Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det bar synts Utsk. lämpligast, alt de revisioner, som böra verkställas under det riksdagen varar, skola ske af BancoUtsk. sjelf, såsom det har skett med den generella revisionen, hvaröfver berättelse till R.
St. ingått.
Nu åter är fråga om Bancodisconten, och det synes vara nyttigt, att den kännedom, som genom denna revision erhålles, kommer BancoUtsk. lill godo.
Det är delta, som föranledt BancoUtsk. till dess ifrågavar. förslag, hvilket jag icke kan finna annat vara än väl grundadt.
Någon fördel sker sannerligen icke Utsk. derigenom, hvilket hvar och en lärer inse, som tagit bestyr med revisioner. fi Den 1 F c b r u a r i f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, fästade Hr von Hohenhausens uppmärksamhet derpå, alt föremålet för öfverlåggningen nu vallista punkten af Ulskis meni., hvilken endast hade afseende på revisionen af lånecontorens räkenskaper och förvaltning.
Uppå sedermera framställd propos., beslöt R. o. Ad., att uppdraga ät Ridd.Direct. att utse en revisor och en suppleant för granskning af hvartdera af ifrågavar. lånecontors räkenskaper och förvaltning för nästlidne år, samt att skyndsamligen lemna BancoUtsk. del af Directms beslut, på det de personer, som derigenom varda utsedde, måtte genom Utskis försorg derom erhålla underrättelse.
2:dra punkten, ang:de rättighet för Utsk. att bland sina ledamöter utse 2ine af hvartdera RiksSt., för att i egenskap af revisorer afsluta revisionen af Dancodiscontverkets räkenskaper samt f. d. Riksdiscontens utredning för nästlidne är.
3:dje punkten, St. vid blifvande revisioner före nästa riksdag.
Lades till handlingarne. 4:de punkten, ang:de utseende af R. o. Ad:s samt Presteoch BondeSt:ns revisorer och suppleanter för granskning af Bancodiscontverkets förvaltning och räkenskaper samt f. d. Riksdiscontens utredning för 1846 och följande arén intill nästa riksdag.
Det synes såsom det icke hade varit BancoUtsk. bekant, att R. 0. Ad. genom 5 § af Ridd.Direct:s instruction uppdragit åt denna Direclion att mellan riksdagarne utse dessa Revisorer.
Då likväl så är händelsen, och R. o. Ad. således redan i detla afseende faltat sitt beslut, hemställer jag huruvida denna punkt kan erhålla någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne, och att BancoUtsk. på sin höjd genom prot.utdr. erhåller underrättelse om den ordning, R. 0.
Ad. i detta afseende en gång för alla stadgat.
II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., enär Ridd.Direct., enligt för densamma utfärdad instruclion, fått sig uppdraget att emellan riksdagarne hvarje år välja 2:ne af R. 0. Ad. till Revisorer uti Bancodiscontverket, äfvensom en revisor och en suppl ant vid hvartdera af lånecontoren i Götheborg och Malmö, funne Utsk:s i 4 punkten gjorda framställning icke påkalla någon R. o. Adis åtgärd.
Företogs till pröfning LagUtskis d. 18 och 30 sisth Jan. på bordet lagda betänk.
Nio 62, i anledn. af väckt motion, angide gemensam lag för inrikes och utrikes vexlar.
Efter uppläsning af Utskts yttrande, ronde dels grunderne för Den 1 Fel)mari f. ra. 7 lagstiftningen i delta ämnet samt angelägenheten deraf att det fortfarande medgifves K.
M. att i afseende på den utrikes vexelrörelsen vidtaga de förändringar uti nu ifrägaställde lag, sorn omständigheterna kunna föranleda, och dels de författningar, hvilka Utsk. ansett böra upphäfvas, anmälde sig och yttrade Frih.
