Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Märkvärdigast måhända af alla de yttranden som afgåfvos, var det af delägaren i en nyligen stiftad solidarisk Bank, ehuru tillika befordrare af FilialBank i en landsort, »att båda slagen hade sina fördelar,» och att det för öfrigt var oegentligt yrka det ItiksBanken skulle upprätthålla myntvärdet hvilket var, sade talaren, »myntverkets ensak»! vidare att de som klandrade It.
St:rs Bank för det den icke gaf så stor utdelning', som den Franska, borde de dock besinna hvilken indirekt för landet fördelaktig verkan uppkom genom dess förmåga att sprida kapitaler öfver hela landet medelst ett sedelmynt som var kändt af alla och af Statsmakterna garanterade»
Här fick man således en försoningslära för alla de stridiga åsigterna, endast med uteslutande af AktieBankerna.
Talaren vore eljest böjd för all möjlig frihet o. s. v. — Jag tillåter mig naturligtvis inga kommentarier rörande motiverna men jag t.viflar om det var möjligt förstå denna talares motiver på mer än ett satt. 150 Den 11 Mars f. m.
För öfrigt yttrades öppet den förmodan att Stats-lån vid denna Riksdag icke kunde undvikas på det landets kapitaler icke skulle dragas från rörelsen till jernvägsbyggnad.
Äfvensom man icke sparade anmärkningar öfver den besynnerlighet att Regeringen stundom afslagit ansökningar om Bankanläggning, såsom i Norrköping, då den beviljat för mindre städer under inskränkning i grund fondssumman och sålunda icke lemnat alla lika rättigheter.
Ständigt återkommo, oaktadt gjorda erinringar om det oförståndiga uti det obegränsade kreditsystemet och dess vådliga verkningar nya talare till den sats som de ansågo actiomatisk, att rörelsen kräfde mera pengar, äfvensom att de gamla PrivatBankernas största fel var, att de nu gall så långt intill gränsen af deras
Icredil att de icke kunde lemna vidare försträckningar.
Enda hjelpen var sålunda, att söka i nya FilialBankerna, trodde majoriteten, men tyvärr! sade man, var anledning förmoda: ali Regeringen åter omfattat de Enskilde Bankerna med mera ynnnesl:» m. m.
Referatet, som öfver hvad som talades under 7 å 8 timmar, omöjligt kan vara fullständigt, hur vidlyftigt det än här synes, kunde ej annat än hos mig (hvars motioner till reform redan voro förkastade i tre RiksStånd och detta utan diskussion, mera än hos R. o. Ad., sådan den var) väcka besynnerliga tankar.
Man hade erkänt många rigtiga principer, till och med yttrat det vara önskligt om R.
Stms Bank endast vore en MyntBank; om otjenlighe ten att inveckla Banken med Statens skuldsystem, och man hade med en praktisk kännedom om Bankförvaltningen, som bestämdt icke fanns mer än hos några få för 12 å 15 år tillbaka, bevisat, att om Bankrörelsen blef fri under lag, så förstod folket öfver allt hur den kunde bedrifvas; man hade, dock endast i förbigående, och under misströstan att hvarken reformen i ena eller andra hänseendet kunde vinnas, resignerat sig att välja emellan två onda ting i det skick författningarne nu var och derföre, som det syntes, föraktade man användning af sunda, numera erkända erfarenhetsreglor om de oundvikliga följderna af ett pappersmynt-svstem, begagnadt och ideligen utvidgadt af en StatsBank som rörde sig med dubbelt så stort belopp kreditsediar, som alla andra Banker tillsamman och följaktligen beherrskande dem både med föredöme och öfverlägsen inflytelse på räntefot och alla kreditbruk.
Vidare frapperade det mig att efter en exempellös period af tillfälle till ökande af allmänt välstånd, då äfven kapitaler af reelt och fixt värde till många millioner besökt oss, man ej förstod hvarföre de på ett enda år lemnat både Riket och Banken.
