Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse nian kunde fä tillsammans jurymän, när de påkallas, så vore det mahanda sannt hvad Utsk. säger; men man har selt, att oaktadt en juryman icke varit hotad till lif eller lem eller till sitt goda namn och rykte, då han skolat inträda i juryn, det likväl varit så svårt att få jurymän, att man gjort 3, 4> 5, ja jag tior ända till ii fruktlösa försök alt få jurymän, och likväl erhölls ingen fullständig jury, derföre att saken eller personen, som var i fråga, råkade alt befinnas något missbehaglig.
Jag frågar då, hvad sanning det ligger i Utsk:s yttrande, att domstolarna lemna tillräckligt och bättre skydd än indragningsmakten.
Jag vet visserligen, att min stämma i detta fall är en ropandes röst i öknen; men sanningen skall jag framföra, äfven om det på utgången intet verkar.
Hvad angår Hr von Hartmansdorffs yttrande rörtde Utskts betänkts öfverensstämmelse med sanningen eller icke, så torde jag oriktigt hafva uppfattat hans åsigt, då jag icke visste, huilivida sanningsenligheten af Utskis opinion kan mera bestridas än sanningsenligheten af Hr von Hartmansdorffs egen Öfvertygelse. ■— Hvad sjelfva indragningsmakten beträffar, så anser jag den alldeles icke stå i något sammanhang med jury-inrättningen; ej heller ligger det i Hr von Hartmansdorffs bevisning någon sanning för vitsordandet af indragningsmakten, till någon nytta för det afsedda ändamålet med begagnandet af denna makt; och hvad åter vidkommer samme värde ledamots yttrande rör:de svårigheten att få jurymän tillsammans vid några speciella fall, då nial blifvit anmälda inför domstol, så torde förhållandet understundom kunna hänföras till den orimlighet, som någon gång förefunnits i sjelfva incaminationen af brottsligheten i afseende på tryckfrihetsmål.
Detta torde vara alltför noga kändt, för att jag sk ii 11 e behöfva framdraga några speciella fall, hvarmed jng visserligen skulle kunna tillhandagå Hr von Hartmändorlf, i händelse han skulle sådant påyrka till styrka för mitt påstående.
Jag tror att föreg:de riksdagars erfarenhet att sammanbinda juryinrättningen med indragningsmakten har lemnat tillräcklig anledn. lör Const.Utsk. alt vid detta tillfälle komma blott med förslag till indragningsmhktens utgående, och återföra omsider tryckfriheten till öfverensstämmelse med 86 §:n Reg.Fm, som grundlägger Svenska folkets rättighet till tryckfrihetens begagnande.
På denna grund anhåller jag om R. o. Ad:s bifall till Ulsk:s betank., till grundlagsenlig behandling.
L ei jon h uf vud, Abrah:
Vid 1812 å ys riksdag var jag en ibland de 3g eller 5r i minoriteten, som stridde mot maklförsöket att tillvägabringa bifall till indrag - 35o Den S Juli f. sn. ningsmaktens införande, och jag är särdeles tillfredsställd afl i dag kunna medverka dertill att nu återvinna hvad vi då förlorade.
Jag ser intet behof att sammanbinda frågan om jury-inrättningen med indragningsmakten; det kan ej vara fråga om att dagtinga, utan att återvinna en rättighet; och då lärer väl ej förändring i jury-inrättningen kunna sältas som ett villkor för att vinna indragningsmaktens upphöjande.
Jag'■instämmer således obetingadt, att betänk, må antagas till grundlagsenlig behandling i det skick det nu befi lines.
I min öfvertygelse är det tvätilie skäl, hvilka tillräckligt tala för bifall lill Coust.Utsk:s förevar, förslag.
Det första består deruti, att indragningsmakten på ett inconstitutionelt sätt tillkommit år 1812, under löfte, sorn vi alla känna, men sorn hittills icke blifvit uppfyldt.
