Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det enda skäl, hvarföre gästgifvare framför andra skulle hafva en sådan utskänkningsrätt, är, att detta skulle vara en ersättning för de större utgifter, som äro förbundna med ett gästgifveri.
Men då på sednare tider gästgifvare på flera ställen frivilligt afsagt sig denna sin rättighet, utan att de derigenom råkat i obestånd, sä tror jag, att det för deras ekonomiska bestånd är alldeles nödvändigt att hafva en sjelfskrifven utskänkningsrätt.
Jag får derföre förena mig i samma yrkande som Hr Adlercreutz.
Den efter sista Riksdagen fullän dade bränvins-lagstiftning har visat sig så välgörande, att man med allt skäl kan vara med densamma belåten, och jag har icke erfarit att gästgifvarne missbrukat den dem medgifna bränvins-utskänkningsrätt.
Allt sedan äldre tider hafva gästgifvare varit ålagda och således berättigade att tillhandahålla allmänheten spirituosa, och om man fråntager dem denna deras gamla rättighet, så tror jag, att man mot dem begår en orättvisa.
Dessutom skulle, om gästgifvarne förbjödos att utskänka bränvin, krögerier upstå på andra ställen, der oordningar mycket snarare voro att befara.
Som kändt är, så skall länsmannen eller kronofogden månadtligen undersöka hvad som förefaller vid gästgifvaregårdarna, och derföre kunna några större oordningar der icke opåtaldt ega rum.
Jag kan således icke inse, att det är någon fara vid att bibehålla gästgifvarne vid denna deras rättighet, och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:s förslag.
St:r vid sista Riksdagen icke inskränkte gästgifvares rätt att utminutera bränvin, så kunde man 894 Den 17 Juni fl. m. förutse, att det skulle blifva svårt att vid denna Riksdag åvägabringa någon förändring i detta hänseende.
Man skulle möjligen kunna tro, att då det särskildta Utsk. vid förra Riksdagen, då denna fråga behandlades med så mycken omsorg, icke inskränkte gästgifvarnes rätt till bränvins-utskänkning, så var det derföre att Utsk. icke an* sett skäl förefinnas till en sådan inskränkning.
Jag ber då att få uplysa, att första gången då denna fråga behandlades inom det särskildta Utsk., så beslöt Utsk. med stor pluralitet, på grund af de särskilda motioner, som i detta ämne blifvit afgifna, att icke någon utskänkning skulle få ega rum vid gästgifvaregårdar.
Men Utsk. hade från början öfverenskommit, att icke definitivt besluta om någon särskild fråga, utan att först upställa hela Författmn, med förbehållen rätt att sedan pröfva de fattade besluten.
Andra gången detta beslut skulle prö vas, lyckades det att förändra detsamma, genom en af dessa s. k. koalitioner mellan de motsatta intressena.
BorgareSt:s ledamöter sade öppet, att de ville medgifva BondSt. denna rättighet, om BondeSt. ville gå BorgareSt:s önskningar till mötes i en annan fråga.
Till följd af en sådan öfverenskommelse tillkom det stadgande, som lagen nu innehåller.
Min tanke var, både på grund af egen erfarenhet och på grund af de uplysningar, som Utsk. erhållit, att man borde förbjuda all utskänkning vid gästgilvaregårdarna, och då nu en ledamot af BondeSt. väckt motion i samma syftning, så kan jag icke annat än understödja densamma.
TIr Arnell, Gust. Fredr.:
Det skäl, som vid förra Riksdagen föranledde lt.
St:r att icke beröfva gästgifvarne deras rätt att utskänka bränvin, var enligt min tanke det, att denna rättighet af ålder dessa peisöner tillkommit, såsom en ersättning för flera dem åliggande skyldigheter.
Jag tror ej att missbruken varit så stora, och dessutom eger sockennämnden i sin hand ett korrektiv mot desamma.
Såsom ett exempel får jag anföra hvad som handt i den ort, der jag är bosatt.