Cederström, Jacob: Utsk. har i den upplästa början af sitt betänk, yttrat, att i afseende på förhållandet med utrikes makter är det nödvändigt, att Konungen får vidtaga åtgärder med vexelhandeln, utan att afvakta Ständernas sammanträde, och lagen om utrikes vexlar kan således icke komma under caIhegorien af gemensam lagstiftning af båda statsmakterna.
Det oaktadt har Utsk., på grund af Hr Schartaus motion, föreslagit bestämmelser för såväl ut- som inrikes vexlar, hvarigenom den oformlighet kan komma att uppstå, att en i civillags form antagen författning blifver utan Ständernas medverkan emellan riksdagarne af K. M. ändrad.
Jag finner mig derföre böra vördsamt för Ståndet framställa den mening, att lagen om inrikes vexlar bör skiljas frän bestämmelserna om utrikes vexlar, hvilka sednare utgöra ett ämne, som bör af LagUtsk. gemensamt med Ekon.Utsk. behandlas.
Pä det sättet komma båda lagförslagen in till K. M. i en riktig form; det ena, såsom en ekonomisk författning, behandlas af Konungen efter 89 § Reg.F., och det andra efter den 87 såsom allmän lag.
Jag hemställer derföre, att betänk, i sin helhet återremitteras, men att vid föredragningen af de särskilda punkterna lemnäs hvar och en öppet att göra de anmärkmr han kan finna befintliga.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att, i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Cederström föreslagit, föredragningen af detta betänk, finge ske på det sätt, att vid uppnämning af de särskilda §§ uti lagförslaget, hvar och en lemnades tillfälle att i afseende derpå framställa sina anmärkmr, men propos. till fattande af beslut ej komme att göras innan hela lagförslaget blifvit genomgånget.
Härefter uppstod discussion om följande §§: § 1- Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.:
Jag hyser visserligen ringa förhoppning, att någon verklig vexelrörelse i vårt land kommer att bildas mera hädanefter än hittills, emedan densamma måste blifva beroende af mänga andra förhållanden.
Minst lärer den kunna äga rum, såvida, genom locala bankinrättningars undertryckande, man beröfvar landsorterna alla medel att iakttaga ordning i sina liqvider.
Då likväl en sådan lag utgör ett bidrag till den enskilda creditens förbättring i landet, så anser jag densamma fordra stor uppmärksamhet.
Fordringarne måste vara icke allenast, att den skall hvila på riktiga rättsgrunder, utan äfven att redactionen skall vara tydlig och bestämd.
Dertill kommer, att denna lag måste uppställas i öfverensstämmelse med de, köp - 8 Den 1 Februari f.”m.| män emellan, redan införda ereditbruk.
I annat fall blir lagen hädanefter som hittills utan all verkan.
I anledn. häraf anser jag mig vid detta lagförslag böra göra åtskilliga anmärkmr.
I 1 § saknar jag allt stadgande huruvida vexlar kunna utfärdas utan att vara ställda till ordres.
Denna § stadgar tydligen, att vexeln bör innehålla den persons namn, till hvilken den utfärdas, men på intet ställe finnes ordet ordres uttryckt.
Jag anser för gifvet, att ingen vexel må kunna utfärdas ulan att vara transportabel.
I 4 § finnes visserligen en föreskrift i delta fall, men den bör äfven i 1 § vara tydligt uttalad.
Jag anmärker vidare, alt i samma § på nedersta raden af första sidan bör stå: den eller de personers namn, i st. f. ”den persons namn, hvilken i vexeln anmodas alt densamma inlösa.” Anmärkn. är obetydlig, men redactionen bör vara fullständig.
I samma § finner jag vidare uttryckt, att minimisumman för en vexel skal vara 25 ndr sp. I fall, att blancoendossementer tillåtas, finner jag detta stadgande vara riktigt, men i händelse vexeln endast skall circulera namngifna personer emellan, finner jag stadgandet öfverflödigt, och kan icke i sådant fall finna någon grund hvarföre icke en fordringsägare skulle genom vexeldragning kunna realisera en fordran äfven på mindre belopp.
