Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionen inlemnade eller insända. § IS Den, som under loppet af tre år ej uttagit sin pension, blifve från pensionsstaten afförd.
Anmäler han sig sedermera ånyo, ege att åter komma i åtnjutande af den förut innehafda pensionsrätten, dock utan rättighet att för den förflutna tiden någon pension uppbära, derest han ej gitter visa laga förfall. 8 Kongl. Majlis Nåd.
Proposition N:o 113. § 46.
Pension må icke för gäld med qvarstad beläggas, ej heller införsel deri meddelas.
5 Artikeln. lini förvaltningen af pensionn-inrättningen oell redovisningen derför.
.§ 47.
Pensions-anstalten förvaltas af en Direktion, som har sitt säte i Stockholm och består af en ordförande och fyra ledamöter, hvilka af Kongl. Maj:t i nåder förordnas, hvarje gång för tre år.
Hvarken ordförande eller ledamöter åtnjuta derför aflöning, ' arfvode eller traktamente under hvad namn det vara må.
Direktionen har att vid förvaltningen ställa sig till efterrättelse pensionsinrättningens reglemente, oell sammanträder en gång i månaden eller oftare, om ärendenas behandling det erfordrar.
Ar ordföranden förhindrad att bevista sammanträdet, före den i ordningen främste närvarande ledamot ordet.
Ej må beslut fattas, derest icke, jemte den som för tillfället förer ordet, minst två ledamöter äro närvarande.
Aro meningarne lika delade, gälle den, hvilken ordföranden biträder. § 48.
Ordförande och ledamöter af pensions-anstaltens
Direktion ansvare, en för alla och alla för en, för vården af de under Direktionens förvaltning varande medel, äfvensom för hvarje nämnda förvaltning rörande beslut eller åtgärd, i hvars fattande eller vidtagande de deltagit.
Fel och förseelser af ordförande eller ledamot i Direktionen åtalas, då fråga är om balans- eller räkenskapsmål, inför Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt, men i alla öfriga fall inför Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt. § 49.
Aflider ordförande eller ledamot, eller åstundar han det i nåder anförtrodda uppdraget sig afsäga, har
Direktionen att sådant hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla. § 20.
Direktionen eger att antaga en Kamererare, som tillika är Sekreterare, samt i öfrigt nödigt skrifvarebiträde och vaktbetjening, hvilkas aflöning bestämmes uti pensionsinrättningens aflöningsstat.
Atal emot Kamererare!) eller annan af
Direktionen antagen tjensteman anstäiles i balansmål Kongl. Maj.ts Nåd.
Proposition N:o 113. balansmål inför Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt, men för alla öfriga fel och förseelser i tjensten inför Rådstufvu-rätten i Stockholm.
Direktionen vare ock berättigad att, utan föregånget åtal, skilja tjenstemäunen och vaktbetjeningen ifrån deras befattningar, så snart inrättningens bästa det erfordrar.
Dock vare sådant beslut icke gällande, derest ej fyra utaf
Direktionens ledamöter derom sig förena; böraude skälen till beslutet i protokollet antecknas.
I sådant beslut må ändring icke sökas. § 21.
Kamererare!» ställe för de medel, som kunna honom anförtros, sådan borgen, som för Kronans uppbördsmän är föreskrifven. § 22.
Förslag till pensions-inrättningens aflöningsstat skall af Direktionen uppgöras och till Kongl. Majrts nådiga pröfning och fastställelse anmälas.
Förändring i den en gång fastställda allöningsstaten får icke utan nådigt tillstånd vidtagas. § 23.
Direktionen verkställer hvarje år reglering af pensionsstaten för samma är så tidigt, att utbetalningen af pensionerna kan på derför bestämda tider försiggå. § 24.
Pensions-anstaltens
Direktion åtnjute fribrelsrätt i aila ärenden, som inrättningen röra. § 25.
Maj:ts Befallningshafvande, äfvensom andra embetsverk och myndigheter böra, utan uppehåll, lemna Direktionen öfver pensions-anstalten handräckning uti de ärenden, som inrättningen angå. § 26.
Alla till pensions-inrättningen inflytande medel skola på dess räkning i Rikets Ständers Bank insättas. § 27.
Inrättningens räkenskaper skola för hvarje år vara uppgjorda före April månads utgång del nästföljande året, hvarefter desamma ofördröjligen genom Direktioliih. till ii.