Såsom en tröst antogs att man var i samma tillstånd som före den tyckliga konjunkturen ehuru ingenting kunde vara enfaldigare sedan alla priser blifvit uppjagade.
Det säkra var; att man hade otillräckligt af kapitaler qvar.
Ja man kan säga att nu med en mun ropades på mera, änskönt somliga, eller minoriteten röstade egentligen för att förhjelpa Staten i dess plan att med upplåning ingå i stora företag och löneförhöjningar, då de andra åter, eller majoriteten ville lia mer pengar, i och för rörelsens större behof.
Icke utan anledning trodde jag mig här kunna sätta i fråga om mera pengar af majoriteten Den 11 Mars f. m. 151 verkligen äskades för att få förlag till vinstgifvande handel och rörelse eller möjligen blott för att betala skulder?
I sednare fallet, framstod af sig sjelf frågan:
Hvar finnes då gransen elier maximibeliofvet af Banksedlar?
Det är uppenbart att behofvet vexel' som en lavin ju mera den rullar sig i samma lösa element för att slutligen försvinna i dunstkretsen.
Men dessa reflexioner voro för mig sedan länge gamla bekanta; andra och mera svårlösta uppstodo inom en annan sfer Jag sätter nu i fråga, huru länge 11.
St:r, då några ibland dem behandla så vitala frågor med förnäm likgiltighet, motsättande sig de invecklade och alltmer sig invecklande frågornas undersökning genom serskildt Utsk. och derpå vid hastig föredragning förklara reformförslag för outvecklade, huru länge, säger jag, desse Ständer och Regeringen som också genom sin ekonomiska lagstiftning på egen hand låter inveckla sig i intressenas hvirfvel, skola kunna motstå lavinens påtryckning, då den synes tvingande att låta RiksBanken liksom flytta ut på landet, låta den utvidga sitt i 72 § Beg:sF:n medgifna Privilegium som viii medgifva R.
St:r att allena banka sjelfve men icke att öfverlemna genom delegation privilegier åt andra mindre korporationer att banka d. v. s med andra ord: meddela understöd åt dessa korporationer, tvärt emot hvad Banklagen förklarat aldrig kunna af allmäna medel påräknas, således uppmuntra medelst lån mot låg ränta och kreditivriitt, och till råga derpå gifves skötebarnen part af eget grundlagsprivilegium, ehuru samma grundlag förbjuder alla privilegier?
Huru vidare i sammanhang härmed och i följd af samma vilseförda opinions påtryckning, rättigheten för solidariska Banker fastän stadgad i Bank-lagen skall kunna upprätthållas? samt ännu mer, om R.
St:r, sedan deras Bank åter blifvit allrådande öfver kredit och industri i landet, såsom den franska banken, hvars mönster man synes i centralisationens intresse vilja efterapa, skola ånyo utrota och förqväfva den rätt till enskild kredit och till kapitalbildning med egna1 resurser, som år 1824 gafs och efter 1833 begyntes, men aldrig blef fullständiggjord; om R.
St:r under det Konungen låter sin hejdande makt hvila, väl skulle uppsåtligen vilja begagna en dubiös makt och stå historien till ansvar för ett sådant dåd?
Det är — jag vet det — en fråga som kastas ut i luften och hvarpå icke vankas något svar; men Svenska Kronan, som efterhand medgifver de skattdragande att få lösa sina natura prestationer med pengar och alla löntagare, som småningom måste undergå samma öde, skola de väl finna sin penninge-intrader tillräckliga, hädanefter som förr, skola de förblifva likgiltiga åkådare af myntvärdets försämring under blott skenbar stadga?
— Ja — torde man svara, ty sådant kan hjelpas genom utrikes lån.
— Sannt, för en gång, men nästa gång och så allt fort?
Det är icke jag utan framtiden som löser denna gåta.
