Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Möjligen skulle f man, genom slika inesurer, närde kommit i vana, kunna förekomma vådorne och jo8 Ben 17 December fi m. göra cn sådan anstalt, sorn jag föreslagit, öfverflödig.
Meli förr än.
Grosshandlande slå sig på Spannmålshandel, och sjelfve sör ka upprätthålla prisen, ser jag ej för åkerbruket någon vinning, genom täflan.
Eli värd Talare, Friherre Anckarswärd, har ganska, riktigt anmärkt, atf denna täflan icke kail äga rum förr, än Regeringens arbitraira makt, att höja och sänka tullen på spannmål kommer att upphöra, frågan härom kan väckas nu; men om ock så sker, kan den, såsom hvilande på en Grundlags §., ej afgöras förr, än vid nästa Riksdag; häraf måste ovillkorligt följa, att denna arbitraira, all Spannmålshandel till intetgörande, makt skall fortfara i fem år minst, må hända evärdeligen, i fall Regeringen antingen ej vill eftergifva den, eller, till följd af Tractater med någon viss Utländsk makt, icke kan antaga andra Tullförfattningar, i afseende på Spannmål. — Herr Friherren, och alla med honom instämmande Talare, hafva således sjelfve utredt och bevisat, det Handeln, sådan den nu är, och sådan, den i en lång följd af år, må hända alllid* kommer att blifva, icke kan agera fritt och icke försäkra oss om förråder i nöden, samt afsättning i ymniga år; vid denna enkla följd, dragen från deras egna premisser, sammanfaller hela deras på Ilanf delns inverkan bygdå StatsEkonomiska Luftslott.
— Låtom oss i stället kasta ögat på verkligheten: iNn går med spanmuålshaiiT
Den 17 December f. m. (lein till, som Herr Adlercreutz sagt.:
Bonden kommer tili torget; Handelscorpsen liar förut bestämt och öfverenskomrnit hvad som skall betalas för säden.
Deröfver ger ingen, och antingen nödgas Bonden resa bern med sin vara eller finna sig vid det vanvärde de Handlande bestämma.
Alt detta skett, och alla dar sker, måtte ej kunna nekas; och då den enskilta handeln således hvarken kan eller vill afböja det onda, måste man väl söka något botemedel.
Det bar blifvit sagdt att det skull 6 fordras en så ofantlig summa alt Uppköpa deii öfverflödiga spannmålen, hvars belopp är uträknadt till ett förvånande qvantum.
Man skulle förledas tro, det dessa Talare icke bort eller läst min Motion; jag föreslår eil till pris, inköpssumma, och förvaringsrum begränsad Inrättning; de åter tala 0111 en obegränsad; de tala om millioner tunnor; de kunna lika lätt tala om sandkornen i hafsbotten.
— Jag tror det bero på miuimi-priset, om man får någon eller ingen spannmål.
Man kan sätta det så lågt som lielst, allt efter som Rikets Ständer finna för godt.
Efter hvad jag föreslagit, skulle det blott vara i högst ymniga och ej i goda år, som Magazinslnrättningen skulle få emottaga någon säd.
Det blir då endast de närmast till Magazinen belägne, som kunna begagna denna utväg.
Detta blir för dem en fördel, likasom det nu är fördel för dem som bo nära stora Städer.
Pri - I 10 Den 17
December f. m. set skall i allmänhet deraf höjas, sä vida det annars är sannt, att om man hämtar vatten från ena brädden af ett käril, ytan äfven skall jemna sig och öfverallt sänkas.
Jag fruktar således ej att Magazinslnrättningen skall få ett för stort qvantum spannmål; och befarar ej att flere ymniga år skola följa på hvarandra.
Jag har i min Motion genomgått de sista 10 årens förhållande; 5 hafva varit under medelmåttan, 4 ordinaira och 1 synnerligen godt. —- Hvad åter beträffar det yttrande, som en ledamot haft, alt vi aldeles icke böra låta förfära oss af någon spökrädsla för hungersnöd, så, utan att vara visionnaire, hemställer jag till den värde ledamoten sjelf, om 1826 års missväxt var en spöksyn, eller om den hade sin skarpa verklighet?
