Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstyrker, för min del, afslag å betänk., äfvensom jag förnyar min anhållan att R. o.
Ad. icke måtte fästa något afseende på Frih.
Palmsljernas förslag.
Pehr: K. M:s och R.
St:s obestridliga rätt är alt lagstifta för framtiden om huru förhållandet bör blifva, då ny skattläggning göres med jord, som ännu icke varit skattlagd; men sedan en skattläggning egt rum enligt gällande författningar och gällande lag, så har den lägenhet, som sålunda blifvit skattlagd, full rättighet att varda bibehållen vid den skattläggning, som egt ram.
Der inträder eganderälten och dess område bör vara heligt.
Ingendera statsmakten borde intränga derpå och derigenom utöfva sin myndighet, så att derigenom en förändring eger rum af den skattläggning, sora lagligen har försiggått.
Delta, om det formella af frågans behandling i allmänhet.
Jag tror att Reg.Fms 16 § bör skydda hvarje enskild mans rätt emot dylika tilltag, vore det äfven ifrån en sådan myndighet, som H. R.
Den punkt, som nu egentligen är före, innefattar frågan om skatterna skola förändras ifrån att beräknas efter persedlar till att en gång för alla förvandlas till silfverskatt.
Jag har en gång förut yttrat mig i denna fråga och vidblifver min åsigt att sådant vore skadligt.
Anckarsvärd har behagat missförstå hvad jag yttrat i dag rörde detta förhållande.
Jag anförde nemi. ett ex. som visade klart, såsom jag förmodar, hvad följden blef, då man fixerade skatten i silfvervärde i st. f. persedelvärde.
Jag har icke sagt alt soldaterna hafva blifvit lidande, ty jag vet nog att de fått ersättning på något sätt, men jag har citerat detta förhållande såsom bevis på hvarthän det i allmänhet leder att förvandla persedlarna till penningar i st. f. att bibehålla persedlarne, hvilkas värde icke i tidens längd omvexlar på sam - 90
Den 7 September e. m. ma sätt som penningevärdet.
Jag vidblifver milt yrkande på afslag å detta förslag af StatsUtsk.
Mig är sagt att åtskilliga talare, jag tror till och med 7, skulle vara anmälde.
Om en hvar af dem talar blott | timme, så komma vi dock nära midnatten.
Dessutom kunna vi få en särskild öfverläggning om votenspropos:ne. Hr Gr. o.
Landtm, bar ock låtit anslå plenum tills i morgon.
Någon hvila behöfva vi dessförinnan.
Jag får derföre vördsamt hemställa om icke plenum nu kunde afsluias?
I anledn. häraf och med tillkännagifvande att ytterligare 5 ledamöter anmält sig till erhållande af ordet, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade till morgondagens plenum uppskjuta öfverläggningen om förevar:de ämne.
Anmäldes och lades på bordet ett från Bevilln.Utsk. inkommet utlåt.
N:o 33, i anledn. af återremiss utaf mern.
N:o 31, angide Ståndens skiljaktiga beslut rör:de beräkningen af husbehofs-brännerimedlen. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 om aftonen.
Fredagen den 8 September 1848.
Justerades pleni-prot. för d. 15 sisth Juli f. m.
Fortsattes pröfningen af StatsUtskis utlåt.
N:o 242, angide dels K.
Härvid förekom ytterligare 3:dje punkten af Utskis betänk.
Nio 242.
Jag anmälde mig Den 8 September f. m. i går lill erhållande af ordet för att besvara en värd talares yttrande, nemi. att det ville synas, sora de personer, hvilka icke gillade komitéens betänk, eller Ulskis förslag, icke eller ville antaga Frih.
Palmstjernas förslag, eller med andra ord, att det ville synas, sora om desse personer icke önskade någon förändring uti vårt nuvaride beskattningsväsende, utan ansågo detsamma såsom det bästa, .lag gillar hvarken komiterades eller Frih. Palmstjernas förslag, och likväl önskar jag en förenkling i räntan.