Må man ursägta mitt nit, om jag satt för mycket i fråga och på detta sätt har uttänjt en inledning till lagförslag för SedelBanker; men ingen skall kunna neka frågornas sammanhang, om han gör sig mödan att samvetsgrannt undersöka det.
Nog ser jag ännu en utväg att rädda det allmänna, och. nog återkommer jag, om jag 152 Den II Mars f. m. får lefva, till frågorna i ett sammanhang iinnu en gång; men först af allt vore nödvändigt att Konungamakten skulle slita sig lös från ensidig lagstiftning för enskildas kredit.
Har den gjort det genom att sanktionera friheten i enlighet med Marslagens högtidliga löfte, uprättliåller den den urgamla lagprincipen af solidarisk ansvarighet för Bolag af denna art, så har den, Regeringen nemi., sedan i sitt skön att hålla Ständernes bankrörelse, om den skall fortfara, inom grundlagens gränsor, och hela nationen skall, när den en gång öpnat ögonen och tillika finner sig fri att begagna sin kredit under lag, välsigna Konungamakten, som icke bör längre tillåta att hela landet skall skatta till Moloch, hvilken, likt den Österrikiska örnen, säges upfräta guld och silfver lika fort som den dermed matas, men återger — bara papper.
För sista gången, kanske, ber jag än en gång få uprepa:
Om sedelrörelsen af enskildas associationer fått utveckla sig fritt, som andra näringar, under lag, så hade en öfverdrifven vinst, på sin höjd icke öfver 8 å 10 proc., aldrig kunnat vankas och väcka förargelse.
Ej heller hade någon Bank kunnat sätta sina sedlar i omlopp utanför sina närmaste grannars krets, emedan dessa alltid, af eget intresse, skulle hafva skickat dem höfligt tillbaka.
Folket hade funnit sig kunna få tillfälliga förlag till billig ränta och, som ordspråket lyder, icke hafi längre lill Banken än till Bagaren.
Det är icke sagdt att alla Banker då kunnat pretendera bli SedelBanker; man må hafva så försökt, ja till och med misslyckats, men utan att störa allmänna säkerheten mer, än då en vanlig konkurs inträffar och hvarje fordringsägare får full betalning.
Solidariska ansvarigheten i en inskränktare krets verkar kontrollerande vida mer, än i en så vidt utsträckt, som t. ex. Smålands och Mälareprovinsernas, der den onekligen blir på det hela formell, mera än reel.
Folket hade då fått lära sig först att spara på kontanter, och sedan inse skillnaden emellan rörelsekapital och bytesmedel, deremot det visat sig att man ännu sväfvar i ett jemmerligt dunkel.
Ingen kunde ha haft skäl att klaga deröfver, att R.
St:rs Bank, i anseende till hvad man kallar faux frais och tidtals dryga afskrifningar, icke kunde upbringa sin årliga vinst alldeles så högt.
Vexelrörelsen skulle hafva kommit då att uttränga en stor del af alla slags banksedlar och ropet på mera pengar hafva tystnat genom det klarnande begreppet, att näringarne måste skaffa sig bytesmedel sjelfva, när de blott fått en ovanskelig förebild af myntvärde.
Månne R.
St:r då skulle haft lust att fortsätta sin egen bankrörelse?
Efter förestående nog långa inledning kan sjelfva förslaget bli desto kortare.
Det afviker också föga från de förenade Utskms, vid sistförflutna Riksdag afgifna, Utlåt.
N:o 1, som igenfinnes i häftet N:o 6 2:dra afdelmn.
Hänsyn är äfven tagen till föreskrifter i K. M:s Nåd.
Kungörelser under den sedan 1824 förflutna tiden, ehuru det är klart att alla dessa borde formligen återkallas.
Några serskilda lagbestämmelser för icke sedelutgifvande Banker anser jag icke erforderliga.
Och hvad de s. k.
