Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. i 1686 års Riksdagsbeslut: »att K. M. icke allenast Kaval»leri-regertenc, förmedelst deras säkra och på god fot satta Rust»håll, utan ock Infanteriet, förmedelst det vissa Knecktehållet. »så väl och fullkomligen inrättat, så att de aldrig tillförene va»rit så starka eller så öfvade och till underhåll så väl som nu »försedda och stå, vid hvarjehanda händelser af afgång, bättre »än någonsin förr, i hast och med god lämpa, att uprätta.»
An mera till djup aktning och efterföljd inom Nationen förekommer R.
St:s storsinnade yttrande till Konungen vid 1723 års Riksdag: »att Ständerne, oansedt
Rikets at det långvariga »kriget försvagade krafter, voro nöjde att hellre åsidosätta alla »enskilta förmåner, än att något af krigsmakten förminska; — »i hvilket afseende de hos sig fast beslutit att vilja uti det, till »Rikets trygg- och säkerhet så hälsosamt inrättade Indeln:sver»ket, alldeles ingen minskning tillstädja, utan låta detsamma, »uppå dess gamla och fasta fot, ståndande blifva.»
Samma höga och fosterländska tänkesätt uttalas, nnder en annan tidpunkt af den s. k. frihetstiden, i R.
St:s Secreta Utskotts underd. skrifvelse till konung Adolf Fredric d. 4 Oct. 1766, så lydande: »Som Indelrusverket med skäl är att anse för ett af de »dyrbaraste smycken i Eders K.
M:s krona, i anseende till den »mäktiga styrka Rikets försvarsverk derutinnan eger, så anhåller »Secreta Utsk. i underd:het att denna inrättning nu och framgent, »må varda fredad och oförändrad bibehållen och det vid stral! »för den. som deruti söker göra rubbning.» 150 Den '28 Januari f. ra.
Så yttrade sig Svea R.
St. i förflutna dagar.
Skulle deras efterkommande vilja handla annorlunda?
Jag älskar för mycket mitt fosterland, för att tänka mig dylikt.
Också hafva så väl StatsUtsk. som Ständer senast vid 1847 och 1850 årens
Riksdagar temmeligen tydligt uttalat sina åsigter uti enahanda syftning.
Svenska Indeln:sverket har visserligen, såsom allt annat här på jorden, sora icke kan vara i allo fullkomligt, sina båda brister och olägenheter, men så länge fördelarne äro vida öfvervägande och grundvalen ingifver full trygghet, anser jag, för min del och enl. min innerliga öfvertygelse, det vara både mindre rigtigt och mindre välbetänkt, att i tid och otid söka rifva ner hvad man har eller önska rubba de stöd, som visat sig säkra, för att på ny grund, som man icke känner, upföra en byggnad, som man icke allenast icke vet huru den kommer att taga sig ut, — utan ännu mindre, huru pass säker och ändamålsenlig den kan blifva.
Framlidne Öfversten Carl af Forsell har sagt: »genom In»deln:sverket fastades soldaten med ouplösliga band vid fäder»neslandet.
» Dessa ord uttalade af en man, utmärkt af sannt fosterländska tänkesätt, torde förtjena att med aktning ihåg— kominas.
Afven tillåter jag mig här anföra hvad författaren till det förtjenstfulla »Statistiska sammandraget af Svenska Indelmsverket» yttrat i denna fråga: »Den stolthet och förkärlek, hvarmed vindelia Arméen städse varit ansedd och omfattad af Svenska »Nationen, kan tillskrifvas, icke så mycket dess ålder och dess »minnen, ty värfvade Arméens anor äro äldre och i våra bragd»rikaste krig hafva värfvade trupper deltagit till lika antal och »med lika utmärkelse som de indelta, som icke mera dess orga»nisation, införlifvad i landets egen urgamla indelning och dy»medelst ägande anspråk på samma kontinuitet, som fädernes»landet sjelft.