Prat. 1862 & 1863. 1 Sunil. 1 Åfd. 2 Band. 23 Haft. 2 10 Kongl, Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 113. nens försorg insändas till Kammar-rätten för undergående af vederbörlig granskning.
Direktionen åligger ock att i början af hvarje år till Kongl.
Maj:t i underdånighet afgifva berättelse angående pensions-inrättningens verksamhet och tillstånd under det nästföregångna året. § 28.
Ofver de af Direktionen vidtagna beslut, som angå rättigheten till och vilko— ren för pensions åtnjutande, må den missnöjde hos Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium anföra besvär, hvilka skoia dit ingifvas inom sextionde dagen efter erhållen del af beslutet.
De till ärendet hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning frågan varder af Rikets Ständer öfverlemnad; och Kongl.
År och dag som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt.
Proposition N:o 113. 11 f tdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maji Konungen % Stats-Kådet å Stockholms Slott den 8 Maj 1863.
Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre l)c Geer, Hons Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg och Thulstrup.
Departoments-chefen, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt föredrog haudlingarne i frågan om bildande af en för hela riket gemensam pensions-anstalt för handelsflottans skeppare, styrman och öfriga sjöfolk, hvarvid Herr Departements-chefen yttrade: »Mer än en gång har uppmärksamheten blifvit fästad på svårigheten för sjömanshusen i riket, eller åtminstone för de flesta af dem, att med begagnande af nu disponibla medel kunna behörigen fullgöra samtliga dessa inrättningar, jemlikt 1748 års Kofferdi-reglemente samt Kongl. Brefvet den 22 December 1749, åliggande skyldigheter att understödja de befälhafvare och sjömän å Svenska handelsflottan, hvilka, till följd af ålder, sjukdom eller olyckshändelser blifvit satta ur stånd till ytterligare tjenstgöring, äfvensom dylikt sjöfolks efterlemnade enkor och barn.
De förslag, som tid efter annan blifvit framställda för att undanrödja denna svårighet, men som hittills icke medfört åsyftadt resultat, torde desto heldre nu böra i korthet om förmälas, som de tjena att närmare belysa och utreda det ärende, hvarom fråga är.
Sedan, uti underdånigt betänkande angående handels-sjöfartens tillstånd och utvägarne till dess befrämjande, särskilde i detta hänseende utsedde Komiterade den 15 Maj 1839 föreslagit, bland annat, att den, enligt 4 § 5 Art. i 1748 års förberörda reglemente samt 24 § i underrättelserna till då gällande tulltaxa, hemkommande sjömän tillerkända s. k. föring måtte upphöra och en pensionsfond i stöllet inrättas för sjömän, hvilka genom ålder eller olyckshändelser blifvit satte ur verksamhet, äfvensom för deras enkor och barn, aflöt Kongl. Maj:t den 14 Maj 1840 nådig framställning till Rikets Ständer, huruvida ej ett årligt anslag, motsvarande medelsumman af hvad under de sednast förflutna tio åren såsom föring från tullverket utgifvits, 12 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 113. finge anvisas att från och med år 1841 räknadt, af tullmedlen utgå, i händelse Kongl. Majit skulle finna godt att låta nämnda åt de sjöfarande medgifna förmån från och med samma år upphöra, under förklarande derjemte att, så vida Rikets Ständer medgäfve omförmälda anslags utgående, Kongl. Maj:t ville i nåder besluta angående de ytterligare åtgärder, som kunde ifrågakomma, med hänsigt till den blifvande pensionsfondens bildande samt dess framtida användande och förvaltning.
Till svar härå yttrade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 21 April 1841, att ehuru en pensions-anstalt för orkeslösa sjömän samt deras enkor och oförsörjda barn, om den på ändamålsenligt sätt organiserades, skulle för de sjöfarande medföra vida större fördelar och uppmuntran än den nu utgående föringen, hvilken i smärre summor tillfölle sjömännen, just då de vore deraf minst i behof, samt ofta af dem mindre hushållsaktigt användes, Rikets Ständer likväl, i saknad af ett fullständigt uppgjordt förslag i ämnet, icke funnit skäl bifalla det ifrågaställa utbytet af föringen emot ett ärligt anslag af tullmedlen.
Till följd deraf fann Kongl.
Majit den då väckta frågan om bildande af en särskild pensionsfond böra förfalla.
