Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Orsaken härtill torde väl ursprungligen härleda sig ifrån den personliga tvist, hvarom Hr Huss, vid motionens remitterande till Utsk:t, lemnade en antydning.
Denna tvist har alltsedan fortgått, antagande allt större dimensioner, och öfvergått ifrån enskilda personer till hela korporationer, till dess den ändtiigen lyckats indraga representationen, ja, snart sagdt, hela nationen och dela den i två fiendtliga läger.
Man har kämpat och man kämpar ännu i sista stunden med skarpa vapen, stundom måhända alltför skarpa. B. o. Ad. torde det vara förbehållet att afgöra hvaråt segern skall vända sig och sålunda slita en tvist, så olycksbringande för den medicinska vetenskapens fria utveckling.
Med oförminskad kärlek till det universitet, jag en gång i min ungdom tillhörde, och med en känsla af tacksamhet mot Carolinska Institutet, som gifvit mina vetenskapliga sträfvanden deras egentliga rigtning, befinner jag mig nu i den för denna frågas bedömmande lyckliga ställning att icke tillhöra något parti.
Min äregirighet inskränker sig att. på den anspråkslösa plats jag innehar, kunna, i min ringa mån, gagna mitt fosterland; och sorn jag sålunda icke skäligen kan misstänkas att vara ledd af egennyttiga beräkningar, eller på minsta sätt vara beroende af det ena eller andra läroverket, så har jag trott att mitt ord tilläfventyrs icke skulle sakna all vigt och betydelse, hvarföre jag önskar i korthet få redogöra för de åsigter, som föranledt mitt uppträdande i denna, för den medicinska vetenskapen och för menskligheten vigtiga fråga.
Innan jag detta gör, ber jag dock, att till Allm. Besv.-o. Ekon.-Utsk:ts Hrr ledamöter få hembära min varma tacksamhet för den osparda möda de haft att reda denna intrasslade härfva.
Hvilken lösning denna fråga slutligen än må erhålla, så bör dock vissheten att R.
St:r egnat densamma all möjlig uppmärksamhet vara i hög grad tillfredsställande för alla partier.
Vid besvarandet af denna fråga har man, enligt mitt förmenande, utgått från en alldeles oriktig synpunkt.
Man har än å ena än å andra sidan sökt bevisa hvad som aldrig kan 122 Den 14 Mars f. m. bevisas, nemi. det ena eller andra läroverkets större eller mindre rättighet att uppehålla den medicinska undervisningen.
Så länge striden kämpas på denna bottenlösa mark, kan den aldrig blifva utkämpad.
Hufvudfrågan är ju icke och kan icke vara den, huruvida universiteterna skola hafva större rättigheter än Carolinska Institutet att anställa lärdomsprof, eller tvärtom; frågan är icke om någon lumpen rangskillnad mellan de olika läroverken, och kan icke heller vända sig om deras öfriga småaktiga, ofta på afundssjuka grundade, gräl och enskilda tvister.
Hufvudfrågan är, enligt min uppfattning, af mycket större vigt och ädlare natur: den gäller den medicinska vetenskapens, den studerande ungdomens och framför allt, den lidande mensklighetens rättigheter.
Den gäller, huruvida den medicinska undervisningen skall efter landets tillgångar få fritt utveckla sig, eller den skall omgärdas af vissa bestämda råmärken.
Ifrån denna synpunkt betraktad, den enda rätta och sanna, bör väl ingen tvekan kunna uppstå om svaret på denna fråga?
Den synes mig vara, såsom jag redan haft äran antyda, så enkel, att man för dess lösning aldeles icke behöfver taga sin tillflykt till alla dessa kungabref, kanslers-skrifvelser, utlåtrn, komitéer, kollegier och andra myndigheter, hvarmed den blifvit omspunnen och insnärjd.
Jag lemnar således alla dessa, mer eller mindre värderika dokumenter å sido, och vill blott betrakta denna fråga i sitt fria naturliga och obundna skick.
Nåväl, Mina Hrr! huru framställer den sig då för våra blickar?
Vi se en liten medicinsk skola, hufvudsakligen afsedd att förse armén och flottan med dugliga läkare, uppstå i hufvudstaden.
Hastigt utvidgar sig denna skola, och det först afsedda ändamålet är ej mera nog för dess verksamhet.
Genom utmärkta lärare, hvaribland några af Sveriges vetenskapliga celebriteter, förstår denna skola att år elter år förvärfva allt större erkännande af Regering och Ständer.
