Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På de hufvudgrunder, som jag i min föregående motion tillåtit mig andraga, och sedan erfarenheten ådagalagt, icke allenast att de besök, som Agronomen Jonsson gjort i landet, medfört verkligt gagn, utan ock att Jonsson, oaktadt sysselsatt frän tidigt på våren till sent på hösten, omöjligen kan medhinna att besöka alla reqvireuter, får jag förnya en motion, som jag redan vid sisth riksdag gjorde, nemi. att R.
St. ville anslå medel till aflöning af änuuu en resande agronom, hvilken, likasom Jonsson och under enahanda villkor som denne, tillförbindes att besöka reqvireuter i landsorten.
Dessa 2:ne motioner remitterades till StatsUtsk. 3.
Sedan fråga inom II.
PresleSt. blifvit väckt om en jemkning och reglering af så väl pastorernes som comministrarnes löner, oeh således initiativet till en tidsenlig reform af presterskapets löncsätt utgått frän sjelfva det Ilögv.
Ståndet, tillåter jag mig, icke ulan allt hopp om framgång, motionsvis föreslå hvad som länge varit föremål för en af mina fromma önskningar, nemi. att presterskapets aflöning directc af församlingsboer/le, eller de s. It. pastoraliernc, måtte upphöra, och att preste rskapet i stället måtte, jemte bibehållande af sina boställen, få uppbära, likasom andra tjenstemän, sin aflöning af Staten, antingen i bara penningar, eller till en del i spanmål och till en del i penningar.
Tillgång till betäckande af den statsutgift, som ifrågavar. löneanslag skulle medföra, erbjuder sig naturligtvis genom uttaxering hos alla dem, som nu aflöna presterskapet, motsvarande de pastoralier, sorn nu erläggas.
Öfvergången till ett nytt löningssätt kan ej ifrågakomma fortare än i mån af nuvar. innehafvares afgång, eller ined deras begifvande, och lönernas belopp, som torde böra bestämmas i 2 eller 3 classer, skulle, efter min förmening, lämpligast kunna bestämmas efter beräkning, antingen öfver hela riket, eller särskildt i hvarje stift, af den summa, hvartill alla pastoralier nu utgå, fördelad på antalet af pastorater.
Det förslag jag härmedelst vågat framlägga synes måhända allt för djerft och genomgripande; men innebär ingen ökad utgift för den skattdragande, ej eller minskad inkomst för presleSt.
, medförer blott en jemnarc fördelning af båda delar.
Skulle 484 Den 25 Augusti. denna min uppgift bemötas med påpekande af kostnaden för debitering, uppbörd och åter utdelning af ifrågavar. pastoralier, så får jag erinra om de förluster, som mången prestman får göra dels på åhörares underlåtenhet att liqvidera sina pastoralier, dels på egen bristande vana och förmåga att realisera dem till penningar, dels ock på kostnaderne vid sjelfva uppbörden.
Jag förmodar således, att dessa olägenheter kunna motväga hvarandra.
De äro i allt fall materiella och underordnade.
Den intellectuella vinsten genom antagande af mitt förslag vore oberäknelig.
Nu, då presten oftast måste öppna sin bana inom församlingen med en strid om rättigheterna; då han, om så kallad sämja skulle vara eller blifva träffad, nödgas oftast uppbära den i diverse poster och persedlar, såsom ost, mjölk, oller, matskatt etc., hvilka hvar för sig äro för grannlagenheten motbjudande och prestens värdighet stridande att emottaga; då åhöraren sällan underlåter att betrakta pastorslönens utgörande såsom en af sina tyngsta bördor, och vid hvarje sådan utgift kanske erfar en motverkan till den kärlek, som borde draga honom till sin själasörjare, — uppkommer ofta af sjelfva löuingssättet, hvilket fått utseende af att mer bero på godtycke än lag, en kallsinnighet, som är ingenting mindre än fördelaktig för framgången af prestens embetsverksamhet inom församlingen, som nedsätter det höga anseende, hvari presten bör stå uti opinionen, och som beröfvar honom det förtroende, hvarförutan han svårligen kan lyckas att åstadkomma åhörarnes moraliska förbättring.
