Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, an g: de väckt fråga, att den vid sista riksdag beslutade afgift för folkundervisningens befrämjande och de för densammas utgörande meddelade föreskrifter måtte fortfarande förblifva gällande, utan att vid hvarje riksdag behöfva förnyas; 2:dra punkten, ang:de framstäldt yrkande, att de å riksg:skont. till slutet af innevar. riksdag för folkundervisningen anvisade särskildta anslag ä tillhopa 41,000 r:dr, årligen måtte beviljas, att för framliden fortfarande utgå, samt beredande af nödig stabilitet åt dessa anslag och deras uppförande på rikets ordinarie stat; och 3:dje punkten, ang:de gjorde framställningar, dels derom, att äfven den återstående delen af personliga skyddsafgiften måtte blifva för folkundervisningens befrämjande anvisad, dels rör:de de särskildta ändamål, hvartill folkskoleafgiften företrädesvis må användas, dels om sättet för densammas uppbärande samt afleverering till skolstyrelserne, dels derom, att i de orter, hvarest lindring åtnjutes i personliga skyddsafgiften, folkskoleaf giften måtte, oberoende deraf, utgöras till det belopp, hvar - Den 27 Maj 1G1 hvarmed den d andra orter utgår, eller motsvarande bidrag af andra Statens tillgångar anvisas, och dels om serskildt anslag för Jemtlands län till skollärares aflöning. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt och yttrat.
4:de punkten, ang:de behofvet af ett bestämdt stadgande derom, att det i 147 § Bevilln.förordningen medgifna afdrag af 4 sk. b:co för hvart af 4 eller flere minderårige barn bär äga rum endast å den ålagda bevillningen, och i intet fall kunna drabba folkskoleafgiften.
Då den mellanmening Utsk. här i sitt tillstyrkande upptagit, så lydande: ”äfven om denna icke uppgått till fulla afkastningsbeloppet” skulle kunna så tydas, att afkastningen, som är ett hjonelag ålagd, skulle kunna blifva ett premium för många harn, på det sältet, att om bevilin:n som är ålagd icke är tillräcklig, så skulle den del af afkastningsbeloppet som öfverskjöt den älagde bevillnm tilldelas dem af andra medel; men dä jag icke kan anse delta vara riktigt, eller en sådan åtgärd kunna, af R.
St. åsyftas, så hemställer jag huruvida icke en ändring i ordalagen der hör äga rum, och detina mellanmening uteslutas.
Jag skulle således vilja tillstyrka, att redaktionen finge följande lydelse: ”att det i 147 § Bevillmsförordn:n medgifne afdrag af 4 sk. b:co för hvart af 4 eller lieie minderårige barn bör äga rum endast å den erlagde bevillnm, och sålunda icke i något enda fall kunna drabba folkskole-afgiften”.
Om man stadnar dervid, så kan, i mintanka, afdrageticke sträckas längre än den ålagde bevillnm, hvilket också torde öfverensstämma med den åsyftade meningen.
Jag skulle tro det vara temligen tydligt, att oni Ulsk:s tillstyrkande bifalles, något afdrag icke kan komma att ske pä någon annan bevilln., än den, som här är i fråga.
Punkten börjar med, ”alt det i 147 §
Be villn:sförordn:n medgifne afdrag af 4 sk. b:co för hvarje af 4 eller flere minderåriga barn, bör äga ruin endast å den ålagde bevillnm”.
Då vill det synas af sjelfva detta stadgande, äfven om den påföljande mellanmeningen går hort, såvida afkortningsbeloppet skulle öfverstiga bevilln:ssumman, så skulle naturligtvis icke någon större afkortning komma i fråga, än till hevilln:s hela belopp.
Den der mellanmeningen är tillkommen, för att göra meningen ändå tydligare för den händelsen, att bevillnm icke skulle uppgå till afkortningsbeloppet, i hvilket fall då icke mera blifver afkortadt än hvad som motsvarar bevillnm.
