Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronans mellankomst inträder; ändamålet, stadga i spannemålspriserne, skulle vara vunnit i de flesta fall, utan alt denna mellankomst ifrån Kronans sida knappast hehöfdes, genom blotta opinionen om dess möjelighet; och då exempel torde funnits, att det lyckats, med en ohetydelig summu, i en af våra mäst sädesproducerande provinser, styra spannemålspriserne, kan, eller borde man kunna Den 5 F e b r u a r i i f. m. med trygghet påstå, att ett måttligt anslag af staten skulle vara tillräckligt för saken.
Möjligtvis skall inan häremot in vända , att då en utländsk afsättning af nära 200,000 tunnor icke förmått upprätthålla spannemålspriserna vid sin tillbörliga Niveau, en linga afsättning genom upphandling ännu mindre skulle kunna göra defc, och följaktligen flere millioner behöfvas om ändamålet skulle vinnas.
Jag svarar härtill, att om ett föregående års förråder icke ingått i concurencen med det förflutnas, hade priserne visserligen varit hvad de borde vara, eller, med andra ord, alt en årlig, om ock mindre, afsättning verkar mera till stadga och prisernes upprätthållande, än en blott tillfällig större.
De stora och välgörande följderne af denna åtgärd kunna knappt beräknas.
Deri närmaste och icke minst vigtiga vore den, att, vid ett infallande krig, fäderneslandets försvarare ej saknade bröd, som i närvarande förhållande redan första dagen kan inträffa, då Kronans ränte-gifvare, som kändt är, äga rättighet att lösa spannemålen efter markegångspris, hvaraf, särdeles i missväxtår, hvar och en sig begagnar; antagom nu, att Kronan, under ett sådant år, behöfde för detta ändamål i hast fylla sina Magaziner, skulle icke kostnaden deraf, andra följder oberäknade, vida öfverstiga kostnaderna af personalens och magaziners 3a Den 5 Febru ari i f. m. årliga underhållande vid ett visst, till ett lågt pris inköpt Spannemålsqvanlum, och ingår således icke nu den föreslagne åtgärden, till en ganska väsentelig del, i Rikets försvnrs-anstalter.
Den andra fördelen vöre den, att då, i anseende till spanneuiålens falina värde, icke allenast de indelta, men äfven andra deraf i iner eller mindre mån till sitt belopp beroende tjenstemanna-Iöner så nedsjunkit, att Rikets Ständer ej kunnat undgå bestämma motsvarande billig förhöjning, så skulle, genom spa 11 nemåls värdets fixerande, T jens tern a nnaJönerne icke år från år variera emellan ett iner eller mindre af otillräcklighet, utan fasthållas vid ett visst belopp, sorn åtminstone gjorde det möjeligt för tjenstemannen alt derefter rätta sine utgifter, hvilket, vid nuvarande förhållande, icke låter sig göra, och derjemte befria Rikets Ständer från omsorgen att, genom nya anslag, komma de vanlottade Tjenstemännen till hjelp.
Den tredje, och för en faderlig Regering icke mindre tillfredsställande, följden häraf, vore fördelen att vid en inträffande svår missväxt alltid hafva undsättnings-spannemål lill ett lägre pris i beredskap för de mäst behöfvande, mot contant betalning, utan att nödgas för tillfället göra stora uppoffringar, och ännu mindre behöfva göra införskrifningar af spannemål ifrån ut - Ren 5 Februarii f. ni. 33 liles orter, hvilket i flere afseende» skulle verka menligt på vår cours och financiel la ställning.
