Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då min motion om löneförbättring för capitainer med s. k. lägre lön vid artilleri-reg:terna d. 3 dennes förevar till remiss, anhöll jag endast vördsammast, att remiss måtte beviljas och att StatsUtsk. ville dervid fästa det afseende, ämnet verkligen förtjente, samt förbehöll mig att cn annan gång få besvara de af Gr.
Gyldenstolpe, Anton, emot densamma vid tillfället gjorda anmärkningar.
Jag trodde sannerligen icke, att jag vid denna framställning skulle i Hr Gr. finna en motståndare, och allraminst, att den skulle väcka något missnöje, hvartill jag likväl hemtar anledning deraf, att Hr Gr. vid ingången af sin anmärkning säger, att han anser ”det mindre grannlaga ”af mig att oombedd framkomma med en begäran ”om lönanslag, under förutsättning, att capitai”nerna med lägre lön är o mest vanlottade.”
Jag erkänner, att det af mig om dem nyttjade ordet: mest vanlottade, icke var väl valdt; jag skulle hafva begagnat uttrycket: mindre vällottade, ty det vet jag vara enligt med sanningen; men jag menar äfven då icke af den orsak, att de äro capitainer med lägre lön vid artilleriet, men derföre, att de såsom artillericapitainer, förlagda på dyra garnisonsorter, hafva, i anseende till tjenstepligter och lefnadsförhållanden, för litet att lefva af.
Hr Gr. upplyste, att H. M. Konungen i sin nåd. proposition begärt förhöjning å dessa capitainers löner till 600 r:dr ifrån 54o r:dr, eller den enligt organisationen med 4o r:dr förhöjda lönen, som de annars från detta års början skulle komma att uppbära.
Detta är ju ett bevis, att jag icke haft så orätt.
Hr Gr. säger vidare: ”att han skulle vara mycket orättvis mot dem, ät hvilka befälet blifvit anförtrodt, om, med förutsättning att det af mig uppgifna förkållandet verkligen existerat, någon anmälan derom likväl icke ägt runi.” Menar Hr Gr. med befälet vapnets högste befälhafvare, så försäkrar jag, utan att vara orättvis emot mina vapenkamrater, att jag sjelf tror, det ibland oss icke finnes någon, som till högre grad erkänner och högaktar hans upplysta och för vårt vapen så välgörande styrelse, som jag; jag vet väl, att han noga insett behofvet af löneförhöjning för capitainer med lägre lön och att hans nåd. förord varit gällande vid den, enl.
Hr Gr:s upplysning, af Regeringen föreslagna löneförhöjning.
Hvad min grannlagenhet beträffar, så har jag gifvit prof på den, då jag uti min motion reserverat mig för möjliga anklagelser att vilja gå någon auetoritet i förväg, som med saken haft att befatta, samt dessutom äfven uppgifvit orsaken , hvarföre äfven jag uppträdde för att söka göra enskildas fördelar gällande.
Jag kände sannerligen icke med full visshet, att någon annan löneförhöjning var i fråga, än de ofvan - 358 Den 17 Mars e. m. nämnde 4° r:dr; men örn också en enskild man med någon erfarenhet framträder och inför R.
St. i detai! förevisar behofvet af en sak, synes mig, som skulle det tjena till stöd för samma sak, att den framställes äfven från annat håll.
Att jag oombedd väckt motionen, är enligt med sanna förhållandet, och detta blyges jag icke att bekänna; men huru visste Hr Gr. detta så bestämdt?
Dessutom är det ett yttrande, som förundrar mig att få höra inom detta hus.
Skall man vänta med att framställa en sak, tills man derom blifver ombedd; hvarföre då icke äfven af samma skäl vänta med anmärkningarna mot densamma?
Eller hade någon uppdragit åt Hr Gr. alt besvara min motion?
Nej! jag vill tro, att det icke så var; utan har Hr Gr;, likasom jag, följt sin inspiration, den vi med lika rätt och enligt samma lag bär uttalat.