Jag medgifver att mellanmeningen kan vara öfverflödig, men att något missförstånd deraf skulle kunna uppstå, kan jag icke inse, och tror visserligen icke att det är någon våda vid att bifalla Utsk:s förslag ifall R. o. Ad. skulle så linna för godt.
Om mellanmeningen borttages, 5 H. 11 162 Den 27 Maj. så är det i alla fall lika tydligt, att icke någon afkortning kan komma i fråga på någon annan del af bevilln:n, änden som ingår till statsverket.
Denna mellanmening gör således alldeles ingen nytta, men det onda som denna mellanmening skulle kunna åstadkomma, vore att något missförstånd kunde uppstå, såsom Frih.
Palmstjerna framställt, nemi. att om icke den bevillnm, sorn ingår till statsverket, skulle räcka till, så skulle man af andra medel gifva ett premium för dessa barn.
Då således denna mellanmening icke behöfves, men möjligen kan åstadkomma ett missförstånd, så anhåller jag för min del att få förena mig med Frih.
Palmstjerna i det förslag som han framställt.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef Utsk:s å denna punkt gjorda tillstyrkande af R. o. Ad. bifallet, med den af Frih.
Palmstjerna föreslagna förändring, att den deri förekommande mellanmeningen, ”äfven om denna icke uppgår till fulla afkortningsbeloppet” skulle uteslutas.
5:te punkten, ang:de folkskole»/giftens ti/lgodonjutande af den församling, der den skaltskyldige med hustru och barn är boende, eller i hvars husförhörsböcker han finnes kyrkoskrifven ; och 6:te punkten, iimehållande hemställan, att de af Utsk:n tillstyrkta beslut, derest de af II.
St. bifallas, mätte öfverlemnas till K.
M. med und. anhållan, att i de delar, verkställighet erfordras, nödiga föreskrifter mätte af K. M. utfärdas. R. o.
Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter tillstyrkt och hemställt.
Föredrogos och biföllos Stats- och Bevilln:sUtsk:ns nedannämnde d. 24 dennes på bordet lagde utlåta): N:o 17, i anledn. af väckte motioner om afgifter till fat tigvården , N:o 18? i anledn. af vackt fråga om förändring i vissa delar af föreskrifterne för utgörande af mantalspenningarne, samt folkskole- och fattigförsörjnings-äfgifterne, N:o 19, ang:de väckt fråga om restitution af för högt erlagd bevillning för qvarnar och sågverk; N:o 20, ang:de väckt fråga om utsträckt portofrihet för kontraktprostarnes skrifvelser i embetsärendcn.
Föredrogs, men lades, bå begäran af Gr:ne Lagerbjelke, Gust., och Taube, Henning Edvard, ånyo på bordet Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 24 dennes första gången bordlagda betänk.
N:o 91 i anledn. af väckte förslag, ronde folkundervisningen i riket.
Föredrogs ånyo Ridd.Utskis d. 17 och 20 dennes på bordet lagda mern.
N:o 10, med utlåt, öfver Ridd.direkt:s förslag till för - L_ Den 27 Maj. 163 ändradt lånereglemente för de under direkt:s förvaltningjställde fonder. R. o. Ad. ansåg Ridd.direkt:s ifrågavar. förslag böra §-vis företagas till pröfning.
Efter uppläsning af 1 § jemte Utsk:s förslag till densammas förändring, yttrade sig Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
I afseende å föreskriften om räntans belopp, anser jag för min del att Ridd.direkt:ns förslag är bättre än Utsk:s förslag alt sätta ett minimum ; ty om ett minimum ulsättes, så har hvarje låntagare anspråk på att räntan skall stadna vid detta minimum.
Är deremot intet minimum utsatt, så rättar sig direktm efter omständigheterne, efter den begärlighet att erhålla lån, som förefinnes, m. e. o. efter de förhållanden, som böra bestämma räntan.
