Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att historien är cn omutlig domare, och ”att det är en ting som aldrig dör: dommen öfver död man'!” Håfven slutligen J, Mine Hrr, tillhörande ett yngre slägte, — ett slägte hvars känslor den grånade fanatismen ej ännu hunnit förstelna, — nogsamt betänkt de olyckor som partistriderna komma alt tillskynda vårt arma, dock så högt älskade fosterland?
Håfven J äfvenledes betänkt huru tungt kantschous-väldet hvilar öfver de beklagansvärda
Donauprovinserna, öfver det olyckliga Polen, och att samma välde oaktadt alla historiska afhandlingar och lärda deduktioner, som här hafva blifvit hållna och komma att hållas, bestämdt lika tungt skall komma alt hvila öfver frihetens vagga, det gamla Sverge, om vi lemna splitet och söndringarnes tillfälle alt hos oss rotfästa sig?
Har allt detta af 76
Eder, Mine Hrr, blifvit i såväl det ena som andra afseendet nogsamt taget i öfvervägande, så är jag säker att .1 likajmed mig votera ja till det hvilande medlingsförslaget.
Den fråga, öfver hvilken äfven vi snart skola besluta, är redan de facto afgjord.
Om jag således icke till besparande uptager det, som i dag yttrats mot hvad jag i går baft äran anföra, sä är det ingalunda derföre, att jag icke har något svar att afgifva, ej heller alt jag underkänner vigten af de anmärkn:r, som mot mig blifvit framställda, eller det inflytande de kunna hafva inom detta Stånd.
Minst kan detta vara förhållandet med ett yttrande af en man, hvars uphöjda ställning måste gifva en serdeles vigt åt hans ord.
Emedlertid måste jag, äfven i afseende pä hans yttrande, inskränka mig till en enda punkt, hvilken jag uptager derföre, att den icke endast rörer dagens fråga, ulan framtiden.
Här yttrades i går, att det hvilande förslaget vore en förmedling, och talaren ville bevisa att i sjelfva förmedlingen låg det rätta; att dygden i allmänhet vore en förmedling mellan tvänne fel; såsom t. ex. att sparsamhet, som är en dygd, utgör en förmedling emellan tvänne ytterligheter, slöseri å ena sidan och snålhet å den andra.
Jag var och är åter af den tanken, all dygd icke kan vara förmedlingen af tvänne hvarandra motsatta fel, utan bådas uteslutande; att således förmedling i många hänseenden kan äga rum, men alt en förmedling mellan rätt och orätt icke finnes.
Detta gaf anledn. för den värde talaren, som i dag yttrade sig, till den framställning, att då han och de med honom liktänkande ansågo för oriktiga de grunder på hvilka jag ansåg representationen böra och kunna byggas, och jag, för min del, jemte de med mig liktänkande ansågo oriktiga de grunder, på hvilka det hvilande förslaget är byggdt, och, som af honom godkännas, så skulle, om den af mig yttrade mening vöre riktig, aldrig en förmedling emellan våra äsigler kunna äga rum, aldrig ett förslag till representationens förändring kunna åvägabringas, som både af honom och mig, samt de med hvardera af oss liktänkande kunde med bifall omfattas.
Vore det verkligen så, skulle vi hafva en dyster tafla framför oss.
Jag tror likväl att förhållandet icke alldeles är sådant, som den värde talaren framställt.
Det är sannt, att våra åsigter om den rätta grunden för representationens bildande äro olika, men vi kunna icke hafva olika åsigter om den lagliga helgden af de rättigheter, hvarmed de nuvar.
St:ne utgöra Svenska folkets representanter.
Vi lära icke heller vara af olika tankar om åtskilliga bristfälligheter i Ståndens närvar, organisation, och slutligen kunna vi icke vara af olika tankar om det enda och lagliga sättet att afhjelpa dessa brister, så vidt nemi. de omtalade rättigheternas innehafvare, icke vilja ifrån dem afstå.
Om således eli klassvalsförslag skulle framställas, och måhända, som jag hoppas, redan vid denna riksdag blifva hvilande på Simes hord, samt hvilket, ehuru det icke (ill sina hufvudgrunder öfverensstämmer med den värde talarens åsigter om det rättaste, likväl innebure en bestämd och af honom erkänd förbättring i vårt representationssätt, då vågar Den 18 Dec ernber. 77 jag
Iro, att elen olikhet i åsigter, som emellan honom och mig förefinnes, icke skall afhålla honom från att äfven åt detsamma lemna sin röst, och att samma fosterländska nit, som förmått honom att framlägga det hvilande förslaget, äfven skall blifva vårt stöd.