På samma sätt får jag erinra den värde talaren, som yttrat sig att upprinnelsen till de Egyptiska Magazinerne härledde sig från en dröm, att 0111 det goda har sin väckelse från en dröm eller icke, är dock det goda alltid godt, och det nyttiga alltid nyttigt.
Drömtydningen öfverlemnar jag åt talaren sjelf.
Jag tror alt den säkerhet, i hvilken vi tro oss kunna inslumra, den kan man likna vid ett sömntillstånd, från hvilket vi på ett förfärligt sätt kunde vakna.
För öfrigt hafva anmärkningarne varit så mångsidiga och af så föga vigt, att jag ej kunnat i minnet uppfatta dem alla, utan anhåller att framdeles, örn mig så godt sy - Den 17 December f. m. nes, få upptaga och besvara dem, sorn sådant förtjena.
Då jag anmälte mig, var det endast för att rätta elt misstag i anseende till den syftning man velat gifva åt mitt anförande; men sedan Herr Grefven och LandtMarskalken så fullständigt uppfattadt min mening har jag intet att tillägga.
Jag skall ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med något tillägg i sjelfva hufvudsaken.
Jag tror den vara så utredd, att ingen vidare utveckling beliöfves, och jag känner för väl, att då man förälskat sig i elt systéme, finnas inga bevis så starka, att de kunna rycka en derifrån.
Det är blott i afseende på en Ledamots yttrande om Brukspatronernes intresse, som jag ber att få anföra några ord.
Jag är viss på att han ej riktigt uppfattat saken.
Något aristocratiskt jordbruksintresse bar ej haft tillfälle att utbilda sig förr än några få af de senare åren; ty så länge Landet ej hade Spannmål öfver sitt behof, kunde ett sådant intresse ej uppstå.
Bruksägare numera ej hafva intresse i Spannmålens nedfällande, lärer bevisas deraf, alt Bruksägares behof af Spannmål är n^cket förminskadt.
Förr köpte de visserligen betydligt Spannmål, men genom de högt uppdrifne prisen på säd för i5 å 20 år se - 112 D<-;n 17 December f. m. elan, och genom svårigheten att afyttra jernet, blefvo de satte i nödvändighet att odla •jorden.
Detta är en händelse, som särskildt i hög grad inträffat i Wermland, hvilken gör, att man der nu behöfver mindre Spannmål, och hvilken satt Westergöthland i förlägenhet att blifva af med sin säd, 'söra förr hade en säker afsättning på Wermland'.
Jag tror således, att Jordbruksoch Brukspatrons-intressena äro i så litet! strid med hvarandra, att det ej kan komma i någon beräkning.
Här har blifvit yttradt, att då en handel är fri, gäller allt hvad det kan gälla, och faller allt hvad det kan falla, och att det vore illa om jordbrukaren skulle få vidkännas delta.
Jag är sjelf jordbrukare, och skulle således önska att motsatsen kunde äga rum, men alla få erfara ett sådant förhållande så väl Bruks* ägare som Jordbrukare.
Det enda sättet att förhindra det onda, eller att ej låta det gå till ytterlighet, är frihet.
Allt annat är drifhusanstalter, sorn ej lyckas.
De kunna väl hafva framgång någon tid, men återverka sedan så mycket tyngre på den näring de skulle upphjelpa.
Grefve Horn, Clas Fredrik:
I hvad jag ämnat anföra, är jag förekommen af Herr Grefven och LandtMarskalken, i afseende på den förmenta olagligheten i Friherre - Den 17 December f. ra. u3 herre Anckarswärds Motion.
Jag vill blott tillägga att det vore en möjlighet att åstadkomma en Grundlagsförändring på annan väg, än man vanligen tror vara den enda rätta.
