Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Posse har påstått, att om nuvar. förhållande bibehölles, skulle landt- och sjöförsvars-ärendena komma att ligga- nere.
Vi hafva likväl sett en amiral förestå båda krigs-departm, så att äfven arméen lärer dermed befunnit sig mycket väl belåten.
Skulle det då icke kunna
Den 19 Januari e. m. 179 gå an att försöka uppdraga åt en generalsperson att för någon tid förestå sjöförsvarsdepart.
? Hr Grefven har vidare sagt att det icke vore lätt för Konungen att af alla yrken finna personer lämplige till statsräds-ledamöter, samt att
Han naturligtvis borde hufvudsakligen söka att fä de skickligaste.
Jag erkänner fullkomligt riktigheten af sistnämnde sals i allmänhet, eller att. man förnämligast bör fästa sig vid skickligheten.
Men då Sveriges grundlag indelat ärendena i _ särskilda förvaltningsgrenar, så mäste här mera än annorstädes med skicklighet förstås icke blott denna egenskap i allmänhet, utan särskildt i det slags ärenden, sorn höra till hvarje rädgifvare-embetes befattning.
Om t. ex. juristerne vore de skickligaste inom landet, skulle man då besätta alla stats-råds platser nied sådana?
skulle man låta dem kommendera arméen och flottan?
— Eller om mililärerne i landet ansågos öfverträffa alla andra medborgareklasser i skicklighet, skulle man då Bland dem utse chefer för finans- och ecclesiastik-depart:n?
Samma slags skicklighet, som man bör önska befintlig hos de ordinarie föredragande stats-råden eller deparlts-cheferne, bör man också söka hos deras suppleanter eller de konsultativa stats-råden ?
Posse har erinrat alt antalet af stals-råds-ledamöter i alla fall vore för ringa hvarje gång Konungen reser från Stockholm och vill taga med sig några ledamöter af konseljen.
Det är sannt och jag har, för sådan orsaks skull, uppgifvit att man borde föröka antalet af de konsultativa stats-råds-ledamöterne med 2:ne nya, dä hela antalet bör räcka till.
För öfrigt anser jag det vara vigtigare att stats-rådet hemma är någorlunda fulltaligt, än att ett större antal ledamöter åtfölja Konungen.
1 det fallet kunna vi äfven taga exempel af Norrmännen.
Desse anse det tillräckligt alt 3:ne stats-råds-ledamöter vistas hos Konungen när
Han är i Sverige och deras grundlag säger alt minst 2:ne
Norrske statsråd skola vara tillstädes vid föredragningen.
Afven här kunde samma antal vara tillräckligt om i vår grundlag stadgades, lika som i den Norrska, alt de ärenden, som för Konungen föredragas när
Han är skild från det hemmavarande stats-rådet icke må afgöras innan dess betänk, blifvit inhemtadt, med mindre vigtiga hinder sådant förbjuda.
Sådan! borde i alla fall iakttagas så vida ärendena skulle fullsländigt behandlas, enär Konungen ål följande stats-råden naturligtvis icke kunna släpa med sig alla de handlingar och arkiv, hvarutur nödige upplysningar i hvarje sak böra bernias.
Af dessa och förut anförda skäl, fortfar jag att yrka att Ståndet ville ogilla förslaget utan afseende på det inflytande sådant kan hafva på sakens utgång, toen väl med afseende på den vigt som dess upplysta mening kan hafva på ärendets behandling för framtiden.
Jag vill taga mig friheten bemöta några uttryck, som under diskussionen blifvit fällda.
Hr Lefrén har bland annat sagt, att den nu föreslagna förändringen blott skulle innefatta en legalisation af hvad hittills varit iakttaget.
Lagerbjelke svarat, att det nuvar. förhållandet innefattat missbruk, och att missbruk icke borde legaliseras.
Det är helt na 12* - 180
Den 19 Januari e. m. farligt, att då lian på anförde grunder ogillade den vidtagne åtgärden, densamma för hans ögon skulle visa sig under skepnaden af eU"‘missbruk, i följd hvaraf han äfven yrkat afslag å den K. propos:n.
Jag kan för min del icke instämma deruti. H. Ex. Hr Gr.
Posse har pä ett utförligt sätt visat de olägenheter, som för närvar, äga rum, och det är klart att något måste göras för att afhjelpa desamma.
Det vill, på sätt förut blifvit anmärkt, också synas att man icke lätteligen kunnat uppfinna ett bättre medel än det föreslagna.