Vid 1847—1848 årens riksdag väcktes frågan ånyo och denna gång af Rikets Stander, hvilka uti underdånig skrifvelse den 3 Oktober sistnämnda år tillkännagåfvo, att de för sin del bifallit föringens användande till en för hela riket gemensam pensionsinrättning för Svenska sjöfolket samt medgifvit att, så snart inrättningen blefve organiserad, en viss bestämd summa, svarande mot medeltalet af de för tio sednast förflutna år anordnade föringsmedel, jemförda med lästelalet af de fartyg, för hvilkas besättningar föring egt rum, finge anslås till nämnda pensionsinrättning, att utassigneras å tullmedlen antingen till ett för alltid faststäldt belopp eller med jemkning i mån af berörda lästetals till- och aftagande.
Då likväl ej mindre Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium än Sjömanshus-direktionerna, skeppsredarne och Kofferdiskeppare-societeterna i Stockholm, Göteborg, Gefle och Calmar, i ämnet hörde, ansågo föringsmedlen icke böra till en allmän pensions-anstalt för sjöfolk användas, men ett sådant användande af Rikets Ständer gjorts till vilkor för beviljande af omförtnälda anslag, fann Kongl.
Majit frågan äfven denna gången böra förfalla.
Efter hvad i ämnet sålunda förelupit och sedan Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 22 September 1854, på anförda skäl, anhållit, det Kongl.
Majit täcktes låta utreda, huruvida en för hela riket gemensam pensions-anstalt för handelsflottans skeppare, styrmän och öfriga sjöfolk kuude i hufvudsaklig öfverensstämmelse med uppgifna grunder och med användande af antydda tillgångar åstadkommmas, blef, efter Kommers-kollegii hörande, för ändamålet den 5 Juli 1855 i nåder tillsatt en särskild Komité, hvars underdåniga betänkande!! och förslag i ämnet, jemte deröfver af vederbörande afgifna underdåniga yttranden, äfvensom en af sjömanshuset i Calmar till Eders Kongl.
Majit ingifven skrift, innefattande anhållan, att föringsmedlen tillika med andra för sjöfolks understödjande anvisade medel mätte pä sjömanshusen i riket Kongl.
13 fördelas till förstärkande af deras gratialfonder, jag härmed ber att i underdånighet få underställa Eders Kongl.
Majits nådiga pröfning.
Af dessa handlingar behagade Eders Kongl. Majit inhemta, att, om än åsigterna i afseende på den ifrågaställa pensioneringens verkställande äfvensom vilkoren för pensionernas åtnjutande varit hos vederbörande i viss mån skiljaktiga, alla likväl öfverensstämmande vitsordat nyttan och behofvet af en pensions-anstalt för sjöfolket; och torde, i betraktande af den stora vigt för fäderneslandet, att en sådan anstalt varder med det snaraste åstadkommen, Eders Kongl. Majit finna skäl att till Rikets ännu församlade Ständer aflåta nådig framställning angående de åtgärder, hvilka pröfvas för det afsedda ändamålet erforderliga.
Beträffande grunderna för anstaltens organisation hafva Sjömanshus-direktionerna i Göteborg, Calmar, Westervik och Hernösand, i enlighet med dervarande skeppsredares samt sjökapteners och kofferdiskeppares uttalade mening, uttryckligen afstyrkt en för hela riket gemensam pensionsinrättning och hemställt, att de medel, som kunde för den afsedda pensioneringen blifva tillgängliga, måtte till vederbörande sjömanshusdirektioner varda aflemnade till förstärkande af de utaf sjömanshusens redan befintliga tillgångar bildade understöds- och gratialfonder.
