Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan man först i fjerde åtgärden hugnat dem med 2 års moratorium, bygger man här ett förslag till andras undsättning, på den förmodan, att, ehuru säkerheten att efter suspensionstidens slut åter komma i dispositionen af deras egendom, utgör den enda tröst, dem på mellantiden är beskärd, de derunder likväl skulle medverka till debitorernes ytterligare skuldsättning, med uppoffring af deras egen 58 6
Den 28 Juni. säkerhet, och tillåta flyttning af deras inteck. nitigar från första och till sednare halfva delen af den intecknade egendomens värde.
Jag frågar : hvem vågar hoppas på så ädelmodiga långifvareV Till erhållande af lån skulle företräde lemnäs dem, hvilkas fastigheter nu icke äro intecknade.
Åter frågar jag:
Är detta sättet att förekomma den för handen varande till fälliga förlägenheten?
Den som allt hittills kunnat bibehålla sin fasta egendom ograverad, är visst icke den fö.rlägnaste; jag vågar således ej heller tro, att förslaget, utfördt, skulle lemna den tillfredsställelse, som dermed blifvit åsyftad.
Jag är alldeles ense med Hr Grefve Schwerin i den önskan, att det representativa Rörelsecapitalet Sverige äger, må blijva mera rörligt inom landet.
Det är allenast i säctet att tillvägagå för ett så vigtigt ändamål, och att i en rätt ordning söka draga det åter tili jordbruk och näringar, som jag vågar skilja m;g ifrån hans förslag.
Dessa skola nemligen efter min öfvertygelse, ytterligare skaka en redan i sin grund angripen credit: jag åter tror ingen hjelp möjlig, utan i den mån förtroendet till det representativa myntet och till Jiberaliteten af Rikets Ständers beslut i dertill hörande ämnen, kan stadgas och bevaras.
Det vacklande häri har hittills åtmindstone varit inskränkt till S atens egna papper; men vill man gå ännu längre, vill man låta Ständers magt äfven ingripa i säkerheten af förbindelserna de en - Den 2 8 Juni. 537 skilta imellan , skall man snart döda den lilla gnista af lif som är qvar.
Men jag finner angelägenheten, att detta Betänkande närmar sig till slut.
Jag har säkert redan alltför mycket missbrukat Höglofh Ridderskapets och Adelns tålamod.
Ännu blott några ord:
Genom utmärkandet i hvilka delar jag in; stämmer uti den värda Ledamotens tankar och i hvilka jag mig derifrån skiljer , har jag framställt min öfvertygelse om de medel, som jag i närvarande omständigheter tror vara gagneliga att vidtaga; jag vågar ej trötta med deras upprepande.
Herr Grefve Schwerin anför: ”Man skall ”emot införandet af en förändrad sakernas ord”ning, må-hända, som en oöfvervinnelig svårighet anmärka, att nya former icke kunna ”lefva utan genom nya organer.
Anmärknin”gen, säger han, är rigtig; men den svårighet, som genom densamma skulle framställas, ”är ingenting mindre än oöfvervinnelig.
Af ”alla de skatter en Stat äe-er , slösas van”ligtvis icke så litet med någon, som med den ”af snille och kunskap.
Alla Stater, finna sig ”i nödens stund, i detta afseende rikare, än de ”förut vågat tro.” Ja! min tanka är densamma: nya former kunna icke lefva utan genom nya organer.
O - 588 Dm 28 Juni. användbar för all högre verkning är den varelse i ett Samhälle, som påräknar någonsin oumbärlighet.
Blotta suppositionen deraf skulle ådagalägga en inskränkthet, som redan tillräckligt bevisade denna sanning. jag anser alldeles oundgängligt, att geneisda ombyten i grundsatser för Statsadministrationen, åtföljas af ombyte utaf de personer, som närmast exequera den, och jag bekänner upprigtigt, att en vidsträcktare tillämpning deraf i vårt Fädernesland skulle, efter mitt begrepp, vara nyttig, unde,r förutsättande naturligtvis, att grundsatsernas ombyten också vore det.
Med bästa vilja är det icke möjligt att väl exequera någon del af Statsbestyrelsen efter huivudgrunder, dem man sjelf icke gillar.
Man blir då machin, men icke omtänksam Statcmanj ty hvem äger förmågan att inflytta sig i själen eller andan af en annans tankar , som ser antingen ett helt annat mål, eller åtmindstone helt olika vägar för ate ernå det som sokes?