Det andra skälet är meia betydande; ty det är en bestämd orimlighet (jag vet icke något ord , som vore mera passande) att en medborgare straffas för ett brott, sorn lian icke vet hvaruti det består.
Jag frågar, om någon lagstiftning i verlden kan finnas orimligare än den, enligt hvilken den tilltalade straffas, utan att veta hvaruti eller hvarigenom lian förbrutit sig.
På dessa skäl tillstyrker jag bifall lill förslaget.
Jag har nu samma tänkesätt som för 28 år sedan , och önskar således indragningsmaktens upphörande; jag hade likväl önskat, att Const.Utsk. tillika föreslagit eli eller 2 förändringar uti Tryckfr.lagen isammanhang med detta ämne.
Den ena afser juryns sammansättning, hvarom jag icke vill ingå uti någon utveckling.
Olägenheterna af juryn, sådan den nu är sammansatt, äro allmänt kända.
Den andra frågan, hvaruti jag önskat att Const.Utsk. uttalat sin tanke, angår det förhållande, att samma tiduings-redaction, som uti sin tidning tillåtit sig något smädligt, den personliga äran förnärmande eller af vådlig beskaffenhet för allmänna säkerheten, malte vara förbunden att i tidningen intaga det försvar, som derpå kunde lemnäs.
Det synes vara så billigt, att jag icke vet någonting billigare, än att man äger makt att utföra sitt försvar vid samma forum, der man blifvit anfallen.
Jag önskade, att någon af Const.Utskts härvar. ledamöter behagade upplysa, huruvida Const.Utsk. ämnar lill RiksStm inkomma med förslag i dessa tvänne hänseenden.
Det gifves vissa allmänna frågor, hvilka småningom mogna till ullman öfvertygelse.
Bland dem inlager frågan 0111 indragningsmaktens upphörande onekligen ett af de.första rummen.
Första villkoret för hvaije lagbestämmelse är, att den vinner någon samklang inom nationens omdöme.
Den ifrågavar. lagbestämmelsen deremot är numera möll af nationens allmänna Den S Juli f. ra. 85i ©gillande.
Det andia villkoret för en lagbestämmelse är, att den uppfyller sitt ändamål.
Indragningsmakt» har aldrig uppfyllt sitt ändamål.
I öfrigt får jag förklara, alt jag visserligen biträder den siste värde talarens önskan, att rättelser matte få äga rum uti samina tidning, der anfallet skett; men, enligt min åsigt kunna så väl denna, sorn andra garantier emot tidningspressens missbruk vinnas, obetingade af denna fråga; hvarföre jag ej heller drager i betänkande alt nu rösta för bifall lill Const.Utsk:s förevar, betänkande.
Spens, Carl Gustaf: Hr Lagerhjelm har uppfordrat någon af Const.Utskts härvar. ledamöter att tillkännagifva, huruvida Const.Utsk. ämnar inkomma med förslag lill förändring eller tillägg i grundlagen uti de af honom uppgifna 2:ne hänseenden.
Hvad Const.Utsk. ämnar göra, tilltror jag mig icke att säga; så vidt jag erinrar mig, hafva dessa 2tue frågor blifvit väckta inom Utsk. men bordlagda.
Den sednare frågan, angtde rättighet för den som uti en tidning blifvit angripen alt få försvara sig uti samma tidning, har blifvit väckt af en annan ledamot; och den förra frågan, hvilken, om jag rätt fattade Hr Lagerhjelms ord, afsåg samma förhållande med jury-inrättningen, som Hr von Hartmansdorff yrkat, har blifvit väckt af mig.
Jag har föreslagit, att ansvar måtte bestämmas för afsägelse» utan
Inga förfall af erhållet uppdrag att vara juryman.
, Huru Const.Utskts pluralitet derom kommer att besluta, är mig naturligtvis omöjligt alt förutsäga.