Vidare anmärker jag emot sista mom. af samma §, att detsamma föreskrifver, att vexeln skall innehålla vexelgifvarens egenhändiga underskrift, ehuru 3 §'antydcr, att den kan utgifvas efter fullmakt eller pro cura.
För tydlighetens skull ville jag dessutom gerna önska, att i denna 1 § funnes bestämdt uttryckt, att derest någon af de der stadgade formaliteter icke finnas i vexeln iakttagen, så förfaller dess natur af vexel och den antager då naturen af en vanlig skuldförbindelse.
Ytterligare vill jag fästa uppmärksamheten deruppå, att i andra länders lagstiftning för vexlar finnes merendels tydligen uttryckt, att i vexeln skall uppgifvas hvaruti valuta är bekommen, antingen i varor, räkning eller contant.
Ett sådant stadgande kan visserligen synas öfverflödigt, men man har tyckt sig deruti finna en ökad garanti derför, att vexlarne grundas på verkliga affärsslut.
I vissa lagar finnes äfven stadgadt, att vexlar aldrig kunna dragas på samma ort, hvarifrån de äro utgifne, utan böra dragas från en ort till en annan.
Jag vill icke bestämdt uttala den åsigt, att ett sådant stadgande är erforderligt, men säkert är, alt det förekommer missbruk af vexeldragning, och jag öfverlemnar derföre åt Utsk. alt pröfva denna anmärkn.
Jag tror icke såsom den siste talaren, att det är nödvändigt att i 1 § införa orden ”den eller de personer”, då härom stadgas i den 2 §, och finner ej eller nödigt att införa ordet ordres, då enligt 4 § öfverlåtelse kan ske genom blott namnteckning in blanco.
Jag tror, att det i alla Europeiska länder så praktiseras, och att det icke finnes ordres på vexeln, utan simpel namnteckning a tergo, som betyder att den gälleri hvarje mans hand.
Han förvandlas derigenom till en löpande vexel från att vara en vexel på viss person.
En sednare an - Den 1 Februari f. m. 9 anraärkn. af Hr Nordenanckar, nemi. att vexlar skulle få dragas på huru liten summa som helst, kan jag icke eller gilla.
Om i ett land såsom vårt, der en inrikes vexelrörelse är okänd, vexlar skulle få dragas på huru liten summa som helst, så skulle de få naturen af ett slags creditmynt, och innehafvare deraf bland allmogen, som svårligen kunde lära sig att iakttaga föreskriften om protest inom viss lid, skulle slutligen förlora derpå.
I de öfriga af Hr Nordenanckar vid denna § gjorda anmärkmr anhåller jag deremot alt fä instämma.
Cederström gjort i afseende på vexlars minimivaleur, tror jag förfaller, om Hr Frill, behagar erinra, alt jag ansåg, att del föreslagna stadgandet vore nödvändigt, om vcxlarne lä transporteras in blanco, men att om vexeln transporteras man från man, så är stadgandet öfverflödigt, emedan den då icke kan blifva ett löpande circulationsmedel i landet.
Jag öfverlemna!' i alla fall till Utsk. att ställa dessa våra anmärknu- emot hvarandra och deraf utdraga det rätta.
I afseende på 2 § har jag endast den anmärkn. alt göra, alt jag icke ser hvarföre den skall hafva sin plats i detta capitel.
Jag anser den nemi. slå i sä nära sammanhang med den 26 §, att jag tycker den böra flyttas dit.
I öfverensstämmelse med den anmärkn. jag gjorde vid den 1 §, anser jag, alt i 3 § efter orden: ”att betalas till vexelgifvare!! sjelf”, bör tilläggas: eller ordres.
Emot den 4 § har jag en, som jag tror, vigtig anmärkn.
Jag anser det nemi. vara ett missbruk af vexelrörelsen om vexeln endosseras till ordres.
