Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser den talare, som, i egenskap af embetsman inom Stockholm, härom yttrade sig, i denna fråga hafva fullkomlig sakkännedom, och att följaktligen afseende på hans yttrande i detta fall torde höra fästas, men jag tror, att den värde talaren härvid hade bordt taga i betraktande, alt de afgifter, hvarom nu är fråga, skulle i sig innesluta icke blott de bevillnings- och bränvins-minuterings-afgifter, som nu till staten utgå och som debiteras och upbäras af Stockholms stads Kronouphörds-Kommissarier, utan äfven den auklionssumma, som erhälles vid krogrättigheternas utbjudande, ehuru icke i denna, utan i en följande § i författningen, omtalas huru med fördelningen af den erhållna afgiften skall förhållas, af hvilken afgift en icke obetydlig del blifvit till staden anslagen, och således kommer att utgöra ett surrogat för hvad staden nu genom sin Drätsel-Kommision ripbär af de krögare, hvilka på auktion inropat utskänknings-rättighet.
Att nu till Stockholms stads Upbörds- verk öfverlemna upbörden och redovisningen, skulle enligt den värde talarens förklarande medföra åtskilliga svårigheter.
För min del tror jag likväl icke, att hvarken så många 142 Den 9 Augusti f. m. eller så stora svårigheter kunna förekomma.
Upbörds-Kommissarierna äro alltid tjenstgörande och finnas vanligen året om, åtminstone vissa timmar på dagen, på sina upbörds-kontor, så att de ganska lätt kunna mottaga afgifterna, hvilka, i anseende till deras stora belopp, borde, i likhet med Kronoutskylder och andra utskylder, insättas i R.
St:s Bank, hvilken insättning naturligtvis skulle ske pä kronoutskylds-kontoret, hvilket, såsom jag tror, är öppet hela äret om, så alt enligt min tanke icke någon serdeles svårighet skulle upkomma derigenom, att upbörden af hela afgiften öfverflyttades på Upbörds-Kommissarierne, i stället för alt de nu blott upbära Krouoafgifterne, under det att Drätsel-Kommissionen upbär auklionssumman för krogrättigheterna.
Enligt min tanke vore det således en fördel, icke blott för det allmänna, utan äfven för krögarne, att få i smärre poster afbörda sig den högst betydliga skatt, de måste erlägga, serdeles då man icke vill ingå på borgens-systeraet, hvilket jag på grund af min erfarenhet ingalunda kan förorda, emedan jag, i och för mitt embete, haft. att skaffa med afskrifningsfrågor, just för Stockholms stad, af sådane afgifter, för hvilka borgen blifvit ställd, men hvilka icke kunnat af löftesmannen utbekommas, hvaraf sig visar, att denna säkerhet för Staten, att icke få vidkännas någon afkortning af den s k. bränvinsminuterings-skatlen, ingalunda är tillfredsställande.
Hvad åter landet beträffar, så stor jag, att olägenheten med de täta inbetalningarne der kommer att blifva större.
Inbetalningarne skola naturligtvis göras lill Kronofogden inom det fögderi, der krogarne äro belägne.
Denne kan bo på långt afstånd ifrån de personer, sorn idka denna rörelse, och ett högst betydligt besvär jemte tidsspillan skulle tillskyndas de skattskyldige, om de skulle åläggas att hvarannan eller hvartredje månad resa till fogden för att afbörda sig den skatt, som de äro ålagde.
Dessutom blir afgiften efter de grunder, R. o. Ad. för sin del bestämt rörande skatten, icke så stor, att det ju icke skulle blifva ganska lätt, eller åtminstone icke serdeles svårt för den skattskyldige, att antingen på en gång eller i högst 2 terminer afbörda sig densamma.
