Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. skulle besluta att kreditiv icke skall beviljas Hypotheksföreningar, utan i stället att lånefonden för publika papper blir så beskaffad, alt Hypotheksföreningarna emot obligationer kunna uptaga lån å samma fond, så anser jag, att föreskriften i 204 § i Banko-reglementet bör förändras. §:n innehåller nemi.: ”1 denna lånerörelse får ej någon häfta för mera såsom låntagare än sammanräknad! 20,000 r:dr b:co, ej eller för större belopp i borgensförbindelser än denna summa.” För Hypolheksföreningarna skulle, för det fall jag här förutsatt en summa af 20,000 r:dr b:co vara alltför ringa.
Under förutsättning, att R.
St. besluta alt
Hypotheksföreningarnas kredilivrätl skall uphöra, anhåller jag om återremiss för vinnande af ändring i 204 § Banko-reglementet. R. o.
Ad ansåg de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
44:de punkten.
Jag känner icke den grund, efter hvilken Utsk. upgjort fördelningen af de 8,000,000 r:dr, som i och för Diskontverkets utlåning blifvit anslagne.
Mig synes som rörelsen inom Skåne, Halland, Blekinge, samt Götheborgs och Bohus län är jemförlig med rörelsen inom öfrige orter i riket, och Den 16 April f. m. 44» ali summan med hänsigt dertill och till folkmängden icke blifvit rigligt fördelad.
Den anslagna summan borde i förhållande till folkmängden fördelas med omkring 02 proc. för Diskontverket i Stockholm, omkring 20 för lånekont. i Götheborg, och något öfver 15 för lånekont. i Malmö, samt, i händelse ett lånekontor inrättas å Gottland, något öfver en proc.
Jag föreställer mig derföre, att när 5,000,000 r:dr blifvit föreslagne till Stockholms lånekontor, återstoden af hela den föreslagna summan hör fördelas emellan lånekontm i Götheborg, Malmö och det blifvande å Gottland, ungefärligen i mån af hvarje distrikts folkmängd.
Då vid en föregule riksdag fördelningen upgjordes, kunde del vasa skäligt, att Götheborgs lånekontor erhöll en större andel, men delta skäl har numera uphört, sedan i Götheborg en Privatbank blifvit inrättad, hvilken mäste underlätta lånerörelsen inom länet eller distriktet.
Enl. min åsigt bör fördelningen upgöras sålunda, att man anslår till lånekontoret i Götheborg 1,800,000 r:dr och lill Malmö 1,200,000 r:dr.
Sistnämnde lånekontor har i alla fall undfått ett ringare belopp med hänseende till folkmängden uti dithörande distrikt, än lånekontoret i Götheborg, ty hvad lånekontor! i Malmö erhållit, är icke motsvarande mera än 15 proc. af folkmängden, hvaremot denna proc. upgår för Götheborg till 22£.
Malmö borde hafva $ af den summa, som för Götheborg blifvit föreslagen, men vill man icke gå in härpå, så är det åtminstone billigt, att dä Götheborg undfår 1,800,000 r:dr, Malmö undfår 1,200,000 r.dr.
Jag anhåller på grund af dessa skäl om återremiss.
Om än tillvitelserna, man gjort allmänna di skontutläningar, åro i allmänhet något öfverdrifna, och de synder man velat påbörda denna lånerörelse icke äro så svåra, som man förmenat, lärer det dock icke kunna nekas, att Riksdiskontens utlåning varit den, som gifvit anledn. till det mesta klandret emot skuldsättning i allmänhet.
Onekligt är ock, atj på samma gång den åstadkommit mycket godt, gifvit förlag åt månget nyttigt företag och beredt utväg att fullfölja detsamma, har den ock blifvit af många missbrukad lill näring åt flärden, fåfängan och sorglösheten.
Det måste erkännas att företagsamheten, fliten och idogheten hafva hos mången lättsinnig låntagare blifvit försummade, just derföre att han med lån i Diskonten kunnat fylla sina lefnadsbehof.
