Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln behagat fatta sitt beslut öfver hvad Utskottet i ofvanberörde måtto hemstäldt, Utskottet vill i ett sammanhang med förslaget till en ny Riddarhusordning, uppgifva de Redactionsförändringar, som af samma beslut kunna blifva en följd, hvilket allt jemte några Ledamöters yttrade särskildta meningar till Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfverleinnas.
På RiddarhusUtskottets vägnar C. G. Spens. N. Snoilsky. 524 Den rt April e, m, Utdrag af Protocollef, hållit i Rid-* darhusUtskottet vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 7 April 182.3*
< Vid justering af Utskottets Betänkande angående den af Friherre Boije, Ludvig, väckte fråga om Bänkmännens afskaffande, voro följande Herrar
Ledamöter af särskild tanka i afseende på lämpeligaste 6ättet för Ridderskapet och Adeln att omedelbarligen deltaga i Electorsvalet; och yttrade sig:
Jag är fullkomligt enig med Utskottets pluralitet uti den öfvertygelse, att det nu stadgade valet af Bänkmän hvilka sedan böra välja Electorer och dessa sluteligen Utskotts Ledamöter, helt och hållit är stridande mot den bestämda jemnlikhetsprincip i rättigheter, hvilken grundlagarne vid alla tillfällen yrkar mellan Ledamöter i RiksStånden, äfvensom att dessa Bänkmansval på sätt de nu tillgå, svårligen kunna uttrycka Ridderskapets och Adelns gemensamma val eller utgöra en förteckning på de medlemmar, hvilka för detta magtpåliggande kall äga Ståndets mesta förtroende.
Men med Utskottets pluralitet delar jag icke den tankan, att alla olägenheter öfvervinnas derigenom, att man blott afskaffar Bänkmännen, och låter valen till Electorer förrättas på samma sätt, som till nämnden och andra personalval i Ståndens plena.
Mig synes det icke så, på de skäl jag skall hafva - Den 11 April e. nl. 325 v* åran framlägga, och mitt misstroende 5- kas af den vacktsamhet med hvilken denna fråga under flere Riksdagar blifvit behandlad» som icke tyckes tillkännagifva, att den af Utskottet föreslagna utväg, sorn af ingea kunnat förbises, skulle af pluraliteten hos Ridderskapet och Adeln anses vara tillfyllestgörande.
Valen till Bänkmän och af Bänkmän till Electorer synas mig, oaktadt det orätta i principen, äga 2:ne verkliga förmåner hvilka gå förlorade genom det af Utskottet föreslagna Valsättj dessa förmåner äro: 1:0 en slag6 moralisk ansvarighet inför Ståndet hvaruti hvarje dess afdelning står för sitt val när det icke med nödig urskiljning utfallit j ty i dylika fall har aldrig underlåtits att besvära valmännen med klander, hvilket ehuru af enskildta framburit, dock är nog obehagligt då det är rättvist, att icke äfven den lättsinnige önskar att det undvika
Denna fruktan för ansvarighet upphör att finnas när valen ske i massa, då hvarje individs verkan på valets utgång skall i mångas ögon betydligt förlora i dess vigt, Utfaller valet icke väl, hvem anklaga derföre?
det ordsakar endast ett missnöje med Ståndets sammansättning för den Riksdagen, som kunde medföra liknöjdhet och andra skadeliga följder.
Vid de samfäldta val som inträffa vid slutet af Riksdagarne har stundom händt, jag tror mig icke böra förtiga det, att namnlistor förekommit vid den offentliga Uppläsningen» Bil. till Ridd. o. Ad. l3r.
III Band. 15 2 36 Den ji April e. m. deruti personer varit förenade med de mest utsökt motstridiga egenskaper och insigter, att dessa listor synbarligen burit stämpeln af att vara författade stundom på gyckel, stundom af personlig ovilja.
Det är icke värdigt att sådant förekommer och kan ej heller vara nyttigt, i synnerhet i början af en Riksdag.
Denna olägenhet är nu omöjlig vid Bänkmansvalet; och Electorsvalet sker uti ett slutit samfund, hvars resultat endast blifver Ridderskapets och Adelns plenum meddelt.
Troligen skall ett sådant missbruk icke heller inträffa bland ett mindre antal valmän, när valet sker offentligt, ty den händelsen jag af några höft anföras synes mig högst osannolik, att en person kunde skrifva en lista till eget förfång i skadeafsigt att misstankan deraf skulle falla på en annan.