Denna ni i n mening grundar sig på den erfarenhet R. o. Ad. har, att Ridd.direktm i alla lider i möjligaste måtto sökt att befordra såväl Riddarhusets fördel, som afgiften med de fonder hvilka äro lemnade till Ridd.- direktms förvaltning.
1 afseende åter derpå, att omsättning skall ega rum af sådane lån, som på namn äro beviljade med vilkor, att ^:del betalas vid omsättningstillfället, så är jag af motsatt mening, dä jag nemi. anser, att omsättning väl kan äga rum med fördel, men ej att endast gidel af summan dervid skulle inbetalas.
Detta anser jag vara ett efterföljande af det exempel, som bankodiskonten gifver, och hvilket, i min tanke icke är tjenligt till efterföljd.
Jag anser att då utlåning på namn icke innebär fullt samma säkerhet i längden som utlåning mot inteckning i fastighet, och således också ganska riktigt i förslaget är föreskrifvit, att utlåning på namn icke får ske på längre lid än ett år, så skulle ^dels inbetalning vid omsättningen efter ett år således medföra utsträckning af någon del utaf länet, ända t. o. m. 5:te året, hvilken utlåning är långvarigare än jag anser vara behöfligt och rigtigt, dä de medel, som förvaltas, egentligen äro sådane medel, som äro för välgörande ändamål anslagne.
Jag får således taga mig friheten föreslå R. o. Ad., att besluta: att dä omsättning af Ridd.direktm beviljas, sådant icke må ske med mindre än att halfva lånesumman återbetalas.
Om Ridd.Utsk:s förslag skulle antagas, så äger ju ändock Ridd.direktm rätt att neka omsättning.
Om t. ex. en person har fått ett lån på 5000 r:dr, och direktm beviljat honom att göra en omsättning af £:del af summan så återstår 4000 r:dr.
Deraf följer likväl icke någon rättighet för honom, att åter få göra en omsättning med inbetalandet af 1000 r:dr, utan tvertom kan direktm vägra en sådan omsättning.
Således synes mig som den insättning som Frih.
Palmstjerna yrkat, ehuru god till sin afsigt, likväl icke behöfves, enär det är direktm förbehållet att pröfva dokumenterna för hvarje gäng någon omsättning kommer i fråga.
Såsom Hr Lagerhjelm säger, så är det visserligen Ridd.direktms rättighet, att vägra omsättning, när doll* - 164 Den 27 Maj. utmenlerne ånyo inkomma; men om denna tillåtelse äfven medgifves, så är det, alt doronia efter förhållandet vid många andra låneinråliningar, likväl en ganska betydlig svårighet att vägra omsättning af £:del af summan i synnerhet som en sådan vägran å Ridd.directms sida skulle ådagalägga ett ganska starkt misstroende för vederhäftigheten af den person, som begärt en så beskaffad omsättning.
Man ser t. o. m. att privatbanker, ehuru reglementet bestämt innehåller, att lån icke få utsträckas utöfver en viss tid, likväl bevilja omsättningar på samma sätt som bankodisconten, med ^:del, hvartill ingen rättighet linnes, men hvarpå anspråken äro så starka, att praxis har blifvit den, att aldrig vägra en så beskaffad omsättning om icke en notorisk vederhäftighetslöshet finnes hos låntagaren eller dess borgesman.
Deraf hämtar jag skälen för mitt yrkande, öfvertygad derom att Ridd.direkhn skall vid många tillfällen komma i en viss förlägenhet för att fatta sitt beslut i delta afseende och enär direktionen icke skulle knnna vägra de lindrigaste omsättningsvilkoren, utan med detsamma tillkännagifva att den icke tror låntagaren om att kunna fortfara med fullgörande af omsättningarne på sitt lån, hvilket misstroende till låntagarens kredit måhända någon gång icke torde vara lämpligt att tillkännagifva.