Dessutom måste Nationens tillit försvagas för en administration, sorn verkställes efter ombytta hufvudgrunder af samma personer.
Jag tror att styrkan af Engelska administrationen egentligen ligger uti oryggligheten af dess antagna grunder för Statshushållningen-, hvaraf blir en följd, att man sällan finnér samma person verkställa någon del af Statsbestyrelsen efter ombytta grundsatser^ Dm 28 Juni. 5S9 men deremot ofta en ny Ministére antaga och fortsätta den förres.
Instämmande således fullkomligen i denna del med den värda Ledamoten, önskar jag ock högt tillämpning af hans grundsats, såsom gagnelig för mitt Fädernesland.
Hvad som slutligen blifvit anfördt om nyttan af en Stats - ceconomisk Journal, är utom gränsen för mitt bedömmande.
Jag hade likväl trott, att den frihet, hvarje medborgare, enligt vår gällande TryckfrihetsGrundlag, äger, att som enskilt man yttra sina tankar, gjorde i det här afsedda fall tillfyllest.
Jag inser väl fördelarna deraf, att Nationen har en Ombudsman, som vakar öfver allmän säkerhet och verkställigheten af skrifven Lag: men inrättningen af ett
Ombudsmanskap för allmänna opinionen, med ingen annan rigtning än Journalistens eget begrepp om det rätta eller nyttiga (ty hans sak skulle dock alltid blifva att, i administrativa mål, hvilkas egenskap vanligen förutsätter ett medlande mellan olika intressen, skilja och afgöra hvilken af två eller flera meningar vore den rätta), och af ett sådant Ombudsmanskap, som formligen tillsattes af Rikets Ständer, och hvartill, i vissa tillfällen, den förnrdnade sjelf nämnde sin efterträdare, är af den art, att jag ej kan förklara möjligheten af dess bidragande till det åsyftade ändamålet: allmänt väl.
Jag önskar visst för min del administrativa åtgärdernas allmängörande, mea det är något 590 Den i 8 Juni. annat, än att, i en Journal, med autorileten af allmänt ombud, fästa Styrelsens uppmärksamhet på hvad Nationen åstundar med hänseende till föremål af allmänt och nationelt interesse, samt hvad mera detta förslag innehåller.
Hvarje S(ats-Expedition« åtgärder skulle utgöra föremålet för en så kallad ståendt artikel i denna journal.
Jag förstår ej hvad som menas med uttrycket: StatsExpeditionernas åtgärder, Efter min mening sträcka sig StatsExpeditionernas åtgärder ej längre än till utfärdandet af Kongl. Majers beslut.
Det blefve således dessa, som skulle framställas i de stående artiklarna, och till behandlande öfvedemnas, som orden lyda, åt utgifvarens egen urskilning.
Dét vore lyckligare för saken, och förmonligare för samhällsordningen, om utgifvarens upplysning finge begagnas, innan, men icke sedan, de administrativa åtgärderna erhållit egenskapen af verkställande magtens beslut
Jag tillägger allenast, att då redan en StatsExpeditiors åtgärder gifva tillräcklig sysselsättning för tankeförmågan och verkställighetens besörjande, skulie säkert den fullkomliga omfattning af dem alla, som utgör enda vilkoret för denna Journals möjliga nytta, mellan hvilken och dess stora skadlighet icke gifves någon medelväg, iordra sä omfattande egenskaper, att det må vara tillåtet fråga: livar finnes hos en enda person, denna grad af upplysning, visdom pch erfarenhet? ja, jag går * Den 28 Juni.
591 ännu längre, jag frågar: hos hvem finnes förmätenhet nog att ens tro sig äga dem?
För öfrigt vet jag ej, om verkställigheten af ett sådant förslag vore förenlig med Rikets Grundlagar, och jag tviflar högligen derpå, till dess man öfvertygar mig motsatsen.
Som jag icke haft rådrum taga tillräcklig ' kännedom om det Särskildta Utskottets afgifna Betänkande, bör jag slutligen, i afseende derå allenast tillkännagifva, att, så vidt Högloll.
Utskottet antagit Herr Ordförandens grunder och framställning för sina egna, gäller naturligtvis äfven för den delen tillämpning af dc erinringar jag tillåtit mig att i allmänhet göra.