Skyndsamhet och grundlig pröfning hafva vid den använda formen för ärendenas behandling icke saknats.
Jag anser derföre icke riktigt att med benämningen missbruk stämpla de åtgärder, som uti ifrågavar. hänseende blifvit vidtagne.
För öfrigt delar jag icke den af Gr.
Posse uttryckta tanke, att det icke vore af särdeles vigt om R. o. Ad. noggrannare diskuterade denna fråga eller ej, enär ett Stånd redan skall hafva afslagit den K. proposm.
Jag instämmer tvertom med Hr von Hartmansdorff deruti, att det höfves R. o. Ad. att i frågan uttala sin åsigt, ehuru jag, beträffande densamma, icke är af lika mening med honom, utan fortsätter jag att, på grund af hvad jag redan anfört, samt Gr.
Posse och Hr Lefrén vidare i ämnet yttrat, yrka bifall ä förslaget.
Jag har begärt ordet endast för alt rätta ett missförstånd.
Man har sagt, att jag skulle yttrat mig anse det vara likgiltigt om R. o. Ad. uttryckte någon tanka ronde nu förevar, förslag, enär ett Stånd redan afslagit detsamma.
Mina ord föllo ungefär så, att då detta förslag, som blifvit gilladt af 2 Stånd, är afslaget af ett, och denna diskussion således icke skulle leda till någon egentlig följd, ville jag icke förlänga densamma.
Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad ; hvarefter H r Gr. o. Landtm, framställde propos. till antagande af förevar, förslag lill ändring i 6, 15 och 43 §§ Reg.F. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med ganska många nej, och dä Hr Landtm, tillkännagaf det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej, ropades från flere håll på votering.
Den som antager det i 2:dra punkten af Const.Utsk:s mern.
N:o 2, anmäldta förslag till ändring i 6, 15 och 43 §§ Reg.F., voterar ja; den det ej vill voterar »ej; vinner nej, varder nämnde förslag af R. o.
Nej — 68. 3:dje punkten; Ii.
M:s nåd. propos. af den 10 October
Den 19 Ja nuari e. ni. 181 1844, om ansvar för eftertryckande af skrifter, till hvilka andra Staters undersäter aga förlagsrätt.
Tryckfrihets-Förordningen. § I Mom. 9. 9:0- Hvarje skrift vare Författarens eller hans rätts lagliga innehafvares egendom.
Men så framt Författarens arfvingar eller länsinnehafvare icke inom 20 år från hans död utgifningsrättigheten begagnat, äfvensom i händelse ett sådant begagnande icke af dem inom hvart 20:de år förnyas, stånde hvar och en öppet att Författarens eflerlemnade Skrifter af trycket utgifva.
Hvilken som eljest Skrift trycker eller eftertrycker, utan Författarens eller hans rättsinnehafvares skriftliga tillstånd, miste upplagan, eller böle dess fulla värde, ägarens ensak.
Lag samma vare, om någon trycker eller eftertrycker den öfversättning af utländsk skrift, som annan man utarbetat, eller låter sin öfversättning för annans anses; men ej må öfversättarens äganderätt till sitt arbete förhindra någon, att en annan öfversättning af samma skrift utgifva.
Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter häfver ej brutit emot författares ägande rätt, dä han i dem insända anonyma skrifter ulgifver.
Hvilken, som ä en skrift bedrägligt titelblad eller orätt författare- eller utgifvarenamn utsätter, straffas enligt MissgerningsBalkens 8 Kapitel.
Diktadt namn, hvarmed ingen verklig person utmärkes, vare ej förbudet att pä titelbladet utsätta, dä Auktors rälta namnsedel lemnad är.
Uppsatser, hemtade ur Dagblad, anses icke såsom eftertryekta, då de i andra Dagblad införas, så vida det tillika uppgifves, ifrån hvilket Dagblad uppsatsen är liemtad.
Fid samma ansvar, som här ofvan Jör eftertryck af skrift, utan författarens eller hans rättsinnchafvares skriftliga tillstånd, blifvit stadgadt, vare ock förbjudet att, utan erhullen sadan tillåtelse, trycka eller eftertrycka skrift, der till andra staters undersåtare ega f örlagsrätt, så vida i dessa stater Svenske undersåtares förlagsrätt enahanda skydd genom lag åtnjuter.
Det i denna puukt anmäldta förslag blef af R. o. Ad. antaget.
