Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Det är för att förekomma sådana händelser, som jag har ansett, att allmänna banken, då den kan bevilja lån, såsom jag tror förhållandet nu vara, bör komma till hjelp,dock endast emot full säkerhet; och då det ej är skadligt för dess egen rörelse, tror jag, att man bör bevilja dessa 3oo.ooo r:dr, så väl som åt hypotheksföreningar och banker, som beläna spanmål.
Jag anser mig böra indela det svar, jag går att lemna, uti tvänne afdeluiugar.
Den förra utaf dessa afdelningar skall innefatta upplysningar i anledn. af de facta, den siste värde talaren anfört, och den sednare kommer alt angå resultäterna deraf på grundsatsen.
I afseende på det uppgifna factum, att flera privatbanker skulle, i anseende till den conjunctur som inträffade år 1837, hafva varit i trångmål och vidtagit åtskilliga anstalter för att upprätthålla sin credit, så måste jag bekänna att, rörtde de öfriga bankerna, sådant är 111ig alldeles okändt; men rör:de den Wermländska banken, kan jag verkligen vara i tillfälle att lemna några upplysningar.
Det är ganska sannt, att den Wermländska banken, få veckor efter sedan den, vid bolagsstämman i Januari månad 1837, efter majoritetens mening, ansåg sig vara på höjden af välstånd, och dess credit var till den grad consoliderad, alt directionen förklarade sig vilja fästa bolagets uppmärksamhet derpå, att en 2 Ii. 4^ 33o
Dan 22 Februari e. m. större utlåning kunnat ske, om låntagare funnits, — att, säger jag, banken 6 veckor derefter såg sig föranlåten att alldeles inställa sin discontrörelse; men sådant var dock, som jag tror, en följd deraf, att bolagets styresmän icke hunnit inhemta erfarenhet om bancosystemet i vårt laud, som var alldeles nytt.
Man hade icke vant sig att noga retlectéra på verkningarna af conjuncturer och den förträffliga bancodirectionen, med allsin redlighet och noggrannhet, hade en kunskap att vinna, som den då saknade.
ÄtskiIlige hade gifvil dem det rådet att söka utvidga sin bank, emedan bankens fond längesedan ansågs otillräcklig för en sådan rörelse, som der i orten måste finnas.
Detta var ej majoritetens tanka, men man erfor snart, att banken var och är för liten.
— Jag har redan förklarat, att jag, i afseende på de öfriga bankerna, icke känner förhållandet tillräckligt, för att våga inlåta mig uti ett svar; jag skrider derföre till den sednare afdelningen, som angår frågan, huruvida det af den värde talaren gjorda förslag skulle kunna för framtiden förekomma sådan förlägenhet, hvaruti banken redan har varit.
Jag får då förklara, att jag ingalunda tror det vara rätta sättet, först och främst derföre, att en sådan förening med statsbanken skulle kunna ingifva statsbankens direction elier fullmäktige, som möjligen en gång kunde komma att influenceras af den önskan, att få alla da enskilda bankerna tillintetgjorda, såsom stridande mot det gamla bancointresset, en önskan, att vara creditiv-gifvare åt privatbankerna, och att vid tillfällen, då dessa, i anseende till föreningen med statsbanken, hade större svårighet att skaffa sig behöfliga lån, i enskildt väg kunna uppenbara det obestånd eller den förlägenhet, hvaruti bankerna möjligen någon gång kunna komma, men hvilken förlägenhet likväl, efter hvad erfarenheten visat, aldrig är värre i en bank, sådan som den Wermländska, der ansvarigheten är solidarisk, än att bland i5o ledamöter alltid många äro färdiga att lemna sin enskilda credit för att upprätthålla banken, så att den kan göra rätt för sig.
Det är just efter en sådan erfarenhet, som nu är vunnen, att banken under en hård conjunctur, i den enskilda crediten har funnit medel att upprätthålla en rörelse, hvilken varit svårt ansatt, som det låter bevisa sig, att denna bank icke bör söka något bistånd af statsbanken.
Än vidare: om statsbanken hade trädt fram härmed innan någon privatbank vågat gå på egen hand, hade det kunnat anses vara uti ändamål att bringa sådana banker å bane, hjelpa dem i väg och understödja dem i deras barndom; men vi minnas nog sedan i8Jo, att sådant ej då var meningen.