Dessutom kan jag försäkra, hvad mig angår, att mina afsigter vid detta tillfälle varit de allrarenaste; gerna må jag derföre af en eller annan individ missförstås och orättvist bedömas, blott jag vinner det af mig åsyftade ändamålet: löneförhöjning för bemälda mina krigs- och vapenkamrater.
Hr Gr. anser 600 r:dr årlig lön vara tilIräcklig för dessa capitainer; likväl äro vi deruti af alldeles stridiga tankar.
Detta bevisar emedlertid en berömvärd oegennytta hos Hr Gr., som måhända snart nog inträder på stat bland dessa capitainer.
Men om man äfven skulle höra dessa till antalet ar capitainer i denna omständighet; månne icke då någon skillnad uppstode mellan Hr Gr. och deras yttrande i fråga om tillräckligheten ?
Utaf ofta nämnde capitainer äro för närvarande de flesta öfver medelåldern; och hastigare befordran till denna grad, än hvad nu sker, torde ej vara att påräkna under en långvarig fred.
De skulle således, om lönen icke blifver större än 600 r:dr, komma att tjena för den ringa lönebehållningen af omkring' 484 r:dr, med ringa hopp om snar befordran till bättre förmåner.
Jag har aldrig gjort någon jemnförelse emellan garderna och artilleriet; huru kan det då komma i fråga, att en sådan skulle vara nöjaktig eller icke-nöjaktig?
Jag har, utan afsigt att med cn skilling vilja förminska gardesofficerslönerna, blott i förbigående nämnt, alt skiljaktigheter finnas emellan oflicerarnes af samma grad vid Infanteri-gardes- och K.
Svea artilleri-reg:tets löner, och hvilka jag förmodar i en framtid skola blifva jemnade.
Jag hade önskat, att Hr Gr. icke vidrört detta ämne, emedan det tvingar mig att uppehålla mig vid denna sak längre tid, än jag velat.
Hr Gr. säger, att gardesreg:ternas officerare äro högre lönade än flera bland de äldre capitainerna vid artilleriet.
Löneskillnaden i de öfriga graderna äfvensom bland civilpersonalen skulle dock kunna tåla att omtala, då Hr Gr. väckt denna fråga; men såsom ej hörande till saken vill jag ej uppehålla en dyrbarjlid dermed.
Hvad jag likväl med visshet vet, är, alt, Den ij Mars e. m. bland den sednare, regrtsbokhållaren vid artilleriet från detta års början åtnjuter endast 5oo r:dr i lön, då redogörarne vid infanteri-gardesreg:terna tjena för 65o r:dr.
Hr Gr. säger, att gardesreg:ternas fördelar uppvägas vid artilleriet genom en hastigare befordran till högre löner, af orsak, att vid de förstnämnde endast finnas 8 högre löner och 26 subalterner, som dertill kunna avancera, men att deremot vid artilleriet finnas 22 högre löner.
Emot detta sednare får jag göra den anmärkning, att vid Svea- och Götha reg:- ter finnas vid hvardera ej mer än 12 högre capitaineslöner; men deremot 8 capitainer med lägre lön samt 44 suba kerner, eller tillsammans 5i individer, som eftersträfva dessa 12 löner.
Jag vill då fråga, om förhållandet kan jemnföras, ännu mindre anses som fördel.
Det nu uppgifna förhållandet vid Svea och Götha reg:ter om högre capitaineslöner och antalet af dem, som aspirera desamma, förefinnes äfven i samma proportion vid Wendes reg:te.
Hvad Hr Gr. nämner, att löneskillnad icke bör äga rum för dem, som tjena vid samma vapen, vill jag väl gilla; men nog skulle undantag kunna äga rum mellan Svea artillerireg:tes officerare och de andra artillerireg:lernas, emedan de förstnämnde äro förlagda på en ännu dyrare garnisonsort än de sednare, och detta förmodar jag vara ett af skälen till fotgardernas högre lönevilkor emot det öfriga infanteriets.