Då jag emedlertid, särdeles i hvad som angår frågan om penningeverket, funnit mycken skiljaktighet mellan Utskottets tankar och Pierr Ordförandens, och denna del är för tillfä-let den vigtigaste, yrkar jag för min del så mycket mindre någon återremiss af Utskottets Betänkande, som mitt egentliga föremål varit, att i Höglofh Ridderskapets och Adelns protocoll finna ett rum för mina enskilta tankar i dessa ämnen , utan att våga hoppas någon sådan allmännare uppmärksamhet derå, som till ett derutöfver sträckt afseende skulle föranleda.
Grefve Mörner, Carl Stellan, uppläste ett så lydande Dictamen:
Särskildta Utskottet har, uti sitt till Riksens Högh Ständer afgifna Betänkande, föreslagit
Be - Den 28 Juni. villnings läggande på Caffeconsumtion; men då BevillningsUtskottet redan författat Bevillningsprojectet, för att, inom få dagar, till Riksens Höglofl- Ständers beprötvande öfverlemnas, får jag äran tillkännagifva, det Utskottet troligen nu mera ej kan göra någon rubbning uti sin, med lika så mycken omtanka sorn besvär uppgjorda plan.
Skulle deremot Riksens Högloft Ständer ej gilla projectet, utan fastställa andra grunder, då först lärer Särskildta Utskottets gjorda framställning komma i öfvervägande.
Under öfverläggningarna inom BevillningsUtskottet har likväl samma fråga förevarit; men som
Ledamöternas pluralitet hyst den öfvertygelse , att Bevillning på Caffeconsumtion ej verkar till mindskning i import af denna öfverflödsvara, utan blott leder till en ojemn beskattning medborgare imellan, har L iskottet ej tilltrott sig böra föreslå detta beskattningssätt.
Smaken för Caffe är, ty värr, nu mera så allmän, att endast ett strängt förbud mot nyttjandet, eiler en hög tull på varan, möjligen skulle kunna mindska consumtion; deremot leder en Bevillning säkerligen ej till ändamålet, ty de förmögnare folkclasserne låta ej en tillåten afgift afhålla sig från Caf* fedrickningen, och de mindst bemedlade, sorn utgöra mängden af consumenterna, torde nog finna utväg att begagna varans bruk, utan att anmäla sig till Bevillning; utom dess känne vi, hurusom en ganska stor del af Städernas fattigaste invånare, synnerligast bland qvinnkönet, nyttja Caffe ej blott för smaken utan äfven IV - Den 2 8 Juni. 593 äfven såsom födoämne; några koppar svagt
Caffe med litet bröd utgöra ofta hela förtäringen för dagen; födan häraf är ej stark, men stundom mindre kostsam än andra matvaror, och således lör många ett behof i nödens stund.
Min afsigt är ingalunda att protegera Caffedrickningen; tvärtom, jag erkänner dess skadliga följder och skulle anse mitt fädernesland göra en stor vinst, om denna öfverflödsvara kunde alldeles försvinna; jag har endast velat yttra den öfvertygelse jag enskildt äger, att det är med smaken likasom med en inrotad fördom, att den svårligen motverkas genom föreskrifter, och att Caffedrickningen således al, dramindst återhålles medelst en Bevillnings läggande på consumtion.
Föröfrigt och då jag varit en af dem, som påyrkat constituerandet af det Särskildta Utskottet, anser jag mig skvldig förklara den lifligaste erkänsla för Utskottets osparda omtanka, att nitfullt kunna svara emot sitt erhållna uppdrag; genom
Utskottets bemödande hafva orsakerna till den nog allmänt rådande penningbristen icke allenast blifvit mer uppdagade, utan äfven utvägar föreslagna till lifvande af industrien, til! håg för sparsamhet, och till bidrag att afhjelpa luxe samt öfverflöd, hvilket mer än allt annat i tidens längd undergräfver landets välmåga; huruvida de till hjelp och undsättning nu uppgifne medel i allt eller till någon del äro de enda rätta, om dessa slå i förhållande till Rikets öfriga ställning och förRidd, 0. sid.
Prat, N:o IS- 76. 594 Den 23 Juni. bindelser med andra Nationer, eller om icke flera andra finnas att kraftigt medverka, torde af Konungen få bedömmas, som i hela sin omfattning har öfversigt af Rikets allmänna belägenhet, och således säkrast är i tillfälle att kunna pröfva hvad som är nyttigt och möjligt.
Med anledning härutaf, och då Riksens Höglofl.
Ständer nu kommit i tillfälle att sina underdåniga önskningar i förevarande vigtiga ämne hos Kongl.