De för landet och Jordbruket i allmänhet varaktigt välgörande följderna af spannemålsprisernes bibehållande vid ett visst minimum, skulle dessutom blifva ✓ 1:0 att allmänna skatter och bördor med lätthet skulle utgå; 2:0 alt den, med så mycket skäl öfverklngade, stora brånvinsproductiönen af sig sjelf skulle inskränkas, och med detsamma det omoraliska förderf,' sorn den sprider öfver landet; en fördel hvilken väl ensam förtjena!- afseende; 3:o alt värdet af Fäderneslandets jord, sorn, i följd af jordbruksproduetionens vanvärde, fallit mycket djupt, skulle återtaga sitt tillbörliga förhållande till andra värden, hvarigenom det enskilta förtroendet skall vinna ny styrka, till beredande af så väl enskilt, som allmänt välstånd.
Månne man ej, till stöd för förslaget, kan tillägga, alt, om det antages, det skulle, som understods-ålgärd för jordbruket betrakladt, vara af ojemnförlig större nytte, än alla lånebilräden mot huru låg ränta som hälst, och icke allenast göra dessa i längden onödiga, men äfven småningom g 1 II. 3 34 D e n 5 F e l> r u a r i i f. ra. lossa vart redan nog skuldsatta jordbruk ur det förderfliga lånsystemets bojor?
Ja, man kan med skäl påstå, alt om ett sådant uuderstöds-system , det enda naturliga, emedan jordbruket sd väl som alla andra productioner nog förlägga sig sjelfva, om afsättningstillflillen beredes, blifvit ifrån början antagit och på ett ändamålsenligt sätt utförd!, Jordbrukaren nu skulle befunnit sig i välstånd.
Då de förenade Utskotten, i sitt Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, tillstyrkt, att ett anslag af »■ii million R:dr måtte ställas till Kongl.
Maj:ls disposition, alt vid inträffande missväxt begagnas till lindrande af landlmannens förlägenhet, så hafva de erkänt riktigheten af den princip, hvarifrån jag utgått; men jag vågar tro, alt de, i afseende på sättet, belydeligen misstagit sig.
Likasom det icke är i det ögonblick, då fienden redan anfallit oss, som vi böra tänka uppå att samla vapen och förråder, så är det också icke i det ögonblick, som den oblidkeligaste af alla fiender, hungern, redan slår för dörren, sorn vi böra tänka på att afvärja honom.
Att i råttan tid göra en nödig utgift är ofta den största sparsamhet och i sådane fall, som det nyssnämnda, alltid.
Hafva vi till försvars-materialens completlerande, sorn sig bordt, beviljat under freden det. betydeliga anslag, Den 5 F e b t u a r i i fT ro. 35 som en vis förutseende styrelse begärt och bordt begära, så binder oss samma conseqvens, att bevilja ett anslag till Kongl. Majrts disposition, och när högst densamme finnér det nödigt, till spannemåls inköpande under goda år, såsom det rätta sättet att med hälften, kan bända tredjedelen, mindre kostnad, mångdubbelt kraftigare möta missväxlåret.
Fördubblom detta anslag, eller till 2 millioner, för att göra gagnet så mycket säkrare, så mycket allmännare.
Denna fördubbling lärer redan beviiljats af ett annat understöds anslag och till förmån för en näring, hvars intressen ej kunna jemföras med dens, som nu är i fråga, jag menar till ullhandeln.
I anledning af hvad jag nu baft äran anföra, anhåller jag om återremiss af de förenade Stats- Banco- och EkonomiUlskottens ifrågavarande Utlåtande.
I anledning af min reservation skulle jag instämma med den siste Talaren i begäran om återremiss, om det kunde lända till något ändamål; men då de öfriga Stånden redan bifallit Utlåtandet, är något sådant icke att vinna.
Jag kan dock icke gilla, att ej Utskotten nu nogare bestämt grunderna för credilivets begagnande, byggdt på Rikets Ständers erfarenhet om de förluster, som 36 Den 5 Februari i f. m. härledt sig från en föregående oriktig tillämpning.
Herr Manck af Rosenschöld, Eberhard:
Då tre stånd bifallit Betänkandet, återstår blott för Ridderskapet och Adeln att återremittera det och inbjuda de öfrige Stånden, att dermed förena sig.
