Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde således komma att dröja, innan denna fråga kan afgöras och blir den der afgjord i enlighet med K.
M:s nåd. propos., hvad blir då följden?
M. för ett år har det äskade anslaget, men definitivt är frågan icke afgjord då 2:ne år återstå.
Jag biträder de värde reservanternes yttrade mening att det är olämpligt att endast för kort lid bevilja anslag och det af den anledn., alt man vid sådana arbeteD, som här äro i fråga, icke kan vidtaga de förberedelser, som erfordras för att med full fart drifva arbetena.
Jag tror att, såsom sakerna nu stå, det är i alla afseenden bättre att bifalla Utsk:s betänk, på grund af de skäl, Frih.
Peyron i sådant afseende anfört.
Jag anhåller om bifall till hvad Ulsk. föreslagit.
Då jag har kännedom om behofvet af de anslag sora äro i fråga, kan jag icke annat än tillstyrka, det B. o. Ad. ville bifalla betänk.
Det bade visserligen varit bättre, om K. M:s nåd. propos. hade blifvit bifallen, men i sakens nuvar. skick anser jag, lika med chefen för landtförsvarsdepart. och Hr von Troil, det vara nödvändigt, att R. o. Ad. bifaller betänk.
En väntan af några månader gör att krigs-administrationen icke kan vidtaga de förberedelser, som i nästa månad blifva nödige för att fortsätta arbetena.
Med förvåning har jag hört en ledamot af StatsUtsk., Hr von Troil, yttra att anledn. till StatsUtsk:s beslut till delning af det ifrågavar. anslaget bar varit saknad kännedom om de statsinkomster, som vore att tillgå; då det icke kau vara StatsUtsk. obekant, alt statsinkomsterna för nästa år ärooföändrade lika med det nu löpande årets, helst allmänna bevillningen fortfar oförändrad till slutet af det år, då den nya bevillnin gen fastställd varder.
Det är således icke brist på kännedom om statens tillgångar som vållat Utsk:s beslut: skälet har naturligtvis varit, att man icke velat upptaga till fullständigt utlåtande K. M:s nåd. propos., ulan bereda sig tillfälle att plockvis yttra sig rör:de Statsbehofven.
Jag kan icke tro, att någon gillar Utsk:s förfarande hvarken i sak eller form; och det skäl, som enligt den värde ledamotens uppgift varit Utsk:s, är icke antagligt.
Såsom reservation nedlägger jag min talan uti R. o. Ad:s prot. mot det olämpliga i Utsk:s förfarande och jag vill blott tillägga, att de inkomster, som varit tillräckliga till bestridande af innevar. års utgifter för ifrågavar. arbeten äfven blifva det för det kommande året, tills statsregleringen hinner bestämmas, och att således den tillgång, som derutöfver blir i fråga, är den som uppkommer först sedan R.
St. beslutat öfver Statsregleringen i sin helhet.
20* 308 Den 22 December f. m. Gr.
Sedan en ledamot af StatsUtsk. för R. o. Ad. tillkännagifvit de anlednrr, sorn föranledt Utsk:s under R. o.
Ad:s öfverläggning varande betänk., så icke allenast instämmer jag uti Hr Gripensledts reservation, utan äfven delar med honora ledsnaden deröfver att från samma Ulsk., sora har så många vigtiga mål för sin behandling, sådana förslag skola till R.
St. inkomma, som bestämdt förorsaka förluster.
Då enligt min och, såsom jag förmodar, enligt StatsUtsk:s öfvertygelse de ifrågavar. arbetena icke komma att nedläggas, så måste Utsk:s åliggande hafva varit all tillse det medel finnas till det oafbrutna fortsättandet af samma arbeten.
Det är vät möjligt att, såsom chefen för landtförsvarsdepart. yttrat, R.
St. komma i tillfälle att utlåta sig i frågan innan nya behof visa sig, men som det kan vara lika möjligt att sä icke blir förhållandet, hade
Disk. bort föreslå medel till afböjande af de olägenheter, som i sådant fall måste under kommande året inträffa.
Dä man reglerar ett sådant fortgående arbetsbehof under 3 år, önskade jag alt fä fästa StatsUtskrs uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att för sådane allmänna arbeten, hvilka mäste fortsättas på flera år, StatsUtsk. alltid måtte beräkna tillgångarne så, att, då de årligen skola utgå, de måtte bestämmas för minst 4 år, så att arbetet icke må komma att afbrytas.