Man visste, att vid gästgifvaregården en ganska stor utskänkning af bränvin egde rum, och derföre upskattades detta gästgifveri ganska högt af nästkommande års taxeringskommitté.
Följden häraf blef den, att då gästgifvaren icke fann någon uträkning vid att betala den höga skatten, så afsade han sig sin utskäukningsrätt.
Detta korrektiv kan af hvarje sockennämnd begagnas, när den anser att missbruk eger rum, och i följd deraf tillstyrker jag bifall till förslaget.
Askilliga ledamöter hafva i nykterhetens intresse yrkat förändring i Utsk:s hemställan, att den i fråga vide motionen måtte lemnäs utan alside.
Jag hyser en skiljaktig tanke från nämnde ledamöter; ty jag tror icke att nykterheten skall vinna på att gästgifverierna beröfvas den rättighet de nu hafva.
Om man någonsin, genom förtärande af en starkare dryck, behöfver vederqvicka sina lifsandar, så torde det vara under de långa resorna i vårt kalla land, särdeles vintertiden, våren och hösten, och således bör icke den resande förmenas att på detta sätt återhemta sina krafter på de just till resandes beqvämlighet inrättade gästgifvaregår - Den 17 Juni e. m. 39» darna.
Om lönnkrögeriet kommer att, såsom befaras kan efter ett sådant beslut, än mer florera, skall superiet ovilkorligen komma att tilltaga och att åtföljas af alla de vidriga omständigheter, som med en i lag förbjuden njutning äro förknippade.
En värd ledamot, reservant i detta amne, Hr Arnell, anser visserligen, att gästgifvare ofta nog utöfva sin utskäukningsrätt på ett siitt, som väcker enskild och allmän förargelse.
Om så någorstädes vore förhållandet, så mätte det vara i förening med lagbrott, d. v. s. fylleri o. s. v.; men idet fallet kan man stäfja ofoget genom stämning till tinget.
Tersmeden den öfvertvgelsen, att en Författning, så nyligen utfärdad, och som blifvit vidtagen först efter så grundliga och mångfaldiga öfverläggning!»-, icke bör i en eller annan punkt, utan högst vigtiga skäl, nu förändras.
Utsk. har äfven på- ett mystiskt vis förklarat sig framdeles skola redogöra för det siitt, hvarpå Utsk. tänkt sig svårigheterna skola kunna afhjelpas.
Det hade dock varit bättre, om Utsk., i st. f. ordet »framdeles», upgifvit den § längre fram i detta Betänk., (det är nemi. § 4), genom hvars förändring
Utsk. sökt åstadkomma en sådan förbättring.
Jag delar för öfrigt icke Utsk:s tanke i detta sednare hänseende, och när vi komma så långt, skall jag, derest ingen annan deri mig förekommer, taga mig friheten gifva It. o. Ad. min skiljaktiga mening tillkänna.
Men jag anser icke denna lilla otydlighet i Utsk:s framställning vara af sådan beskaffenhet, att Betänk., i dess nu föredragna del, endast på den grund bör afslås.
Tersmeden och flere andra ledamöter, att hvad Utsk. i nu föredragna punkt hemställt, måtte bifallas.
Hvad man här egentligen anser klandervärdt, är att gästgifvare ega rätt att utskänka bränvin, utan att kommunen har någon säkerhet för att hans moraliska karaktär är sådan, att han icke missbrukar denna sin rättighet.
En gästgifvare kan vara huru dålig person som helst, och likväl ega rättighet att utskänka bränvin, men en annan person får icke en sådan rättighet, såvida han icke, till följd af sin moraliska karakter, anses kompetent att en sådan utskänkning förestå.
Lika viii som man säger, att man icke bör inskränka denna rättighet, emedan den af ålder tillhört gästgifverierna, lika väl kan man säga, att som bränvinsbränningen af ålder tillhört jordbruket, så bör man icke inskränka densamma.
Man har det oaktadt på denna näring lagt mera tryckande lagar än på någon annan, och detta till fördel för landet.