Jag skulle således tro, alt om någon lånerörelse borde vara föremål för reform, denna i främsta rummet bör komma i betraktande.
I sådant afseende hafva 2:ne ledamöter af Utsk. reserverat sig nemi.
Stjernstedt och IIr Mannerskantz.
Båda reservanterne hafva uttalat den åsigten, att en del af lånefonden borde afsättas till kreditiver.
Min åsigt om lämpligaste sättet att organisera Bankens lånerörelse, har jag i ett föregide plenum tillkännagifvit.
Ehuru jag visserligen ej kan hoppas att Ståndet fästat mitt förslag i minnet vill jag icke besvära med en upläsning deraf utan får endast nämna, alt jag anser den lämpligaste 444 Den 1C April f. ni. regleringen af lånerörelsen vara den, att Riksbanken utlemnar förskotter ål enskilda bolag till det belopp, hvarföre desse bolag kunna åstadkomma fullgod säkerhet.
Jag föreställer mig, att om sådane enskilda banker inrättades på flere ställen i riket, skulle samma rörelsekapital, salt i omlopp genom flere mindre lånekontor, gagna mera, än om det är koncentrerad! i ett stort lånekontor med ett par filialafdelningar, som nu är fallet.
Ju mindre vårt rörelsekapital är, dess vigtigare att det så användes, att det kan åstadkomma största möjliga nytta, d. v. s. begagnas på det lämpligaste sältet för fullbordandet af liqvider.
Fördeladt på flere ställen i riket, och förvaltadt af enskilda bolag, mångfaldigar det sina verkningar, aldenstund de särskilda bankerne kunna på uppoch afskrifningsräkning uptnga, äfven de mindre snmmor, som annars skulle ligga ofruktbara, och sig emellan öpna affärer med anvisningar och vexlar på hvarandra, hvarigenom de flesta större liqvider kunde verkställas.
Ur denna synpunkt yrkar jag en öfvergång så småningom lill en sådan lånerörelse, som jag tagit mig friheten nu omnämna, och utförligare utvecklat i föregtde plenum, och anhåller vördsammasi, att, i händelse R. o. Ad. behagar återremittera denne punkt, milt nyssnämnde anförande mätte få åtfölja återremissen till Utsk.
Hvad åter Frih.
Palmstjernas förslag, att, i händelse de af Utsk. föreslagne 8,000,000 r:dr komma att såsom hitintills fortfarande bibehållas i diskontrörelsen, detta belopp skall på de olika lånekontoren fördelas efter folkmängden inom hvarje lånekontors distrikt, så kan jag icke fullt medgifva, att en sådan grund för fördelningen är den enda rätta, enär jag tror, att den större eller mindre rörelsen inom de olika otterne, jemväl bör tagas i betraktande.
Jag har ansett mig böra uttrycka denna åsigt, utan att inlåta mig i detaljer.
Frih. Fleetwood anförde skriftligen:
Utsk:s motivering för bibehållande af ”utlåningen på namn och reverser” till samma belopp, som förut, finnér jag ej nöjaktig, utan skulle heldre, just på grund af denna motivering, villa minska summan.
Jag sluter mig således lill Frih. Stjernstedt och de Hut, som reserverat sig emot 44:de punkten.
Till hvad, som blifvit anfördt emot, skulle kunna anföras ännu mänga giltiga skäl, men jag vill endast uptaga de påtagligaste.
Diskonteringen borde endast ske på ”gjorda affärer", d. v. s. på vexlar, hvarigenom tiden jemväl bestämdes.
Härigenom uudvikes det olycksdigra borgens-systemet, som varit orsaken till större delen af det financiella obestånd, som i vårt land öfvergått så många personer, lill obotlig skada för dem sjelfva, familjen och samhället.
Men om öfvergången till ett bättre ej låter göra sig på en gång, så kunde dock diskontfonden minskas efter hand och öfverflyltas till de mera bankmessiga.