Det finnes en §., den 43 i Riksdagsordningen, så lydande:
Skulle ett Utskott anse nödigt , att, till öfverläggning om något ärende af särdeles vigt , med annat eller andra Utskott sammanträda, vare det tillåtit, pä sätt Utskotten öfverenskomma, antingen in Flents eller fast heldre genom deputerade. . . Emellan Hemliga Utskottet och annat Utskott äge ej sammanträde rum.
Häraf synes, att StatsUtskottet kan begära sammanträde med ConstitutionsUtskottet, om StatsUtskottet skulle finna nödigt, att föreslå en ändring i Grundlagen.
Då jag ej kan dela Herr Grefven och LandtMarskalkens åsigt af ordalydelsen i Friherre Anckarswärds anförande, anhåller jag till en början, att slutmeningen deraf måtte blifva uppläst.
I anledning häraf upplästes slutet af Friherre Anckarswärds anförande, så lydande: ”Jag anhåller, i följd af denna åsigt, ”att Utskottet, efter sakens öfvervägande, ”mätte inför Rikdts Ständer ådagalägga nöd6 H. 1 8 Den 17 Detember f. m. ”vändighcfeen, att, i Grundlagsenlig väg, ”söka den erforderliga ändringen uti Rege”ringsFormens 60 §., samt att hos Kongl. ”Maj:t i underdånighet anhålla om det stadgande, i anseende till Tulln för inkom”mande Spanmål, som under tiden, till ändamålets vinnande, kan anses erforderligt.” Hvarefter Friherre Cederström fortfor:
Sedan nu slutmeningen blifvit uppläst, inhämtas deraf, att Friherre Anckarswärd föreslagit, att Utskottet bör till Rikets Ständer inkomma med utlåtande om nödvändigheten att 60 §.
RegeringsFormen må undergå förändring.
Jag anhåller få veta om detta kan stå tillsammans med 81 §.
RegeringsFormen, som säger: ej må frågor derom i Rikets Ständers Plena väckas.
"Ytterligare, i afseende på hvad Grefve Horn anfört om sammanträden med ConstitutionsUtskoltet, får jag fråga, huru han anser detta stadgande stå tillsammans med frågan om en Grundlagsförändring, när han läser 56 §.
Der bestämmes, att ej Utskott elier Stånd, utan blott enskild Riksdagsman, får inkomma med förslag lill ändring i Grundlagarne, eller ock att det skall ske genom Kongl.
Saken är likgiltig i annat afseende, än såsom formfråga, men såsom sådan är den af mera vigt, än man tror.
Om i Rikets Ständers Plena frågor om Grundlagsändring kunna väckas; om andre Utskott, än Gonstitutions - Den 17 December f. m.
Utskottet, kunna inkomma med sådane förslag, då är stadgandet i 81 §.
Regeringsformen upphäfvit; då ar 56 §. ändrad, och då kan det ögonblickliga intresset hänföra ett Stånd att begå olagligbeter, s-om lagstiftaren sökt förekomma.
Med anledning häraf anhåller jag, alt Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes yttra sig, huruvida ejden delaf Friherre Anekarswärds anförande, som angår 60 §.
Regeringsformen, må uteslutas, och endast hvad som återstår åtfölja den blifvande remissen.
I annan händelse får jag anmäla min protest emot beslutet.
Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken yttrade, att, sedan Hans Excellence redan tillkännagifva sin öfvertygelse uti ifrågavarande omständighet, åter1 stod för Hans Excellence endast, att inhämta huruvida Ridderskapet och Adeln deruti instämde.
Cederström anmälte till Protocollet sin reservation emot nyss omförmälte åtgärd.
Jag har endast begärt ordet, för att helt kort lemna ett svar på Herr Thams sista framställning.