Det beli öfves blott naturligt sundt mennisko-förslånd för att inse, att den af Utskotten framställda princip för spannemålsuppköpet är i alla afseenden oriktig; den strider äfven emot hvad i andra länder och i alla tider varit, som grundsalts för en sådan åtgärd, antaget.
Väl har Allmänna MagazinsInrättningen i Sverige gjort stora förluster, och äfven fått vidkännas både stora misstag i förvaltningen och kanske äfven malversationer.
Men den, som icke låter hänföra sig af skenet, skall öfvertygas att hufvudsakligasle, fast icke den emla orsaken till dessa förluster låg i conjuncturen, som föranledde Directionen, alt handla just så, som Ständerna sedan vid sislledne Riksdag stadgat och nu ytterligare vilja stadga såsom princip för uppköpet.
Directionen uppköpte nemligen det mesta de åren, då en mindre bördig gröda och högre priser voro.
Sedan den, till en del ulan sitt eget förvållande, försummat att af i8i5 års ovanligt ymniga gröda göra något betydligt uppköp, oaktadt de samma år af Rikets Ständer dertill beviljade 2 millioner, Den 5 Februari* f. m. lann den sig, af anspråket på det beljclliga eiedilivelS användande utan vidare uppskof, föranlåten använda det, nästan belt och hållet, på uppköp de nästföljande 4 åren, som alla, och i synnerhet de 3 första, vöro utmärkte af klenare gröda och höga priser.
Då derpå 1820 och 1821 års öfverflödiga gröda inträffade, och priserna nedsönko till mera än hälften, ja, till tredje-delen/ hade
Directionen ej penningar att köpa för, men nödsakades rädda sitt gamla dyra lager från förskämning, genom försäljning mot låga priser.
Är det då ej tillräckligt skäl lill Inrättningens förluster, att hvad den köpte i dyra år, måtte den sälja i goda, och behöfver man som enda skäl ell^r ens som hufvudskål anföra, alt en sådan anstalt alltid medför förluster.
Det är lätt bevisadt, att om
Directionen handlat tvärtemot hvad den gjorde, och således tvärtemot den princip, sorn man nu åter vill stadga för upphandlingen, hade inrättningen gjort betydlig vinst, och i väsendtlig mån gagnat det allmänna, samt kunnat förekomma behofvet af utländsk spannemålsinförsel och af dess försäljning lill undsättningstagare emot allt för höga priser.
Och hvem kan neka, att om en sådan inrättning, af de 2:ne på Riksdag följande högst bördiga årens gröda, gjort uppköp för Creditivet af en million, den derföre erhållit 3 gånger så mycket säd, sorn efter missväxten 1826, och r 35 Den 5 Februarii f. m. kunnat lemna både ett vida större qvantum säd oell bättre pris lill undsätlningstagare, samt sjelf ändå gjort en betydlig vinst.
Jag tog mig ock friheten vid sista Riksdag yttra detta, och förutsade, altman vid inträffande missväxt ej skulle få 100,000
Tunnor säd, då man de bördiga åren kunde derföre erhålla ända lill 3oo,ooo Tunnor, och jag yrkade derföre Creditivets användande till uppköp endast i bördiga år.
Jag skall, för att nu göra samma åsigt gällande, noga akta mig för alt anföra jordbrukarens fördel såsom ett hufvndskäl, oaktadt han får vidkännas den drygaste delen af skaltebördorne.
Men jag skall dock såsom ett biskäl nämna, att man genom uppköp i bördiga år skulle gagnat jordbrukaren genom befrämjad afsättning, och förekommit den nära scandalösa händelsen, alt lian, t. ex. i Westergöthland , af penningenöd tvangs den ena månaden sälja sin säd för några få Riksdaler tunnan, och få månader efter nödsakades köpa säd för 3 ä 4 gånger högre pris.