Genom dess upsättning utur och förläggning midt »ibland allmogen i landets provinser, anser sig den indelta krigs»mannen tillhöra den ort, der han bor, och der han äger alla »sina förbindelser, och — landtman lika mycket som soldat, — »är han medelst gemensamma interessen införlifvad med denna »landsbygds befolkning, som åter i sin ordning betraktar honom »såsom sin tillhörighet, då han är hemma och såsom sin repre»sentant, då han är i fält, — deltagande med närmaste interesse »i den ära, som ortens rege:te, kompani eller soldat derunder »skördat.
Genom det namn efter landskapet, som rege:tet, — »efter häradet som kompaniet oftast bär, — efter gården, hvil»ket åtföljer numret, — fortlefver detta interesse genom mans»åldrar och rege:tenes historia betraktas än i dag. med bördens »rättighet, såsom provinsernas egen, likasom dessas serskilda »skaplynnen ännu återfinnas enahanda med dem, som för hun»drade år tillbaka utmärkte de olika rege:tene.» »Denna stolthet och tillfredsställelse underhålles äfvenså af »den lyckliga omständigheten, att denna indelta Armée icke be - l>en 28 Januari f. m. 15] »står af en tillspillogifven styrka, den nöd eller tvångslagar "sammanfört under fanan, utan utgöres af kärnan af befolkningen, sorn frivilligt åtagit sig det dyrbara förtroendet att gå »foste:landets ärender i farans stunder, samt att hvar och en af »dessa 30,000 individer är en väl bergad samliälls-medlem, — »oftast familjefäder, — under eget tak och på egen jordtäppa.— »hvilken tillika då han bortlägger sina vapen, är en nyttig och »idog arbetare, som icke en gång efter afskedet behöfver lida »nöd. utan vanligen kan, efter nödig omtanka för sin framtid »under tjenstetiden och mod eget arbete sedermera, vinna sitt »uppehälle inom den ort han tillhör och hvilken icke heller »förskjuter honom.
Medvetandet och vissheten om dessa för»måner höjer åter den indelta soldatens sjelfkänsla och förbin»der honom att göra sig väl förtjent af fäderneslandet, hvarföre »han ock, för sin osvikliga pålitlighet, sin sedlighet och håll»ning, alltid varit utmärkt och ännu gäller såsom mönster för »andra trupper.» »Utom till sitt egentliga ändamål har samma indelta Aimée »äfven varit att påräkna och blifvit använd vid uförandet af de »stora och samhällsnyttiga arbetsföretag, som för det allmänna, »tid efter annan, blifvit utförda, — hvarom Sveaborg.
Carlskrona, »Carlsborg och (lera af våra fästningar bära vittne, likasom »Stockholms slott, Götha- och Trollhätte-kanaler. jemte mång»faldiga andra byggnads-arbeten. sora nu äro föremål för landets »stolthet och främlingars beundran och hvilka hufvudsakligen »äro indelta soldaters händers verk.»
Till denna meritlista torde snart komma att läggas äfven fullbordandet af största delen af våra blifvande jernvägs-aiiläggningar.
Dock ännu återstår att anföra hvad en utländsk Stats-Econom och författare af högt anseende Michel Chevalier icke längesedan yttrat om Svenska Indelnrsverket.
Sedan han granskat och bedömt, så väl Franska Arméens sammansättning som det Europeiska Militär-systemel i allmänhet, säger han: »Uti sin stolthet och sin makt torde väl innevånaren i det »sydliga Europas lyckligt begåfvade länder icke vänta sig att, »midt ibland norra polens isar, finna förebilder, värda att efterföljas. »Den Svenska samhällsförfattningen är dock beundransvärd.
Den »erbjuder oss till efterföljd en förvånande klokt inrättad spar»samhet och ett skarpsinnigt begagnande af landets ringare bjelp»källor.
Nordbon är beslutsam och ihärdig.
