Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle man åter finna öfverdrift i min tekning, då bevisen omgifva oss, skulle jag förgäfves höja en ropandes röst i öknen, då jag påkallade hjelp åt den dignande iandtmannen, åt de aftynande näringarne, är det åtminstone en tröst, att icke genom tystnad vara medbrottslig i deras fall.
Dixi, et salvavi mimoni meam.
Friherre Sture, Guftaf Herr von Beckers ypperliga anförande, hvaruti han utvecklat med sann patriotisk anda och med snillets kraft, landets ställning och hjelp deremot, kan jag, för min del, ej nog värdera; så mycket mera sorn Friherre Björnstjerna, i sitt grundeliga och med sakkännedom goda anförande till FinnsnceComi - Den 21 Februarii, 555 téen, vidrört sitrima ämne.
Ett radicalare botemedel lör den vanlottade landtmannen är efter min tanka svårt att förete, man må kalla dess betryck nöd eller förlägenhet, lika godt, målningen är elter ratuten och sista rapporten ifrån Malmö förråder äfven der, en tafla af lika beskaffenhet.
Man har hotat med en tillämnad realisation, andra om credit-sedlar, stats-obligationer eller dylikt.
Det senare är efter min tanka ett sätt för de rikare att nedlägga än stör. re medel under cassakistans bommar, utan hjelp för massan af nation.
Hvilken är säkrare, Banken, som är bankrutt om den skulle inlösa alla sina förbindelser, ellet den som har full valuta, och en sådan, som fyller behofven både i hungersnöd och krigstider?
Hvad kan vara mera öfverensstämmande med sunda förnuftet, än söka hjelpen i sjelfva grundorsaken: brist på afsättning och penningar.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de omständigheter, hvilkas rätta utveckling af 556 Deri 2i Februarii. en skickligare hand än min torde vidare leda till det stora ändamålet för våra öfverläggningar, hjelp för våra landsmän i provincerne, hvars förlägenhet eller nöd, om jag så får uttrycka mig, ej mer bestrides, visst ej under tydning af hungersnöd; men i afseende på det sora är kårare än lifvet: hedern, och medvetandet att kunna göra hvar menniska rätt, äfven godt.
Dessa omständigheter ärol 1:0
Ett stadgadt rörelsecapital, tillräckligt för våra behofver, som enligt den beräkning en författare gjordt, lärer uppgå till 33 millioner , inberäknade f. d.
FilialDisconternes ännu utestående fordringar, 2:0
Åft privilegierne angående skråförfattningar modifieras; frihet i handel och näringar tillätes, med afseende på fabrikanternes möjliga utkomst och afsättning af sina effecter; derjemte skatternes jämnare fördelande emellan jordbrukaren och penningekarlen. 3:0
Räntan nedsättes i alla publika cassör till 4 procent, hvilka oskyldigtvis, genom händelsernas lopp, undergräft landtmannens utkomst, helst man ej kunnat, äfven å dylika lån, med alla omkostnader derföre, beräkna mindre än 7 procent, då landtegendomar ej lemna, genom Spannmålsprisens fall, mer än Den 21 Februarii. $57 2:ne procent, åtminstone de som ej i Stockholm kunna afsätta sina producter. 4:0
Räntan för lån i BancoDisconten bestämmes efter samma grund, på 9 månaders omsättningstid, med T*s dels afbetalning.
Straff-’ procenten beräknas efter sex procent, för att ej gifva anledning åt procenteriet samt låntagaren gå förlustig lånerättigheten på längre eller kortare tid, eller för alltid, allt efter tiden han försummat sitt åliggande. 5:0
Tiden för kronoskatternes betalande förlänges till Februarii månads slut, inom hvil; ken den skattdragande kunde finna utväg kanske förmonligare afyttra de effecter han kan undvara, i stället för det han nu, innan Jul nödgas för hvad pris som hälst bortvräka dem. 6:0
Én större ansvarighet för låntagaren , för 6ina förbindelsers uppfyllande, hvarigenom den allmänna crediten torde till någon del åtcrställas.
