Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så är deremot icke förhållandet med andra medborgareclasser, hvilka äga rättighet att sjelfva uppgifva sina inkomster, och om man äfven skulle finna, alt detta icke sker riktigt, sä kan nian vanligen icke bevisa oriktigheten.
I fråga deremot om Statens procent af embetsmännens löner, går man så strängt lill väga, alt jag t. ex. känner ett förhållande, då en advocalfiscal i en af Rikets hofräller hade tilltalat en tjensteman för försummelse att aflemna prolocoll, i följd hvaraf denne hlef dömd att betala betydliga böter.
Han begärde hos Konungen att af nåd få efterskänkt den andel, som skulle tillfalla Kronan, och resultatet blef, att det skulle blifva honom efterskänkt, så vida advocatfiscalcn äfven efterskänkte sin andel.
Detta gjorde advocat(iscalen och hade sålunda deraf ingen inkomst; icke desto mindre blef han, till följd af anmärkning i Kammarrätten, dömd alt betala bevillning för livad han aldrig fält uppbära.
Här har blifvit fästad uppmärksamhet derpå, att Bevilln.Utsk. nu föreslagit, att man skall slippa att betala bevillning för de afdrag, som ske på lönerna för accorden.
Man slår verkligen pä en besynnerlig punkt i samhället, dä man skall fägna sig alt man slipper att betala för hvad man icke får uppbära.
Jag fortsätter mitt vördsamma yrkande af propos. derpå, att R. o. Ad. måtte borttaga denna slags bevillning.
Jag vet väl, alt ett sådant förklarande af R. o. Ad. för närvarande icke skall gälla något, men jag vill ändå för min del yrka hvad jag anser vara rätt.
Jag vill visserligen icke förneka, att, såsom man har sagt, en skatt på embetsmännens löner är att taga med den ena handen, hvad man gifvit med den andra; men all nu efterskänka denna skatt iunebure i sig Den 30 November f. m. 559 sjelf ingenting annat, än att öka embeisntänncns löner, oell nian liar således alt besvara den frågan: är tiden inne vid denna riksdag att öka embetsmännens löner?
Jag tillåter mig alt på denna fråga svara nej.
Till de skäl härföre, som af en talare framför mig blifvit andragne, tillåter jag mig att lägga annu några.
Det är en känd sak, att landet för närvarande tryckes af en penningebrist, och jag tror icke alt landets öfriga innevånare stå i något bättre förhållande än embelsmännen, som hafva sina contanta löner.
Då jag nödgas beskatta hvarje den minsta jordegendom och beskatta a r betsfl i t en, så tror jag att det skulle vara olämpligt att i närvar, tidpunkt afskaffa den ifrågavar. beskattningen.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm bar visserligen sagt, all principen för beskattningen bör gä derpå ut, att någon tillgång hör dertill finnas; men arbetskraften är ju den minsta tillgäng af alla och den blir beskattad; köpmannens oell handl verkarens industri beskattas, ehuru de liesta af deni hafva ganska små capitallillgångar.
Jag tillstyrker således bifall till Ulsk:s betänk.
I afseende på Hr Rosenblads anmärkn., att en af honom väckt motion icke blifvit upptagen, så bekänner jag, att jag såsom ledamot i Bevilln.Utsk. icke sett någon motion, sorn rörer delta ämne.
I afseende å en värd talares, sorn mig svnes, icke befogade förebråelse emot Utsk., ronde förbigåendet af en af honom afgifven motion, anhåller jag att endast få yttra några ord.
Vissserligen bar från Hr Rosenblad en motion lill Bevilln.Utsk. inkommit; men så vidt jag minnes, innefattar denna motion egentligen, att vid chartering af fullmakter särskildt afseende bör fästas vid Svenska och Norska consulers.
Denna motion upplages i betänk. ang:dc cbarlie-sigillatae-afgiftcn, som efter någon tid till R. o. Ad. inkommer, men kan icke på ifrågavar. punkt inverka.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm:
Här har blifvit anmärkt, att icke allenast den minsta jordegendom, utan äfven arbetskraften beskattas.
Den sednare rubriken vore den enda, som skulle kunna jemföras med embetsmänncn.
Skulle man derföre vilja afskaffa den beskattning af 24 sk. b:co årligen, som är lagd pä arbetskraften, så har jag ingenting deremot, ehuru deu är alltför obetydlig emot den beskattning, som drabbar embetsmänncn.