Jemte det Hr Gr. afstyrker min motion (hvilken jag åter på det vördsammaste tillstyrker), yttrar Hr Gr. sin öfvertygelse vara, att StatsUtsk. icke fäster afseende på sådana enskilda motioner.
Då är jag åter af olika tankar med Hr Gr.; ty min öfvertygelse är, alt Utsk., som består af bland oss sjelfva valda, upplysta och loyala män, med beredvillighet emottager samt med urskillning granskar och bedömer våra dit remitterade motioner; och i sådant fall fruktar jag icke, att min, såsom icke varande grundlagsvidrig, kommer att erfara det af Hr Gr. förespådda missöde.
Hvad artilleri-officerarnes tjenstgöring beträffar, vill jag ej derom nu tala, men tror, att örn jag vädjar till dem af andra vapen, de skulle vara rättvisare än Hr Gr:n.
Slutligen får jag bedja det Ilögl.
Ståndet om tillgift för det jag förnött tiden med uppläsande af detta mitt anförande, hvilket jag vördsamt anhåller måtte få åtfölja min motion till Ilögl.
StatsXJtsk., samt äfven blifva de öfriga resp.
Stånden meddeladt; men jag har genom detta anförande velat begagna mig utaf en af menniskans ädlaste rättigheter, den att försvara sig.
Jag skall endast nämna några ord i anledning af hvad som blifvit yttradt.
Jag har icke funnit mig vederlagd; men deremot har Hr Charpentier såsom ett yttrande af mig upptagit, hvad jag icke ens tänkt.
Då det är lång tid, sedan jag justerade mitt yttrande, hade jag ej trott, att man nu skulle vilja 3Go Den 20 Mars. påbörda mig ett påstående, som jag ej fällt.
Jag matte väl veta, huru många högre capitaineslöner finnas vid regrtet, efter jag sjelf är aspirant dertill.
Jag har icke sagt, att der finnas 22 högre capitaineslöner, utan 22 capitainesplatser, och att således avancementet bör kunna gå snabbare vid detta än vid gardesreg:terna, som hafva blott 8 capitaineslöner, men 26 subalterner.
Det är blott denna anmärkning, jag velat göra, på det icke framställningen må stå ovedersagd.
Dessa båda anföranden remitterades till StatsUtsk.
Upplästes och lades på bordet nedannämnde StatsUtsk:s d. 10 och 12 dennes afgifna utlåttn: N:o 18. ang:de provisoriska utbytet af den för Gen.AssistanceCont. begagnade egendom emot den Stockholms stad tillhöriga f. d. s. k.
Hessensteinska egendomen; N:o ig. angrde afskrifning och eftergift af Piiksg.Contts hos Götha canalbolag ägande fordringar, samt räntas godtgörande å de utaf bolagets insättningar uti Riksg.Cont. derstädes innehållna medel, till säkerhet för fullbordande af återstående arbeten i liamnbyggnadsväg; äfvensom Canaldirectionens hemställan om förskott utaf sistnämnde medel till utförande af ett hamnbyggnadsarbete vid Mern; N:o 20. i anledn. af K.
M:s nåd. remiss å Öfvercommissarien Öijers und. ansökning att vid afskedstagande få å allm. indragningsstaten uppbära sin nu innehafvande lön såsom pension; N:o 21. i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de grunden för liqviden af numera aflidne pastorn Doct.
Collins iönefordran.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, det Frih. von Strokirch, Johan Herman, uti skrifvelse till H. Ex. förmält sig, i anseende till inom dess hus timadt dödsfall, vara nödsakad att afsäga sig det honom lemnade förtroende att vara ledamot i Bevilln.Utsk.
H. It. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen.
Thorsängen den 20 Mars 1834.
Justerades 5 prot.utdr. för d. 17 dennes f. och e. m.
Justerades pleniprotocollen för d. n denpes f. och e. m.
