Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pronomen dertill kommer också så sent efter, att man ej vet lill hvad det skall hänföras, äfvensom man är i osäkerhet huruvida meningen är, att af presterskapet, såsom dess ombud, pastorer eller vice-pastorer skola förordnas.
Sedermera kommer pronomen relativum ”hvilka," hvarefter man väntade sig en bestämmelse om hvilka bland desse pastorer eller vice-pastorer skola förordnas, men i stället förekommer:
"hvilka dessutom alltid sjelf— ve böra dervid vara tillstädes."
Här är åter en stötesten, nemi. ordet "dervid," hvarom man ej vet hvarpå det har afseende.
Derefter kommer ett uppenbart språkfel.
För att visa detta, skall jag uppläsa början af meningen ännu en gång: ”Af presterskapet må endast ordinarie eller tjenstför 14 H.
Den 10 October f. m. rättande pastorer kunna dertill forordnas, hvilka dessutom alltid sjelfve böra dervid vara tillstädes, eller i sitt ställe hafva dertill utsett någon af församlingens prester.”
Ordet sitt är här ett pronomen reciprocum, sorn kan hafva afseende på ett föregtde suhstanlivum i singularis, men alldeles icke i pluralis.
Således måste det utbytas mot ordet deras.
Vidare står här: ”men är pastor ensam prest.”
Att han icke kan vara ensam prest inom hela Riket måtte vi vara ense om.
Det måste väl stå hvar lian ar ensam prest, och är väl nödigt att tillägga orden: inom församlingen.
Sedan lyder fortsättningen sålunda: ”och laga förfall hindrar hans inställelse, må han foga den anstalt, alt annan person till— städeskommer, som, med pastors ansvar, ur den medförda husförhörs-boken meddelar all den upplysning, som lagligen kan äskås.”
Med pastors ansvar!
Jag frågar en livar, hvad vill denna, om jag så får uttrycka mig, gallimathias säga?
Kan man säga med någons ansvar?
Det mätte väl heta på någons ansvar, eller under någons ansvar, eller också under samma ansvar, som är stadgadt för någon annan.
Alla dessa uppenbara oriktigheter och grammatikaliska språkfel hafva fortfarit, tror jag, sedan år 1818; men det förundrar mig sannerligen, att Cevilia.Utsktn kunnat låta dem så länge existera.
För att nu hjelpa den saken och göra Svenska af §:n, så att den må kunna fattas och begripas af hvar och en, samt icke vara ett åtlöje för dem, som läsa densamma, får jag föreslå följande redaetion, hvilken ej skall hafva den minsta menliga inflytelse på meningen, utan, såsom jag tror, fullkomligen skall lugna Frih. von Krsemers fruktan för att någon tvetydighet eller olägenhet genom redactionsförändringen skulle uppstå.
”Mantals- och skattskrifningen förrättas inom hvarje stad, pastorat eller socken, i närvaro af ett sådant Konungens Bef:h:des ombud, som roed nödiga kunskaper förenar anseende i orten.
Dertill” (nemi. till ombud, och der har man pronomen relativum till hvad som föregår) ”må bland presterskapet endast kunna förordnas ordinarie eller tjenstförrättande pastorer, hvilka” (der har man åter pronomen relativum på sin plats, ty det afser nästföregående substantivum) ”dessutom alltid böra antingen sjelfve öfvervara förrättningen, eller också dertill” (nemi. att öfvervara förrättningen) ”hafva i deras ställe utsett någon af församlingens öfriga prester.”
(Till församlingens prester hörer jemväl pastoren eller vice-pastoren och derföre bör här införas öfrige prester) ”Är pastor ensam prest inom församlingen och laga förfall hindrar hans inställelse, bör han föranstalta att annor person, försedd med husförhörsboken, tillstädeskommer, för att utur densamma, under lika ansvar, som för pastor” (sådan måste väl meningen vara i §:n) ”meddela alla upplysningar, som lagligen kunna äskås” Frih. von Kraemer:
Jag har visst icke något emot > Den i o O c t o b e r f m.
179 den redaetions-förändring
Hr Printzensköld föreslagit, hvilken innehaller samma föreskrifter, blott med en omvändning af ordställningen, sorn jag medger visserligen kan tåla förändring.
Ider finnas fel mot språket, det är bevist, inen att de icke åstadkommit något tvifvelsmål om §:ns rätta tillämpning, det kan jag intyga; ty det har alltid tillgått så, att Konungens Bef:h:de nämnt ett ombud att vara närvar. vid mantalsskrifningen.