Maj t framlägga, lärer tiden snart vara inne, underdånigast begära, det Kongl. Maj:t i nåder täcktes granskade af Särskildta Utskottet föreslagna utvägar till Rikets ceconomiska förbättring, och med anledning härutaf stadga sådana föreskrifter, hvilka närmast leda till det stora ändamålet, Varandes jag för min del öfvertygad , att Kongl. Maj:t, som städse låtit
Dess trogna undersåtares välstånd vara hufvudsakligarte föremålet för Dess Regerings omsorger, nådigst inser behofvet att använda det kraftfullaste bemödande till, en skyndsam hjelp, samt med nådigt välbehag upptager Riksens Höglafl.
Ständers inför
Thronen underdånigst afgilvande önskningar i denna fråga.
Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham : Sedan Ridderskapet och Adeln i dag haft det tillfredsställande nöje, att af en Konungens högre Embetsman emottaga upplysningar öfver ett af de ämnen, som varit hufvudföremålet för Riksens Ständers sammankallande, får jag föreslå, att Ridderskapet och Adeln måtte anmoda Friherre Wirsin, att till trycket befordra sitt Den 2S Juni. 595 nyss upplåsta Anförande* Det är af vigt att våra MedStänder erhålla samma upplysningar innan de skrida till något beslut; det är af vigt att de meddelas Allmänheten, hvars uppmärksamhet är vid Riksdagen kanske mest rigtad på dessa föremål.
Jag anhåller derföre oin Eders Excellences Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på denna min begäran.
Herr Grefven och Landt Marskalken frågade om Ridderskapet och Adeln behagade anmoda Friherre Wirsén, att låta befordra till trycket sitt Anförande.
Ropades mångå ffa, och Friherre Wirsén lofvade efterkomma Ridderskapets och Adelns befallning.
Grefve Mörner, Adolph Goran, uppläste till Protocollet följande:
Det är nu afgifvet det Betänkande, som Rikets Ständer infordrat, angående den öfverklagade förlägenheten i allmänna penningerörelser, och angående medlen att afhjelpa den.
Ett särskildt, mej omsorg och omfattning utarbetadt utlåtande, har äfven åtföljt Utskottets, och i båda hafva Rikets Ständer utöfvat sin rätt, att utan förbehåll yttra sig om den närvarande ställningen och om orsakerna dertill, ifrån föregående åtgärder.
Det är ingen, som med mera tillfredsställelse än jag ser Svenska Folket, kommet i åtnjutning af en verklig frihet, utöfva sin granskningsrätt och 596 Den 2S Juni. ®ch det är ingen, sora mera än jag är öfvertygad, att det är bättre behofven och äfven klandret högt yttras, än att de förra skulle förtigas eller det sednare i tysthet utspridas
Men dä jag således skyndar att erkänna, att det är endast genom oförställda yttranden och framställningar, både af hvad Nationen önskar och af hvad den ogillar , som inbördes förtroende och inbördes upplysning efter handskola stadgas, må det nu tillåtas mig undersöka om de önskningar, Utskottets utlåtande framställer, om de ogillanden det innehåller äro, de torra lika nyttiga och utförbara, de sednare lika billiga och grundade på ett rigtigt bedömmande af orsaker och verkningar, som de synas öfverensstämmande med ögonblickets intryck och flera enskiltas interessen?
Jag känner fördelen utaf att tala i öfverensstämmelse med dessa sednare, jag vet att menigheter älska, lika mycket som enskilta, att höra dem som smickra deras böjelser, men jag har aldrig fruktat, att då jag bordt yttra mig, säga hvad jag trott vara sanning, både uppå detta rum och inför min Konung, och det är nu icke frå gan om bifall för’det närvarande, utan endast att till ett lugnare öfvervägande hos Nationen och till framtidens pröfning öfverlemna de anmärkningar jag har att anföra.
De måste naturligtvis blifva ganska ofullkomliga, då inom få dagar, och med en tid delad af flera andra sysselsättningar, jag går att upptaga och till en del besvara ett
Utskotts under flera veckors tid grundlagda och med Den 2 8 Juni. 5 97 beqvämlighet utförda arbete; jag kan icke heller hafva, hvarken den förhoppning eller den afsigt, att ingå i en fullständig utredning af ämnet.
Cen måste förbehållas en annan tid och lägligare tillfälle.