Man gaf vid sista Riksdag anvisning på den enskilta speculationen såsom ersättning för statens mellankomst i denna väg.
Det har sedan visat sig, hvad jag också förutsade, huru litet dermed uträttades, i synnerhet då man icke häruti ägde understöd af enskilta capitaler, hvilka både äro för obetydliga och nog ändå hafva utväg till att användas, och på speculalioner med en hastigare af - r Deri 5 Febr u a r i i f. m. säll ning.
De förluster, som Staten genom magazinei ing lider, funna viii ej jemföras med förlusten afall köpa utomlands 100,000 Tunnor för en million, i stället för att i bördiga år kunna inom landet erhålla ända till 3 gånger så mycket för samma summa.
Förlusten på de befarade mai versationer blir dock en vinst för egna medborgare, men förlusten genom uppköp hos utlänningen, då det förut kunnat ske inom landet, blir blott en vinst för utlänningen.
Man kan dock genom monicipal-slyrelsen och genom tillåtelse för säkra säljare alt inot borgen sjelfva magazinera säden, för alt mot vite hålla den vid inträffande klen årsväxt tillhanda, med flera dylika utvägar, förekomma både behofvet af en vidsträckt och långvarig magazinering, samt af underslef.
Uppköp i missväxtår skrämmer utomdess sinnena och bidrager till prisenas stegring, i stället för att uppköp i bördiga år bidrager lill deras fällande i missväxtår; och införskrifningen af utländsk säd har ock verkat ofördelaktigt på värt mynt-värde, samt kan komma att försvåra realisationen.
Jag är derföre öfvcrtygad, att det vore mycket förmånligare, alt alldeles afslå credilivet, än alt bevilja det till användande på det föreslagna sältet, och jag föreslår derföre Fudderskapet och Adeln lill 1 4a Den 5 F e b r t» a r i i f. tn. antagande aine alternativer; det ena att det ifrågavarande credilivet anslås till uppköp i goda år, emot låga priser, af liad eller åtminstone mycket torr oell ren spannemål; det andra, att åt Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnns creditivet för undsättning i missväxtår til! uppköp af spannemål på den tid, som Kongl. Majit dertill förmånligast finner.
Jag föredrager att åt Kongl. Majit öfverlemna bestämmandet af liden för uppköpet, framför att Rikets
Ständer sjelfve bestämma den minst otjenliga dertill.
Skulle Konungens Rådgifvare icke hinna att inse förmånen af uppköpets verkställande i ymniga år, i stället för i missväxtår, såsom Konungen nu tillstyrkt, så återstår ett correctif för framtiden, nemligen att vid nästa Riksdag emot dem framställa anmärkning för det de' i denna vigliga del ej iakttagit
Men emot Rikets Ständer,' som i denna fråga hafva ensamt afgöranderätt, återstår intet correctif för det de ovilkorligen föreskrifva sädens uppköp i orätt lid.
Jag yrkar derföre återremiss, i det svaga hopp att, genom inbjudning til! de andra Stånden, de måtte förmås frångå sina förra beslut.
Grefve von Rosens Axel:
I anledning af det förslag, som bär blifvit framställdt till en sort förändrad Magazins-Direction, tar jag mig friheten yttra, att 5 års erfa» Den 5
Fe b i lia r i i f. m. renhet, sedan den förra upphörde, ännu är alltför liten för alt deraf draga säkra slutsatser. huruvida någon ersättning för densamma i ungefär lika form hör äga rum.
Jag håller mig endast vid Konungens Proposition, utgående från den synpunkt, att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att hafva några medel till spanmålsuppköp i missväxtår.
I synnerhet i första punkten kan jag icke instämma med Utskolten.
Ju mindre man kan göra detaljerade reglor, och i det stället öfverlemna det administrativa åt Konungen, ju bättre hör den föreslagna åtgärden lyckas.