Den andra hufvudsakliga förmån , som medföljer närvarande valsätt, är lättheten att det verkställa, så väl första gången sorn de derpå följande då completteringar skola ske.
Visserligen kan icke något beqvämare sätt för Ridderskapet och Adeln gifvas, att komma irån sin valskyldighet, än medelst röstning pä en person inom hvarje Bänkmansafdelning.
Men då denna valskyldighet äfven utgör en af de dyrbaraste rättigheter för hvarje individ, att sjelf få så långt Grundlagen tillåter o« medelbart deltaga uti bestämmelsen af de personer, på hvilkas grundeliga och klara utredning af ägmena hufvudsakiigen beror, den Ben il Aprii e, ni. 227 tiptn rom Riksdagen förmås åstadkomma: tor-! de lättheten i valsättet ej få anses så vigtig att den inrymmer en afgörande rätt uti Frågan, hälst då ett mera principenligt förslag uti utförandet icke vidlåder betydliga svårigheter.
Det förslag jag nu går att vördsamt underställa Högloft.
Ridderskapets och Adelns Upplysta pröfning, hyllar samma princip som Utskottets betänkande, och skiljer sig endast derifrån, uti att söka bibehålla de förmåner sorn
Vårt nu stadgade valsätt medförer och i irsta punkten af premisserne uppräknats. v
I stället för de hittills varande 50 BankmansafdelningBr, föreslås att på lika sätt inder la Ridderskapet och Adeln uti 25 Afdelniögar.
Hvarje afdelning kallas särskildt inom skranket, hvarje Ledamot uppropas på öfligt sätt och aflemnar en hoprullad lista på 25 personer, valda bland hela antalet af Riddarhusets närvarande medlemmar»
Landtmarskalken son» mottager sedlarne har framför sig ett litet skåp i hvilket finnas 25 lådor med påskrifna Nuinror.
När en afdelning uppropas uttages deri efter Nummer tillhörande tomma lådan, som sättes på bordet och hvaruti Voteringssedlar, ne läggas; sedan aföeininngen slutat voteringen inskjutes lådan och och fortfares på samma sätt alla afdelningarne igenom.
Skulle det anses nyttigt, att hafva 2:ne upprop, förfares vid det andra efter samma grunder sorn för det första.
Efter slutad votering företages sedlarnes öppnande särskildt för hvarje afdelning, nya Protocoll föras vid hvarje ny låda > 228 Den XI April e. m. och de gamla lemnäs till hopsumering åt serskildta vid bordet sittande ledamöter, hvilka uppskrifva namnen på alla som fått röster och huru många.
Sedan dessa särskildta Protocoll äro färdiga, företages med dem en generel hopsummering, då de personer hvilka i total summa (utan afseende på antalet inom serskildta afdelningar) erhållit de flesta rösterna äro af Ridderskapet och Adeln valde till Electorer.
Vid complettering af Electorer föreslås, i fall de lediga rummen öfvergå en tredjedel eller 8:ta, att nytt val i Plenum anställes på lika sätt, sorn det första, utom den enda skillnad, att personernes antal på vallistorne rättas efter det antal som skall väljas.
Skulle under loppet af Riksdagen i anseende till inträffad sjukdom bland Electorerne, hvaraf 13 ej voro att tillgå, ett mindre antal lediga platser än 9 behöfva tillsättas; tror jag ehuru det något afviker ifrån principen, man utan fara kunde tillåta genom lottning afgöras hvilkas afdelningar som skulle tillsätta de lediga platserna.
Afdelningarnes antal skulle i den händelsen, naturligtvis tagas lika med det antal Electo - Den j t April e, m. 229 rer som skulle tillsättas; och detta val kunde ske på särskildt tid hälst före början af ett Plenum, hvarigenom tiden för andra ärender icke borttoges.
Jag torde icke böra öka vidlyftigheten af denna reservation med att ingå uti mera deta i Herad utveckling af de fördelar detta valsätt synes mig äga framföre det af Utskottet föreslagna, än hvad redan skedt genom premisserne sorn det innebär.
Jag får blott tillägga ett medel hvarigenom jag tror uppgörandet af de första vallistorne till Electorer, skulle betydligt lättas i synnerhet för dem, hvilka för första gången från landsorterne anlända till Riksdagen, nemligen,, sedan första anteckningen blifvit förrättad, skulle uti RiddarhusSalen anslås en uppsatts på de personer hvilka vid sist förflutne Riksmöte varit Electorer och Utskotts Ledamöter; och så snart andra anteckningen vöre fulländad skulle en tryckt förteckning på Ridderskapets och Adelns närvarande ledamöter upprättas, hvilken Förteckning borde sednast vara att tillgå dagen före den då valet skulle ske.