Lånen kunde äfven utlemnas i form af förlag samt inbetalas efter 8 a 10 månader, inom hvilken tid de liesta varor böra kunna produceras och realiseras.
Borgen undvikes väl icke härigenom, men tiden för den - Den 16 A p ril f. m. 445 samma minskades, och det vore redan en stor vinst.
Så långe borgens-systemet och den höga räntan, såsom regel fortfara, är del äfven omöjligt att kunna frambringa en bättre kredit-lagstiftning, och ihy förutan gifves intet allmänt förtroende.
Vore man säker att på dagen återfå sina penningar, skulle man icke tveka alt utlåna dem billigare.
Men nu veta vi alla, att för ali kunna honorera ingångna förbindelser, måste man ofta bereda sig på dubbelt så stor summa, som man skall betala.
Den som anses äga någon förmögenhet eller ”ligga i affärer”, sora man säger, får isynnerhet lida.
Annu hesitera!- mången vid att utfärda en revers lill ”Ordres”, hvilket pålagligen innefattar, att accurat betalning ej förutsältes då lånet göres, och att man räknar på uträkningens långsamhet.
Det är äfven fara värdi alt vederbörande auktoriteter, inseende all den olycka, som härflyler från det nu angifna onda, ej alltid förfara med den stränghet fordringsägaren haft rätt alt fordra, för alt ej sjelf komma i samma olyckliga belägenhet som gäldenären.
Det öfverklagade, gäller icke ensamt Banken och Diskontrörelsen, men sålänge densamma hyllar ett oriktigt kredit-system, är det fåfängt att hoppas någon ändring.
Dessutom torde det vara i Bankens eget intresse, alt småningom uphöra med denna rörelse.
I plenum d. 14:de yttrades visserligen af en man, hvars ord i Bankerna böra gälla som auktoritet, att förlusterna på
Diskontrörelsen äro högst obetydeliga; men så länge fordran är ogulden, kan ingen bestämma förlusten.
Det har i eli annat
Stånd varit yttradt, all diskontfordringarne icke äro värde 25 proc., och jag har inom Banken hört, ”att om de skulle indrifvas, voro de värda än mindre.”
Måhända underskattar man värdet, men i allt fall torde man böra rabattera högst betydligt.
Vidare må anmärkas, att låne-dokumenternes granskning är nära nog omöjlig i de flesta fall, Vederhäftighetsbelygen äro till sin grund illusoriska, ty ingen, vare sig enskilt man — som nu jemväl är föreslaget — eller auktoritet, kan yttra annat än den individuella öfvertygelsen.
Men om diskont-rörelsen, detta oaktadt, skall fortfara till större eller mindre belopp, så borde den öfverflyttas till Privat-Bankerne, som äro bättre i tillfälle att bedömma den närboende lånesökandens vederhäftighet, och Banko-diskonten inskränkas lill hufvudstaden och dess närmaste omgifning.
Ensamt för bedrifvande af denna rörelse, förtjena Privat-Bankerna att erhålla kreditiver.
Det blefve måhända nödigt, att då öka en del af tjenslemännens löner, i ersättning för förlorade sportler, men det oaktadt skulle jag tro, att både långifvare och låntagare skulle vinna, ty när allt noga räknas, kosta diskontlånen emellan 6 och 7 proc. för den aflägset boende, synnerligen när lånen äro små, och Banken löpte mindre risque, och hade full ersättning i kreditiv-räntan.
Banken har nn knappa 3 proc. af sitt rörelsekapital.
Jag anhåller att dessa mina anmärkmr få åtfölja den återremiss, hvarom jag vördsamt yrkar. 446
Efter upläsningen häraf tilläde Frih. Fleetwood:
Jag anhåller att detta mitt anförande matte få åtfölja den ålerremiss af denne punkt, hvarom jag nu vördsamt beder.
Hvad beträffar fördelningen emellan lånekontoren af de 8,000,000 r:dr, hvarom en talare här ördal, så torde densamma kunna blifva en cura posterior.