I ständig kamp »med en motsträfvig natur och ett hardt klimat, har han upbjudit sina krafter och vunnit ett stort välde öfver sig sjelf. — »första vilkoret för att utöfva ett sådant öfver verlden.
Detta »förklarar den stora rol, som det Svenska folket spelat i hiustorien!» »Hvem skulle val vilja bestrida den militairiska andan af en »organisation, som framkallat Carl Xlhtes krigare?
Historien bär »vittne om deras tapperhet, likasom om deras hederskänsla Och 152 Den 28 Januari f. m. »disciplin.
Resande, sora pä olika tidpunkter besökt Sverige, äro »enstämmiga uti att loforda den svenska Arméens utmärkta hållning.
»Och dock består den till största delen af s. k.
Indelta.
Den in»delta soldalen tillbringar största delen af sin tid med att odla »den jord, af hvilken lian har sin näring.
Han är i ständig be»röring med de arbetande klasserna och lefver samma lif som de.
»Hvilken djup åtskillnad emellan detta lif och den Franska soldatens, »som bebor en kassern der lian endast ser sina likar och ständigt »omgifves af en mililairisk atmospher?» »Med högst inskränkta undantag är den Franska soldaten ogift. »Den Svenska deremot är gift- Ilan blir soldat, för att erhålla en »anständig utkomst och kunna gifta sig.
Inflyttad i sitt torp finner hail behofvet af en husmoder och i besittning af hus och »grund är han i tillfälle att välja sig hustru.
Den gifta soldaten »är en ordentlig man.
Familjelifvet motverkar hos honom, på ett »hälsosamt sätt, den ensidiga militaireandan.
De gifta soldaterne »utgöra icke en afskiljd kast, i motsats till den öfriga befolknin»gen.
Mindre stridslystne iin de ogifte, äro deras intressen när»mare förbundne med deras medborgares.
Dylika arméer, förträlT»liga för sitt lands försvar, nitälska för ordningen och, utan lära »för friheten samt känslige för fredens välgerningar, äro just de, »hvilka, vid Civilisationens närvarande ståndpunkt, vore de mest »önskvärda för Europa.
Det är en stor villfarelse, örn man före»ställer sig att en sådan armé skulle iiga en mindre krigisk lyft»ning.
Sveriges Indelta Armée är ett bevis härför.
Oaktadt de. »intressen af familjeband, som fästa soldaten vid jorden, har man »aldrig vädjat till dessa indelta, utan att de visat sig ifrige alt »gripa till vapen.
Denna indelta Armée är en vacker lösning af »ett stort ekonomiskt problem».
Sålunda har inför
Europa en stor tänkare och skrifslällare aftecknat och bedömt vårt Indelningsverk.
Sverige liar skäl att vara stolt deröfver och skall säkert icke. sä länge det fasta bålverk till Svenska ärans och frihetens uprätthållande, som Andre Gustaf och Elfte Carl uprest, står bepröfvadt och hägnande inom våra landamären, någonsin tillåta, att hvad Nationen äger dyrbart och egendomligt att, — bit för bit får sönderplockas, försvagas och slutligen tillintetgöras!!!
Jag återgår nu till besvarande af de speciella anmärkmr i sak, som Hr Gr.
Härvid förekommer först frågan 0111 löneförbättring för Arméens befäl.
Det är naturligt, att så mångartade och med svårighet utredda aflöningsförhållanden, som Svenska Arméens, alltid skola föranleda en mängd anmärkmr, för hvilka äfven de enkla ste löne-regleringar äro så lätt utsatte.
Med nöje finnér jag att Gr.
Anckarsvärd ansett behofvet af en lönetillökning för de värfvade Regementenas befäl vara ögonskenligt, och ingen skulle heldre än jag se om såväl StatsUtsk. som R.
St. delade Hr Gr:ns åsigt, att de föreslagna lönebeloppen borde till någon del ytterligare höjas.