Jag anhåller, alt detta mitt sednare yttrande mätte få såsom en motion till StatsUtsk. remitteras.
Vid genomläsningen af StatsUtsk:s betänk, har jag icke kunnat tillbakahålla min förundran, ty det innehåller hvarken ett afslag eller tillstyrkande, utan ett mellanting, som fått en anstrykning af båda delarne och resultatet deraf är misshushållning med statens medel, hvilken jag på det högsta afstyrker.
Beviljandet af anslag af beskaffenhet som detta till en fängelsebyggnad att utgå under loppet af 5 månader är visserligen å ena sidan att gifva på hand, att man framdeles ernar gifva äfven det öfriga erforderliga anslaget, men å den andra sidan försättas verkställarne af arbetet i den största förlägenhet, huruvida anstalter kunna vidtagas till arbetets fortsättande och hvilket således torde tillskynda staten förluster.
Det tyckes som, om någon grund finnes, endast godtycket dikterat Ulsk:s förslag, ty om Utsk. utgått från den åsigt, att medel till det för dessa arbeten begärda anslag under nästk. är icke skulle vara att tillgå med mindre än skatternas förhöjning, då, må jag bekänna, är det en ovanlig oskuld hos Utsk. att icke veta, hurusom statsmedlen alltid kunna lemna en tillgång af 30 ä 40,000 r:dr b:co.
Jag skulle derföre vilja yrka återremiss af detta betänk., på det ali Utsk. må laga saken i öfvervägande; men då, enligt Frih.
Peyrons yttrande, en återremiss möjligen skulle förorsaka större olägenheter än måhända dem, som genom bifall till betänk, uppkomma, förenar jag mig med honom och anhåller att R. o. Ad. ville bifalla betänk.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. StatsUtsk:s utlåt.
Ben 22 December f. m. 309 Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf sedermera att den nu aE Gr.
Horn väckta motion skulle blifva föredragen då den blifvit till prot. skriftligen uppfattad.
Föredrogs SlatsUtsk:s d. 18 dennes e. m. på bordel lagda utlåt.
M:s nåd. skrifvelse, ronde anslag för nya dockbyggnadens i Carlskrona fullbordan, samt förändring af flintlåsgevär till gevär med slagkruts-antändning.
Gy 11 en g ra n a t, Carl Aug.
Då jag i allo delar de äsigter, hvilka Ilrr Gripenstedt och von Bosén uttalat i deras Ulsk:s betänk, bifogade reservationer i afseende på olämpligheten deraf, att anslaget ställes pä 5 i st. f. 12 månader, och enär en älerremiss skulle förorsaka tidsutdrägt, menlig för de i Carlskrona vid flottan pågående arbeten, får jag vördsamt anhålla, att B. o. Ad. ville bifalla betänk.
Cederström, Jakob: Jemväl bär nödgas jag nedlägga min reservation mot SlatsUtsk:s otillbörliga förfarande att utminutera anslaget i st. f. alt meddela ett bestämdt afslag eller bifall.
Derigenom öppnas en bana, som, om den kommer att af framtida StatsUtsk. beträdas, skall medföra ofantliga oredor vid hvarje påföljande riksdag. B. o. Ad. biföll StatsUtsk:s förevar, utlåt.
Vid föredragning af BankoUtsk:s d. 18 dennes e. m. på bordet lagda mern.
N:o 2 med öfverlemnande af banko-fullmäktiges till Ulsk. afgifne berättelse, fann B. o. Ad. delta mern. ej föranleda lill annan åtgärd, än att detsamma lades till handlingarne.
Salomon, upplåste följande 3motioner: 1.
Ibland de kostnader, som betungar vår nuvar. fångvård, torde den af fram- och återtransporten ifrån ransakningshäklena till länsfängelset ej vara af de minsta.
Så vida den af K. M. i nåder framstälde propos. om ny strafflag och uppbyggande afransakningshäkten, der fångarue kunde qvarblifva tills all undersökning med dem vore slutad och dom fallen, vinner framgång, finner jag nog, att den motion jag nu arnar väcka, blifver öfverflödig, då förhållandena förändras; men innan detta kan hinna till verkställighet måste en tid förflyta under hvilken en ej obetydlig besparing kunde lillvägabringas.