Den hjelp, som denne ledamot, hvilken nu uppstår, 10 år efter sedan privatbanker finnas i alla landsorter, vill räcka åt bankerna, hoppas jag, att de finna sig icke behöfva, om de förstå att organisera sig på ändamålsenligt sätt, eller göra sina fonder tillräckliga.
Den förening nu vill åsladkonyuas, må - Den 22 Februari e. m. 33i s!e jag, för min del, utan att misskänna den värde ledamotens afsigter, likväl förklara högst vådlig för privatbankerna, och skall nu och vid alla andra tillfallen, så mycket möjligt är, motsätta mig densamma.
Jag får nämna några ord i afseende på hvad den siste värde talaren anfört, att han trott sig finna i min motion någon slags syftning att åstadkomma en förening emellan privatbankerna och statsbnnken.
Hvarken såsom representant eller så länge jag äger Ståndets förtroende att vara bancofullmäktig, skall jag våga tillstyrka en sådan förening.
Med all aktning för dessa bankers soliditet, med all aktning för den goda förvaltning, som hittills utmärkt och framdeles kan komma att utmärka dem, vill jag likväl ej medverka till en förening emellan dem och statsbanken.
I detta hänseende anser jag, att en skilsmessa är gjord och hör fortfara.
Det biträde jag ansett statsbanken böra göra privatbankerna är ej annat, än att erbjuda dem i större scala, i mån af deras vidsträcktare rörelse, den credit, som enskild man för närvar, äger uti statsbanken.
Och denna credit har jag ej velat helt och hållet bestämma, som för enskilde; ty dervid har det villkoret varit fastadt, att i samma stund, som de begagnade den, skola de minska sin lånerörelse.
Det villkoret har således uttryckligen fästats, att detta creditiv endast vore att anse såsom en reservfond att begagna vid de händelser, som redan inträffat, och som, enligt naturen af sådana anstalter, alltid någon gång måste återkomma, då de befinna sig i större eller mindre förlägenhet.
Det har varit för att hindra de våldsamma indragningar, som de eljest måste göra, och hvilka måste hafva, ett vådligt inflytande på den provins, hvilken vant sig vid låneanstalter, som jag framställt mitt förslag.
Om jag talat i det intresses namn, som Gr.
Frölich velat benämna bancointresse, men som likväl icke är Svea Rikes Banks intresse, skulle jag, långt ifrån att tillstyrka något biträde, afstyrka allt sådant, och sedan tillstyrka, att statsbanken helt och hållet skulle låta bli att discontera namn: då hade det, som, man kallat bancointresse det hästa tillfälle att, vid minsta ovarsamhet, i en möjlig farlig moment, tillvägabringa ett upphörande af betalningen; och då man känner de följder, som ett sådant förhållande vid en sådan inrättning har på andra dylika, skulle snart en sådan händelse kunna lillvägabringas, som inträffade år 1818, och hvilken jag önskar aldrig måtte komma att äga rum.
Efter den siste värde talarens sednast uttryckta åsigt, skall det synas djerft att vilja uppträda för att försvara ett intresse, som han och jag fordom gemensamt försvarat, då vi stridde för realisationen.
Efter 26 års oreda i penningeverket, kommo vi ändtligen vid sista riksdagen till ordning och skick uti dessa 332 Den 22 Fel) runi-i e. ra. för landet angelägna omständigheter.
Det synes vådligt, alt nästa riksdag derefter träda in på den motsatta banan; ty den sammanväfnad, hvars första trådar man nu synes vilja spinna, är ett återinträdande på den förra banan.
Jag tror privatbankerna vara nyttiga och nödiga endast då, när de inskränka sin rörelse inom deras egen provins; skadliga kunna de blifva, om de, såsom erfarenheten redan vill synas gifva vid handen, sträcka sina områden utom provinsen.
Vinningslystnaden är loflig, roen ej försigtig.
Detta' är blott sagdt för dem, som vilja utsträcka privatbankernas verksamhet längre, än som vederbör.
Till afslag för Hr Rosenblads motion ämnar jag egentligen anföra, att jag tror sinnena böra lemnäs i fred åtminstone en riksdag, så alt man måtte blifva fullkomligt säker på, att den realisation, sorn blifvit gjord, måtte äga bestånd; och det finnes många i landet, som frukta alt privatbankerna slutligen skola försvåra lånerörelsen och åstadkomma brist på reelt mynt.
Jag hyser ej dessa farhågor, men anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja motionen, då den blifver remitterad till Utskrs handläggning.