Efter uppläsningen häraf begärde Frih.
Raab, alt denna motion måtte remitteras till Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-
Utsk:n samt jemväl communiceras Hiigv.
PresteSt., hvilket, uppå derom af fl. Ex. Hr, Gr. o.
Landtm, framställd propos., af R. o. Ad. bifölls.
Vid förra riksdagen väckte jag äfven en annan motion, som likaledes misslyckades.
Jag vill dock försöka, om hon vid denna icke kan hafva bättre framgång, den nemi. att det s. k. mynthuset måtte inredas till embetsrum åt samtelige Statsdepartement, med undantag för det Utrikes.
Omständigheterna äro i detta fall lika nu, som då, hvarföre jag tager mig friheten upprepa hvad jag då härutinnan yttrade:
Att här, såsom på andra ställen ofta brukas, förena embetsrum för departementet med boningsrum för dess chef, har liera olägenheter.
Det kök och den betjening, som erfordras för ett stort hushåll, medföra lära för eld och våda för Statens handlingar, hvilka måste i embetsrummen förvaras.
Afven om denna fara kunde förekommas, så skulle svårigheten att finna sådana hus, hvari embets- och boningsrum kunna lämpligen förenas, vålla, alt de blefve spridda långt ifrån hvarannan och Den 25 Augusti. 4S5 ifrån K. slottet, der Statsrådets sammanträden hållas.
Sådant åstadkommer binder för dess snara sammankallande, onödigt besvär oell onyttig tidspillan, både för Depart.chcferna och för allmänheten.
De förre kunna ej, utan längre omgång, sammankomma på K. slottet, när Konungen så befaller; de kunna ej ögonblickligen träffas och samråda, eller få upplysningar från hvarannan, när så bchöfves.
Den rättsökande, som, i händelse alla departementers embetsrum vore i ett hus, kunde inom några timmar erhålla i det ena departementet de upplysningar, som saknades i det andra, samt träffa så många exped.- eller depart.-chefer, han för sina angelägenheter behöfde, skulle i annat fall möjligen få tillsätta en hel förmiddag eller liera, utan att ändock vinna sin åstundan.
Särdeles besvärligt skulle det vara, att förlägga Landt- och Sjöförsvars- samt Civil- och Finance-depart:na i särskilda hus; ty emedan handlingar, protocoll och coneept öfver de mål, som skola tillhöra de 2:ne förra och de 2:ne sednare, äro gemensamma för den föreg:de tiden, och svårligen kunna åtskiljas, emedan prot., som äro föreningsbandet och rättesnöret både för afgörandet och för expeditionerna, icke fä styckas; sä blefve de hegge departementen redlösa, hos hvilka äldre handlingar saknades.
Nära nog samma förhållande skulle inträffa för Just.depart., med 1'ängvårdsmål, aflönings-, befordrings- och organisalions-ärenden, rör:de domstolsverket, hvilka förut hört till Kammar-exped.
Beröringen emellan fattig- och fångvården torde ofta göra samråd och upplysningar nödiga emellan det sistnämnda och Ecclesiastikdepart.
Just.Statsexped. har alltför inskränkt utrymme i de rum på K. slottet, hvilka Hofcaucellersexped. fordom begagnade.
Då de begge militäre Depart.cheferne tillika äro generaladjutanter för landt- och sjöförsvaret, sä är det nödigt, att deras befälsexpeditioner förläggas i samma hus, som deras civilexpeditioner, för det behof, de ömsesidigt hafva af hvarannan och af den gemensamma chefens samtidiga närvaro.
Det förutgående visar, att intetdera af de 7 RegeringsdeparUn, undantagandes det Utrikes, hvilket torde höra pä K. slottet förblifva, kan ulan olägenhet aflägsnas från de öfriga.