Har han icke funnit någon, som varit mera passande än pastorn, så har han nämnt pastorn, och har denne varit hindrad, så har någon af församlingens öfrige prester varit närvar, med husförhörsboken.
Så har detta stadgande blifvit tillämpadt.
Jag medger, att den redaction, som nu blifvit föreslagen, innefattar bättre Svenska; men den innehåller precist detsamma, och således har jag intet deremot.
Jag har visserligen sökt att hittills, så långt min inskränkta förmåga medgifvit, försvara Utsk:s åtgärder, då jag deruti deltagit; men jag har reserverat mig emot Utsk:s förslag i denna § och har derföre icke någon skyldighet att försvara pluralitetens mening.
Jag gör det icke heller och önskar, att de här gjorda tilläggen mätte utgå.
Jag begärde egentligen ordet, till en början derföre, att Frih. Anders
Gederström ansåg detta stadgande vara skadligt, men lagligt.
Jag har i Bevilln.Utsk. varit af alldeles motsatt åsigt.
Jag kunde icke bedomina om det var skadligt, ty jag har icke deltagit i sådana förrättningar, som här äro i fråga, men jag trodde stadgandet vara i olaglig väg tillkommet, emedan det är i strid med en K. förordning, och på denna grund har jag reserverat mig einot beslutet.
Jag skall, efter jag har ordet, begära att få nämna några ord i anledn, af Hr Printzenskölds yttrande.
Den värde talaren har ingått i en medicinsk, politisk och philosophisk undersökning om tillståndet i Bevilln.Utsk. och tror en epidemi, nemi. reform-epidemi, der vara rådande.
Jag tror, alt de oriktigheler och möjligen icke fullt lagliga förslag, som här förekomma, alldeles icke kunna härleda sig från någon sådan epidemi.
Tvertom har jag på sednare tider funnit, att Utsk. varit tillräckligen prohibitiv; sinnad t.
Men jag tror, att felet bör sökas i en helt annan anledn., nemi. i en felaktighet uti vår representation och våra Utsk:s sammansättning.
Hvar och en har varit i tillfälle att se huru mycken spetsfundighet och förvärfvad bildning understundom fordras för att rätt förklara grundlagens ordalydelse.
Det händer att äfven de, hvilka under flera riksdagar gjort detta tili snart sagdt ett älskiings-studium, likväl äro af olika tankar derom.
Ännu mera måste detta vara förhållandet med dem, som för första gången bevista en riksdag, och som dessutom genom sin uppfostran och allmänna bildning icke fått den skärpa i omdömet, som för Den 10 Ocfober f. m. dessa finare distinctioner erfordras.
Jag hyser all aktning för hvart och ett af RiksSttn; men vi måste medgifva, alt en sådan klyftighet ej kan finnas uti ett af dessa Stånd, och då man dertill tager i betraktande, att de privilegierade Stånden, såsom man vill kalla dem, vanligen arode, hvilkas ledamöter äro minst talrikt närvar, i Utsktn, derföre att de rent af, jag tvekar icke att utsäga det, försumma sig; så blir följden, att det enskildta intresset hos dem, som icke förmå att fullständigt tolka grundlagens ord, gör sig gällande vid alla voteringar.
Derföre tillkomma sådana stadganden, som verkligen för en eller annan dass kunna anses medföra någon fördel, då denna dass för ögonblicket tillfälligtvis utgjort majoriteten inom Utskm.
Jag fruktar åtminstone att detta ar anledningen.
Hvad åter beträlfar sjelfva redactionen, så har Hr Printzensköld yttrat mycken förundrau öfver att sådana felaktiga redactioner kunna insmyga sig.
Jag medger, att det icke är bra; men Hr Printzensköld känner troligtvis huru med sådana redaetiouer tillgår.
De blifva, sedan Utsk. fattat sina beslut, uppsatta af cancelliet och justeras sedan inför TJtsk., som blott hör deni en eller annan gång uppläsas.
Den som vill göra sig ytterligare besvär, ser visserligen igenom dem, men vanligen har ploraliteten blott hört dem uppläsas och kan då icke ingå i den speciella granskningen af ordställningen.
Om något i detta fall skulle förundra mig, så vore del, att, ehuru Kammarrätten säkerligen haft åtskillige tjenstemän här närvar, vid de föregtde riksdagarna, desse, som äro i tillfälle alt hela året om alla dagar begrunda bevilln.förordn., likväl icke fästat uppmärksamhet på de verkligen stora grammatikaliska fel, som jag medger finnas i förevar. 39 §.
