Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då fråga nu är, att RiksStåndens olika beslut i ämnet skulle öfverlemnas till Nämnd, tror jag, att den al. drig kan få någon befattning härmed, på den grund Friherre Cederström anfört , att det nemligen hvarken angår någon utgift eller inkomst för Staten, hvilken ej är af natur, att kunna förfalla.
Hvad Herr Hjärne anfort, kan jag ej finna vara på något sätt bindande.
RiksgäldsContoiret är, i afseende på Discontutredningen, éndast commissionaire åt Banken.
Vill man, att saken skall komma till Nämnd derföre, att RiksgäldsContoiret med ärendet har befattning, så bör man äfven betrakta hvarje utredningsman i ett falleradt bo såsom gäldenär sjelf.
Jag kan således ej finna någon annan utväg för till vägabringandet af ett lagligt resultat , än att antingen Ridderskapet och Adeln , eller öck något annat af RiksStånden, sä jemka deras beslut i soken, att tre Stånd öfverensstämma i samma mening} eljest måste frågan, efter mitt begrepp förfalla.
Grefve von Platen; Jag anhåller, att med några få ord få fästa uppmärksamheten på hvad här vid detta tillfälle hlilvit y tt rad t. - Målens behandling, då tvänne Stånd stadna i olika beslut mot de tvänne öfriga, är antingen sådan, an de förfalla, eller gå tili afgörande genom Nämnd, Förfalla är icke att afgöra} ty det vill säga, att vi kunna ej komma till något beslut, så edes måste saken afstadna.
Af denna egenskap arn besluten i afseende på hvarjehanda inrättningar om förändiingar, sorn kunna anstå och uppskjutas. 536 Cili 31 Ociober /. m.
Här är åter frågan om tredje mans rätt; och den måste väl ordentligen pröfvas och afgöras.
Till den värde Talaren, som rubricerat mål, hvilka skola till Nämnd hänskjutas, för sådane, som rubba Statens utgifter eller inkomster, får jag hemställa, om icke det ifrågavarande just är af af en sådan art?
Herr von HartmansdorffDen siste värde Talaren har yttrat, att förfalla ej vore detsamma, som afgöra.
Jagtrorlikvälförhållandet vara sådant, då fråga är om utgifter.
Alt frågan förfaller, vill då säga detsamma, som att penningar till utgifter icke beviljas-
Dessutom torde jag få erinra om en annan utgifts fråga, som under lopi pet äf denna Riksdag förklarats böra förfalla, nemligen anslaget till ÖfverDirecteuren Schwartz.
Vill man, att Banken skall betraktas lika som StatsCassan, då torde väl saken kunna bringas till Nämnd.
Jag tror dock, att
Banken ännu icke blifvit så ansedd, samt att denna fråga är af beskaffenhet, att kunna och följaktligen äfven böra förfalla.
Herr Cederschjöld , Pehr Gustaf'.
Den siJ ste värde Talaren har förenat sig med Friherre Cederström deruti, att denna fråga ej bör till Förstärkta StatsUtskottet hänskjutas, af det skäl, att den kan förfalla, och således ej bör genom Nämnd afgöras.
Jag vill ej inlåta mig i en undersökning om betydaisen af ordet förfalla in abstracto; jag anhåller blott , att få påminna den värde Talaren om ett exempel in concreto.
Herr von Hartmansdorff gjorde nemligen sjelf motion, om Ben 3 \
Öctober j. m. 587 étt anslag för Observatorium Astronomicum här i Stockholm.
I denna fråga stadnade två , Siånd mot två.
Oaktadt frågan om detta nya anslag visserligen synes hafva kunnat förfalla, blef den likväl hänskjuten till Förstärkta StatsUtskottet, och Herr von Hartmansdorff gjorde dervid ej någon erinran.
Jag hemställer derföre, om Herr von Hartmansdorff hör kunna misstycka, att den. na fråga behandlas på enahanda sätt?