Denna min åsigt har jag velat gifva tillkänna, och jag skulle äfven redogöra för mina skäl.
Sannolikt äro lieie i samma predikament som jag, och det kan således icke vara utan sin nytta att angifva skälen, på det att man icke må anses hafva motsatt sig den föreslagna förändringen endast af motvilja för en förändring i nuvartde förhållanden.
Komitéens betänk, medför en obestridlig fördel i administrativt hänseende, om man afser lättnaden vid uppbörden och kontrollerne dervid; men i frågor af sådan vigt, som den förevaride, har statsmannen icke gjort nog om han blott afsett de administrativa fördelarne, han mäste äfven afse de rent statsekonomiska.
Jag har medgifvit, att komiterades förslag medför en lättnad vid uppbörden och kontrollerne såväl för vederbör:de kontrollerande embetsmyndigheter, som för de skattdragande, men härmed har jag också framställt de onda fördelar, som af förslaget äro att hemta.
Olägenheterna af det nuvaride sättet för räntornas debiterande m. m. stå likväl qvar och jag får väl icke antaga, att afsigten med det ifrägavande förslaget är att förminska skatterna.
Olägenheterna af komiterades förslag bestå just deri, att en förminskning i Kronans säkra inkomster kan deraf uppkomma.
Jag behöfver icke ingå i någon bevisning här af, ty det är redan ådagalagdt, alt vårt nuvaride kronovärdi utgör eller T's af det värde skattepersdlaroe egde då beskattningen gjordes.
Man har äfven sagt, att någon förminskning i Kronans inkomster numera icke skulle vara att befara, och att de omständigheter, som föranledt en dylik förminskning tillförene, icke skola åter inträffa, äfvensom Gr.
Anckarsvärd yttrat den sangviniska förhoppning, att hvilka olyckor än skulle öfvergå fäderneslandet, en myntförsämring icke rimligen kan ega rum.
Jag vill önska, att detta Grins förutsägande må gå i fullbordan och att jag kunde dela denna Grins öfvertygelse; men då framtiden är för oss dold, få vi söka upplysning om det tillkommande utaf hvad som i förtlutna tider timat.
Går jag då icke till en allt för lång tid tillbaka, utan håller mig till den senast förflutna och tillser huru med saken i allmänhet sig förhåller, såsom t. ex. med de stora kostnader Gustaf den 3:s krig 1788 föranledde, så finnér jag, alt han, för bestridande af dessa kostnader, måste begagna ett nödmynt. 1809 års Ständer funno likväl icke skäligt att begagna sig utaf denna utväg, utan, till afhjelpande af dåvaride förlägenhet, utgåfvo de i st. en större mängd af bankens sedlar, hvarigenom silfvervärdet nedsattes och en myntförsämring åstadkoms.
För hvad banken sålunda ullemnade skulle likväl, utan ränta, årliga inbetalningar göras å kapitalet för att upprätt - 92 Den 8 September f. m. hålla bankens kredit och äfven myntvärdet.
Huru gick det väl under den följande tiden med desse ränte- och kapitalinbetalningar?
Jo, först upphörde man med ränteliqviderne och sedermera äfven med kapitalafbetalningarna.
Desse för hanken påräknade inkomster upphörde således, ehuru de varit afsedde för bankens consoliderande och för att kunna invexla de utelöpande sedlarne.
Såsom jag redan nämnt, användes icke dessa inkomster till detta ändamål, utan man anslog medlen till Götha kanal, och flere motståndare till detta vatlenbyggnadsföretag påstodo, att den sten, som af banken blifvit uppförd vid Fittja bro, borde flyttas till Götha kanal, för att användas såsom bidrag lill kanalens gräfvande.