Att sedan Läns-slyrelserna uppgifvet Spanrnålsbehofvet, låta Kungörelse derom i allmänna tidningarna utgå, skulle säkert uppväcka oro i landet, opinionen om en spannemålsbrist stiga samt i följe deraf prisen onödigt betydligen höjas.
Deremot, om hvarje Läns-Styrelse i tysthet får lemna underrättelse om denna omständighet, skall saken utan tvifvel gå mycket bättre.
Jag har mycken erfarenhet i detta afseende, då jag varit Landshöfding både i 'Wermlands och Götheborgs Län.
Hvad som duger på det ena stället, går icke an på det andra.
Jag har vid ett tillfälle erfarit, att autorilelerna uppgifvit behofvet till 5 å 6*,ooo T:r, då jag sedermera funnit, att bristen kunnat afhjelpas med 155 Tunnor.
Detta ger mig anledning att 42 De n 5 F c1) i ii a r i i 1. m. conformera mig med Grefve von Schwein ns resei vallon.
Jag anser det såsom en verklig förbättring, att anslallerne för spanmålsundsältning vid inträffad missvext, i stället alt utgöra föremål för upphandlings och försäljuings-åtgärder af en permanent allmän inrättning, genom Rikets Ständers beslut vid sisla Riksdag förvandlades till en, efter serskildta förhållanden lämpad, tillfällig omsorg.
Den stadga i spanmålspriserne, som en Talare med skäl funnit nyttig, tror jag böra och kunna beredas genom andra anstalter, än dem han föreslagit.
Jag instämmer således i de förenade Utskottens förslag, att ett Creditiv på En Milion Riksdaler måtte ställas till Kongl. Maj:ts disposition för anskaffande af spannemål vid allmännare missvext, meri jag anhåller, alt få göra några anmärkningar vid Utskottens tillstyrkande om förnyelse af de vid sista Riksdag framställda vilkor för Creditivets anlitande.
Dessa vilkor äro, såsom en värd Talare redan yttrat, dels overkställbar, dels motverkande ändamålet.
I de flesta år medgifver icke tiden alt vidtaga den första af de föreslagna åtgärderna, att nemi.
Befallningshafvande skulle infordra fullständiga upplysningar om spannemålsbehofveu, samt i hvad mon och till hvad pris de kunna af ortens innevånare anskaffas; och Den 5 F e b r ti a r i i f. m. 4’» kungörandet i Tidningnrne af de erforderliga qvantilelerne, hvilket derefter skulle komma i fråga, synes mig kunna leda lill en artificiel spannemålsbrisl, vida farligare än den verkliga.
Jag hade derföre önskat Creditivets öfverlemnande At Kongl. Maj:t utan andra vilkor, än alt spannemålens anskaffande bör ske utan Statens inblandning i den enskilda handeln, samt alt de å Creditivct lyftade summor ma skyndsamt och, om möjligt, utan annan förlust än den af ränta, lill RiksgäldsContoret återgå.
DA Utlåtandet likväl är af 3 Stånd bifallet, vill jag icke yrka återremiss, men får vördsamt erinra, att Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, af den ro December 1833, icke bestämt innehöll, att de uppgifna viIkoren utgjorde förbehåll för Creditivets lyftande; utan ordalydelsen är, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad de förut yttrat om en fri och obehindrad spannemålshandel, hade trott sig böra hos Kong/.
Maj:t i underdånighet hemställa vissa vilkor vid Creditivets anlitande.
De af Rikets Ständer föreslagna vilkor blefvo tillämpade så vidt omständigheterne det medgåfvo; men tiden medgaf icke specifika uppgifters infordrande ifrån Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; ock kungörandet af de reqvirerade spannemålsqvantiteterna i allmänna Tidningarna ansågs icke lämpligt.
I saken är t 44 Den a Febr tiar ii f. m. jag af samma mening som Herr Skogman.