Särskildt gäller detta, såsom Gr:n säger, för Lifgardet till häst och t*en 28 Januari f. m. 153 Kronprinsens Husar-reg:te, och jag har för min del ingenting att invända emot den ifrågaställande tillökningen, så mycket mindre, som jag redan uti mitt anförande till Stats-Råds-Prot. pag. 7, uttalat min åsigt sä lydande: »1 sammanhang härmed (häst-rationerne) vägar jag i underdånighet erinra om den öfriga kostnad, sorn, på sätt nyss nämndt när, särskildt drabbar dc Officerare, hvilka måste hafva tjensthästar, »nemligen den ingalunda obetydliga utgiften för stallhyra, hästarnes »skötsel och skoning, stall-effekter m. m.
Denna kostnad, sorn, »enligt Krigs-Collegii beräkning, kan upskattas till omkring 400 »R:dr R:mt årligen för hvarje tjenstehäst, och hvilken kostnad de »nu äfven nödsakas af sina löner bestrida, anser jag, lika med rKrigs-Coll., val riiUeligen böra i sin helhet af Slaten dem särskilt rgodlgöras, men då en dylik ersättning torde anses alltför betydlig »och äfven medföra större utgifter för Staten, än att ersättningen »till liela det af Krigs-Coll. beräknade beloppet nu må ifrågasättas, »inskränker jag mig, alt i underdånighet föreslå, att åtminstone i »sådant afseende måtte beviljas 100
R:dr rmt för hvarje utgående »häss-ration.»
Hr Gr:n torde härutaf kunna finna, all det skulle vara äfven mig kärt om större anslag härtill kunde beviljas.
Då jag af omständigheter, som berott hvarken af Regering eller Dep:tsChef, sett mig nödsakad alt i öfrigt göra så stora anspråk på Ständernas beredvillighet, i och för förbättrad aflöning för Arméens befäl, vågade jag sannerligen icke hoppas—jag erkänner det-—på medhåll från den sidan Hr Gr:n tillhör; men jag ser med nöje, att jag gjort Hr Gr:n orätt.
— Hvad lönerna vid Kronprinsens llusarReg:le beträffar, så har jag i mitt anförande till Stats-Råds-prot. utvecklat de motiver, på grund af hvilka jag ansett dessa löner icke böra sättas alldeles sä högt, som vid de öfriga GarnisonsReg:tne.
Man kan visserligen säga, att då jag i allmänhet framhållit principen om likhet för alla grader, hade jag äfven här bordt följa samma princip; men då nu olika förhållanden i afseende på tjenstgöringen m. m. verkligen förefinnas, har jag, af samma skäl som nyss förut är åberopadt, nemligen skyldig omtanka för Statens tillgångar, icke trott mig böra tillstyrka högre belopp, än nu skett, enär hvarje individ ändock skulle få ungefärligen lika och några till och med högre lön, än motsvarande grader vid de öfrige Garnisons-Reg:tne.
Anser likväl Utsk. att tillgångar finnas, så är jag den förste som tillstyrker att principen bör fullföljas, och instämmer således fullkomligt med Hr Gr.
Anckarsvärd, hvarföre jag också hoppas på hans medverkan, når det engång kommer så långt.
Anckarsvärd äteruptager ett äldre förslag om FotgardesReg:tnas sammanslående till ett Reg:te.
Man kan dock icke uptäcka om meningen skall vara att indraga halfva nummerstyrkan, i hvilket fall redan vid föregående Riksdagar blifvit visadt och af R.
St. erkändt nödvändigheten att bibehålla allt det fåtaliga värfvade manskap vi ännu ega, eller om icke Hr Gr:n snarare blott vill 154 T> en 28 J a n u ar i f. m. förminska bcfälspersonalen. för hvilken händelse, såvida någon betydligare besparing härigenon skulle vinnas, en så stor del deraf dock måste ingå, att man svårligen kan förklara huru detta skulle öfverensstämma med Grins längre fram yttrade, ganska riktiga anmärkning om Gardets trägna vakt- och tjenstgöring.