Herr Grefve Spens 1 Med Utskottet delar jag fullkomligt öfvertygelse!!, att det nu bruk - Den ti April e, w.1 liga mångdubblade valsättet, enligt både billighetens och klokhetens lagar, bör utbytas emot det mera directa af Ståndsledamöterne till Electorer, äfvensom att det i visst afseende är Ledamotens rättighet, att få välja öfver he, la Ståndet.
Men, icke för sin räkning ensamt, äger han denna rätt; UtskottsLedamoten, på hvars tillsättande hela förfarandet syftar, är väl på visst sätt den enskildtes FullmägUg, men tillika och egentligen Ståndets och hela nationens, emedan han är en väsendtligen ingripande del i den lagstiftande församlingen,; Ståndets och Nationens behof är åter af ingenting annnat än väl valda Utskott, och i afseende derpå klandras det nuvarande Bänkmansvalet af mig, icke blott för det att den enskildtes rätt inskänkes, utan hufvudsakligen för det att resultatet, så lätt blifver beroende af hazard och intriger.
Med ofvan nyttjade uttryck; vål valda Vt' /katt menar jag, sådana, vid hvilkas tillsättande Grundlagarnas mening med deras stadgauden om Utskott, utan uppehör, legat Electorerna för ögonen och styrt deras samvetea.
Grundlagarna hafva arnat Utskotten icke till Ständernas förmyndare, icke till Riksdagsåtgärdernes egentliga beslutare, efter otryckta debatter; de hafva ärnat dem till målens utredare, och dertill fordras: först skicklighet och god vilja hos hvarje
Ledamot^ men dessutom* ifall olika åsigter skulle finnas bland Ståndens Ledamöter, eller än mer, i fall egentliga partier vöre bildade (och just då oundgängligast), Den 11 April e. m2 att några af dem som mäst hafva tänkt sig ira i hvardera åsigten, må hafva inkommit i hvart Utskott; så att frågan verkligen der blifvit sedd från alla sidor, och äfven den opinion, sorn vid
Riksdagens början är minioritet men möjligen innan slutet kan vara afgjordt öfverlägsen, alltid må få tillfälle låta höra sig under målets utredning; den kan derigenom i vigti— gare mål framträda för Plena i reservationer och inom alla Fyra Stånden homogena, mera dirigerande, contrapropositioner uppkomma, än som vanligen händer, då de af Ledamöter, ne under debatten dicteras, utan ledning af någon, som haft det tillfället att tänka på saken, och få se alla acter, som en Utskotts Ledamot.
Det är den häraf härflytande egenskap hos en god Elector, att han först skall sjelf vara duglig Riksdagsman, och veta hvad hant sjelf vill; för det andra vara nog moderat, att kunna uppoffra till en del äfven hoppet att genomdrifva sina egna planer, åt skyldigheten att befordra Utskottens verkeligen ändamålsenliga organisering; det är denna egenskap jag anser kinkigast att uppsöka.
Lagger man härtill, att Electorn bör känna ett så stort antal, och så många Classer af personer, olika allt efter olika Utskott, tror jag för min del Etectorer vara svårare att välja än Utskotts Ledamöter, och att vid, vare sig Bänkmans eller Electorsvalet, icke ens en tredje del af Rid-- derskapet och Adeln ännu möjligen kan vara i tillstånd, att nog väl känna ett så stort antal Ledamöter som 25 till detta val.
Helt annat förhållande inträffar möjligen vid nämnd' Den il April c, m. valet; under Riksdagens förlopp hafva en stor del Ledamöters Riksdagsmanna-Caracterer hunnit blifva kände, men mängden af dem sorn vid det första valet på Riksdagen votera, äro få dagar förut komna till Staden, och det är till och med nästan ingen möjlighet, att alla hafva hunnit se den skrifna antekningslistan på Riddarhuset under den enda dagen före valet, som den är att tillgå ; erfarenheten torde hafva visat, att blott några få begagna detta tillfälle.
Det är således först när den tryckta listan kan utdelas, hvilket, efter nu gällande stadgar ej "kan bli förr än i sjelfva valplenum, som de flesta första gången se uppgift på hvilka de skola välja på; är det då tid att efter egen öfvertygelse så moget, sorn behöfs, pröfva 25 serskilta personers Riksdagsmanna-skicklighet och, såsom här är visat vara af nöden, tillika Caracteren?