För tredje gången förklarar jag, alt det ingalunda varit min afsigt alt nu söka åstadkomma någon förändring i della afseende, eller mitt hopp att vinna en sådan rättelse, men jag förenar mig med Hr Akerman deruti, att jag skulle anse det värdigt R. o. Ad. att åtminstone formligt uttrycka sill ogillande af denna beskattningsåtgärd.
Hr Mannerskantz, Carl Axel:o I händelse ett sådant beslut, som af Gr. Löwenhjelm oell Hr Akerman blifvit förordadt, af R. o. Ad. skulle fattas, så skulle det icke stanna vid en opinionsyttring af R.o. Ad., utan, så vida jag ej oriktigt upp - 500 Den 30 November f. m. fatlat grundlagen, skulle deraf följa en votering i Bevilln.Utsk. öfver denna grundsats, och tror jag lika med Frih.
Raab tidpunkten minst nu vara inne för R. o. Ad. att yrka på en sådan positiv åtgärd, af den syftning, som här blifvit ifrågasatt.
Således hemställer jag, om icke dessa Hrr skulle vilja åtnöja sig med det uttryck af deras allmänna åsigt om saken, som de redan lemnat, och låta denna punkt af Bevilln.Ulsk:s hemställan blifva bifallen.
Sedan nu öfverlägguiugen rör:de denna punkt förklarats fulländad, yttrade H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm., att i saken blifvit yrkadt, dels att Utsk:s yttrande mätte bifallas, dels alt utgörandet af bevillning å embets- och tjenslemäns löner må upphöra, och dels alt de löner, som utgå af gemensamma Svenska och Norrska fonder må blifva frikallade från bevillning.
H. Ex. (inge nu hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s yttrande rör:de Hr af Donners motion.
Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det han trott sig linna, att ja härvid varit öfvervägande. II.
Björnstjerna hegärde votering.
Upplästes till justering följande förslag lill voler.propos.:
Den som bifaller Bevilln.Ulsk:s, i dess betänk.
N:o 11 afgifna yttrande i auiedn. af Hr af
Donners motion om upphörande af bevillniugs utgörande å embets- och tjenslemäns löner voterar j"> den det ej vill, voterar neji Vinner nej, anser R. o. Ad. bevillniugs utgörande å cmbels- och tjenslemäns löner höra upphöra.
Jag vågar till R. o. Ad. hemställa, om det icke vore lämpligare att, i st. f. den nu framställda contrapropos., man toge ett annat alternativ, nemi. den af II.
Björnstjerna och Hr Rosenblad framställda åsigt om bevilluingen af de för Sverige och Norrige gemensamma embetsmänncns löner.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt sedan nu blifvit yrkadt, att det af Hr Rosenblad väckte förslag må vid den nu begärda voteringen ifrågakomma, ordningen fordrade att först algjordes, hvilken mening borde i contrapropos. intagas.
För min del kan jag icke an nat än anhålla, alt R. o. Ad. antager den propos., sorn Hr Gr. o. Landtm, framställt.
Den omfattar hufvudsaken, och om den lii Palles eller afslås, så står ju alltid den andra frågan öppen att afgöra, nemi. om bevillning skall påföras löner på gemensam Svensk och Norrs k stat.
Den 30 November f. m. 501 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då en ledamot begärt, att Hr Rosenblads förslag må blifva coutrapropos., H.
Ex. derom borde inhemta R. o. Ad:s mening och fördenskull hemställde, om R. o. Ad. biföile, att conlrapropos. komme alt innehålla: ”vinner nej, anser R. o. Ad. bevillning^ utgörande å embels- och tjenstemäns löner böra upphöra” Ropades ja; hvarefter det nyss upplästa förslaget till voler. propos. godkändes.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 0 e. in.
Vid voteringens slut befunnos röstcrne hafva utfallit, som följer: Ja-57. Nej-56. r» .o Hr Akerman:
Jag kan icke underlåta alt uttrycka min fägnad deröfver, att en princip, som jag funnit rättvis, bar, äfven under nuvarande förhållanden, vunnit så mycket medhåll inom detta Hus; men på det att mitt yrkande i detta afseende icke måtte synas hafva haft det syftemål, att bereda embetsmännen högre löner, anser jag mig böra tillkännagifva, att i fall min åsigt hade vunnit majoritetens bifall, så hade jag ämnat väcka cn motion, att afdrag mätte göras för statsverkets räkning till så stort belopp af lönerna, som motsvarar den, efter nu gällande bevillningsförfatlning, utgående bevillningen.
