Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslaget till förordning ang:de en allmän hypotheksbank i riket. § 1.
Det är en ganska stor och genomgripande förändring af det nu bestående, som man åsyftar genom förslaget att bilda en enda centralbank, som skall hafva att ombesörja up - Den 8 September f. m. 67 låningen för alla hypotheksföreningar i riket.
Som mönster för en sådan inrättning har man åberopat den i Frankrike 1853 inrättade Crédit Foncier, och äfven en liknande anstalt i Norige.
Jag tror dock att den nämnda Fransyska anstalten ännu bestått och verkat alltför kort tid, för att man skulle ega fullt skäl att taga densamma till förebild, då deremot hypotheksföreningarna i de Preussiska och öfriga Tyska staterna redan funnits till och verkat i mera än ett sekel.
För den, som på afstånd följt Frankrikes öden och vexlingen i dess institutioner på den sednaste tiden, kan det verkligen synas, som om det hela utgjorde en temligen konstig byggnad, hvars fortfarande bestånd är beroende af tillfälligheter. hvilkas bedömande icke f. n. ligga inom det menskliga förutseendets område.
Jag måste således helt och hållet jäfva den auktoritet, som man velat hemta från detta håll.
Då hypotheksföreningar först inrättades här i Sverige, utgick man från den grundsatsen, att statens inblandning i den enskildes företag borde undvikas, och att man icke borde centralisera allt i hufvudstaden.
Man hade då ännu icke haft tid att glömma det tryckande inflytande, som dennes mägtiga penninge-intresseu utöfvat öfver hela landet.
Man ville, att just genom de på olika orter uprättade hypotheksföreningarna penningar skulle kunna direkt strömma in till de särskilda delarne af landet.
En önskan att bereda landet emancipation undan hufvudstadens förmynderskap låg sannolikt äfven till grund för idéen om inrättandet af våra privatbanker, och en af de bästa föreskrifterna i 1834 års författning om dessa banker var utan tvifvel den uttryckliga förklaring, som deruti gafs, att dessa inrättningar icke hade att påräkna något understöd eller garanti från statens sida.
Det nu förevjde förslaget syftar deremot åt ett alldeles motsatt håll, nemi. att göra Stockholm till medelpunkten för alla hypotheksföremngarnes låneaffärer och betaga de enskilda rättigheten att fritt associera sig och sjelfve sköta sina angelägenheter.
Då emellertid den komité, som afgifvit betänkt!, ej blifvit tillsatt på begäran af R.
St:r, utan K.
M:t i denna fråga sjelf tagit initiativet, torde det icke ligga någon inkonseqvens uti, om R.
Sttr framställa den önskan att de, som frågan närmast rörer, eller hypotheksföreningarna, lemnäs tillfälle att öfver förslaget yttra sig, och vågar jag derföre anhålla om propos. derå, att
Betänkit icke må föranleda annan åtgärd än en underdånig skrifvelse till K. M:t, hvari R.
St:r anhålla, att K.
M:t ville öfver det af komiterade framställda förslaget inhemta hypotheksföreningarnes yttranden, och vid nästkommande riksdag öfverlemna ärendet till behandling af då sammanträdande Ständer.
Den nu förevide frågan är verkligen af så stor vigt för hela vårt land och isynnerhet dess jordbruk, att jag tror det icke går an att affärda densamma på sådant sätt som den siste värde talaren föreslagit.
Det åsyftar egentligen ingen annan förändring i det nu bestående, än att all uplåoing af pen^ ningar för hypotheksföreningarnes räkning skall besörjas af en centralanstalt, som kallas hypotheksbanken.
Hittills har nemi. 68 Den 8 September f. m. hvarje särskild hypoteksförening uptagit sina särskilda lån och utgifvit sina obligationer, hvilket haft till följd, att flera sådana kommit att täfla med hvarandra på den utländska marknaden, ett förhållande som ingalunda kan hafva ett godt inflytande på landets kredit.
Den svårighet, som på sednare tider yppat sig att få penningar på inteckningar, och hvilken icke alls forefanns lör några år sedan, då penningestäliningen var bättre, gör det också till en pligt för staten att träda emellan och i någon mån se till godo landets hufvudnäring, som är jordbruket, isynnerhet då man icke begär någon egentlig uppoffring från statens sida.