Skälet, ii vårföre man i Utskotten .bestämde vissa vilkor för Creditivet, var fruktan, att om sådant icke skedde, man uter skulle få se den gamla MagazinsDireclionen upplefva i någon förändrad gestalt, såsom flere Talare nu ansett ny Iligt och nödvändigt.
Då erfarenheten visat, att de villkor, Rikets Ständer, år iSaS, bestämde för Credilivets begagnande, och hvilka äro desamma, som Utskotten nu tillstyrkt, icke hindrat Styrelsens åtgärder, att på olika sätt förse Länens innevånare med Spannemål år 1826, och då inga anmärkningar deremot blifvit gjorda, utan ändamålet vunnits, så synas samma 'vilkor äfven nu vara antagliga.
Någon förhöjning i summan En-million torde ej heller vara behöflig; enär den var tillräcklig år 1826, ty svårare missväxt lärer icke hafva inträffat sedan i^83.
Vi böra då hoppas, all någon värre icke heller förestår..
Då nu tre Stånd redan bifallit Utlåtandet, samt ingen förändring kan vinnas utan sammanträde af Irenne Utskott, hvilket man väl vet medföra stora svårigheter, skulle jag önska, att äfven Ridderskapet och Adelil bifölle Utlåtandet, helst de öfriga Stånden äfven, efter hvad jag förmoda^ torde qvarblifva vid sina beslut.
Herr Tham : Att Ridderskapet och Adeln skulle förändra det heslut, sorn fattades vid förra Riksdagen, efter mogen öfverläggning, Den 0 Fel) mari i f. m. och på de skäl, man hemtat af en lång olycklig erfarenhet, för att åter införa oss i det gamla Spanmåls-Magazins-Systemet, hoppas jag icke kan hända.
Man har åberopat, såsom skäl för sine önskningar härutinnan, all man icke fann spannemålshandeln ersätta behofvet af denna inrättning, men man kommer icke ihåg, att lill och med i början afår 1826 voro Kronans Magaziner öfverfyllda af Kronans Spannemålslager, och så länge dessa lager funnos kunde ingen speculant köpa spannetnål, i ovissheten att möjligen blifva undersåld från Kronans Magaziner.
Att sådane uppköp likväl kunna verkställas, har erfarenheten utvisat år 182S, då både capitaler och säkerhet yppade sig.
Om detta system får fortfara, understödt af stadiga Tallförfattningar, och Ständerna icke, såsom en vindflöj, ändra sina beslut, då först tror och hoppas jag, att en verklig spannemålshandel skall uppstå.
Man har satt i fråga att göra ett större anslag härtill.
Hvar skall man väl taga dessa penningar?
kanske man skall låna dem hos utiändningen? man tror, att ingen förlust af en Magazinsinrättning skall uppkomma, men det behöfves ju blott två goda år för att Svenska penninge-stocken icke längre kan lemna det nödiga förlaget.
Att nu först återremittera Utlåtandet, och sedan inbjuda de andra Stånden, alt, med afslående af sina fattade beslut, äfven återremmilera detsamma, det vore ett så märk - Den 5 Febr nar ii f. m. väldigt exempel af inconseqvence, att
Riksdagshandlingarna icke hafva all uppvisa elt dylikt.
Alt inbjuda lill en ålerremiss, som icke förrutsätter något beslut, skulle troligen leda lill det resultat, att Riksdagen redan vore slutad, innan frågan återkom, oell att sålunda alldeles intet crediliv blefve bifallit.
Om jag icke bade annat skäl att begära ålerremiss, skulle jag benita det af den siste Talarens yttrande, att han afslyrker återremiss på den grund, att Utlåtandet så sent inkommit till Stånden.
Om elt sådant skäl skulle gälla, behöfdes icke mer för att få en sak afgjord efter sitt tycke, än blott att lill det yttersta i Utskottet qvarhålla ett Betänkande.