Den blir då ett circulerande pappersmynt i landet och skulle möjligen kunna leda till eluderande af den lag, som inskränker privatbankernas sedelcirculation, och hvarmed man velat hindra utgifvandet af nya circulerande creditpapper.
Bibehälles emedlertid detta stadgande, så finner jag fullkomligt riktigt, att minimivaleuren icke får understiga hvad i 1 § föreskrifves.
Följden af ett endossement in blanco blir, att vexeln icke erhåller mera än en namnteckning, såsom fallet varit med de få vexlar, som vi sett circulera i värt land.
Jag skulle anse det vara en väsendtlig förbättring i vexellagen, om den bestämdt föreskrefve, alt vexlar böra transporteras man från man.
Den 6 § ålägger vexélgifvaren att hålla vexeln tillhanda samma dag, som vexelslutet skett.
Jag anser, att äfven vexellagaren bör hafva skyldighet alt inom sam - 2. § 3. § 4. § 6. 7 H. 2 Den t Februari f. m. ma lid afhemta vexell).
Dessa skyldigheter böra ställas emot hvarandra. § 7. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.:
Vid 7 § anhåller jag att fä göra den anmärkn., att jag icke inser behofvet af hela denna §.
Det synes mig, att när vexellagaren afhemtar vexell), så bör han betala densamma och således ingen credit lemnäs.
Då behöfves icke hela denna formalitet alt protestera inom tre dagar.
Enligt min åsigt bör ingen kunna af lagen förklaras skyldig att lemna en vexel, lika litet som någon annan vara, på credit, och då lärer ingen eller göra det annat än till sådana personer, för hvilka han har förtroende, hvarigenom således ingen stämning torde komma i fråga, derföre att vexeln icke blifvit genast betald.
Den nu föredragna 7 § är ordagrant hemtad ur 1834 års förslag, dock med den skillnad, att män har ålagt vexelgifvaren att, dä aflemnad vexel icke blifvit betald, anmäla protest inom 3:dje dagens utgång och inom 8-de dagen uttaga stämning.
Om inrikes vexlar skulle komma till ständ, så är det väl naturligt, att 3 dagar äro på landet en alltför kort tid att göra protest och uttaga stämning; 8 dagars tid för att uttaga stämning i närmaste stad synes mig behöflig.
Hvad åter beträffar den anmärkn.
Gr. Gyldenstolpe gjort, så är det genom handels-coutume i städerna så bedrifvet, att man sluter handeln om vexeln hos mäklaren, och låter den afgå med posten, hvarefter man är skyldig att inom tredje dygnet betala den.
Om man det icke gör, sä skall vexeln protesteras, men denna coutume kommer naturligtvis mindre alt äga rum man och man emellan på landet, der man troligen kommer att erlägga betalningen genast.
Jag anser den förändring, som Utsk. infört i 7 §, vara af största behof påkallad.
Den enda anmärkn. jag deremot skulle vilja göra, är alt tiden bort ytterligare förkortas.
Den tid af 8 dagar för protesten, som 1834 års förslag innehåller, skulle nästan upphäfva hela naturen af vexelrörelsen, och jag anser till och med 3 dagar nästan för mycket.
Någon svårighet att verkställa en sådan protest på landet uppslår icke, då Utsk. i 36 § tydligen uttryckt, att protesten kan ske icke allenast genom kronobetjent jemte ett tillkalladt vittne, ulan äfven genom två tillkallade vittnen, som endast kunna skrifva.
Långt ifrån att vilja förlänga denna tid, skulle jag snarare vilja förkorta den till en eller två dagar.
Till hvad de tvenne föreg:de talarne yttrat, anhåller jag, att såsom anmärkn. emot Utsk:s förslag i denna § få lägga följande:
Man vet, att i den handel, som bär namn af contant, uppstå likväl vissa tillfällen, då det är alldeles omöjligt att gå så contant till väga, att köparen skall stå med penningarne i den ena handen och mottaga varan af säljaren med den andra handen.