Oaktadt den skedda upmaningen till lystnad, då frågan redan vore inom ett annat Stånd afgjord, kan jag likväl icke efterkomma densamma, emedan vi tala, vi handla icke blott för det närvar, ögonblicket, ulan för dagar och tider, som komma, och då jag här i både skriftliga och muntliga anföranden, hört principer framställas, som jag icke kan gilla, oell principer deremot anfallas, dem jag förfäktar, så skulle jag anse det vara fegt handladt mot dessa principer, ifall jag afhölle mig frän att på en så vigtig dag, som denna, i R. o Ad:s prot., öppet nedlägga mina tankar och min npfattning af det vigtiga ämne, som linder gårdagens och denna dags sammankomster här blifvit afliandladt.
Hr Mannerskantz upläste härefter följande:
Den mening till hvilken jag, jemte ett större antal uplyste och frisinnade medborgare oss bekänna, anser representationsreformen för fäderneslandet så angelägen att hvarje upskof med dess utförande synes oss i högsta grad förderfligt.
Många skäl kunna gifvas för denna vår mening om den brådskande nödvändigheten af reformens snara genomförande.
Men jag inskränker mig lill att deribland anföra blott det, som för mig har den mest väsendtliga vigt.
Delta skäl är nemi. att det närvar, representations-sältet utöfvar en skadlig och förlamande inverkan å fäderneslandets hela samliällslif.
Grundvilkoret för den konstitutionellt monarkiska samhällsformens gagnelighet, innefattas uti den fordran å densamma, att dess tvenne hufvudbeståndsdelar, Konungamakten och representationen, begge skola vara så organiserade, att de bådé hvar för sig och gemensamt förmå utveckla en i högsta möjliga måtto kraftfull verksamhet för det allmänna bästa.
Den Svenska fyrdelta Nalional-representationen eger dock ej en emot denna sin vigtiga bestämmelse svarande organisation.
De särskilda samhällselementer hvaraf densamma är tillformad hafva långt ifrån ej blifvit sammansmälta till någon helgjuten bild, utan utgör endast en löst hopfogad samling af de mest olikartade beståndsdelar, hvarigenom den förnuftiga uplysta folkviljan blott med yttersta svårighet kan framtränga, och derigenom en mängd enskilda intressen, på det allmännas bekostnad, äro med hvarandra invecklade i den mest förderfliga ändlösa strid.
Och under det tunga, bristfälliga och af tiden utnötta riksdagsmachineriets långsamma gång kan ingenting varaktigt eller väsendtligt till samhällets bulnad af detsamma frambringas.
Ty allt som inom Ständerförsamlingarne föreslås, från hvad håll det än må komma, och huru godt det ock må vara, går dock det gifna ödet till mötes att antingen våldsamt stympas eller ock i allo förstöras.
Tanken söker ej 78 Den 18 December. rler det väckta ämnets djup, man blott talar deröfver, tadlar söndersliter och nekar, och gör och kan ej annat.
— Och skulle än efter långvariga öfverläggningar och mångfaldiga beslut, inom församlingar, der de om saken som afhandlas häst uplysle oftast saknas, — kanske någon gäng förnuft och insigler lyckas tillkämpa sig något inflytande ä en framställd vigtig frågas lösning, blir dock alltför ofta den slutliga utgången att samhällets högsta och heligaste intressen sältas på spel under ovissa (ärningskast, och att hvad derigenom åstadkommes blir en produkt utan all inre enhet och sammanhang.
Under sådana förhållanden kan Konungamakten ej från representationen erhålla det välbehöfiiga kraftiga bistånd, sorn åt densamma derifrån borde kunna erbjudas, utan mötes der tvärtom ofta af ett hämmande återhåll emot äfven de mest gagneliga samhällsfordringars upfyllelse.
Och att pä egen hand utveckla någon kraftig verksamhet, till fosterlandets gagn, dertill är representationen ändå mera oförmögen.
Men denna oförmåga att någonting uträtta, hvari de båda samhällsmakterne sålunda äro försatta mäste nödvändigt leda lill de mest förder (liga följder för fäderneslandets hela samhällslif.