Att lngeniör-corpsens löner vid sednasle Riksdagen blefvo höjda. är sanni.
Detta skedde till följe af enskilda motioner, för hvilka jag visserligen icke kan bära eller åberopa förtjensten, men ej heller rättvisligen bör upbära klandret eller tillräknas bristerna.
Att behofvet af ökadt antal officerare vid denna corps skall blifva allt mer och mer känbart är säkert, och hoppas jag att detta erkännande må 1111 och framdeles, när fråga derom upstår, leda till ett aktgifvamle på Ur Grins afgifna tillstyrkan.
På samma sätt medgifves gerna, att det begärda rese-understödet kan anses för litet, och önskade jag, likasom llr Grin, att dylika stipendier för Officerare af alla vapen mätte kunna beviljas, •lag har dock icke alldeles förbisett denna vigtiga angelägenhet, ty äfven för General-Stabs-Officerare bar K. M:s, uppå min tillstyrkan. begärt 4000 Rldr rmt, utöfver de 3000, för Ingeniör-corpsen, som här äro i fråga, hvilket dock mätte hafva undfallit
Hr Grins upmärksamhet.
Emellertid kan jag ej vara nog tacksam för det stöd vid dylika anslagsfrågors framställande, som jag följaktligen har anledning förvänta å Hr Grins sida.
— Att jag för öfrigt varmt intresserar mig för denna sak, bevisas bäst deraf, att af extra medel eller besparingar, under min korta tjenstetid, (lere re - seunderstöd blifvit ät Ingeniör-officerare anvisade.
I afseende på Indelta Arméens aflöning har Hr Gr.
Anckarsvärd, efter mitt förmenande, yttrat sig sä lösligt och sväfvande, att jag svårligen kan derom ingå i något svaromål.
Att 1833 års löne-reglering var felaktig anser äfven jag: men dess hufvudsyfte var att bereda löner i och för en genom bevärings-författningen af behofvet påkallad tillökning i officerarnes antal.
Detta skedde visserligen ganska olämpligt genom förändrande eller indragande af Arméens boställen och en del indelta räntor.
Likväl kan ingalunda sägas att indelningsverkets aflöningssiitt derigenom blifvit förstördt.
De angelägnaste boställena äro qvar och mäste qvarstå, i fall ej sambandet mellan befäl och trupp skall brytas, och den stora tanke, som grundat en af våra vigtigaste inrättningar, skall till hufvudsaklig del förlora sin verkande kraft.
Riksdagar hafva redan afgjort frågan om dess bestånd, och detta är, såsom jag redan tagit mig friheten åberopa, skyddadt af begge Statsmakternas gemensamma beslut.
Utan Under-offlcers-boställen kan man hvarken erhålla skickligt underbefäl, som för sin upmuntran måste hafva ett mål att eftersträfva för sin bergning, ej heller den nödiga tillsynen öfver manskapet.
Redan nu finnér man en stor brist på sökande til! sådane under-officers-bestållningar, som hafva kontant lön. och det skulle kanske icke blifva möjligt att få dessa platser någorlunda besatte, om ej hoppet på en framtida bättre utkomst erbjöd sig.
Detta underbefäl bildar nu en nitisk, ordent - Den 28 Januari f. m. 155 lig och (laglig samhällsklass, verksam och noggrann i sin tjenst, aktad och gagnande i det allmänna.
Motsatsen vöre alt befara under en annan organisation.
På alldeles analogt sätt förhåller sig, hvad tjensten och ordningen inom kompani eller sqvadron beträffar, med de ännu af kompani- eller sqvadrons-chefernc innehafde boställen.
En officer , mäste, för tjänstgöringens skuld, linnas inom kompaniets stånd.
Hvar vill man låta honom bo? — Derom har jag redan yttrat mig.