Hr C e d ers c h j ö I d, Pehr Gustaf: Hr Lagerhjelm Iuir önskat, att motion mätte väckas i Const.Utsk. 0111 någon grundlagsbestämmelse, afseende säkerhet mot tidningspressens personliga smädelse».
Denna hans åstundan är redan uppfylld; ty, om jag ej missminner mig, har jag sjelf väckt motion derom; åtminstone har det länge varit min afsigt att göra det.
Men denria fråga äger icke den ringaste gemenskap med frågan om indragningsmaktens upphörande, emedan denna makt aldrig blifvit använd till skydd för enskilda personer mot tidningspressens anfall och smädelse».
Jag anser derföre just i Styrelsens intresse för högst nödvändigt, att denna makt afskaffas.
Den har hittills för Styrelsen varit ett kunskapens träd på godt och ondt, och Styrelsen har varit svag nog att icke kunna motstå frestelsen.
Denna makt har i dubbelt afseende varit skadlig för Styrelsen, först derföre, att Styrelsen derigenom fått tillfälle att ådagalägga sin ömtålighet för yttrande-rätten, och sedan derföre, att hon tillika erhållit anledn. att visa sin vanmakt att hindra yttrande-rätten att göra sig gällande.
Ty i den sednare tiden hafva tidnings-redactionerna hittat på utvägar att tillintetgöra Hofcancellerens motståndsmakt.
Jag anser derföre, att man bör på alla håll vara mest be - 35» Den 8 Juli f, m låten med, att indragningsmakten upphör utan något slags villkor.
Jag forenar mig helt och hållet uti det förslag sorn Const.Utsk. afgifvit, dels på grund af de skål, som Frih.
Leijonhufvud på ett så kraftfullt sålt och efter dess inneboende rättskänsla här utvecklat, och dels derföre alt tryckfriheten efter mitt begrepp är af den beskaffenhet, att för densamma icke (innes något annat correctiv än det som ligger uti sjelfva tryckfriheten.
Det förslag, som Hr Cederschjöld sagt sig hafva väckt i Const.Utsk., afseende rättighet att få försvara sig i samma tidning, deiman blifvit antastad, leder ovedersägligen lill en bestämd orimlighet, emedan deri, som funnit sig uti en tidning angripen, kunde begära alt till sitt försvar få i tidningen införd en hel lunta eller bok, hvarigenom tidningsredactioneri, sorn på sådant sätt skulle få fylla sitt blad med dylika vidlyftiga artiklar, sättes ur stånd alt uppfylla det med tidningen afsedda ändamålet.
Correctivet på tidningsredactionernes ovilja att tillerkänna den uti tidningen angripna rättighet alt uti samma tidning få försvara sig med artiklar af ett lämpligt omfång ligger uti den rails- och billighetskänsla, som man icke får frånkänna tidnings-redacteurerna; ty det är och förblifver alltid inför sunda vettet och förnuftet i högsta måtto illiberalt, om en tidnings-redaction vägrar att uti sin tidning införa en reclamcnts försvar; och en sådan vägran, då den uti en annan tidning constateras, skall på redactionen kasta en skugga, hvarpå hon alltid måste förlora.
Jag anser ingalunda riktigt att combinera upphörandet af indragningsmakten med frågan om någon förändring uti jury-inrättningen.
Mina tankar i delta hänseende ligga redan i R. o. Ad:s prot. för 12 år sedan förvarade; men jag anhåller alt få tillägga, att, efter min öfvertygelse, blir en förändring uti jury-inrältningen icke möjlig förr, än en förändring i representationssättet föregått derhän att begreppet om coramunala val, mer är hittills kunnat ske, uttrycker allmänhetens förtroende.
Det måste föregå.
Att vilja gå i förväg genom en partiel lagstiftning för att ombilda jury-inrättningen, anser jag olämpligt och förhastadt.