Genom frikostiga anslag ser den sig redan i stånd att utveckla sina krafter: den ena lärostolen efter den andra uppstår, och snart är denna lilla skola förvandlad till ett ypperligt medicinskt läroverk.
Med ungdomslriska krafter fortgår det på sin nya bana, så att det nu framstår såsom Sveriges första medicinska läroanstalt.
Jag vill icke här anställa några betraktelser, huruvida det var riktigt och välbetänkt att någonsin stifta denna skola; jag vill lemna oafgjordt, huruvida det var klokt, att uti ett fattigt land, som vårt, skapa tre medicinska läroverk, hvilka icke alla kunna, efter tidens fordringar, underhållas.
Men, Mine Hrr! då detta en gång skett; då det unga läroverket utbildat sig til! en måhända icke anad fullständighet; då det, uppburet af så många vetenskapens heroer, icke allenast börjat öfverskugga sina äldre medsystrar, utan äfven göra sig bemärkt och hedradt af utländska lärda samfund; kan det då vara rätt, klokt och nyttigt att nu hämma dess verksamhet, hindra dess vidare utveckling och återbringa det till sin förra underordnande ställning?
Den 14 Mars f. m. 123 Såsom skäl för ett dylikt förfarande, eller, med andra ord, för att berättiga till inskränkning af Carolinska Institutets verksamhet, har man hufvudsakligen anfört: l:o att den teoretiska och den praktiska undervisningen bör fördelas på de särskilda läroverken och att en nyttig och nödvändig »samverkan» dem emellan derigenom skulle åvägabringas; 2:o att »ett längre vistande vid universiteten skulle upprätthålla förbindelse och vexelverkan emellan den allmänna humanistiska bildningen och de vetenskapliga specialstudierna, som för den menskliga odlingens verkliga framsteg utgör ett grundvilkor;» samt 3:o, och detta torde vara hufvudargumentet, fruktan att Carolinska Institutet skulle till sig draga hela den medicinska undervisningen, hvarigenom de medicinska fakulteterna skulle småningom försvinna, ja, i en framtid hela universiteten Hyttas till hufvudstaden.
Då jag går att underkasta dessa skäl en kort granskning, vill jag tillika kasta en flygtig blick på en bland Riks-Stånden utdelad, i mer än ett hänseende märklig skrift af Professor O.
Glas, benämnd: »Några ord i den medicinska frågan» etc.
Jag bör dock fästa uppmärksamheten derpå, att denna skrift icke flutit ensamt ur Professor Glas’ penna, utan att den »är uppsatt i samråd med hans medlärare och i enlighet med af dem lemnade upplysningar.»
Den är således ett uttryck icke blott af Hr Glas’ åsigter, utan af hela fakultetens innersta tankar, på samma gång den torde tjena såsom exempel på den höga humanistiska bildning, hvaraf man är så angelägen att den studerande ungdomen må komma i åtnjutande.
Deruti tillkännagifves visserligen, »att den rörer sak och icke person,» och att den »är afsedd att upplysa, icke öfvertala.»
Men, Mine Hrr! jag hemställer till hvar och en, som läst denna skrift, om språket uti densamma, stundom högdraget, stundom hånande och slutligen nedsjunkande till gränsen af pamflett, är öfverensstämmande med den ofvan antydda ädla och upphöjda afsigten?
Röjer sig icke deruti ifrån början till slut en sträfvan att, mer än skäligt är, nedsätta värdet af Carolinska Institutet, och en icke nog tyglad bitterhet emot olika tänkande.
Men låtom oss återgå till ämnet.
Hvad den första punkten beträffar, eller den teoretiska och den praktiska undervisningens fördelning på de olika läroverken, så är detta den käpphäst, hvarpå man alltid rider upp, då frågan är om den medicinska undervisningens ordnande.
Men, oafsedt det orimliga uti ett dylikt särskiljande, hvad beträffar naturvetenskaperna och synnerligast läkarekomsten, hvad är det egentligen sorn bestämmer att den teoretiska undervisningen bör ske vid universiteterna och den praktiska vid Carolinska Institutet?
Den sednare, eiler den praktiska undervisningen, har tydligen blifvit förlagd till
Institutet af det giltiga skäl att universiteterna icke kunna uppehålla densamma.
Deremot finnes icke något skäl hvarföre den teoretiska undervisningen bör tillhöra universiteterna.