Då folkets förlägenhet är gifven, räntan på låntagne capitaler allt för dryga för att lemna något öfverskott åt hvad rörelse som hälst, sammanlagdt med omkostnaderne derföre; då landtmannen ej får sin vara betald genom penningebristen och de fleste ej kunna påräkna någon behållning, samt Den gr Februarii. den till verksamhet duglige medborgaren tillbakahålles trän en nyttig kraftyttring; skall Statsmachmen aftyna genom driffjädraraes bristfällighet.
Deremot om nationen, genom era efter vår production och våra krafter lämpad hjelp genom sparsamhet och sann nationalkänsla att försmå det umbärJigaste af utländske öfvetflödet , påtrugadt af vinnings-lystnaden och förderfvade seder, genom indragningar; som ej betaga styrelsen det angelägnaste för allmänna ärendernes oafbrutna gång genom handelns och näringarnes lif, kommer| i den lyckliga ställning att påräkna någon behållning den må vara så iiten som hälst; skola enligt den erfarenhet man har i dagliga lefvernet, skulderne småningom försvinna, välmågan tilltaga och den under bördan svigtande, slutligen komma i tillfälle, säkrare och med mindre känning än nu, oberoende af conjuncturen, erbjuda staten den högsta uppofring, om det än vore ett realisationsbidrag, till erhållande af guld och silfvermynt, så framt ej dessa älskade metaller alltför tidigt återvända till mo« derlandet på andra sidan oceanen.
Flera värda ledamöter så väl af detta stånd, som af de öfrige RiksStånden , hafva redan väckt frågor, rörande dels Kongl, Allmänna MagazinsDirectionens förvaltning, dels om förändring eller helt och hållet upphoran - Den 21 fehruar», 559 de af denna styrelse, och då detta ämne, utredt af det Utskott, till hvilket det blifvit remitteradt, återkommer till vidare öfverläggttingar ho6 Ridderskapet och Adeln, torde lämpeligaste tiden blifva att söka medverka till fullständighet och framtida nyttan af det beslut, som kommer att i detta vigtiga ärende vidtagas.
Men ehvad detta beslut än må blifva , kommer oundvikligen alltid Krono-magaziner att bibehållas, där Kronans Ränte-Spannemål bör emottagas och förvaras och från hvilke, i händelse af missväxtår, under hvad styrelse som hälst, icke allenast tillgång till undsättning af födobehof, utan ock af utsäden bör kunna påräkuas.
Erfarenheten af de förllutne missväxtåren har lemnat bedröflige bevis, huru, igenom den frihet räntegifvaren ägt att i Kronans magaziner aflemna otorkad Spannemål och igenom de uppköp af dylike sädessorter, MagazinsDirectionen gjort och från det ena länet transporterat till ett annat, dels un? der magazinering, dels under transporten, des? sa sädesslag förlorat sin fröbarhet och, den på utsäden, i behof varande jordbrukaren, sorn under hopp att erhålla duglig säd, ofta dyrt tillköpt sig densamma, blifvit bedragen , hvarigenom stundom missväxt och brist för det följande året äfven blifvit beredd.
Hvar och en inser häraf lätt, att det är ett stort misstag att magazinera otorkad säd, hälst i ett land där man af nu några lyckligtvis inträffade goda skördar, ej må glömma att vårt eli— mats hårdhet icke kan lemna oss förhoppningar, att sådant alltid 6kall fortfara, och der er - Den 21 Februarii, fsrenheten bevittnat, att man mera än i nå-- got annat land, är i behof af, att, ifrån goda år samla och bevara dugliga förråder till fruktansvärdt kommande svaga skördar.