Den 10 Mars. 36i I anledn. af justeringen af protocollet för d. n dennes c. m. hade Hr Skogman, Cai'i Da v., inlemnat ett anförande, så lydande:
Jag afhörde stillatigande den långa discussionen om den enkla frågan, ang:de remiss af K.
M:s nåd. skrifvelse med förslag till lag för Banken, emedan, efter den vändning discussionen tog att innefatta mer eller mindre hofsamt framställda anmärkningar emot mina åtgärder såsom Konungens rådgifvare, jag ej fann förenligt med mitt begrepp om vårt regeringssätt att vid det tillfället och på detta rurn ingå i någon förklaring deröfver, och emedan jag, i fall jag ock må blifva förvunnen om en grundlagsvidrig åsigt, åtminstone ej ville göra mig saker till en handling, som jag ansåg grundlagsvidrig.
Då nu prot. öfver samma discussion justeras, anhåller jag att, med begagnande af min rätt såsom ledamot af K. o. Ad., få tillkännagifva, det jag af all den vältalighet och ifver, hvarmed den motsatta meningen yrkats, icke blifvit mer än förut öfvertygad derom, att nu gällande 72 §. af Reg.F. lägger något hinder i vägen för R.
St. att göra en stadga om Banken, som inrymde Konungen, t. o. m. i samma ordalag, samma delaktighet i besluten rörtde Bankens förvaltning, som åsyftades genom den föreslagna nya redactionen af berörde §., hvilken redaction, såsom icke antagen, måste betraktas såsom bade den aldrig funnits.
Denna min åsigt, grundad på den enkla satsen, att den , som har en laglig rätt, kan besluta om sättet för dess utöfning och den åt andra delegera, styrkes deraf, att R.
St. vid sisla riksdag, med fullt bestånd af 72 §. och utan att finna något grundlagsvidrigt eller betänkligt i Stats- och BancoUtsktns i detta afseende afgifna yttranden, underkastade K.
M:s pröfning och delaktighet ganska vigtiga beslut om Banken, hvilka beslut genom K.
M:s sanction blefvo allmänna civila lagar,'lyckligtvis ännu gällande.
Till ytterligare stöd för min öfvertygelse härutinnan skulle jag kunna åberopa den under sista riksdag vid flera tillfällen yttrade mening, att den föreslagna förändrade redactionen af 72 §. i Reg.F. icke var af nöden och att samma ändamål kunde genom en civillag, utan grundlagsförändring, vinnas.
Om ock någon olikhet i ordalag emellan grundlagsförslaget och lagförslaget hade ägt rum, så hade det jemnförelsevis varit af ringa vigt, då saken varit densamma; och jag kan för min del ej fatta tankegången hos dem, som bestridt antagandet af 72 §:s förändrade redaction, men tillika erkänt behofvet af lag för Banken, stiftad af Konungen och R.
M. skulle föreslå R.
M. öfverlåta att efter omständigheterna förhöja tullafgifterna eller andra allmänna beskattningstitlar, skulle ett sådant förslag anses stridande emot Reg.F. 57 §., eller åsyftande en förändring af densamma?
Kunde fråga skäligen väckas om vägrad behand4 H. 40 362 Den 20 Mais. ling deraf eller om ansvar för grundlagsöfverträdelse genom blotta framställningen?
Kunde ej deremot med skäl åberopas, att It.
St. vid flera riksdagar, utan någon constitutionel betänklighet, lemnat Konungen dylik rättighet, hvilken ännu i denna stund äger rum i afseende på porloafgiften för utrikes brefvexlingen?
Dessa mina åsigter om 72 §:s mening och tillämpning må anses oriktiga; jag vågar dock tro, att de, öppet framställda, icke medföra minsta våda för grundlagens helgd.
Jag anhåller, att detta mitt anförande varder i prot. intaget.
Den tystnad, som
Statssecreteraren för handels- och financeärenderna iakttog inom detta hus vid discussionen om banklagen, värderade jag, helst jag trodde, att han ville till efterföljd begagna det gamla ordspråket, att en dålig sak blir sämre derigenom, att man vill söka försvara densamma.