Det finnes i sådant hänseende vissa bruk, dem det allmänna umgänget föreskrifver, och livilka ingen kan Ben 1 F e b r u a r i f. m. öfverträda, om han vill fortfara att göra affärer.
Derföre är det väl nödigt att stadga något särskildt positivt för sådana tillfällen, då man ej kan begära contant genast, t. ex. då en vexel skall skickas med posten, under afvaktan att med omgående få penningar o. s. v. Det måste då finnas en föreskrift i lagen, hvarigenom vexelns säljare försäkras om ett kraftigare medel att få sin betalning, än då fråga är om en vanlig öfverenskommelse.
Jag tager mig friheten fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att 7 § handlar icke om incasserande af vexlar, utan om betalnings erläggande för inköpta vexlar. § 10.
Emot 10 § har jag endast ali framställa den anmärkn., att orden ”så fort ske kan” åro alltför obestämda.
I den äldre vexelstadga!) föreskrefs, att den om vexel händer fått var skyldig att derå genast söka godkännande och med nästa post vexeln återsända.
Delta har blifvit utbytt emot det obestämda uttrycket: ”så fort ske kan.”
Det bör vara commissionärens skyldighet att uppvisa vexeln genast och återsända den inom någon viss tid.
Jag föreslår dertill den postdag, som inträffar näst efter 3 dagar sedan vexeln ankommit.
Jag har vid denna § en högst obetydlig anmärkn. att göra, härledande sig möjligen från ett tryckfel, som vid återremässen torde böra rättas.
Det står nemi.: ”till dess, förfång, som vexeln öfversändt”, i st. f. att det lärer böra heta: till dens förfång etc.
För min del anser jag dessa ord, ”så fort ske kan”, verkligen vara nödvändiga, emedan det händer, att ombudet, då posten kommer, icke är vistande på den ort, dit brefvet är skickadt, och att han kanske icke kommer åter förr än om 8 eller flere dagar.
Han kan då naturligtvis icke presentera vexeln till accept förr än han sjelf fått brefvet, oeh det torde således icke vara lämpligt att bestämma någon viss dag.
Skulle så vara, alt godkännaren är frånvarande, sä är det ombudets skyldighet att inom föreskrifven lid i alla fall uti hans hemvist uppvisa vexeln och anmäla protest. § 12.
Vid slutet af 12 § tager jag mig friheten föreslå följande tillägg:
Har vexelgifvaren råkat i concurslillslånd, och är sådant för den, å hvilken vexeln är dragen, veterligt, förr än densamma honom till godkännande förevisades, bafve då ej rätt att vexeln godkänna.
Vexel, dragen att betalas vid uppvisandet, må ej eller inlösas, om utgifvarens concurs är känd.
Jag förutsätter nemi. möjligheten, att vexeldragaren gjort concur.s och att godkännaren har penningar för hans räkning, när en vexel presenteras till accept.
Under sådana förhållanden anser jag, alt 12 Den 1 F ehr ua r i f. m. lian är skyldig vägra accept, emedan andras rätt derpå beror.
Likaså om vexeln är dragen att betalas a vista oell vexeldragaren gjort concurs, så måste godkännaren vägra betalning.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum komine alt fortsättas kl. 6 e. m.
Gederström, Jacob: I den af Hr Nordenanckars vid 12 § gjorda anmärka, instämmer jag sä mycket hellre, som en oredlig cessionant, genom alt låta fingerade vexlar accepteras, skulle kunna öka sitt skuldbelopp till den stora massa, att vexelandelen komme alt absorbera större delen af lillgångarne.
Det är helt naturligt, att den, som inlemnat sin stat och afstålt sina tillgångar, lika litet bör genom vexlar få öka sin skuld, som lian får upplaga nya lån, hvilket vid ärans förlust är honom förbjudet.