FilialBankerne beträffar, som, emot lagens, tillkännagifvande att understöd af all - Den 11 Mars f. m. 153 manna medel till Banker aldrig skola lemnäs, äro helt och hållet en skapelse af B.
St:r, genom deras BankoBeghte, hvars behörighet torde komma att sättas i fråga, så borde åtminstone, vid stiftande af allmän lag, der Konungens sanktion skall samverka, aldrig ens deras namn i texten inrymmas.
Lagtext.
Allmän lag (förslag till) för Bankrörelse, med rättighet all utgifva egna tryckta eller graverade Kredilsedlar. §. 1.
Endast offentliga Bolag, ingångna af minst trettio namngifna och i orten kända personer, hvilka icke annorlunda, än genom en sig emellan vald Styrelse, under namn af Direktion, förvalta rörelsen och å Bolagets vägnar tala och svara, må bedrifva sådan bankrörelse, hvars hufvudkontor alltid vore förlagdt i stad. § 2.
Uti Bolagsreglorna böra inflyta förbindelser och öfverenskommelser. а) Om solidarisk ansvarighet, så beskaffad, som i § 5 vidare föreskrifves. б) Om tid för Bolagets varaktighet, icke under Tio år, i fall någon viss tid upgifves.
Eljest och derutöfver, i fall ingen viss tid på förhand bestämmes, åligge Bolaget att fortfara minst 18 månader efter allmänneligen kungjordt beslut att uplösas. c) Om storleken af teckningssumman eller grundfonden, som icke får understiga en half milbn Kdr rmt.. d) Om kontant inbetalning af minst en femtedel före Bankens öpnande och förbindelsers afgifvande, lemnande Bolaget Benämningen »Enskilda» kan alldeles försvinna om BiksBanken uphör såsom Lane- och SedelBank.
Den är i så måtto alltid origtig, som sammansättningen af sådana Bankbolag icke antyder enskild utan offentlig rörelse.
Näringsidkare äro dessa Bolag, fastän under en ny kategori.
Alla i denna § här sammanförda föreskrifter, hvilka lika mycket och gemensamt äro konstitutiva, synas böra sammanföras i en g och ej fördelas i flere.
Det kan ej vara likgiltigt för allmänheten, och således beroende af Bolagets godtycke, att efter börjad bankrörelse sluta opp när det behagar, utan föregående advis, så att annat Bolag må ha tid träda i stället.
Att börja med för stor grundfond, eller att efterhand få öka densamma, kan aldrig vara skäl för lagstiftning att förbjuda, deremot må den icke heller vara så låg, att dess belopp icke ger någon garanti för omtanka och emot lättsinniga företag.
Det är klart att ett nybildadt Bolags intresse, att tillse det Ban - 154 Den 11 Mars f. m. full säkerhet för vidare inbetalningar under minst tvenne påföljande qvartalet af en lika summa eller en femtedel hvarje qvartal. é) Om . beloppet af hvarje lottbref, icke stäldt å mindre summa än .200 Bdr rmt.
Om rösträttigheten inom
Bolaget antingen efter ägande lottbrefs totalbelopp eller med inskränkning för dem, som äga mer än ett visst utsatt maximum. g)
Om vilkor för öfverlåtelse å annor man af lottbref, så och den afgåendes ansvarighet till allmänheten under minst 18 månader. h)
Om antalet af Direkta-ledamöter, som ej får understiga fem, samt skyldighet för afgående ledamot att stå i ansvar för sin förvaltning under viss tid efter påföljande allmän Bolagsstämma. j) Om Bolagsstämmas hållande minst en gång om året samt tid för kallelse till extra stämma. k) Om årlig revision och tryckande af berättelse derom, efter den föreskrift administrativ myndighet äger lemna.
I) Om Regkte, efter hvilket Banken ämnar drifva up- och utlåningsrörelse.