Denna tid kan kanske förlängas till 24 timmar hvarom mer här nedanföre, men äfven det är för korrt rådrum att uppsätta en lista på så många och till ett sådant val.
Man säger att ankommande Riksdagsmän, om de ej personligen känna nog många, alltid äga vid Riksdagen en eller flera bekanta, som de kunna rådfråga.
Men just detta tvånget att rådfråga ger en oundviklig anledning till listutdelning, och om opinionen icke bestämdt riktas emot allt det som dervid i ett ytterst talrikt
Stånd kan förefalla, om nödvändigheten ursäktsr en del deraf, så är vägen öppnad för intriger af alla slag.
Dessutom huruvida en person genom sitt förra lefnadssätt varit
Den 11 April r. m. i tillfälle att lära känna många andra, det kan man med tämlig säkerhet af andra få veta; huruvida han har begagnat dessa tillfällen, huruvida han verkligen känner sitt Folk, derom upplyses man sällan af annat än personlig bekantskap- På samma sätt, huruvida en af allmänheten utmärkt man har en Riksdagsopinion, till och med hvilkendera han har, kan möjligen efterfrågas, kan upplysas till en del af de förra Riksdagarnas Frotocollerj men huruvida han hör, eller ej, till den häftigt villoande Classen, som tror sig fylla sitt kall, då, de genom uteslutande af alla med dem olika tänkande söka bana vägen för sin åsigt att ensam blifva hörd: denna egenskap hos den till val påtänkta bör ovilkorligen bedömmas efter personlig bekantskap, eller skall domen falla au hazard.
Om detta medgifves, föijer äfven, att vid stadgandet af former för ett Electors val, är det åtminstone lika principstridigt, att sätta Riksdagsmännernes pluralitet i tvång att icke blott Begagna andras omdöme utan att till största delen bestämdt se med andras ögon, och det i frågor der hvar och en bör se sjelf __ detta säger jag är åtminstone lika principstridigt, som det man klandrar icke utan synbart skäl, då man yrkar hvar Ledamots oinskränkta rätt att välja på alla sina stånds kamrater.
Att genom Lagformer inskränka rättigheter, bör undvikas så mycket möjligt är, men ännu värre är, om lagformerna ålägga någon Den 11 April c, m, pligter, som hsn synbarligen är ur stånd, att kunna uppfylla.
Jag tvekar derföre ej vid valet hvilken af dessa två principer som skall åtlydas, att ju frångå den oinskränkta valfriheten, för erhållandet af ett i det större afseendet mindre felaktigt valsätt.
Det är sannt visserligen, att allt hvad som häri kan vinnas är blott sannolikhet.
Det är sannt, att ehuru stora eller små afdelningar sorn utsättas, böra välja tillsammans, hur många eller huru få personer de skola välja, på hvar; blir det naturligtvis alltid möjligt, att en del af de väljande icke hunnit lära känna sitt Folk; man kunde säga således, att då de nu af mig anmärkta olägenheterne äro möjliga att öfverallt förebygga, synes det vara bäitre, att bibehålla valfriheten oinskränkt, hvilket är till fullo och med säkerhet möjligt.
Från denna punkt sedt, finnér jag Utskottets Förslag, att Ridder- t skåpet och Adeln skulle in pleno, med Listor på 25 personer hvar, välja till Electorer, vara på sitt sätt lika olämpligt som det' nu varande Bänkmansvalet.
Emellan dessa båda ytterligheter finnas en medelväg, som jag här går att framställa.
Jag föreslår, att af de nu varande BänktottnsAfdelningarne. tio och tio i sänder sam - Den ii April e. m. * manslås, till väljande af 5 personer hvardera, inom sig,, såsom hvar BänkAfdelning hittills har valt Bänkman, och att dessa 5 gånger 5, eller 25, personer må blifva Ridderskapets och Adelns Electorer.
Gecom denna method inskiänkes den yrkade oinskränkta valrätten väl icke till den grad, men alldeles på samma sätt, som vid det nuvarande Bänkmans valet} deremot erhålles en mångfaldigt större sannolikhet af sjelföfvertänkta val} ty 5 personer kan äfven den nyss ankomne känna personligen, och uppgörandet af en så kort lista är också ej afskräckande} det är dessutom sannolikare, att han finner 5 duglige bland 80 å 100, än både 1 bland 8 i i° och 25 bland 4 å 500.