Anckarsvärd säger att »likstämmighet» i aflöningssättet för Indelte Arméen ej vunnits och aldrig kan vinnas.
Jag frågar: hvar kan någonsin en absolut sådan likstämmighet ega rum?
Äro icke snart sagdt hvarje, civil eller militär tjenstemans vilkor och bergning beroende af så väl lokala omständigheter, som olika utgifter, hvilka oftast variera emellan särskilda provinser, om ock deri kontanta lönen aldrig så mycket lyckas blifva en och densamma på papperet?
— Och kan staten någonsin på annat sätt reg lera? -—•
Men cn skyldighet är deremot att söka ordna dessa förhållanden på möjligaste bästa sätt, och der regleringen är felaktig, bör den om möjligt rättas.
En sådan rättelse förmodar llr Gr:n att de föreslagne upskaltnings-kommissionerne ej skola åstadkomma.
.lag är af en annan åsigt, och öfver våra olika individuella åsigter lärer StatsUtsk. bäst blifva i tillfälle att dö mm a och afgöra.
— Emellertid fordra de ökade lefnadskostnaderna ett provisoriskt anslag till förbättrande af de sämsta lönerna Vore det rättvist och billigt att låta de vanlottade lönlagarne svälta under tiden, medan Statsmännen tvista om olika principer?
— Ett förslag till en sådan provisorisk eller tillfällig aflöning är af mig nu uprättadt och, på grund af de upgifter, som från Kammarrätten blifvit infordrade, så noggrannt och omsorgsfullt upgjordt, sorn man skäligen kan begära.
Anckarsvärd anser Jiufvudgrunden för vårt Indelningsverk lika i rust- och rote-hållen, men icke i do indelta räntorna och boställena.
Jag åter har den öfvertygelse alt grunden ligger i begge delarne, dels af hvad här förut blifvit korteligen anfördt, dels deraf, att hvarje kontant lön ovilkorligen, i följd af prisvexlingar, efter en viss lid skulle påkalla en ny löne-reglering, och nya tvister med olika tänkanden, nya tillfällen att visa afvoghet mot Arméen, ny obelåtenhet å ena eller andra sidan — från hvilket allt Indelnrsverkets bibehållande i sitt närvarande skick, efter dervid gjorda behöfliga förbättringar, skulle till Statens och löntagarens fromma befria oss.
Högtidligen, genom grundlagen samt Konungens och R.
St:s gemensamma beslut tillförsäkradt att framgent förblifva i orubbadt åtnjutande af en gång gifne förmåner, skall indelta armée-befälet aldrig på annat sätt ega samma säkerhet för sin existens och derjemte lemna Staten samma tjenster, som hittills visat sig så fruktbringande.
Ett »fört roen de-vo turn» begär jag icke, men skyldig upmärksamhet till milt förslag; jag vågar hoppas att det är billigt och att dess genomförande skulle framkalla hos Armé-befälet en tacksamhet och en förbindelse, som det i farans stund säkerligen skall veta gälda — och hvem kan 156 Pen 28 Jann ari f. m. ansvara för eller förutspå, när denna farans stnud kan varda koni mande?
Hvad Lifbevärings-Regeitet beträffar, liar Hr Gr:n förklarat, dels att
Chefsplatseu vore öfverflödig oeh icke tarfvade löneförböjning, dels att bäst vore om Regeitet sammanslogs nied båda Gardes-Rege:tne.
Idéen härtill mätte vara tagen från mitt eget anförande till Stats-Räds-prot., der jag (pag. 32) bland annat vidrörer just samma utväg, men tillika förklarar, all verkställandet skulle erfordra större anslag, än jag då ansåg mig kunna tillstyrka.
Som jag ännu vidhåller samma åsigt, torde jag böra uplysa, att den derutaf upkommande utgift en skulle stiga till närmare 60,000 R:dr rmt utöfver hvad K. M. begärt.