Förhållandet är nu att dä vid under-rätter ransakningen med en brottsling är slutad och utslaget, antingen i följd af brottets beskaffenhet bör underställas hof-rätts pröfning, den brottslige deröfver anför besvär, begär förmildring eller åklagaren ej med domstolens beslut finnér sig nöjd, införes den anklagade till länshäktet, afbidar der slutlig dom, och då denna innehåller kroppsstraff eller kyrkoplikt, skall åter en transport ske till det ställe der domen är aflumnad för undergående af den adömde bestraffningen.
Genom den förändring våra lagar radan 310 Den 22 December f. m. erhållit, år clet högst sällan, nästan aldrig, som spö- eller risstraff ådömmes för brott, hvilka ej tillika äro belagde med arbetsfängelse, och således måste delinqventen, efter att ha blifvit afstraffad och undergått kyrkoplikten, återföras lill länshäktet, för att derifrån afsändas till den straffinrättning, dit han blifvit dömd.
Det rysliga spektaklet af en bestraffning vid tingsställena inverkar ej såsom afskräckande exempel på den allmänhet som åskådar den, oftast bestående af den mest obildade klass, hvilken känslolöst ditlockad af nyfikenhet ej gör andra slutsatser än bedöramandel om den straffade äger styrka att utan klagan lida sina plågor eller icke; är han hård oell utan jämraerrop undergår straffet, kan deraf lätteligen hos mången den öfvertygelse stadgas alt med en fast vilja att lida, är det ej så farligt; är lian åter svag, uppstår måhända ett ögonblickligt medlidande, men jag vågar säga högst sällan om någonsin föresatsen bos någon af de kringstående att genom dess biträde efter brottslingens återgång till samhället söka bereda denne tillfälle att utan brott finna sin lifsbergning.
Jag föreslår derföre, alt kroppsstraff af spö eller ris aldrig mera skulle verkställas vid tingsställena eller å de nu bruklige ställen i städerne, ulan endast vid arbetsfängelserna der den dömde före intagandet i arbetet borde undergå sin bestraffning och derefter sedan börja beräkningen af den ådömde arbetstiden.
Jag tror äfven att genom borttagandet af spö- och risstraffens verkställande vid häradshäktena en bättre och mera moralisk bevaknings-personal derstädes skulle kunna erhållas, än de nuvar. häradstjenare, hvilka ex olficio måste vara personer som afsagt sig menskligheten.
Då åter, hvad kyrkoplikten angår, den samma visserligen ej utgör en uppbyggelse för den församling der den sker, skulle jag tro den kunna verkställas vid den Gudstjenst, som å läns- eller arbetsfängelserna hvarje söndag förrättas.
Jag förutser att detta mitt förslag af många kommer att bestridas, men anhåller på förhand få bemöta ett inkast som jag väntar mig, nemi. att den skara som vidlåder en med kroppsstraff straffad person på denna verkar starkare, då straffet sker i dess hembygd eller å den ort der brottet är begånget, och att allmänheten derigenom erhåller kunskap om att begångne brott blifvit beifrade; men för det första äro sådane personer, som kunna komma i fråga till kroppsstraff, redan så afklädde all hederskänsla, att på dem inverkar föga skillnaden om de lida straffet i närvaro af deras bekanta eller på ett ställe der endast andra förbrytare finnas; och för det andra inser jag intet hinder vara deremot, att, likasom nu sker då brottsling begått tjufnad på flera ställen, från predikstolen i den församling der tjnfnaden skett men ej kyrkoplikten verkställes tillkännagifves att den är undergången.
På samma sätt kunde äfven meddelas, att den eller den brottslingen för å nämndt ställe begången tjufnad är vid det eller det fängelset afslraffad och derstädes undergått kyrkoplikten.
Jag vågar åtminstone påstå att om denna min motion bifalles, skall en ej obetydlig besparing i fångforslings-koslnaderna uppstå och måhända en ej så obetydlig förändring af fångars behandling vid häradshäktena blifva en följd.
Den 22 December f. m. 311 2.
Då hvarje åtgärd ledande till besparing af de dryga kostnanader fångvården nu föranleder ej bör lemnäs oanmäld, åtminstone framställas till öfverläggningsämne, anhåller jag få väcka en motion, hvars antagande, efter min öfvertygelse, skulle befordra delta ändamål.
Jag föreslår nemi. att domhafvanderna vid häradsrätterna måga berättigas i länshäktena hålla förefallande brottmålsransakningar ulan skillnad om de nämnde häkten ännu undergått förändring efter cellsystemet eller icke samt, då ej aflägsenheten är för betydlig, utan afseende om länshäktet är beläget inom domsagans gräns eller ej.
Hvad vinst i fängforsling skulle ej härigenom uppslå?