I det ena fallet väljer han på för få, i det andra på för många.
Men, på det att icke dessa femtedelar af Ridderskapet och Adeln, om de skulle uttagas efter Matrikelordning må gifva anledning till i sm man samma politiska följder, som den fordna för hatliga Classindelningen, samt hufvudsakligen, på det att den enskilte ickemå hafva en permanent plats från Riksdag* till Riksdag, så att, i fall han kommit i en Afdelning, der hazarden satt få af honom kända personer, han åtminstone ej må sakna hoppet att en annan Riksdag blifva bättre placerad} i denna akt och mening föreslår jag att Ståndet, på samma sätt som hittils, genast efter andra anteckningen, indelas af Riddarhusets tjenstemän i 50 lika delar., 256 Demi April c. m. med den bittils vanliga fördelningsmethoden af öfverskottet men att genom en förut af LandtMarskalken in pleno verkställd lottning bör hafva blifvit bestämdt, hvilka 10 sådana Femtiondedelar som för den Riksdagen böra rösta till Electorer tillsammans.
En sådan lottning för hvilken mångå mycket lätta methoder gifvas, kunde icke upptaga mer än enfjerdedels eller en half timme af Ridderskapet och Adelns tid, och kunde ske i det första plenum mellan första och andra anteckningen, i hvilket Ståndens deputationer mottagas.
Mångdubbelt återvanns denna tid genom ett korrtare Electorsval.
Två upprop vid detta sednare tillstyrker jag för öfrigt, äfvensom att alla fern afdelningarne uppropas efter hvarannan, och listorne för hvarje särskillt förvaras, till dess alla hunnit aflemna sina.
Detta behof aftvå upprop är här så mycket större, som en för Ridderskapet och Adeln hittills främmande sammansättningsmethod mycket lätt skulle kunna göra, att många misstogo sig om sin ordning och försummade det ena uppropet.
Aldeles nödvändigt är med denna valmethod att tryckta listor på Ståndet, fördeladt efter den uppropsordnjng som skall följas, blifva åtminstone 24 timmar före Valet i tillräckligt antal att tillgå på Riddarhusets Canzli- Dock, detta lemnande af tid till öfverläggning åt den som skulle välja är oucdgäogligt, ehvad valmethod man anta - Ben II April c. i/i. S."7 ger.
Ex Protocollo. N. Snoilsky. 2o 8 ®en 14 'April. Bilagor till PleniProtocollet för den 14 April.
N:o u Grefve Spens, Carl Gujlaf:
Det är val sant, att EconomieUtskottets Betänkanden åt den som med det föreslagna skulle vara mindre nöjd, lemna hoppet qvar, att saken inför Konungen än vidare skall pröfvas och en mindrej betänkt önskan ej ■ blifva bifallen; men då detta Förslag, om det utan tillägg skulle vinna slutlig framgång, 'förlänger ett redan nog långvarigt trassel emellan Kongl.
VettenskapsAcademien, ComnierceCollegium samt Herrar Landshöfdingar, kan jag, som mer än en gång haft tillfälle märka olägenheterne häraf, icke afhålla mig att framställa min åsigt.
Redan i många år,' har dels i Avisor, dels i tryckta Kungörelser, undertecknade af LandshöfdingeEmbeten, allt emellan åt påståtts, det VettenskapsAcademiens vid Almanackans utgifvande sysselsatte Embetsman, icke rätt utsatt marknadsterminerne, hvadan Landshöfdingarne måst omlysa den, Sednast förekommer denna beskyllning i Högiofl.
Utan att ingå i pröfning om huruvida anmärkmn - Den 14 April, 239 gen att detta års Almanacka är felaktigt ca profning, som, då Utskottet ej uppgifvit felens är Läsaren helt och hållet betagen, äfvensom den beskyllde Almanacka Författaren allt tillfälle att försvara sigj vill jag blott nämna,’ det de flesta sådana påståenden, som förut gjorts, emot samma Redaction, vid närmare granskning hafva befunnits grundlösa.
Primitiva normén för marknaders utsättande består ej, såsom Herr Möller trott, i VettenskapsAcademiens godtfinnande, utan i successive Kongl. Commerce-Collegii Bref till Kongl. Vettenskaps-Academien, med uppgifteraf Månadsdagar, på hvilka marknaderne böra hållas, så vidt sig göra låter.
Troligen har detta blifvit af ålder bestämdt, enligt den i mitt tycke enda riktiga principen, 60m är en af dem Herr Möller anfört i sitt Memorial,' af Landthandelns behof af lagom intervaller emellan närbelägne marknader.