Det är en allmänt känd sak, som icke en gång förnekas af Hr Glas, att Carolinska Institutet är, hvad beträffar 124 Den 14 Mars f. m. materiel och lärarekrafter, fullt jemngodt, i många fall öfverlägset medicinska fakulteterna.
Och då man betänker hvilka namn äro sammanlänkande med denna undervisning vid Carolinska Institutet, sä är det svårt att fatta tankegången hos medicinska fakultetens lärare, eller rätt inse den höga föreställningen om eget värde, då den, efter att hafva visat att under 30 år 418 undergått teoretisk examen vid medicinska fakulteten i Upsala och endast 24 vid Carolinska Institutet, utbrister: »Följer ej häraf, att Svenska läkarekårens vetenskaplighet och konstduglighet bero hufvudsakligen af den unge läkarens teoretiska bildning vid universiteten och dessas fakulteter, samt hans praktiska vid hufvudstadens kliniker»?
De namn jag åberopat äro, med förbigående af dem som nu innehafva lärarebefattningar: Berzelius, Anders Retzius, snart sagdt hela Svenska läkarekårens oförgätliga lärare, Mosander, Magnus Huss, den nyare medicinens grundläggare i Sverige, och sorn mottagit så många och välförtjenta hyllningar af hundradetals tacksamma lärjungar, samt, hvarföre icke tillägga, Per Gustaf Cederschjöld, hvars system i förlossningsläran på sin tid höjde denna vetenskapsgren och ännu bibehåller ett förtjent erkännande.
Till denna rad af utmärkte män kan jag, utan att gå grannlagenheten för nära, förena namnet Wahlberg, då Hr Glas sjelf till honom, och underligt nog till honom ensam, har en »vördnadsfull tacksamhet att frambära.»
Uti en not, sid. 31, säger Hr Glas: »teorien måste i studiikursen till den teoretiskt-medicinska examen vara hufvudsak och föregå praxis.
Ordnas den medicinska undervisningen på annat sätt, så förstöres medicinen såsom vetenskap, och börjar den unge läkaren att förr sysselsätta sig med medicinens praxis, än dess teori, så händer vanligen, att han allt framgent försummar densamma och får, ehuru för sent, i mer än ett hänseende och för hela sitt lif ångra sin bakvända studiiordning».
När man läser detta och tillika besinnar, att denna skrift går ut på att bevisa, att den teoretiska undervisningen ensamt bör uppehållas af medicinska fakulteterna, så måste man föreställa sig, att den undervisning, som der meddelas, också hufvudsakligen är teoretisk.
Huru bedragna blifva vi dock icke i detta hänseende, om vi kasta en blick på det utdrag ur förteckning öfver »föreläsningar och öfningar vid universitetet i Upsala», som Hr Glas meddelar.
De ämnen, som tillhöra medicinekandidat-examen, uppgifvas nemi. vara: anatomi och physiologi, medicinsk naturalhistoria och physiologisk och medicinsk kemi, allmän pathologi och medicinens historia, semiotik med allmän pharmacodynamik samt allmän kirurgi och obstetrik.
Uti dessa ämnen föreläser:
Professor Sundevall: om skelettet samt speciel osteologi, och leder dissektionsöfningarne på anatomisalen.
Professor Glas: om hjernans och nerfvernas sjukdomar; kliniska föreläsningar, samt propedevtisk-medicinsk klinik och poliklinik.
Professor Mesterton: benens och ledgångarnas sjukdomar; synorganets physiologi; propedevtisk kirurgisk klinik och poliklinik samt speciel kirurgisk ophthalmiatrisk oeh svphilitisk
Den 14 M»rs f. m. 125 klinik och poliklinik.
Professor Hedenius: speciel patologisk anatomi.
Almén: om födoämnena i kemiskt hänseende; organisk pliarmaceutisk kemi.
Adjunkten Holmgren: experimentalphysiologi och handleder i physiologisk histologi.
Adjunkten Fristedt: botanisk och zoologisk pliarmakognosi; samt Adjunkten Brelin: om de obstetriska operationerna.
Häraf se vi, att undervisningen vid universitetet är lika praktisk som vid Institutet och att inga föreläsningar hållas uti allmän patologi, kirurgi och obstetrik, samt att ett ämne är alldeles ifrån de offentliga föreläsningarne uteslutet, nemi. medicinens historia, uti hvilket ämne, vid Institutet, allmänt erkända utmärkta föreläsningar hållas af Doktor Broberg.