Men jag kan derföre icke undgå att anföra några allmänna erinringar otn Sveriges handelsställning under föregående åren, om den ledning som allmänna opinionen, yttrad af Rikets Ständer, under samma tid syntes gifva den, och om det sammanhang, som de i följe häraf och af förekommande omständigheter vidtagna mått och steg kunna hafva med den nu öfverklagade förlägenheten i allmänna penningrörelsen
Det vöre alltför vidlöftigt, att med författaren till det Utskottets Betänkande åtföljande särskildta utlåtande återgå til] granskningen af de administrativa åtgärderna sedan år tSco, och man skulle må hända, för att göra undersökningen fullständig, böra i sådant fall gå ännu längre tillbaka.
Då tidpunkten, vid hvilken Sveriges räddning verkställdes, också är den vid hvilken närvarande
Styrelses åtgärder vidtogo, är det också derifrån, som den teckning jag bör uppdraga, egentligen skall taga sin början.
Sverige, före denna tidepunkt, igenom en enväldig
Konungs oklokhet fördt till branten af undergång, kände så mycket lifligare angelägenheten, att, vid införandet af en ny sakernas ordning, grunda Nationens framtida trygghet uppå Nationens frihet.
Denna anda sträckte sig äfven till nästan alla delar af den inre och yttre Statshushållningen; och Rikets Ständer, sorn upphäfde Landttulls inrättningen, som bcgärte hufsvisitationernas afskaffande, som vid sjötullens reglerande anhöllo om frihet till införsel af vissa till dess förbudna artiklar, dels såsom blefrie igenom förändrade ornsteindigheter oumbärliga, dels såsom varande af den beskaffenhet> att det hittills mot deni gällande förbud icke uppfyllt ändamålet, utan fast mera föranledi till lurendrägerier y som uti Förordningen af 6
April 1799 om lurendrägeri och tullförsnillning funnit flera stadgande förekomma, hvarigenom, vid tillämp-> jiingen, olägenheter, lidande och kostnader de godsägande oundvikligen tillskyndas, och som derföre ansågo högst nödvändigt att denna Författning måtte i flera delar rättas, samt anhöllo om tillsättande af en Comité , som skulle öfverse denna och andra dermed gemenskap ägande Författningar, och hvil* ken Riksens Ständer förmodade skulle, såsom orden lyda, låta sig angeläget vara, tilt undanrödja alla sådana stadganden, hvarigenom utlänningar hindras, alt till handels idkande besöka Svenska hamnar, Rikets Ständer , säger jag, förenade sig äfven uti den af Oeconcmie- och BesvärsUtsitottet, i anledning af flera Städers yttrade åstundan om en lika nederlagsfrihet som Götheborg , föreslagna underdåniga anhållan, att Kongl, Majit täcktes, med nådigt afseende d Sveriges förmonliga läge för transitohandel med de omkring Festcrhafvet, Östersjön och Bottniska viken belägna öfriga Riken, lemna nederlagsoch upplagsfrihet utaf utländskt gods ät de Sta - Den 28..
Juni. 599 der, hvilkas belägenhet och hamnar Kongl. Maj.t anser vara dertill passande, och hvarvid Riksens Ständer särskildt nämnde Staden Wisby på Gottland.
Rikets ställning bidrog också att gifva styrka åt dessa Rikets Ständers tänkesätt och gjorde nederlagshandelns utvidgande till en nästan oundviklig nödvändighet.
Ett oerhördt handelstvång, grundadt på ett lika ovanligt vedergällnings system f hade afbrutit nästan alla ordentliga handelsförbindelser och i synnerhet stängt fasta landet för Engelska flaggan.
Sverige var nästan det enda land, hvarifrån å ena sidan continen* tens behof af Colonialvaror och Englands behof utaf afsättning kunde tillfredsställas och befordras.
Att under en sådan tidpunkt vägra sig att för en sådan handelsrörelse vara medlare, hade vant att försaka en gifven och betydlig fördel, för att icke få någon annan i stället, ty exporthandeln hade derigenom icke blifvit befrämjad, utan tvärtom ännu mera inskränkt; och att försvåra nederlagsrörelsen eller betunga den med alltför dryga afgifter, hade varit att öka anledningarna till lurendrägeri och tullförsnillning, då Engelska flottan, sedan de offentliga communicationerna voro afbrinna, med beväpnad styrka beskyddade sina nederlag vid Hanö och vid Winga Sand.