Vi böra ihågkomma med hvilka svårigheter realisationen omsider tillvägabringades för att befästa bankens säkerhet, och för att hvarje intresse, bergsbruk, jordbruk och handel, måtte i låneväg kunna draga den största möjliga fördel af denna bank.
Privatbankerne hafva äfven i sin mån bidragit till myntvärdets upprätthållande inom landet och de hafva en fördel deraf, att banken kan hålla en silfverfond såväl för upprätthållandet af egna sedlar, som af privathankernes.
Det synes mig sålunda högst angeläget alt icke understödja sådana företag, hvilka kunna föranleda en myntförsämring.
Anckarsvärd har, till stöd för sina åsigler, framtagit ett exempel, nemi. att ett hemman inom ett visst län skulle, genom bibehållande af persedlarnes utgörande in natura, komma att betala i afgifter vida mera, än då skatten samma hemman åsatles, och Gr:n ansåg detta förhållande bevisa icke allenast orimligheten af skatters bestämmande i persedlar, utan äfven att skatten blifvit ökad genom stegring i varuvärdena.
Om nu, hvad jag likväl icke tror, en förhöjning i skatten uppkommit, härleder sådant sig icke frän någon stegring i varuvärdet, utan frän en försämring i myntvärdet efter den tid skatten hemmanet åsattes.
Här finnes icke någon statsekonom, som med någon grundlighet behandlat frågan om varuvärdet, hvilken icke erkänner, att då penningen under en kort tid är en säker mätare af varuvärdet, så blifva både spanmål och dagsverken, såsom för meuniskor oumbärliga, under långliga fider vida säkrare mätare af värdet än penningen.
Orsakerne till penningevärdets stigande eller fallande kunna vara mångahanda och deribland den ymnigare tillgång på de ädlare metalierne, som understundom inträffat och synnerligast efter upptäckten af Amerika.
Det fall i myntvärdet, som var en följd af denna verldsdels rika silfver- och guldgrufvor, skulle väl hafva upphört genom den ökade folkproduklionen inom Europa och annorstädes, men varan silfver är beroende af den mängd, som af densamma finnes och behofvet af denna vara, enär andra ämnen kunna göra bruket af silfver mera umbärlig!, Endast begagnandet utaf porslin och brons har till en ganska betydlig grad minskat behofvet af verksilfver och såmedelst åstadkommit ett fall i myntvärdet.
Afven uppfinningen af nysilfver och dess bearbetande till hvarjehanda ändamål, har i sin mån gjort silfver mera umbärlig!.
Jag vill icke vara vidlyftig, Den 8 September f. m. 93 emedan man möjligen kunde aflägsna sig härifrån och jag dessutom nu tror mig hafva visat att silfret, när fråga är om en längre tid, är en vida mindre säker mätare utaf värden än både spanmål och persedlar.
Af dessa statsekonomiska skäl måste jag afstyrka antagandet af komiténs förslag, men deremot gilla den grund på hvilken K.
M:s nådiga propos. hvilar.
Jag anser detta förslag kunna och böra förbättras på det sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, men, såsom jag redan yttrade i går, är det icke möjligt att, som man säger, på stående fot bestämma om Frih.
Palmstjernas förslag är antagligt eller om andra än af Frihtn upptagna persedlar äfven böra uti räntan ingå eller icke.
Dertill fordras icke blott en längre lid än som blifvit oss beskärd, ulan äfven en granskning af alla läns jordeböcker och en granskning, som, om komiterade följt den gamla önskan att förenkla antalet af räntepersedlarne, komiterade varit i tillfälle att utföra.
De uti K.
M:s propos. föreslagne räntepersedel- äro, med afseende på en kortare tid, de mest fluktuerande.
Sådana persedlar böra väl icke antagas såsom stadigvarande.
Om, såsom R.
St. vid riksdag på riksdag under sednare tider yrkal, det är en förmån att hafva en fix tull, så mäste det vara ännu förmånligare att få skatterne fixa.
De olägenheter Gr.