Med samma skäl kan man fråntaga gästgifvarne denna deras sjelfskrifna rättighet, isynnerhet som de icke förmenas att i laglig ordning förskaffa sig denna samma rättighet, och om gästgifvaren är en hederlig och redbar man, skall sådant troligen aldrig honom förvägras.
Jag medger, att det på sina ställen kunde blifva svårt att erhålla gästgifvare, om man borttoge denna rättighet, men jag anser ieke, att man fördenskull bör förbise den allmänna nyttan.
Jag erkänner det välmenande syftemål, som uppenbarar sig i Hr Arnells reservation, men jag kan 396 Den 17 Juni e. m. derföre icke instämma i densamma.
Jag tror nemi. att den förändring, som motionären föreslagit i den ifrågav:de punkten af Eörfattmn, är stridande mot all rättsgrund.
Vi veta, att enl. den gamla Författmn, så hade gästgifverierna icke allenast en rättighet, utan äfven en skyldighet att tillhandahålla resande spirituosa.
På grund af denna skyldighet, hvilken understundom ansågs för ett onus, och äfven till följd af andra besvär, som gästgifveri-skyldigheten medförde, hade gästgifverierna flera fördelar, hvilka icke tillkommo andra hemman, ehuru de för öfrigt voro i samma kategori.
Nu har man förklarat giistgifvarne berättigade att afsäga sig den skyldighet de hade, att tillhandahålla resande spirituosa.
Derigenom har man redan till en del löst på privilegiet, men på ett sätt, som är med rättsgrunder-förenligt; ty när man ålagt, någon en skyldighet, men gifver honom rättighet att afsäga sig densamma, så har man gått så långt, som man bör och med fog kan gå.
Men om man går längre, och säger, att gästgifvarne icke få utöfva den skyldighet, hvarifrån det ankommer på dem sjelfva att sig befria, äfven om de finna det vara med sin fördel öfverensstämmande att skyldigheten bibehålla, så beröfvar man dem ett privilegium, som blifvit dem i laglig ordning tillförsäkradt.
Det är ett kontrakt, som Staten ingått med dessa personer, och hvilket icke kan af den ena parten egenvilligt brytas.
Jag tror således, att man gått så långt, som rättsgrunderna medgifva, då man beviljat gästgifvarne rättighet att afsäga sig denna utskänkningsrätt, men att man icke kan beröfva dem denna rätt, om de sjelfva anse den för en fördel.
Jag tillstyrker så mycket heldre bifall till Utsk:s förslag, som vederbörande Taxerings ochPröfningskomit. éer alltid kunna, om en gästgifvare missbrukar denna sin utskänkningsrätt, så att oordningar deraf upstå, pålägga honom så hög beskattning, att han betages all lust att med utskänkningsrätten fortfara.
Vi hafva ofta i tid och otid hört privilegier åberopas, och man har med och utan skäl klagat deröfver.
Men det går i sanning väl långt, om man anser bränvins-utskänkningsrätten för ett privilegium, hvilket icke utan alla fyra Ståndens bifall kan beröfvas gästgifvarne.
Jag anser den ekonomiska lagstiftningsmakten mycket väl kunna inskränka denna rättighet, och om det allmännas väl fordrar en sådan inskränkning, så anser jag, att vi icke allenast äro berättigade, utan äfven förpligtade till en sådan.
Då man å andra orter öfverlemnat åt kommunal-myndigheterna att förekomma och motverka ett öfverdrifvet bränvins-supande, hvarföre medgifver man icke samma makt åt kommuual-myndigheten i den ort, der en gästgifvaregård är belägen?
Eller skulle denna ort, hvilken kan hafva den lifligaste önskan att motverka bränvins-supandet, vara derifrån hindrad, endast derföre att ett gästgifveri är beläget inom densamma?
Jag delar den åsigten, att man ieke bör beröfva en gästgifvare rättigheten, att, med iakttagande af skick och ordning, utskänka bränvin, emedan resande ofta deraf kunna vara i behof.