Cederjlrömt
Det är otvifvelaktigt, att om alla fyra Stånden sammanstämma i att till Nämnden öfverlemna frågor sora kunna förfalla, hafva de ock till Nämnden öfverlåtit sin decisionsrätt.
Men i den händelse, alt två Stånd stadna mot 2 i sjelfva saken , och de tre Stånden öfverenskomma att hänskjuta frågan till Nämnd, kan deras röst ej blifva gällande emot det 4tde Ståndets, som yrkar, att frågan skall anses vara förfallen; ty dertill fordras allas gemensamma vilja.
Jag nödgas fortfara i mitt påstående, att förfalla och afgöra ej är detsamma.
Hvar och en lärer finna, att för det en fråga|förfallit, sådant ej hindrar, det hon ju åter kan upptagas; ty beslutet är blott suspenderadt.
Deremot, sedan hon blifvit afgjord, kan hon ej ånyo upptagas till pröfning, så vida icke falalierna blifva^återskänkta.
Hvad åter beträffar ] huruvida liänskjutandet till
Nämnd skall ankomma på tre eller fyra RiksStånds röst, så förstår jag i sanning icke, i hvad 583 Den 31 October f, m. afseende della lior till ämnet; ty det är Ridder*» skåpet och Adeln, hvilket, såsom ett enda Stånd, nu skall i saken fatta sitt beslut.
Herr von HartmansdorffI afseende på det exempel, Herr Cederschjöld åberopat, får jag blott anmärka, att det är ett olika förhållande med utgifter ur Statens cassa, och ur Banken* Hvad åter angar skillnaden deremellan, att en fråga förfaller eller af gores, så tror jag, att i händelse någon ville söka å nyo upptaga ett förfallet mål, såsom icke afgjordt, Herr Grefven och.
JLandtMarskalken ej skulle tillåta det.
Till svar å hvad Herr von Hartmansdorff sist anförde, får jag blott på-, minna, att jag alldeles icke sagt, det frågan skulle kunna vid denna Riksdag åter upptagas, utan vid ett kommande Riksmöte, Herr von Hartmansdorffderemot har jag jag icke något att invända.
Herr Grefven och LandtMarjkalken gjorde proposition till bifall af Stais- och Banco-i Utskottens ifrågavarande Memorial, Ropades Ja och Nej.
Hvarefter Herr Grefven och Landt Marjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln be,, lragade instämma uti BondeStåndets beslut, hvarigenom målet förklaras vara af den beskaffenhet* Den 5l October f, nu att detsamma bör af Förstärkta SfatsUtskottét afgöra». jRopadeS starka Ja jemte några Nej. X anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, 3a öfverröstat
Nej, propositionen blifvit af Fidderskapet och Adeln bifallen.
I nyo Allmänna Besvärs- och ÖeconomieUtskottets den 18 dennes under N:o 200 afgifne, samt den 37 derpåföljde eftermiddagen pä bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande om Inrättning af Porto Franco, samt åtföljande Nederlagsrättighet för Ön Gottland» Herr Hjerta, Guslaf, anhöll, att OeconomieUtskottets
Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet till nästa Plenum.
Herrarne Riben, Carl JVilhelm, och Hani. marskold) Lorenzot förenade sig med Herr Hjerta* Herr Grefven och Landt-Mar skalk en förklarade, att den af flere Ledamöter sålunda ejor de begäran, att ÖeconomieUtskottets
Utlåtande måtte ytterligare hvila på bordet till nästa Ple - Sgo D*n 3r October /. m. num, icke kunde, enligt 49 §.
Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den i 8 dennes under N:o 201 afgifne, samt den 27 derpaföljde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, om utsträckning i Seglationsfriheten emellan Blekinge och Skåne.
Herr Munck af Rosenfkjöld, Eberhard-.