Björnstjerna: Sedan R. o. Ad. gjort delta offer pä fäderneslandets altare, icke allenast för sig sjelfva, nu här voterande, utan äfven för de 2000 ledamöter, som tjena inom armeen, i flottan och de civila cinbetsverken, så anhåller jag att åtminstone den framställning, som blifvit gjord af Hr Rosenblad och understödd af mig, måtte upptagas såsom eu motion, i anledn. af detta ämne, nemi. att de embels- och tjenstemän, hvilka af de förenade Rikena samfäldt åtnjuta aflöning eller traclamente, må blifva fritagne från skyldigheten att till Svenska statsverket erlägga bevillning för den del af deras aflöning eller traclamente, hvilken af Konungariket.
Norriges bidrag till det gemensamma statsanslaget utgår; uti hvilket afseende vederbörande
Departementschef för hvarje år borde till K. M:s och Rikets Statscontor meddela uppgift å det belopp, som för de, under respective hufvudtillarne uppförde utgifter, af K.
Norrska statsbidraget utbetalas; hvarefter uträkning borde ske ä bevillnings erläggande endast för så stor del af aflöningarne eller traclamenlerne, som af Svenska statsverket bestrides.
Jag anhåller, att denna motion måtte meddelas de öfriga Stånden.
Dall. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, härefter började framställa propos. lill remiss af denna motion, anmälde och yttrade sig 4 H. 71 562 Den 30 November f. m. Frih.
Jag anhåller, att denna motion måtte a (fattas skriftligen och icke förr än delta skett remitteras till Utsk. 7:de punkten, ang-.de uteslutande ur bevillningsstadgan af nuvar. fide mom. i 2 §.
Den af Dtsk. härutinnan vidtagne åtgärd godkändes.
S:de punkten, angide förändringar i v.sta mom. 4 § af bevillningsstadgan; 9:de punkten, ang-.de omflyttning af g:de § i samma stadga och derefter rättad nummerordning; 10:de punkten, ang:de Hr P. E. PVinges motion om nedsättning i beloppet af bevillningsprocenten för näringsidkare, samt att de många classerne af handtverkare i städerne må inskränkas till en minimiclass; och ll:te punkten arig:de tillägg i den nu föreslagna 9 § af bevillningsstadgan.
Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 12:te punkten, slagna 11 § af bevillningsstadgan.
Jag anser mig i fråga om redactionen af den 11 § böra fästa uppmärksamheten derpå, att förmodligen ett misstag är begånget, eller ett tryckfel ägt rum.
Der står nemi: ”Afven äga de utsätta en ringare minimiafgift, sä väl för alla i 10 och 11 §§ nämnde personer.”
Nu är förhållandet, att i 11 § namnes inga sådana personer, utan delta har skett i 9 och 10 §§.
Gr. Cronhjelm:
Detta är verkligen ett tryckfel, härledt deraf, att, på siitt Hr Gr. 0. Landtm, för en stund sedan för Ståndet föredrog, en § har blifvit omflyttad.
I st. f. 10 och 11 §§, bör det slä 9 och 10 §§. R. o.
Ad. biföll ifrågavar. 11 §., med den förändring, att i stället för de deri åberopade ”10 och 11 §§” skulle införas: ”9 och 10 §§.” 13:de punkten, ang-.de förtydligande af första perioden uti i5 § af nu gällande bevilln.stadga samt förändrad classi/ication för udvocater och sakförare i städerne.
Utsk. har funnit ett förtydligande nödigt i 1 mom. af den nu ifrågavar.
15 § i bevilluingsförordningen.
Jag kan för min del icke inse behofvet af detta förtydligande.
Redactionen var förut: ”För öfrige till städerne hörande personer skall afgiften ovillkorligen bestämmas lill fem proc. af inkomsten, dä den derigenom uppkommande afgift anses öfverstiga den, som uti bär nedan upptagne högsta classer är utförd.”
Meningen och ordalagen synas mig häruti vara ganska tydliga och bestämda, då det säges, att minimiafgiften är den nedanföre utförde; men örn 5 procent af inkomsten utgöra mera än denna minimiafgift, så skall rörelsen efter denna procent beskattas.
I deu nya redactionen deremot finner jag, Den 30 November f. m. 503 om icke just otydlighet, likväl en helt ovanlig uppställning af ordalagen.