Här är nemi. icke fråga om något kontant bidrag, såsom i Norige, utan blott om en garanti för befästande af krediten, och att staten skulle lemna ett visst belopp af räntebärande obligationer såsom grundfond, hvilka blott i vissa utomordentliga fall skulle få af inrättningen användas.
Mörner har anmärkt, att hypotheksföreningarne sjelfva bort höras öfver detta förslag, och att dess afgörande borde upskjutas, till dess sådant egt rum; och i denna anmärkning kan Hr Gr:n på sätt och vis synas hafva rätt.
Komiterade hafva dock haft tillfälle att samråda med direktions-ledamöter för åtminstone de flesta föreningar, och nästan utan undantag funnit sympatier för den föreslagna åtgärden.
Af uttrycken i K. M:ts Nåd.
Skrifvelse låter sig också förmoda, att K.
M:t skall komma att sanktionera förslaget, om R.
St:r icke deri göra allt för stora förändringar.
Jag får. på grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhålla om bifall till § 1.
Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Gr.
Mörner har uttalat den farhåga, att genom hypotheksbankens inrättande skulle upkomma ett slags öfvervälde hos Stockholms penn ingemän.
Denna farhåga anser jag fullkomligt ogrundad, då af de 5 personer, som skola utgöra bankens styrelse, 3 äro ombud just för de i landsorterna spridda hypotheksföreningarna, och de andra båda utnämnas, den ena af K.
M:t och den andre af fullmäktige i riksgäldskontoret.
M:t redan gillat hufvudgrunderna i förslaget, kan jag icke finna något behof af upskof, utan får anhålla om bifall till den föredragna l:sta §:n. H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdat till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr.
Att ordföranderne i hypotheksföreningarne haft tillfälle att inför komiterade enskildt uttala sina tankar, synes icke för mig vara tillfyllestgörande, då man icke ens har ett protokoll, som uptager de yttrade åsigterna, och då dessa Hrr ordförande icke haft något updrag att tala på hypotheksföreningarnas vägnar.
Deras utlåtanden kunna således icke ega annan betydelse, än såsom uplysningar, inhemtade af sakkunnige personer.
Det är deremot ett helt annat vederbörandes hörande, som jag anser böra föregå förslagets slutliga behandling.
Man har vidare trott min Den 8 September f. m. 69 farhåga för alltför mycket inflytande af Stockholms penningemän på hypoteksbanken kunna vederläggas genom anmärkningen derom, att hypotheksbankens styrelse komme att utgöras af 3:ne af de särskilda föreningarne sjelfva valda ombud, en ledamot nämnd af Konungen, samt en vald af fullmäktige i Riksg.kont., men i alla händelser blir det i hufvudstaden som alla hypotheksbankens stora affärer komma att centraliseras, och verkan deraf kan icke blifva annat, än ganska tryckande för landsorterna.
Dessutom är att märka, att de hittills varande hypotheksföreningarne icke få uptaga lån utöfver ett visst belopp, under det hypotheksbanken skulle få en obegränsad rättighet att till hvad belopp och under hvilka vilkor samt till hvad ändamål som helst utrikes skuldsätta Svenska jorden.
Det torde också vara en nog sanguinisk förhoppning, att ett centraliserande af låneoperationerna för Sverige skulle kunna medföra någon inverkan på penningemarknaden utrikes.
Vår lånehunger må vara huru glupsk som helst, så lärer det sätt, vi behaga välja för dess tillfredsställande, icke hafva särdeles stort inflytande på de vilkor, hvartill de stora bankirerne kunna förmås att lemna oss lån.
Man må derföre icke tro, att denna bypotlieksbank, om den kommer till stånd, skall kunna med ens öpna ett outtömligt kassaskrin för det Svenska jordbruket, utan förhållandet blir väl i detta fall ungefär detsamma som förut.
Jag fortfar i min anhållan, att frågan icke måtte afgöras förr än densamma erhållit en grundlig beredning genom vederbörande auktoriteters hörande. llr Cederschiöld, Gustaf:
Jag har för egen del mycket tvekat om hvad åtgärd som borde vidtagas med detta förslag.
Då man nu tillika vet, att K.
M:t icke ansett sig böra framställa det under form af Kongl. Propos., och finner tankarne om detsamma inom RiksSt:n temligen delade, tror jag det vara bäst att, som Gr.
Mörner föreslagit, låta ärendet erhålla en fullständigare utredning, innan det företages till afgörande.