Men om å andra sidan oordningar deraf upkomma, så bör kommunen ega rättighet att förhindra ett sådant ofog.
Man har Den 17 Juni e. ra 807 sagt, att Taxeringskomitén är i tillfälle att göra detsamma; men om så är, så går Taxeringskomitén dervid på oriktig väg.
Den får icke genom öfverdrifven beskattning lägga band på en näring, utan den måste handla efter öfvertygelse.
Om också för öfrigt Taxeringskomitén skulle anse sig berättigad att pålägga en öfverdrifven beskattning, för att derigenom hindra superiet, så kan detta beslut ändras af den högre myndighet, hvilken pröfvar Taxeringskomiténs beslut, och hvilken icke lär underlåta att ställa sig lagar och Författningar till efterrättelse.
En värd ledamot har anmärkt, att om gästgif varen är en ordentlig person, så kan han lika väl som hvar och en annan erhålla denna rättighet.
Om så vore förhållandet, så kunde man utan fara bifalla Utsk:s förslag.
Men nu är förhållandet så, att om en gästgifvare afsäger sig sin rättighet att utminutera bränvin, så är han icke säker på att återfå densamma, äfven om han är aldrig så ordentlig.
Det beror nemi. först på Sockennämnden att yttra sig, huruvida den anser en Sidan utmiuutering nödvändig, ty i annat fall blir der ingenting af.
Säger nu Sockennämnden, att en sådan bränvins-utskänkning behöfs, så är det icke derföre sagdt, att gästgifvaren blir den högst-bjudande.
På detta sätt hafva en mängd gästgifvaregårdar förlorat denna rättighet.
Jag vet i hela Östergöthland endast ett ställe, der bränvins-utskänkniugs-rätt är medgifven utan att vara förenad med gästgifveri, ty de afstyrkas i allmänhet af Sockennämnderna.
Om man borttager denna rättighet på ett ställe, som t. ex. är beläget 4 å 5 mil från stad, så tror jag, att löunkrögeriet derigenom skall komma att florera.
Enl. min tanke har den nuv:de lagen visat sig så välgörande, att man icke bör förändra den, innan man under en längre tid haft tillfälle bedöma dess verkningar.
Jag beklagar verkligen Svenska sam hället, om de lagstiftnings-grunder, hvilka Gr.
Sparre här framställt, skulle komma att göra sig gällande.
I så fäll skulle det icke blifva så särdeles väl bevändt med individens rättigheter; ty blott man kunde säga: det öfverensstämrner med den eller deri kommunens fördel, att den eller den individens rättighet uphör, så skulle man med ett penndrag kunna beröfva individen denna rättighet.
Jag hemställer, hvart lagbundenheten då skulle taga vägen.
Den lagstiftning K. St:r och K.
M. kunna finna för godt att utöfva rörande utskänkning och bränvins-försäljning, den kan här endast så till vida tillämpas, att man förklarar gästgifvare icke vidare vara skyldig att tillhandahålla resande spirituosa.
Om man säger, att en kommun, inom hvilken ett gästgifveri är beläget, icke bör hafva mindre fördelar än andra kommuner, så kan man med lika skäl säga, att de hemman, som ligga i närheten af en gästgifvaregård, och till följd deraf äro underkastade reservskjuts-skyldighet, icke längre behöfva fullgöra denna skyldighet, emedan det finnes flera hemman, som äro från densamma befriade.
Huruvida det åter skulle stå tillsammans med allmän ordning och enskild rätt, det öfverlemnar jag åt hvars 598 Den 18 Juni. och ens eget bedömande.
För öfrigt anser jag, i likhet med Hr Arnell, att Författmn ännu är så ny, att man icke hunnit riktigt pröfva den, och derföre bör man ej heller ännu i densamma göra några ändringar.