Jag vidblifver således min mening, underställande densamma 11. o. Ad:s pröfning.
Hr von Hartmansdorff, Au g. förenade sig med Frih. Palmstjerna.
Jag instämmer deremot med Ridd.direkhn.
Jag kan icke inse, att det blir lättare för Ridd.direkhn att afslå omsättningen om det stadgas, att endast $:del skall inbetalas, än om det slår, att hälften skall inbetalas.
Ilar icke direktm omdöme i det ena fallet, så tror jag att den icke har det mera i det andra, men deremot fruktar jag, att om man vill undvika den svårighet, som nu förefinnes att utlåna Ridderskapets medel, så minskar man denna svårighet, just genom den förhoppning låntagaren erhåller att kunna ersätta det erhållna länet genom smärre afbetalningar.
Har han deremot anledn. alt tro det han icke kan få behålla detta län sä länge han vill, så tager han lånet ifrån annat häll, der han kan fä fördelaktigare vilkor.
Dä Ridd.direkhn har rättighet att afslå omsättningen helt och hållet och återfordra hela kapitalet, i händelse icke någon säkerhet lemnäs, så tyckas alla garantier emot möjliga förluster för Riddarhuset derigenom vara förekommen.
Om icke den säkerhet, som lemnäs vid omsättningen, anses fullkomligt god, så beviljas naturligtvis icke någon omsättning.
Ar deremot säkerheten god, få finner jag icke några olägenheter kunna uppstå deraf att omsättningen utgör ^:del af kapitalet; ty detta innebär ju alltid en betydlig minskning af det kapital, för hvilken säkerheten först emoltogs, hvaremot det år gifvet, att låntagaren heldre söker lån, der han kan få göra afbetalningarne med endast $:del årligen, hvarigenom det blir honom lättare att godt - Den 27 Maj. 1G5 göra lånet.
Jag anhåller således örn bifall till Ridd.direkhns förslag och afslag å Ridd.Utsk:s tillstyrkan.
Jag är af den sednaste uttryckte meningen.
Man må komma ihåg, att ju fördelaktigare lånen äro, ju redbarare låntagare har man att förvänta.
Endast på denna grund vill jag för Ridd.cassans väl yrka den sats, som nu blifvit af Gr.
Gyldenstolpe framställd.
Så länge den ställning fortfar, som nu är förhanden, att man har ytterst svårt att få utlåna penningarne inom de cassör, som blifvit Ridd.direkt:n anförtrodda, så tror jag alt man bör göra allt möjligt för att, om jag så får säga, liksom locka låntagare, att inställa sig och begära lån, och då är det visserligen lockande för låntagaren, om han på förhand vet om han får omsätta sitt lån med inbetalning af endast ^ om året, ifall han är ordentlig, hvaremot jag skulle tro, att han svårligen tager lånet, om han skall årligen inbetala ^ deraf.
I korthet sagdt, skulle jag tro, att R. o. Ad. möjligen bör lemna åt direktm frihet att handla efter sin bästa öfvertygelse, och jag skulle derföre vilja heldre förena mig med Gr.
Gyldenstolpe än med IJtsk.
Under det jag visserligen erkänner att locka låntagare till en cassa, om endast emot cautionsförbindelser, lån kunna få bibehållas i 5 år i st. f. alt i diskonten de endast få behållas 2| är, så är jag ä andra sidan icke så säker att
Riddarhuskassornes fördel befrämjas genom en sådan utlåning.
Fördelen uppstår på 2:ne sätt; det ena är all få penningarne utlånte, oell denna fördel tror jag visserligen befrämjas genom direkt:ns förslag; men den andra fördelen år, att med säkerhet återfå de utlånta penningarne, och denna säkerhet år icke så stor i ett verk, som utlånar medel emot helårs afbelalningar, då låntagares och cautionislers säkerhet endast en gäng om året granskas, som der, hvarest en sådan granskning måste ske hvarje halft år.