Då kan han icke klaga öfver, alt något öfverdrifvet eller onödigt besvär honom tillskyndas i afseende på afgiftens erläggande, och jag skulle derföre för min del vilja förorda, att man, om så möjligt vore, för städerna bibehölle stadgandet, sådant det nu är i 18:de §:n föreslaget, men att deremot Hr Braunerhjelms förslag, för så vidt det rörer landet, måtte antagas Dock får jag, hvad landet beträffar, fästa upmärksamheten på ett förhållande, som torde vara af vigt. 1 nu gällande
Bränvinsbrännings-förordning är det nemi. bland annat stadgadt, att den, som efter mantals-skrifningen önskar att tillverka bränvin, skall hos K. M:ts Befh:de derom söka tillstånd och vid ansökningen bifoga intyg af den, som .eger att upbära afgiften till Kronan, d. v. s. Kronofogden, att bränvinsbrännings-afgiften är erlagd för den tid, under hvilken sökanden önskar att begagna bränvinsbrännings-rättighet, utan att denna Författn. närmare bestämmer huru med redovis - Den 9 Augusti f. m. 143 ningen och konlrolleringen af denna afgift skall förfaras.
Deraf har blifvit en följd, att Kronofogden icke redovisat denna afgift, utan helt enkelt innehållit densamma hos sig sjelf, och min erfarenhet på den embetsplats, jag innehar, har bekräftat detta förhållande, i synnerhet hvad en nu mera afliden Kronofogde beträffar, hvilken hade upburit denna afgift i 10 eller 12 är, utan att någonsin hafva redovisat derför, och denna redovisning aflades först då han af KammarR.-ns Adv.-Fiskal åtalades för sitt ofog, till svar hvarå han anförde, att
Författntn icke stadgade något om huru redovisning skulle ske, hvarföre han, i okunnighet derom, hade ansett del vara bäst att medlen lago qvar hos honom.
Detta kan väl icke gerna hafva varit lagstiftarens mening, och för alt förekomma, att icke sådane händelser för framtiden må inträffa, vill jag föreslå elt tillägg till den 18:de§:n, hvarigenom en kontroll vunnes öfver Kronofogden, när han upburit afgiften, så alt K. M:s Beflnde genast, eller åtminstone inom några få dagar, må vara i tillfälle att kunna affordra honom redovisning, derest han icke redan har en sådan aflemnat.
Vi vele nami., alt, efter nu gällande Författn., skall all af Kronofogden mottagande npbörd, intill den s. k. summariska redovisningen, annoteras hos Häradsskrifvare!!, just derföre att K.
M:s Befh:de och Landskontoret skola genom de rapporter, hvilka dels straxt. efter upbördsstämman och dels månadlligen afgifvas, få underrättelse om hvad Kronofogden upburit.
Om delta stadgande äfven utfifrågavar:de fall skulle vinna tillämpning, så vore den osäkerhet för upbördens redovisning, som nu förefinnes, undanröjd, och en sådan händelse, sorn den jag nyss omtalade, skulle omöjligen kunna inträffa.
Det tillägg jag föreslår, skulle införas i slutet af Irsta mom. utaf HrBraunerhjelms förslag, och erhålla följande lydelse: ”Hvarefter, u landet, upbärdsmans qvitto, för att vara giillamlc, senast inom 8 dagar skall till annotation hos Hdradsskrifvuren företes''''.
Härigenom finge Häradsskrifvare!! kännedom om både beloppet och då det blifvit inbetaldt.
I den upgift, han skall lill K. M:s Beflude insända, skulle naturligtvis detta belopp intagas, och i händelse fogden icke afgifvit redovisning, hvilket, på sätt jag förut omnämnt, ganska lätt kan utrönas, så egde K. M:s Befh:de makt att tillhälla den Kronofogde, som underlåtit att en sådan skyldighet fullgöra.
Afven i afseende på testaments-bevilln:n har man exempel på att ett sådant stadgande, som jag föreslagit, är nödvändigt, ty det har icke eller saknat exempel, att Kronofogden, enl.