De härefter först till bifall och sedan till återremiss å Utsk:s förev:de hemställan, framställda propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s hemställan samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
Hr Adlercreutz begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes en så lydande voter:spropos:
Den. som bifaller Sammansatta Bevilln.-, Lag-samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrs afstyrkande af bifall till väckta motioner, om uphörande af den gästgifverierna å landet tillerkända rättighet att utskäuka bränvin och andra spritdrycker, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot Utsk:s förenämnde afstyrkande gjorda anmärkmr föranleda till åtérremiss.
Återstående pröfningen af förev:de Betänk, upskjöts till morgondagens plenum; hvarefter H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen.
Thornia gen den 18 Juni 1857.
Justerades 6 prot.-utdr. för d. 17 dennes e. in.
Hrr Elektorers lista vid val af 1 Suppleant i Konst.- TJtsk. efter N:o 440, Herr Didron, Johan Herman; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o i,255.
Hr von Schantz, Malcolm Gustaf. Den 18 Juni.
S9» Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af 1 Ledamot i StatsUtsk. efter N:o 2,145, A., Hr af Nordin.
Gustaf, samt 2 Suppleanter i samma Etsk., efter N:o 778, Hr Leijonancker, Fredrik Wilhelm, och N:o 379, Frih. von Vegesach, Achilles; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot:
N;o 2,183.
Suppleanter: N:o 1,330.
Hr Eosentvist, fullm.
N:o 1,712.
Hr v. Nackreij, fullm.
Frih. Leijonhufvud, Abraham.
Hrr Elektorers lista vid val af 4 ledamöter i Bevilln.- Utsk. efter N:o 366, Frih.
Ehrenborg, fullm Gr. Wachtmeister, Axel Fredrik; N:o 1,210, Hr Reutersvärd.
Patrik Oscar, N:o 1,257, Hr Eding, fullm.
Piper, Thom, och N:o 1,7 22, Hr Wulffschmidt, fullm.
Hr Silfverstolpe, David August Leonard; samt 2 Suppleanter i samma Utsk., efter N:o 1,233, Hr v.
Strokirch, Johan Paul Fredrik, och N:o 215, Hr Ramsay, fullm.
Gr. Oxenstjerna, Axel Thure Gabriel; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter: N:o 3 55.
Hr De la Wall, fullm.
Frih. v. Knorring, Axel. N:o 872.
N:o 1,855.
Hr Brummer, fullm.
Gr. Lagerberg, Gustaf Otto Fredrik.
N:o 2,092.
Hr Wrangel, Erik Fredrik.
Uggla, fullm.
Gr. Horn, Fredrik.
N:o 2,156.
Hr Burenstam, Carl Reinhold.
Hrr Elektorers lista vid val af 2 ledamöter i BankoUtsk. , efter N:o 1,67 5, Hr Adlerbjelke, fullm.
Hr Bogeman, Carl, och N:o 2.144, Hr Rosensvärd, Johan Henrik; samt 2 Suppleanter i samma Utsk., efter N:o 2,035, Hr Cederbaum, Pehr Fredrik, och N:o 2,088, Hr af Chapman, fullm.
Hr Falkenstedt, Johan August; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter: N:o 1,039.
Hr Montgommerie, Gustaf.
N:o 1,885.
Hr Arnell Gustaf Fredrik.
Suppleanter; N:o 2,078, C. Hr Toll, Johan Ludvig Osvald.
N:o 2,294.
Hr af Funck, Carl Oscar. 400 Den 18 Juni.
Hrr Elektorers lista vid val af 4 Ledamöter i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter N:o 88, Erih. Lovisin, fullm.
Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto; N:o 161, Frih. v. Höpken, Nils Albrecht; N:o 1,196, Hr Bäärnhjelm, fullm.
Hr Uggla, Carl Gustaf, och N:o 1,749, B., Hr v. Ehrenheim, Pehr Jacob; samt 1 Suppleant i samma Utsk., efter N:o 121, Hr Hjerta, Carl Gustaf; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter i N:o 104.
Gr. Beckfriis, Corfitz.
N:o 25 5.