Under den absolul-monarkiska samhällsformen, ju mera enväldigt
Konungen styr desto mera är hos honom ensam samhällets hela kraft och väsende förenad.
Inom den konstitutionella monarkien deremot, löpa alla lifsådrorne tillsammans uti den af folket valda lagstiftande församlingen, derifrån kraft och hälsa skola strömma fram och äter emellan samhällets alla delar.
Men när den Svenska samhällkroppens hjerta — dess nalional-representalion — är så organiseradt att det blott kan slä med matta och ojemua slag, mäste nödvändigt både den öfverst styrande lanken, och lemmarnes minsta funktioner hämmas i deras fria och nyttiga verksamhet.
— Och när Svenska samhället sålunda lider i dessa ädlaste delar, har deraf nödvändigt mäst följa, att det fordom, framför andra folkslag, djerfva och lilllagsna Svenska folket, och som då aldrig saknade män med snille kraft och kunskaper nog att leda dess handlingar och styra dess öden, nu slår handfallet stilla, visar sig svagt och overksamt, och derföre, på industriens och civilisationens bana lemnäs långt bakom af förbiskyndande medtäflare, samt sedan länge saknar det allvar, och den fasthet i viljan, elen kraft i nationalandan, som ensam förmår hålla ett folk tiprält, göra det starkt och mäktigt!
— Denna skildring är kanske hållen i bjerta färger, men dess trohet tviflar jag någon skall jäfva, som har inträngt i verkliga förhållandet, och rätt opfattat och bedömt dess både orsaker och följder.
Och del må åtminstone ej förundra, om de, sorn hafva en sådan öfvertygelse om det närvar, samhällstillståndets djupa förfall, och faran af detsammas fortsättande, känna sig drifne att ihärdigt påyrka representations-reformens ofördröjda genomförande.
Den 18 December. 79 I afseende pä sältet för reformens verkställighet räder dock en ganska stor skiljaktighet.
En hvar som med ledsnad och bekymmer har betraktat allt det osammanhang och den långsamhet och oreda under hvars inflytelse
Svenska representationen arbetar och nedlryckcs kan ej undgå inse att icke blott öfvergående olägenheter härtill föranleda, utan alt alltsammans är den gifna klara följden, af den fyr-delta standar sammansättningen, sedan hvardera bland densamma olikartade Imf— vudelementer, hunnit göra sig af de öfrige fullt oberoende, och utbilda sig lill fri och särskildt egendomlighet.
Och dä man i följd deraf yrkar att ståndsfördelningen på fyra olika kamrar, och det deri från oskiljaktiga oformligt invecklade arbetssättet bör försvinna, framstå troligen icke många motståndare till en sådan mening.
Men då detta stora af alla obestridda fel skjuter sin djupa rot långt ned i den grund hvarpå det nuvar. representationssättet hvilar kan detsamma enl. min åsigt ej till någon verklig nytta afhjelpas, utom att hela den gamla förfallna byggnaden ända ned i dess grundhvalar på samma gäng också måste rubbas.
Redan såsom allmän grundsats hyllar jag för min del def samfälda valsättets företräde, framför valen stånds- eller klassvis.
Emedan jag tror att den förre formen för valrättens utöfning ledigare, meri mera smidighet rättar sig efter de ständigt nya omvexlingar, som samhälls-elemenlernn under sin fortgående utveckling ununderkastas, och att den derföre lemnar ett trognare och fullständigare uttryck af alla de meningar och intressen, som inom sam hallena göra sig gällande. ålen ännu mer inom det
Svenska samhället måste de ädla krafter, hvilka alltför länge hafva blifvit förspillda under inbördes strider med hvarandra nu försonas och förenas så alt de hädanefter endrägleligen kulina gemensamt verka för det allmänna bästa.
Och äfven ur praktisk synpunkt, i afseende på reformens verkställighet, anser jag att man svårligen någonsin skall lyckas med försöken, alt bygga det nya valsystemet, till någon hufvudsaklig del, på den alltmera föråldrade ståndsprincipen.
Ty hur försigtigt man än dervid vill gå tillväga skall man ändå alltid i grunden omhvälfva det nuvar. representations-sältet, och helt och hållet omändra den karakter, sorn nu utmärker dess serskilda Stånd.