I saken instämmer jag uti den reservation, som Prosten Osterman afgifvit.
I formel t hänseende är jag visserligen af Hr Printzenskölds och andre värde talares mening, att den ifrågavar. §:n icke hörer till beskattnings-lagstiftningen, utan till den lagstiftning, som tillhör Konungen allena, af hvilken också en mantals- och skattskrifnings-författning af år 1812 är utfärdad.
Men då R. o. Ad. redan i föregtde plenum beslutat, att de delar af bevilln.förordn., som tillhöra Konungens lagstiftning, böra af Beviiln.Utsk. afsöndras från det öfriga; så förmodar jag att H.
Ståndet finner icke behöfligt vara, att nu uppehålla sig med denna omständighet, utan blott fästa sig vid innehållet.
Men då den formella behandlingen älven angått språket, så, om R. o. Ad. skulle vilja antaga Hr Printzenskölds förslag, hvaremot jag icke har något alt invända i hänseende till redactionen, skulle jag önska att både vid denna § och äfven vid de följande en annan 1 edactions-rättelse matte iakttagas, nemi. den att De#
To Oclober f. m. «8i låta kyrkoherden belial la sitt Svenska namn.
Derigenom all han kallas pastor, har det handt i en föreg:de §, som jag icke nu hittar på, att man förblandat pastorer och pastorat.
Om man liibehölle den Svenska benämningen kyrkoherde i stället för pastor, så skedde åtminstone icke en sådan förvexling.
Hamilton anfört, anser jag mig böra blott nämna, att de erinringar jag gjort gälla icke minoriteten inom Utsk., utan pluralitetcn, och det är denna pluralitet, som jag påstått vara af reform-feber angripen.
Hvad återigen redactionen angår, så får jag öppet bekänna, att det kan vara en omission af Kammarrättens tjenstemän, att de icke under en mängd riksdagar fästat uppmäiksamhet på de betydliga språkfel, som i bevilln.förordn. förekomma.
Felet kan således äfven skrifvas på min räkning, men jag erkänner uppriktigt, att jag icke under de föreg:de riksdagarna tagit så nära del i några riksd.förhandlingar, och således ej heller i hvad bevilln.- författningen rörer, att jag på det förhållande, som nu är framstäldt, fästat någon uppmärksamhet.
Jag har äfven, jag erkänner det lika uppriktigt, satt förtroende till åtskilliga i våra Bevilln.Utsk. varande ledamöter, hvilkas bildning bort vara en borgen för att Svenska språket begagnades i författningen, och icke uppenbara språkfel deri lemnades utan rättelse.
Men då nu icke så skett, har jag ansett för en pligt, i följd af det embete jag nu innehar, att närmare följa bevilln.förordn. vid bevilin.frågornas behandling inom R. o. Ad., och har jag trott mig böra anmärka de fel emot språket, som jag funnit i författningen.
Jag har begärt ordet blott för att göra den anmärkn. emot
Hr Printzenskölds redaction af denna §, att den sista delen deraf är något otydlig, då den innehåller, att den person, som i pastors ställe infinner sig vid mantalsskrifningen, skall meddela upplysningarna under lika ansvar som pastor.
Jag tror deremot att det bör heta, alt han skall göra det på pastors ansvar, ty att säga det en annan person skall göra det under lika ansvar med pastor, tror jag vara ingenting värdt, emedan pastor ansvarar för sina förseelser vid mantalsskrifningen, såsom för embelsfel; men om han skickar i sitt ställe en annan, begår denne icke embetsfel , hvarför det bör blifva på pastors risk , om han begår något fel.
Den anmärkn., som Hr Munck af Rosenschöld nu gjort vid mitt redactionsförslag, är i sanning så orimlig att jag knappast skulle anse den värd någon vederläggning.
Jag bör blott erinra derom, att den, som har laga förfall att infinna sig vid en förrättning, den må vara hvilken som helst, han kan hvarken enl.
Svensk lag, rättsbegrepp eller sundt förnuft vara underkastad något ansvar 182 Den 10 O c t o b c r f. m. för hvad som passerar vid denna förrättning, der lian icke inställer sig.
När ombudet infinner sig, så är det ombudet, som liar ansvaret för hvad detsamma gör och låter.