Jag tror derföre, att det är högst vådligt att utsträcka utlåningsliden för endera summan ända till 5 år, hvilket skulle komma att inträffa genom den här föreslagna årliga inbetalning af jf:del utaf lånesumman.
Palmstjerna har föreslagit att omsättningen skulle göras roed halfva summan om året, hvarigenom äfvenlyret blefve mindre, emedan utlåningstiden derigenom blefve kortare, men visserligen skulle del göra en större svårighet vid utlåningen, derest liderne blefve sådane som 1846 och 1847, d. v. s. att öfverflöd finnes på penningar att utlåna, under det att behofvet af lån är mindre.
Emellertid tror jag det vara bäst, att vidtaga den försigtigaste åtgärden intill dess man blir tvungen till den andra, och får derföre förena mig med Frih.
Palmstjerna i hemställan alt halfva summan mäste årligen återbetalas.
Den siste värde talaren påstod, att ett lån, som omsättes en gång om uret, icke är lika säkert, sorn då ICO Den 27 Maj. det omsattes hvarje halfår.
Deruti kan talaren visserligen hafva rätt, om den, som lånar ut penningarne, icke gör behörigt afseende på den säkerhet, som lemnäs.
Det är naturligt, att det är mera chancer för att den personella säkerheten kan lida förändringar under ett års tid än under ett halft år, men då borde, om Hr von Hohenhausens sats fullföljdes, lån aldrig beviljas på ett års lid, utan endast på ett halft år.
Då nu fråga icke har uppstått derom, att icke lån skulle lemnäs på ett års tid, eller att detta län skulle komma att pröfvas under årets lopp, så ser jag ingen våda deraf, att lånet sedermera omsättes efter årets slut, om säkerheten pröfvas god nog för att räcka ännu under ett års tid.
Om då, på sätt jag här önskat, lånet ytterligare omsättes vid det andra årets slut, sä pröfvas ju säkerheten äfven vid början af det tredje året för att räcka under det årets lopp.
Således pröfvas säkerheten lika väl om den lemnäs för låns omsättning på 2 eller 5 år.
Hr von Hohenhausen har anlydt på den mindre tillgäng på penningar, som nu börjar uppslå och den derigenom ökade lättheten, att få penningar utlånta.
Denna konjunktur kan vara lika hastigt öfvergående, som den har hastigt tillkommit.
Om man således vill upprätta ett reglemente, som skall blifva oförändradt i 3 års tid, så bör man icke i sina beslut låta bestämma sig af en fördel, som kan vara öfvergående.
I afseende på den fördel, man vinner genom beviljande af omsättningarnes utsträckande, på längre tid, så får jag citera, att bankostatens enke- och pupillkassa utlånar penningar med denna omsättning på 5 är af £:del årligen, och att denna kassa icke derpå gjort någon förlust, men att den hittills deraf haft den vinsten, att den alltjemt haft sina penningar utlånta emot 6 procents ränta, likväl under medgifvande af bevillningsafdrag.
Detta tyckes visa, att låntagaren företrädesvis söker dylika län.
Jag tror således icke att någon våda behöfver befaras af ifrågavar. beslut, då man har förtroende för den direktion, som pröfvar lånehandlingarne vid lånens beviljande.
Hr von Hohenhausen: Gr.
Gyldenstolpe har visserligen rätt deruti att det är hufvudsakligen den långa tiden emellan gransknirigarne af dokumenterne, sorn verkar till den mindre säkerheten hos direktionen att bedöma huruvida låntagarne äro fullt solventa eller icke.
Men äfven när man beviljar ett lån på en kortare tid, så har man ett år för sig.
För det första året efter lånets utgifvande, är uppmärksamheten spänd, sedan återstår en lika lång tid till nästa omsättning, hvarunder uppmärksamheten fortfarande är spänd, synnerligen om summan är betydlig.