Alldring häri må ej ske emellan Bolagets ordinarie stämmodagar, och beslutade ändringar derefter allmänneligen kungöras. § 3 Bolaget må ej öpna sin rörelse innan dess Bolagsreglor och Beghte jemte lemnad bevittnad afskrift af originalhandlingarne blifvit upvisade för Rådh.Rm i staden, upgift lemnad om Bolagets firma, om namnen på Direkt:s-ledamöter samt förteckning på säker - ken kommer i tillbörlig ordning under första året, är så lifligt och upmärksamt, att man gerna kan anförtro åt den första konstituerande
Bolagsstämman sjelf att till säkerheten pröfva de föreskrifningar och hypotheker, hvilka på 3 och 6 månaders tid af delägare afgifvas, för att till -| af grundfonden göra inbetalningar.
Att teckna en stor grundfond, men endast inbetala anser jag vara skryt, ej säkerheters ställande.
För Bolagens egen styrka anser jag det af vigt, då de förläggas i en landsort, att ledamöter af allmogen deri taga lottbref.
Den vänjes då så småningom vid insättning af besparingar, i st. f. utlåning å namnsäkerhet, som vållar flera rättegångar.
(För mom. litt. 1.)
Inskränkning i rösträttighet, så att icke de större kapitalisterne bli allrådande, innefattar en säker garanti för Bankens varaktighet och trefnad.
Deremot är det fullkomligt i sin ordning, och i större handelsstäder nödvändigt, att flere Banker, hvarannan underordnad i afseende på affärernas storlek, finnas.
De större kapitalisterna röra sig i en annan sfer än de medelmåttigt och mindre rika.
Bankernas kunder äro ock vanligen af tre slag, som icke gerna associera med hvarannan.
(För mom litt. 1.) Ingenting vittnar om okunnighet rörande Bank-administrations möjlighet och vilkor mera, än att genom Beghte vilja försöka sätta gränsor för kreditens utvidgning i god konjunktur och ge den en viss latitud medelst en siffra, som ofta finnes förledande, då en dålig konjunktur inträffat.
Det är högst
Den 11 Mats f. m, 155 hetshandlingar för icke inbetald andel af grundfond, hvilka handlingar skola inläggas i kassakista, hvartill en af l)irekt:ns ledamöter, Magistratens ordf:de, samt en af Bolaget serskildt utsedd bolagsman skola hvar sin nyckel förvara.
Såsom säkerheter må antagas ej allenast kontrolleradt guld och silfver, utan äfven förskrifningar på upsägning intecknade i fastigheter inom taxeringsvärdet för tiden, samt räntebärande obligationer till £ af deras nominella belopp, utgifne af allmänna inrättningar, men icke aktier, ställde till innehafvaren, ej heller annan Banks lottbref. § 4.
Vid den pröfning af säkerhetshandlingar, som vid Bolagsstämma näst före Bankens öpnande företages, anmodas Magistraten att genom deputerad ledamot närvara.
Utbyte af säkerhetshandlingar må ej tillåtas å annan tid, än då Bolagsstämma hålles, och i närvaro af Magistratens deputerade. § 5.
Solidarisk ansvarighet af Bankbolag skall så förstås och tillämpas att, först i andra rummet och efter det så väl Bankens alla tillgångar, som hvad Direktms ledamöter enskilt ega blifvit i mät tagna och icke af Magistraten i staden anses tillräckliga, derom utslag inom 14 dagar efter anstäldt åtal skall afkunnas, öfrige Bolagets medlemmar skola en för alla, och alla för en, kännas skyldiga gälda de kraf, som sedel-innehafvare med härmed tilldelad förmånsrätt och derefter andra Bankens gäldenä - orättvist att godtyckligt lägga en tygel på krediten af sådan art.