Jag biträder så mycket heldre denna åsigt, som förslaget innebär ett steg tillbaka, ett steg till centralisation, dä deremot den moderna lagstiftningen bör syfta att frigöra de enskilde och låta en hvar handla efter eget bästa förstånd och i öfverensstämmande med egna väIförstådda intressen.
Emot det nu förev:de förslaget har man i främsta rummet framställt den anmärkningen, att det ej vore tillräckligt utredt och förberedt, samt att hypopotheksföreningarne borde få tillfälle att uttala sig deröfver.
Till ett sådant dessas börande har K.
M:t icke haft rådrum, och icke heller till den noggranna granskning af alla detaljbestämmelser, utan hvilken K.
M:t väl ej velat framställa förslaget under form af Nåd.
Propos. K.
M:t har dock redan förklarat sig gilla hufvudgrunderna i detsamma, och om nu R.
St:r äfven afgifva en sådan förklaring, så har ju K.
M:t fria händer att efter riksdagens slut inhemta alla vederbörandes tankar i ämnet, innan Nåd. stadfästelse meddelas.
Man kunde till och med, om R.
St:r så finna 70 Ben 8 September f. m. för godt, i 5:te eller 6:te §:n införa ett stadgande derom, att förslaget ej må kunna blifva lag, såvida ej antingen pluraliteten af nu befintliga hypotbeksföreningar eller ock ett visst antal af desamma sig derom förenat.
Deremot skulle ett upskjutande af frågan till nästa riksdag verka ganska menligt, då bypotheksbanken ovilkorligen behöfves ju förr desto heldre, och vi verkligen ej hafva råd att vänta dermed i ännu 3 år.
Mörner har äfven befarat, att genom denna inrättning alltför mycken makt komme att läggas i händerna på Stockholms penningemän.
Jag tror det för min del ingalunda Andamålet är just tvertom att göra sjelfva denna bank tillräckligt stark och oberoende emot vare sig inhemska eller utländska bankirer.
Det är nemi. klart, att om en mängd agenter upträda för att negociera upp hvardera en mindre summa, de äro långt svagare och mindre sjelfständiga än om en enda person söker ett större belopp, mot erbjudande af fullkomlig och större säkerhet, då alltid, såsom en naturlig följd, lånet erhålles på billigare vilkor.
Man hade straxt efter den sista krisen också tillfälle att se, huru på den utländska penningemarknaden utbjödos Svenska papper af olika slag, det ena till högre och det andra till lägre pris, och att ett sådant förhållande icke fördelaktigt inverkar på landets kredit, bevisades då äfven af dessa negociationers utgång.
Om vi betrakta affärsställningen i vårt land, finna vi att de mera rörliga näringarna alltmera draga till sig kapitalerna, som blifva allt mindre åtkomliga för åkerbruket, som dock är laniiets hufvudnäring, och isynnerhet för den mindre jordbrukaren; och för hvarje år som man upskjuter att vidtaga kraftiga åtgärder för afhjelpande af detta oafvisliga behof, hindrar man landet att utveckla sig på den bana, som är den på en gång säkraste och naturligaste.
Jag tror mig derföre tala i Svenska jordbrukets sanna intresse, då jag anhåller om bifall till den nu föredragna §:n.
Hr Bildt.
Didrik Gillis:
Man har ansett denna fråga för något aldeles' nytt, och tyckes icke hafva klart för sig, hvad man i detta afs:de bör fatta för beslut.
Den är dock ingalunda ny, ty alltifrån 1815 till 1840 års riksdagar var man sysselsatt med att anordna en kraftig kreditanstalt för landets hufvudnäring.
Sedermera upkommo hypotheksföreningarna, och nu gäller det blott att sammanföra dessas låneoperationer.
För att finna behofvet af en sådan åtgärd, behöfver man blott genomögna en Hamburgertidning och läsa förteckningen på alla de särskilda Svenska obligationer, som der utbjudas.
Det är nemi. ytterst svårt att öfvertyga de utländska bankirerna, att icke alla dessa Svenska lån äro statslån, och att deras öfvertygelse i detta fall icke kan hafva något fördelaktigt inflytande på Svenska statens kredit, torde enhvar kunna inse, likasom att en lånesökande, som upträder ensam och med erbjudande af fullkomlig ocb såsom sådan ansedd säkerhet, erhåller långt bättre vilkor än om flera agenter på samma gång konkurrera med hvarandra.