Herr Tham tror, alt jordbruket, lika som alla andra näringar, bör finna sig vid den nöd - Den 17 December f. m. vändighetslagen, att allt stiger hvad det kan stiga, och faller hvad det kan falla; men jag hemställer, om ej jordbruket, Rikets modernäring, som skall hära alla de öfriga, gifva dem alla bröd, och dessutom utgöra af Statens skatter, kunde förtjena en särskild consideration, i anseende till rang och vigt, och om ej uraklåtandet af ett sådant afseende skulle leda till följder, så vådliga, att man knappt må kunna trotsa dem.
Största delen af Rikets folkmängd består af jordbrukare; om då denna folkmängd utarmas genom productens vanvärde, eller förlorar lifvet genom hunger, äro följderne för vådliga, för att låta sådant bero af en sats, sorn utan fara kan lämpas till andra industrigrenar; de må stå eller falla, de må omvexla efter tidernas kraf; men Svenska folkets väl eller ve heror af den lott, som drabbar dess jord.
Uppå derefter af Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att remittera Herr von Beckers ifrågavarande Motion, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne, afgifne yttranden, till Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskolten.
Grefve Cronhjelm , Otto Ausust anhöll, att få uppläsa de af honom i Plenum den dennes e. m. till protocollet an - Den 17 December, f. m. mäldte t vänn c Motioner;.hvarefter Grefven uppläste följande:
Då en BevillningsFörordning är af natur att omöjligen kunna första gången uppgöras så, att ej en mängd svårigheter och tvetydigheter möta vid tillämpningen af densamma; och hon således ej kan blifva rigtigare och bestämdare annat än i den mon man, noggrant uppmärksam vid tillämpningen, anmärker de ovillkorliga brister, som i densamma förefinnas, och sedan anmäler dessa till rättelse; så skulle jag anse mig fela i min pligt såsom Riksdagsman, om jag ej anförde de ändringar jag af erfarenhet, så väl i Taxerings- som PröfningsComiteerna, inhemtat.
Jag bör först tillkännagifva, att jag utgått från det förutsättande: att samma Bevillningssystem, hvarpå nu gällande Förordning grundar sig, äfven lill nästa Riksdag skulle följas, utan att jag derföre trott på delta systems ofelbarhet eller företräde framför andra; men jag har trott, att med största varsamhet bör gå från ett Bcvillningssystem till ett annat, emedan jag anser alla täta ombyten häruti vara skadliga och möta en mängd svårigheter, dels för tjenstemännen vid uppbördsverket i Riket, att nemligen jemt ombyta de stadgar, hvarefter de skola uttaga skatterna, och dels emedan Folket i allmänhet har svårt att vänja sig vid, eller förstå några nya beräkningsgrunder.
Jag skall nu hafva äran öfvergå till de anmärkningar jag vid nu gällande Bevillningsförordning ansett nödiga.
Art. II. §. 1 och momentet 2, sid. 6 står: ”under
Lön förstås all den inkomst ”sorn af Tjensten under loppet af året blif”vit förvärfvad &c.” Här Loide bestämmas huruvida begrafningshjelpen, som utgör första halfårets
Lön, äfvensom de fyra månaders
Lön, sorn från alla tjenstemän afgår till PensionsCassorna, skulle beräknas såsom inkomst.
Dessa afgifter äro ej frivilliga; man kan ej undgå deni, och de flesta tjenstemän få ej nytta deraf, åtminstone inom Militairståndet; på dessa grunder har ofta varit hos PröfningsComitéerna klagomål deröfver, att man taxerat tjenstemän för ett års
Lön, då de ändock ej effectivt uppburit mera än 2 månaders.
Antingen bör Bevillningsförordiiingen undantaga dessa afdrag från Bevillning, eller också bestämdt säga, att de skola såsom inkomst beräknas, och följaktligen bevillning för dem erläggas.
Momentet 5, sid. 4:0 slår:
"För dem som åtnjuta pensioner” bär bör tilläggas: så vida de dertill af egna medel icke sjelf - ve bidragit.
Ty PensionsGassorne, så väl Arnmens som CivilStatens, njuta, årligt tillskott af Allmänna medel; hvilka ord på Ben 17 December f. m. 119 följande raden af samina Moment också nämnas.