Det skulle nästan kunna anses otroligt, att ända intill sista Riksdag, då jag i ämnet väckte motion, ägde ej Skåne och Blekinge rättighet , att fritt begagna den vattenväg, naturen sjelf åt dessa Provincer beredt, och det på samma tid som. man användt millioner Riksdaler på inrättandet genom konst af en annan vattenväg, emellan provincer som mindre behöfva hvarannans producter än de tvänne förstnämnde.
Jag har af det nu upplästa Betänkandet inhemtat, att Riksens Ständers önskan blott till en del blifvit uppfylld, och att transporten ännu försvåras derigenom, att det är förbjudet taga mera , än tolf famnar ved i hvarje fartyg.
Jag skulle allt för mycket misskänna Riddorskapets och Adelns upplysta åsigter, om jag trodde mig behöfva anföra några ytterligare skäl för bifall till Utskottets Betänkande, hvarmedelst blifvit tillstyrkt en underdånig anhållan I102 Kongl. Majit, att denna transporten försvårande författning måtte upphäfvas.
Ty värr Den 31 Ociober f, m, 59* finner man lätt bevis af enahanda beskaffenhet på svårigheter och hinder , sam författningarne, men icke naturen, lagt i vägen för en fri communication Provincerne emellan? och man kan icke nog förundra sig deröfver, att
Finland ännu skall äga större frihet, att sjövägen hit införa sina producter, än Blekinge att till Skane samma väg föra sina.
Det vore derföre önskligt, att Regeringen ville fästa sin uppmärksamhet åGrefve von Plåtens motion, om upphäfvande af sådana band, som äro hinderliga för den inrikes handeln.
Utan ett behörigt afseende härå, kan Rikets välstånd ej tillväxa.
Såsom ett bevis på rigtigheten af min klagan, att sådane hinder för communicationen verkligen finnes, må det tillåtas mig att anföra ett factum , hvilket nyligen blifvit mig bekant.
Sedan Södertelge Canal blifr vit färdig, uppstod först mycken tvekan, huruvi-i da Skånska fartyg skulle få passera derigenom till Arboga.
Lyckligtvis var landets interesse vid detta tillfälle äfven Cartalens, och detta segrade på hufvudstadens interesse.
Nu önskade dessa fartygsägare, för att göra farten desto förmonligare att taga last med sig tillbaka.
Detta blef dem blott till en del medgifvet, nemligen med vilkor, att lasten ej skulle förås till Stockholm, utan till Skåne, ty för Canalens interesse var »let nog, blott last för återresan togs.
Jag hemställer till hvars och ens eget bedömande, om sådane band på den inre communicationen kunna medföra nytta för Riket i det hela, och om man skulle kunna tro dem finnas, i fall man ej hade uppenbara bevis derpå.
Jag tillstyrker derföre, och ur me - 59* Beti 31 Octoler f. m. ra än ett skäl, bifall å Betänkandet, samt anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes derå framställa proposition.
Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af OeconomieUiskottets förevarande Betänkande, hvilken proposition med Ja besvarades.
Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUtskottets insände Förslag till Riksens Ständers underdånige Skrifvelser till Kongl. Majit: N:o 272.
I anledning af Kongl. MajitS Nådiga proposition, angående bidrag till utförande af Hjelmare Canal och SlussVerks ombyggnad.
N:ö 273. i anledning af Kongl.
Majrts Nådiga Remiss, 1 fråga om utgörande af Statens ordinarie räntor uti Skåne, Blekinge samt Göthe borgs och Bohus Län.
N:o 274.
Rörande undersökning i afseende på MörutnB KronoLaxfiske.
Höglof - D<sn 31 October «. m. 5<j3 Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan St eftermiddagen.
Föredrogs å nyo och lades till handlingarne StafsUiskottets den 26 sistledne Maji under N;o 191 aftjifne, samt den 6 derpå följde Junii eftermiddagpn på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Riksens Ständers Revisorers ar 1830 gjorde hemställan, rörande Spartnemåls-upphandling i de orter, der klen skörd inträffat.