Härefter lät Hr Gr. o. Landtm., i anledn. af R o. Adis på f. m. i afseende pä pröfningen af 4, 5 och 8 punklerne fattade beslut, uppläsa dels ett frän BorgareSt. ankommet prot.utdr. hvarenligt alla de i Const.Utskis mern.
Nio 2 uppgifna förslag till ändring i grundlagarne blifvit af BorgareSt. bifallna, dels eli af BondeStis sekret. meddeladt intyg, att BondeSl. ogillat alla dessa förslag; och fann R. o.
Ad. att sedan dessa underrättelser erhållits vid pröfningen af de hos R. o.
Ad. ännu oafgjorda förslagen, borde'följas samma ordning, som i Const.Utskis uppgift blifvit iakttagen.
4:de punkten:
Förslag, väckt i Consl.Utsk. ang:de ändring i liiksd.ordn:s 14 och 22 §§, vidkommande representations - 182 D e n 19 Januari e. m. rättigheten för Fahlu Bergslag, och en mera systematisk uppställning af åtskilliga morn. i 14 §.
Riksdags-or ättingen. § 14. 1 mom. oförändradt. 2:o De öfriga Rikets städer åge jemväl all sända fullmäktige af stadens Borgare eller Magistrats perso lier.
Götheborg sände 3 egna fullmäktige: städerna af lista klassen hvardera 2. de af 2:dra klassen, med rätt att ställa 2, hvardera minst 1, samt städerna af 3:dje klassen hvardera en fullmäktig.
Städerna af de öfriga klasserna äga att sända hvardera en fullmäktig dock med rättighet att förena sig, 2 högst 3, om en person, hvilken likväl måste vara till riksdagsman vald för en af dessa städer, der han sjelf Magistratsperson eller Borgare är.
Riksdags-fullmäktig för stad af 3:dje klassen må jemväl kunna tillika emottaga fullmakt för en annan stad af lägre klass. 3:o Valen skola ske inför magistraten, efter det å hvarje ort hittills ötliga valsätt, deruti likväl ändring kan äga rum, enär antingen någon stads samtlige valberältigade innevånare, eller ock en eller flere klasser bland dem, hos Konungen anhålla om fastställande af en ny valordning för staden, och Konungen, efter vederbörandes hörande, finner skäl att härtill samtycka.
Dä valen förrättas af Borgerskapet samfäldt och icke af eleclorer, beräknas rösterna efter hvad hvar och en af de väljande till staden skattar.
Annorlunda än genom ordentlig omröstning med slutna sedlar, af horgerskapet eller af dess utsedde electorer, må riksdagsman icke kallas. 4:o
Ingen må för städerna till riksdagsman utses, som icke, minst 3 är före den dag, hvartill riksdagen blifvit pälyst, varit magistratsperson eller borgare i staden: och beräknas denna tid från tjenste- eller borgare-edens afläggande. 5:o Fjerdepartsägare i Fahlu Bergslag äge att inom sig till riksdagsman i BorgareSt. utse en fullmäktig, sorn icke till annat Riksstånd hörer och ej någon beställning i rikets tjenst innehafver.
Valet verkställes pä öfligt sätt, inför magistraten i Fahlun, och rösterna beräknas efter Fjerdeparts-grufvedelarne.
Ingen vare härvid valbar, sorn icke i nämnde Bergslag varit fjerdeparts-dgare minst 3 år före den dag, hvartill riksdagen blifvit pålyst. 6 mom. oförändradt. § 22.
Fullmakterna böra, för att vara gällande, lyda sålunda: ”Till den Lagtima (Urtima) riksdag, som i . . .
. skall hållas och tager sin början den .... befullmäktigas härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för PresteSt. ifrån N. N. Stift, Universitet eller Akademi): för BorgareSt. ifrån N. N. stad, eller ifrån Bergsbruken inom N. N. valdistrikt): för BondeSt., boende och besuten ä hemmanet N. N. uti N. \.
Härad af N. N. Län) att deltaga i rådslagen och besluten om derstädes förekommande ärenden, hvarvid Den 19 Januari e. m. 183 lian ovillkorligen förpliglas, alt ställa sig till efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Reg.F. af den 6 Juni 1809, jemte Riksd.-ordn. och öfriga gällande grundlagar.”