Underlåter ombudet något af hvad detsamma, såsom företrädande pastors ställe, vid förrättningen åligger, så är det ombudet och icke den af laga förfall hindrade kyrkoherden, som derför skall ansvara.
Annat är förhållandet, om oriktigheter finnas i husförhörsboken.
Förekomma der sådana, och oriktiga uppgifter på grund deraf blifva meddelade, då har icke ombudet gjort någon oriktighet, utan har pastor sjelf begått den.
Detta synes mig hafva bort vara så tydligt och klart, att Hr Munck af Rosenschöld icke bort framkomma med en sådan anmärka., som den ifrågavarande.
Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att alla de, som öfver deri nu föredragna delen af Bevi!!n.Utsk:s betänk, sig yttrat, hade ansett, att allt det borde uteslutas, som Utsk. föreslagit att i 3g §:n införa utöfver hvad hittills gällande författning föreskrifver; hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla ett sådant uteslutande.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utsk. föreslagna redaction i öfrigt.
Hr Landtm, hemställde, om R o.
Ad. behagade antaga den redaction Hr Printzensköld föreslagit.
Här torde jemväl böra införas 17 år, då beslut blifvit fattadt, att mantalspenningar ifrån denna ålder skola utgöras.
I fråga om skyddsafgiften är förslaget bifallet, att den skall utgå vid 18 års ålder.
Som jag förmodar att åldel sbestämmelsen bär bor rättas efter beslutet om 111 inlalspenningarna, så gjorde väl H.
Ståndet rättast, att lika med Bevilln.Utsk. lemna den frågan öppen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, livad siffertalen anginge å åldern på dem som böra i mantal skatlskrifvas eller antecknas till erläggande af skyddsafgift, R. o. Ad. torde finna att siffran vore beroende af de beslut, som i dessa frågor redan af Ståndet eller R.
St. äro eller blifva fattade.
En värd ledamot har gjort en annan anmärkn., som i det af Hr Printzensköld afgifna project ej blifvit observerad , nemi. om obehöfligheten af Konungens Bef:h:des ombuds närvaro vid ifrågavar. förrättning.
Då jag är af alldeles samma tanke, som den värde unmärkureu i detta afseende uttalat, så måste jag yrka, Oen 10 October f. ra. 183 att denna fråga måtte blifva föremål för pröfning, innan ett ovillkorligt antagande af Hr Printzensköids project kan komma i fråga, hvilket jag i alla öfriga fall är färdig att antaga, såsom ägande företräde framför den gamla redactionen.
Jag tror, att någon måste vara i spetsen för förrättningen, och det torde kanske vara betänkligt att öfverlåta detta åt häradsskrifvarén, då man kommer ihåg, att någon contractsprost å embetets vägnar kan vara närvar, och icke gerna bör ställas under häradsskrifvaren, eller någon annan honom underordnad person i det allmänna lifvet.
För att föi lika dessa båda åsigter, tror jag man kunde göra ett utbyte af ord, som äfven skulle hafva ganska vigtigt inflytande i sak, nemi. om man i stället för Konungens Befthtdes ombud begagnade uttrycket: "den person, som Ko"nungens Bef:h:de uppdrager att förrättningen fullgöra.”
Derigenom har man äfven uttryckt, att en person skall finnas, som leder förrättningen, och att den icke helt och hållet lemnäs beroende af häradsskrifvaren.
Med detta utbyte tror jag, att begge åsigterna skulle vara skäligen belåtna, och jag mäste så mycket hellre yrka något dylikt, som jag i alla delar förenar mig i hvad Hr Edenhjelm yttrat i afseende på deri oformlighet oell collision, som kan uppkomma emellan Konungens Bef:h:des ombuds tillgöranden, och dem, hvartill Konungens Bef:h:de sedermera kan finna sig befogad i ändringsväg.
Så länge ordet ”ombud” står qvar, så förutsattes naturligtvis, att landshöfdingen vid förrättningen är närvar., antingen sjelf eller genom substitut.
Det är detta som jag anser oformligt och för ingen del behöfligt, ty då besvär öfver mantalslängderna i alla fall dragas inför Konungens Befthtde, så blir han ändock i tillfälle att pröfva dem.
I afseende på förrättningens ordentliga gång erfordras således blott en person, som derför är ansvarig.
En sådan ansvarighet är alldeles icke oskiljaktigt förenad med mantalsskrifvarens befattning, hvilken verkligen har ett helt annat föremål.