Den hufvudsakliga skillnaden mellan föreläsningarne vid universitetet och Institutet är således egentligen blott den, att vid Institutet äro läroämnena fördelade på (lera lärare än vid universitetet, hvilket förhållande väl icke skäligen kan antagas vara ett hinder för den teoretiska undervisningen vid nämnde läroverk.
När man nu till allt detta lägger, att det, mig veterligt, icke finnes något land i verlden der man ansett nyttigt och nödvändigt att till särskilda läroverk förlägga den theoretiska och praktiska medicinska undervisningen, utan att dessa öfverallt vid ett och samma läroverk gå hand i hand med hvarandra, så torde det för vanligt menniskoförstånd vara ofattligt, hvarföre en dylig fördelning af det medicinska studiet endast i det gamla Sverige skulle vara så nödvändig och välsignelsebringande.
Allt detta ordande om den medicinska undervisningens fördelning och nyttan af »samverkan» emellan de olika läroverken, torde således hufvudsakligen endast afse att förena och tillfredsställa de stridande partierna, men ingalunda att gynna och befordra läkarebildningen i vårt land eller afse den studerande ungdomens och den lidande mensklighetens sanna nytta.
Den studerande ungdomen har rätt att fordra frihet i valet af de medicinska läroverk, som finnas, och den lidande mensklighetens rättighet måste det vara att icke åsidosättas, för befordrande af enskilda småaktiga intressen.
Hvad angår andra punkten, eller universiteternas välgörande inflytande på den humanistiska bildningen, så kan detta aldrig bestridas.
Men då man besinnar att de ynglingar, eller rättare de unga män, hvilka skola bilda sig för läkareyrket, måste vistas vid universiteten några år, innan de kunna börja sina medicinska studier och såsom beredelse till dem, just i humanistisk rigtning, och då denna förberedelse gemenligen upptager lika lång tid som fordras för inhemtande af det kunskapsmått och den humanistiska bildning, som ansetts tillräcklig för dem, hvilka inträda i de olika embetsverken, ja till och med i kyrkans tjenst, för att icke nämna dem, hvilka eftersträfva den filosofiska lagern, så må det i sanning synas mer än underligt, hvarföre icke den unge läkaren skall anses mogen att utom kretsen af den akademiska atmosferen vidare odla sitt förstånd och förädla sitt 128 Den 14 Mare f. m. hjerta.
Ja, Mina Hrr! jag går ännu längre.
Jag tror nemligen att de unga män, hvilka skulle vilja genomgå sin medicinska kurs i hufvudstaden, skulle hafva stor fördel just för befordrandet af deras humanistiska bildning och för vinnande af den för läkaren så nödiga menniskokännedom, att under tiden för deras studier lefva under inflytande af det rörligare lif, som en hufvudstad erbjuder.
Tillfälle till umgänge med personer af olika samhällsställning och bildningsgrad, vetenskapsmän, litteratörer, konstnärer, industriidkare m. fl., torde fullt uppväga förlusten af åhörandet af några akademiska föreläsningar och ett mångårigt studentlif.
Ehuru jag för min del hyser den föreställningen, att den medicinska vetenskapen skulle vinna genom de medicinska fakulteternas förening med Carolinska institutet i hufvudstaden, och att ännu större vinst skulle tillskyndas derigenom att hela universitetet förlädes dit, såsom jag uti särskild motion vid en föreg:de riksdag närmare utvecklat, så är jag dock fullt öfvertygad alt dylika förändringar i nuv:de förhållanden icke skola blifva en följd af der, nu föreslagna åtgärden, med afseende på Carolinska institutet.
Med kännedom om de utmärkta förmågor, som den medicinska fakulteten inom sig eger, och med de materiela resurser, som, enligt Hr Professor Glas’ uppgift, stå nämnde fakultet till buds, kan jag icke inse något skäl, hvarföre densamma icke framgent, såsom hittills, skulle kunna mäktigt bidraga till läkarebildningen i landet.
Visserligen uttalar
Hr Glas i slutet af sin skrift, sid. 34, en fruktan i detta hänseende.
Men denna fruktan stämmer ingalunda öfverens med den tillförsigt till de medicinska fakulteternas oumbärlighet, som röjer sig uti det föreg:de, sid. 16—19.
Skulle deremot Professor Glas, emot all förmodan, hafva rätt, då han säger: »Den teoretiskt-medicinska examens återlemnande till Institutet föranleder småningom deras upphäfvande der de nu finnas och förflyttning», så vöre Institutets stora öfverlägsenhet öfver de medicinska fakulteterna ju af dessa erkänd.