Jag hade egentligen begärt ordet sista gången, för att hembära min tacksamhet till Hr
Rosenblad för det alldeles ovillkorliga yttrande, han afgaf om att vilja söka afvända allt bankintresses inflytande på privatbankerna; men jag ber nu få tillägga, först och främst, att min mening icke varit, att privatbankerna böra umbära creditiv, Tvertom, jag anser ganska lämpligt, att de förse sig dermed.
De kunna ej allenast derigenom förekomma den för deras rörelse och för orten svära olägenhet, som uppkommer, när de finna sig föranlåtna att upphöra med sin lånerörelse.
Det är af ganska mycken vigt, att de ej allenast beräkna sin banks storlek efter vanliga goda förhållanden; det är lika nödvändigt, att de för utomordentliga fall, såsom hastiga conjuneturförändringar och dylikt, äro försäkrade om en extra tillgång af understöd från annat håll, än sig sjelfva.
Det är således icke emot principen, att privatbanker skulle söka creditiv, som jag yttrat mig, utan blott deremot, alt de skulle söka det hos Svea Rikes Bank.
Nyss före mig yttrade sig en ledamot utur precist samma syftning, som jag första gången; men han yttrade sig tillika på ett sätt, som synes innebära någon våda af privatbankerna eller för ett större spridande af privatbankernas sedlar i orterna, än nu äger rum.
Jag kan ej låta ett sådant yttrande fällas af en sådan man, utan att svara.
Jag skulle tvertom tro, att det vore ganska väl, om stalsbanken ännu ytterligare inskränkte sina sedelemissioner, ja till att vara en pur myntbank, med en högst obetydlig credit- eller sedelrörelse för alt hålla machineriet i gång, men alldeles icke för att utsträcka sig med 8 millioner genom utprångling af lån Den 03 Februari e. m. 333 i liela landet til! så små belopp, sorn nu sker.
Jag skulle tro, att statsbanken ännu ytterligare borde lemna utlåningen i det mesta till privatbankerna, och hoppas, att i den mån rörelsen, genom författningar, i öfrigt klokare än de som hittills ägt runi, utvidgas, det skall blifva, ej allenast behöfligt, utan äfven nödvändigt att inrätta flera banker i andra orter, än der de finnas.
Det kan icke hjelpas, alt sedlar från olika banker och orter korsa hvarandra.
Jag har hört många yttra sin oro öfver ett sådant förhållande.
Efter allt hvad jag kunnat fatta, efter ett långvarigt tänkande i dessa ämnen, har jag ej kunnat finna, hvaruti den egentliga vådan af flera slags sedelpapper skulle bestå, då man på sedeln genast ser, hvarifrån den är utgifven.
Då man blifvit här i landel mera van att reflectera på de grunder, hvarpå banker äro uppförda, skall man snart lära sig göra skilnad på banker, sorn hafva all möjlig säkerhet, och andra, hvilkas säkerhet är relativt mindre.
Det enda, som jag skulle tro vore angeläget rätta, vore att valörerna af de små sedlarna ej vore olika, eller andra än de som statsbanken utgifver; ty nu finnes det en bank, som utgifver sedlar på 3 r:dr 16 sk., och dem förvexlar man latt med sedlar på 3 r:dr.
Delta är den enda olägenheten, alla andra äro inbillade; men om det en gång kommer derhän, att eii enskild bank utbildar sig här eller i Götheborg, och ställer sig i connexion med de andra bankerna, samt här kan vara de andra bankernas agent eller förläggare, då är systemet complett och sådant, att, efter min öfvertygelse, intet land i den kända verlden linnes, som har ett så fullkomligt banksysteme, som vi kunna få på det sättet.
Detta är väl något, som kan anses vara utom det egentligen förevar, ämnet, men det må ursägtas mig att dermed uppehålla tiden, då jag för öfrigt återtagit den motion jag i ett föregrde plenum gjort, att få det vid sista riksdag förkastade förslag till privatbanklag återupplifvadt.
Jag skulle icke ånyo hafva besvärat R. o.
Ad., om ej den siste talaren gått in i ett ämne, som icke förut varit omrördt, eller en successiv öfverflyttning af nuvar.
Sirs banks rörelse på privatbankerna.
Detta är ett företag af så vågsam art, att jag ej skulle våga tillstyrka ett sådant med ali aktning för närvar, privatbanker och deras styrelse.
Yi hafva sett i England och Amerika hvad som blifvit följden af att privatbankerna utsträckt sin rörelse för långt.