Den låter nemi. på följande sätt: ”För öfriga lill städerna hörande personer skall afgiften ovillkorligen bestämmas till 5 proc. af inkomsten, då beskattningsbeloppet öfverstiger antingen här nedan upptagne högsta classer, eller någon af tariHerne i samma class”; Beskattningsbeloppet är ett ord, som icke kan tillämpas förr, än det har blifvit någon beskattning utaf.
Här är fråga om folket, som skall beskattas med fem procent af inkomsten eller en minimiafgift innan ännu något beskattningsbelopp finnes, hvarpå denna §:s ordalydelse kan tilllämpas.
Jag anser således redactionen i den gamla § för det första vara tydligare och för det andra mycket språkriktigare än den nya, hvarföre jag anhåller, att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:s förslag och bibehålla den gamla ordalydelsen.
Sedan denna fråga blifvit afgjord, anhåller jag att få yttra mig i afseende på sakförares beskattning.
Uppå härefter framställd propos. afslog R. o.
Ad. den lill förtydligande af förenämnde period föreslagna redaction, samt förklarade R. o. Ad. sig anse, att denna period borde i den blifvande stadgan oförändrad intagas sådan den i nu gällande förordning lyder.
Den förändring, som här är föreslagen af Utsk., beslår deruti, alt i st. f. att den högsta classen, hvarefter advocater i den gamla författningen beskattades, var till 75 r:dr, så är nu en class tillagd af 100 r:dr.
Jag anser, att 75 r:dr är tillräckligt för högsta classen och att 100 är mera än som vederbör, när man jemför denna beskattning med skatten för borgerlig rörelse.
Jag hemställer således, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att bibehålla den gamla föreskriften i delta afseende och afslå förslaget.
Orsaken, hvarför Utsk. tillagt denna högre class, som är 25 i':dr högre än den högsta classen i nu gällande bevilln.förordn., är den, att Utsk. trott sig finna, att ju mera invecklade rättsförhållandena under tidernas framskridande blifva, ju indräktigare blifva också de befattningar, som här äro i fråga; och då Utsk. baft sig bekant, att i åtskilliga landsorter finnas personer, som haft deraf en icke ringa inkomst, så har Utsk., med fästadt afseende derpå att bördorna i samhället måtte så jemnt som möjligt fördelas, trott sig böra tillägga denna högre class, hvarom jag för öfrigt icke vill vara envis, ifall R. o.
Ad. skulle vilja instämma i Frih.
Palmstjer nas åsigt.
Då det alltid måste bero på sär skild pröfning innan någon person upptages i denna högsta class, och den således icke medför någon egentlig högre beskattning, så anser jag det för min del vara rättvist att classen får qvarstå, på det att, om sådana händelser inträffa, som Gr.
Cronhjelm omförmält, och hvarom äfven jag icke saknar kännedom, det 564 Den 30 November f. m. må vara möjligt för en taxeringscomité all tillämpa en högre beskattningsgrund på en sådan person, hvars inkomster comiteen icke kan så bestämdt känna att beskattningen kan bestämmas efter proc.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag.
Hr von Hartmansdorff, Ang:
Jag tyckte att Ståndet redan hade bifallit Hr Gr. o. Landlm:s framställning till bifall å denna punkt.
För egen del får jag tillägga, att om någon advocat skulle blifva för högt beskattad, så är han af det slags folk, som utan tvifvel begagna första tillfälle att besvära sig och taga sin skada igen.
Jag tror således, att ingen fara vore vid bifall till Utsk:s förslag. H. Ex. Hr Gr. o. l/a n d tm. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. uti förevar, punkt i afseende på förändrad classification för advocater och sakförare tillstyrkt.
14:de punkten, ang:de vackla motioner om bevillningen för arbetsfolk i städerne och pu. landet.
Jag anhåller att få uppläsa den korta reservation, som jag i ämnet afgifvit: ”Denna fattigdomen ålagde bevillning, som, enligt en motionärs välgrundade uttryck, ”endast bidrager att göra den fattige ännu fattigare” har likväl, besynnerligt nog, blifvit inrymd under art. afgift af lön, egendom och rörelse.
Då för flera medlemmar af de bildade classerna finnes stadgadt, attingen bevillning ifrågakommer förr, än årliga inkomsten uppgår till 200 r:dr, synes mig så mycket mindre någon bevillning hafva bort åläggas medlemmarne af den samhällsclass, hvars bela capital uteslutande utgöres af den råa arbetskraften, som desse personer, oaktadt det trägnaste arbete, endast högst sällan kunna bereda sig en dylik inkomst, och således torde, genom mantalspenningarues och skyddsafgiftens erläggande, få anses tillräckligt ersätta det skydd, dem af samhället lemnäs.”