Och hvem skulle väl sedan längre tveka, att på Carolinska Institutet tillämpa den gyllene regeln att låta det gälla hvad det kan.
Hr Glas tillägger: »Målet är ett, men medlen att nå det kunna vara många.»
Denna sats torde lika väl kunna tillämpas på dem som, döfva för tidsandans fordringar och allmänna opinionens röst, envist fasthålla vid föråldrade institutioner.
Och säkert är det, att bland alla medel att uppnå sitt mål, är det sämsta att ikläda sina tankar sådan form, som medicinska fakulteten i slutet af sin skrifvelse begagnar, för att uttrycka sin vördnad för de Högh Hiks-Stånden.
Mina Hrr! sorgligt vore det i sanning, om vårt land.
Linnés och Berzelii land, från gammalt så högt äradt för allt hvarmed det bidragit till naturvetenskapernas utveckling, nu skulle lemna hela den bildade verlden ett bedröfligt exempel på huru man hos oss, af ren skråanda, lyckats undertrycka vårt yppersta me - Den 14 Mars f. m. 127 dicinska läroverk, oell, snart sagdt, strypa det midt i dess skönaste blomstring.
Jag har visserligen tvekat, huruvida jag skulle deltaga i denna diskussion; inen då den förste talaren, som i ämnet sig utlåtit, icke torde få anses mera invigd i den medicinska vetenskapen än jag, må det icke anses förmätet af mig att jag begär ordet, isynnerhet som jag icke ämnar upptaga på långt när så mycken tid, som den, hvilken blifvit disponerad för afhörande af hans yttrande.
Nämnde talare utlät sig mot Utsk:ts förev:de Betänk., och förmenade det vara både ofullständigt och partiskt.
Denna åsigt kan jag för ingen del biträda; och vågar till och med uttala det omdöme, att jag knappt någonsin sett något Utsk:s-Betänk., hvilket varit, icke allenast så grundligt och väl uppsatt, utan äfven så litet partiskt som detta.
Det synes verkligen vara temligen mycket begärdt, att en utredning af en fråga skall lika mycket understödja den sak, som man förkastar, som den, man understödjer.
Detta Utsk:s-Betänk. har verkligen förefallit mig vara till den grad fullständigt, att jag är öfvertygad, att, om alla ledamöter härstädes varit i tillfälle att taga den der förekommande utredningen i noga öfvervägande, man sannerligen icke behöft någon diskussion för frågans afgörande, utan genast kunnat skrida till votering.
De skäl, som nu å den motsatta sidan blifvit andragna, hafva icke i någon mån kunnat förändra min i frågan förut fattade åsigt.
Jag vill icke stödja mig på någon lärd brochyr i ämnet, utan anser tillräckligt att taga Utsk:ts Betänk, till utgångspunkt.
Utsk:t har till en början gjort en resumé af de motioner, som blifvit i ämnet aflåtna, med begäran »att R.
St:r måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, att K. M., med upphäfvande och ändrande af hvad i K.
Stadgarne för Carolinska Medicokirurgiska Institutet d. 26 April 1861 kan finnas deremot stridande, ville åt nämnda institut medgifva rättigheten att, i likhet med universiteternas medicinska fakulteter, anställa teoretisk medicinsk eller medicine-kandidat-examen, och sålunda, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Iv.
Sundhets-Colhii förslag, ånyo ställa Carolinska Institutet såsom ett sjelfständigt läroverk i jemnbredd med de medicinska fakulteterna vid universiteten. » Häraf synes tydligen, att R.
Surs begäran endast och allenast afsett ett återställande till Institutet af en rättighet, eller, rättare sagdt, en pligt att kunna få examinera uti de läroämnen, uti hvilka Institutets lärare undervisa.
Utsk:t utlåter sig vidare: »Ifrån att vara endast en plantskola för militärläkare, erhöll Carolinska Medico-kirugiska Institutet, 128 Den 14 Man f. m. genom K.
Reglementet den 11 December 1822, sig anvisad en så vidsträckt verksamhet, att, såsom orden i samma reglemente lyda, »pålitlige och till vande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till statens tjenst vid samma institut skulle kunna danas.»»