I England har man dock ägt biträde af en stor statsbank, och der finnas förbehåll, som göra dem långt starkare än våra äro, och som alldeles tillintetgöra den sats, jag hört Gr.
Frölich yttra, att intet land har sitt banksystcme fullkomligare än det skulle blifva i Sverige, i händelse man lemnade åt privatbankerna hela sedelrörelsen.
Man fäster sig dervid, att hos oss de flesta banker äro so - 334 Den 22 Februari é. m. lidariska; men vid den saken faster jag vida mindre vigt, emedan den solidariska ansvarighet, som finnes för våra Svenska banker är förskräckligt olika med den, som finnes i England.
Den solidariska ansvarigheten för de Engelska bankerna är sådan, att när en sedel är vägrad till inlösen af privatbanken, har innehafvaren rättighet att ej mera behöfva vända sig till privatbanken, utan till hvilken af delägarne han behagar, och behöfver ej vänta kanske ilo år.
Detta är ett bestämdt företräde, som de Engelska bankerna äga.
Vidare om en actionär går utur bolaget, svarar han dock för hvarenda sedel, som var utlemnad till den dag, då han gick ur bolaget; han kan sökas af innehafvaren och får sedan söka sin ersättning hos de andre delägarne.
Här i Sverige är förhållandet deremot sådant, att jag ej kan söka någon actionär, utan måste vända mig till privatbanken, som vidare skall sättas i concurs-tillstånd.
Detta kan räcka i 20 år; ännu är ingen af de fordna filialdisconterna fullständigt utredd.
Vidare beror det ej af sedelinnehafvaren, om en delägare må få skilja sig från bolaget, utan på bolagets delägare att medgifva det.
Allt detta är rätt bra, så länge det går väl; men skulle nu banken gå illa, blir det intresse för delägarne att medgifva hvarandra att få transportera sina lotter på andra personer och dermed transportera hela den säkerhet, som efter 20 år kan realiseras.
Således anser jag för min del den solidariska ansvarigheten ej betyda mycket; det är en god förvaltning, som här är hufvudsaken och betyder allt.
Den skall noga lämpa bankernas rörelse efter deras credit, deras tillgångar och deras styrka.
Den kan komma att bibringa sig och landet stora förluster, om den ej noggrannt häruppå fäster uppmärksamheten; ty äfven om den solidariska ansvarigheten vore aldrig så god, och en stagnation inträffade, hvad vore man, då de fleste ej kunna vänta på liqviden, tjent med att, efter lagsökningar och utredningar, kanske om en i4 å 20 år, blifva betald; man kunde då ej begagna dem i rörelsen.
Jag tror således, att det skulle vara ganska vådligt, att i Sverige göra experimentet med att göra bytesmedlet och hela landets rörelse beroende af den bättre eller sämre förvaltningen inom privatbankerna.
Jag tror, att inom sina orter kunna de göra och hafva gjort mycken nytta, då de hålla sig inom provinsen; men jag tror ej, att de hafva styrka nog att sträcka sig längre.
Jag anhåller få nämna, att jag, för icke mera än några dagar sedan, sett en Amerikansk tidning, der jag såg en förteckning på säkert 100 olika bankers sedlar, med uppgift å deras olika värden, och att der funnos sedlar, som icke gällde mera än 2J procent.
Om jag således ej för min del tillhör det systcme eller intresse, som Gr.
Frölich benämnt med bank-intresset, eller de som vilja hämma all annan credit än den, som utgår från R.
St:s bank; är jag likväl ej Den aa Februari e. m. 335 den, som vill lemna allt helt och hållet åt den enskilda omtankan.
Jag tror, att kyrkan bör stu midt i byn.
Såsom ledamot af directionen ö'fver Smålands privatbank, anser jag mig skyldig att något upptaga denna fråga.
De värde talarne tyckas hafva gått ett långt stycke från ämnet, sorn var, att statsbanken skulle lemna privatbankerna creditiv.
Detta synes, vid första påseendet, vara förmånligt för privatbankerna; men jag tror ej, att privatbankernas directioner skulle, ulan högsta nödfall, begagna sig af ett sådant tillstånd, isynnerhet med det villkor, som är föreslaget, att de skulle indraga 10 proc. af sin lånerörelse.
Det vore för svårt, och hvilken privatbank, som begagnade sig åfelt sådant creditiv, skulle med detsamma förlora crediten.
Jag tror, att en direetion, som med klokhet sköter bankens angelägenheter, ej kommer i någon svår belägenhet.
