Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här slår: dä i afseende på rubrikerne:
Stals-ministerns för utrikes ärendena pass för utländske resande alt i riket inkomma, etc. numera, med anledn. af R.
Förordnm af d. 28 Noverob. 1844, i allmänhet icke behöfva» etc. ur författningen uteslutas.”
Härvid måste jag anmärka, att orden: ”i allmänhet icke behöfvas” betyda icke detsamma sorn alldeles icke behöfvas.
Om del skulle inträffa, att ett sådant pass verkligen behöfdes, borde då icke något stadgande i chartre-sigillatse-förordn:n finnas, som utsatte med huru stor charta ett sådant pass borde beläggas.
Om anmärkn. vid underlåtenheten sedermera göres, hvad blir då följden?
Jo ansvar och besvär.
Vore det icke bättre att, för den händelse ett sådant pass möjligen kunde behöfvas, man äfvenledes stadgade huru stor charla borde detsamma åsättas?
Inträffade likväl att något sådant pass icke behöfdes, så skadade stadgandet icke.
Jag hemställer fördenskull, att R. o. Ad. ville återremittera denna punkt, på det att Disk. malte vidtaga rättelse.
Hr G r. o. La n d t m. hemstälde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s utan anmärkn. lemnade yttranden, rör:de rubrikerne ”Kommendörs- och Riddarebref af Vår Svärdsorden, hvilka, i följd af under påstående fälttåg skedd utnämning, utgifvas”, samt ”alla Väre domar under 2000 r:dr, samt sädaue, deri icke något visst qvantum nä innes.” Ropades Ja.
Uppå sedermera framstäld propos. blef den öfriga delen af förevar, punkt, på grund af de deremot gjorde anmärkntr, återremitterad.
17:de punkten, ang:de afgiften för folkskote-lärares fullmakter, och 18:de punkten, ang:de förändring af den i chartaisigillata;-förordn:ns &:te § förekommande rubriken ”Gerningsmän och öfrige å landet, som, försedde med antagningsbref af Kåre befallningshafvande, ej äga löner och här förut icke äro nämnde.” Hvad Ulsk. i dessa punkter yttrat, blef af R. o. Ad. bifallet.
19:de punkten, ang:de en i öfverensstämmelse med N:o 45 af 1845 års författningssamling iakttagen rättelse i chartwsigillatw-förordnm.
Den 15 April. 163 R. o. Ad. fann Ulslcs i denna punkt gjorda anmälan icke föranleda till någon åtgärd.
20:de punkten, angcde il § af char tw-si gilla lac-för or dncn erforderlig anmärkn., att de deri stadgade undantag ifrån och lindringar uti stämplade papper saf giftens erläggande icke sträcka sig till den del af nämnde afgift, sorn motsvarar den fordna cancelli-gebuhren och sigillpenningarne, utom i de fall då befrielse, i anseende till fattigdom, är medgifven; 21:sta punkten, angcde förändring af den i samma § förekommande rubriken ”Ansökningar, sorn röra akademier med flere”; 22:dra punkten, angcde befrielse fran stämpladt papper för ansökningar och förordnanden till folkskolelärare-beställningar; 23:dje punkten, angcde sådan befrielse för ansökningar om pensioner för enkor och barn; 24:de punkten, angcde dylik befrielse för ansökningar af studerande om stipendier och om undergående af examina; och 25:te punkten, angcde enahanda befrielse för ansökningar om. sekreterare- och cancellist-beställningar i Riks-Stcns och Utskcns cancellier. R. o. Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter tillstyrkt och yttrat.
26:te punkten, angcde vackt fråga att, likasom ”missiver för adjunkter att biträda pastorer i embetet”, äfven missiver för adjunkter, sorn biträda komministrar, och förordnanden för nådårs- och vakanspredikanter samt vice komministrar, måtte från stämplade pappers-afgiften befrias.