Jag tror således, att om jury-inrältningen får vara i fred och inga försök göras att förstöra densamma, vi kunna vara belåtna med den inrättning vi hafva , intill dess representationssättet hunnit bildas efter lämpligare grunder.
Af alla dessa skäl instämmer jag med Gr.
Ankarsvärd och anhåller om bifall till Const.Utsk:s betänkande.
Då ingen antnärkn. blifvit gjord emot redactionen af det förslag Const.Utsk. afgifvit, finner jag besynnerligt, att discussion kunnat uppstå om Den 8 Juli f. m. 333 0111 sjelfva saken., enär frågan nu icke kan vara om förslagets hufvudsak!iga antagande eller förkastande, hvilket först inträffar vid nästa riksdag, helst förslaget skall blifva hvilande.
Föremål för öfverläggningen kan nu endast blifva de anmärkn:r, som göras vid redactionen i detta af Utsk. framlagda förslag.
Denna öfverläggning, som omfattar fråga om nya förslag för ConstUtsk., är bestämdt grundlagsvidrig , enar sådana frågor icke få väckas i Ståndens plena.
Frågan 0111 tidnings-redactionernas skyldighet alt uti sina tidningsblad införa svar på tidnings-redactionernas anfall mot enskilda personer har ingen gemenskap med förevar, ämne.
Mot det af Utsk. afgifna förslag hafva några anmärknrr sålunda icke förekommit, och det måste alltså oförändradt blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Ur Lagerhjelm:
Jag har ganska väl från början insett, att de af mig omnämnda ämnen icke nu kunna blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Jag har icke framställt dem såsom villkor för antagandet af Const.Utskts förevar. förslag.
Jag önskade blott att erhålla kännedom om Const.Utsk:s härvar. ledamöters tanke i ämnet, då man kan tänka sig ett sammanhang emellan de af mig uppgifna frågor, och den som nu är föremål för öfverläggning, hvilket sammanhang är mera starkt eller svagt i mån of hvars och ens individuella begrepn derom; men då en talare här velat vända mitt förslag till det orimliga, får jag blott förklara , att den ledamot af Coust.Utsk., som nyss tillkännagaf att en motion i ämnet af honom der blifvit väckt, tillika uppgifvit, att correctivet innefattas uti hans motion.
Jag nekar visserligen icke gilltigheten af den utaf Frih. Cederström gjorda anmärkn.; men sedan discussionen gifvit tillfälle till yttranden, hvilka, efter mitt omdöme, det icke varit fullkomligen riktigt att här afgifva, så vet jag icke hvarför ej någon erinran vid dessa yttranden kan få äga rum.
Beträffande frågan om sjelfva indragningsmakten, ber jag få förklara det jag numera anser denna makt gagna tili intet, och jag förenar mig derföre med dem, hvilka tillstyrkt densammas afskaffande; men jag har här hört ett yttrande, som på sätt och vis förundrar mig, derföre att det utgått från en man, hos hvilken jag vant mig alt igenkänna rättsbegrepp af säker halt.
Lagstiftarens första pligt är att gifva åt anfall och försvar lika rätt.
Men huru har lagstiftaren uppfyllt denna pligt, då han gifvit åt anfallet en större utvecklingsrätt, än åt försvaret?
En tidnings-redaction anfaller hardt en enskild man eller ett embetsverk.
Denne enskilde mannen eller detta embetsverk begär alt få sitt försvar infördt uti samma tidning.
Redactionen vägrar det.
Är då det moraliska omdo'- 9 H. 45 354 1) e ii 3 Juli f. m. niet lios allmänheten ang:de nekandet, hvarom blott den mindre allmänhet blir underrättad, sorn läser det i en annan tidning, hvilken har blott få läsare; är det nog för den anfullne?
Har han ej rätt att begära ett skydd af lagen?
Den lag, sorn å ena sidan gifver rättighet att anfalla, har den ingen skyldighet att gifva skydd å den andra sidan?