Men sedan jag nu funnit, att jag härutinnan hade misstagit mig, och då jag med bestörtning hört den värde ledamoten ännu påstå, alt
Konungen kan inrymmas delaktighet i Bankens styrelse och förvaltning utan ändring af grundlagarna, kan jag icke längre iakttaga tystnad.
St. äro committerade af Svenska folket att följa grundlagarna, att bevara dem såsom ett fideicommiss åt deras efterkommande.
Det är oss icke rnedgifvet att ändra dessa lagar annorlunda, än på det sätt de sjelf— ve utstaka.
Med samma skäl som man kunde, på nu föreslagna sätt, delegera åt Konungen delaktighet i Bankens styrelse, med samma skäl skulle man äfven genom en civillag kunna förändra 57 §.
Reg.F. och öfverlemna åt Konungen Svenska folkets beskattningsrätt.
Med ett ord, det finnes då mera icke något heligt i vår constitution.
Till och med det af Hr Skogman åberopade exemplet, ang:de utrikes brefvexlingen, tjenar blott till ett nytt bevis på oriktigheten af hans begrepp om grundlagarnas tillämpning, då han kunnat till en och samma kategori hänföra två så himmelsvidt olika förhållanden.
Det åt
Konungen lemnade uppdraget att modifiera den utrikes postporton hvilar nemi. blott på ett beslut af B.
St., hvilket de när som helst kunna genom ett nytt beslut sjelfva upphäfva.
En civillag kan deremot icke af Ständerna ändras eller uppliäfvas, utan Konungens begifvande.
Ad:s uppmärksamhet på faran af en sådan åsigt af grundlagarna, som Hr Skogman framställt.
Det finnes visserligen flera sätt att tillintetgöra grundlagarna.
Detta kan ske genom ett K. påbud eller s. k. ordounance.
Detta sätt, som begagnades år xB1 r och hvars tillgripande då var af behofvet högt påkalladt, är åtminstone i så måtto mindre vådligt, som det grundlagsvidriga påbudet kan af nästa Ständer upphäfvas.
Ett annat sätt att tillintetgöra grundlagar består deruti, att förändringen verkställes vid samma riksdag, då fråga derom väckes.
Detta sätt begagnades år Den 10 Mars. 363 1812, då tryckfriheten tillintetgjordes.
Men dertill fordrades åtminstone alla fyra Ståndens sammanstämmande beslut.
Det gifves ännu ett sätt att tillintetgöra grundlagar eller, rättare sagdt, betaga dem deras kraft, nemi. genom deras suspension, såsom det, af billigheten påkalladt, skedde vid 1817 och 1828 årens riksdagar.
Afven dertill fordras likväl alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut, hvarigenom afgörandet försvåras, och faran i samma mån minskas.
Men det sätt att tillintetgöra grundlagar, som det blifvit vår tid förbehållet att påhitta, nemi. genom stiftande af deremot stridande civillagar, är vida farligare än de öfriga, emedan dertill endast erfordras 3 Stånds beslut, och det i samma mån måste vara lättare att utföra.
Det gifves intet stadgande i våra grundlagar, som icke genom civillag på sådant sätt skulle af 3 Stånd kunna tillintetgöras.
Detta sätt är så mycket farligare, som det ej ens blifvit förutsedt af våra grundlagsstiftare.
Del gifves nemi. ingen direct utväg att förekomma ett sådant äfventyr, om ej Landtm, och Talmännen vilja riktigt behjerta, att R.
St. utgöra den ena hälf- v teu af lagstiftningen, och låta dem mot den andra Statsmagten begagna samma rätt, som denna ej sällan gjort gällande emot dem.
Jag kan således icke utan största oro erfara, huru en Konungens rådgifvare vill försvara försöket att på lagstridigt sätt kullkasta en §. af Reg.F.; och jag skulle vil ja från det gamla
Rom låna det bekanta uttrycket: ”Republiken är i fara.”