Det i afseende på denna punkt af komministern Mallén, prosten Nibelius och biskop Bruhn afgifne Utsk:s betänk, bifogade reservationer, upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade:
Enligt tillstyrkandet i denna punkt, skola missiver för adjunkter att i embetet biträda pastorer eller komministrar vara från charlae-sigillatse-afgiften frie.
Sålunda har Ulsk. tillstyrkt alt adjunkt, som tjenstgör för en lefvande kyrkoherde eller komminister, befrias ifrån nämnde afgifls erläggande, hvaremot den, som förordnas alt tjenstgöra för en afliden eller det s. k. sterbhusets räkning, skall afgiflen erlägga.
Jag kan ej finna någon billighet i en sådan beskattning.
I veten, mine Hrr! alt nådår, vare sig efter en kyrkoherde eller en komminister, beviljas till ersättning för pension åt efterlefvande enkor och barn.
Månne dessa, som skola genom nådårs-inkomsterne förskaffa sig ett kapital för framtiden, hafva bättre råd än en kyrkoherde eller komminister att erlägga en sådan afgift som den , ifrågavar.?
Ora han bör dem besparas, enär Staten ej på annat sätt drager försorg om dem, skall då afgiflen drabba vikarien, utan godtgörelse, enär arfvoden för vice pastorer och särdeles för vice komministrar pläga vara ganska knappa?
Jag hemställer derföre att R. o. Ad. ville besluta följande förändrade lydelse af detta mom. nemi. ”missiver för adjunkter 11* 164 Den 15 April. att bilt atla pastorer eller komministrar i embelet samt för vakansoci) nådårs-predikanter”, frie. l)å vederfares alla lika billighet.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta att, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, vid denafUtsk. i denna punkt föreslagna rubriken: ”Missiver för adjunkter att biträda pastorer eller komministrar i embelet”, borde tilläggas orden ”samt för vakans- och nådårs-predikanter.” Ropades Ja. 27:de punkten, ang:de upphörande af skyldigheten att hos hofrätt betala stämpladt papper för handlingar i revisionssaker; 2S:de punkten, ang:de chartering af skuldebref under 25 r:dr; och 29 de punkten, ang:de befrielse frän stämpladt pappers afgift för testamenten till syskons afkomlingar. R. o.
Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter föreslagit.
Innan vi lemna denna 7 §, som innehåller befrielse, i vissa fall, frän hvad förordmn stadgar, anhåller jag att få fästa Ståndets uppmärksamhet ä en, efter min tanka, deruti förekommande brist.
Det lärer förhålla sig så, alt i sednare lider, då staisräds-ombylen så ofta inträffa, hafva de Hrr och män, som med dylika embeten blifvit beklädda, befriats från lösen både af fullmakter och afsked.
Sådant är visserligen billigt; men dä det icke står i cbartas-sigillatae-förordmn upptaget, skulle följden deraf blifva förlägenhet för kammar-rätten, i hänlelse anmärkn. dervid gjordes; ty då icke något undantag i berörde hänseende finnes i chartee-sigillat<e-förordn:n infördi, så ser jag svårligen huru kammar-rätten skulle kunna undgå att fastställa en sådan anmärkn.
Om dä en särskild K. försäkran derom vore gifven, men derjemte en Iv. författning, nemi. chartse-sigillatae-förordnm, blifvit utan undantag sednare utfärdad än den nyssnämnda befrielsen för de omförinälda höga embetsmännen, så borde väl kammar-rätten rätta sig efter den sednast utfärdade föreskriften nemi. chai taj-sigillatae-förordmu.
Jag hemställer derföre, om icke denna min anmärkn. bende till Bevilln.Utsk. remitteras, pä det att
Disk. måtte, vid den slutliga redaktionen, taga densaken i öfvervägande. R. o. Ad. biföll, alt denna anmärkn. finge liil Bevilln.Utsk, remitteras.