Den farhåga en värd ledamot hyser, alt försvaret kunde innehålla hela luntor, är af alltför litet värde; ty ingenting vore lättare, än att uti föreskriften, sorn stadgade skyldighet för lidnings-redactinnen alt införa försvaret, tillägga de orden, att detsamma icke finge vara af större omfattning än anfallet.
Dessutom får jag erinra R. o. Ad. derom, att Sverige äger en inrättning, som i detta hänseende skulle kunna lämpligen begagnas.
Jag menar vår Tryckfrihets-comite'.
Hvad hindrar nemligen, att den anfallne, hvars försvar tid — ningsredaclionen vägrat att införa, deröfver får anföra klagan hos Tryekfrihels-comitéen, med rättighet för henne att pröfva och afgöra, huruvida den angripnes genmäle är svarande till anfallet och på grund deraf ålägga tidningsredactionen alt införa försvaret, så begränsadt Tryckfrihets-cornmite'en funnit lämpligt föreskrifva.
Det våld tidningarna nu utöfva, är hvarken mer eller mindre än ett tyranni.
Mig har det händt, då jag skickat försvar lill tidnings-redactioner att införas uti tidningen (sådana skrifter hafva blifvit skickade med personer, på hvilkas oid jag kan fullkomligen lita) har jag erhållit det svar: om Frih.
Boye vili andra det och det uttrycket i sin skrift, så skall den blifva införd; men annars ej.
Detta egenmäktiga förfarande, — är det rättvist, är det billigt?
Öfverensstämmer det med den rättskänsla man äger, att få njuta samma rättighet till försvar, som den angripande har till anfall.
Jag medger visserligen, att hvad jag nu nämnt icke äger direct sammanhang med det ämne, hvarom oss nu egentligen tillkommer att öfverlägga; men det torde dock förtjena eftersinnas, när Const.- IJtsk. kommer i tillfälle att vidröra den del af Tryckfr.- förordntn, som derpå närmast har afseende.
Jag erkänner visserligen, lika med den sista värda talaren, att discussionen numera afvikit från ämnet; men då den värde talaren tillåtit sig en närmare utveckling af sina åsigter på den beträdda sidovägen, torde det äfven tillåtas mig att till svar derpå yttra några ord.
Det måste utan tvifvel medgifvas, att tryckpressen, framför allt den periodiska pressen, kan utöfva ett slags tyranni, om den äger ohejdad makt att kunna endast anfalla och icke tillika vore skyldig alt införa något försvar uti sin tidning; men jag ber att få fasta uppmärksamheten derpå, att ett sådant försvar delar sig i a:ne delar, af hvilka den ena angår sjelfva factum och den andra tidnings-redactionens omdö’me deröfver.
Ku består tryckfriheten hufvudsakligen Den S Juli f. m. 355 i omdömets frihet.
Till denna omdömesfrihet måste således äfven höla alt tidnings-redactionen, under förutsättning att den i afseende på de berältade facta håller sig vid sanningen, icke är förbunden att uti sin tidning intaga andra omdömen, än dem sorn öfverensstämma med hans eget, men alltid nied förbindelse att rätta oriktigt framställda facta.
Nu är likväl förhållandet, att de personer, som anse sig anfallne uti en tidning, merendels uti sina till redaclionerna inlemnade svar derpå icke inskränka sig lill rättelse af sjelfva det factum, som om dem blifvit berättadt, utan vanligen ingå i ganska vidlyftiga raisonnementer uti en motsatt anda med tidnings-artikelns innehåll, hvarmed de ock ej sällan förena ganska stränga utlåtelse!* mot tidnings-redactionen sjelf.