Författmn för testamenls-bevi!ln:n, upburit denna afgift utan att någonsin derför redovisa, emedan ingen kontroll funnits öfver denna upbörd.
Om detta förslag blefve antaget, äfvensom Hr Braunerhjelms förslag i afseende på landet, men, hvad städerna deremot beträffar, §:n sådan den nu lyder blefve bibehållen, skulle jag för min del anse ändamålet med denna § fullständigt upfyldt.
Raab har motsatt sig borttagandet af den förskotts-afgift, som skulle erläggas straxt efter tillståndsresolutionens meddelande, och såsom skäl derför anfört, att 144 Den 9 Augusti f. m. det eljest skulle kunna hända, att den, sora fått resolutionen, icke skulle bry sig om att densamma begagna, hvarigenom den olägenhet skulle uppkomma, att under någon tid möjligen ingen krogrörelse i orten funnes.
Det är ju naturligt att, om en-person, som sökt och erhållit tillstånds-resolution, sedermera sig icke deraf begagnar, så är det derföre, att han vid närmare besinnande funnit, att han på krogrörelsen skulle lida förlust, och, om så är, kan jäg icke finna hvartill det skulle tjena, att genom förskottsafgift tvinga honom att drifva en rörelse, hvarpå han förlorar.
Derigenom skulle ingenting annat åstadkommas, än alt karlen antingen blef ruinerad eller också finge drifva sin rörelse så alt han skafde och gnagde pä allt för att möjligen kunna hopskrapa sin utkomst, hvilket naturligtvis icke skulle leda till att rörelsen skulle blifva pä bästa sätt bedrifven.
Således kan jag icke finna att någonting härmed skulle vinnas, utan snarare tvärtom.
Haab har ytterligare anfört, att genom Hr Braunerhjelms förslag, alt afgift för \ år skulle på förhand erläggas, skulle en alltför betungande förskotts-afgift blifva lagd på näringsidkaren.
Skillnaden emot hvad Ulsk. föreslagit skulle likväl icke blifva stor, enär Utsk. föreslagit, att |:del skulle erläggas straxt efter tillståuds-resolulionens erhållande, och sedermera förskolsvis J:del.
Således skulle krögaren, redan innan han börjat drifva rörelsen, hafva erlagl |:delar utaf afgiften, hvilket icke serdeles mycket skiljer sig ifrån hälften deraf.
När man ytterligare lager i betraktande, att, enl.
Utsk:s förslag, sä väl minimi-summan för kannetalet som äfven sjelfva beskattningen, åtminstone för utskänkningsställena. j var vida högre, än hvad som nu blifvit af R. o.
Ad. beslutadt, sä finner man deraf, att dessa |:delar i allmänhet hade sannolikt kommit att stiga till en vida större summa, än den £ afgift som Hr Braunerhjelm föreslagit.
För öfrigt, om också, efter Hr Braunerhjelms förslag, för de minuteringsslällen, som uppgå öfver minimum, hvilket äfven för dem är satt lägre än enl. Utsk:s förslag, något mera penningar linge lof alt på förhand erläggas, så kan jag icke finna någon olägenhet deraf, ty då finge man visshet derom, att bergadt folk komme att bedrifva rörelsen, emedan det är naturligt, att ingen annan än den, som är ordentlig och någorlunda bergad, kan verkställa en sådan förskolts-betalning, hvilket äfven för rörelsens bedrifvande kan vara af verklig nytta.
Jag kan således icke finna att Hr Braunerhjelms förslag i något medför olägenheter, utan tvertom fördelar, så väl i hvad jag nu anfört, som äfven i afseende pä upbörden.
Hvad detta sednare beträffar, har Hr Printzensköld redan bevisat nödvändigheten af Hr Braunerhjelms förslag för landet, och hvad städerna beträffar, så tror jag icke eller, alt hvarken Hr Printzensköld eller någon annan skall kunna neka, att det är bättre, om upbörden sker endast 2 gånger i st. f. 4, ehuru den nyssnämnde värde talaren icke har ansett det vara så alldeles nödvändigt att inskränka desamma.