Huru det vid sista Riksdag anslagna Crediliv uppfyllt sitt ändamål, derom åberopar jag de ledamöters omdöme, som känna hurudant tillståndet i landsorterna var efter missväxten år 1826.
Många af dem, som då voro nära att omkomma af hunger, hade i vida större inon och med vida mindre kostnad kunnat understödjas, om man köpt säden i goda år för låga priser.
Herr Tham har åberopat, som bevis på den enskildta speculationens verksamhet, den betydliga upphandlingen år 1828.
Denna, den enda, som i betydlig nion af enskildte skett sedan sista Riksdag, visar bäst, att våra speculanter icke an vän - Ben 5 F e b r u a r i i 1'. m. tia sina capilaler förr än de genast kunna afsätta varan.
För öfrigt skedde denna upphandling i den mest sädesrika provinsen Skåne på det både för Jordbrukaren, Staten och Köpmannen sjelf ofördelakligaste sätt, då man exporterade mesta säden till Köpenhamn, den bland alla Östersjöhamnar, hvarest, jemte Kiels, sädespiiserna voro lågast.
Våra speculanler funno den förmonligaste afsättningen vara lill det sädesrikasle landets hufvudstad, då äfven de minsta städers i Danmark Handlande ej unnade sitt Rikes hufvudstad denna vinst, utan skickade spannemålen rakt till England.
Det bästa vitsordet i detta afseende gifva jordbrukarne i Skaraborgs
Län, der de fleste äro så skuldsatte, att de knappt kunna afbörda sig denna skuld annorlunda än genom bankrutt, eller genom eftergift af staten, ett tillstånd, hvartill jag icke kan finna orsaken vara demoralisation bos folket, som jag här hört uppgifvas.
Jag anhåller således ännu en gång om återremiss.
Om jag icke miss hört mig, har Herr Tham uppgifvit, att Kronans Magaziner år 1826 voro så fulla, att ingen enskildt kunde speculera på spannemåls-handeln.
Jag är ledsen att häruti nödgas gifva Herr Tham den dementi, att icke öfver 70,000 Tunnor år 1826 funnos uti Kronans Magaziner.
För öfrigt har jag 4>3 Den 5 Februarii f. 111. bjudit lill att utveckla saken i mitt anförande, och dervid finnes intet annat att tillägga, än alt, då ännu allenast två Stånd Jära afgjort frågan, en annan utgång torde kunna genom återremiss beredås.
Ett system, hvars resultat måste blifva att sälta en Local, liggande under 6o:de gradens latitud, vid första inträffade missväxt utan tillgång lill Maguziner, synes mig vara eli vådligt experiment.
Detta måste dock inträffa, med Jiibehållande af i8a3 års principer i undsältningsväg, enligt hvilka anslag lemnäs, för att begagnas först sedan missvext inträffat, då Spannemålsuppköpen likväl ske vida lättare ejler goda skördar.
Detla är föremålet för inrättandet af Magaziner, hvilket kan ske så väl genom enskilde, som genom Statens försorg.
Men sorn min öfvertygelse är, att någon enskilt spannemålshandel aldrig kan uppkomma i Sverige hädanefter, anser jag det vara Statens åliggande alt formera magazinerne.
Den tiden Sverige producerade mindre säd, än den consumerade, var denna speculation helt enkel.
De handlande föreskrefvo då 5 lill 600,000 Tunnor från utrikes ort, hvilka de säkert Jilefvo af med innan året var om.
Nu är förhållandet annorlunda; vi äro lyckligtvis i den ställning, alt, i medeltal produetionen svarar mot consumpliouen och deraf föl - Den 5 Februarii f. ra. 49 föijer, alt den Handlande, som ej liar förlag alt låta den uppköpte spannemålen ligga i flera år, alldrig uppköper inom Landetutan väntar tills missvext inträffat, att då införskrifva utifrån.