Om man således, på sätt jag nyss hade äran nämna, utbytte ordet ”ombud” emot något annat, som uttrycker, att en person af Konungens Befthtde bör utses att stå i spetsen för mantalsskrifningen, eller alt denna sker i hans närvaro och under hans ledning, så är jag för min del tillfredsställd, och jag tror att roan äfven å andra sidan kan vara det.
Jag anhåller således, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes, innan punkten i sin helhet blir föredragen till afgörande, låta denna åsigt komma under öfverläggning.
Jag kan icke dela den siste värde talarens tanke, att Konungens Bef:h:de icke borde hafva ombud vid mantalsskrifningarna.
Jag fäster mig synnerligen dervid, att oro författningarna medgifva honom att der hafva ombud, så har han också rättighet att vara sjelf närvar., om han så nödigt pröfvar.
Jag tror det är rätt vigtigt.
Jag tror äf - 184 Den 10 O c t o b e r f. ni. ven att ett ombud, utsedtaf' landshöfdingen, arsa mycket nödigare och nödvändigare, som det bör utgöra den rätta controllen på häradssk ■ ifvaren, Ombudet står der såsom förman, har rättighet att göra anmärkmr vid häradsslu ifvarens åtgärder samt kan hos landshöfdingen anmäla, huru häradsski ifvaren fullgör sina skyldigheter vid mantalsskrifningen, hvarom landshöfdingen eljest har svårt att blifva underrättad.
Jag tror att delta är nödvändigt, och isynnerhet fäster jag mig dervid, att det kan vala behöfligt lör landshöfdingen att, då han så pröfvar nödigt , sjelf kunna vara närvar, vid förrättningen.
Jag tillstyrker således, att detta måtte qvarstå i författningen.
För öfrigt kan den collision, Frih.
Nauckhoff nämnt, icke vara värre än vid alla de tillfallen, då det blir en ovillkorlig nödvändighet för Konungens Bef:h:de att sända sina ombud till andra förrättningar; ty han kan icke vara sjelf närvar, vid dem alla, och derföre tior jag det äfven vid mantalsskrifningarna bör vara honom öppet, att antingen sjelf vara tillstädes eller skicka ombud, för att bevaka det allmännas rätt och författningames efterlefnad.
Äfven jag anser att Konungens Bef:h:de bör hafva ett ombud vid manlalsskrifningarna.
I afseende på anförande af skäl för min sats är jag förekommen af den sista värda talaren; men dessutom får jag nämna, att i motsatt fall skulle kyrkoherden ställas i en ganska obehaglig collision.
Han behöfver nemi. någon att vända sig lill vid anmälan af de förhållanden, hvilka det åligger honom att uppgifva.
Jag anser derföre, att Konungeus
Befi hide bör hafva detta ombud vid dessa förrättningar.
Skälet hvarföre jag i mitt förra yttrande förklarade mig anse olämpligt att Konungens Bef:h:de skall hafva ombud vid mantalsskrifningarna, är fördel första, att det är ganska svårt att få sådana ombud.
Jag vet att jag mångfalldiga gånger förordnat 3 å 4 personer och fått dessa förordnanden tillbaka, med afsägelse till befattningens emottagande.
För det andra stödjer jag mig derpå, att hvarken i Stockholm eller Götheborg några Konungens Bef:h:des ombud vid dessa förrättningar finnas, och jag har icke sett, att det i Götheborg går mera oordentligt lill än annorstädes.
I Stockholm vet jag icke huru det går, men jag har icke hört att der går sämre än på andra ställen, der Konungens Bef:h:de hafva ombud.
I förmodan att Hr Landtm, ännu icke förklarat öfverläggningen ronde 3g §:n vara slutad, får jag äran tillkännagifva, att jag är förekommen af Hr von Rosen och instämmer med honom.
Uppstår någon betänklighet genom den farhåga, att Konungens Bef:h:de, i saknad af ombud vid
Den 10 October f. m. i85 vid mantalsskrifningarna , ej skulle få veta huru der tillgår, så måste jag säga, att det skälet är temmeligen svagt.
Jag har icke föreslagit, att vid dessa förrättningar någon af Konungens
Def:h:de särskildt utsedd person må saknas.
Tvertom har jag ansett, att der borde vara en sådan, som förrättar mantalsskrifningen, och det är dennes egenskap, att vara i landshöfdingens stad och ställe, som jag velat borttaga.
Då landshöfdingen förordnar en person, som förrättar mantalsskrifningen, så måste han kunna välja en person, som afgifver nödig berättelse om hvad dervid passerat.