För min del anhåller jag således om bifall till Hr Braunerhjelms förslag, men hvad beträffar det tillägg, llr Stråle föreslagit, så har jag deremot ingenting att invända.
Hr Den 9 Augusti f. m. 145 Hr Stråle: I anledn. af Hr Printzensköld» yttrande ifråga om upbörden af dessa afgifter, anhåller jag att få erinra Hr Printzensköld derom, att R. o.
Ad. redan bestämt serskild bevillning för bränvinsminuterings- och utskänknings-rättighet.
Denna bevillning skall naturligtvis upbäras af Krono-upbördsverket, och rjereraot möter intet hinder.
Men i denna § är fråga om årsafgift för utminuterings- och utskänknings-ställen.
Denna afgift existerar redan i Stockholm och jag förmodar att, sedan en serskild bevillning blifvit satt för utminuterings- och ntskänkningsrätt, så kommer hela årsafgiften att utgå oförminskad till länet, som i Stockholm är Stockholms stad.
Afgiften har hittills ingått till stadens kassa genom Drätselkommissionen, och jag finner icke något skäl, hvarföre del icke skulle få fortfara på detta sätt.
Jag ber serskildt att få tillägga, att det icke är nog med upbörden af denna afgift, hvilken man möjligen kunnat intaga i krononpbörden, utan det är äfven fråga om att bevaka att restautierna vederbörligen ingå, hvilket är en ganska vidlyftig affär, som det möter stora svårigheter för uphördsverket att besörja.
Sådant går nu genom
Drätselkommissionen och någon olägenhet deraf har icke låtit sig förspörja.
Jag fortfar således i min anhållan, alt det tillägg måtte göras, att upbörden af denna afgift i Stockholm förrättas af stadens.
Drätselkommission.
I afseende på de anmärkn:r, Frih.
Raab framställt, instämmer jag uti hvad Gr.
Lagerbjelke yttrat och'har dervid intet att tillägga.
Hvad åter beträffar det af Hr Printzensköld gjorda förslag, att vid upbördsmans qvitto skulle tillika fogas bevis öfver Häradsskrifvarens annotation, så tror jag detta vara en ganska nyttig försigtighet vid kontrollen, och instämmer således uti det af honom gjorda tillägg.
Hvad åter Hr Stråles tillägg beträffar, så torde äfven detta vara af vigt och böra i §:n införas.
Jag får derföre föreslå följande tillägg i del af mjg gjorda förslag: ”. . .. samt inbetalas i Stockholm till
Drätselkommissionen och i öfriga orter till den, som eger kronoutskylder upbära, hvarefter, å landet, upbördsmans qvitto, för alt vara gällande, senast inom 8 dagar, skall till annotation hos Häradsskrifvaren företes”.
Redan i ett föreg:de plenum, då 17:de§:n afhandlades, anmärkte jag det intrasslade och endast till vidlyftiga räkenskaper ledande stadgande, som Ulsk. föreslagit i nu förevar:de §, nemi. att bränvinsförsäljnings-afgiften skall i 5 serskilda terminer upbäras.
Jag antydde då tillika, att jag önskade alt denna afgift skulle ^:årsvis i förskott erläggas, på sätt Hr Braunerhjelm nu föreslagit.
Jag kan visserligen för mig göra tydligt, hvarföre
Utsk. har föreslagit denna fördelning af kannetals-afgiftens erläggande.
Det var nemi. i anseende till de höga afgifter, Utsk. föreslagit, efter hvilka minimum för hvarje utskänkningsslälle skulle hafva blifvit 200 R:dr.
Genom R. o. Ad:s nu fattade beslut har minimum blifvit nedsatt till 100 R:dr och jag inser således icke någon svårighet för den, som af denna rätlig10 II. 10 146 Den 9 Augusti f. m. het kommer i åtnjutande, att för hvarje halfår i förskoll erlägga \ af denna summa.