Man har klandrat, att hypotheksföreningarna icke blifvit hörda öfver förslaget, och vill up - Den 8 September f. m. 71 skjuta dess afgörande, tilldess sådant skett; men de kunna ju icke annat än finna det för sig fördelaktigt, och om motsatsen skulle inträffa med någon af dem, så bevisar sådant endast, att densamma gått ifrån sin ursprungliga bestämmelse och börjat negociera såsom bank, genom diskontering eller dylikt.
Någon vidare utredning kan jag icke inse behofvet af; frågan har varit behandlad redan i 45 år, och man kan således icke säga, att man ej haft tillräcklig tid på sig.
Just i närvide tid, då både staten och hypotheksföreningarna upträda såsom lånesökande, torde det vara R.
St:rs skyldighet att ordna våra kreditförhållanden på ett förnuftigt sätt, och att tillika se till godo det Svenska jordbruket, som nu får stå tillbaka för andra näringar.
Jag anhåller på dessa grunder, att intet upskof med förslagets afgörande må ega rum, och att R. o. Ad. måtte bifalla § 1.
Hypotbeksföreningarne lärer nog K.
M:t i alla händelser höra öfver förslaget, innan detsamma till nådig stadfästelse föredrages.
Visserligen kan jag icke neka, att denna fråga på en ovanlig väg blifvit dragen under R.
St:rs pröfning, då K.
Mit blott öfverlemnat resultatet af en komité, hvars nedsättande R.
St. icke begärt, och detta utan att alia vederbörande kunnat höras; men mina betänkligheter i detta fall måste vika vid betraktande af frågans stora vigt och nödvändigheten af dess snara lösning, som blifvit af flere föregide talare så klart utvecklade.
Man har befarat, att denna bank skulle blifva en centraliserad peningeanstalt, hvars öfvervägande inflytande skulle komma att kännas tryckande.
Denna fruktan delar jag alldeles icke, ty den föreslagna banken kan ju icke blifva annat än en liqvidationskommission eller en slags kommissionär, som åt jordbrukaren skaffar penningar på dennes hypothek.
Några bankaffärer kan den aldrig komma att hafva.
Man har också yttrat tvifvel derom, huruvida något förmånligt inflytande på våra låneoperationer utrikes vore att hoppas af en sådan institution.
De enskilda, som köpa obligationer i utlandet, köpa dem naturligtvis efter den gängse kursen, men just denna kurs beror till stor del på den säkerhet, obligationerna erbjuda; och i detta fall är naturligtvis säkerheten större och måste äfven så för utländingen synas, då hypoteksbanken är grundad på hela den Svenska jorden, och dessutom med en garanti af staten på 8 millioner.
Såsom ex. kan jag nämna, att för några år sedan en af våra hypotheksföreningar skulle i England uptaga ett lån, hvarvid allmänheten der, jag vet ej huru. fick den föreställningen att Regeringen hade något dermed att beställa, hvadan obligationerna också kallades »Royal Swedish.»
Detta lån tog till en början ganska stark fart, men det uplystes efter någon tid, att Svenska Regeringen aldrig lemnat någon garanti, då det genast föll, och jag tror icke att sedermera någon kursnotering för detsamma varit synlig.
Man har emot förslaget också åberopat, att det åsyftar centralisation, då deremot lagstiftningen bör tendera till att utvidga den enskildes oberoende och låta honom handhafva sina angelägenheter sjelf; men alla dessa 72 Den 8 September ( ta. smålån, som i utlandet uptagas af de särskilda korporationerna,, inverka högst menligt på statens kredit, och det är då dess pligt att vidtaga åtgärder för densammas bevarande.
Dessa lån skulle icke hafva så särdeles stort inflytande, om de utländska bankirerne visste huru relatift obetydliga de i sjelfva verket äro: de upgå nemi. tillsammans icke till mera än 60 millioner, således omkring 4 millioner på hvart och ett i medeltal; men deras stora antal väcker föreställningen om en vacklande kredit inom vårt land.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, äfvensom hvad af flere föregående talare blifvit framstäldt, anhåller jag om bifall tilt l:sta §:n, och att intet upskof med denna vigtiga frågas afgörande måtte ega rum, emedan dess snara lösning är af största vigt såväl för vår statskredits uppehållande och befästande som för vårt jordbruks utveckling och framtid.