Fullmakterna underskrifvas:
PresteStds, för stiften och Universiteten, af vederbör, konsistorier och för Vetenskaps-Akademien af dess preses; BorgareSi:s, för Städerna, af magistraten och äldste, och för bergsbruken, af val förrättande magistraten; samt för BondeSt. af valförrättaren; börande (illika, för sistnämnde Stånd, val-prot., af electorerna undertecknadt, medfölja samt, efter fulländad granskning af fullmakterna, till den valde återställas; och vare val-förrättaren skyldig, att val-prot., före sin afresa från förrättningsslällel, utlemna.
Förslaget i denna punkt blef af R. o. Ad. antaget.
Förslag, vackt i Coust.Utsh. om uteslutande ur 11 § Riksd.-ordn. af stadgandet, att valförrättare vid riksdagsmannaval skall vara af ofrälse ständ.
Då denna punkt, som närmast angår BondeSt., redan blifvit af detsamma afslaget, torde det icke lämpligen böra af R. o. Ad. bifallas, hvarföre jag vågar tillstyrka, att 11.
Ståndet ville afslå det under denna punkt innefattade förslag till grundlagsförändringar.
Då BondeSt. genom utslag å denna del af Const.Utsk:s meni., tillkännagifvit, alt det icke vill hafva annat än ofrälse valförrättare, så anser jag mig böra tillstyrka att R. o. Ad. äfven mätte förkasta förslaget.
Det skulle eljest se ut som ville vi tränga oss in pä ett annat Stånd, uti en förrättning, der det icke vill hafva med våra medlemmar att skaffa.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge sig böra förkasta det i 5:te punkten anmäldta förslag till ändring i 11 § 1 mom.
Riksd.-ordn.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna denna propos. hafva blifvit besvarad med öfvervägande ja.
Tvenne i Const.Utsk. väckta, af hvarandra oberoende, förslag om tillägg i 28 § Reg.F., rör:de befordringsrätt för utländske mun till vissa embeten och fenster: l:o Första tillägget:
Konungen äger att i ståts-rådet, utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra vederbör, förut med förslag hafva •inkommit, der sådana hittills ägt rum.
Till födseln utländsk man, sorn minst i 10 är varit inom riket bosatt och skattskrifves, och sorn före de sednaste fern uren icke allenast i behörig ordning tilt Svensk medborgare upptagits, utan ock, efter det hans förbindelse till fremmande makt visats hafva upphört, tro- och huldhetsed ät Sveriges Honung aflagt, ma i förenämnde hänseende anses lika med inf ödd Svensk 184 Den 19 Januari e. m. mnn, (luck utan att kunna till ledamot af Honungens stas-räd eller till kommendant i fästning, utnämnas.
Jag anhåller att få uppläsa den reservation jag vid sistl. riksdag i denna fråga afgaf.
Den lyder sålunda, hvad det första föreslagna tillägget angår: ”Mig synes, sorn borde endast infödde Svenske män få blifva domare.
För att rätteligen utöfva ett sådant kall, erfordras en kännedom af folk och land, sorn blott genom uppvexande och uppfostran derstädes kan förvärfvas.
För de fä undantag, som utgöras af personer, födde utrikes, men uppvuxne och uppfostrade i Sverige, torde ej regeln böra vika.
Besk rifningen på naturalisations-formalileterne förekommer vidlyftigare än som behöfves”.
På de i berörde reservation anförde skäl, får jag vördsammast tillstyrka afslag ä det i denna punkt föreslagna l:sta tillägg.
Grefve Lagerbjelke:
Hr von Hartmansdorff har emot det nu under handläggning varande förslaget anmärkt, att utlänning icke borde vara kompetent till domareplatser, enär han måste anses sakna nödig kännedom om seder och bruk uti ett land, der lian icke vore född och uppfostrad.
Men jag her att fä fästa Herrarnes uppmärksamhet på ett land, som ligger oss nära, och som har samma seder och bruk samt i de flesta fall äfven samma lagar som vi, nemi.
Finland; detta land har gifvit oss många af våra utmhrktaste jurister och det skulle vara oss ganska gagnelig! att ännu få tillegna oss en och annan af deras skickligare jurister.
En af de utmärktaste utaf vära lefvande jurister är Finne; och det var endast den tillfälligheten att han var född innan Finland skiljdes från Sverige, sorn förskaffade oss den lyckan att grundlagsenlig! kunna tillegna oss honom.
Hr Ehrenborg, Richard Michael:
Sedan 2:ne föreg:de talare diskuterat frågan ur synpunkten af sjelfva sakens lämplighet, tar jag mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet pä ett redaktionsfel, som jag vid förslagets genomläsande tror mig hafva funnit.