Jag anser det tverlom vara en vinst, i fall man genom stadgande af dylika förskottsbetalningar kan hindra mindre pålitliga eller mindre välkända personer, som icke hafva kredit att skaffa sig summan, i fall de icke hafva den sjelfva, ifrån att utöfva en dylik rörelse.
Jemte det jag således tillstyrker bifall lill Hr Braunerhjelms förslag, anser jag äfven det tillägg till detsamma, som af Hr Printzensköld blifvit föreslaget, vara af behofvet högeligen påkalladt, på det K. M:s Befh:de måtte komma i tillfälle att kontrollera huruvida opbörden verkligen till Kronofogden ingått eller icke, hvarföre jag förordar detta tillägg.
Då Hr Stråle äfvenledes uplyst, att förhållandet i Stockholm är olika emot på andra ställen, och att dessa bränvinsminuterings- och utskänknings-afgifter hittills blifvit af
Drätsel-kommissionen upburne, sä anser jag det vara nödvändigt att uti förslaget införa jemväl detta tillägg, hvarå jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos.
Jag misströstar väl nu, såsom vid föreg:de tillfällen, derom att Ståndet skall fästa afseende på de meningar, sora af mig i denna fråga framställas.
Men jag anser mig dock, för sakens skuld, böra yttra mili tanke.
Det är visserligen sannt, att serskild bevillning hädanefter skall erläggas, enl. det beslut R. o. Ad. fattat, och att, om det går i fullbordan, genom de öfriga Ståndens instämmande, så kommer äfven denna bevillning alt erläggas i samma ordning som den öfriga.
Men derom är nu icke fråga, utan om kannetals-afgiflen, vare sig i städerna eller på landet.
Om man erinrar sig, huru det har tillgått: så finner man att, icke för bränvinsförsäljning, utan för bränvinstillverkning har afgiften varit fördelad i 3 terminer, då man anmält sig omedelbart hos K:s Befh:de och ej vid mantalsskrifningen.
Det har således kunnat hända, att upbördsmännen nödgats i 3 terminer upbära afgiften för en sådan tillverkning.
Det är följaktligen ingenting ovanligt för dem, hvarken i städerna eller på landet.
Saken kan således gå för sig lika val hädanefter som hittills.
Skillnaden är blott den, att upbörden nu skulle inträffa 5 i st. f. 3 gånger.
Betalning pä förhand skulle jemväl tillförene erläggas då man anmälde sig omedelbart hos K:s Befhule.
Betalning på förhand vore således icke heller någon nyhet.
Jag tror, på sätt både Frih. Raab och Hr Printzensköld förut anmärkt, att det vore nödigt och nyttigt försäkra sig om att vederbörande myndigheter få den afgift, som dem tillkommer.
Ett borgens-syslem vill man icke inlåta sig på.
Jag ser dä ingen annan utväg att med säkerhet få sina penningar, än att de skola på förhand erläggas.
Vill man fordra allt för stort belopp på en gång, så kunna vederbörande icke anskaffa det.
Då blifver följden, att auktions-beloppet varder så mycket ringare och att man skadar sig sjelf genom den beqvämlighet, man söker bereda upbördsmännen.
Hr Printzenskölds tillägg anser jag vara rigtigt, och det har jemväl af Hr Braunerhjelm blifvit tillstyrkt.
Hvad Hr Stråles tillägg be - Den 9 Augusti f. m. 147 träffar: så har jag ingenting emot att för Stockholms stad ett undantag göres i afseende ,pä upbörden.
Det är likgiltigt hvem som emottager penningarne.
Flufvudsaken är, att betalningen erlägges på förhand och att-det sker i flera terminer.
För min del skulle jag tro, att, då så många omständigheter här äro att bemärka, vore det bäst om R. o.