Jag önskar blott, att en fördelning göres de olika fonderna emellan.
Palmstjerna har redan gjort anmärkn. emot det sätt, hvarpå RankoUtsk. föreslagit diskontfondens fördelning, och äfven jag anser Utsk. hafva saknat nog giltiga skäl till den föreslagna förändringen, alt från del belopp af 5,000,000 r:dr, som R.
St. vid förra riksdagen anslogo lill lanekontoret i Stockholm afdraga 300,000 r:dr, för alt på de 2:ne filial-kontoren fördelas.
Jag finner Doktor Sandbergs afgifna reservation emot Ulskts berörda fördelning äga så mycken grund för sig, alt jag anser mig böra anhålla, ali när denne punkt, som jag hoppas, återkommer till Utsk:s förnyade handläggning, Utsk. ville i öfvervägande taga de af reservanten anförda skäl, lill hvilken anhållan jäg tror mig äga desto mera befogenhet, som llere ledamöter af BankoUlsk. i samma reservation sig förenat.
Jag vågade icke hoppas att någon förändring skulle kunna ske i diskontrörelsen, men om sådant är möjligt, sedan flere ledamöter begärt ålerremiss, anhåller jag, ali i denna begäran fä instämma, med förklarande derjemte, att jag delar Doktor Sandbergs mening om gagneligheten af diskontrörelsens utbyte mot kassa-krediliv.
Men om 'det är omöjligt att indraga några medel från diskonlrörelsen, och om de 500,000 r:dr, som blifvit Hypotheksföreningarne anvisade, icke komma ali dit anslås, anser jag nyttigare om de användes till kassa-kreditivens förökande, på del att en bättre rörelse mätte kunna inträda i st. f. en sämre.
Jag har städse i frat emot den här ifråga var:de lånerörelsen.
Den är ett Banken från Riksg:s-kont. tillfallet arf, och jag ser i densamma den gamla Assistensen med alla dess odugliga grunder och skadliga följder.
Jag anser oss nu böra vara komne derhän, att kunna inse delta, och att liden är inne att beträda den bättre bana, som af llere reservanter blifvit föreslagen.
Jag tror, att denna lånerörelse småningom bör utbytas emot en förståndigare och för näringarna förmånligare, och så efterhand vänja personer ifrån, att lefva på lån i diskonten och löftesmäns bekostnad.
Jag yrkar äfven ålerremiss, den jag anser högst nödig.
Om än icke mera än 500,000 r:dr kunna lill nästa riksdag afföras från
Diskonten på namn, synes mig likväl mycket derigenom vare vunnet, enär man då beträdl en riktigare bana, den raan sedermera kan fortsätta efter omständigheterna.
På sätt jag tog mig friheten att, när fråga här förevar om diskontlånekontors inrättande, inför R. o.
Ad. visa, anser jag, att en diskontrörelse, ehuru under vissa om - Den 1C April f. m.
447 ständigheter i mindre mån vådlig, likväl i allmänhet år högst skadlig, och alt en väl ordnad krediliv-rörelse äger ett bétvdligt företräde.
Min åsigt understöddes likväl endast af Frih.
Raab, och således ansåg jag fåfängt, att söka arbeta derpå, alt desse 8,000,000 r:dr, sorn blifvit disponerade för diskonlrörelsen, kunde på annat sätt bättre användas.
1 mitt första yttrande, rör:de denna punkt, syntes det mig icke löna mödan att yttra något derom.
Då nu sedermera också en ledamot af detta
Stånd yttrat lika åsigter med mig, anhåller jag att få instämma med honom under önskan, att hans förslag mätte vinna framgång.
Deremot kan jag icke instämma i hans åsigt, att det af Disk. föreslagna belopp af 5,000,000 r:dr skall för lånekonloret i Stockholm bibehållas oförändradi, emedan här i Stockholm finnas så många kassor och andra tillfällen till låns erhållande, alt en förminskning i nämnda anslagna belopp med några 100,000 r:dr, icke kan för diskontlånerörelsen i Stockholm utgöra någon afsaknad. R. o. Ad. ansåg de emot ifrågavartde punkt gjorde anmärknrr föranleda lill densammas återremitterande. 45:le punkten.