Hvad lättnad att utleta sanningen skulle ej en domare finna vid undersökningen, då för samma brott tilltalade personer kunnat sedan häktandet hållas åtskiljde, tills de för rätten skola framkomma, och ej som nu måste ske under vägen vid forslingen till tingsstället fått tillfälle rådgöra om de svar som inför rätten böra lemnäs!
Få häradshäkten, om något, äro så beskaffade att åtskiljande af gemensamt tilltalade brottslingar utan mycket besvär låter sig göra, och som regel kan väl antagas att allt samspråk emellan dem alltid invecklar ransakningen.
Tiden, inom hvilken hvarje brottmål blefve afdömdt, skulle genom den åtgärd jag har äran föreslå säkert förkortas och derigenom Staten en vinst tillskyndas.
Dessutom såsom ytterligare skäl för min framställning får jag fästa uppmärksamheten på huru ofta det fall inträffar, alt en för brott anklagad bekänner pä en annan såsom medvetande eller medbrottslig, då måste uppskof ske, och om, som ofta inträffar, den sednast angifne förvaras i länshäktet, skall reqvisition om dess afsändande till tingstället göras hos landsen* hvaremot om ransakningen på stället förrättas, domaren ej beiiöfver mera än endast låta den angifne förekallas.
Med ett ord, jag tror genom den af mig föreslagne åtgärd både tidsvinst och besparing kunna vinnas, och med beräkning af den inverkan ett snart på brottet följande straff har i jemförelse med hvad en lång tidsutdrägt åstadkommer, tror jag flera skäl finnas som tala för min gjorda framställning.
Såsom exempel tror jag mig kunna anföra att inom det län der jag har äran vara landsh. äro lokal-förhållandena sådane att minst 4 om ej 6 härader äro belägne så nära läns-residenset, att utan förökadt besvär för domare eller målsägare, skulle de fleste' ransakningar inom dessa härader på länshäktet kunna hållas.
Man kan invända att länshäkten finnas der ej tjenlig lokal för rättens sammanträden är att tillgå, men jag är öfvertygad att med den besparing som genom den föreslagne förändringen skulle uppstå, vore nog fångstyrelsen beredvillig föranstalta om passande sessions-rum på hvarje ställe, dåden derom anmodades. 3.
Såsom sammanhängande med den motion jag sednast haft äran väcka, anser jag mig äfven böra framställa en annan, emedan genom den af mig först föreslagna förändring en olägenhet uppstår, att då så stort antal nämndemän som nu erfordras vid 312 D k n 22 December f. m. hvarje broltmåls-ransakning, genom deras inkallande ali öfvervara de på länshäktena förelagne undersökningar och domslut en kostnad uppslår, som i någon mån motverkar den besparing jag åsyf-' tat. 1 cap. 1 § Rätteg.balken stadgar, alt jemte domaren 12 bönder som i häradet bo skola döma vid häradsl öt terne och genom ett annat laurinn stadgas, att domstolen, för att vara domför, skall bestå af domaren och 7 nämndemän; men då m il i tie-hostä I Is-ordningen af d. 23 Januari 3830 och K. brefvet af d. 10 Juni 1841 innefatta ali vid syner ä militie- oclr presle-boställen äro 2:ne nämndemän lillfyllestgörande, och jag anser en domare fullt så mycket vid dessa tillfällen vara i behof af nämndens upplysningar som vid en broltmåls-ransakning, anser jag att antalet af nämndemän vid denna sistnämnde kunde minskas och föreslår derföre en förändring i de förstnämnde lagrummen; men sjelf ej jurist vågar jag ej lill siffran föreslå denna nedsättning ulan under vördsam anhållan alt denna min motion matte till LagUlsk. remitteras får jag hos nämnde Ulsk. begära, att denna min framställning må tagas i öfvervägande och om Utsk. finner skäl på min föreslagne förändring fästa afseende, det må bestämma hvad minskning i nämndemännens antal som bör föreslås.
Horn, Claes Fredrik; Till Gr.
Posses väckta motion ber jag att fä tillägga: att, sedan den concentrerade brotlmälsransakningen kommer att äga rum inom dc allmänna häktena som redan är fallet vid Stockholms länshäkte, upphör helt och hållet idee'n af den gamla nämnden, enär, till undvikande af alt betunga samma personer med resor och deraf föranledde kostnader, nämnden hädanefter icke tages från den ort, der brottet skett, utan turvis och från afiägsnare trakter.