Jag föranledes härtill, icke af fruktan, att förslaget till banklag nu skulle kunna blifva antaget.
Jag tager för gifvet, att det redan fått sin bane.
Det är sålunda för mig nu en småsak.
Men det är för framtiden, jag fruktar, och för faran af prejudicatet alt låta på Ståndens godtfinnande ankomma stiftandet af civillagar, som upphäfva grundlagen.
Jag förutser nemi. den möjlighet, att sådana lagar skulle i tidernas längd kunna stiftas till folkets förtryck, och fruktar, att deraf skulle förr eller sednare föranledas en contrabrytning, som kunde skaka timonen och kanhända vålla dess fall.
Jag vill åtminstone hafva mitt namn och mitt minne räddadt från efterkommandes förebråelser att hafva delat eller godkänt sådana åsigter, och derigenom på något sätt medverkat till de möjliga olyckorna.
Jag utbeder mig af R. o. Ad. en urskillning emellan begrepp och sak.
En sådan är här vigtig.
Jag ogillar Hr Skogmans begrepp, och jag gillar, utan att likvist dela de yttrade farhågorna, Hr Cederschjölds beriktigande af detta begrepp; men af detta ädla Stånd begär jag, att rättvisa må åtfölja urskillningen.
Kunna vi väl neka, att 72 §. var lika gällande vid sista riksdag, som nu?
Kunna vi neka, att ända från 1668 till i83o Konungarnagten aldrig varit inblandad i Bankens styrelse?
Nå väl! är det icke en sanning, att lill den civillag, som Konungen år i83o ulga!’, var Konungen af R.
St. anmodad alt lemna sin sanG - 3G4 Den ao Ma rs. tion?
Jag finner då väl ett oriktigt begrepp uti det sätt, på hvilket Hr Skogman ansett denna fråga; men jag finner det ej förunderligt, att Hr Skogman från de af sednaste Ständer redan vidtagna åtgärder, att dessa nemligen ej trodde sig förändra grundlagen derigenom, att de i en civil lagstiftning för Banken för foro gemensamt med Konungen, kunnat hemta anledning till den åsigt, han i afseende å den föreslagna banklagen hyst.
Jag gillar icke, såsom jag sagt, hans begrepp i ämnet; men jag tror ej derföre, att man äger rätt att tillskrifva honom något uppsåt att kränka grundlagen.
Var denna väl kränkt år i83o?
Jag tror, att exemplet derifrån åtminstone kunnat bilda en anledning till det omdöme, Hr Skogman tillämpat.
Jag anser mig ej med tvslnad kunna förbigå det af Hr Skogman nu upplästa anförande, enär jag tillåtit mig att förut taga en linigare del i denna sak.
Innan jag likväl yttrar mig vidare, får jag förutsända den förklaring, att jag icke ett ögonblick kan föreställa mig, att Hr Skogman ej i Konungens rådkammare handlar i öfverensstämmelse med hvad han här nu yttrat sig tänka.
Hr Skogman har sagt, att han hyser den åsigt, att Konungen och Ständerna äro oförhindrade att genom en civillag stadga allt detsamma, som genom den numera afslagna förändringen af 72 §.
Reg.F. åsyftats.
Jag anser denna åsigt i högsta grad vådlig; och om faran i denna fråga icke kan synas så stor, enär Konungens öfriga rådgifvare deri yttrat sig vara af en annan åsigt än Hr Skogman, så är dock denna Hr Statssecreterarens tanka för framtiden så mycket farligare, då den hos honom synes så bestämd, att han icke ens emot densamma kunnat hemta tillräckliga skäl, hvarken från Konungens öfriga rådgifvares tillkännagifvanden, eller från alla öfriga talares här framställda åsigt i denna del.
Hvartill skulle det väl tjenat, att förslaget till 72 §:s förändring blifvit antaget, om samma ändamål på en vida beqvämare väg kunnat vinnas?