Föredrogos ånyo och gillades följande Stat*- Ridd. o. Ad.
Prof, IX. B. And.
Afd. 38 594 Sen 31 Octo ber c. m.
Utskottets deti 26 sistledne Maji afgifne, samt den 6 derpåföljde Junii eftermiddagen på bordet lagda, Utlåtanden: N:o 200.
T anledning af Riksens Ständers Revisorers år 5 822 gjorde hemställan, rörande betalningssättet vid skeende försäljningar af persedlar och effecter för Allmänna Magazinslnrättningens räkning.
x Nto 203.
I anledning af Riksens Ständers Revisorers gjorde hemställan örn räntas erläggan-: de å förskotter.
Vid förnyad föredragning af Bevillningssarnt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottens den 24 sisliedne Julii under N:o 25 afgifne, samt den 29 i berörde månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt fråga om nedsättning i Tullen å utgående Tjära och Beck} fann Ridderskapst och Adeln, att, sedan Riddefskapet och Adeln , vid granskning af den utaf BevillningsUtskottet föreshgne TullTariff å varor i allmänhet, jern väl bestämt Tullprocenten å Tjära och Beck, Utskottens ifrågavarande
Betänkande nu endast borde läggas till handlingarne.
Företogs till pröfning Stats- samt Allmänna Besvärs-; och OeconomieUiskottens den 10 den - Ben 31 October e, m. 59' nes under N:o 549 afgifne, samt den 2.5 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, rörande Dykeri Verket.
Herr Montgommerie, Gujiaf, anförde skrifteligen:
Herr Blomjiedt, Hans, uppläste följande:
(Se Bilagan Nto 2.)
Jag öfveren Btämmer nied Utskotten i den tanka , afl en allmän dykeri-inrättning är nödig; jag öfverensstämmer också deri med Utskotten, att 60 §.
RegeringsForinen icke är hit lämpelig, då frågan hvarken rör Ordinarie Stats- eller Bevillningsmedel, utan ett industrielt företag* att minska de af Skeppsbrott och dylika . olyckor härflytande olägenheter, men jag kan ej med Utskotten instämma i deras tillstyrkan, att denna nyttiga inrättning efter upphörandet af närvarande BolagsOctroj ånyo må ofverlemnas åt enskildte.
Tvärtom tror jag, att den bör af Staten öfvertagas , och Utbeder mig att nu få framställa de skäl, som grunda denna min öfvertygelse.
Det är visserligen en af håde theori och erfarenhet vitsordad sanning, att näringsföretag med mindre kostnader och större vinst, samt således med vida större förmån, kunna tinder vanliga omjländigheter drifvas af enskilte, än af det allmänna, men då orsaken hanni jgS Dtn SI Oetober g. m. igenfinnes så väl i den af enskildta intresse!, för de enskildta speculationer, man sjelf ombesörjer, underhållna omtankan, som i den enskilta Entreprenörens Förmåga och rätt, att efter omständigheterne välja målet för och vidden af sin verksamhet; så försvinnar detta företräde, under sådane förhållanden, der vilkoren äro alldeles lika, om företaget drifves för enskildt eller allmän räkning.
Således har man, sedan orsakerne förderas uppkomst upphört , sett alla såkallade HandelsCompagnier gå under, så snart de ej af Monopolier varit understödde.
Detta af mig nämnde förhållande äger rum med Dykerilnrättningen.
Drifven för allmän eller enskildt räkning, fordrar den i begge händelser en Styrelse, Embets. män och Betjening, dess verksamhet bör åtminstone vara den samma; endast den skillnad förekommer, att under ett enskildt Bolag, finnes vinst åt Intressenterne, sorn af inflytande afgifter måste ersättas, utan att genom någon minskning i kostnader, motsvarande lindring kan vinnas.