Hvad åter pastor beträffar, så har jag tagit i betraktande, att han ej må sättas i någon obehaglig ställning.
Det finnes ganska många exempel derpå, alt icke någon annan person än kyrkoherden funnits att tillgå för ifrågavar. befattning att vara landshöfdingens ombud, och jag har ansett ganska olämpligt, att han uppträder i sådan egenskap, på samma gång som han har egna tjensteåligganden att uppfylla.
Jag tror derföre, att ett klokare sätt bör antagas för att ordna dessa förhållanden, och kan således ej finna mig på något sätt vederlagd genom de skäl, som sednast blifvit anförda.
Jag har icke funnit mig öfvertygad genom den replik, som Hr Printzensköld lemnat mig.
I bevilln.förordn. står icke hvilken person skall skickas af pastor.
Han kan skicka hvem han behagar, kyrkovaktaren, en omyndig son eller någon dylik person.
Hvad vore då meningen med att en sådan person skulle företräda pastors ställe under lika ansvar som för pastor.
Jag kan icke inse hvad detta ansvar skulle blifva.
Jag har visserligen icke något anspråk att göra min mening gällande, men jag reserverar mig emot antagande af en sådan redaction, som den af Hr Printzensköld föreslagna.
Nauckhoff litet bättre kände localförhållandet i Bohus län, än han tyckes göra, så skulle han finna, att det förhållande jag omnämnt ganska ofta inträffar.
Jag vill blott såsom exempel åberopa Bullarens härad.
Der finnes, utom pastor och länsmannen, endast en commissionslandtmätare, hvilken dessutom bor aflägset från allmänna vägen, åt hvilken ifrågavar. befattning kan uppdragas.
Om desse tjenstemän äro på förrättningar eller sjuke, så vet jag sannerligen icke hvem jag skall förordna, om icke någon som bor på 3 ä 4 mils afstånd och kanske ej vill emottaga uppdraget, emedan det är förenadt med kostnader och dessutom vägen är ganska svår.
Min korta erfarenhet i dessa ämnen har likväl visat mig, att landshöfdingens närvaro vid mantalsskrifningen, när så låter sig göra, icke är utan nytta.
Likaså torde det förhålla sig med landshöfdingarnes ombud.
Så snart författningen förutsätter, att landsi4 H. ’4 iSG Den 10 October f. m. höftlingen sjelf tan vara tillstädes, så bör äfven ett ombud linnas, då han icke ar det.
Jag tillstyrker således vördsamt, att R. o. Ad. måtte, på de skäl som blifvit anförda för ombudets bibehållande, dertill samtycka.
Den omständigheten att man får nekande svar af dem, som förordnas, inträffar i alla län, men vanligen finnes dock någon, som vill emottaga uppdraget, och man har i alla fall presterskapet alt hålla sig till, hvilket kan förordnas, då icke någon annan finnes att tillgå.
Skulle nu så illa åtbära, att sjukdom eiler annat laga förfall hindrar vederbör, att sig inställa, så är olägenheten icke större, än att de kunna vara frånvarande, utan hinder för förrättningens fortgång.
Men om man för dylika händelsers skull boittoge hela föreskriften, så gjorde man orätt.
Att sådane landshöfdingar kunna finnas, som förordna kyrkoväktare till sina ombud , tror jag icke; men skuile det inträffa, så blifva de troligen afsatte, och dermed är saken hulpen.
Jag har under flera år varit i tillfälle att se huru nödigt och nödvändigt det är, att mantalsskrifningarna med ordning verkställas, och att äfven landshöfdingen* ombuds närvaro dervid är af högsta nödvändighet.
Jag har vistats i en stad, som är den 3:dje i ordningen, eller den första, der icke det undantag gäller, som för Stockholm och Götheborg.
Jag önskar således på det högsta, att ett sådant ombud må vid mantalsskrifningen finnas; men jemte det jag yrkar detta, önskade jag också, all R. o. Ad. beslutade att aldrig pastorn finge blifva detta ombud, eller att icke någon prest kunde dertill förordnas.
Presterskapet har för egen del dervid så mycket alt göra, att pastorn kanske icke vore af någon nytta såsom landshöfdingen* ombud och säkerligen dervid försummade sina egna åligganden.
Jag hemställer derföre, att man måtte bibehålla hvad som förut varit stadgadt om ett ombuds förordnande, men alt icke någon af presterskapet må utses dertill.