Nu må det likväl medgifvas, att om en tidnings-redaction , som kan anses hafva gjort sig skyldig tilt orättvist klander, må vara skyldig alt i andra tidningar mottaga.svar af den mest stränga egenskap, och om det är en af dess första pligter att tåla vid hvad helst kan sägas om dess reflexioner; så kan det icke vara dess skyldighet att uti sin egen tidning intaga skymfliga utlåtelse!* om redaclionen sjelf.
Det måste i det fallet vara nog, om han genom intagandet af en vederläggning af ett förut berättadt factum, nödgas gifva sig sjelf dementi, ty han lider redan deraf tillräckligt inför allmänheten.
Sålunda kan det väl vara lämpligt, ' att en lag stadgas, hvarigenom tidnings-redactionen må förbindas lill skyldighet att uti tidningar intaga rättelser af gjorda anfall hvad sjelfva factum beträffar, men utan skyldighet att jemväl aftrycka andras omdömen.
Det sednare har dock förmodligen' varit i fråga med de artiklar, som den siste värde talaren sagt sig hafva fått tillbakaskicka d e, nemi. ntt de innefattat sådana reflexioner öfver tidnings-redactionerna, hvaraf dessa naturligtvis funnit sig förhindrade att gifva offentlighet åt det inlemnade svaret utan att det förändrades.
Men hvad i tidningar omtalade facta beträffar, så torde del, så vidt min erfarenhet räcker tili, blifva svårt att citera händelser, då tidnings-redactionerna, derom anmodade, vägrat att införa rättelser uti felaktiga uppgifter.
Beträffande den af, någon talare föreslagna utvägen att liksom med alntal bestämma längden af försvaret mot en tidningsartikel, så inträffar den omständigheten, alt uti en vidlyftig artikel, som afhandla!* flera med hvarandra^ gemenskap ägande ämnen, kunde förekomma någon kort uppgift om någon person eller någon händelse; och då frågas , om vidden af försvars-artikeln skall rälta sig efter hela artikelns omfång eller den punktens, hvaruti angi ipi Isen skett.
Skulle man, på sätt den siste värde talinen omnämnt, öfverlemna afgörande! af en sådan fråga till en tryckfi ibetscomite', så är i mia tanke den periodiska pressens tryckfrihet i och med det.amma nätä nog tillintetgjord; ty det iir. 356 Den 8 Juli f. m. temmeligen sannolikt, att vederbör, auctoriteter, örn de lyckats fä Tryckfrihets-coinite'en vald efler sitt sinne, skulle begagna alla möjliga anledntr för att söka påtvinga en tidning med stor circulation, linder rubriken af försvar, att publicera deras åsigter, eller oek att kanske göra dessa artiklar så tråkiga oell torra som möjligt, för att derigenom döda tidningen.
Men sådant kan alldeles icke stå tillsammans med hvad sorn menas med begreppet tryckfrihet.
Vi hafva ock sett till hvad resultat dylika stadganden ledt uti andra länder.
Uti de bekanta September-lagarna i Frankrike stadgades, bland annat, förbindelse för tidnings-redactioner, som tilläto sig attacker emot Styrelsen, att uti tidningarna inlaga försvarsskrifter af lika längd med de artiklar, uti hvilka anfallen skett.
Denna utväg begagnades i början af ministeren, men den periodiska pressen förstod snart att frigöra sig derifrån genom sådana anmärkn:r deröfver, att ministrarne innan kort funno lämpligast att icke begagna sig deraf.
Jag har begärt ordet egentligen för att erinra Frih. Cederström, Jacb b, derom, att han uti sin egenskap af vice-vårdare af grundlagarna bort hafva gjort sin anmärkn. icke emot mig, som blott till besvarande upptog ett redan afgifvet yttrande, utan -Jgdels timme förut, då en ledamot väckte de frågor, som påkallade mitt svar, och hvilka frågor lågo utom ämnet.
Sedan jag anmälte mig, hafva discussioner fått fortgå på sidan om egentliga föremålet för öfverläggningen, hvarföre det äfven torde tillåtas mig att i denna riktning få yttra några ord.