I Norrige äro alla Regeringsdepart:n förenade i samma hus; och jag har sett fördelarna deraf.
I Washington lärer förhållandet vara enahanda.
Men hvar skulle vi här finna ett hus, nog stort för att inrymma 6 departement, hvaraf 2 hafva dubbla expeditioner, nog närbeläget lill K. slottet, samt nog prydligt och ansenligt, för att passa för sitt ändamål, om ej K. mynlhuset dertill begagnades.
Det har en stor gård, med fönster och ljusa rum, äfven på insidorna.
Endast bottenvåningen ät myntgatan är mörk.
Men denna behöfdes och kunde lämpligen användas till boningsrum åt depart:nes vaktmästare, hvilka städse borde vara i huset alt finna.
Om Krigsexped. då utrymde våningen 2 trappor upp i Comm.collegii hus, så kunde Bergscoll. i stället intaga den, och begge näringscollegierne dädanefter, såsom lämpligt vore, befinna sig i samma hus.
Om armeens Generaladjutantsexped.
Den 25 Augusti. flyttades till mynthuset, så Liefve vid Drottninggatan en stor våning ledig, hvilken behöfdes för landscancelli och landscontor i Stockholms län, hvilka nu sakna erforderligt utrymme, o. s. v. Hvart myntverket borde flyttas, kan jag icke uppgifva; men att det numera, då det verkligen och mycket begagnas till myntning, samt enär den starka hetta, som erfordras till ädla metallers smältning, gjort det till en ganska eldfarlig inrättning, ligger högst olämpligt, med våda ej blott för Kronans embetsverk och handlingar inom samma hus, utan äfven för slottet och staden, lärer en hvar finna.
Det är äfvenledes bekant, att man på sednare tiden önskat, att det mindre huset, som äfven begagnas af myntverket och som ligger mellan rådstugan och den stora myntbygguaden, måtte, sedan alla kämnersrätterna äro förenade i rådhuset, få begagnas till förvaringsfängelse, på det att fångars transporterande den långa vägen mellan de spridda_ fängelserna och kämnersrätten skulle kunna undvikas.
Afven denna fördel vunnes, om myntverket flyttades.
På alla förenämnda skäl hemställer jag vördsamt, att R. II.
St. ville hos K. M. und. anhålla, det K. mynlhuset malte upplåtas till embetsrum åt de (» Regeringsdepart:n, utom det Utrikes, samt alt R.
St. ville anslå nödiga medel till husets inredning för sitt ändamål, äfvensom till K. myntverkets och dervar. embetsverks förflyttning annorstädes.
Jag anhåller, att denna min motion mätte till StatsUtsk. remitteras.
Jag instämmer i allo med Hr v.
Hartmansdorff i den af honom nu väckta motion, och vill blott tillägga den upplysning, att i händelse StatsUtsk. skulle finna svårighet vid myntets förflyttning till en lämplig local, just i denna lidepuukt ett gynnande tillfälle att en sådan erhålla, erbjuder sig å Kungsholmen.
Lades på bordet, Hr Lagerhjelm, Pehr, uppläste följande:
I sammanhang med den motion, jag uti sista plenum väckte rör:de 73 § uti gällande bevilln:sförordn., får jag vördsamt fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att i likstämmighet förändra 74 § rör:de bevillning af manufactur.
Denna § förmår nemi., att ägarens behållna vinst skall anses från högst | till minst } af samma bruks stångjernspris vid de bruk, der hela eller en del af smidet till manufactur förädlas, men för manufacturverk på köpt ämnesjern högst ^ och minst af ortens hammarskaltspris.
Jag föreslår, att heia denna skillnad emellan eget och köpt ämnesjern måtte försvinna och ägarens behållna vinst anses till högst 1lff och minst ?'0- af örtens hammarskattspris.
Hvarken ger manufacturen någon vinst, ej eller har man skäl att emotse någon betydande förändring härutinnan.