Anckarsvärd förmodat skola inträffa under missvextår, kunna inträffa lika lätt om räntorna bestämmas i persedlar, som om de bestämmas uti penningar.
Om missvextår inträffa och skatten är bestämd i penningar, så blifva olägenheterne icke mindre derföre, emedan skatterne måste utbetalas, ehvad den skattdragande har något att sälja eller icke.
Jag får på alla dessa skäl göra den conclusion, att jag anser icke något brådskande med antagandet af eli förslag, som icke är vederbörligen pröfvadt.
Vi hafva ännu 2:ne år intill nästa riksdag, hvarförinnan förslaget kan hinna att erhålla den granskning hvaraf det hitintills varit i saknad.
Afven ur denna synpunkt kan jag icke lemna något afseende å hvad Gr.
Anckarsvärd yttrat, att BondeSt. skulle serdeles önska framgång åt saken.
Den röreticke ensamt BondeSt. utan alla landets innevånare, och man måste väl se lika mycket på dessas intresse, som pä BondeSt:s.
Detta Stånd kan icke mera än alla andra hafva större garantier i fråga om bankens bestånd och myntvärdets upprätthållande.
BondeSt:s intressen äro således oskiljaktiga från Svenska folkets.
Man må nu vidtaga hvilka förändringar som helst, så är det en obestridlig sanning att, då uti alla samhällen 2:ne ting äro oundvikliga, nemi. skatterne och döden, skatterne mäste utgå.
På alla dessa skäl afstyrker jag antagandet, ej mindre af komiterades förslag, än äfven det af Frih.
Palmstjerna framställda.
I afseende på frågan om olämpligheten att förvandla räntan i penningar, vill jag icke tillägga något till hvad jag i går yttrade.
Jag vill nu fästa uppmärksamheten på Gr.
Anckarsvärds här framställda jemförelse emellan ett hemman inom Malmöhus län och ett inom
Stockholms län med ungefär lika räntor efter kronovärdi, ehuru räntan å det förra 94 Den 8 September f. m. hemmanet är något högre än å det senare.
Men förhållandet är icke såsom Gr.
Anckarsvärd anfört, att det uppgifna hemmanets i Stockholms län ränta ökats sedan K.
Carl XI:s tid, under det att deremot det Skånska hemmanets skall blifvit oförändradt.
Tvärtom utgår hemmanets i Stockholms län persedelränta alldeles oförändrad, som i K.
Carl XI:s tid, men äfven för det har en minskning egt rum, derigenom att den delen af räntan, som är bestämd i penningar, nu utgöres med 16 sk. bankosedlar för hvarje daler sunt, i st. f. dä med J r:dr silfver eller 1 r:dr 16 sk. b:co.
Men deremot har för hemmanet i Malmöhus lån en stor minskning i hela räntan egt rum derigenom, att den fått utgöras i penningar efter kronovärdi, hvilka dels genom tiden, dels och mest genom myntförsämring förlorat större delen af deras förra värde.
Hock eger detta icke rum för ifrågavarrde hemman Södra Hårslöf N:o 2, i fall det, såsom jag har anledn. att förmoda, är rusthåll, ty i sådan händelse är största delen af hemmanets ränta, som ursprungligen var 59 d:lr 26| öre sunt tinder K.
Carl XI:s tid, anslagen till rustning samt utgår således nu icke i penningar med 19 r:dr 45 sk. 4 r:st. b:co, utan är för vandlad i skyldigheten att underhålla en dragon vid Skånska Dragonregementet, uti hvilken rustningsskyldighet hemmanet åtnjuter en högst obetydlig hjelp af en i penningar efter kronovärdi ulgule ringa augmentsränla.
Men då jag, på grund af hvad jag redan anfört, icke kan gilla att räntan förvandlas i penningar, sä kan jag deremot icke eller godkänna att man afslår Utsk:s förslag utan att sätta något bättre i stället än det Hr von Hartmansdorff föreslagit, nemi. att hvarje räntegifvare öfver förändringen höres och till densamma lemnar sitt bifall samt att K.