Såsom skäl för pensioneringens öfverlåtande .åt lokalmyudigheter är hufvudsakligen anfördti att, i händelse inrättningen centraliserades, Styrelsens ledamöter, hvilka saknade personlig kännedom af de understödsökande, följaktligen vore nödsakade att vid bedömandet af sökandernes behörighet till eller behof, af pension helt och hållet rätta sig efter företedda betyg, hvilka icke alltid kunde antagas vara fullt tillförlitliga; att Styrelsen dessutom måste i sin verksamhet blifva bunden af gällande reglemente, hvars bestämmelser icke alltid medgålve understöds meddelande åt personer, som deraf företrädesvis vore i behof; att anskaffande och insändande till Centralstyrelsen af erforderliga betyg ofta skulle för de hjelpbehöfvande föranleda känbara kostnader och tidsutdrägt; att deremot Sjömanshus-direktionerna, hvilka, såsom valda af skeppsredare och sjöfarande, egde sjöfolkets närmaste förtroende, vore i tillfälle att personligen känna flertalet af dem, som hos Direktionerna sökte hjelp, och kunde om deras förhållanden ofördröjligen vinna önskade upplysningar samt, utau kostnad, tidsutdrägt och omvägar för de behöfvande, lemna erforderligt understöd just då sådant vore af nöden; att, om än till en början personer skulle finnas villige att utan lön eller arfvode åtaga sig ledamotskap i den ifrågaställa Centralstyrelsen, sådant ingalunda kunde förväntas blifva förhållandet, sedan erfarenheten framdeles ådagalagt den tids uppoffring, och omtanka, som erfordrades för behörigt fullgörande af dylikt uppdrag, med hvilket äfven ett betydligt ansvar blefve förenadt; att det följaktligen snart blefve nödigt att, utom hvad till tjenstemannapersonalens aflönande i allt fall åtginge, till löner eller arfvodeu åt
Styrelsens ledamöter anvisa särskilda medel — en kostnad som, derest pensioneringen såsom en kommunal angelägenhet besörjdes af Sjömanshus-direktionerna, icke ifrågakomme; — och slutligen att, i fall en centralinrättning skulle öfvertaga alla för pensionering al fartygsbefälhavare och sjömän samt deras enkor och barn afsedda tillgångar, det för - 14 Kongl, Majus Nåd.
Proposition N:o 113. hållande, hvad Göteborgs sjömanshus särskildt angår, inträffade, att en af aflidne Kommersrådet m. m., Olof Wijk, för sjökaptens enkors understödjande testamenterade fond å 30,000 R:dr R:mt ginge för ändamålet förlorad, enär det vilkor vid donationen blifvit fäst, att alla under Sjömanshus-direktionens vård och inseende nu ställda medel jemväl framdeles borde af Direktionen förvaltas.
Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kolagium har i sitt underdåniga utlåtande erkänt, att förvaltningens centraliserande skulle bidraga till vinnande af en lättare och säkrare kontroll derå, att de för pensioneringen anvisade allmänna medel blefve för afsedda ändamål behörigen använda, äfvensom till undanrödjande af ett eller annat under nuvarande omständigheter möjligt missförhållande, såsom att, i följd af de vid särskilda sjömanshus befintliga olika tillgångar, personer i lika stort behof och lika förtjente af understöd åtnjöte pensioner eller gratial till betydligt olika belopp, samt att, medan den ena
Direktionen vore i tillfälle att understödja äfven så dane sjömän, hvilka jemförelsevis mindre behöfde understöd, andra deremot i saknad af medel nödgades lemna utan bistånd verkligen nödställde.
Men Kollegium har dock, vid betraktande, å ena sidan, af de fördelar och olägenheter, hvilka med det nuvarande systemet af pensioneringens verkställande genom lokalmyndigheters försorg äro förenade, och, å den andra, af dem som ansåges åtfölja inrättandet af en centralpen sionsanstalt, trott att företrädet med hänsigt till ändamålsenlighet borde förstnämnda system tillerkännas.
Alla mot anstaltens centralisering sålunda gjorda invändningar grundas synbarligen på den förutsättning, att anstalten skulle hafva till ändamål att endast, eller åtminstone hufvudsakligen, åt behöfvande sjömän i mån af tillgångar utdela gratial elier tillfälligt understöd.
I sådant fall torde ock lokalmyndigheter onekligen vara bättre än en centralförvaltning i tillfälle att, hvar för sin ort, bedöma huruvida de gratial— sökande både befunne sig i verkligt behof af understöd och förtjenade att deraf komma i åtnjutande.
Men det är tydligt, att en inrättning, hvars ändamål vore af nyssomförmälda beskaffenhet, skulle blifva icke blott en pensions-anstalt, utan äfven, och hufvudsakligen, komma att sträcka sin verksamhet till obestämd gräns in på fat— tigförsörjningens område; och en stor del af inrättningens resultater — ehuru välgörande i och för sig — skulle således egentligen blott komma att bestå deruti, att på Staten hädanefter öfverflyttades en del af den fattigförsörjnings-skyldighet, som nu enligt lag åligger vederbörande kommuner.