Jag erkänner, att efter detta Hr Statssecreterarens förklarande, och sedan jag sett Konungens öfriga rådgifvare uppmana alla krafter för att genomdrifva 72 §., börja vådorna att för mig visa sig större.
Jag var bland dem, som trodde, att remiss af Konungens skrifvelse icke kunde vägras.
Mu hav
BancoUtskts pluralitet vägrat att upptaga densamma; och jag börjar finna, att de ledamöter, som vid remissen tänkte olika med mig, haft skäl för de vådor, de framställt, då vi nu veta, att det ej är af misstag, utan af öfverläggning och oaktadt Konungens öfriga rådgifvares motsatta förklarande, som Hr Skogman framhärdar i sin tro, att vi kunna antaga, hvad som är rakt stridande mot grundlagarna.
Jag har ansett mig skyldig att äfven vid detta tillfälle i protoc. åt efterverlden förvara mina farhågor för sådana åsigter hos Konungens rådgifvare i afseende å våra grundlagar.
Den 20 Mars. 3G5 Ilr von Heijne, Georg:
Det är äfven för mig en smärtsam känsla, alt den tystnad, Hr Skogman vid vår discussion angående banklagen iakttog, icke alltid kom att fortfara.
Yi bade då åtminstone kunnat tillegna oss den lyckan att tro, det Ilr Skogmans åtgärd i denna fråga kunnat grunda sig på ett misstag, ehuru nog långt sträckt, då det inför Konung och Statsråd kunnat framställas.
Men då Hr Skogman nu såsom en öfverlagd tanka upprepar, att, oaktadt den föreslagna förändringen af 72 §.
Reg.F. är förkastad, denna förändring likväl skulle kunna antagas såsom civillag, anhåller jag att i allo få förena mig med hvad Hr Cederschjöld nu anfört.
Hvad Hr Carl David Skogman såsom ledamot af detta
Stånd tänker eller icke tänker öfver grundlagen, det är fullkomligt likgiltigt; men hvad han såsom Statssecreterarc för handels- och linanceärenderna deröfver tänker, det är af den högsta vigt.
Och då jag ej hört någon af de många, som dertill visserligen varit mera både berättigade och förpligtade än jag, framställa sådant, får jag nu anmäla: ”att det är anledning till ”anmärkning mot Statssecreteraren för handels- och finance”ärenderna, hvarom remiss begäres till Constit.Utsk., inför ”hvilket anledningarna uppgifvas skola.” H. Ex. Hr.
Gr. o. Landtm, förklarade, att den afHr
Dalman nu anmälda anmärkningsanledning komme, till följd af 29 §.
RiksdOrdn., att till Constit.Utsk. remitteras.
I anledning af hvad som blifvit yttradt af några ledamöter i afseende å hvad Ilr Skogman anfört, vill jag till protoc. förklara, att det är en ofantligt stor skillnad emellan den lag, som stiftades för Banken år i83o och hvilken ej kunde blifva civillag utan Konungens samtycke, samt hvad nu är i fråga.
Nämnde lag innehar icke någon ändring i grundlagen; och af samma skäl, som denna lag underställdes Konungens sanction, kan icke heller nu någon civil lagstiftning för Banken äga rum utan Konungens bifall.
Men sådant är helt annat, än att i lagen föreslå stadganden, som äro i strid med grundlagen.
Ånyo föredrogs BancoUtsk:s d. 17 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 5, i anledn. af från tvenne RiksSt. erhållna remisser utaf K.
Då jag var den, som begärde detta memorial på bordet, anser jag mig böra tillkännagifva, fatt sedan jag numera haft tillfälle genomläsa detsamma och erfarit de för Utskrs återförvisningsbeslut anförda grunder, har jag funnit, att Utsk. icke så, som jag föreställt mig, motiverat sitt beslut.
Jag hade nemligen trott, att Utsk. skulle förklarat, att banklagsförslaget, såsom stri - 366