Jag finner visserligen, att Hr Hjerta till stor del har vederlagt Frih. boye; men jag fruktar, att Hr Hjerta sjelf begått andra misstag.
Jag skulle, för att använda samma metod, som den värde ledamoten sjelf vill iakttaga, begagna ett annat tillfälle för att gifva honom satisfaction; men då nu tiden synes vara läglig att göra det här, anhåller jag få begagna detta tillfälle dertill.
Hr Hjerta bar velat göra den distinction uti en försvarsartikels innehåll, att deruti kan finnas dels rättelser och upplysningar uti oriktigt framställda facta, och dels förnärmande utlåtelse!' emot reöactionen.
Jag vill icke absolut bestrida, att icke denna distinction kan göras; men jag påstår, att det är i högsta grad svårt att bestämma gränsen emellan dessa särskildta förhållanden, och att, om denna gräns godtyckligt öfverträdes af redactionen, sorn vägrat försvarsartikelns införande, så kan denna distinction inför vettets domstol icke gälla såsom ett urskuldande för en sådan vägran, om nemligen allmänna vettet finner artikelns införande,icke bort förnekas.
Lika omöjligt det är för en tidnings-redaction att upptaga denna gräns så bestämd, att han ej laudatur ab his et culpatur ab illis, — lika omöjligt skall det vara att åstadkomma en lämplig och D e n 8 Juli f. m. 35j rättvis lagstiftning för detta förhållande, hvarför jag äfven begagnar detta tillfälle för att afstyrka Const.Ulsk. från allt försök att lagstifta i detta ärende.
Tryckfriheten är af den beskaffenhet, som jag redan haft äran nämna, nemi. att jn mindre man nedstiger till detaljerna, ju bättre.
Det gifves en annan utväg, sorn jag, derest jag blefve förnärmad, helst skulle vilja begagna, nemi. att stämma författaren till ansvar inför domstol.
Så länge den står öppen,, kan det icke vara fråga om andra än sådana mindre smädelse!', sorn den offentliga makten antingen föraktar eller också har tillfälle att kasta tillbaka på redaclionen sjelf genom en artikel, som, derest den icke emoltages uti den tidning som innehåller klandiet, kan införas uti en annan tidning.
Men så länge indragningsmaklen finnes, är det beklagligen sannt, att tidningar gifvas, uti hvilka en om sin heder och sina grundsatser angelägen man icke vill införa någon artikel.
Ett sådant förhållande hoppas jag likväl skall försvinna på samma gång som indragningsmaklen.
Jag hoppas, att en allmän puriflcation af tidningarna i deras hela maner och deras hela förhållande ofelbart skall inträffa, om vi en gång blifva så lyckliga att få bort indragningsmaklen; men dess upphörande är ett conditio sine qun non derför; och vinnes detta villkor, hoppas jag, att R.
St. skola slippa befatta sig med en så beskaffad intricat lagstiftning, hvartill jag fruktar att Hr Hjerta sjelf uti sitt sista yttrande gifvit anledning.
Då jag hört en värd ledamot förklara, att jag redan är vederlagd, skulle det vara öfverflödigt af mig att något vidare yttra, såvida jag, som hört vederläggningen, kunde såsom sådan erkänna densamma • -h'g skulle vara färdig att tacka Hr Hjerta för hans förklarande, att en lag bör finnas, som ålägger tidnings-redactionerna alt i sina tidningar äfven intaga försvaren, om icke vid detta medgifvande funnes ett litet tillägg eller villkor, som gör medgifvandet till platt intet.
Hr Hjerta säger nemi., att man må försvara sig med facla, men ej med omdöme; men om nu det sårande ligger uti redactionens omdöme, och den angripne icke får fälla något omdöme öfver det omdöme som redactionen tillåtit sig; hvartill tjenar då försvars-artikeln eller medgifvandet att i tidningen intaga densamma?