Ad. återremitterat 44:e punkten, med hvilken den ifrågavande 45:te står i oskiljaktigt sammanhang, anhåller jag, att R. o. Ad. behagade återremittera äfven sistnämnde punkt.
Häruti förklarade Frih.
Raab sig instämma.
Uppå härefter framstäld propos. blef jemväl denna punkt återremitterad. 4(i:le punkten.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf att anslag blifvit utfärdadl till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 47:de och 48:de punkterne.
Dessa punkter, såsom ägande sammanhang med deD, ang:de lånekonloret på Gottland, hvilken punkt blifvit af R. o. Ad. återförvisad, böra likaledes behandlas, hvarföre jag anhåller om återremiss.
Frih.Palmstjerna: Afven vid fördelningen af dessa 3,000,000 r:dr, anser jag den proportion böra iakttagas, hvarom jag förut nämnt, nemi. alt lånekont.
i Malmö tillagts för litet, men lånekont. i Götheborg deremot mera än vederbör.
Enl. min åsigt bör förstnämnde lånekont. tillkomma § af hvad Ulsk. föreslagit för lånekonl. i Götheborg, i och för ifrågavar:de lånerörelse. R. o. Ad. biföll ifrågavar. punkters återremitterande.
49:de punkten. 448 Den 16 April f. m.
Utsk:s näsl efter 49:dc punkten afgifna yltande, rörande Wisby sparbanks rättighet, enl.
Banko-reglementets 189 och 211 §§, blef härefter upläsi och lagdt till handliogarne.
50:de punkten.
Den i afseende på denna punkt af Frih.
Stjernstedt afgifna vid LJtskrs betänk, fogade reservation uplästes på begäran af flr von Hartmansdorff, som derefter yttrade:
Jag anser räntans nedsättning endast vara en onödig förlust för Banken.
De s. k. inrikes vexlarne äro icke annat än Diskontlån under en annan form.
När för desse lån betalas 5 proc., hvarföre skall då icke samma ränta erläggas för vexeldiskonteringen?
Såsom Frih.
Stjernstedt sagt i sin reservation, är räntenedsättningen för vexel-diskontering att betrakta såsom ett praemium för inrikes vexlars införande.
Att genom praemier framkalla denna rörelse, tyckes efter erfarenhetens vittnesbörd vara fruktlöst.
Jag kan icke förena mig med den siste talaren derutinnan, att vexel-rörelse och diskont-rörelse äro enahanda.
Vexellån skola utsökas på ett helt annat sätt än diskontlån, och för de förra (innes en serskild lagstiftning, ilvad åter angår räntan å vexellån, så tror jag, att det visserligen är mödan värdi, att experimentera något mera i den vägen, serdeles som Stockholms handlande tillkännagifvit, alt de önska bibehållandet af vexellånen.
Diskonlen och Banken skjuta i allmänhet ifrån sig alla goda papper, för att få sämre emot högre ränta.
Jag kan icke gilla ett sådant förfarande, hvilket i längden ovilkorligen skall skada Banken.
Hr Aminoff, Jo b. Fredr.:
St. beslöto införandet af rättigheten att få diskontera inrikes vexlar, mot lägre ränta, än för vanlig diskonlväg är bestämd, eller mot 4 proc.; var det af orsak, att derigenom söka befordra denna nyttiga och för den allmänna rörelsen gagneliga inrättning, af inrikes vexlar.
Men erfarenheten har redan visat, under den korta tid denna rättighet ägt rum, att det goda ändamålet blifvit förfelat, derigenom att inrikes vexlar blifvit pro forma upgjorde, för att dymedelst genom deras diskontering erhålla lån mot lägre ränta.