Jag vet icke om jag mycket misstager mig om historiken af saken, men efter hvad jag haft tillfälle att inhemta, äro mantalspeuningarne den enda skatt, som från början allmänt utgått.
Sedermera och vid trängande behof tillkom skyddsafgiften och derefter, vid ytterligare behof, den s. k. arbetsbevillningen.
Om jag nu lemnar derhän den oformligheten, att denna bevillning blifvit upptagen under en artikel, dit han icke hörer, (ty man kan väl icke säga, alt en arbetskarl tillhör dem, som skola betala för lön, egendom och rörelse, då han blott betalar för sitt arbete), sä torde jag dock fä fästa uppmärksamheten derpå, att dessa tre afgifter, nemi. mantalspenningar, skyddsafgift och arbetsbevillning, jemte den sedermera tillkomne curhusafgiften, torde för en person, som arbetar för dagspenning, och icke har någon annan inkomst, vara mycket utöfver hvad han bör i och för det skydd, som staten lemnar honom, betala.
Och om man dertill jemför detta med det stadgande, som finnes i bevillningsförorduingcn, nemi. att torpare
Den 30 November f. m. 565 och allmogen i allmänhet icke betalar någon sådan arketsbevilIniug, utan att den endast träffar sådana personer, som sitta såsom husmän på landet och tillhöra en fattigare class än torpare, så synes den mig ännu orimligare.
Visserligen har man velat påstå, att dessa 24 eller 36 sk. skulle vara ett motgift för att den fattigare delen af allmänheten skulle, som man säger, sätta sig för sig sjelfva; men den driffjäder, som för denna åstundan ligger i sjelfva den menskliga naturen, torde icke kunna motverkas af dessa 24 eller 36 sk.
Man har jemväl sagt, att denna skatt vid sista riksdagen blef lindrad, och äfven nu har Ulsk. nedsatt bevilluingen för arbetsfolk på landet med 4 sk.; men för arbetsfolk i städerna har Utsk. icke gjort något afdrag.
Jag för min del får nu pä anförde skäl anhålla, att R. o. Ad. ville, med afslag å den nu föredragna punkten af Utsk:s betänk., förklara, att arbetsbevillningen må försvinna.
Jag kan icke dela den siste värde talarens åsigt.
Hvad är egentligen arbete?
Alla rörelser och näringar äro i och för sig sjelfva ingenting annat än arbete.
Den som har en bestämd rörelse, betalar skatt för producten deraf.
Arbetskarlen har äfven en rörelse, fast den icke kan specificeras under någon särskild rubrik.
Han kan vara handtverkare, han kan vara renskrifvare, han kan vara allting, utan att behöfva betala någonting, om Gr.
Cronbjelms åsigt blefve gällande.
För närvar, är det icke mycket lian betalar, men jag tror, att det är billigt att han betalar något till staten, just för att skydda sin rätt, att få arbeta för egen räkning, hvilken rätt eljest kan blifva honom frånkänd.
Jag tror äfven, alt han för ordningens skull bör något coutribuera till staten i och för den product han genom sitt arbete frambringar.
Har han icke råd dertill, så blir skatten afskrifven.
Men jag tror, att deu icke är så betungande, som man vill hålla den före, utan tvertom tror jag, att man mera skyddar denna class genom bibehållande af denna skatt, än genom dess borttagande.
Jag tillstyrker der före bifall å betänk.
Jag har äfven reserverat mig emot Utsk:s beslut i detta fall, egenligen på den grund, att man har beskattat arbetskraften såsom den vore ett capital.
Den må visserligen anses såsom capital, men detta capital är likväl af så föga ränlegifvande natur och så sällan lemnande behållning, mera än för de nödvändigaste lefnadsbehofvens fyllande för dagen, sä att, då man litet eller intet kan åtkomma med bevillning de verkliga och räntegifvande capitaleu, så finnes det icke något skäl att låta ett capital af den art, som den råa arbetskraften, drabbas af någon bevillning.
Jag föreuar mig i de skäl, som Gr.
Cronhjelm anfört för befrielse från bevillning för arbetsfolk och tror, att de skatta nog åt staten genom skyddsafgiftens och manlalspenningarnes erläggande.
Jag instämmer helt och hållet med 506 Den 3o November f. m. Gr. Cronhjelm och Hr Prytz.
Den class af medborgare, hvarom här är fråga, är obestridligen den fattigaste i vårt land.