Tillverkaren vore lycklig, om han utan förlust kunde bibehålla sitt folk, och R.
St. komma snart åter tillsammans, då tillståndet
Den 25 Augusti. 487 med denna gren af nationalindustricn kan a nyo skärskadas.
Jag anhäller om remiss till Bevilln.Utsk. Remitterades till Bevilln.Utsk. Hr Aminoff, Joli. Fredr., anförde skriftligen:
Genom de motioner, som riksdag efter riksdag blifvit väckte under vårt nuvar. nya statsskick, om en förändring af rikets mått, mål och vigt, hade man hoppats, att denna af behofvet högt påkallade förändring långt för detta bort antagas, helst Regering och Ständer samverkat till vinnande af ändamålet.
På sådan grund har K.
M. för längre tider tillbaka anbefallt Vetenskapsacademien uppgöra ett förslag härutinnan, hvilket gillades af R.
St. vid 1823 års riksdag, som fann förslaget godt och antagligt, och i följd deraf hegärde K. M:s stadfästelse.
Detta förslag har blifvit infördt uti 1825 och 1826 årens almanackor, samt genom kungörelse öfver hela riket år 1827 allmänt kunnigt. K. M. beslöt vid riksdagen 1828, att genom nåd. propos. till R.
St. öfverlemna förnyad granskning af förslaget, med tillkännagifvande, att tillämpningen deraf ännu borde fördröjas uti 10 år.
St. instämde uti denna nåd. propos., samt tillstyrkte i und. den nya stadgans utfärdande lill efterlefnad från och med år 1840.
Vid 1840 års riksdag var författningen icke utkommen, hvarföre nya motioner i ämnet väcktes.
St. heslöto då, att hos K. M. i und. anhålla, det undervisning skulle från och med år 1842 meddelas uti folkskolorne om decimalräkningen, och att sednast 10 år derefter K.
M. täcktes låta utfärda nåd. författning om det nya förslagets antagande till efterlefnad.
Med stöd af denna R.
St:s und. framställning, och då jag för min del tror, att inga 10 år behöfvas, för att göra sig bekant med decimalräkningen och hvad som har gemenskap med förändringen af rikets mått, mål och vigt, så får jag vördsamt föreslå, att R.
St. hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K.
M. under loppet af innevar. år låta utfärda den af Konung och Ständer redan antagne nya författning om rikets mått, mål och vigt, till allmän efterlefnad från och med år 1845.
Anhållandes jag, att denna min motion måtte blifva remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel:
I anledn. af Hr Ami noffs nu väckta motion, får jag äran upplysa, att den af R.
St. under riksdagen 1840 lill K.
M. allåtna und. skrifvelse, som afsåg utarbetande af en handbok, rör:de rikets mått, mål och vigt, blef oförtöfvadt efter ankomsten Konungen föredragen, som åt dess Vetenskapsacademi uppdrog att en sådan handbok utarbeta, för att vara i folkskolorne tillgänglig.
Vetenskapsacademien har, efter förnyade förfrågningar, gifvit det besked, alt arbetet vore under handläggning, men ännu icke fullfärdigt.
Remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. 488 Den 25 Augusti.
Hr Lind af Hageby, Carl Au g., uppläste följande:
Uti en tid, då man anser som en pligt att, så vidt möjligt är, erkänna gjorda tjenster, och när en man af utmärkelse bortgått, måste väl den offentliga tacksamheten böra på en sådan mans närmaste anhörig öfverflytta den gärd af rättvisa eller erkänsamhet, som icke mera kan egnas åt den bortgångne personligen.
Nu mera framlidne Excellencen Gr.
Adlersparre var väl under nuvar. statsskick en af Sveriges utmärktaste män.
Till bildandet af detta statsskick har lian i väsendtlig man bidragit.
Men jag behöfver icke orda om hvad Sverige är honom skyldigt; jag anhåller derför blott få hafva äran föreslå, att fäderneslandet genom R.