M. derefter skall pröfva förslaget om en sådan förvandling af räntan.
Detta sått att tillvägabringa en rånteförenkling är illusoriskt och man vore nära frestad att anse hela förslaget antingen såsom ett gyckel eller en utväg att för alltid förekomma all förändring.
Då man vet att BondeSt. i denna punkt uttryckt sin enhälliga önskan om en förändring af räntepersedlarne eller en förenkling direkte, så hemställer jag huruvida man rimligt kan föreställa sig att man på detta sätt handlar i räntegifvarnes intresse och jag förenar mig med hvad Gr.
Anckarsvärd i det afseendet yttrat.
Man skall genom detta ihärdiga motstånd mot hvarje den ringaste förändring i våra nuvarrde förhållanden, ovilkorligen framkalla collisioner emellan RiksStm, hvilket för oss vore så mycket ohehagligare, som vi haft den tillfredsställelsen att, under det lugnet inom de fleste Europeiske stater i sednare tider varit slördt, vi kunnat vara ett efterdöme för de fleste länder i fråga om enighet.
Jag öfvergår nu till Frih.
Palmstjernas förslag och får då fästa Hrrrnes uppmärksamhet derpå, att om förhållandet verkligen är, hvad jag dock icke hört, att Frihm föreslagit att räntorna skulle lösas efter årlig markegång och icke efter en flerårig medelmarkegång, förbehåller jag mig att få yttra mig deremot, då vi komma till den 28:de punkten, dit frågan rättligen hörer.
Den 8 September f. m. 95
Då jag i går yttrade mig, anförde jag, att jag ställde de trenne hufvudfrågor, hvars lösning utgör föremålet för detta betänk, i afseende på deras vigt, i följande ordning, efter hvarandra, l:o rättigheten till lösen efter flere års medelmarkegång, 2:o befrielse från uppsågningsrätt, och 3:o eller i sista rummet den nu ifrågavar:de eller de mångfalldiga räntetitlarnes sammandragning till större enkelhet.
Men äfven denna har sin vigt.
Till en del kati närvartde olägenhet afhjelpas af Konungen utan behof af något medgifvande frän R.
Intel hinder möter för Konungen att anbefalla, att icke debetsedlarne vidare behöfva belastas med serskilda uträkningar för hvarje titel, under hvilken hvarje persedel utgår, utan att hvarje persedel, under huru många serskilta titlar han än må förekomma, skall sammanföras pä ett ställe.
Pä detta sätt slipper man t. ex. de 65 olika förvandlingarne af de begge titlarne årliga och kongshästar jemte flere andra.
Hvad som likväl återstår, är att i ärendets nuvar:de skick ett och samma hemman ändå möjligen kan utgifva 40 olika räntepersedlar, och då kan man väl icke påstå att denna beskattning är enkel.
När nu härtill kommer, att, enl. nuvar:de förhållanden, hvarje persedel bibehållits i bråkform, så uppkommer, genom Frih.
Palmstjernas redaktionsförslag, en stor lättnad för skattskyldige att öfverse beloppet af dess skatter.
Hr Printzensköld har väl sagt, att under loppet af 50 år det icke funnits exempel på uppbördsmäns försnillning af uppbörden, men jag får likväl fästa hans uppmärksamhet derå, att om än uppbördsmännen icke försnillat Kronan, hvilket varit svårare att fördölja, de så mycket lättare kunnat, genom den krångliga debiteringen, preja den skattdragande, om endast kronofogden och häradsskrifvaren varit öfverens om dylika prejerier, hvilka en icke misstrogen allmoge ej anat och oftast äfven, om den befarat något sådant, icke kunnat kontrollera.
Hr Printzensköld torde erinra sig, att för några år sedan 2 sädane fall inom Westmanlands och Hallands län blefvo upptäckta.
