet skulle afgöras genom votering i förstärkt Utsk., så borde del. behandlas af Bevilln.Utsk.
Detta är ej någon bevillaingsfråga, ulan en ekonomisk fråga, hvilken således skall handlaggas af Ekon.Utsk.; men då jag befarar, att vi på annat sätt aldrig få slut på detta ämne, så till styi ker Hen 17 Mars f. o». '7 styrker jag propos. på bifall till BondeSt:s inbjudning, ty då förfaller frågan om den oinskränkta tiden, sedan två Stund förenat sig 0111 sex månader, hvilket beslut, såsom öfverensstämmande med hvad som hiltils ägt rum, då måste blifva gällande.
Jag bär begärt ordet i anledn. af Hr von Hat tmansdorffs framställning i detta ämne, deruti han inbjudit oss alt instämma i BondeStts beslut, hvarutinnan Gr.
Hamilton sedan sig med honom förenat.
Dervid hafva dock desse ledamöter förbisett, att grundlagen förbjuder ledamöter inom RiksStm alt försöka upprifva redan fattade beslut.
På inbjudning af ett annat
Stånd kan väl ett RiksStånd jemka sig efter dess mening, men ali på uppmaning af individer inom Ståndet frångå sitt beslut och förena sig med ett annat RiksStånd, förbjuder grundlagen.
De sammansatta Utsktn hafva för biset t sin skyldighet att inkomma med förslag till jemknings-proposrr för votering i förstärkt Utsk.
Gr. Hamilton har rätteligen förklarat, att Bevilln.Utsk. ej kan komma att förstärkas, äfvensom att tvänne sammansatta Utsk. ej kunna komma alt förstärkas, ty derom talar icke grundlagen, utan grundlagen vill att det Utsk., som med målet haft befattning, skall förstärkas.
Ar ett mål, dpruti två Stånd stannat emot två, af sådan beskaffenhet, alt det ej kan förfalla, gånge då på satt 73 §:n stadgar och denna 7 5 § innehåller, att när jemkningsförsöket fruktlöst aflöper, så bör det Utsk. förstärkas, till hvars handläggning målet hört.
Att nu tvänne Utsk. försökt att sammanjemka frågan ändrar ej denna frågas natur, och sorn jemkningsförsöket fruktlöst aflupit, så skall Ekon.- Utsk. förstärkas för att votera öfver denna fråga.
Della är i afseende på formen; nu anhåller jag att fä fästa mig litet vid saken.
Hamilton har jemväl påstått och sedan instämde med honom Hr von Rosen deruti, alt örn R. o. Ad. instämmer med BondeSt., så hafva två Stånd stannat emot två; men detta är ej förhållandet, ty BorgareSt. och PresteSt. instämma ej, så att derigenom endast skulle uppkomma eli inverteradt förhållande af hvad sorn nu äger rum, hvarigenom det blefve två Stånd på den ma sidan, hvilka fattat lika beslut, emot två Stånd på den andra sidan, hvilkas beslut äro olika.
För att då komma till något resultat, så måste man nödvändigt votera, ty det är ej med R.
Sits beslut såsom med besluten i en domstol, att den mildare meningen gäller.
Om nu R. o. Ad. skulle antaga PiesteStrs inbjudning, som är framställd lill afgörande, så blir det två Stånd, PresteSt och R. o. Ad., som inskränkt brännvinsbränningstiden till 3 månader, BondeSt., som inskränkt den lill 6 månader, samt BorgareSt., som tilläfventyrs står qvar vid sitt beslut att tiden skall vara obegränsad.
Gr. aa H. 3 i8 Den 17 Min f. m.
Hamilton liar framställt, att en fri och obegränsad tid inom året för brännvinsbränningen stöde i ovillkorligt sammanhang med hvarje Svensk medborgares rätt att bränna brännvin, och alt sedan denna rättighet nu kommer att vara uteslutande fästad vid jordbruket, så vore det olämpligt alt låta tiden vara obegränsad.
Detta har jag svårt att erkänna, emedan del är Iva alldeles olika frågor, om hvem sorn får bränna, och om huru länge den får bränna, som ar dertill berättigad.
Delta ar två alldeles olika frågor, och således hafva vi väl fullkomlig frihet att yttra oss öfver deu ena, oberoende af hvad som kan vara besluladt i den andra.
Jag kan ej inse alt dessa frågor stå i något sammanhang med hvarandra; mycket mindre anse dero vara af oskiljaktigt sammanhang, och deraf komma till de resultat, som Gr.