30:de punkten, ang:de vackt fråga om upphörande af föreskrifven chartering af hyres-kontrakter.
Utsk:s yttrande i denna punkt, blef af R. o. Ad. godkändt. 31:s!a punkten, ang:de II.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelms och Frih.
Alströmers motioner om chartering af arrende- och hyres-kontrakter samt certepartier och skuldebref.
Den i afseende på denna punkt af Gr.
Hamilton afgifna, Utsk:s betänk, bifogade reservation, upplästes på begäran af Den 15 April. 165 o Fl. A kerman, Fre d r., som derefter anförde :
Som i nyss upplästa reservation är anmärkt, tiar man här i landet alldeles försummat att för åstadkommande af en rättvist fördeldt beskattning begagna den utväg, som användandet af stämpladt papper lemnar, ehuru denna utväg länge och med fördel begagnats i andra länder, och del skulle fägna mig om man i delta afseende hos oss ville börja att i sådan rigtning taga något steg.
Det har länge förts klagan deröfver, att kapitaler icke äro underkastade beskattning.
Man ansåg en sådan ligga i föreskriften att, då 6 procent erlägges för län i ränta, 5 proc. bevilln. derå afdragns, under förmening alt kapitalistens ränteinkomst lill låntagarens fördel härigenom minskades; men sedan, efter hvad vi känna, möjligheten alt, mot en så hög ränta som 6 proc., fä utlåna kapitaler, nu åtminstone hörer till mera ovanliga företeelser, så har den beskattning, man å desamma dymedelst velat åstadkomma, fullkomligen försvunnit.
För alt likväl komma derhän, linnes intet annat sätt ån alt säga, det alla skuldsedlar ovilkorligen skola skrifvas pä slämpladt papper.
Mot förslaget härom har Ulsk. anmärkt, att inan derigenom icke komme beskatta kapitalisten, utan fast mera låntagaren; men skulle man godkänna denna princip, kunde den äfven tillämpas på mångfaldiga andra förhållanden och leda till mycken förvillelse.
Sålunda skulle man kunna säga, att t. ex. det alltid är arrendator eller hyresman, sorn får vidkännas kostnaden för arrende- och hyreskontrakters charterande, och på grund deraf äfven underlåta föreskrifva, det dylika kontrakter skola med slämpladt papper förses; andra likartade exempel att förtiga.
Det förhåller sig dessutom med ett stadgande i detta, sorn i de aldra flesta fall, att vill man eludera en författning, så kan, man lätt nog lyckas genom slug tillställning.
Emellertid, och då frågan är af ofantlig vigt och jag lifligt önskar att början omsider malte göras att beträda en klok lagstifningsbana i denna väg, anhåller jag om propos. lill återremiss al förevar, puukt.
Hr von Rosen, Georg Ludv.; Jag inser icke nyttan af att stadga, det skuldsedlar skola beläggas med charta förrän lagsökning ifrågakommer, eller då de skola företes vid bouppteckning, ty vanligen uppgöras lån mellan fyra ögon.
Om jag har en skuldsedel i min hand och ej behöfver lagsöka utgifvare., af densamma, utan får mina penningar på den forskrifna dagen ordentligen åter, så kan ingen komma under fund med om berörde skuldsedel varit charterad eller icke.
Sålunda kan man laga för gifvet alt författningen blefve eluderad, och det anser jag vara farligare, än att densamma icke finnes till. or För öfrigt kan jag just icke ingå på Hr Åkermans resonnement, att det förhåller sig med skuldsedlar sora med arrendekontrakter.
På landet charteras dessa sednare icke förr, än tvist om arrendet uppstår, och jag för min del känner ingen författning som dessförinnan ålägger en slik chartering.
Den skulle ock, efter min förmening, till intet tjena och vara mera skadlig, dä den icke tillämpades, än om den icke funnes lill. 166 Den 15 April.