Det blir en alltid obestridlig sanning, att vår sjömagt icke var i stånd att mäta sig med denna, och det blir också en sanning, att det var den, af sakernas beskaffenhet föranledde, af en väl öfverlagd Statskonst medgifne, efterlåtenhet i detta fall, som gaf möjligheten till 6:o
Den 28 Juni. dön ökade export, hvilken man orätt satt på räkningen af den inskränkning uti införseln af utländska varor, sorn under år 1811 ägde ruin.
Då man öfverlefvat ifrågavarande period, kan man lätt påminna sig, att det, jemte tidningen om fredsslutet i paris, utspridda ryktet om möjligheten att under hand bibehålla handelsförbindelserna med England., var det, som, vida mera än Pommerns återfående, väckte allmän glädje och gjorde fredsslutet välkommet, och att farhågan, att se våra hamnar alldeles stängas, var nästan enda motvigten emot den rådande böjelsen, att sluta närmare förbindelser med fasta landets då varande beherrskare.
Nationens önskan, grundad på känslan äf dess under då varande omständigheter enda möjliga fördel, öfverensstämde således med dess Representanters förut yttrade tankar, med den af då vararide omständigheter uppkomna nödvändighet , och med det förhål ande som
Statsklokheten under samina tid böd att iakttaga.
Har man då skäl att förundra sig eller att ogilla att samm system bief oatbrutet följdt?
Hade icke en Regering, som satt sig deremot, och noggrannt låtit verkställa den hamnsiängning, hvilken man ej kunnat undgå att såsom ett vilkor för lugnets bibehållande efter utseende underkasta sig, derigenom med skäl utsatt sig för förebråelsen att misskänna sitt lands interesse och att försumma ögonblickets fördelar?
Annu vid 1S12 års Riksdag voro Rikets Ständers tänkesätt i dessa ämnen ej heller förändrade.
Den vid Riksdagen i Stockholm inställde visilations rättig - Den 28 Juni. heten i öppna bodar och magaziner samt på landsvägen blef väl åter medgifven, men uti det härom afgifna Betänkande yttrar sig Utskottet :
"Den sanning har icke undf allit
Ut skottet, såsom af Nationers e rf arenhet bestyrkt, att ett allmännare Fabriks-system icke velat lyckas, förr än detsamma redan genom åkerbruk eller sjöfart, eller bäggedera, vunnit den tillväxt i viii måga, att capital er emot lag renta kunnat i Fabriksrörelsen användas.
Det var mera genom lagliga rentans nedsättande för lania capitaler ifrån 10 ända till 4 procent, än genom stadgar emot importhandeln, sorn England, under loppet af 17.'(fe seclet och sedan del redutt hyste en rik och vidsträckt sjöfarande Nation, började täfla i Fabriksväg tued Höiland och Nederländerna samt grundade sin nu varande öfverlägsenhet öfver andra folkslag i nästan alla manufacturer.
Utskottet har äfven eftersinnat, att så snart ett Folk vill rigta sin omtanka och sin arbetsförmåga till sådana manufacturer, sorn icke af natur och omständigheter sjelfmant erbjudas och utan yttre biträde af sig sjelfva underhållas och blifva lönande, måste deras tillväxt och trefnad beredas genom understöd af Samhället, ett understöd sorn i mänga fall a f dem. rikeligen ersättes.
Detta understöd har icke alltid eller pä alla ställen bestått i corttania premier, emedan tillgångar till sådana i mångå Stater ofta saknats.
Oftare har man användt uteslutande rättigheter, hvarpå man i synnerhet icke varit nogräknad dd de omfattat förbud emot utländska rnanufa - 6o2 Den 28 Juni. cturvarors inforsel i landet eller deras beläggande med höga tullafgifter. vitt utländska varors härigenom stegrade pris år en skatt, so/n Nationen betalar tillJörman för si/ia Fabrikanter, lärer af ingen kunna bestridas.
Denna skatt ar betungande i samma män som, i händelse förbudet eller den drygare tullafgiften upphörde, man skulle få den utländska varan till betydligt lindrigare pris och större godhet än den inhemska.
Den är äter lätt, i samma män som Fabrikanten kan med utlänningen täfla i afseende pä sin tillverkning både i godhet och pris.
Afven ela, när denna uppmuntran för inländsk manufactur synes tryckande, kan den vara både billig och nyttig når för en snar framtid beredes möjligheten af denna förmånliga täflan.
Näringsfrihet är val säkraste utvägen, hvarigenom en Nation ledes till de yrken, som med dess Lands läge, cliniat, naturprodueter och handelsförhållande bäst öfverensstämma.