Falkenberg, Conrad Gabriel.
N:o 1,671, B.
Hr Liljehorn, fullm.
N:o 1,988.
Hr Adlersparre, fullm.
Hr Björnstjerna, Roger.
N:o 1,417.
Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman.
Hrr Elektorers lista vid val af 2 Suppleanter i RiddarhusUtsk.
, efter N:o 166, Frih.
Stjerncrona, fullra.
Falkenberg, Carl Melcher, och N:o 1,988, Hr Adlersparre, fullm.
Hr Björnstjerna, Roger; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 258.
Hr Svenske, fullm. Gr. v. Rosen, Thomas Fredrik.
Stjerncrona, fullm.
Landtm, tillkännagaf, att, enligt från Riksmarskalksembetet ankommen underrättelse DD. MM. Konungen, Drottningen och EnkeDrottningen samt DD. KK. HH.
Kronprinsen och Kronprinsessan, Hertigen och Hertiginnan af Östergöthland, Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugénia nästa Lördag, den 20 dennes, emottaga underd. lyckönskningar af R.
St:r m. fl., i anledn. aflp K. H.
Hertigens af Östergöthland höga förmälning.
Klädseln dervid blefve stor uniform samt hattar med hvit plumet, för dem som dertill äro berättigade; och de af R. o. Ad:s ledamöter, som ville deltaga i denna upvaktning, behagade samlas å Riddarhuset kl. | 1, för att åtföljas tili Kongl. Slottet.
Äfvenledes tillkännagaf
Hr Gr. o. Landtm., att från Konungens Hofmarskalk ankommit en skrifvelse, hvarenligt den främste ledamoten af hvarje Stånd i R.
St:rs 7 Utsk. är bjuden till middag hos DD. MM. Konungen och Drottningen, nästkommande Lördag kl. J 5 e. m., samt att för dem serveringen blefve i festsalen vid Hofmarskalkstaffeln, samt klädseln likasom till couren.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf vidare, att Konungens ÖfversteKammarherre meddelat, att Te
Deum i anledn. af H. K. IL Hertigens af Östergöthland höga förmälning kommer att nästa Söndag, i den Kongl. Familjens närvaro, afsjungas i Kongl. SlottsKapellet, samt att för bevistande deraf platser äro utsedde för 50 ledamöter af Den 18 Juni. 401 af R. o. Ad.
Gudstjensten komme att börjas kl. lif. m., och de ledamöter, som önskade dervid infinna sig, behagade dertill låta anteckna sig hos Kiddarh.Piskalen samt samlas på Riddarhuset kl. 11, för att åtföljas till Slottskapellet.
Hr Gr. o. Landtm , att H. M. Konungen behagat låta till hvartdera af RiksSt:n öfverlemna J?5 biljetter till bevistande af den representation å Kongl. Theatern, som nästa Måndag kommer att ega rum; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm., enär det vanliga sättet, att efter anteckning hos Riddarh.Fiskalen utdela biljetterna, vid detta tillfälle syntes mindre lämpligt, då biljetternas antal var så obetydligt i förhållande till antalet af Ståndets ledamöter, hemställde, om R. o. Ad. behagade tillåta att af dessa biljetter öfverlemnades 22 till Utsk:n, i förhållande till antalet af ledamöter i hvarje Utsk., en till Ordf.den för Hrr Bänkman samt de tvenne öfriga, enär någon biljett icke erfordrades åt Ordf:den för Hrr Elektorer, som tillika var Utsk:sOrdf:de, till Ståndets Talman och Sekreterare.
Hr Estenberg, Carl Christian.
Vi se i dag på föredragningslistan den länge väntade Kongl. Propos:n ang:de religionsfriheten.
Jag får föreslå R. o. Ad., om det icke vore skäl att upskjuta föredragningen af denna Propos. till dess den blifvit tryckt och till oss utdelad.
Den innefattar en hel corpus af uptysningar, och utan tvifvel skall den del af R. o. Ad., som hittills visat sig varm för kyrkans angelägenheter, vilja åt densamma egna en grundlig diskussion.
