Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstyrker bifall till Utsk:ns förslag i denna del.
Den härefter till bifall å Utsk:ns i afseende på förevar:de § gjorda förslag framställda propos:n besvarades med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. § 90.
Raab: Jemte det jag i allo gillar Utsk:ns afslag på motionen, anhåller jag att få fästa upmärksambeten derpå, att det är af vigt, att Kontrollörers befattningar icke sammanblandas med allmänna åklagares. 26 § i OrdningsStadgan innehåller, att Kontrollörer icke skola åklaga sjelfva, utan öfverlemna målet till allmän åklagare, och det synes mig icke nyttigt att Kontrollörer befatta sig med dessa i allmänna opinionen mindre väl anskrifna åtal.
Jag beklagar att motionen blifvit väckt.
I sitt sista yttrande bar Frih.
Raab vändt sig direkte till mig, men Frih:n har misstagit sig, ty det var icke jag, utan Frih. v. Knorring, som väckte motionen.
Jag kan med intyg af Hr Liljenstolpe och Gr.
Frölich visa att jag, då jag första gången var närvar:de som Kontrollör, erinrade dem att Kontrollörer icke skola upträda som åklagare, och jag får nu förklara, att jag aldrig önskat eller önskar, att Kontrollörerna skola erhålla ett sådant åliggande.
Jag fägnar mig af att hafva vunnit understöd af Hr Hjärne, och får förklara, att jag vändt mig mot honom just för det ändamålet.
Utsk:ns i fråga om denna § afgifna yttrande. §§ 96, 101, 102 och 103.
Utsk:ns i afseende på dessa §§ afgifna yttranden och förslag biföllos.
Vidare förekom och bifölls Utsk:ns yttrande i fråga om Lektor Sondéns förslag rörande granskningen af Kontrollörernas protokoll.
Frih. Raab: R. o. Ad. har nu genomgått Utsk:ns förslag till bränvinslagstiftning.
Jag har i de flesta delar understödt detsamma, så vidt jag icke yrkat bibehållande af nu gällande för fattn:n.
Jag anhåller att till prot:t få nedlägga den förklaring, att jag önskar, det man icke måtte så upfatta mina tillstyrkanden, Den 6 Maj e. m. 539 sorn hade jag frångått de åsigter jag hyst, sedan jag börjat tänka på denna lagstiftning, och som jag uttalat i egenskap af ledamot i den år 1846 nedsatta Komité, hvars Betänk, grundläde K.
M:s vid 1847 års Riksdag afgifna Propos., nemi. en fri bränvinsbränning under hela året, och icke inskränkt till endast 2 månader deraf, hvilket, enl. mitt omdöme, innebär en stor statsekonomisk förlust.
Jag har ansett att, då författn:n under en period, eller sedan sista Riksdag, visat sig välgörande, man icke bör göra några förändringar i denna lagstiftning, som möjligen kunde förändra den allmänna opinionen om denna lagstiftning.
Detta anser jag vara af vigt.
Afven anhåller jag att i prot:t få nedlägga min protest deremot, att man söker att genom upstä 1
Ida hinder minska bränvinsqvantiten i landet, ty afsigten vinnes icke derigenom, att man endast okar bränneriernas antal.
I det afseendet åberopar jag Hr v.
Hartmansdorffs yttrande, att vill man förminska qvantiteten, så böra brännerierna förläggas dit någon väg icke leder.
Endast skatten kan förminska bränvinets ökade produktion.
Landtm, att ban, innan pröfningen af förevrde Betänk, afslutades, finge erinra derom, att i detsamma, å pag. 3, förekom ett så lydande yttrande: »Under erinran att, till följd af det nya myntsystemets tillämpning från och med nästa statsegleringsperiod, de uti gällande förordning förekommande myntbestämmelser blifvit förvandlade till närmaste motsvarighet i riksmynt, öfvergår Utsk. till redogörelse för i öfrigt ifrågakomne förändringar uti samma förordning enl. §§:s nummerföljd.
De vidtagna förändringarne äro uti bifogade förslag till förordning utmärkte med kursiv stil, och anser Utsk. sig, der dessa förändringar icke äro af någon betydenhet, kunna undgå att för desamma särskildt redogöra.»