Men ehuru Staten tillskjuter medel åt PensionsCassorna, är det likvisst till följd af egna inbetalningar man erhåller Pension.
Denna otydlighet i Bevillningsförordbingen har också föranledt derhän, att somlige pensioner, såsom t. ex. Theaterpersonalens, äfven fonderade på så väl Statsmedel sorn egna tillskolter, taxeras, och andra pensioner af lika natur taxeras icke.
Det bör således bestämmas om de pensioner, hvaruti äfven till någon del allmänna medel ingå, böra af denna orsak erlägga bevillning.
Mig tyckes, att om Pensionen ej uteslutande är från Stats Verket, bör Bevillning för densamma ej erläggas.
5:o af samina Moment om Enkors Pensioner; af samma skäl som nu blifvit nämd t, bör äfven här tilläggas: sä vida farj man eller skyldeman ej med egna medel dertill bidragit. $. 2j Momentet I. sid. 8 står till slut: — — — ”och bevislige förluster jemväl betraktas.”
Della stadgande har varit underkastadt flera olika tolkningar, och derföre måste nya Bevillnings-förordningen bestämdt förklara 1:0 om med bevislige förluster menas sådane, som inträffat till följd af den borgerliga rörelsen, hvilken kort förut nämnes, eller om äfven förluster för caulioner och dylikt eget för v ål - 120
Den 17 December f. ra. lande få betraglås. 2:0
Hvad som egentligen menas med ordet betraktas; om hela förlusten får beräknas från vinsten af rörelsen, hvarigenom en Skattdragande möjligen skulle kunna för det året, då förlusten inträffat, blifva befriad från skatter, eller om med ordet: betragtas menas: att Taxeringsmännen få, i moa af de Skattdragandes gjorde förluster, såsom dem bäst synes, lämpa skatterna, likvisst ej under minsta beloppet. <$“. 2j Momentet 3, sid. 10. börjas och fortsättas sidorna ri och 12 en Tabell, sorn är alldeles öfverflödig och sorn aldrig har begagnats eller tillämpats; emedan grunden för Borgares taxering är fem procent af deras behållning utaf rörelsen.
Då denna grund tillämpas, kommer man ofta att gå emellan de i Tabellen utsatte summor, och detta Taxeringsmännen> ,'örfarande har äfven, såsom grundadt i Bevillningsförordniugens anda, blifvit af Kongl. Maj:t, då klagomål deremot i underdånighet anförts, gilladt.
Tabellen bör således alldeles utgå, och endast den minsta afgiflen inom hvarje Class af Städer bibehållas, såsom en föreskrift hvarunder taxeringen ej får gå.
— Såsom ytterligare skäl anser jag äfven vara, att en Bevillningsförordning bör vara i så hög grad kort och enkel, som en tillräcklig fullständighet kan tillåta, emedan den derigenom är lättare spridd och läst bland
Den 17 December f. m. 121 de skattdragande, hvarigenom åter del vanliga klandret öfver för höga skatter hör åtminstone förminskas.
Momentet 6_, sid. i3, stadgar: att den som i laga tid ej Burskap uppsagt skattar, om han ock ej drifver någon borgerlig rörelse.
Detta stadgande är visserligen till sin princip alldeles rigtigt; ‘men har till en betydlig mängd ökat PröfningsComitéens inål och arbeten inom Hufvudstaden och äfven förmodligen i många andra Städer.
Det finnes nemligen många Borgare, som äro alldeles utfattiga och stundom dertill utgamla, hvilka aldrig kunna komma mera att drifva någon rörelse, men som ej haft medel eller råd att uppsäga Burskap.
Här får man åter skåda de förträffliga följderna af våra Skråordningar.
Ej nog dermed att Borgaren skall, för att få drifva sin rörelse, söka genom öfverdrifna afgifler erhålla tillstånd dertill; utan han skall äfven, då han är oförmögen att längre densamma drifva, och såsom utfattig de facto öfvergifvil den, ändock betala afgifter för alt icke blifva såsom rörelse-idkare ansedd.