Detta anser jag dock, för min del, hvarken vara lämpligt eller hvad som med anstalten bör åsyftas, minst då för ändamålet anslag af allmänna medel måste användas.
Syftet med ifrågavarande inrättning bör deremot, i min tanke, vara att, så vidt möjligt är, åstadkomma en verklig pensionsanstalt, hvarifrån en hvar, som under vissa år egnat sig åt sjömansyrket, har rättighet att, under stadgade vilkor, efter uppnådd viss ålder tillgodonjuta en till beloppet bestämd pension för sin återstående lefnad; men enär det anslag, som för en dylik anstalt i dess fulla utsträckning skulle erfordras, icke af handlingarne i målet kan till beloppet med tillförlitlighet beräknas, lärer det för närvarande blifva nödvändigt att i Kongl. Maj.ts Nåd.
15 så måtto begränsa nämnda rättighet, att antalet af pensionsrum inom de olika klasserna af inrättningen fixeras.
Då emellertid Styrelsen för en inrättning, hvars åliggande i afseende på allmänheten inskränker sig till att åt dertill, på grund af officiela intyg, berättigade personer bevilja och utdela på förhand bestämda pensioner, icke behöfver om de pensionssökande ega personlig kännedom; då för andra ändamål, som längre fram skola angifvas, jag anser nödigt att sjömanshusen vid sina nu författningsenligt tillfallande inkomster bibehållas, och följaktligen äfven det mot inrättningens centraliserande anförda skäl, att Wijkska donationen skulle frångå sjömanshuset i Göteborg, helt och hållet förfaller; då vidare pensions-inrättningen icke utan anslag af allmänna medel kan åstadkommas, och alltså, om de medel, som för ändamålet anvisades, blefve till sjömanshusens förvaltning öfverlemnade, derigenom skulle uppstå lika många redovisande uppbördsverk, som sjömanshus finnas i riket, hvilket måste vara mindre lämpligt; och då slutligen, oafsedt alla andra skäl för inrättningens centraliserande, förekommer, att Rikets
Ständer förut gjort detta till vilkor för beviljandet af det anslag, som för anstaltens åvägabringande erfordras; tvekar jag ej att i underdånighet hemställa, det Eders Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer att, derest de fortfarande finna en pensions-anstalt för Svenska handelsflottans befälhafvare och manskap af nöden, såsom grundsats vid anstaltens ordnande må fastställas, att en ansvarig Centralstyrelse, som af Eders Kongl. Maj:t i nåder förordnas, skall besörja förvaltningen och redovisningen af dertill anvisade medel.
Antalet af de år 1855 vid sjömanshusen i riket inskrifna sjömän har, enligt de af förbemälda Komité infordrade uppgifter, utgjort tillsammans 9,605 personer, nemligen 1,088 skeppare eller kaptener, 783 styrmän och 7,734 öfrigt sjöfolk.
Af detta antal hafva Komiterade, hvilka, med afseende på de för sjökaptener föreskrifna olika kunskapsprof, indelat desse fartygsbefälhafvare i två klasser, antagit 100 kaptener af l:sta klassen, 100 af 2:dra klassen, 100 styrmän och 600 öfrigt sjöfolk eller eller tillhopa 900 parsoner, vara i behof af pension; hvadan, då för beredande åt den verkligt behöfvande af en någorlunda tryggad, efter hvars och ens samhällsställning lämpad bergning samt med hänsigt till förhållandet af de pensionerades bidrag, Komiterade föreslagit pensionerna till följande belopp, nemligen: för Kapten af l:sta klassen 160 R:dr, » Kapten af 2:dra klassen 120 » , » Styrman 100 » , » öfrigt sjöfolk 60 » , Sjutiofyra tusen Riksdaler Riksmynt beräknats vara för den ifrågaställda pensioneringen erforderliga, oberäknadt hvad som kunde ej mindre för aflönande af pensionsinrättningens tjenstemän och vaktbetjening, än äfven för hyra af nödiga arbetsrum samt expenser åtgå.
Komiterade, hvilka i sitt sednare betänkande förmält, att, enligt upplysningar 16 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 113. som de under liand då erhållit, det förut uppgifna antalet af pensionsbehÖfvande kunde betydligt nedsättas under det af Komitéen beräknade, hafva trott, att förberörda kostnad för pensions-inrättningens åvägabringande skulle under alla eventualiteter blifva tillräcklig.