Detta förhållande kunna sednast församlade Revisorer öfver Banko-diskonlverkel uti Stockholm intyga.
På dessa af mig i korthet anförde skäl, instämmer jag med Diskont-direktionen öfver Låne-kontoret uti Götheborg, och med Hr von Hartmansdorff, alt räntan på diskonterade vexlar må från 4 proc. förhöjas till 5 proc.; oaktadt ”spär förmärkas” att vexlar blifvit begagnade uti diskoutväg.
Jag har städse ansett, likasom jag ännu anser upkomslen af inrikes vexlar såsom en för landet och rörelsen i allmän Den 16 April f. m. 449 allmänhet nyttig sak, och detta ' destoheldre, som j'ag förmodar, att hungern efter lån från publika kassor och från Banken skall förminskas.
Jag beklagar, att framkallandet af en vexelrörelse inom vårt land går så långsamt, men sådant torde höra lill våra egenheter, som icke äro alt klandra, nemi. ali vi framskrida långsamt äfven i det goda.
Om, såsom jag förmodar, del är något godt, att inrikes vexlar framkallas, anser jag icke skadligt, att det lilla premium af en proe:s nedsättning i räntan för sådan vexels belåning bibehålies.
Jag anser det nyttigt och tror, att man dermed bör fortfara tills vidare.
Afven jag instämmer i den åsigt alt, sedan R.
St. vid 1844 års riksdag infört den förändring, i fråga om Han dels- och Näringsdiskonten, att af de papper, hvilka der belånas, vexlar skola äga företrädesrätt lill lån emot lägre ränta eller 4 proc. framför skuldsedlar, och man sett bär i Stockholm, att rörelsen med vexlar börjat komma i gång, det icke nu kan skada, att föreskrifterna bibehållas oförändrade, ehuru fördelarne af denna rörelse hittills måhända kommit endast några få affärsmän inom Stockholm till godo.
Början måste väl i allt fall ske dermed att några få begagna sig af erbjudna fördelar, för alt visa öfriga affärsmän i landet sältet alt tillgodogöra sig dem.
Jag tror, alt förlusten i ränta är ringa mot den vinst, som kan åstadkommas derigenom, att låntagare vänjas vid ett ändamålsenligare sätt för låns begagnande.
Jag tillstyrker bifall till Ulsk:s förslag.
Jag har instämt i Frih.
Stjernstedts reservation och trott, att, sedan R.
St. utfästat detta premium, utan att det egentligen visat sig verksamt, för det åsyftade ändamålet, R.
St. icke borde göra vidare upoffringar i och för vexelrörelsen, ehuru jag anser den för landet nyttig, såvida den engång kunde bringas till stånd.
Revisorerne hafva efter tagen kännedom om lånerörelsen i Banken erfarit, alt bemödandet, ali framkalla denna vexelrörelse, varit fåfängt, oaktadt det lemnade premiel, och derföre, i likhet med reservanterne, ansett detsamma böra tiphnra.
Om man lika med Hr Lefren hoppas, att denna rörelse kommer i gång, så bör dels ett högre premium utfästas och dels räntan nedsättas.
Men då min öfvertygelse är, alt man i alla fall icke lyckas att framkalla någon inrikes vexel-rörelse, så vidblifver jag milt instämmande i Frih.
Stjernstedts reservation och yrkar återremiss.
Det är en olycka, alt raan understundom saknar ihärdighet att afvakta resultaterne af ett faltadt beslut.
Då dessa resullater icke nog hastigt framkomma eller så fort man önskar, kastar man sig på en annan utväg.
Jag befarar, att man i denna fråga är färdig, alf göra på samma sått.
En kreditrörelse, som tagit en sned rigtning förändras icke så hastigt.
Jag tror emedlertid, att man icke bör uphöra med experimenterandet med vexelrörelsen, och derföre förenar jag mig med dem, sora yrkat bifall å punkten. 5 H. 29 450 Den 16 April f. m.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. uti förevar:de punkt hemstält, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
51:sta punkten.