Hvarföre skall man beskatta fattigdomen; dertill finnes visserligen intet skäl.
Man säger, alt det är arbetskraften, som beskattas; men jag vill icke beskatta arbetskraften, då den icke inbringar mera, än hvad som är nödvändigt för arbetaren sjelf, hans hustru och familj.
Beskattningen bör drabba förmögenheten ocb tillgångarne; det Kr de, som njuta mest af samhällets lycka.
Den class, hvarom bär är fråga, utgöres af personer, som icke äga annat än lifvet och helsan.
Dessa båda egenskaper torde vara nog beskattade genom mantalspenningarne och capitalionsafgiften.
Någon rörelse kan man väl icke säga alt arbetsfolket bar, annat än med armar ocb ben.
Förmå de att skaffa sig några andra lefnadsnjutningar, än dem som bestå i födan, genom några särskilda tillgångar och omständigheter, så äro de, genom alla öfriga rubriker i bevilln.förf. väl uppsökte och särskildt beskattade.
Jag tillstyrker således afslag å Utsk:s förslag i detta afseende, och att arbetsfolk, som icke äro lagstadde, må från särskild bevillning befrias.
Jag torde få fästa uppmärksamheten på den jemförelse, som i min nyss upplästa reservation finnes antydd.
Efter nu gällande bevilln.förf. betala tjenstemän, ^hvilkas löner icke öfverstiga 200 r:dr b:co, ingen bevillning.
Åtskilliga andra af de bildade classerna, som jag icke nu kan uppräkna, betala heller ingen bevillning, förr än deras årliga inkomst uppgår till 200 r:dr.
Arbetsclassen skulle vara mycket lycklig, om hvarje individ kunde säga sig hafva en årlig inkomst af 200 r:dr b:cö.
Vi, som bo i landsorterna, hafva tillfälle att dagligen och stundligen se, att den knappa föda, som denna class kan förvärfva, icke uppgår till 200 r:dr om året.
Hvarföre skola de då beskattas mer än andra?
Här är sagdt, att om denna bevillning borttoges, så skulle åtskillige personer af arbetsclassen, som äga sjor förtjenst, icke komma att bidraga till statsbehofven, och man har nämnt bland andra handtverkare.
Men handtverkare finnas under särskild rubrik upptagne, och kunna således icke undslippa bevillning.
Jag skulle icke eller tro, alt renskrifvare hittills varit under rnbriken arbetsfolk upptagne.
Man bar äfven talat om tillfället att fä afskrifning.
Hvar och en, som bor på landet, vet med hvilka svårigheter för allmogen det är förenadt att erhålla afskrifning, och jag skulle icke tro att det är skäl att antaga ett stadgande, hvarifrån man vill i hvarje enskildt fall på ansökningsväg tillåta undantag.
Flera värda talare hafva klandrat Utsk:s förslag, att arbetsfolk skola påläggas bevillning, af det skäl att man derigenom skulle beskatta arbetskraften.
Men jag tager mig friheten fråga, hvilken beskattning det är, som icke mera eller mindre utgår af arbetskraften, antingen den intellectuella eller den physiska.
Man bar Den 30 November f. m. 567 sagt, att arbetskarlarne voro de fattigaste bland dera, som erlägga bevillning.
Jag är af en annan öfvertygelse, och man behöfver blott fråga den landtman, som ej har sjelfständigt arbete, utan behöfver lega, hvad han får betala för det arbete, han behöfver.
Om han kommer in till staden för att få en arbetare, får han honom för godt köp?
Jo, en annan gång, be' ter det.
Arbetskarlen tager sitt så fullt ut, alt haus förtjenst mången gång öfverstiger dens, hvars arbete han skulle göra.
För min del anser jag derföre riktigt, att han får vidkännas denna afgift, hvadan jag ber att få instämma i Hr von Rosens yttrande.
Här har blifvit yttrad en sats, som fordrar vederläggning, nemi. att man söker att beskatta fattigdomen.
Derom har icke varit fråga.
Svenska lagen säger tydligt huru i sådant fall skall förfaras: hvarje socken skall vårda sina fattige; så snart arbetaren blir fattig, så kan lian icke mera betala någon contribulion, utan han skall då af socknen underhållas.
Här har också blifvit yttradt, att det möter många svårigheter för afskrifning.
Detta kan jag icke eller medgifva, så snart socknen har erkänt, att den fattige arbetaren icke kan berga sig, så får han genast afskrifning.