Hr Grin bar nemi. sjelf sagt, att om Regeitet fördelades pä Gardel, så vore det billigt att befälets löner bestämdes till likhet med hvad för Gardes-befälct kommer att beviljas.
Härtill skulle åtgå ungefär 30,000 Ridr rmt utöfver hvad som nu är för Lifbevärings-Rcgeitet föreslagit.
Då befälet dessutom icke lärer kunna tvingas att gå in pä Garderne, så skulle
Indragnings-statén i sådant fall belastas med en utgift af ungefär 28,400 Ridr rmt som utgör Regeitets nuvaride stat.
Nu är det sannt att en del kan finnas villig dertill, men sannolikt kan man antaga alt det blifvit för Staten en direkt förlust af minst 40,000 R:dr.
Jag undrar, om jag tillstyrkt sådana summor för sådane ändamål, hvad Hr Grin då skulle hafva sagt.
Åtminstone måtte det dä hafva varit mera skäl till häpnad öfver de begärda anslagens storlek, än som kan slutas af det uttryck hvarmed Hr Grin börjat sitt anmärkningsmemorial.
—- llr Grin förklarar alt löneförhöjning för Chefen är öfverflödig, liela den förhöjning, som åt honom är föreslagen utgör dock endast 320
Ridr rmt och för lista Bataljons-Chefen 360 Ralr s. m.; men Hr Grin borde hafva observerat att de i stället mista den hustralion, de nu erhålla, och att det således blott är att anse såsom en ersättning för densamma. i händelse StatsUtsk. och Ständerne bifalla förslaget.
Vid inga andra Bevärings-Corpser utgå hästrationer för befälet; derföre hatjag för principens skuld, som man så ofta talar om, när den icke finnes, men klandrar när den ifrågasattes, trott mig böra tillstyrka hästrationens försvinnande vid Lifbevärings-Regeitet.
Kan Hr Grin kalla en ersättning derför, för löneförhöjning?
Emot den föreslagna Pensioneringen för Arméen tyckes llr Grin icke hafva något annat att invända, så framt tillgångar dertill kunna beredas, än att vid beviljandet fästes del vilkor, ratt Postmästare- och Tull-tjensternas besättande ensamt måtte blifva förbehållet berörde verk.
Ehuru de militära tjenstemännen af äldre författningar blifvit tillförsäkrade örn en dylik förmån: ehuru de hittills visat sig sköta dem till Statens sanna bästa, och ehuru i de flesta främmande länder sådane tjenster, i långt mera utsträckt mån äro deni niedgifne än i Sverige, har jag likväl, i enlighet med R.
Stis Revisorers åsigt, ansett mig böra, ibland andra vilkor (pag.
47) föreslå, att den som innehar beställning på Rikets Stat eller åtnjuter aflöning af andra allmänna medel icke må vara berättigad
Den 28 Januari f. ra. 157 lill fyllnails-pension o. s. v. Hr Grin torde deraf finna, all jag icke underlåter atl lemna behörigt och billigt afseende å hvad i denna del bordt iakttagas.
Ilen i Stats-Råds-prot. anmärkta brist på officerare, som vid inträffande krig skulle upstå, bar Gr.
Anckarsvärd ansett böra afhjclpas derigenom att ungdomen vid universiteterne fä tillfälle att inhemta militära kunskaper, i likhet med hvad som sker vid Polytekniska skolan i Paris.
Hvad först denna skola beträffar, så lemnar den egentligen endast officerare för de scientifika vapnen och är närmast att jemföra med härvarande läroverk å Marieberg.
Men äfven jag linner ganska nyttigt om i militära ämnen kunde undervisas vid andra högre läro-anstalter; dock får jag anmärka, att den tillökning af officerare och underbefäl, som vid inbrytande, krig kunde från Akademierne erhållas , alldeles icke blifvit förbisedd vid upgörandet af erforderliga mobiliserings-planer, men befunnits alldeles för otillräcklig.