Jag vågar således till Ridderskapets och Adelns upplyste pröfning vördsamt hemställa, om icke den förändring borde vidtagas, att i stället för det val som hittills stundom blifvit lemnadt Räntegifvarne, att till Kronans Maga?,iner få lemna antingen ötörkad säd eller torkad säd, med afdrag för intorkningen af 4 Kappar per tunna, det hädanefter må blifva ovilkorligen föreskrifvit, att alltid torkad räntesäd, med ofvannämnde afdrag, bör lemnäs, och ingen annan än duglig sadan, på Magazinsförvaltarens ansvar, får emottagas.
Beredd på det inkast, att för skoglöse Orter, ett sådant sädens torkand eskulle blifva för betungande, och att, i en del af rikets orter rior, eller andra torkinrättningar icke finnas, och i den öfvertygelse att man aldrig bör föreslå ändringar utan att kunna uppgifva medel och utvägar till befordrande af ett förbättradt ändamål, har jag låtit förfärdiga små modeller, sorn afven nu äro här att tillgå på den torkinrättning, jag vid min i Södermanland belägne egendom, oaktadt jag der haft 2:ne tork inrättningar för eld, i många år begagnat, för all sådan säd, jag velat begagna till utsäde och bereda till duglighet, att, till ett möjeligen kommande års behof af utsäden bevara, ut - Dea 21 Februarii. utgörande blott lafvar för soltorkning, der näst efter skörden, på hvarje höstdag med solsken, 2;ne tunnor kunna torkas på hvarje sådan lafve, och hvarmed säkrast af alla torkinrättningar fröbarheten bevaras.
Jag vågar således förmoda att hvilket annat inkast som hälst, icke skall uppväga den allmänna nyttan af, att i Kronans magaziner, ingen annan än på ett eller annat sätt torkad säd får emottagas.
I händelse Ridderskapet och Adeln täckes finna detta förslag antagligt, torde denna min motion blifva med de öfrige RiksStånden communicerad samt tilfBesvärs- och OeconomieUtskotten remitteradtj och ehuru dylika torklafvar äro afåtskillige jordbrukare både kände och brukade, likväl och då många ännu icke torde känna dem, vågar jag vördsamt föreslå att en af de här inlemnade modeller, må till hvarje Riksstånd, jemte communica-^ tionen få aflämnas.
He;r Möntgommerie, Gurtaf:
Hos oss finnas ännu tvenne inrättningar, hvilka liksom Dykeriet och BergningsCompagniet Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. I Band. 36 De)t 21 Februarii.
I dess nu varande skick, icke öfverensstämma, med tidens upplysning och Nationens förädlade begrepp om rätt och billighet.
Det mäst ojäfaktiga beviset på denna för mig åtminstone tillfredsställande slutsats är, att 1818 års
Ständer vid afgörandet af då yppad fråga om deras afskafiände, lära stadnat tvänne Stånd mot två.
Jag förmodar således att under den sedan förfiutne tid af 5 år, allmänna begreppet om dessa inrättningars olämplighet nog stadgat sig, för att nu med framgång kunna yrka och åstadkomma deras afskaffande, det vidtfrägdade folkets nu församlade representanter till oförgätlig ära och i synnerhet till den tjenande allmänhetens behöfliga moralförädling. General-Assiflancen och Nummer Kotteriet äro dessa otjenliga inrättningar, som ej sällan räcka hvarandra en hjelpsam hand, och derföre kunna hänföras under samma ämne och såsom lika brottsliga bröder, samfällt åklagas och dömas.
Då Gener al Assiflancen lockar lättsinnet att förvandla ofta stulet gods till contanter, är det Nummer Lotteriet sorn lika ofta var tjufvars egentliga mål, ehuru AssistanCen var medlet att hinna dit.
Sålunda vågar den förra mot lag och rätt att tillhandla sig hvad orättfångit är$ och det sednare att 6åsom rätt och välfången egendom mottaga detsamma.
Den förra är således det lockande medlet, det sednare, det ofvertalande ändamålet.