St. måtte, genom en lifstidsränta af 1,000 r:dr b:co åt den bortgångnes efterlemnade maka, Grefvinnan Adlersparre, egna en gärd af skyldig hyllning åt den bortgångnes minne.
Frih. von Döbeln, Napoleon, uppläste en så lydande motion: R.
M. bar under innevar. riksmöte aflåtit en nåd. propos., ang:de förändrad lydelse af 1 § 23 cap.
Ärfdab:n och tillägg i 7 §. 20 cap. samma balk, och har härigenom galt R.
St:s önskan till mötes uti delar, som röra förmyndarevård: men ännu har ej mig veterligen af någondera statsmakten något förslag blifvit gjordt till en utveckling af 4 § 19 cap.
Arfdalnn, som den så väl synes behöfva.
Denna § innehåller väl, att ”den som för vanvett, slöseri, eller andra orsaker ej kan vårda gods sitt, varde under förmyndare ställd;” men den säger hvarken af hvilken förmyndare kan ställas, eller i hvad form detta skall ske, och måste således lemna rum för missbruk, hvarpå ej torde saknas exempel.
Dessutom är den tryckande derutinnan, att den, med undantag af orsaken ”vanvett,” hvilken naturligtvis upphörer då helsan återkommit, ej utsätter någon tidlängd vid de öfriga fallen, hvilket strider emot erfarenheten, som visar, alt ganska invecklade alfärer kunna redas och ett oordentligt sinnelag förbättras, på tiderymden af 2 ä 3 år.
Lagen äger således uti detta sitt rum en ofullständighet, så mycket mer i ögonen fallande, som den i öfrigt på tydligaste sätt stadgar hvad som rörer personliga säkerheten, friheten och egendomsrätten.
Att rättelse häruti bör sökas innan nya lagen blifver underställd Ständernas pröfning, synes mig klart, på det samma felaktighet ej uti densamma må inflyta.
Med anledn. af 53 och 87 §§ Reg.F., jemförde med 33 § Riksd.Ordn., vågar jag således motionera, att LagUtsk. täcktes föreslå en förklaring öfver 4 § 19 cap. Arfdab:n, grundande sig derpå:
Att Den 25 Augusti.
4S0 ali de tili denna § upptagne orsaker lill förmynderskaps förordnande, nemi. vanvett, slöseri, eller andre orsaker, böra vara bevisade inför vederb. domstol, börande för vanvett intyg vara skedt, af 2:ne läkare, hvaraf den ena, örn sjukdomsgraden del tiIlater, väljes af ifrägavar. individ ; ali liden för förinynderskapet bör, med undantag för vänfelt oell för sist härefter slående fall, första gången vara 2 år, och följande gånger samina tid, med tillägg af 1 å 2 år; att förmynderskap för vanvett upphöre då 2:ne läkare, hvaraf den ena kan, om så önskas, nises af förmyndaren eller förniyndarne, intyga alt han eller hon helsan återfått; att om fader, eller moder, eller barn, eller syskon lefva, dessa allena må kunna söka ställa under förmynderskap; men äro de alla döde, denna ansökan allenast må göras af någon eller någre bland släglen, sedan, med undantag af vanvett, en af ilen tillernade pupillen utvald slägtinge eller — dä någon sådan mera ej är vid lifver., bekant, eller är frånvarande — annan person blifvit hörd och dermed förenat sig; att, med undantag af vanvett, ingen ansökan af fader, moder, barn, syskon eller slägtingar må göras förr än viss lid efter derom i vittnes närvaro gjord varning och då förbättring bevisligen ej påföljt; att tvungne kostnader, utgifter för lefnadsbehof, gjorde förluster, samt- motgångar, ej kunna, om också årsulgift öfverstigit inkomst, föranleda lill förmynderskaps underställande; och att i alla de fall dä tvetydiga, eller endast obetydliga skäl finnas emot den tillernade pupillen, domstolen snarare frie än fälle; sak samma vare då andra orsaker än egendoms vårdslösande, anföres emot den tillernade pupillen; att, med undantag af vanvett, den som äger sjelfförvärfd egendom, eller hvaröfver han eller hon äger fri dispositionsrätt, ej må kunna ställas under förmyndare; all samma sak galle med den sorn äger en del förmögenhet, hvaröfver lian eller bon ej äger förordna, då han eller lion bevisat dess säkra bibehållande ; jindlligen, att då förmynderskap förordnas med individens eget samtycke, någon viss lid derföre ej ulsättes, och alt detsamma upphöre så snart han eller hon det äskar.