För min del tror jag, att af den siste värde talaren något misstag är begånget.
Det vore enligt min tanke en stor orättvisa, om vexellagaren skulle förlora sin vexelrätt, sedan vexeln är godkänd, derföre alt vexelgifvaren kommit på obestånd innan vexeln blifvit betald af acceptanlen, äfvensom det vore stridande emot naturen af vexellag i allmänhet.
I samma stund vexeltagaren köpt vexeln hos vexelulgifvaren, är lian laglig fordringsägare hos vexelemottagaren eller acceptanlen, såvida denne är skyldig att acceptera vexeln, och bör ej förlora sin rätt hos denne derföre, att vexelutgifvaren kommit på obestånd sedan vexeln ulgafs.
I fall det ännu är tillåtet alt emot den II § framställa en anmärkn., som nyss undföll mig, så ber jag att få anmäla, det jag anser de derstädes föreskrifna 3 månader, iuom hvilka en på betalning viss lid efter uppvisandet ställd vexel skall till godkännande presenteras, böra förkortas.
Om vexeln t. ex. är dragen på 6 månader, och det icke åligger vexelinnehafvaren att presentera den till inlösning förr än inom 3 månaders förlopp, sä skulle verkligen en sådan liqvid kunna komma att fördröjas ända till 9 månader.
Detta anser jag vara ett missbruk af vexelrörelsen, som afser hastiga Ifqvidcr, och skulle derföre vilja förkorta denna tid af 3 månader lill en och en half. § 17.
Frih. Cederström, Jacob: Vid 17 § har Utsk. gjort en obetydlig förändring uti 1834 års förslag.
Det har nemi. förändrat ordet af till utaf och derigenom fått ett sämre ord.
Då betänk, återgår till Utsk. torde det bättre ordet komma att äter insättas.
Den 17 § innehåller, att derest vexel protesteras, så återgår densamma, och skall då efter den stränga executionsordn., sorn förslagets 30 § innehåller, genast kunna med full executiv kraft utsökas hos utgifvaren, utan afvaktande af förfallotid.
Häruti ligger nästan mycken stränghet.
Jag anser, alt utgifvaren af en vexel, som blir protesterad, icke bör tillförbindas
Den 1 Februari f. m. 13 strängare ansvar, än att lian bör ställa caution eller annan säkerhet derför, att vexeln blifver på förfallodagen inlöst, och att först å denna dag det strängare ansvaret bör inträda.
Efter de upplysningar jag erhållit, är detta äfven såsom en allmän coutume bland köpmän antaget, och jag anser, att lagen bör upplaga detta stadgande.
I denna del måste jag bestrida Hr Nordenanckar anmärkn.
Om en vexel protesteras, så kan möjligen en affär för vexeltagaren misslyckas pä den ort, dit vexeln är utställd, och han bör då åtminstone på ögonblicket kunna återfå de penningar, för hvilka han contant köpt vexeln. § 18.
Den 18 § stadgar endast om den s. k. blaneocrediten, hvilken på det hela utgör ett missbruk af vexellagen, som lagstiftaren icke bör godkänna eller understödja. § stadgar nemi., alt vexel icke skulle kunna få dragas annat än efter förut erhållen tillåtelse af acceptanten.
Delta afser blaneocrediten.
Men i händelse man äger en redan förfallen fordran hos en köpman eller annan sådan person i vexellagen nämnd, som man äger rättighet antaga alt vara försedd med cassa, så bör det, efter min tanka, icke vara någon förmenadt att draga på honom en vexel, utan att förut hafva betingat sig tillstånd.
Jag anser således, att denna § bör i öfverensstämmelse härmed få ett tillägg.
Efter orden: ”tillåtelse att vexel å honom • draga” bör tilläggas: eller fordran, hos honom förfallen vid den utställda vexelns förfallotid. § 19.