Hvad den Småländska banken angår, så har den en alldeles tillräcklig credit, både inom och utom landet, för att få så mycket penningar, som den behöfver; den har creditiv på Hamburg och har äfven haft i Stockholm; penningar hafva flera gångor blifvit den erbjudna, rnen den behöfver dem ej nu.
Det nämndes äfven, att de flesta privatbanker varit i svår belägenhet någon gång.
Jag vågar motsäga detta, i afseende på Småländska banken, hvilken ännu ingen gång afstannat med lånerörelsen.
Yäl har det handt, att man ej fått låna ut lika mycket den ena gången som den andra, men aldrig har någon stockning uppstått eller något creditiv varit behöfligt.
Jag vill ej vidare ingå i raisonnement, i afseende på skadan eller nyttan af att utsläppa sedlarna öfver hela Riket, då detta ej hör till ämnet.
Jag fruktar, att en sådan åtgärd skulle oroa de personer, som ej tagit en närmare kännedom om ämnet; men jag tror, att om det nu vore lämpligt, jag skulle kunna vederlägga en stor del af de utaf Hr Rosenblad anförda betänkligheter.
Det går visserligen ej så lång tid ut, som 20 år, att utbekomma sina penningar.
Jag vill blott nämna, att privatbanken, om det en enda gång händer att den ej kan invexla sina sedlar, genom stadgandet i sitt reglemente, äfventyrar att förlora hela sitt privilegium.
Detta gifver banken en stark credit, då den säkert icke vill blottställa sig för en sådan händelse; och skulle den inträffa, kan utmätning anställas hos hvilken af delägarne som helst.
Hr Lefre'n: Då Hr Rosenblad började sitt sista anförande, yttrade han en viss farhåga för ett sådant systeme, som hade till syfte att utsträcka privatbankssedlarna till att utgöra en alltför stor del eller största delen af rörelsecapitalet.
Jag delar denna fruktan såsom princip; man bör hafva den under försigtighetens synpunkt; men jag hemställer till Hr Rosenblad, om ej hans motion då har en syftning, som verkar tvertemot hans afsigt.
Det fägnar mig, 336
Den 22 Februari e. m. att en ledamot af en privatbank-direction yttrat sig här så som jag tror det vara lyckligast för landet.
DA jag har äran vara ordfor. } central-directionen för en af våra privatbanker, nemi. den Småländska, anser jag mig pligtig yttra mig om tillståndet med denna bank och dess credit.
Jag är till stor del förekommen af min collega, Hr Ribbing; han har redan visat, hvilken credit den har inom Riket, och utom
Riket har den hos ett hus i Hamburg en blanco-credit af 200,000 mark med rättighet alt sträcka denna credit till 3oo,ooo mark.
Jag får tillägga, alt ingen den minsta svårighet möter att, när som helst, hos ett af de största husen ytterligare erhålla en blanco-credit till ett ganska stort belopp.
Vi hafva ännu icke begagnat creditiv att draga på, annorlunda än för att visa huset i Hamburg, att vi hafva för afsigt att begagna det, och att vi hafva mening med contractet.
Men jag tror ej, att vi egentligen behöfva begagna det, emedan central-styrelsen gjort sig till ögonmärke att ej utsträcka rörelsen längre, än att den kan betäckas genom bankens ständiga rörliga fonder, och genom mindre lån, som vi kunna få i Stockholm.
Exempelvis får jag nämna, att för några år sedan erbjöds mig här mycket penningar; att få upplåna en summa af 100,000 r:dr är ganska lätt, hvilket banken också ej längesedan gjorde, men det var ej för att förstärka sig, utan för att göra en ökad vinst genom inköp af arme'ens aecords-amorteringsfonds obligationer.
Hvad sjelfva den föredragna frågan angår, så skulle jag icke se någon våda af att R.
St:s bank Jemnade privatbanken creditiver, då dessa såsom hypothek hafva att lemna den bästa säkerhet banken kan fordra, nemi. intecknade reverser, och jag tror knappt då, att banken kan få bättre säkerhet.
Rt:s bank Jemnar creditiv åt Skånska hypotheks-inrättningen, och måste lemna sådant åt sådana banker, som beläna spanmål.
Alla dessa skola lemna lika beskaffad säkerhet; då frågar jag, om det är ringaste våda, att äfven åt privatbanker lemna en sådan rättighet; och jag kan ej inse, att någon sådan inblandning af R.