Domaren kan i sådant fall icke alltid såsom nu påräkna några upplysningar af denna nämnd om lokalförhållanden rn. m. och på grund häraf tillstyrker jag alt ett mindre antal nämndemän må utgöra domfört antal, om domsagorna komma ali coucenlreras.
Posses nu upplästa motioner, jemte Gr.
Horns yttrande remitterades lill LagUlsk.
Hr Freidenfelt, Fredrik Dan., uppläste 2 sålydande motioner: 1.
Då militäre och civile embels- och Ijenstemäns pensionsrätt ensamt är beroende af ett visst antal lefnads- och tjensle-år, men det någongång inträffar att andra förhållanden, såsom vansinne, ohjelpliga kroniska sjukdomar m. m. tidigare än pensions-åren infalla, göra tjenstemannen oduglig för tjensten, hvilken han dock, utan förmåga alt sköta, oftast får såsom permitterad bibehålla, enär man icke tror sig böra beröfva den sålunda genom sjukdom redan nog olycklige sin bergning, och K. M. i de flesta fall icke kan utan ransakning och dom någon förafskeda, föreslår jag vördsamt, att K. M., genom dertill af R.
St. anvisade medel, måtte sättas i tillfälle att, ulan afseende på lefnads- och tjenste-år, tilldela de Den 22 December f. m. 313 embets- oell Ijenslemän, så väl militäre sorn civile, hvilka under eli års tid af vansinne, svårare sjukdom eller obollige och för tjensten hinderlige lyten, varit ur stånd att tjenslen förrätta, och der del, efter denna tids förlopp, med läkareintyg stvrkes, alt intet hopp om förbättring äger runi, expectans pension, motsvarande det pensions-belopp hvartill de efter i vanlig ordning upp hunne lefuads- och tjensleår vore berättigade efler innehafvande grad.
Ehuru sällan likartade fall inträffa, föreställer jag mig dock, alt hehofvel påkallar den åtgärd jag här vördsammast föreslagit: för närvar, finnes en officer i Ijensl af arme'en, hvilken redan omkring 3 år varit såsom vansinnig inlagen på dårhus och, om jag ej alltför mycket misslager mig, lärer samma beklagliga förhållande med en officer af K.
M:s dotia nu äfven äga rum.
Om remiss lill behörigt
Ulsk. anhåller jag ödmjukast. 2.
Då del är af hufvudsaklig vigt ali embetsmanna-funklionerha i slaten ulöfvas med verksamhet och drift, och det svårligen loide kunna bestridas, att en alltför hög ålder är hinderlig för cmbetets och tjenstens utöfning sorn sig bör, så och enär den ålder af 65 år, hvilken nu för civil embetsman är stadgad såsom rättighet lill afsked med fulla lönen i pension, under van liga förhållanden är alltför hög att kunna motsvara de an språk slaten bör kunna påräkna af sin embetsmanna-persoual, s/b föreslår jag vördsamt, att nedsättning häruti må äga rum på sådant sätt, alt den embets- eller tjensteman, sorn uppnått 60 lefnadsår och derunder 30 tjensleår, må åtnjuta hela lönen i pension för den tjenst lian sednast och minst 5 år på staten innehaft och hestrid!; hvad staten härvid förlorar i en ökad utgift, återvinner den mångdubbelt i en driftig och verksam embetsmanna-personal.
Om remiss häraf till behörigt Utsk. anhåller jag ödmjukligen.
Hr Prytz, Lars Adolf, uppläste 2 motioner af följande innehåll: 1.
Vid sednaste riksdag beslölo 11.
Fl. St. följande tillägg i 145 § af Devilln.stadgan: liesia gar e-andelar Jur Jörbrutet dömdt, i riket olujligen infördt guds, alt åtnjuta befrielse från bevilln. efter 2:dra artikeln.
Genom en oriktig tolkning häraf, vid en eller annan taxerings-comite, har likväl denna befrielse icke allestädes kommit beslagare till godo, då man ansett beslagare-andel omfatta endast beslagarens andel i värdet af det förbrutet dömda godset, men icke i de böter sora ådöramas sakfäld godsägare eller forslare, och således påfört beslagaren bevilln. för de honom lilldömda böter.
Nu utgöres likväl beslagare-andel, enligt gällande förordn. till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor af d. 22 Dec. 1841, § 27, af en viss andel i så väl vjaruvärde som ådömde böter, och den vid sednaste riksdag 314 Den 22 December f. m. medgifna befrielsen från bevilln. afsåg, i öfverensstämmelse meri detta stadgande, beslagare-andelar i deras helhet.