Deremot om verket öfvertages af Staten , behöfver denna ej påräkna någon särskildt vinst, dess största vinst består i det skydd och den säkerhet en sådan inrättning lemnar Rikets handel.
Således skulle i senare händelsen afgifterne kunna nedsättas med så många Procent, som motsvara det enskildta Bolagets vinst, och må man erinra sig att för den sorn förlorar sin egendom, betyder en räddning af några procent mer än mycket.
Jag delar ej eller Utskottens farhåga, att vid inrättningens öfvertagande af Staten , den i och för anskaffande af nödige instrurnenter m. ro. skulle få vidkännas så betungande utgifter, Om gamla Sen 31 Oetober e, m. bolaget stegrade öfver billighet sina pretentioner, kunde nya förlager anskaffas, och tillgång för denna utgift, som efterhand af inflytande afgifter ersättes , finnes i de under denna Riksdag på RiksgäldsContorets 3 procents kredit så rikhaltig!; öppnade och så frikostigt begagnade nya rikedomskällor.
Slutligen måste jag bekänna, att min känsla högligen funnit sig sårad af det Utskottens förslag, att Svea Rikes Ständer på EntreprenadAuction skulle åt den mestbjudande öfvarlåta rättigheten att bistå nödlidande medmenniskor.
Herr Mannerhjerta , ZJlric Emanuel : Då Motionen om Dykeri- och EergningsCompagriets upphörande , väcktes inom detta Hus, och Motionären, till grund derföre, beskylte Compagniet för prejeri, och stämplade sjelfva Inrättningen, såsom barbarisk, ansåg jag det för en pligt, att vederlägga sådane orättvisa beskyllningar.
Det är derföre med tillfredsställelse , som jag ur de sammansatte Utskottens Betänkande inhämtat , att samma åsigt jag äger i detta ämne, legat till grund för Utskottens yttrande.
Jag har icke öfvervarit detta ämne från dess början och med en mindre vana , att för ögonblicket ordna mina tankar, bör jag misstro min förmåga , att fullständigt kunna vederlägga de å nyo gjorde anfall, hvarföre, i händelse det skulle finnas nödigt att återremittera målet, jag vörd« samt anhåller , att till nästa Plenum få inkomma med mitt skrifteliga anförande.
Må det likväl tillåtas mig, att vid det jag afhort få göra några anmärkningar.
Man tyckes i allmänhet, under 698 Den 5l Oclober' e. t/t. detta ämnes behandlande, hafva förbisett en tredje mans rätt, en rätt, sorn har ett nära samband med BergningsGompagniets närvarande skick, och genom detsamma betryggas.
Denna tredje man, eiler denna Persona Moralis, är Assurance-InTättningarne.
Man målar det rysliga af ett Skeppsbrott, och vill sa gärna förhöja det mörka at taflan , med att klandra den afgift, som erlägges af Sjönödlidande för det bergade godset J anén förglömmer , att det sällan är den synliga godsägaren eller dess skeppare, som lider förlusten, utan att det i London , Amsterdam, Hamburg eller Stockholm finnas personer, som gjort till sitt yrke , att ikläda sig risquen för det på Hafsvågarna förda godset, och hvilka, i händelse af Skeppsbrott, få vidkännas förlusten deraf.
Dessa personers stora intresse är derföre, att detta gods , i sådant fall blifver af säkra autoriteter bergadt , vårdad! och bevaradt från att falla i händerna på en, möjligtvis mindre rättskaffens skeppare och dess besättning, eller rofgirige invånare af en vidsträckt och föga bebodd kust.
"Man har ansett den tid af 60 timmar , under hvilken det endast är Skeppare tillåtit , att med egen och främmande hjelp, försöka sin räddning, vara otillräcklig och allt för korrt; men jag vågar fästa uppmärksamheten på den skada, hvaraf en vahra skall lida, då den en längre tid genomiränges a£ vatten, hvilket inträffade, i fall någon räddning af ovane personer icke under dessa Sextio timmar kan äga rum.