I alla fall blefve det säkerligen icke kapitalisten som finge vidkännas charlel ingskosinaden, utan låntagaren, ty vanligtvis är förhållandet sådant, att låntagaren är mera angelägen att få läna, än kapitalisten ali låna ut, och underkastar sig derföre gerna någon liten utgift.
Jag vill endast bemöta den anmärkn.n af Hr von Rosen, att del vore tillräckligt med föreskriften alt skuldsedlar charteras dä fråga uppslår om deras lagsökning eller företeende inför rätta, derföre att slike aftal ske på tu man hand, eller utan att allmänheten om desamma får underrättelse, och all ett sådant stadgande som det, hvarför jag ifrar, kan eluderas.
Jag medgifver visserligen att offentlighet icke äger rum när skuldsedlar utgifvas, men om man stadgade ali skuldsedlar icke gälde, med mindre de voro skrifna på stämpladt papper, hvarförutan icke heller någon som utlånade penningar skulle hafva rätt att, i händelse af uteblifven betalning, genom vederbör, exekutor kunna få dem åter, (ty del är just för att begagna en bevisning mot låntagaren, som skuldsedlar utfärdas och utom hvilka lagsökningar icke kunna komma i fråga), så är jag fullkomligt Sfvertygad, att man ingalunda behöfde frukta det ju alla sådana förbindelser komme att skrifvas på stämpladt papper.
Hvad för öfrigt angår de personer, som beskattningen skulle drabba, så har jag förut derom mig yttrat.
Inom ötsk. har jag instämt i Gr.
Hamiltons reservation och ber att fä förklara min åsigt vara, att dä, vid erläggande af 6 procent ränta å kapitaler som utlånas, finnes föreskrifvet 1 proc. s. k. bevillms-afdrag, skulle, sedan penningar numera ej kunna utlånas mot så hög ränta, utan till 5 procent och derunder, kapitalister icke komma att vidkännas någon be v il I n.
Sädaut anser jag ej vara rätt.
Jag yrkar ej att skuldsedel ovilkorligen skall vara skrifven på stämpladt papper, ty det kan ju hända alt vid uppgörandet af en affär, som icke tål uppskof, en behöflig charla icke finnes att tillgå, utan yrkar fastmer att rättighet må medgifvas alt inom viss lämplig tid kunna dermed belägga en sådan handling, om fullgörande hvaraf ägaren till densamma alltid mäste vara mån, på det att skuldsedeln må kunna, om så påfordras, presenteras inför domstol.
Instämmande i öfrigt i hvad Hr Åkerman i ämnet anfört, anhåller jag att denna puukt måtte återremitteras.
I visst afseende stämma Hr Åkermans åsigter öfverens med mina, nemi. derutinnan, alt alla skuldsedlar för ali vara gällande böra vara eharterade.
Men detta synes mig endast böra, såsom hittills ägt rum, ifrågakomma dä innehafvaren vid domstol eller hos laga auktoritet söker göra sin fordran gällande.
Men att deremot ålägga hvar och en som utfärdar en skuldförbindelse, att skrifva den på charta, tror jag vore ganska oneröst, isynnerhet på landet och i fråga om mindre summor.
Ty om en person på ett ställe, der man har långt lill närmaste för - D c n 15 A p r i i.
167 säljningsman, utgifver en skuldsedel pä 1 r:dr eller annan mindre summa, så måste denne antingen skicka bild efter den erforderliga chartan eller också på förhand hafva försett sig med chartor af olika valörer.
Den siste värde talaren måtte icke hafva hört hvad jag yttrat, då jag sist hade ordet, enär han trott mig med min framställning afse att skuldebref skulle först efter ulgifvandet beläggas med elianor.
Jag yttrade nemi. att skuldsedlar ovilkorligen borde skrifvas på stämpladt papper och det kan väl icke ske annorlunda, än att det stämplade papperet begagnas i samma stund skuldsedeln utgifves.