Jag kan ej anse en diskussion grundlig, som icke är grundad! på en fullkomlig insigt i Proposms innehåll.
Jag vet väl, att här finnas de, som motsätta sig denna Propos., men jag ser icke en enda här.
Jag ser mycket illa på långt håll, men jag ser ej mångå af dem, som hittills visat sig med verkligt uplyst nit ifra för kyrkans angelägenheter.
Derföre anser jag det vara en skyldig aktning mot dessa frånvarande, att icke beröfva dem tillfälle att få deltaga i diskussionen.
Vi hafva visserligen redan kännedom om frågans innersta väsende, och genom publiciteten hafva vi fått åtskilligt oss meddeladt; men då jag är öfvertygad om, att vi sakna kännedom om det hufvudsakliga, vågar jag föreslå detta.
Dessutom måste det blifva för LagUtsk. mycket välkommet att få en sådan diskussion från Riddarhuset, hvars medlemmar alltid visat sig sd lifliga och uplysta i kyrkans angelägenheter, att man förvånat sig öfver, det R. o. Ad. haft tid att inlåta sig i religiösa ämnen och upfatta dessa ämnen från den theologiska basen. R. o. Ad. har derigenom visat, att det står sjelfva Presterskapet öfver hufvudet, ty detta Stånd har icke visat en så theologisk grundlighet, som både inlandets och utlandets theologer erkänt.
Jag hoppas således framgång af det förslag jag nu väckt.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Estenbergs VI H. 20 402 Den 18 Juni. förslag, i den form det blifvit framställdt, då han yrkat, att R. o. Ad. skulle upskjuta föredragningen af den Kongl. Proposm tills den blifvit tryckt, och således till en obestämd framtid, icke vore förenligt med 49 § ltiksd:sOrdn., och att det visserligen kunde hända, att en första gången förekommande fråga icke i nästa plenum efter dess bordläggning remitterades, utan blefve upskjuten till annat plenum, på det sätt, att Ståndet lät upföra den i ett sednare rum å föredragningslistan och åtskiljdes innan föredragningen deraf i sålunda bestämd ordning medhanns, men att med Grundlagen ej vore förenligt, att upskjuta en sådan fråga till en obestämd framtid.
Jag har icke velat upskjuta frågan till en oviss framtid, utan till dess Proposm blifvit i tryck oss meddelad, och denna framtid måtte viii icke kunna blifva så lång, att vi ej kunna anse den vara temligen nära.
Enligt min upfattning af 49 § Riksd:sOrdn. går det icke an att upskjuta remissen af den Kongl. Proposm. 1 mom. af nämnde § är nemi. aflöljande lydelse: »Hvar och en allmän fråga, som första gången i något
Stånd förekommer, skall, såvida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utsk. förvisar, ligga på bordet till nästa plenum, då remiss bör ske.»
I går ankom den Kongl. Proposm, i dag är nästa plenum och således måste remissen i dag ega rum.
Men om man än af det uplästa stadgandet skulle kunna draga en annan slutsats, så kan jag dock ej inse lämpligheten af att upskjuta remissen till dess Proposm blifvit tryckt och utdelad, enär det är af stor vigt att frågan snart blifver af Utsk. handlagd.
För öfrigt tror jag, att om än Hr Estenberg anser sig och sina vänner stå öfver PresteSt., så lärer dock K. o.
Ad. icke förlora derigenom att Hr Estenberg icke för tillfället är beredd att afgifva ett längre anförande i ämnet.
Jag anser således, att, enl. 49 §, remiss af Proposm bör ovägerligen ske, så snart vi komma till denna del af föredragningslistan.
Jag är hufvudsakligen förekom men af Hr v. Troil, och får derjemte förklara, att jag ej kan finna hvartill det skulle tjena att upskjuta remissen, då hvar och en, som velat taga kännedom af den Kongl. Proposm, dertill i dag haft tillfälle.