Detta är i sanning ganska hardt.
TaxeringsComitcen kan ej undgå att beskatta dessa Borgare; de klaga hos PröfningsComiteen, få, på grund af känd fattigdom, befrielse; men måste ånyo hvarje år genomgå samma instantier.
Hade dessa genast första året kunnat uppsäga Burskap, så liane en be - 122 Den 17 December f, m. tydlig tid hvarje år blifvit för Taxeringsoch Pröfnin^sComiteerna besparad och PröfningsComiteens utslags antal blifvit betydligt minskadt.
Af sådan anledning vågar jag vördsammast föreslå: att Rikets Ständer ville i underdånighet till Kongl. Maj:t ingå med den anhållan, att Magistraterne i Städerne och alla de, som kunna äga någon befattning med utlemnandet af bevis om Burskaps uppsägning, måtte blifva strängeligen anbefallde: att då en Borgersman eller dess Enka anmäler sig, vare sig skriftligen eller muntligen till Burskaps uppsägande, och med betyg, underskrifvit af Pastor och någon annan godkänd person, styrker sig vara medellös eller fattig, den sökande då genast skall utan den minsta kostnad i ett ocharteradt protocolls-utdrag erhålla bevis, att dess Burskap är uppsagdt.
Om dylike personer ej kunna skrifva sine inlagor i ämnet till Magistraten, skulle någon af Magistratens tjenstemän äfven vara förpligtad att deruti, utan ersättning, gå dem tillhanda.
Detta betyg om uppsagdt Burskap skulle åtfölja Taxerings-uppgiften och derigenom all vidare taxering för alla år uteblifva.
Om detta stadgande af Bevillningsutskottet profvas, sorn jag tror, nödvändigt; så bör jag anmärka, ali BevillningsUtskoltet då måste remittera åtgärden till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, sorn Den 17 December f. m. 123 med yttrande öfver ämnet bör lill Rikets Ständer inkomma.
Vidare stadgar samma Moment i 22 och följande raderna ej bestämt huruvida en BorgareEnka, som ej drifver någon rörelse, men icke uppsagt burskap, skall beskattas för sina borgerliga rättigheter oller ej.
Mig tyckes att detta stycke af 6 Momentet borde få följande ordalydelse:
BorgareEnka , som sitter i handel och rörelse; eller som icke i laga tid Burskap uppsagt, ehuru hon någon rörelse ej drif ver, taxeras lika med borgare af samma yrke; hvarefter bör tilläggas: härifrån dock undantagne sådane Enkor, sorn genom yrkets natur ej kunna, ehuru med biträde, sköta den aflidne Mannens rörelse.
Men har hon i behörig o. s. v. Ty orimligt är det väl att en CoopvaerdieSkeppareEnka skall, för det hon cj Burskap uppsagt, taxeras lör Mannens rörelse, den hon dock icke med något slags biträde kan sköta; med llcrc dylika exempel. y Momentet i5 sid., vsta raden står» Artister.
Till denna klass torde böra hänföras en klass menniskor, som ej finnes uppförd i hela Bevillningsförordningen, som stundom ett å två år uppehållit sig på ett och samma ställe, som således, om ock ulländningar, böra betala Staten skatt, och som varit orsaken till många tvister inom i?-4
Den 17 December f. in. Taxerings- och PröfuingsComiteerne, jag menar kringfarande ut- eller inländske Lindansare, Taskspelare, Djurförare &c., hvilka dessutom för hvarje af sina representationer höra erlägga hvad som för TheaterDirecleurer, sidan 17, andra och 3:dje raderna stadgadt är.
Sid. iy.
Entrepreneurer; hör tilläggas af alla slag.
Då åtminstone inom Hufvudstaden finnes Entrepreneurer hvilkas rörelse ej är tillräckligt taxerad med 20 R:dr, sorn i Förordningen utgör högsta poiilten, vågar jag derföre föreslå ytterligare trenne klasser derutöfver såsom 75, 5o, 4° °ch sedermera bibehållandet af de i Bevillningsförordningen utsatte fyra klasser.