Uti detta Stånd, inom R. o. Ad. t. ex.: ingå tvenne serskilda ganska olika elemcnter den jordegande och industriidkande Adeln och Embetsmanna-adeln och de äro här båda nu åtminstone någorlunda jemnt representerade.
Men jag fruktar alt om rena Ståndsval inom Adeln skulle införas, desamma aldrig skulle kunna så anordnas att icke endera bland dessa hufvudintressen derigenom nndertrycktes.
En annan anmärkning öfver svårigheten att konsequent tillämpa Ståndsprincipen, vill jag ock framställa.
Denna princip är nemi. bruten just uti det ofta här åberopade förslaget lill representations-reform, som af 1848 års Const.- Ulsk. utarbetades.
Och detta i afseende på det Stånd, som man dock företrädesvis velat skydda ifrån främmande upblandning, eliev 80 Den 13 December.
Ty raan har i nyss omnämnda förslag föreskrifvit att alla jord- eller bergsbruks-egare, med undantag af R. o.
Ad:s medlemmar, samt i tjenst varande embets- och tjenstemän, skola tillhöra den femte valafdelningen och på sådant sätt kommer följaktligen icke, något rent och oupblandadt
Bondestånd för framtiden att finnas.
Och ännu flere exempel å den praktiska omöjligheten att införa konsequent tillämpade stånds- och klassval skulle visserligen kunna framställas om den långt framskridna tiden sådant medgåfve.
Oaktadt denna min enskilda förkärlek för den samfälda valprincipens tillämpning vid representationens ombildning, har jag dock med oro och bedröfvelse åsett den häftiga samhällsvådliga striden emellan de tvenne ytterliga meningar, hvaraf den ena genom det nya representationssätt som densamma önskar måtte organiseras, vill sönderdela det Svenska folket i nästan ännu mera slutna kaster än tillförene, utan att göra någon eftergit ens för det påståendet att åtminstone några varsamma försök för dessa kasters sammansmältning, likväl dervid borde kunna göras — då den andra deremot, på den rena personlighets-principens grund, eller med införande af folkmajoritetens absoluta herravälde, helt och hållet vill omskapa det Svenska samliälsskieket — ty om denna strid får ohejdad fortsättas, måste repretentations-reformen, som dock är af trängande nöd påkallad, till en oförutsedd framtid upskjulas, och under väntan -derpå skall det Svenska samhället, sönderslitet mellan de tvistande meningarne, och oförmöget att fria sig derifrån, småningom alltmer nedsjunka i svaghet och vanmakt.
Med fästad upmärksamhet på de skadliga följderna och faran häraf, har jag blifvit ledd till den öfvertygelsen att reformens svårlösta tvistefråga endast genom en förmedling af om densamma stridande idéer och intressen skall kunna lösas på ett fredligt och ändamålsenligt sätt.
Att åstadkomma denna förmedling har derföre sedan länge ut gjordt grundbegreppet i min politiska tro och hufvudföremålet för min politiska verksamhet, och sjelf färdig att eftergifva, har jag ock alltid yrkat här på detta rum och annorstädes, alt man åtminstone måste försöka sammanjemka och försona mellan de om representations-reformens verkställighet stridande meningarne så att denna reform icke på det efter en hvars npfattning absolut bästa sätt, utan så nöjaktigt som förhanden varande omständigheter medgifva skulle kunna utföras.
Visserligen hör man ofta en sådan böjelse till eftergift af egna meningar, stämplas såsom en handling af svaghet och vankelmod, ovärdig män som böra veta hvad de vilja och dervid förblifva.
Men den mening som är sansad beliöfver icke derföre vara svag, och en fogsam beräknad klokhet, som väl aldrig lemnar sitt egentliga mål ur sigte, men dock rättar sig efter vexlande förhållanden och är nöjd med något om ej allt kan vinnas, är icke detsamma som den slappa liknöjdheten, sorn viljelös följer efter opinionens alla skiftande vindkast.
Uti politiska frågor, der hvarje sats aldrig gäller för sig allena, utan Den 18 December. 81 utan då den tillämpas alltid måste vara af andra betingad, dér Utgör dessutom det enda verkligen rätta, icke någonting ständigt och uteslutande giltigt, utan det som under gifna tidsförhållanden för serskilda fall och samhällsbeliof bäst och nyttigast är och säkrast och lättast kan utföras.