Men då sådant icke blifvit nog tydligt uttryckt, emedan det ofvan anförda tillägget kunnat olika tolkas, föreslår jag vördsamligen dess förtydligande och förändring, så att det må komma att heta:
Jleslagare-andelar i sa väl varuvärde som böter för förbrutet dömdt, i riket olofligen infördt gods.
Remitterades till Bevilln.Utsk. 2.
Redan vid någon af förra riksdagar, jag tror äfven vid den sednaste, har motion blifvit väckt om laga ansvar för husdjurens vanvård och misshandling, och, ehuru hittills utan framgång, torde dock samma försök ännu kunna och böra göras.
Der man förgäfves eller åtminstone alltför länge väntar att en stigande hyfsning hos folket skulle sätta gräns för det barbari, som man dagligen ser, så väl i landsorterne som i Stockholm, utöfvas emot kreaturen, t. o. m. emot de nyttigaste ibland husdjuren, särdeles hästen, der bör väl lagen komma emellan för att hejda våldet och grymheten emot den försvars- eller värnlöse, om äfven en vida simplare länk i skapelsens kedja än menniskan sjelf, då denna, icke låtande leda sig af förnuftet, som höjer henne öfver djuren, nedsätter sig lill deras jemnlike eller under dem.
Jag förnyar derföre härmedelst vördsamt förslaget om ansvarspuföljd eller böter för kreaturs, särdeles husdjurens, vanvård, pinande och misshandlande; och anhåller om remiss häraf till LagUtsk.
Det torde vara bekant, att Sveriges så väl offentliga som enskildta arkiver innehålla rika skatter för vår historia.
Men dessa skatter hafva länge varit föga tillgängliga, genom bristande vård och ordning.
I våra dagar är detta förhållande ändradt genom mäns förtjenster, hvilkas namn äro lika kända, som för fäderneslandet dyrbara.
Den rikhaltigaste och i alla afseenden vigtigaste af våra samlingar, riksarkivet, har genom en nyligen hädangången statsmans nitiska omsorg börjat att komma i ett skick, som fullföljdt af den nuvar. riksarkivarien, och i sammanhang med en rymligare lokals erhållande genom Ständernas frikostighet, snart gör det lika tillgängligt som oundgängligt för forskaren.
Men då dermed är vunnen en medelpunkt för vår häfdeforskning, är det ock tid, att denna antager en mera koncentrerad, mera planmässig rigtning, än hvad hittills varit förhållandet.
Det har mestadels varit öfverlåtet åt det enskildta nitet eller industrien att taga vård om fäderneslandets minnen, och Staten har blott då och då kommit till hjelp med mera eller mindre frikostigt understöd; dock vanligenej mera, än att den enskildte, för att kunna genomföra sitt arbete, oftast måst afse det intressanta, det retande, och dermed mot el - Den 22 December f. m. 315 ler med sin vilja låtit sakernas blott ena sida framstå; och liela massan af utgifna handlingar är, i följd af dessa spridda, någon gång skefva bemödanden, ett chaos, hvars redande kostar hvar och en som derpå mäste försöka sina krafter mycken tid.
Vare detta ej sagdt såsom ett klander mot förgångna tiders samlare och forskare.
Hvad de uträttat, är ovärderligt; men det skulle hafva varit ännu mera fruktbringande, om Staten gjort mera för att sammanhålla och leda deras bemödanden.
Försök dertill saknas ej.
Den tid då Sveriges krigiska ära och politiska makt stod på sin middagshöjd, var i delta som alla andra fall rik på storartade idéer.
Axel Oxenstjerna, riksarkivets grundläggare, tänkte att af detsamma göra en medelpunkt för häfdeforskningen och en plantskola för vetenskapsmän och för statsmän.
Arkivet var en del af det kansli, frän hvilket Europas öden i viss mån leddes i några decennier.
Hans genialiske, men mindre betänksamme efterföljare, De la Gardie, gaf saken på sitt sätt en annan riktning genom inrättande af ett särskildt Antiqvitetskollegium, men vidhöll dock hufvudsaken.
Sedan har den nästan gått förlorad, som mycket annat från den tiden.
Och desse män voro samtida med dem, som först rätt genomgripande sökte i ljuset framdraga vår forntid, (en Messenius, Hadorph o. a.).
Deras bemödanden rigtades mest till medeltiden.