Alt den förklaring af LagUtsk., som jag här föreslagit, lämpar sig till 88 § Reg.f., vågar jag äfven till uppmärksamhet antyda.
' Remitterades till LagUtsk.
Hr Rosenblad, Bernhard, uppläste följande 7 motioner: 1.
Otvifvelaktig! har icke någon enskild Corporation i Sverige gjort större uppoifringar för allmänt nvtliga företag, med rin 1 H. “ 02 490 Den 25 Auga s t i. gare egen ersättning, än Götha canalbofag.
Det har Dör rar!a lens byggnad af egna medel sammanskjutit öfver 3,140,000 r:dr b:co samt sedermera, för anläggning och utvidgning af Motala verkstad, npp,olfrat öfver 300,000 r:dr, en uppoffring sorn tfvarlemnat skulder ännu tryckande bolaget.
Den vinst, sorn vid bolagets stiftande förespeglades genom beviljad disconträtt, inträdde aldrig, då denna discont af bekanta orsaker föll i förtid.
All den utdelning, bolaget någonsin erhållit, har varit åp 1828 2 proc., 1837 2 proc, 1840 1 proc. 1841 3 proc. och vid början af 1843 likaledes 1 proc. eller inalles 7 proc. för bästa dassens adier och 4| för den andra; men af dessa ut delningar utgitigo de begge första och största i bolagets egna obligationer, som pä samma gång ökade dess skulder, och som då icke utan ganska stor rabatt kunde förvandlas i contant.
Dock har bolaget för dessa ringa utdelningar, utom för den första, mäst erlägga bevillning, ehuru andra bolag för allmänt nyttiga inrättningar, hvilka gjort vida mindre uppoffringar, såsom t. ex. nya bolaget för Höganäs stenkolsverk, varit derifrån befriade.
Så länge bolagets actieutdelning icke öfversligcr 1 proc. af tillskjutet capital, tyckes den begäran icke vara obillig, alt få åtnjuta bevillniogsfrihet. dag får sålunda vördsamt föreslå, alt i blifvande bevilin.förord»., den §, som kommer att motsvara den 145 i närvar, bevillntsförordn., bland dem som åtnjuta frihet från bevillning efter 2:dra artikeln införes: ’’Götha caualbolag för den utdelning, som icke öfverstiger 1 proc. å actie-eapitalet”;.
Remitterades lill Bevilln.Ctsk. 2.
Då erläggandet af den s. k. cancelligeböhren och sportlerne vid Konungens cancelli upphörde, öfverllyllades en motsvarande afgift alt utgå jemte iza vanliga stämplade pappersafgiflen.
Men då, ehuru denna afgift i mångå fall är högre än stämplade pappersafgiflen (å fullmakter och constitutorialer l. ex. 7^ proc., under del alt den sednare endast utgår med 5 proc. af lönerne) dess belopp likväl icke tagits i betraktande vid den andra afgiftens bestämmande, så hafva de obilligaste anomalier uppkommit, såsom t. ex. under del alt charteringen för förordnanden att vara stadsmäklare i Slockholm, en befattning, som gifver af en enda gren af dess rörelse ofta en inkomst af 10 h 11.000 r:dr b:co, endast utgör 20 r:dr b:co, sä erlägges vid charleringeu af en fattig tjenstemans fullmakt, som i lön äger 400 r:dr i ett för allt, 20 r:dr i stämpel-papper och 30 r:dr i cancelligebubrsafgift eller tillsammans 50 r:dr, utom sigillpenningar.