Jag medgifver visserligen att fall kunna inträffa, då del kan vara svårt att erhålla stämpladt papper; men jag hemställer dock om icke, i händelse ett dylikt stadgande utfärdades, förhållandet i allmänhet skulle blifva alt hvar och en som hade penningar att låna ut äfven förskaffade sig stämpladi papper för att fä de skuldsedlar, han lillbvter sig, i laglig form upprättade.
Så gör nu hvarje vexelulgifvare, i följd af stadgandet att vexlar skola skrifvas på stämpladt papper.
De låta nemi. på förhand stämpla blanketter till vexlar för ali hafva dem i ordning, då behof deraf göres.
Man har sagt, alt den ifrågavar. beskattningen skulle ensamt drabba låntagaren.
Sådant beror likväl belt och hållet på den större eller mindre tillgången af penningar.
Det är nemi. gifvet, att den som har större tillgång pä penningar, än han behöfver för sin egen rörelse, är lika angelägen ali göra desamma fruktbärande genom utlåning, som andra, hvilka hafva mindre än för deras rörelse erfordras, kunna vara att få låna.
Det beror således på tillgången af penningar huruvida långifvaren lemnar penningarne på mer eller mindre billiga vilkor.
Vi hafva ju redan en föreskrift i allmänna lagen som bestämmer räntan till 6 procent.
Det hindrar likväl icke att man ju under närvar, förhållanden kan fä låna penningar för 4§ ä 4 procent, ja, jag känner t. o, m. fall der penningar lemnats till 3 procents ränta.
Jag tror derföre, alt, om det föreslagna sladgändet antages, följden blefve, att när mycket penningar finnes att utlåna, kapitalisten icke allenast måste nöja sig med en lägre ränta utan äfven dertill betala chartan, då deremot vid knapp penningetillgång ingen lag kan hindra honom att betinga sig förmånen all slippa ett dylikt onus, sorn å andra sidan låntagarne kanske, med afseende å för handen varande förhållanden, gerna åtaga sig.
Jag ber R. o. Ad. om nrsäkto för del jag upptagit dess tid i följd af ett misstag om hvad Hr Akerman yttrat.
Jag har nemi. ej rätt förstått att han menat, det skuldsedlar skulle skrifvas på charta.
Mig synes dock som om ett sådant påbud i ännu betydligare mån skulle öka svårigheten.
Det är icke sagdt, all då 2:ne personer uppgöra transaktioner med hvarandra, de båda bo på samma ställe.
Om jag bor i Skåne och lånar upp penningar i Slockholm, så har jag svårt att göra upp saken.
Det är obilligt att ålägga dem, som bo på landet, isynuer - 168 Den 15 April het deni ;if allmogen, alt liksom kapilalislerne vara försedde med chartor.
Jag anser derföre alt förslaget icke är verkställbar! i vårt land.
I Skåne ål minstone finnes ofta citat lae-försäljare icke på närmare håll än 8 mil.
Der finnas icke sådana å andra ställen än i städerne eller vid domstolarne pä landel, under deras sammanträden.
Af dessa förut anförda skäl, tillstyrker jag bifall till Utsk:s ullål. i denna punkt, samt afslag å reservanternes förslag.
Om den siste värde talaren genomläst de i detta ämne väckta motioner, hade han ulan tvifvel funnit, alt det nu icke är fråga om alt ålägga dem, som utfärda skuldebref på sä små summor som 1 r:dr eller deromkring, alt skrifva desamma på stämpladt papper, utan alt motionärerne åsyftat skuldförbindelser på 500 r:dr och derutöfver.
Man säger visserligen, all, vid ifrägavar. förbindelsers uppgörande, del lätt kan hända ali skrif-charlor ej finnas lill hands ali få köpa och att det vore obilligt alt ålägga hvar och en, som kan behöfva alt låna upp eller låna ut penningar, ali vara försedd med eli tillräckligt förråd af chartor.