Troligen hafva mångfalldiga dylika, särdeles i äldre, mindre misstänksamma tider, förefallit.
Ingen lär väl bestrida vigten deraf att dessa prejerier undanrödjas, hvilket sker genom Frih.
Palmstjernas förslag, om reduetion af räotepersedlarne till ett ringa antal, serdeles om Frilun vill godkänna det tillägg jag honom tillställt och i går för Ståndet framställde, om att runda antalet af kappar, Lf? o. s. v.
Antages detta tillägg, undgår man deo olägenheter jag å gårdagen omnämnde i fråga om hemmanet Akalla, hvars spanmålsskatt nu utgör 13 t:r 2j| k:pr, men skulle jernnäs till 13 t:r 4 k:pr.
Om nu detta hemman är fördeladl i -J-, komme bråket, efter nuvar:de förhållande, att blifva kappe i st. f., efter mitt förslag, endast I.
Mot den föreslagna förändringen har blifvit anmärkt, att den skulle innebära ett ingrepp i äganderätten.
Denna invändning är af den vigt, att den framför alla andra måste besvaras.
Otvifvelaktigt kunna stalsmakterne, i afseende på det linanciella, företaga förändringar.
Hvad som nu 96 Den 8 September f. m. utgör föremål för vår öfverläggning, är ju uppskattning af Statens inkomster, och om fråga uppstår derom, att med persedlar, hvilka nu linnas i hemmansräntorna, företaga en så beskaffad förenkling, att persedlar, hvilka nu lösas efter markegångspris, hädanefter blifva åsatte ett bestämdt pris, så är väl denna förenkling af den beskaffenhet, alt man ingalunda kan påstå att den utgör ett ingrepp i den enskildes äganderätt.
Jag anser således denna invändning mot förslaget alldeles ogrundad.
Återstår då att vidröra de olägenheter förändringen kan medföra.
Jag vill icke vidlyftigt orda om olägenheterna deraf att på en gång förvandla räntorna i penningar eller silfver.
Jag bar vidgått att olägenheter kunna deraf uppstå och jag kan icke, lika med Gr.
Anckarsvärd, hysa den öfvertygelse, att icke hädanefter, som hitintills den nöd kan inträffa i värt land, hvari detsamma under vissa perioder sig befunnit.
Den sista realisationen kan, likasom många andra, gå öfver ända.
Upplysningen må blifva hvilken som helst, så står likväl den gamla regeln qvar: nöden har ingen lag.
Så har det varit tillförene och så torde det blifva hädanefter.
Men ora jag erkänner att olägenheter kunna uppkomma genom alla persedlarnes förvandling till en fix penningeränta, så får jag derjemte förklara, hvad jag redan en gång förut yttrat, att de olägenheter, hvilka häraf befaras, icke vidlåda Frih.
Palmstjernas förslag, och att någon våda deraf icke kan uppstå.
Besinnar man, att, enl.
Frih:ns förslag, icke fullt
J af persedlarne komma att sättas i penningar och att af denna | en del redan utgår i penningar efter kronovärdi, så är ju den återstående delen, som skall förvandlas, så ofantligt ringa, att förlusten blir ingen.
Om således förenklingen är nödig, och att den så är, tror jag icke vara något tvifvel underkastadt — bör den väl vidtagas.
— Tusentals klagomål torde utvisa att den åtminstone icke är för tidigt ifrågasatt.
Om räntans bestämmande i penningar befinnes oantagligt, återstår för mig icke annat än Frih.
Palmstjernas förslag, helst de förslag komiterade alternativt framställt och K. M. i dess propos:n till R.
St. öfverlemnat, icke kunna påräkna räntegifvares sympatier.
Man må icke förundra sig deröfver.
De hafva under en lång följd af år fått lösa de persedlar, som icke kunna in natura levereras med ett visst belopp.