Utsk. säger mycket riktigt i rubriken, att den framställt 2:ne af hvarandra oberoende förslag lill grundlagsändringar.
Frågan kan således här utfalla på 4 sätt, nemi. antingen så: att båda tilläggen antagas, eller att det första antages och det 2:dra förkastas: eller att. det 2:dra bifalles och det l:sta afslås; eller ock slutligen att båda förkastas.
Endast uti de 2 sistnämnde fallen undvikes ett fel, som jag skall hafva äran utpeka och hvilket består deri, att det gamla stadgandet om att utläudsk man icke må till kommendant å fästning utnämnas, komme att på ett stötande och full sätt upprepas uti 2 på hvarandra följande punkter.
Första tillägget slutar nemi. med dessa ord: ”dock utan alt kunna till ledamot af Konungens stats-räd, eller till kommendant i fästning, utnämnas.”
Om nu detta antoges, skulle de citerade orden följas så väl af det andra tillägget, som äfven af den gamla redaktionen, eller ock, ifall detta sednare tillägg förkastades, omedelbarligen af berörde äldre redaktion, hvaraf de första orden likväl skulle något förändras.
I båda fallen skulle der likväl stå: ”Konungen vare äfven obetaget, att uti Den 19 Januari e. m. 185 militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till kommendanter i fästningarne’’.
Hvar och en finnér huru stötande detta är i en grundlag, der man icke gerna vill se några lapsus calami, några motsägelser eller omsägelser, åtminstone ej inom samma §.
Att 1809 års grundlagsstiftare lät ett och annat så beskaffadt fel komma sig till last, torde hafva varit ursäktligt, enär man vet att de endast hade 14 dagar på sig för utarbetandet af en hel constitution; men i våra dagar och isynnerhet i fråga om grundlagsförändringar, hvarvid man, såsom bekant är, går mycket lugnt och långsamt tillväga, torde uppenbara fel i berörde afseende icke höra tolereras.
Dä emellertid nu ifrägavar. förändring icke kan vid innevar. riksdag antagas, utan att tillika bi lalla den föreslagna redaktionen, sä får jag i ödmjukhet hemställa om det icke nu vore skäl, att antingen afslä håda, eller ock endast antaga det sednare; då Const.Ulsk. sedermera kan under innevar. riksdag åt hela §:n jemte de föreslagna (illäggen ge en ordentlig redaktion, som sedermera vid nästa riksdag kan i sin helhet antagas.
Ehuru, då BondeSt. rubb och stubb afslagit alla förändringarne, och således R. o. Ad:s beslut ej för närvar, verkar någon påföljd, så förnyar jag dock min hemställan att H.
Ståndet måtte med nej besvara proposm om antagande af det första tillägget, emedan ett bifall dertill skulle uttrycka ett gillande af ett grundlagsstadgande, hvars form och lydelse vore på det högsta stötande och en grundlag ovärdig.
Det är visserligen möjligt att ifrågavar. lagförslag icke är så rethoriskt väl uppställdt, som önskligt vore; likväl får jag fästa uppmärksamheten derpå, att i de båda förslagen särskilda meningar måste förekomma ang:de förbud för Konungen ali använda utländske män lill kommendanter i fästningarne.
Första förslaget angar nemi. rättighet för dem, som viss lid varit bosatte i Sverige och viss lid åtnjutit
Svensk medborgarerätt att anses lika med annan infödd svensk man och alt användas till beställningar inom riket, med undantag af de i förslaget omnämnde befattningar, hvaribland det att vara kommendant å fästning.
Det 2:dra förslaget deremot rörer utländsk man, som ännu är sådan och icke vunnit Svensk medborgarerätt, hvilka endast få användas till militära befattningar, ”men icke till kommendanter i fästningarne”.
Det är således alldeles nödvändigt att de ifrågavar. orden införas på båda ställena.
Cederström, Claes Bud.:
Lagerbjelke förekommen i afseende på besvarande af Hr Ehrenborgs anmärkn. om det dubbla upprepandet af förbudet för utländsk född mans anställande såsom kommendant.
Då, på sätt redan är anmärkt, BondeSt. förkastat jemväl delta förslag, så tjenar det icke till mycket att här tvista om redaktions-fel.
Jag tror alltså att man bör fästa sig vid hufvudsaken, och att K. o.
Ad. bör i denna fråga uttrycka sin mening derom, till framtida rättelse för dem det vederbör.