Jag får för min del hemställa, huruvida icke det enkla är, att i denna fråga besluta, huruvida R. o. Ad. antager PresieSlts inbjudning eller ej, och i händelse R. o. Ad. ej instämmer med PresteSt., R. o.
Ad. vidblifver sitt beslut och förklarar att omröstning i förstärkt Ekon.Utsk. skall anställas, till afgörande huruvida brännvinsbränningen skall vara tillåten för hela Aret, eller inskränkt lill 6 månader efter BondeStrs, eller till 3 månader elter PresteSt:s beslut.
Jag anhåller om propos. härpå.
Gr. Hani i Iton:
Jag erinrar mig ej huruvida någon inbjudning från BondeSt. ankommit till detta Stånd, att instämma i dess beslut rör.de denna fråga.
Om en sådan inbjudning ankommit, så förfaller hvad Frih.
Gederström yttrat.
Om åter ingen sådan inbjudning ägt rum, så medgifver jag visserligen, att Ståndet saknar fullständig rått att, till följe af Utsktns tillgöranden, antaga ett beslut, hvarpå hvarken det Stånd, som fattat detsamma, eller Utsk. inbjudit R. o. Ad. att öfvergå; men härvid förekommer likväl, att CJtsk;n förklarat frågan, såsom varande af ekonomisk natur, böra hafva förfallit, och jag föreställer mig, att Ståndet skulle kunna, med ogillande af Utskms motiver, likväl godkänna det resultat, hvartill Ulsktn kommit, och således de facto instämma med RondeStåndet.
Cederström har vidare yttrat, att om R. o. Ad. äfven skulle fatta ett sådant beslut, så stöde frågan likväl på samma punkt, nemi. att två Stånd, sorn förenat sig om samma beslut, stannat emot två Stånd, hvilka ej förenat sig i något beslut.
Skilnaden är likväl här ganska betydlig; ty om R. o. Ad., eller något annat Stånd, förenar sig med BondeSt., så äro två Stånd i sina beslut ense 0111 att bibehålla hvad som i detta afseende redan finnes stadgadt, och eril. de åsigter, hvilka jag yttrat i min reservation, tror jag grundlagens mening otvifvelaktig! vara, alt frågan, vid sådant förhållande, skulle hafva förfallit, äfven ora de tvänne Stånd, sorn beslutat en förändring, ej hade förenat sig i samma beslut; emedan i annat fall dessa tvänne
Stånd skulle hafva fått en större Den 17 Mars f. m. >9 rätt derigenom att deras beslut voro olika, än de haft, om deras beslut varit öfverensstämmande, och något sådant kan grundlagen visserligen aldrig åsyfta.
II r von TI o h e n h a 11 sen, Michael Silvius:
Jag in* stämmer uti hvad Gr.
Hamilton anfört.
Jag vill visserligen icke påstå, att Utsk:ns förslag innefattar en inbjudning efter det för inbjudningar vanliga ceremonielet, men det innefattar dock en hemställan till R. o. Ad., äfvensom till de öfriga Stånden, alt anse denna fråga vara förfallen, hvilket med andra ord är i sak alldeles detsamma, som en formlig inbjudning.
Det är således på grund af hvad Utsk:n föreslagit, som R. o. Ad, nu går alt (atta sitt beslut, och ej på grund af livad enskild ledamot inom Ståndet kan föreslå till upphäfvandc af hvad som förut i denna fråga blifvit beslutadt.
När nu i sak U t, k: n hafva föreslagit, att vi skulle antaga den princip, som i 1835 års förordn. är fastställd, och hvilken öfverens.tammer med BondeSt:s beslut, nemi. biänningslidens bestämmande till 6 månader af året, så synes mig, att R. o. Ad. har lull rättighet at t i denna sak besluta.
Jag instämmer så mycket mera i antagandet af det gamla stadgandet, sorn derigenom skulle åstadkommas inindie rubbning i våra ekonomiska författningar, och emedan förändringar uti dem åstadkomma ständiga oredor och olägenheter.
När nu dea princip har förfallit, hvarigenom brännvinsbränningen skulle blifva en fri näring, och brännvinsbränningen således kommer att förblifva fastad vid jordbruket, så är det väl ej skbl, alt i mindre betydliga saker åstadkomma en rubbning af nu gällande ekonomiska förhållanden, som hvar och en nu rättar sig efter.