På samma sätt äro pr ei] erler Den 31 Februarii, 563 och tillvaratagande af orättfången egendom förbjuden, under rättvist sträng påföljd i allmänhet, men hvem öfverläder mer oförsynt detta förbud än Gener alAssiftaucen ? som mottager af aldeles okände personer utan undersökning huru varan är bekommen hvad som hälst, tillika taxerande den efter behag och godtycke-
Så är äfven hazardspel och dobbel i allmänhet förbjudna, men kan väl något störe vågspel finnas än Nimmer Lotteriet ? sorn genom hoppet om en möjlig vinst lockat och lockar så många korttänkande, nästan alltid fattiga menniskor i städer och på landet, att ändamålslöst uppoffra sina små till— gångar^ hvaraf de likväl kunnat äga sitt uppehälle om förlusterne på Numm erLotteriet icke bragt dem i nöd, ej sällan i förtviflan och deraf häs flytande många grofva brott.
Huru kunna nu sådane inrättningar stå tillsammans med lag och rätt, med den stigande upplysning ningen och med vården af moralförädlingen och dess heliga fordringar, hvilkas möjliga obrottsliga uppfyllande ä^o den enda säkra grunden och det nödvändigaste vilkoret så val för allmän som enjhlt trefnad och sällhet?
En authoriserad kränkning deraf, är ju en authoriserad brottslighet, och då detta måste medgifvas, blir lagens bud i strid vid tillämpningen på corporationer eller allmänna inrättningar och enskilte, då samma sak som är tillåtlig för de förra, ä.r straffbar och vanhederlig hos de sednare.
Denna motsägelse är ju orimlig och blott derföre borde dessa ifrågavarande lag- och ssoralkränkande inrättningar upphäfvas. 5«4 Den 21 Februarii. mao nu härtill lägger allt det onda, hvartill dessa inrättningar föranleda i afseende på medborgares prejerier och likasom offentlig uppmaning till hazård-spd, hvaraf så otaliga olyckor härflutit och ännu härflyta; så vet jag icke på hvad skälig eller ens rimlig grund någon samvetsgrann och ädelt tänkande menniska skulle kunna försvara deras bibehållande.
Man må icke anföra att StatsCassan af de samma hämtar en påräknad mer eller mindre betydlig inkomst: om äfven så vore, hvilket dock någon gång lärer slagit felt, så tror jag att denna inkomst genom lofligare och tillbörligare sätt kunde och borde utgå
För att afskaffa ett öfver allt verkande ondt, eller för att tillvägabringa ett allmänt godt i synnerhet i moraliskt afseende, det yppersta af allt vårt goda, borde man till och med icke tveka, om så skulle påfordras , att göra stora uppoffringar.
Men här kan det förra åstadkommas, utan att det sednare behöfves.
Om GeneralAssiJlancen och Nummer Lotteriet enligt hvad jag nu yrkar upphäfvas, så kunde den Statsbrift, derigenom tilläfventyrs skulle uppkomma, med ali rätt och billighet kunna ersättas och kanske fördubblas genom en besluten bevillning å ali lux såsom guldbroderier; granna vagnar, Caraeters fullmagter och andre öfvtrflödsartiilar-, ty den som anser sig smickrad af dylikt, eller har tillfälle och smak att begagna sig deraf, har äfven råd att skatta derföre och det med vida mer billighet än jordbrukaren, som blott under svett och möda, Dm 21 Februarii, iakttagande all sparsamhet, kan skaffa sig och de sina ett taifiigt uppehälle; och har således nog tyngd af den beskattning han redan måste vidkännas.
Jorden, menniskans modernäring och det verkligaste och längst beståndande, allt annat uppehållande af allt hvad vi äga, bör så mycket möjligt lindras från tung beskattning; men all flärd och lux i hvad sak som helst så mycket mer beskattas, sorn det är det enda sätt att återföra menniskan till hennes rätta och ärofulla bestämmelse: verksamhet och måttlighet samt deraf härflytande fördelar; mod, helsa, trefnad och lycka; hvaremot vällust och pragt, eller med ett ord lux, medföra så väl för samhället som den enskilta: veklighet, sjukdom, otref nåd och vanära.