När slutligen en låntagare har innehaft ett lån tills det börjar betydligen minskas, så tyckes det, att om säkerheten ock blifvit svagare, sä är det likväl så godt att tillåta omsättningen, och det må Vät kunna gå för den återstående tiden.
Ett sådant omdöme måste väl ligga till grund för bankodiskontens förfarande i detta fall, och de betydliga förluster, som densamma här i Stockholm gjort.
Qm emellertid det här föreslagna utlåniogssättet lyckas, så är det D en 27 Maj. 167 rätt tillfredsställande, och länder till mycken fördel för den direktion, som så kan handhafva saken; men till fördel för bankodiskonten bidrager det icke, och den kan icke ens närma sig till en sådan fördel.
Har det nu lyckats för bankens enke- och pupillkassa, så borde det väl icke heller vara omöjligt för Ridd.- direktm.
Jag har trott saken vara vådlig, och derföre instämt med Frih. Palmstjerna.
I fjerde mom:f omtalas hvilka räntebärande obligationer, som Ridd.direktm får inlösa, i händelse medlen icke skulle kunna, på annat sätt förräntas.
I sista rummet omförmälas sådana obligationer, som i en föreg:de punkt äro omnämnda (2 punkten Litt.
B), och dessa äro sådana som utfärdats af bolag eller korporationer, hvilka i allmänhet anses vara säkra.
Huru skall nu direkt:n rätteligen kunna bedöma, hvilka papper allmänt anses för alt vara säkra:
Om Götha kanalbolags aktier presenteras till belåning, skall directionen, genom deras förkastande, förklara dem icke vara säkra eller skall hon väga godkänna dem?
Mig synes sådane ordalag icke vara lämpliga.
Jag hemställer alltså att i denna 4:de punkt måtte sägas, att direktionen må kunna inlösa obligationer, sådana, som i 2:dra punkten Litt A. nämnas, och sådana, som R.
St:s bank eller riksg:skont. enl. deras reglementen få inlösa.
Uti dessa reglementen står naturligtvis icke sagdt, hvilka obligationer som äro osäkra, utan blott hvilka banken eller riksg:skont. får inlösa.
Om denna föreskrilt gifves Ridd.direktm, så synes R. o. Ad. hafva iakttagit nödig försigtighet; alldenstund Ståndet behandlar Ridd.kassornas medel med samma omsorg som R.
St. behandla sina medel i banken och riksg:skont.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då emot 1, 2 och 3 punkterne af 1 § icke någon anmärkn. blifvit gjord, men emot 4:de punkten och slutmeningen i denna § blifvit framställde 2:ne serskilda anmärkmr, hvilka borde blifva föremål för serskilde propos:r, Hr Landtm, först finge hemställa ora R. o. Ad. bifölle de 3 första punkterne af 1 § i Utsk:s förslag.
Jag vill minnas från uppläsningen att Ridd.- Utsk:s förslag innehåller en förändrad redaktion af lista §.
Skall den nu anses i detta antagande inberäknad?
Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf att då R. o. Ad. bifallit Ridd.direktms förslag, deraf vore en följd, att den deri af Utsk. tillstyrkta förändring blifvit af R. o. Ad. afslagen.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad., att 4:de punkten af 1 §, i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag, skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”inlösa sådane räntebärande obligationer, som här ofvan i 2 punkten litt a. nämnde äro, och sådane, som af R.
St:s bank eller riksg:skontor, enligt deras reglementen, få inlösas”. 168 Den 27 Maj.
Då Hr Gr. o. Landtm, sedermera, med framställning att i afseende på slutmeningen uti l:sla § blifvit yrkadt dels bifall, dels ock den förändring att vid omsättning af deri omnämnde lån minst hälften af primitiva kapitalel må inbetalas, hemställde om R. o. Ad. i denna del bifölle Ridd.direktms förslag, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, att han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande ja.