Ad. ville återremittera punkten, i st. f. alt afgöra honom nu genast, då jag befarar att alla vederbörliga vilkor icke blifva riktigt iakttagna.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit nlfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Jag får endast tillkännagifva, att jag afstår ifrån min begäran om bifall lill Utsk:s förslag, och instämmer i Ur von Hartmansdorffs begäran om återremiss.
Afven jag instämmer uti den af Hr von Hartmansdorff framställda anhållan om återremiss.
Då nu öfverläggningen förklarades våra fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt, sedan Frih.
Raab afstått från sitt yrkande om bifall till Utsk:s förslag och instämt i yrkande på återremiss, endast 2:ne meningar sökte göra sig gällande, nemi. dels Hr Braunerhjelms förslag, att §:n måtte erhålla följande lydelse: ”Kannetals-agift, för minuthandel med eller utskänkning af bränvin skall för hvarje halfår förskottsvis erläggas och inbetalas, i Stockholm till Stadens Drätsel-kommission samt å öfriga orter till den, som eger krono-utskylderne upbära”.
”Minuthandels- eller utskänkningsställe, för hvilket afgift en ännu icke, då försäljningen derstädes tager sin början, blifvit af Taxerings-komité bestämd, erlägge, i afräkning å samma afgift, förskott, beräknadt efter det minsta kannetal, som enl.
16:de §:ns 2:dra mom. får åsättas”; och dels Hr von Hartmansdorffs yrkande, alt §:n mätte återremitteras'.
Propos. till bifall å Utsk:s förslag blef först framställd, men besvarad med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det af Hr Braunerhjelm framstäldta redaktionsförslag, samt, efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade sig hafva funnit
Ja öfvervägande. § 19- Hr Braunerhjelm:
Ehuru jag icke för mig kan göra rätt klart hvad i denna § menas dermed, att, då rättighet till minuthandel med och utsträckning af bränvin en gång blifvit upsagd, så kan den icke återförvärfvas på annat sätt, än som i IO:de§:n medgifves, så förefaller det mig dock besynnerligt alt ett sådant stadgande serskildt utsättes.
Skall något sådant finnas i Författnm, så bör det åtminstone vara gemensamt för stad och land.
Sedermera stadgas i §:n, att, om gästgifvare upsagt sin rättighet till bränvins-utskänkning, så kan den icke för gästgifveriet återförvärfvas, men gästgifvaren kan dock för sin person i vanlig ordning vinna denna rättighet.
Det kan väl icke vara en gästgif 10 * 14S Den 9 Augusti f. m. vare, mera än någon annan, förmenadt atl söka och erhålla en sådan rättighet, och jag vet således icke hvarföre detta stadgande skall finnas.
Jag tror derföre, att, om ett sådant stadgande, som denna § innehåller, anses böra i Författn:n inflyta, så borde det helt enkelt uttryckas på följande sätt: ”Den som sin rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin en gång upsagt, må ej till dylik försäljning ånyo vinna rättighet i annan ordning, än i denna Förfatln. föreskrifves”.
Jag anser hela stadgandet öfverflödigt, emedan det faller af sig sjelf, att den, sorn icke har en rättighet, måste söka den; men anser R. o.
Ad. ett sådant stadgande höra finnas, så anhåller jag om antagande af detredaktionsförslag, jag nu haft äran framställa.
För det första vill jag anmärka ett tryckfel i den 19:de §:ns 2:dra morn., der det står 15:de §:n, hvilket bör vara den Mule §:n.
För det andra får jag uplysa derom, att uti J:sta mom. afses de näringsidkare, hvilka Utsk. har tillerkänt förmånsrättighet att utöfva den ifrågavande näringen, d. v. s. sådane, som enl. 7:de §:n icke skulle behöfva att på auktion söka förvärfva denna rättighet, utan som på grund af burskap skulle dertill vara sjelfskrifne.
Dessa äro här afsedda, men det är tillika sagdt, alt, om de en gång afsagt sig denna rättighet, så stå de i samma kathegori, som hvilken annan medborgare som hellst, alt nemi. få konkurrera med alla andra om rättighetens förvärfvande.