Jag anser således det lämpligaste vara, att vidblifva, på sätt Utsk:n hemställt, hvad som i 1835 års förordn. är stadgadt i denna §, hvilket
Ulsktn hafva ansett redan vara afgjordt, och att således frågan om förändring af det gamla stadgandet förfallit.
Lemnar man nu ordställningen i Utsk:ns hemställan derhän, så innefattar den ju i sak detsamma, sorn en inbjudning till R. o. Ad. och de öfriga Stånden att antaga bränningstiden lill 6 månader af året, och det är delta, som jag önskar alt R. o. Ad., i likhet med BondeSt., måtte besluta.
Första frågan är den, huruvida R. o. Ad:s förra beslut har förfallit eller ej.
Jag svarar dertill ja, ty R. o. Ad. beslöt instämmande med BorgareSt. att bränningstiden skulle vara oinskränkt.
Deremot hafva Presteoch BondeSl:n förklarat, att brännvinsbränninsgtiden skall vara inskränkt, och som denna tid, enl. nu var. brännvinsbränningsförfaltning, är inskränkt, så är det klart, att det nya förslaget, som blott af två Stånd blifvit omfattadt, har förfallit.
Fastän det således är gifvet, alt brännvinsbränningstiden skall vara inskränkt, så återstår likväl frågan: huru slör skall denna inskränkning vara?
PresleSt. har antagit 3 må - 30 D e u 17 iVI a r s f. m. nader ocb BondeSt. 6 månader.
Nu är del R. o. Ad. öppet ali förena si" med li v i I k et dera Slåndet som helst, äfvensom det visserligen Sr
Slåndet obetaget att antaga 4 siler 5 månader, om det så för godt unner.
Men naturligtvis är det mera skäl att förena sig med något af de Stånd, som redan fattat deras beslut, så att man undviker en tredje mening.
Vill R. o. Ad. ej förena sig med PresleSt. eller BondeSt., så uppstår ilen fråga, som Gr.
Hamilton, jemte flere andre talare, framkastat, nemi. om votering i förstärkt Ulsk., emedan frågan ej kan förfalla ; ty när tiden en gång, genom tvänne Slånds beslut, är inskränkt, så måste man komma öfverens om inskränkningens belopp lill månader, veckor eller dagar.
Om det nu skall blifva Bcvilln Ulsk., som förstärkes och röstar häröfver med R.
St:s rätt, eller Ekon.Utsi;,, kan komma på ett ut.
Det är visserligen rätt, såsom Gr.
Hamilton, och jag tror äfven flere andre talare hafva yttrat, all då frågan är af ekonomisk natur, så borde det vara Ekon.Ulsk., som förstärktes.
Jag nämnde Bevilln.
Utsk., derföre att vanliga förhållandet tiar varit, att när en fråga blifvit behandlad af två sammansatta Ulsk., sä har det varit det främsta Utsk., som blifvit förstärkt, och att detta ej gör saken till en bevillningsfrfiga, derom upplyser uttryckligen 2:dra mom. af 34 S:n Riksd.Ordn., som säger: ”och bestämrne sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, om icke den hvarje särskildt Utsk. i allmänhet uppdra gna befattning, huruledes ett mål, i enlighet med R.
Stts deröfver tillhöriga beslutanderätt, hör afgöras.”
Mig synes följaktligen, alt formfrågorna i delta hänseende ej böra föranleda några tvister ibland R. o. Ad., ulan att vi måtte få komma till sjelfva afgörande!, antingen R. o. Ad. då vidblifver sin mening eller antager PresteSt:s eller BondeSt;s.
Först sedan d^tta ät' afgjordt, uppstår frågan om förstärkt Utsk. be höfves eller ej.
Frih. lia milton:
Jag kan, för min enskilda del, ej anse mig öfverbevist i hvad jag förut anfört, af dem, som finna, lika med Ulsk:n, att två Stånd stannat emot två.
Två Stånd hafva kommit öfverens, men två andra Stånd hafva ej kommit öfverens.
Detta är ganska säkert; skulle man nu låta de tvänne Slånds mening, hvilka ej hafva kommit öfverens, blifva gällande, så skulle ovillkorligen ett Stånds beslut, stridande emot de tre öfriga Ståndens, blifva R.
Sits, oell detta kan väl aldrig vara det rätta.
För mindel kan jag ej finna, alt Utsk;usnu under öfverläggning varande förslag innehåller någon inbjudning eller någon hemställan, hvarken till form eller sak, såsom de framställt sitt utlåt.