Det vore likväl nödvändigt att R. o. Ad. äfven i afseende på dessa icke särskildt i Betänk, föreslagna förändringar fattade sitt beslut, och då Utsk. först omnämnt förändringarne från banko- till riksmynt, finge Hr Gr. o.
Landtm, nu hemställa, om R. o. Ad. till de i sådant afseende uti åtskilliga §§ införde förändringar lemnade sitt bifall.
Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, framställde, hurusom bland öfrige, utan särskild redogörelse i Betänk., af Utsk. föreslagne förändringar förekom, att i 1 § 3 morn., i st. f. orden, »som vid denna författnings kungörande,» blifvit införde orden: »sorn å den lid K. Förordn-.n d. 18 Jan. 18SS, ang:de vilkoren för bränvinstillverkningen, kungjordes,» yttrade Gr.
Intill sednaste Riksdag hade man ansett nödigt, att vid hvarje Riksdag skulle ny författning om tullen, allmänna bev ilin ingen och bränvinsbränningen utfärdas.
Vid sista Riksdagen vidtog man en grundlagsförändring, hvarigenom man skulle undgå alla dessa nya författningar vid hvarje Riksdag, så att i dem endast behöfde införas de förändringar, som kunde anses nödiga, men författmn fortfarande vara gällande i öfrigt, R.
St:r likväl obetaget, att, om de ansågo sådant nödigt, utfärda 540 Don G Maj e. m. ny författn.
Dessa genom Grundlagen upkomna nya förhållanden hafva i Utskrns förslag icke blifvit iakttagna, Utsk:n hafva nemi. i 3 mom. af 1 <§:n inflickat meningen : »å den tid K.
Förordnin d. 18 Jan. 1855, ang:de vilkoren för bränvins-tillverkning, kungjordes.
» Då fråga icke är att utfärda en ny författn., utan endast att vidtaga nödiga förändringar, behöfves icke denna mellanmening, hvarföre jag anhåller att densamma måtte helt och hållet utgå.
Gr. af Ugglas: Orsaken hvarföre
Utskrn insatt dessa ord är icke alldeles något förbiseende af Grundlagen, utan fastmera att man var oviss huruvida, då K.
M. godkänner de nu beslutade förändringarna, K.
M. utfärdar ny författn. och daterar den sf denna Riksdag.
Skulle det sednare inträffa, så är äfven nödigt att den af Gr.
Lagerbjelke anmärkta mellanmeningen i 1 §:ns 3 morn. bibehålies, emedan de innehafvare af lägenheter, som vid den tiden hade rätt till bränvinsbränning, skola bibehållas.
M. så icke göra, så är äfven gifvet, att om än R.
St:r bibehålla denna mening för att påpeka deras afsigt, lärer K. M., i händelse författn:n utfärdas under 1855, utesluta densamma, men kommer den att dateras för innevrde år lärer väl meningen böra bibehållas.
Jag hemställer således om det icke är skäl att låta meningen qvarstå.
Under hvilken form de af E.
St:r nu beslutade förändringar komma af K.
M. att utfärdas för att tjena till efterlefnad, är omöjligt att bestämma: men säkert är, att om K.
M. låter utfärda en författn., äger K.
M. att i densamma införa den af mig omnämnda mening, äfven om R.
St:r i sitt förslag icke intagit den, och hvarföre R.
St:r hvarken kunna eller böra införa den, skall jag straxt upgifva.
Jag anhåller först få nämna, det jag tror att K.
M. icke utfärdar en ny författn., utan endast de af It.
St:r beslutade förändringar.
M. lämpligt att bibehålla författmn med dessa förändringar, så finnes intet hinder derför, emedan jag icke kan inse hvarföre K. M. i detta fall skall vara mera bunden än i fråga om grundlagsförändringar.
Men orsaken hvarföre R.
St:r icke kunna eller böra i sin underd. skrifvelse intaga oftanäronde mellanmening, är temligen påtaglig, nemi. att R.
St-.r icke beslutat någon ny författn., i hvilket fall de måste genomgå hvarje g deri, utan endast vissa förändringar i 1855 års författn., hvaraf följer att R.
Stms skrifvelse kommer att innehålla endast en begäran, att K.
M. mätte godkänna de af R.
St:r beslutade förändringar i samma författn.
Vid sådant förhållande kunna väl R.
St:r icke anse nämnde författn. som uphäfd, utan de böra betrakta den såsom gällande med dessa förändringar.