Men denna olägenhet är ju afhjelpt dermed, att man jemväl har räll ali, inom en viss kort lid efter förbindelsens utfärdande, förse densamma med biläggnings-charta.
Om puvar. R.
St. blott ville besluta alt göra ett försök med en ganska lag bevilln:s utsättande för belopp af skuldsedlar på 500 r:dr b:co och derutöfver, kunde ju vid en kommande riksdag mera bestämda och detaljerade föreskrifter i ämnet lemnäs.
För min del är jag öfverlygad, att en sådan beskattning skulle in bringa en högst betydlig inkomst för staten och tillstyrker jemväl derföre, att R. o. Ad, ville uttrycka en åsigt i den rigtningen, Frih.
Cederström, Claes Rodolf:
Vid förevar, fråga har Utsk. i motiverne medgifvil att s. k. kapitalister böra träffas af en direkt beskattning till slaten.
Utsk. har således icke underkänt molionernes hufvudsakliga syfte, utan det är endast i fråga om rätta sältet för vinnandet deraf, som olika meningar uppstått.
Den första invändning sorn man gjort emot det af 2:ne motionärer väckta förslag i della hänseende, eller den ali dess antagande skulle leda till en hufvudsaklig rubbning i nuvar. grunder för stämplade pappers-afgiflens utgörande, synes mig vara af intet värde; ty hvarför må icke en rubbning deri ske, såvida den har för ändamål ernåendet af någonting i sig sjelft billigt och rättvist.
Lika litet höra svårighelerne alt sätta förslaget i verkställighet och uppställa kontroller emot möjliga missbruk, afskräcka från försök att uppnå det erkändt goda ändamålet.
Hvad åter beträffar den missbelåtenhet man befarar att förslagets antagande skulle väcka, så är det visserligen möjligt att en och annan kapitalist torde med missnöje se ålagd en dylik beskattning, men att den allmänna rörelsen icke deraf skulle erfara något hinder, derom är jag fullt öfverlygad.
Väl har Utsk. förklarat sig anse sin förmodan derom, att den nya beskattningen skulle drabba endast låntagaren, vara bestyrkt af den erfarenhet man, enligt Utsk:s tanke, äger i afseende på tillämpningen af Den 15 April. 169 stadgandet rohde bevilln:s-afdrag; men jag mäste i afseende härå anföra, alt emot den af Utsk. framdragna erfarenhet kan med skäl ställas en annan erfarenhet af alldeles motsatt art.
Atroiuslone har jag mig bekant en mängd fall, der det af lagen föreskrifna bevillms-afdrag behörigen iakttagits.
Med stöd af dessa skäl, tror jag mig kunna påstå, att de gjorda invändningarne icke äro af den vigt, att de med fullt fog böra anses lägga hinder i vägen för antagande af ett i sig nyttigt och billigt förslag, som går ut pä att pålägga den klass en proportionerlig andel i statsbördorne, hvilken hittills derifrån varit undantagen, men måhända bäst af alla är i tillfälle ali sådan utgöra.
Slutligen får jag, med förklarande att jag instämmer med de i Gr.
Hamiltons reservation uttalade grunder, i likhet med flere föregide talare anhålla om ålerremiss af förevar, punkt.
Öfverläggningen förklarades vara fulländad samt H r Gr. o. Landtm, hemställde om R. o.
Ad. bifölle hvad Utsk. i denna punkt yttrat, ropades starka ja, blandade med många nej; hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, del han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande ja.
Upplästes till justering och godkändes följande voterings* propus.:
Den, som bifaller hvad Bevil 1 n.Utsk. i dess betänk.
N:o 11, yttrat i afseende på II.
Al strömers motioner om charlering af arrende- och hyreskontrak ter samt certepartier och skuldebref, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, varder Utsk:s ofvanbcrörde yttrande, på grund af deremot gjorde anmärkmr, återremitterad!.
Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer; Ja — 56.
Nej — 26. 32:dra punkten, ang:de förändrad redaktion af 1 mom. af chartec-si gilla ta>-förordn:ns 8 :de §.
Efter uppläsning af den förändrade ordställning i berörde morn., som af Utsk. blifvit föreslagen, biföll R. o. Ad. hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. 33:dje punkten, ang:de ändring af 6 mom. i sistnämnde §.
Efter uppläsning af Utsk:s förslag till förändrad redaktion af ifrågavar. mom. blef detsamma af R. o. Ad. godkänrlt. 34:de punkten, ang;de ändring i char tce-sigillatat-föror dn:ns 9:de §, och 35:te punkten, ang:de ändringar i samma förordms 11: te §. 170 Den 15 April. R. o.
Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter tillstyrkt. 36:te punkten, angide 'lindringar i ofta nämnde förordna 12 och 13 §§.
Efter uppläsning af Utsk:s i denna punkt åberopade tedaklionsförslag, blefvo desamme af R. o. Ad. godkände. 37:de punkten, ang:de riksdagsmannen Petter Pehrssons motion, att antingen domare på landet måtte befrias från skyldigheten att kontrollera, det inkommande handlingar liro riktigt charterade, eller ock ingen annan inom domsagan, än domhafvanden, må fä försälja char tor. R. o. Ad. godkände Utsk:s i denna punkt afgifna yttrande. 38:de punkten, ang:de Hr Linderskölds motion, om ersättning åt char taE-sigillata:-för säljning smannen vid hufvudkontoret i Stockholm för minskade inkomster.
Hamilton bar emot Utsk:s beslut i denna punkt afgifvit en reservation af denna lydelse: ”Sedan genom de upplysningar, hvilka Bevilln.Ulsk., med anledn. af Hr Linderskölds i ämnet väckta motion, förskaffat sig, blifvit fullständigt utredt alt den inkomst, chartm-sigillatae-försäljningsmannen vid hufvudkontoret i Slockholm förut kunnat påräkna, genom de i förordmn ronde stämplade pappers-afgifien i sednare tider vidtagna förändringar, så betydligt förminskats, alt den numera ej torde kunna beräknas till högre än omkring 500 r:dr om året, en summa, som jag ingalunda kan anse motsvara hans ansvarsfulla befattning, har jag inom Revilln.Utsk. röstat folden förändring i 18 § af ofvanberörde förordn., att chartse-sigillalfe-försäljningsmannen vid hufvudkontoret i Stockholm skulle, lika med försäljningsmännen i landsorten, fä beräkna sig till godo 5 procent af det försålda eller använda chartse-beloppet.” Orsaken hvarföre berörde försäljningsman hittills icke fått beräkna sig lill godo samma försäljningsprovision, som öfrige försäljningsman i riket, lärer varit den, att den förre hittills ensam haft försäljningsrätt i Stockholm; men då detta förhållande numera förändrats och hans inkomster af försäljningen i följd deraf förminskats, torde billigheten fordra, att hau behandlas lika med andra försäljningsman i riket.
Under sådane omständigheter hemställer jag vördsamt, alt R. o. Ad. målte antaga det förslag till beslut, som Gr.
Hamilton uti den af mig nyss upplästa reservationen föreslagit.
Hr Aminoff: Genom de verifikationer, som charlse-sigillala;- ombudsmannen här i Stockholm till Bevilln.Ulsk. inlemuat, är upplyst och styrkt att hans inkomst af försäljningen år ifrån år nedgått.
Den utgjorde 2000 r:dr b:co då han tillträdde tjensten.
Hans försäljnings-procent var då, på grund af de skäl den föreg:de talaren anfört, bestämd till lägre belopp än den som tillerkändes andre försäljningsman i riket.
Hufvudsakligast var det derföre, att han ensam hade rätt alt försälja stämpladi papper.