Hvad åter 2:dra morn. beträffar, så förekommer det mig inkonseqvent, att, sedan Utsk. tillerkänt gästgifveri-egendomen rättighet alt fortfarande få utöfva utskänkning, här stadga, alt om denna rättighet en gång afsäges, så skall den för alltid vara förlorad för hemanet.
Jag har derföre i min reservation föreslagit att §:n mätte erhålla följande lydelse: ”Har gästgifvare å landet npsagt eiler förverkat sin rättighet lill bränvins-utskänkning, må densamma icke kunna för gästgifveriet åter förvärfvas,- så länge det af samma person innehafves.
Upsägning, som sålunda skett, må dock icke utgöra hinder att förvärfva rättighet till bränvinsutskänkning på sätt i Mule §:n omförmäles”.
Och på detta förslag vågar jag anhålla om propos.
Den 12:te §:n är redan af R. o. Ad. antagen, och denna § innehåller atl: ”Gästgifveri å landet, för hvilket, vid den tid, då denna Förfaltn. blifvit till efterlefnad gällande, ulskänkningsrätt utöfvas, varde vid rättigheten fortfarande bibehållet, intill dess densamma uphör genom upsägning eller förverkas”.
Det må nu vara rätt eller icke att medgifva gästgifveriet' en sådan rättighet, så är det likväl ett faktum att lt. o. Ad. meddelat en sådan rättighet för gästgifverierna intill dess denna rättighet uphör genom upsägning eller förverkas; men lika uppenbart som det är, att sä länge detta icke inträffat, så länge finnes rättigheten, lika säkert är det äfven, att sedan den blifvit upsagd eller förverkad, så är den ock uphörd.
Om således 19;de §:n endast kommer att erhålla ett så lydande mom. att: ”Den som sin rättighet till minuthandel med eller utskänk - Ben 9 Augusti f. m. ning af bränvin en gång upsagt, må ej till dylik försäljning å nye- erhålla rättighet i annan ordning, än i denna författn. föreskrifves”, så är det uppenbart, alt då utskänknings-rättigheten för gästgifveri blifvit npsagd, så kan den icke äter erhållas på annat sätt, än författn:n föreskrifver.
Icke eller finnes det någon grund för att antaga, att den, som förverkat sin rättighet till utskänkning ä gästgifveri, skulle densamma åter erhålla på andra vilkor, eller på annat sätt, än författnm föreskrifver.
Jag kan således icke finna, hvartill 2:dra mom. i denna § tjenar, och jag skulle äfven anse, att äfven det lista mom. gerna hade kunnat utgå, men jag vill likväl icke motsätta mig, att det må qvarstå, i och för det förhållande, som möjligen kan inträffa i städerna, der personer kunna finnas, som hafva burskap på denna rörelse, och på hvilka stadgandet möjligen skulle kunna tillämpas.
Jag anhåller om bifall till Hr Braunerhjelm* förslag.
Hr von Hartmansdorff: Hr Braunerhjelm bar icke bestridt, att det lista mom. må qvarstå, ehuru lian i ordalydelsen föreslagit en ändring, hvilken, enl. min tanke, gerna kan medgifvas.
Hvad åter 2:dra mom. i §:n beträffar, sä jiar Utsk. ansett rättighet lill bränvins utskänkning vara, pä grund af gästgifveri-ordn:n, ; förenad med gästgifvaregård* innehafvande.
Min mening är äfven, att så förhåller sig.
Bränvins-utskänkningsrättiglieten tillhörer icke der någon viss person, utan är fästad vid hemmanet.
Så har ock saken hittills varit betraktad.
Den, som sålt en gästgifvaregård, har begärt mera, i anseende till den bränvins-ntskänkning, sorn der kunde ega rum, och den, som köpt hemmanet, har, med afseende på detta förhållande, betalat mera derför.