Emot 19 § har jag endast den anmärkn. att göra, att ifall meningen är, att denna lag äfven skall omfatta utrikes vexlar, så bör man bestämma tiden, icke blott för inhemska uso, utan äfven för utländska, hvilka äro olika på olika orter.
Från Stockholm på Hamburg är uso köpmän emellan allmänt anlagen till 67 dagar.
På London kan jag icke erinra mig om den utgör 75 eller 90 dagar.
Dessutom är köpmän emellan anlaget, alt månaden beräknas efter calendern och icke till 30 dagar.
Till undvikande af misstag tror jag äfven, alt denna beräkning bör af vexellagen antagas. 20.
Hr Nordenanckar: I 20 §:s slut förekommer: ”att om acceptanten ej vill eller förmår erlägga mera än en del af vexelns belopp, så ankomme det på innehafvaren, alt emottaga eller icke emottaga hvad honom erbjudes, men proteslere icke dessmindre för hvad som brister”.
Jag anser, alt det bör vara ett bestämdt åliggande för vexelinnehafvaren att mottaga den afbetalning, som godkännaren erbjuder, emedan vexelgifvarens eller föregående innehafvares rätt ofta kan bero deraf. 14 Den 1 Februari f. m. § 23.
Denna 23 § innehåller i det fallet en otydlighet, att cursnoteringen ofta ärjolika och det icke är beliestämdt hvilkendera noteringen, som skall följas.
Antingen måste man åberopa den högsta cursen, som för dagen är noterad, eller också bör man, hvilket jag anser rättast, vid liqviden beräkna dagens medelcurs för vexlar med lika läng omloppstid.
Med ordet ”vexelcurs” afser denna § naturligtvis den för dagen gällande, hvilket jemväl inhemtas af nästföljande 25 §; men denna 23 § innehåller i slutet följande ord: ”dock med förhöjning, motsvarande ränta till ^ för 100 i månaden, under den förfallotid, som för vexel efter samma curs är bestämd;” och när man jemför dessa ord med 25 §, så finner man, att detta tillägg till 1834 års förslag,' som slutade med ordet vexelcurs, står med den 25 § i strid, och derföre bör åter borttagas.
I full att den anmärkn.
Cederström gjort, är riktig, sä alt 23 § står i strid med den 25, sä finner jag likväl stadgandet i denna 23 § så riktigt, att, långt ifrån att vilja utesluta här detsamma, jag hellre tror att öfverensstämmelse bör sökas, - derigenom att ett motsvarande införes i den 25 §. § 32.
Jag tror, att meningen i början af den 32 § blefve tydligare, om man efter ordet ränta tilläde derå, så att det komme att hela: ränta derå till £ för 100 i månaden. § 33.
Jag finnér de i 33 och 35 §§ gjorda tidsbestämmelser något för länga.
Om man har tre månaders tid på sig innan man behöfver fullfölja ålergångstalan, och vexeln redan erhållit flera endossenter, som hvar och en äga denna respittid sins emellan, så uppkommer i sanning en alltför lång tidsutdrägt.
Jag tror, att denna tid bör förkortas till en och en half månad. § 42.
I denna 42 § stadgas, att för vexel, som med protest återkommit, utmätning eller bysättning icke kun emot vexelgifvare eller öfverlåtare verkställas förr, än tre dagar förflutit, sedan han bevisligen blifvit krafd.
Pä vissa orter, t. ex. Stockholm, är redan nu executionen så hastig, att man för revers, ställd till ordres, kan erhålla utmätning pä vida kortare tid än här är stadgadt.
Jag anser således, att denna tidsbestämmelse af tre dagar är alltför lång, att den skulle göra vexeln sämre än en revers till ordres och kunna leda lill missbruk eller undanhållande af .tillgångar.
Jag tror, alt utmätning bör erhållas genast, Den I Februari f. m. 15 men det föreslagna uppskofvet med bysättning kunna bibehållas, och yrkar rättelse i lagen i öfverensstämmelse dermed.