Dessa belopp stå år ifrån år i alla markegångstaxor såsom fixa, och man må då icke förundra sig om räntegifvarne icke gerna se att dessa räntor förvandlas i persedlar, som möjligen skulle öka deras skatter.
Dä man således icke kan vidtaga denna utväg, återstår icke annat än att genom lag stadfästa ett förhållande, som redan de facto existerar.
Man har sagt, att förslaget icke skulle vara välbetänkt.
Men, mine Hrr, huru länge har icke denna fråga varit pröfvad, huru många förslag uppgjorde?
Man vill uppskjuta den till en annan riksdag, men man må icke förvånas att de, som påyrka förändringen och sett huru frågan, gång efter annan, blifvit uppskjuten, slutligen fordra att denna förändring en gång tillvägabringas. K. M. har afgifvit en propos:n till Den 8 September f. m. 97 lill R.
St. och desse böra, enl. min åsigt, lemna derå ett svar, innehållande de modifikationer, med hvilka R.
St. antaga förslaget, men icke må man, såsom en talare föreslagit, till en obestämd framtid uppskjuta frågans afgörande, hvilket länge nog blifvit fördröjdi.
Hr Carlheim Gyllensköld, Oscar:
Då här blifvit ifrågasatt att R. o. Ad. skulle, såsom sin, antaga den af mig uti reservationen mot StatsUtsk:s nu förevande betänk, yttrade mening, torde det vara min pligt att, dertill uppmanad, bemöta några af de anmärkmr, som emot samma reservation blifvit under diskussionen gjorda.
Jag utbeder mig R. o. Ad:s benägna öfverseende med de brister uti framställningssättet, hvilka jag förutser, att min fullkomliga ovana vid deltagande i R. o. Ad:s öfverläggningar skall göra oundvikliga.
Det är i hvarje fall, då olika meningar uppstå, nödigt att skilja det stridiga från det ostridiga.
Jag bekänner att det, i denna fråga, icke finnes någon öfverensstämmelse emellan mina åsigter och deras, hvilka här yttrat sig för bifall till Utsk:s betänk., om icke uti begäret att en gäng nå det afsedda målet: vårt skatteväsendes förenkling, och måhända eftergifver jag dem icke i värma och nit för delta mål; men i fråga om sättet att vinna en sådan förenkling, äro våra åsigter vida åtskiljda, och lära svårligen kunna förlikas.
Med Frih. Palmstjerna och Gr.
Sparre instämmer jag, icke blott uti hvad de yttrat rör:de olägenheterna af vårt ändring deraf sålunda, att räntepersedlarne blifva färre; men jag anser tillika räntegifvarnes rätt vara beroende af frågans afgörande och att de således höra derförinnan höras, äfvensom det synes mig alt sjelfva frågan, för antagande af Frih.
Palmstjernas här framställda förslag till skatteförenklingens verkställighet, fordrar en närmare utredning, än den hittills vunnit.
Enl. min öfvertygelse bör i främsta rummet tagas i betraktande huruvida och i hvad mån räntegifvarnes rätt kan vara beroende af denna frågas utgång.
Jag har, uti den åberopade reservationen, (sid. 16) yltrat: ”Det synes till och med vara, för ”de skattskyldige, ej blott en lagligen gällande rättighet, sora ”uti Reg.F:ns 16 § tyckes äga ett tillräckligt skydd, utan dertill ”ett under hägnet af Reg.Fms 114 § slående privilegium, att icke ”utan sitt begifvande nödgas utgöra hemmansräntor och tionde ”efter annan än den vid hvarje hemmans skattläggning stadgade ”grund.” Ordet ”synes” är här icke utan afsigt användt.
Jag vågar icke bestämdt påstå att det sig så förhåller, emedan tiden ej medgifvit anställande af de forskningar, som för en stadgad öfvertygelse derom erfordras.
Men jag anser skälen för denna åsigt vara öfvervägande.