Jag tror således, att Utskotten i de föreslagna grunderna för ett blifvande Reglemente ganska visligen uppfattat ämnet.
Det har ytterligare blifvit sagdt, att 60
Den 31 Ociobcr e. m. 599 §.
Regeringsformen, som förbjuder monopoliers be^ viljande, vore ett hinder, för att, vid upphörandet af Dykari-Compagniets närvarande Octroj, kunna öfverlåta denna befattning åt enskilte personer.
T denna tydning af nämnde paragraf kan jag icke instämma.
Caracteren af ett Monopoliurn är enskilt vinning , grundad på en beviljad förmån, utan motsvarande pligt.
I förevarande fall är förhållandet annorlunda; ty här är fråga om ett Contract emellan Staien och enskilte personer , hvarvid de senare , i det de blifvit (i Hägde förmåner, och må hända stora förmåner , åtagit sig uppfyllandet af stora pligter och skyldigheter 5 och dessa hafva de oklanderligt och ofta med beröm uppfyllt; enär, mig vetterligen, de, som egenteligen äro denna Inrättnings Vederdeloman, nemligen Assuradörerna och de Trafikerande i allmänhet , aldrig mot dess åtgärder fört någon befogad, eiler på facta grundad, klagan.
Om tillfällige missnöjen , som jag anser oskiljafetige från dylika befattningar, under tiden inträffat, är jag öfvertygad, att de blifvit afhulpne.
Den Önskan , att Staten skulle öfvertaga Dykeri, och Bergnings-Inrätlningen , kan jag icke annat finna , än mycket Contrasterande , emot det nog allmänt hörda yttrande, att
EmbetsmannaCorpsen är för stor och fordrar indragning, äfvensom n.ot den tanka: att , i ett Constitutionelt land; det vore af medborgerligt intresse , att enskilte personer, oberoende af Regeringens åtgärder 3 förenade sina olika krafter till nyttiga och gagnande företag.
Också äga vi hos oss flere särskilta Inrättningar , grundade på Contracter enskilte personer emellan 3 hvilka vunnit helgd och Boo Den 31 October t. m. stadfästelse genom Konungens Sanction.
Jag vill blott anföra Försäkrings - inrättningarne , hvilka hvila på olika grunder , men äga det gemensamma , att, pä det de fortfarande mä kunna vara det Allmänna till gagn, afse och iagttaga den egna fördelen.
Som dessa Inrättningar i allmänhet åt sina Actionärer lemna enicke obetydlig vinst , skulle med samma skäl, som man nu vill att Staten öfvertager Dykeri-Inrättningen, Staten äfven öfvertaga nämnde Inrästningar, då deras Octrojer , tid efter annan , tili ända löpe.
Jag anhåller vördsamt om proposition till bifall å Betänkandet, och skulle det icke beviljas, förnyar jag min förut gjorde anhållan , att mera fullständigt få skrifteligen vederlägga de vid Betänkandet gjorde anmärkningar.
Herr Hjerta , Gujiaf:
Jag har visserli gen icke i allt varit af samma tanka med Utskotten; men jag har åtminstone vid öfverläggningarne i detta ämne fått den öfvertyge/se, att opinionen derom är så stadgad , att en återremiss icke skulle tjena till någonting.
Jag anser således för en pligt, att hellre tillstyrka antagande af Betänkandet sådant det är , än att onödigtvis borttaga tiden med en återremiss, i synnerhet om ändamålet dermed endast skulle vara , att göra de anmärkningar gällande, sorn vid detta tillfälle blifvit framställde ; hvilka synas mig vara origtige.
Om man eftersinnar syftemålet med en sadan räddningsanstalt, skall man lätt finna , huru olämpligt det vore att deruti inblanda Staten.