Den missleder ifrån de två enda hufvudreglorne för all sådan rörelse, nemi. tillse till hvilka personer utlåning må, med visshet om återbetalning, ske samt vara upmärksam på konjunkturen,- så att Banken alltid är ^beredd för eventuella kriser.
I dessa stadganden hoppas jag man skall finna alla de kontroller iakttagna, som kunna, under vederbörandes skyldiga vaksamhet, vara tillfyllestgörande, utan att vara onödigt besvärande.
Många olika meningar hafva sedan år 1833, då Wermländska Banken öpnades, uttalats om ansvarighets-principen, som i vår gamla lag, så väl som i allmänna tänkesättet, sedan forntiden varit stadgadt, att bolagsmän, som drifva gemensamt rörelse eller näringsfång, skola ansvara en för alla och alla för en.
Jag hoppas det aldrig skall lyckas rubba den för Bankbolag.
Må Aktiebolag bilda sig för andra företag bäst de gitta, men all inovation i den äfven i Skottland, för mer än 200 år bestående, aldrig svikande ansvarigheten in solido, vore att förderfva 156
Den 11 Maré f. m. rer Los Ilådh.lLn förmå göra gällande.
Kreditsedel-innehafvare som, efter vägrad inlösen i Banken, anmäler sitt kraf inom 6 månader efter det Bankens obestånd blifvit i allmän kungörelse tillkännagifven, njute ränta, till 8 för hundradet, tills betalning sker, men sådan kreditsedel, som efter sagde tid anmäles, återlöses utan ränta endast under påföljande 2: ne år. § G.
Bankbolag, som en gång kommit på obestånd enl.
Magistratens laga kraftvunne beslut, måste ovilkorligen uplösas och bolagsmännens ömsesidiga förluster dem emellan efter äganderätt jemkas, med rättighet till godtgörelse efter 8 för hundradet af utgifter, som enskild medlem varit tvungen göra för Bankens räkning.
Under ingen förevändning kan sådan Bank erhålla understöd af allmänna medel eller få under samma firma åter bedrifva bankrörelse. § 7. Beloppet af utgifne kreditsedlar, äfvensom valören af sedelsorterna, vare icke underkastad annan inskränkning eller föreskrift, än att hvarje Bank vare skyldig, vid förlust af näringsrätten, till K.
Bef:h:de i länet inlemna upgift derå för sista qvartalet inom 14 dagar efter detsammas datum..
Skolandes dessa qvartalsupgifter på Bankens bekostnad intagas i länets löpande årstryek af allmänna kungörelser.
Varandes
Bankens räkenskaper städse tillgängliga för K.
Bef:h:de eller dess fullmäktigade ombud. för alla tider inrättningens systematiska fullkomnande.
Sättet att trankilisera dem, som frukta ingå i dylik ansvarighet, hoppas jag vara funnet genom den skillnad deri, som gäller för en delägare, som icke är Direktör.
Att den sistnämnde, som njuter aflöning och har så mångå personers väl i sina händer, blifvit i första rummet hållen till strängt exekutift ansvar, kan ej vara annat än skäligt och nödvändigt.
Beloppet af kreditsedlars totalbelopp är en på förhand obestämdbar qvantitet.
Då solidarisk ansvarighet, d. v. s. alla de personers privata förmögenhet, utom hvad de inbetalt eller deponerat i Banken, är i lagligt ansvar ställd för Bankens förbindelser, så bör ej anspråken sträckas till det orimliga att fordra mer.
Då det blir för allom lätt veterligt, hur långt Banken hvarje qvartal sträckt krediten, kan, med den upmärksamma affärsvana, som bör ha ett föremål att öfva sig på, en hvar lätt se, om han har skäl att i tid draga sig från affärerna med en Bank, som gör äfventyrliga försök att på en svag grundfond utsträcka krediten.
Lagstiftaren bör ej med Beghten i detta afseende insöfva allmänheten till ett förlitande på förmyndarevård, som i de flesta fall alltid visat sig illusoriskt.