Då emellertid såsom vilkor för pensions erhållande af Komiterade, bland annat, föreslagits, att sjöman skulle, »i följd af olyckshändelse eller under tjenstgöring åsamkad sjuklighet eller annan åkomma, hafva blifvit till vidare tjenstgöring såsom sjöman bestämdt oförmögen och urståndsatt att genom annan sysselsättning nödtorftligen sig försörja»; men, i min tanke, sjuklighet eller oförmögenhet att sig försörja, icke bör utgöra ett allmänt nödvändigt vilkor för pensions undfående; då vidare, utom ofvannämnde vid sjömanshusen inskrifne sjömän äfven sådane, hvilka uti de tio stapelstäder, der sjömanshus hittills icke funnits inrättade, för utrikes sjöfart på- och afmönstras af vederbörande Magistrat eller municipalstyrelse, i min tanke jemväl böra af den föreslagna pensions-inrättningen blifva delaktige; då, i öfverensstämmelse med hvad Kommers-kollegium underdånigst hemställt, delaktighet i pensions-inrättningen ytterligare synes böra tillerkännas ej blott en hvar till befäls förande å Svenskt till utrikes ort gående segel- eller ångfartyg behörigen antagen person, — följaktligen jemväl, dock under tredje pensionsklassen, de oexaminerade fartygsbefälhavare, hvilka, enligt Kongl. Förordningen den 7 Maj 1842 samt Kongl. Kungörelserna den 22 Maj 1852 och den 2 Mars 1854, föra fartyg till hamnar vid Östersjön, Nordsjön och Kanalen äfvensom i Norrige, samt Storbritanien och Irland, — utan äfven, för ångfartens befrämjande, de maskinister och eldare, som, jemlikt numera gällande föreskrifter, å sjömanshus inmönstras till tjenst å utrikes gående ångfartyg, nemligen maskinister under tredje pensionsklassen och eldare under den fjerde; och då de af Komiterade föreslagna pensionsbelopp i hvarje klass icke synas mig lämpligen kunna nedsättas: anser jag den af Komitéen för pensions-inrättningens åstadkommande nödig ansedda årliga inkomstsumma, 74,000 R:dr Runt, icke kunna med säkerhet, knappt med sannolikhet, antagas blifva tillräcklig att, utan ofvan omförmälda inskränkningar af pensionsrätter bestrida alla inrättningen åliggande utgifter.
Det är af denna anledning som jag, till betryggande af anstaltens bestånd med nämnda summa, utöfver hvilken anslag för närvarande icke lämpligen torde kunna anvisas, i underdånighet tillstyrker, att pensionsrummen inom inrättningen måtte, tillsvidare och intilldess erfarenheten hunnit tillförlitligen ådagalägga, huru många pensionsberättigade i medeltal årligen förefinnas, fixeras till det antal, som Komiterade, på sätt ofvan är sagdt, i hvarje klass förslagsvis beräknat, nemligen 100 i första, 100 i andra, 100 i tredje och 600 i fjerde klassen.
Såsom påräknelig tillgång för fyllandet af pensions-inrättningens behof hafva Rikets
Ständer uti sin omförmälda underdåniga skrifvelse af år 1854, bland annat, angifvit Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 113. 17 angifvit de afgifter, som nu af besättningar och rederier för sjöfolks understödjande erläggas till sjömanshusen, d. v. s. l:o) den s. k. lästeafgiften, hvilken, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti 1828, vid Svenskt fartygs utgående från Svensk hamn till utrikes ort, af fartygets redare betalas till sjömanshuset i den stad, der resan börjas, med 2 sk. banko per läst af fartygets drägtighet, samt 2:o) den s. k. plåta/giften, som, fastställd uti 1748 års Kongl. Reglemente för kofferdiskeppare och sjöfolk samt 1828 års nyssberörda Kungörelse, bör af besättningen å Svenskt från utrikes ort hemkommande fartyg utgöras till det sjömanshus, hvarunder fartyget lyder, af skeppare med 4 öre kopparmynt, styrman med 3 öre och af hvarje annan person utaf besättningen med 2 öre för hvarje plåt, räknad till 6 daler kopparmynt af den förtjenta hyran eller månadspenningen.