Då nu den förmodade Statsbrist en, genom en rättvis luxbeskattning, lätt skulle kunna fyllas, och måhända ett betydligt öfverskott tillika vinnas, följer deraf att Ninn - merLotteriets likasom G ener al Assist ancens fonder, meubler, hus och byggnader, hvilka visserligen uppgå till en icke obetydlig summa, skulle kunna begagnas för det allmänna bästa, hvarigenom någon obestridlig fördel kunde härflyta, såsom till exempel till inrättningen af en allmän Sparbank, hvilken i stället att såsom de förra, förleda medborgare till lättsinne och vågspel, skulle den sednare uppmana dem till sparsamhet och väljlånd, efter min tanka ett ibland de värdigaste föremålen för Rikets nu församlade Ständers uppmärksamhet och omtanka* Sluteligen anhåller jag att denna min $66
Ben 21 Februarii. motion, jemte deraf föranledda projecfer, mi med de öfrige respecti ve medstånden communiceras samt till vederbörligt Utskott remitteras.
N'o 7,.
Herr af Lehnberg, Magnust Jag har anhållit om ordet i anledning af Herr Montgommeries uti Ridderskapets och Ådeltiä Plenum den 17 dennes upplasta och på bordet lagde Memorial, angående Armééns närvarande organisation på Inspectioner och Brigader j och då jag sålunda för forsta gången begagnar en rättighet, den jag anser dyrbar, att inom detta vördade Riksstånd deltaga i dess öfverläggningarärdet mindre i en förhoppning, så främmande för ringheten af mina insigter och mm erfarenhet, att med yttrandet af mina tankar uti förevarande ämne kunna verka eller föranleda ett resultat, det jag för min del, kunde förmoda önskansvärdt, äD i känslan af den pligt, hvarje Nationalrepresentant, utan afseende å enskild ställning eller vilkor i samhället, åligger, att öppet och utan egennyttans fruktan för möjligheten att misshaga, framställa sina åsigter uti sådane förekommande ämnen, som utgöra föremål för kännedom eller öfvertygelse.
Ur denna synpunkt torde jag
Och kunna hoppas Högloflig?
Ridderskapets och Adelns tillgift för min vördsamma anhållan, att vid den framstäilaing jag gär Den 21 Februarii. att göra, få fästa några ögonblicks uppmärksamhet.
Då J4:de §, af Regeringsformen stadgar det Konungen öfver
Rikets krigsmakt tilllands och sjös förer högsta befälet, lärer fullkomliga behörigheten af beslutet och verkstäiiigheten af Arméens ifrågavarande reglering, såsom, efter min tanka, tillhörande de ärenden, hvilka Konungen, i egenskap af krigsmaktens hög-1 ste befälhafvare, enligt Regeringsformens 7:de §, äger att omedelbarligen besörja, icke kunna ens ifrågasättas- Jag har ej heller fattat någon sådan syftning af Harr Montgomeries anförande; men tror mig, i anledning af den hemställan hvarmed Herr
Montgomerie slutar nämnde sitt anförande att nemligen ’’armeéens förra organisation” (d. v. s. sådan den varit före indelningen uti Inspectioner och Brigader) ”måtte åter införas”, böra göra d 'n anmärkning, att då på grund af ofvan åberopade Grundlagsstadganden, Konungen allena äger att om den ifrågaställde förändringen besluta, frågan derom icke annorlunda, än önskningsvis kaniunderdånighet väckasjoch förmodar jag mig genom denna anmärkning mindre hafva framställt en skiljaktighet från en mening, ”den Herr Montgomerie verkeligen hyst, än en nödig förklaring af den, han icke med nog tyd lig het uttryckt-.