Man finner genast, att här icke är Ben 31 öctoher e. m.
Coi så mycken fråga om, att på Statens bekostnad underhålla en räddningsanstalt för personer, som fastrhera att betrygga dem för förlusten af varor.
Syftet är till större delen , att kunna skydda sjöfarten , så att assurance må blifva möjlig , och att så laga, att Assuradörerne må vara betryggade, att vid inträffande olyckor kunna få något tillbaka.
Om ej detta vore förhållandet, skulle jag för min del önska, att hvem som helst kunde få öfverenskomma med de skeppsbrutna , och rädda allt hvad de förmådde, men då härigenom all verkan af assurance skulle upphäfvas , är det bättre, att i Staten finnes en inrättning, åt hvars omsorg denna befattning är uppdragen.
Jag tror det vara liufvudsaken att laga så , att den blifver så litet kostsam som möjligt.
Skall Staten öfvertaga en dylik inrättning, blifver följden deraf förlust, antingen för Staten eller för dem , som tvingas att begagna inrättningen.
Då man åter, på sätt i Betänkandet är föreslagit, uppdrager denna befattning åt dem, som för minsta kostnaden vilja åtaga sig bergningen, har man gjort allt hvad man i detta afseende kunnat åstadkomma.
När bergningen skall ske efter en viss tax3, och när den vid flera tillfällen erbjudes åt flera personer, förmodar jag, alt resultatet blifver det minsta pris, som står att erhålla.
Då blifver det äfven möjligt, att erhålla sjöassurance, sedan våra strander ej mera anses vara så farliga.
På sådant sätt vinnes det goda ändamål, man åsyftat.
Jag tror derföre, att Utskottens betänkande hvilar på ganska goda skäl.
Skulle denna inrättning åter öfvertagas af Staten, måste den antingen öfverlemnas åt tillsyn af Flottans personal, hvari - 602 Dm 31 Octobcr e. m, igenom onder Krigstid brist på tillsyn vid Inrättningen skulle yppas ; eller ock åt enskilda Embetsman ; och då antingen dessa skulle utan controll spridas längs kusterne, eller ock under en sadan vara hindrade att skyndsamt verka, samt
Statens myndighet så lätt öfverflyttas af sådana ensamme Embetsman på sig sjelfve , skulle då först fara uppstå, att de skeppsbrutne blefvo plundrade eller beskattade , utan att våga bestrida det, hvilket åter icke gärna kan befaras af enskild bolag och deras underlydande.
Man har nu som vid andra tillfällen, då man velat drifva igenom en mening, gripit till Regeringsformen , hvars 60 §. man nu åberopat.
Men detta vederlägges läst deraf, att flera Bolag blifvit stiftade emot åtagande af vissa skyldigheter.
Således är detta icke stridande mot Grundlagens anda 5 och att det ej eller är det mot dess bokstaf är gifvet ; ty i nämnde §. står det : ”Ej ”eller må Konungen Statens inkomster förpakta , ”eller till vinning ftir Sig och Kronan, eller enskilda personer och corporal ioner, några mono”polier fastställa.”
Det är således Konungen, men icke Kikrens Ständer, sorn ej kunna monopolier bevilja ; skulä le de önska det gemensamt tned Kongl. Maj:t, finnes ingenting, som dervid kan lägga hinder i väggen.
Hvad man egentligen fäster sig vid, är, att viss tid är föreskrifven, innom hvilken de egna försöken lill räddning skola upphöra.
Man har peil 5i ©claier e, m. 603 yneil 3käl anmärkt, att 60 timmar äro en för inskränkt tid.
Talare har sökt visa, hvarföre detta är nödigt.
Jag har äfven trott , att den kunde något längre utsträckas, till exempel till fulla tre dygn.
Men då man å andra sidan betraktar all den fara , godsägaren löper genom skeppsfolkets försummelse eller rofgirighet s tror jag att detta motväger olägenheterna.