Sid. 18.
Handels Expediter och Commissionärer; Detta moment innehåller just genom sin mindre bestämdhet en möjlighet att kunna beskatta en klass menniskor, som aldrig annars kunnat beskattas; jag menar Procentare; deras yrke är olagligt och man får således uti en Bevillningsförordning cj ana dess tillvaro, alldra helst såsom en näringsgren; men oundgängligen böra personer, som af sine
Medborgare äro kände för att drifva ett så indrägtigt yrke, betala något till Staten.
Procentare medgifva sällan att det är egna penningar de utlåna; de lära alltid påstå sig gå tillhanda med andras penningar och derföre begära drygt Den 17 December f. m. arfvode.
Af denna deras uppgift tyckes mig att de med fullt skäl kunna hänföras till Commissionärer; men på det detta måtte på ett lagligt, och med apparencernas bibehållande enligt, sätt uttryckas i Förordningen, föreslår jag, att efter ordet Commissionärer bör införas: vare sig penningar eller andre Commissioner, äfvensom sådane personer som utlåna på Pant och dermed föda sig.
Sid. ig. Handt verkare .... till 24 sk.; härefter borde följa de orden: såmt särskildt för privat rörelse, om de sådan idka, ty det finnes i Ilufvudstaden skicklige Kronohandtverkare, hvilka med flere arbetare drifva god rörelse, men ej skatta derföre.
Det är ej billigt att desse skola vara frie från afgift då t. ex. de Handtverkare, som för Slottets och Kongl. Maj:ts
Höga räkning äro antagne, få betala lika med andre Näringsidkare för sin privata rörelse.
Sid. 1g, står Hofmästare hos private 10 R:dr ; men då bör också den beskattning, hvartill de under rubrik af Betjenter sid. i5 äro taxerade, upphöra, emedan dessa personer på det sätt som nu är etableradt, betala dubbel skatt till Kronan, hvilket förhållande väl icke är billigt.
Sid. ig.
Huspredikanter.
Denna klass är ulan all jemförelse högre beskattade än alla andra.
En Informator betalar 1 å 19.6
Den 17 December f. m. 2 R:dr, men en Huspredikant betalar 23 R:dr, ehuru sällan med högre inkomster.
Jag vågar derföre förestå, att
Huspredikanter ej måtte bli taxerade till mera än på sin böjd 6 R:dr 3a sk. Sid. 20.
Kammartjenare
S R:dr; för denna punkt gäller samma anmärkning som bär ofvan före sagt är om Hofmästare.
Sid, ao.
Klädnzäklerskor ; bor påföras en klass till, eller 5o R:dr och högsta klassen eller 3o förhöjas till 35 R:dr, ty Kladmäkierskor linnas, som mot betalning möblera C å 7 våningar på en gång o. s. v.; och en sådan rörelse är ojemförligt för litet taxerad med 3o R:dr.
Mänglerskor.
Klasserna för dem böra ökas med tvänne nemligen 5o och 4°
R'dr, ty några finnas som i så stor scala drifva denna rörelse, att de äga ordentliga stora lager och magazin af utländska varor, som de sjelfva på lånta namn för egen räkning införskrifva; oell en sådan rörelse är med 3o R:dr alldeles för lågt taxerad.
Straxt efter Skeppare m. fl. bör på ny rad komma Skeppshvarfsugare > med fyra klasser af ^5, 5o, 35 och 20 R:dr.
Skeppshvarfsägare saknas alldeles förut i Bevillningsförordningen och kunna icke efter någon annan klass beskattas.
Jag har Don 17 December f. m. 127 trott att 20 R:dr
Lör vara den lägsta klassen, emedan troligen ingen Skeppshvarfsägare kan hafva så liten rörelse att han icke hör skatta 20 R:dr. Sid. 23.