Efter hvad jag sålunda haft den äran anföra, torde det vara klart, att jag anser frågan om förevarande ämne, böra'för närvarande inskränka sig inom undersökning, huruvi™ Dm 21 Februarii. da grundade anledningar kunna förekomma Riksens Ständer, att önska en förändring af Aiméens nuvarande organisation $ och jag tror att vid en sådan undersökning finnas för handen omständigheter, sorn förtjena att fästa Höglofl.
Genom den ifrågavarande organisationen hafva de dittills till löner för RegementsCheferne vid indeldta Arméen anslagne indelningar blifvit bestämde till löner för Inspections* och BrigadChefer, hvarförutan Statens contanta årliga bidrag, sådane de för närvarande äga rum, utgöra ungefärligen följande belopp, nemligen: Till Expectance-löner åt de Inspectionsoch BrigadChefer, som ej kommit i åtnjutande af indelningar; B:co R:dr 14,000 samt till arfvoden för de vid Inspectionerne och Brigaderne tjenstgörande Adjutanter - 9,000. tillsammans B:co R:dr 23,000.
Härtill kommer, att de till löner för RegementsCheferne anslagne ÖfversteLieutenantsIndelningarne äro dels mindre tillräcklige för ändamålet, och dels till den grad otillräcklige att årliga tillskott uti deras inkomster funnits böra någre RegementsChefer tilldelas och hafva, under olika benämningar af Statsmedlen utgått.
Då man härvid jemväl tager i be - Den 21 Februarii, SC'9 tragtande den vinst för Statsverket eller de tillgångar för behof, hvilkas fyllande understundom framställt bekymmersamma föremål för Regeringens omsorger, gått förlorade genom uteblifven disposition af Armeéns ÖfversteLieptenants-Indelningar, hvilkas umbärlighet för detta ändamål säkrast blifvit ådagalagd genom deras användande till ett annat j 6ä torde man i en tid af allmän penningeförlägenhet, allmän klagan öfver ökad svårighet af StatsUtskyldernes utgörande, samt under en hos Regering och folk förenad omtanka att finna utvägar till athjelpande af de i desse ämnen belunne olägenheter, äga många och grundade anledningar, att, såsom ett nytt vedermäle af Konungens faderliga omsorger för sitt lands väl och sina undersåtare^ fördelar, önska antingen återinförandet af Armeéns förra, vida mindre kostsamma, organisation, eller någon annan, den Hans Kongl. Maj.t i
Sin vishet kunde finna lämpelig att vidtaga i förening med inskränkning i de dryga kostnader sorn åtfölja den närvarande.
37»
Den 2r Februarii, Det synes ej betänkligt, att till viaasnde af säkra oeconomiska fördelar för Staten , åter införa en organisation , under hvilken Svenska Arméen i våra dagar gjort Fälttåg hvilkas följder varit återställandet af Nationens gamla krigsära bland Europas folk och föreningen med Sverige af ett Konungarike under samma Spira.
Man erindre sig nemligen, att Arméens organisation på Inspectioner och Brigader daterar sig först från den n Junii 1816.
Tvärtom skulle i expeditionssättet för emanerande Embetsskifvelser från Inspectionerne och Brigaderne, från hvilka sednare i synnerhet hvarje mål genomgår långa kedjor af blotta missiver, omvägar och tidsutdrägt förekommas, som synes stridandemot den hos Regeringen och Nationens Representanter gemensamma syftningen att för-, enkla arbetsmethoden i den ci v illa administrationens grenar, och i följd deraf, till besparing för Staten, bereda indragningar af embeten och tjenster, af hvilkas befattning emedlertid inga torde kunna med lika lätthet umbäras eller ersättas, som åtgärderna att missivera vederborandes missiver af andre vederbörandes. memorial, förslag eller ansökningar.