Om jag delade den åsigt, som af den siste värde talaren blifvit uttalad, att detta förslags antagande vore liksom ett »conditio sine qua non» för vår statskredits uppehållande och vårt jordbruks utveckling, skulle jag visserligen, likasom han, låta alla betänkligheter vika, men lyckligtvis bar jag icke skäl att hysa en så förtviflad åsigt.
Under det på sednare tid flere andra näringsgrenar dels betydligt förlamats, dels i större eller mindre mån gått omkull, har nemi. jordbruket ständigt gått framåt och utvecklat sig.
Skördarne hafva äfven på de sista åren i allmänhet varit goda, och årets utsigter hafva på de sednaste veckorna betydligt ljusnat.
Jag tror således icke, att behofvet kräfver en så brådstörtad behandling af denna fråga, som man här vill åstadkomma; och de jordbrukare, som verkligen befinna sig i en tryckande belägenhet, torde nog ändå kunna finna tillfälle att under tiden, tilldess nästa riksdag inträffar, emot inteckning belåna sin jord.
Man har sagt att K.
M:t säkerligen kommer att efteråt höra hypotheksföreningarne öfver förslaget; men då det är meningen att det åsyftade R.
St:rs beslut skall ega civillags natur, kunna ju föreningarnas anmärkningar icke föranleda annan påföljd än förslagets förkastande af K. M:t, såvida dessa anmärkningar ej skola helt och hållet lemnäs utan afs:de.
Under sådana förhm tror jag det ej vara en lagstiftande församling värdigt att fatta ett beslut, som kanske sedermera måste erkännas såsom förhastadt.
Man har ookså sagt, att lånen skulle fås för bättre pris, om de besnrjdes af en enda agent, som hade att tillika erbjuda statens garanti; men de utländska kapitalister, som inlåta sig på dessa låne-operationer, lära nog i alla fall göra sig underrättade nm den säkerhet, som våra nuvtde hypoteksföreningar erbjuda, och jag har hittills icke förnummit, att denna icke ansetts fullt tillräcklig.
Då, efter miry tanka, det icke är oundgängligen nödvändigt att nu besluta öfver den så ofullständigt utredda vigtiga frågan, anhåller jag fortfarande om bifall till min förra framställning.
Då man här lagt mycken vigt derpå, att bypotbeksföreningarne icke haft tillfälle att officielt yttra sig Den 8 September f. m. 71 öfver det nu förev:de förslaget, får jag ytterligare fästa upmärksamheten derpå, att i sjelfva detta reglemente kan inläggas ett stadgande om ett sådant dessa föreningars börande.
Dock tror jag en sådan omständlig åtgärd icke är af bebofvet påkallad, då bypotheksföreningarne få tillsätta frenne af de 5 personer, som skola utgöra hypotheksbankens direktion, och då dessutom flera andia frågor, såsom t. ex. kommunalfrågan, blifvit af R.
St. till afgörande företagna, utan att alla vederbörande förut varit deröfver hörda.
Jag an hål lar fortfarande om bifall.
Frih Bonde, Knut:
Jag ämnar aldeles icke här upträda emot den princip, som ligger till grund för det framställda förslaget. eller mot idéen att inrätta en centralanstalt för att åt de särskilda hypotheksföreningarne anskaffa de medel, som äro oundgängligen nödvändiga för det Svenska jordbrukets updrifvande.
Men ett är att gilla sjelfva idéen, ett annat att obetingadt antaga i alla dess detaljer det förslag, som här blifvit framställdt, och hvarigenom jag tror att den förra icke blifvit på det lyckligaste sätt realiserad.
Min granne till höger, Gr.
Mörner, har redan mot detsamma framställt flera grundade anmärkningar, och jag tror, lika med honom, att de särskilda hypotheksföreningarne borde få tillfälle att officielt yttra sig i denna för dem och landet så vigtiga fråga, ty ett sådant inhemtande af deras tankar derom, som Frih.
Tersmeden berättar hafva egt rum under en mera intim form nästan »entre quatre yeux», kan jag för min del icke anse tillräckligt
En annan husets ledamot, känd såsom utmärkt finanskarl och som haft förtroendeupdraget att negociera ett utländsk statslån, har äfven framställt flera invändningar af vigt, men dock för det Svenska jordbrukets skull önskat, det en hypotheksbank måtte så snart som möjligt komma till stånd.