Af ordalydelsen i detta reglemente företer sig att menin gen med Institutets organisation varit att »dana praktiska läkare för alla grenar af medicinalverket.» Utsk:t fortfar: »Genom denna Institutets nya organisation hade universiteternas fakulteter, dittills i ensam och uteslutande besittning af rättigheten att utbilda läkare, fått vid sin sida en med dem likartad medicinsk bildningsanstalt, som, redan från början utrustad med fullständigare lärarekrafter och förlagd på ett ställe, der vida rikare materiela resurser, än vid universiteterna, erbjödo sig till begagnande i och för undervisningen, hotade att växa fakulteterna öfver hufvudet.»
Det är nu denna fullständiga utrustning eller, om jag så får uttrycka mig, »utstyrsel» för Institutet, som öfverklagas.
Någon annan logisk slutsats kan åtminstone jag icke draga deraf, än att fakulteterna hysa fruktan för denna Institutets fullständigande.
Institutet har ju icke begärt någonting af fakulteterna, utan endast och allenast anhållit att få fullgöra sina skyldigheter.
En föreg:de talare har här, i afseende på förhållandet af »samverkan» mellan fakulteterna och Institutet, användt en liknelse om skräddare, utaf hvilka den ene syr armarne och den andra syr lifvet på rocken.
Det intryck, denna liknelse gjort på mig, har sannerligen endast varit en tanke på och påminnel se om vår gamla skråanda och dess inrättningar.
Månne man icke i sjelfva verket kommer till den slutlöljden, att det är om en sådan anda, som den nu pågående striden egentligen rör sig, eller, om det hädanefter skall få finnas vetenskaplighet, utan skråmessighet.
Uppriktigt sagdt, är det detta, som, om jag får begagna detta uttryck, »ligger på botten af koppen.»
Den talare, hvilken först utlåtit sig i ämnet, har yttrat, att R.
St:r skulle hafva begärt den teoretiska undervisningens borttagande fran Institutet.
Detta påstående jälvas dock fullkomligt af Utsk:t; och jag får tillstå, det jag för min del har mer förtroende till Utsk:t än till en enskild falare.
Utsk:t yttrar nemi.: »Utsk:t inser ej huru något stöd till borttagandet af den theoretiska studiikursen och examen från Carolinska Institutet kan sökas i denna underd. skrifvelse från R.
Ty medicinska undervisningens fördelning på trenne läroverk, sorn, enligt R.
Shrs yttrande, skulle medföra fördelen, dels af täflan för undervisningens fullkomnande, dels att, om ett ämne läge nere vid ett läroverk, samma ämne skulle kunna vid ett annat upprätthållas, lärer väl icke få tolkas så som att R.
St:r tänkt sig den theoretiska uedervisningens och examens borttagande från det ena läroverket — och det just från det fullständigaste.»
Icke Ben 14 Man f. m. 129 Icke heller jag kan föreställa mig huru någon verklig tädan skall kunna ega rum, om man från Institutet borttager en så väsendtlig del, som den theoretiska undervisningen.
Jag kan verkligen icke göra mig något begrepp om, hvad man egentligen i denna fråga menar med det blott praktiska.
Uti en fråga sorn denna, der det praktiska elementet oaflåtligt behöfver rådfråga det theoretiska, synes det mig sannerligen vara rent af en anomali, att åtskilja dessa båda saker.
Hvarför sä ger man då icke öppet ut sin tanke, att Institutet är en onödighet, eller, med andra ord, att de två fakulteterna äro för ändamålet tillräckliga.
Jag tror att man icke vågar uttala detta ord, emedan Institutet i utlandet, hvad Europeiskt rykte beträffar, konunit fullt ut i jemnbredd med fakulteterna.
En annan sida af saken företer sig, icke i afseende å den vetenskapliga, utan den rent af menskliga delen af frågan.
En talare — samme talare, som först yttrade sig i frågan — har utlåtit sig, det regeringen icke skulle komma att i detta ämne fästa något afseende å den allmänna opinionen.
Häröfver har jag svårt att döma; och kanske den värde talaren känner detta förhållande bättre än jag; men dock tror jag, att den allmänna opinionen kan rådfrågas och förspörjas på annat sätt, än derigenom, att man låter kreti och pleti teckna på listor.
Jag betviflar dock att ett större antal skulle i detta ämne omfatta universiteternas, än institutets intresse.
Hvar slutar nemi. den medicinska bildningen?
Ar detta med examen, vare sig den theoretiska eller praktiska?
Derpå vet jag mig tryggt kunna svara: nej.