Vid uppläsning af de öfriga §§ af ifrågavar. förslag, uppstod icke någon diskussion och blefvo desamma af R. o. Ad. godkände.
Anmäldes och lades på bordet följande från Utskrn inkomne utlåt, och belänkm: nemi. från Stats-Utskottet:
N:o 184, ang:de beredandet af tillgångar för det till rustningskostnader beviljade särskildta kreditiv; Lag-Utskottet: N:o 51, i anleda, af väckt motion om upphörande af frälsemans serskildta forum; Lag- samt Allm.
N:o 11, i anleda, af serskilde motioner i fråga om kostnadernes bestridande för ekonomiska besigtningar å kyrkoherde- och kapellansbord; N:o 12, i anledn. af väckte frågor om nedsättande af en komité för undersökning rör:de skogshushållningen, om inskränkning i dispositionsrätten af enskild skog, om förhöjd ansvarspåföljd för åverkan samt om ett förändradt hushållningssätt i afseende på häradsallmänningarne; N:o 13, i anledn. af väckt fråga om upphörande af s. k. jura patronatus; N:o 14, i anledn. af väckt fråga om ändring i sättet för kungörelsers publicerande i kyrkorne; N:o 15, i anledn. af väckt fråga om ändring i nu gällande stadgande rör:de tiden, då damlucka skall vara öppnad; N:o 16, i anledn. af väckt fråga om ändring i de lagrum och författningar, som föreskrifva undersöknings hållande af häradsrätt i ålskillige ekonomimål; samt N:o 17, i anledn. af väckt fråga om prygelstraffets upphörande.
Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.uldr. från de öfriga RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 17, 20 och 22, från BorgareSt. af d. 20, 22 och 24 samt från BondeSt. af d. 22 och 24 dennes. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 2 e. m.
In fidem protocolli, J/bert Munck.
Den 29 Maj. 169 Måndagen den 29 Maj 1848.
Justerades 12 prol.utdr. för d. 27 dennes.
Hr af Wetterstedt, Nils Joachim:
I oell för min förestående flyttning ät landel, anhåller jag att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig min befattning såsom Bänkman inom 14 Bäukinansafdelningen och såsom suppleant i Const.Utsk. 1 anledn. häraf lillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att val af en Bänkman inom 14:de Bäukm:safd:n komme att förrättas i början af nästa plenum, och anmodade Hr Landtm, jemväl Hrr Electorer att utse en suppleant i ConstUtsk. efter Hr af Wetterstedt.
Af tjenstegöromål hindrad ali fortfara med B. o. Ad:s förtroende att vara Elektor, får jag detsamma mig afsäga, med anhållan att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen.
Hr Munck, Claes Joli.:
Hos B. o. Ad. anhåller jag att i och för en resa i tjensteärender, få afsäga mig min befattning såsom Elektor.
I anledn. af dessa afsägelse!', hvartill R. o. Ad. lemnade sitt samtycke, anmodade Hr Landtm.
Hrr Bänkmän att vid deras nästa sammanträde utse 2:ne Elektorer efter Gr.
Björnstjerna och Hr Munck.
Upplästes ett af Hr Adelborg, Otto, inlemnadt så lydande mern.:
I följd af en i och för mina affairer nödvändig bortresa, på obestämd tid, ifrån hufvudstaden, ser jag mig föranlåten, att nödgas afsäga mig den befattning sora ledamot inom Bevilln:sUtsk., som R. o. Ad. mig uppdragit, men anhåller ödmjukligen, att det oaktadt, få vid min riksdagsmannarätt varda hibehållen. R. o.
Ad. biföll denna anhållan, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer, att utse en ledamot i Bevilln:sUtsk. efter Hr Adelborg, samt jemväl tillkännagaf, att val af en Bänkman inom 24 Bänkm:safd:n efter Hr af Harmens, Henr.