Vida yngre äro alla stadganden af den art, som den i Utskottets nuvarande förslag, om Lördagars och Måndagars oduglighet att vara antingen börje eller slutedagar.
I mån som särskildta sådana utkommo, har WettenskapsAcademien haft rättighet att frångå det som i siffra var stad-: gadt, med ibland mer ibland mindre bestämda reglor för sitt förfarande.
Den sista befallningen innefattar att marknad af en dag, som på dag efter helgedag inträffar, skall flyttas till nästföljande helgfria dag, och den som på dag före helg infaller, till den nästföregående.
Då nu t. ex-, såsom nästa år blir händelsen msd 3 marknader, de ursprungligen bordt insättas 249 Den 14 April. dgn 26 Junii, sorn är Lördag det året, borde de flyttas till Fredagen; men det är dagen efter Midsommar, dagen efter helg, de böra således flyttas tillbaka till Lördagen, och så i cirkelgång, just enligt författningarne.
Det ät klart att de i sådant fall måste flyttas till antingen Tisdagen den 2 i eller Tisdagen den 29, men till hvilkendera, säger icke Författningen, och kan ej säga det, ty det vore alldeles omöjligt, att upptaga alla de möjliga fallen af variationer, som genom Sondagsbokstafs och Påskfullmånes föränderlighet kunna uppkomma i ett calendarium.
Obestämdheten blir kanske ibland större, än en vecka då det nu äfven blir fråga om stora marknader.
Det är mycket bättre, att bestämdt lemna Embetsman frihet att bestämma valet, i administrativ fråga än, att skrifva en för vidlyftig Författning.
Alltsammans beror på att frågan vid ett sådant val ötverlemnas till en lämpelig Authoritet.
Högloflige Utskottets Förslag, att med fullkomligt förbigående af all Herrar Landshöfdingars åtgärd öfverlemna marknads utsättningen ensamt åt Commerce-Collegium och Kongl.
VettenskapsAcademien, utesluter deremot den authoritet, som bäst och ofta ensam kan berömma Landthandelns behof hvil - Den 14 April. ti vilket sorti mindre skadar, då märt från de ursprunglige dagarne måste flytta mark^- naderne många dagar, men med lika skäl kan flytta dem fram som tillbakars, eller ock med obetydliga afsteg från stränga ordalydelsen kan erhålla flere data att välja på.
Den detaille-kännedom af hela Landets local sorn fordras, för en Embetsman inom CotnmerceCollegium eller Kongl. Vettenskaps,\cademien, sorn finge sig utsättandet anbefaldt, är nära omöjlig, då den deremot lätt kan af Länsstyrelsen för"hvar ort inhemtas, som dessutom ensam kan känna, hvilka serskilt» rättelser gom förändrade tider erfordra.
Då nu således, Oundvikligen genom detta Utsättande ensamt i Stockholm, Marknadernes tidsföljd efter hvarannan mer än en gång blic opassande för köpare och säljare, är det klart* att Landshöfdingen får veta förhållandet, och då han ej kan ändra det anmäler det till ändring.
Han rättar sig då vid sitt Förslag till nytt Marknadsdatum efter det årets Almanacka der olägenheten förekom, förslaget bifalles ef-, ter CommerceCollegii hörande, men ingen kom-*: mer i hog, att Konungens bifall derpå icke kan verkställas, förr än andra året sen det är gifvit då lätt ett helt annat förhållande katt hafva inträffat, att det nya medför en annani olägenhet, och det gamla kanske hade medfört ingen.
Den som vet huru otaliga gånget på detta sätt, likasom med glömska af princi - Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. Ill Rand.
16 242 Den i4 dpril. perna för sjelfva CalenderLäran, det ursprungliga, på helgade vanor och på urgammal erfarenhet om localens fordringar grundade sche„ met af marknadsdagar blifvit här i Landet förryckt och försämrad*, genom i bästa mening gjorda förbättringar, och hur mycket skrifveri härom varit onödigtvis, kan intet annat än önska att detta förhållande snart förändras.
Genom Höglofl.
Utskottets Förslag skér detta, till utseendet, då Landshöfdingarnes nuvarande arbiträra ändringar förebyggas, men hvaremot åter största delen af localens fordringar, der de kunnat komma i betraktande, uraktlåtas; ty åtminstone skulle jag anses som hazard, om några Embetsmän i Stockholm ägde den localkännedom af på en gång hela landet, som er-j fordrades.