Men då jag sålunda alltid har ansett rätt och fosterländskt vara, att söka genom förmedling lösa det tvisliga represenlalionsproblemet, har jag likväl under den alltjemnt tortsatta kampen mellan de stridande meningarne kunnat hysa blott ringa förhoppning, alt härföre användna bemödanden skulle kunna lyckas.
Med så mycket större glädje emottogs då af mig och alla andra vänner till en pä fredlig väg förmedlande reform den propus. om det närvar, representationssättets ombildning, som Konungen vid den näst förflutna riksdagen, för att fortskynda frågans afgörande och derigenom söka förekomma söndring inom landet, af Konungslig pligt, hade funnit
Sig upmanad att låta utarbeta och för 11.
Det var mer alt hoppas att detta förslag, hvarmed Konungamakten framträdde under öppet uttalad afsigt all derigenom förmedla endrägt mellan stridiga åsigter, skulle tillvinna sig varma sympathier inom ett folk, som alltid varit vandt alt lyssna till sina Konungars röst, och att af dem ledas vid alla väsendtligare förbättringar af dess samhällsskick.
Och så mycket större voro anledn:ne härtill, som delta förslag, ehvad anmärkn:r än emot detsamma hafva blifvit gjorda, dock visserligen är byggdt på så starka grundhvalar, så lämpadt efter tillen och den närvar, samhällsutvecklingens kraf, att detsamma inför en mera oväldig efterverld säkert skall tillvinna sig (let erkännande af rättvisa och billighet i dess hufvudinnehåll, sorn man under den ännu pågående meningsstriden icke tyckes vilja detsamma tilldela.
Visserligen måste detta förslag, såsom alla andra menskliga verk, icke vara utan sina mänga fel och brister och äfven jag skulle i sådant afseende hafva åtskilligt att anmärka, om jag icke hade funnit förtjensterna vara felaktigheterne vida öfverlägsne, och om jag icke hade för grundsats, att alltid nöja mig med det bättre då det bästa ej kan vinnas.
Efter en betänketid af nära Irenne år stå vi emedlertid vid afgörandets stund; och hurudan har nu opinionen om förslaget uppenbarat sig?
Vi som tro att samhällsutvecklingen bäst befrämjas genom en successive skeende öfvergång från det gamla till det nya, men också att för nya förhållanden nya former erfordras, och som derjemte lifligen önska att representations-reformen snart måtte kunna genomföras, och som derföre från förslagets första tillkomst hafva varit dess bestämda anhängare, omfatta det ännu alltid med lika värma.
Och munga nya anhängare bland uplysta och frisinnade fosterlandsvänner, har detsamma småningom förvärfvat sig, i samma mån som dess verkliga innehåll blifvit kändt och de sannolika följderne deraf kunnat beräknas.
Allt för sent har dock förslagets värde, och dess för samhälls2 H. 6 82 Den 18 December. utvecklingen gynnande syftning börjat blifva inom den stora ali-* mänheten upfaltad, och någon stark och påträngande opinion har derföre ej ännu hunnit upstå för att drifva fram dess antagande.
När derjemte del mäktiga moraliska stöd för det Kongl, represenlations-förslaget, som man dock hade trott sig med säkerhet derföre kunna påräkna, uteblifvit, mäste man väl beklaga, men kan ej förundra sig öfver det öde, som förslaget gått till mötes.
Huru majoriteten inom detta hus är sinnad att handla, derom hafva vi ock för icke längesedan blifvit öfverlygade.
Ty icke var det af ifver att få förslaget genast antaget, sorn man nyligen här, på allt för våldsamt sätt q vä
Ide den väckta frågan om upskof, till en kommande riksdag med förslagets afgörande, och hvarigenom man beklagligen synes velat undertrycka icke blott det nu gjorda försöket till förmedling, utan äfven för framtiden afvisa alla försök, att genom försoning mellan de stridiga meningarne på fredlig väg söka genomföra reformen.
Lifligen måste jag emedlertid för min del beklaga det bedröfliga tillstånd, hvarigenom hela reformsaken genom det nu föredragna K. förslagets fall blifvér försatt.
Jag har väl hört huru äfven inflytelserika ledare inom detta hus hafva lofvat att representations-frågan ej skall falla på samma gång som det K. förslag, som troligen inom kort här skall förkastas, utan att en lösning snart i annan form skall försökas.