Hvad åter minimivalören af sedlarne vidkommer, så har sträfvandet att förbjuda bruk af sådana små valörer, som rörelsen synnerligen fordrar i de orter, hvilka äro aflägsna från de större handelsstäderna, alltid kunnat spåras tillbaka till dess ursprung i monopolisk afund.
Wermlands Bank böriade med 2 Bdr D en 11 Mars f. m. 157 § 8.
Bankbolag vare förbjudet idka handel med annat än guld och silfver samt räntebärande allmänna obligationer.
Sjelf må icke Banken utfärda låneförbindelser annorlunda, än ställde till viss mans ordres på viss tid eller upsägning.
Alla häremot stridande förbindelser vare kraftlöse. § 9.
Då mål emot Bankbolag genom besvär komma under HofR:s pröfning, skola de lika skyndsamt, som mål rörande vexelrörelse behandlas.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 4 och 10 dennes på bordet lagda Betänk.
M 1 5, i ani. af väckt motion om förändring af 2 g i Gifterm:sB:ns 10 Kap. Frih. De Geer, Louis Gerhard:
De mångfaldiga, ständigt återkommande förslag till ändringar och jemkningar i våra lagar, ang:de arfs-, testaments-, börds- och giftorätt, så olika dessa förslag sins emellan äro, stödja sig likväl nästan alla på en och samma grund, och denna grund är inskränkning af slägtens rätt till de enskildta slägtmedlemmarnes egendom.
Den gamla tidens beundrare se häruti endast ett uttryck af den nyare tidens egoism, bestående deruti, att individen sträfvar att tillskansa sig oinskränkta rättigheter till all den egendom, han på ett eller annat sätt kan åtkomma.
Betraktar man saken fördomsfritt, torde man dock medgifva, att intet af dessa ändringsförsök kunnat tillvinna sig några mera allmänna sympathier, så vida det ej omfattat någon verklig, stor rättsgrundsats, som hittills icke lyckats att i lagstiftningen göra sig fullt gällande.
Bland de ädlare sträfvanden, man sålunda ofta kan spåra, räknar jag främst den djupa betydelse man vill gifva åt äktenskapet.
Vår gamla landsrätt erkänner i sjelfva verket icke, i afseende å egendomsförhållanderne, äktenskapets idé, uttryckt i den bibliska satsen, att man skall öfvergifva fäder och moder för sin hustrus skull, utan förhållandet emellan makarne betraktas fastheldre i denna rätt såsom något nästan tillfälligt, och slägten qvarstår alltid på hvardera sidan om makarne såsom det väsendtliga.
Nu sträfvar man att i större eller mindre mån tillbakasätta slägten för makan, och deruti har man, enl. min tanke, rätt.
Men man synes sväfva i den största villrådighet om det bästa sättet att upnå detta mål.
Den motion, som LagUtsk. i detta Betänk, handlagt, söker att lösa upgiften genom att gifva makarne lika .äganderätt i bko.
Reaktionen har sedan tvingat valörer upp till 3 Rdr 16 sk.
Och detta under det R.
St:rs Bank ger ut 32-sk:s-sedlar!!
Förnuftsskäl kunna omöjligen framhafvas.
Åberopad erfarenhet har man lånat från Engelska lagstiftningen, utan att känna orsakerna till föreskrifter, som hvilade på helt olika förhållanden der, emot de Svenska.
Lyckligtvis kan jag nu stödja mina alltsedan 1833 förfäktade satser i detta afseende på Hr RiksArkivarien
Nordströms oemotsägliga argumentation i dess reservation vid sistförflutne Riksdag. 158 Den 11 Mars f. m. all den egendom, som de i boet medfört eller sedermera erhållit.
LagUtsk. åter liar icke velat taga steget fullt ut, men har framgått ett stycke på samma väg, och från makarnes gemensamma äganderätt endast undantagit arfvejord på landet.