St:s bank uti privatbankernas angelägenheter, som Gr.
Frölich velat antyda, kan komma i fråga.
Jag förenar mig således i tillstyrkande af Ilr Rosenblads motion, likväl helt obegränsad, men ej med det vidfogade villkoret, att 10 proc. skola med detsamma indragas, ty på sådana villkor tager ej någon privatbank ett sådant creditiv.
Hr von Troils, Emil, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion om upphörande af Nummerlotteriet.
Å nyo Den 2a Februari e. m. 337 Ånyo föredrogs
Hr Cederschjöld?, Robert Theophron, den ig dennes e. m. på bordet lagda motion, om sättet för medels erhållande till byggande af förbättrade läns- och häradshagen.
Frih. Cederström, Anders, anförde skriftligen: Då Hr Cederschjöld anmälte sig ärna ingifva en motion om förbättrade fängelseanstalter i Riket, hoppades jag nied så mycket mera skäl, att denna motion skulle innehålla någon systematisk, och på erfarenheten grundad, uppgift om nya fängelsers ändamålsenliga uppbyggande och organisation, sorn Hr Cederschjöld sjelf är tjensteman vid fångstyrelsen, oell således bort vara i tillfälle alt bättre än mången annan hafva erfarenhet idella ämne; men min förväntan härutinnan har helt och hållet blifvit gäckad, då motionären, enligt hvad jag kunnat inhemta af motionen, endast projccterar de nuvar. usla fängelsernas utbyte emot ändamålsenliga c e 11 - a r r e s t e r, såsom del mest verksamma medel att genast hämma den öfverhandtagande brottslighetens vidare spridande, utan att i ringaste hänseende utveckla sin mening med cell-arrester, eller huru dessa böra vara beskaffade för att vara ändamålsenliga.
Jag kan ingalunda medgifva hvad
Hr Cederschjöld påstår, att nemi. nyttan of hvad han sålunda föreslagit inses af alla, o c h a 11 b I o 11 betänkligheter uppstå vid 111 förande!; jag tror tvertom, att det är ganska få, som inom vårt fädernesland hafva någon närmare kännedom om cell-arreslerna, och att det således är ganska få, sorn inse nyttan deraf. — Cell-systemet, hvilket egentligen har sin uppkomst att tacka Grefve Yilain XIV i Geut i Flandern, efter hvars plan det år 1771 blifvit försökt i tukthuset i Gent samt många år bibehållet, infördes först 1820 i Nordamerikas Förenta Stater genom uppbyggandet af norra flygeln vid den i Auburn anlagda straffinrättning för vestra delen af Staten New-York, och har sedermera utbredt sig öfver en stor del af Nordamerika.
Detta systeme har sedermera ytterligare vunnit utbildning genom det sedan 1 776 existerande Philadelphiska fängelse-sällskapets oafbrutna arbete samt den i nämnda stad bosatte Engelske Archilekten Hr John Hanlands uppfinningsförmåga och ihärdighet, i enlighet med hvilkas grundsatser och förslag lagstiftande makten i Pensylvanien 1821 beslöt, samt från 1822 till 1835 lät uppbygga correetionshuset i Philadelphia, hvilket 1829 började att befolkas med brottslingar.
Cell-systemet tillämpas således för närvar, enliga tvänne olika metoder, den s. k.
Auburnska eller New-Yorkska och den Pensylvanska eller Philadelphiska.
De utmärkande hufvuddragen hos dessa begge sysleiner äro: hos det Auburn2 H. 43 338 D c 11 22 F « b r u a r i c. m. ska, fångarnes skiljande från hvarandra under natten, och deras gemensamma med stillatigande förenade arbete otn dagen; hos det andra eiler Philadelphiska, afsöndring och ensamt arbete natt och dag.
Då af hvad jag ofvan nämnt följer, att olika cell-systemer för närvar, tillämpas, äfvensom olika meningar gjort sig gällande om hvarderas företräde, samt alt deras tillämpning fordrar ett helt olika byggnadssätt af fängelser; så följer afven deraf, alt vid ett förslag om införandet af cellfängelser i landet: i;o borde vara uppgifvet, hvad förslags sysleme, som i detta hänseende vore det lämpligaste; 2:0 hvarest dessa fängelser lämpligen borde och kunna anläggas; 3:o kostnadförslag för deras uppbyggande, jemte plan för deras inredning; och 4:° medels anskaffande till dessa ändamål.