Ar det verkligen, såsom både han och andra synas vilja antyda, härvidlag periculum in mora, så få väl alla konsiderationer vika för nödvändigheten; men då bör man åtminstone kunna nöja sig med den inskränkning, samme talare föreslagit genom stadgande af ett maximum af 40 millioner, som ej finge öfverskridas.
Detta är så mycket mera påkalladt, som denna summa väl bör vara tillräcklig för tiden till nästa riksdag, då vi dessutom genom jernvägslånet få in under samma tid icke mindre än 33 millioner.
Ett annat tillägg, som jag anser borde göras vid förslaget, är att äfven städerna blefve uptagna i denna hypotheksbank.
Då man nu står i begrepp att sätta i verket ett förslag, som varit påtänkt i så lång tid, ända sedan 1815, bör man åtminstone söka organisera den nya institutionen så, att man ej behöfver straxt börja om igen.
Det är ej nödigt att ingå i särdeles vidlyftiga kalkyler, för att finna vigten deraf, att fastighetsegarne i åtminstone de större städerna finge för sina fastigheter ingå i denna anstalt.
Vi hörde vid de allmänna sammanträdena en Konungens rådgifvare tala om Pvthagoras såsom ziffrornas fader, och berätta att dessa kommit från himlen; jag vill taga mina ziffror hvarken från himlen eller afgrunden, utan endast låta dem vara, såsom deras upgift är, omutliga tjenare i 74 Den 8 September f. m. sanningens tjenst; och jag skall ej heller af dem anföra så många, att de kunna blifva tröttande.
De visa emedlertid, att under det hela landets fastighet är taxerad till 431 millioner, upgår taxeringsvärdet för Stockholms stad till icke mindre än 107, således nära V4 af det förra.
Då jag således, lika med Gr.
Mörner, anser förslaget, sådant det nu är framstäldt, icke böra antagas, utan tarfva betydlig förändring, förenar jag mig med honom i anhållan, att förslaget icke nu måtte komma att afgöras, utan upskjutas till nästa riksdag, hvarförinnan det kan hinna blifva vederbörligen förberedt och hypotheksföreningarne få tillfälle att deröfver afgifva utl:n. Frih.
För min del vågar jag tro, att de anmärkningar, som blifvit framställda mot detta förslag, om också en och annan af dem kan ega skäl för sig, dock icke äro af den vigt att man för deras skull bör kasta hela förslaget under bordet, eller upskjuta med dess afgörande ända till nästa riksdag, då omständigheterna ovilkorligen påkalla ett skyndsamt vidtagande af åtgär der i det ifrågav:de afs:t.
Det går ju an, såvida eljest hufvudgrunderna vinna godkännande, att vid de särskilda §§:ne göra behöfliga ändringar och modifikationer.
Bondes anmärkning att städerna borde också ingå i denna anstalt, instämmer jag gerna deruti, men hittills har ingen hypotheksförening för fastighet i stad funnits till, och vi måste väl således betrakta denna fråga som en cura posterior, hvilken kan vid en blifvande riksdag bringas å bane.
Komiterade hafva också i sitt betänkande fästat upmärksamheten härvid, men icke kunnat något i detta fall vidgöra.
Sedan öfverläggningen nu ansetts afslutad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. 0. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till den ifrågavide l:sta §:n, och dels af Gr.
Mörner, att R. 0.
Ad. måtte för sin del besluta, att R.
St:r, till svar å K.
Skrifvelse med öfverlemnande af komiterades förslag till en gemensam hypotheksförening m. m., skulle uti underd. skrifvelse hos K.
M:t anhålla, att hypotheksföreningarne i riket måtte blifva i ämnet hörde och derefter ärendet ånyo af K.
M:t till rikets näst sammanträdande Ständer framställas.
Härefter gjordes propos. å bifall till den förev:de §:n, och då dervid svarades starke ja, blandade med många nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Hr Cederchiöld, Gustaf, begärde votering.
Uplästes och godkändes följande voter.propos.: »Den som bifaller l:sta §:n uti det af sammans.
Stats- och BankoUtsk:t i Uti.
N:o 24 framlagda förslag till förordning ang:de en allmän hypotheksbank för riket, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Den 8 September e. m. 75 Vinner nej, beslutar R, o. Ad. för sin del, att R.
St., till svar å K. Mits Nåd.