Men då jag vet att dessa löftens upfyllande endast innefattar en tillämpning af den rena stånds- eller klass-grundsatsen, känner jag en djup misstro till den lyckade utgången af försöket.
Genom åtskilligas verkan och vältaliga anföranden, synbarligen af djup öfvertygelse och varm fosterlandskänsla förestafvade, liar man under gårdagens debatt här icke blott sökt försvara förreträdet af stånds- eller klassvals-idéens användande vid representationens ombildning, utan äfven samtidigt uttalat en hård förkastelsedom öfver den samfälda valprincipen, hvars tillämpning vid reformen, har man sagt, skall oundvikligen leda till den Svenska Konungamaktens undergräfvande, och det
Svenska jsamhälls-skickets förvandling till demokratisk Republik.
Jag bär aktning för denna talares mening, fast den är långt skiljd ifrån min egen.
Men under förhoppning att de sätta tro till min upriktiga försäkran alt jag för min del åtminstone ingalunda hvarken vill störta eller försvaga den urgamla af Svenska folkel alltid med fast tillgifvenhet omhugnade Svenska Konungamakten eller böja mig under någon demokratisk majoritets tyranniska makt, minst passande inom det Svenska samhället, önskar jag att de vilja lyssna till några invändningar, som jag emot dessa framställda satser har att göra.
Mi i innerliga öfvertygelse ej lösligen fattad, ulan grundad på alfvarlig samvetsgrann pröfning så väl af nutidens Europeiska samhällslif i allmänhet, som serskildt å det nuvar. tillstånd inom Svenska samhället, är den, alt på samma gång som de fordom verkligen befintliga skarpa och bestämda begränsningarne emellan serskilda stånd och klasser småningom hafva blifvit jemnade och slån - Den 18 Dc c em lier. digt allt mera utplånas till en större, om jag så må säga, allmän» nelig likhet i samhällsförhållandena alla medborgare emellan, och som under samhällsutvecklingens fortgång äfven de högre idéer eller vigtigare intressen, som kunna anses utgöra samhällslifvets huf* vudelementer, alltmera mångfaldigas, och i alla riktningar genomkorsa hvarandra, i samma mån skall ock valsättet icke mera kunna grundas på något, som icke längre inom samhället finnes till, sådant som det fordom varit, ulan man skall af de förändrade lidsomständigheternes kraf tvingas att öfvergå ifrån att vilja genom re* presentation återgifva samhället blott efter några få dess serskilda större hufvudkonturer, till att skapa national-represcntationen sådan att den blifver det i alla dess många hufvudformer och skiftningar återgifna, men dock uti idealiserad harmonisk helhet upfattade samhällets trogna afhild; Och jag tror, att om man härvid vädjar till den ordnade folkfrihetens rika och mäktiga krafter och skapade förmåga, man icke skall löpa fara att misslyckas.
Och om, det jag dock bestrider, de mest gällande tlieoretiska skäl skulle tala för stånds- eller klassprincipens uprätthållande, skall dock den praktiska möjligheten deraf alltmer försvagas och slutligen alldeles försvinna.
Detta Stånd, R. o. Ad. utgjorde fordom en sluten klass med många serskilda detta
Stånd ensamt tillhöriga fördelaktiga privilegier och stora prerogaliver, och innehade både genom förmögenhet och hildning en öfverlägsen ståndpunkt inom samhället.
Men deras egendomliga skiljaktigheter mellan Adeln och öfriga medborgare hafva under tidernas lopp bortfallit, och jag vet ej något annat än den medfödda sjelfskrifua representations-rätten, som nu skiljer Ridders- och Adelsmän ifrån öfrige samhällsmedlemmar.
Och om detta, på grund af fadrens förtjenster i arf gångna samhälls-företräde för R. o. Ad., skall anses utgöra ett ärftligt aristokratiskt element, som enl. någras påstående eger förmåga att stödja den ärftliga monarkien, så kan sådant åtminstone ej gälla under annat vilkor, än att Adeln fortfar att utgöra en serskildt, med de öfriga representerade samhällsklasserna icke sammanblandad afdelning af representationen.
Ty sedan amalgamationen försiggått, försvinner uppenbarligen företrädet, och förvandlar sig snarare till en olägenhet eller förlust för Adeln och dess medlemmar — om man rätt vill betänka saken.
Min öfvertygelse är derföre att, R. o. Ad. icke såsom särskildt