Bifölls. 52:dra och 53:dje punkterne.
Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. måtte återremittera båda desse punkter, emedan frågan om fonden för diskontrörelsen blifvit återremitterad, deraf en del ansetts böra öfvertlyttas till kreditivrörelsen, likasom en föreg:de punktt rör:de inrättandet af lånekontor i Wisby med thy åtföljande kredilivrörelse, jemväl blifvit af Ståndet återremitterad.
Nyssnämnde punkter hafva nemi. sammanhang med de nu föredragne 52:dra och 53:dje punkterne, och böra alltså i ett sammanhang behandlas.
I den händelse, alt den fond, som varit afsatt till kassakreditiv åt enskilde personer, skulle jemte de medel, som blifvit föreslagne att dertill öfverflytlas från diskontrörelsen, oförändrad bibehållas, tror jag det vara riktigt och lämpligt, att införa i Bankoreglemenlet en föreskrift, enl. hvilken Fullmäktige berättigas, att åt enskilde bevilja kreditiv, som med 30 proc. öfverstiga den summa af fonden, som bör anses såsom utelöpande sedelstock; dock alt man dervid tillser, att i händelse af det för kreditiver anslagna belopp sä myckel utgifves, att den för ändamålet afsalia fonden öfverskrides, en mot den överskjutande summan svarande del af Diskont-rörelsen deremot indrages.
I fall kreditiv ej beviljas lill högre belopp än den för dem afsalia fond, skulle en del af det belopp, som beräknas bland utelöpande sedlar blifva qvarliggande uti kassan, och innehållne från allmänna rörelsen.
Så är likväl icke förhållandet med de för
Diskontrörelsen anslagna medel.
Skulle en mill. eller något dylikt öfverfiyttas derifrån till fonden för kassa-kreditiver, hvilket jag skulle önska, så anser jag att Bankens ansvarighet icke skulle ökas, om Fullmäktige i Banken vore berättigade, att af en millions fond, bevilja 1,300,000 r:dr; hvaremot om 1,000,000 r:dr skulle öfverflyttas från diskoutfonden, utan att
Fullmäktige i Banken erhålla ett sådant bemyndigande, skulle en indragning från rörelsen af några 100,000 r:dr i stället äga rum, hvilket f. n. icke är på något sätt lämpligt.
Jag anhåller om återremiss af denna punkt.
Raab: Såvida BankoUlsk. skulle tillstyrka, alt till den fond, sora f. n. är anslagen till kassakrediliver, bör läggas endel af fonden för diskont-rörelsen, så erkänner jag till alla delar riktigheten af hvad Frih.
Palmstjerna här yttrat, att summan af de nya kreditiver, som beviljas af Fullmäktige, måtte upgå lill något högre belopp än den summa, som flyttas från diskont till kreditiv-rörelsen, emedan i annat fall en minskning komme alt äga Den 10 April f. m.
451 rum i utlemnandet af lån och utelöpande sedelstock.
Men jag anser dock allt för betänkligt ali tillämpa denna princip vid beräkniug af de belopp, som kunna ullemnas såsom kassakreditiver, af de öfrige summor, som för ändamålet blifvit föreslagna.
Till kassa-krediliv åt enskilde är föreslaget 1,900,000, ål Fahlu bergslag och Sparbankerne i riket, å hvilket sednare kreditiv'232,595 r:dr sisth år icke voro uttagne, är föreslaget ett belopp af 300,000 r:dr. Om Banken å dessa summor beviljar krediliver till belopp, som likaledes öfverskjuta dem, skulle närmaste följden blifva en sedelutsläppning af 6 a 700,000 r:dr, hvilket vore en tillökning i sedelstock, som Utsk. icke beräknat.
Jag hyser visserligen den åsigten, att man bör understödja lånebehöfvande för erhållande af förlager, men jag tror, att sådant kan ske, utan att sedelstocken eller mynlkapitalet behöfver ökas.