För min del kan jag icke annat än godkänna de äsigter som i förslaget uttalas, hvarföre jag tillstyrker bifall till de i denna punkt föreslagne tillägg till 28 § Reg.F. 186 Den 19 Ja niia ri e. m.
Skulle ordställningen, vid förslagets framdeles mahanda åter framkommande, kunna erhålla någon vackrare och för örat mera välljudande lydelse, så nekar jag ej det vore sä mycket bättre; och torde Hr Ehrenborgs anmärkmr i sådant hänseende kunna föranleda uppmärksamhetens fästande derå; allenast att meningen icke rubbas från förslagets nuvar. luifvudsakliga innehåll.
Grundlagen säger, att de förslag till ändringar deruti, sorn ifrågasättas, skola vara nödiga och nyttiga.
Jag frågar då, är det nu förevar, förslaget nödigt eller nyttigt?
Jag finner det icke, och grundlagen sådan den är uppfyller allan rättfärdighet i detta fall.
Jag tillstyrker derföre afslag å förslaget.
Landtm:s härefter framställde propos. till antagande af det uti 6:te punkten anmäldta l:sta förslag till tillägg i 28 g Reg.F., besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig linna att ja öfverrösta! nej. 2:o. hindra tillägget:
(Att, derest det första antages, omedelbart införa efter ordet ”utnämnas,”) Tilt lärarebeställningar vid undervisningsverken mu, under iakttagande af de för dylika tjensters tillsättning i allmänhet stadgade vilkor, kunna kallas och befordras utländske män af utmärkt förtjenst.
Konungen vare äfven obetaget att uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till kommendanter i fästningarne.
Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd.
Till civile embetsman inom riket och till domare må sådane män endast nämnas, som äro af den rena evangeliska läran.
Hvarje departements-chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån embeten och tjenster, vid de verk och stater, som under departementet höra.
Jag torde få fortsätta uppläsningen af min angule denna, punkt afgifne reservation, så vidt den rörer det förslagna 2:dra tillägget.
Den lyder så: ”Till beställningar, som borde kunna genast besättas med utländske män, synas läkarebefattningar jemväl höra.
Hvem påminner sig ej behofvet af främmande läkare under choleratiden? och den försakelse, hvarmed sådane hitkommo från
Danmark och tjenade oss, utan alt sedan hafva kunnat få beställningar i Svenska Statens tjenst?
Orden: under iakttagande af de för dylika tjensters tillsättning i allmänhet stadgade villkor synas böra utgå.
Om en främling är sä förtjent eller så behöflig, att han inkallas, nså händer troligen, att han ej underkastar sig våra specimina.
Ät vederb. må öfverlemnas, alt i sådane fall efter omständigheterna förfara.
Att alltid fordra utmärkt förtjenst hos en lärare, är nog mycket hegardt.
En sådan t. ex. i främmande lefvande språk, kan för något af våra läroverk blifva särdeles nyttig, äfven med vanlig skick - Den 19 Januari e. m. 187 lighet.
Norrmännen göra i 92 § af deras grundlag icke så stora anspråk på utländska lärare.
Ordalagen i sednare alternativet: ”Konungen vare afven obetaget” synas antyda, som skulle det vara andra betaget att befordra utlänningar till lärarebeställningar.
Enär sädane vid elementarläroverken vanligen icke besättas af Konungen, så skulle främlingar blifva från dem uteslutna, om dessa ordalag antages.
Af alla dessa skäl afstyrker jag äfven detta tilläggs antagande.
Jag anhåller att få yttra några ord i anledn. af de utaf Hr von Hartmansdorff uti den upplästa reservationen anförde betänkligheter emot det nu under pröfning varande tillägget.
Han anser nemi. bland annat, att uttrycket ”Konungen vare äfven obetaget,” skulle innebära en tvetydighet i så måtto, att deraf skulle kunna dragas den slutsats, att det vore andra personer än Konungen betaget att utnämna utländske män till lärarebeställningar, och alt man sålunda skulle kunna hindra t. ex. en skol-direktion att antaga en skicklig utlänning till lärare.
Denna tvetydighet kan jag icke inse.
Ordet afven refererar sig till den föreg:de meningen, utmärkande att Konungen så väl i det förra, som det sednare fallet har den i förslaget omnämnde rättighet.
Vidare har Hr von Hartmansdorff velat hafva bort ur förslaget, ordet ”utmärkt,” för alt icke lägga hinder i vägen för jemväl andra utlänningars anställande.