En annan obillighet företer denna afgift, caneelligebubren, nemi. den att de fleste tjenstemän vid Konungens cancelli äro derifrån befriade och sålunda, ehuru de i beviljad löneförhöjning äro de, som egentligen tillgodonjuta denria inkomst, dock betala vid deras fullmakters lösen endast y mot andra tjenstemän.
Jag får sålunda vördsamt föreslå, att den i 10 § af K. kungör, af d. 16
Den 25 Augusti.
Nov. 1841 äng. stämplade pappersafgiflen införda afgift, till ersättning för cancelligebiihren oell sportlerne inom Konungens cancelli, upphörer, emot det att den härigenom för ehartverket uppkommande förlust ersattes genom en hillig fördelning pii den egentliga slämpelpappersafgiflen, sådan den utgår efter 2 och 5 §§ i ofvannämnde stadga.
Vidare anser jag mig höra fästa uppmärksamhet på den efter föråldrade förhållanden i 7 § upprättade seala för charlering af vexlar, der bland annat omnämnes eli Norrskt mynt, som icke på 28 år funnits, och på nödvändigheten att vid bestämmandet af afgifter å Svensk-Norrska consulers diplomer eller ä löner, utgående lili Svensk-Norrska diplomater och cousuler, införa bestämmelser, som icke förnärma Konungariket Norriges rätt.
Remitterades till Bevilln.Utsk. 3.
I milt yttrande till H. 15. o. Ad:s prot. d. 7 dennes, innehållande de grundsatser, hvarefter jag ansåg 11.
Sl:s banks verksamhet under närvarande förhållanden höra ordnas, omuämde jag nyttan af en förstärkning af dess metalliska cassa.
1 öfverensstämmelse dermed får jag föreslå: l:o att R.
Sl:s bank mätte uppdragas upptaga ett lån, ieke öfverstigande 21 och icke understigande 2 millioner r:dr specie, eller motsvarande belopp u
I land k t mynt, att återbetalas inom sednast 45 och tidigast 30 år från upptagandet; 2:o alt det. öfverlemnas åt Banco.Utsk., ali närmare bestämma de villkor, sorn vid länets upptagande böra ligga lill grund; 3:o alt i fall delta Utsk. skulle anse lämpligare, alt lånet upplages af K. M. ä rikets vägnar, del äger alt derom göra anmälan hos R.
St.; samt 4:o alt de prot., hvilka vid detta ärendes behandling hos Utsk. kunna föras, dels då upplysningar, allemnade af fullmäktige, förekomma af-dea art, all de anses böra hällas hemliga, dels då de i andra punkten omnämnde bestämmelser fattas, behandlas på sätt 13 § i 1841 års baueoreglemente stadgar.
Begärdes på bordet. 4.
I öfverensstämmelse med de grundsatser för bankens sedelrörelse jag i mill yttrande till prot. d. 7 dennes framställde, och hvilka jag visade hafva varit allmänligen erkände och tillämpade i eli land, rikt på erfarenhet och sakkännedom i detta ämne, får jag vördsamt föreslå, alt, med upphäfvande af de i .§§ 118 och 120 i nu gällande bancoreglemenle af 1841 innehållna föreskrifter, följande nya stadgande införes : Bankens sedelstock, hvartill räknas alla af banken ulgifna och icke inlösta eller afskrifna sedlar, jemte den i depositionsafdelningen inneslående fond för inlösen af ännu utelöpande r:gs-sedlar, äfvensom behällniugaruc på räkning i depositious-afdelningen, antingen 492 Dea 25 A agus ti. li11höranile enskilde personer oell helag eller på beviljade crediliv, flir icke genom någon fullmäkligs olgärd ökas utöfver dubbla beloppet al bankens capilalbchällniiig eller sednast afslutad Iiufvudbok, med tillägg af ett belopp, motsvarande bankens metalliska cassa.