Skulle hvad jag uti förevarande ämne käft den äran anföra, finnas förtjena något ah, Den 21 Februarii. seende, så vore vid detta tillfälle ett redligt uppsåt rikeligen belönt, och torde jag, i motsatt fall, finna en ur6ägt för mitt vördsamma anförande uti de rena bevekelsegrunderne derföre, hvilka i alla händelser troligen skola finnas af egenskap att kunna öfvertyga större insigter än mina.
Mig återstår, för hvilketdera som hälst af dessa fall, tillfredsställelsen att hafva gifvit ett offer åt medborgerligt nit utan att öfvergifva dess naturligaste ledare:, undersåtlig vördnad för dea Styrande och dess åtgärder.
Jag anhåller ödmjukast, att detta mitt vördsamma anförande måtte få åtfölja den remiss, sorn af Herr Montgomeries Memorial i ämnet må komma att äga rum.
N:0 8, Herr Gripensvärd., Fredric Adolph •.
Redan vid 1818 års
Riksdag tog jag mig friheten genom memorial, proponera, att få tillhandla mig Kongl. Majus och Kronans andel uti uppbörden vid det så kallade södra Stäket, i afsigt att genom uppmuddring göra det segelbart.
StatnUtskcttets Betänkande, som af Ständerne antogs, hänviste frågan till Kongl. Maj'ts afgörande, emedan den efter skeende undersökning, möjeligen kunde komma, att röra hufvudstadens försvarsverk.
Emedlertid 572 Dea 21 Februarii, har hvarken någon undersökning blifvit gjord, än mindre något beslut fattat.
Den iv Octsber. 4017 §- s6.
Riddcrsk apet och Adeln; "akt antingen denna Z mätte alldeles uteflutas, eller meningen deraf närmare bestämmas."
I flera Ständ, "att en witz tid frän "Riksdagens början mätte utsättas, efter hwars förtopp nya frägor ej mä wäckas.
Utffoktek har med ntiflutande af §:ns senare del, i betz ställe infört det yrkade stadgandet.
T- <57.
Ridder skåpet och Adeln: "om ut.
"tryckelig föreskrift att ett beslut ej genom protest kan "uppchällaS
Med anledning häraf har ett tillägg i § influtit.
"Att sista Momentet borde fölunda styliseraSr "Dock bör protocollS - Utdrag derom, eller ''om fakenS wigt fordrar en sädan skyndsam, "het, att det ej medhinnes, en af GrändetS "Secreterare behörigen pateknad afffrift af "den proposition, som bcsiutet grnndat, alltid "tillika ätKija och af Ordföranden för Depn"tationen i de andra Ständen högt uppläsas."
Utskottet har funnit ett sädant stadgande öfwcrflödigt.
Att ProtocollS - Utdrag öfn-crlemnas, synrS wara det wäsenteligaste och fullkomligen göra tillfyllest.
Det öfriga blifwer endast ett enskidlt arangement emcllan Ordföranden för Oeputatjonen och StändetS Secreterare, L. 58:
Den 1O Gctober. §- 58.
Ridderskapctoch Adeln: ''akt wid "orden: r tur ett protocoll mä rvid justeringen "bör tilläggas: utur munteliga men ej
Dristeligen inlemnade llictaminn etc.
Sä länge menskliga mittag finnas, torde man ej med skäl förbjuda deras rättande.
Man kan skifwa lika obetänkt som man talar; och dä det anförda ej grundar eller fordrar ett beslut, synes det utan olägenhet lltgä, likwäl med lagttagande af hwad so Z förcskrifwer.
P r ä s t e -> S t ä n d e t: "att det första ordet "wid tyckes wara ett Skrif- eller Tryckfel och meningen uppenbart strida emot begreppet om justering, att "ivid justeringen, som innefattar en granskning af den "förehafda saken, hwad som helst, ända till ett helt "anförande, bör kunna ätertagaS." §:n utsätter tydligen hwad som kan utcstukaS.