Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde då tillåtas mig, att i afseende pä den ifrågavar. punkten lemna den upplysningen, att den farled, som här är i fråga, har förut varit lättare att begagna, derigenom att allmogen använde då sig och sina hästar mera till körslor, än den nu gör det; enhvar lärer inse, alt detta förhållande är gynsamt för åkerbruket, emedan allmogen sålunda icke mera, under beständiga färder, till vinnande af penningeförtjenst, försummar åkerbruket och tillvaratagandet af all den gödsel, som eljest går förlorad på vägarne, och som kan sä mycket bättre användas på åkern.
Jag tror således ej, att detta fötag skulle lända till förmån för jernproducenterna ensamt; och jag tror det sä mycket mindre som, på sätt jag förra gången nämnde, att producenterna af den myckna spanmål, som vanligen föres på denna farled, komma att åtnjuta en betydlig lindring i omkostnader, genom en sådan vägs anläggning.
— Mig synes äfvenledes att, då man nyss afslagit en så betydlig summa som 65,000 r:dr, för en kanalanläggning i samma nejd, så kan man icke säga, att denna 58 Den 14 Juni f. ra. trakt blifver så omåttligen gynnad, att den, såsom en värd talare hördes försäkra, finge allt hvad för den begärdes.
— Att åter Christinehamns stad skulle vara den ensamt vinnande parten, är något hvaremot jag likaledes mäste göra invändningar.
Att denna stad vinner något, medgifves visst.
Men långt ifrån att medgifva, att den ensamt eller hufvudsakligen vinner på denna anläggning, så påstår jag, att det är snarare de trakter, hvilka ligga långt nedom, och de uppom, som snarare vinna härpå, än staden sjelf gör det.
Tersmeden är jag öfvertygad, att det är ganska riktigt, att ej låta alla arbetsföretag för hela landet afstadna, och att i anseende till kommunicationens behof af lättnad å orten, för dess omsättning af mångfaldige produkter, det vore högeligen nyttigt och skäligt, att bevilja anslag för det ifrågavarande.
På alla dessa skäl tillstyrker jag således bifall till StalsUtsk:s uti. i detta hänseende.
Man tyckes här, antingen ej vilja eller ej kunna uppfatta skilnaden emellan lån och anslag.
De delar af Utsk:s betänk., som här äro klandrade, äro af den beskaffenhet att de tillstyrka, ej anslag, utan lån, och uti ifrågavar. punkt har Utsk. äfvenledes ej tillstyrkt annat än lån; Det är, ej en, utan flera gånger upprepadt, att vilkoren för dessa lån äro sådana, att statsverket genom deras lemnande ej bör förlora något, och att om någon förlust möjligen skulle ske, denna blir högst obetydlig.
Då hemställer jag, om det ej är skäl alt Staten uppträder såsom medlare, på det att arbetsföretagen ej måtte komma att alldeles afstadna i våra provinser?
— Lika med Frih.
Cederström beder jag, att dessutom fä fästa uppmärksamheten på den stora vigten af att bevilja lån till denna jernväg, derföre att icke blott en stor del af Sveriges nordligare provinser, äfvensom det vestliga Nerike och en del af Wermland derpå utföra sina tackjernsprodukter, utan äfven Westergöthland, i utbyte deremot, dit transporterar sin säd oeh andra landtmannaprodukter.
Jag tror för min del att, oaktadt allt hvad man har att anmärka emot de anslag som till jernhandteringen beviljas, så skulle, om denna handtering ej gynnades, det vara åkerbruket, som i främsta rummet komme att förlora derpå; emedan den mängd personer, som nu idka jernproduktionen, måste lefva af åkerbrukets pro dukter.
— Jag skulle äfvenledes tro, att man vid bedömande af de olika länen eller anslagen, eller hvad heldst det må vara, bör ej så mycket fästa sig vid, om det är begärdt för den eller den orten, utan att StatsUtsk. har bordt för sig uppgöra hvilka af de begärda anslagen äro de vigtigaste, hvilka af dem som kunna, om de beviljas, medföra de för fäderneslandet förmånligaste verkningarne.
Från dessa åsigter har StatsUtsk. härvid utgått; och jag tror fortfarande, att detta anslag för staden Christinehamn är af den vigt, att del bör beviljas.
Jag tillstyrker således bifall till denna punkt.
Den 14 Juni f. m. 59 Dä nu IIr Gr. o. Landtm, hemställde om II. o. Ad. bifölle hvad Utsk. under Litt. 1) hemställt, med R. o. Ad. förbehållen rätt, att framdeles pröfva de af Utsk. i serskildt utlåt, föreslagna lånevilkoren, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja härvid varit öfvervägande.
Litt. m) ang. uppmuddra!g af hamn- och segelrännan vid Christinehamn.
Utsk:s hemställan bifölls, med R. o. Ad. förbehållen rätt, att framdeles pröfva de föreslagna lånevilkoren.
Litt n) angtde fullbordandet af Ystads hamn.
Utsk:s yttrande bifölls. 8:de punkten:
Litt a) ang: de kanalbyggnad emellan sjöar ne
Ros sva len och Wäring en:
Litt. b) angtde pråm- och båtled från Kongsbacka till hafvet; Litt. c) angtde. kanal- och slussledning emellan sjöarne Snyten och almänningen, Litt. d) ang:de upprensning af Rönne u och hamnanläggning vid Engelholm; Litt. e) ang:de förbättring af Öregrunds hamn, Litt. f) ang:de fullbordande af hamnbyggnaden vid Warberg; Litt. g) ang:de hamnanläggningar vid Wikens och Råå. fiskelägen; Litt. h) ang:de hamnanläggning vid staden Amål; Litt. i) angtde hamnanläggning vid Höganäs; Litt. k) ang:de afskrifning af Carlstads hamn- och kanalbolags återstående skuld till handelsoch sjöfartsfonden samt beviljande af ett anslag lill betalning af samma bolags skuld till Carlstads sparbank; och Litt. 1) ang:de kajbyggnad vid Wenersborgs hamn. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. under dessa Litt. hemställt.
Litt. m) angtde hamnanläggning vid Wadstena stad.
Utskrs tillstyrkande bifölls med R. o. Ad. förbehållen rätt, att framdeles pröfva de föreslagna lånevilkoren.
9:de punkten, angtde hamnbyggnad vid staden Grenna.
Utsk:s hemställan bifölls. 10:de punkten, angtde åtskilliga motioner i fråga om anslag för uppmuddringar och elfrensningar. R. o. Ad. biföll hvad
Utsk. i denna punkt tillstyrkt och hemställt. ll:te punkten, angtde det af K.
M. äskade anslag till anläggning af nya samt förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, äfvensom understödjande af mindre ström- och årensningsarbeten samt mindre hamnoch brobyggnader.
Visserligen innebär den af StatsUtsk. vid denna riksdag så ofta begagnade frasen ”Statens knappa till - 60
Den 14 Junif. m. gängar” en sanning; men då StatsUlsk. har erkänt viglen, nyttan och beliofvet af, att anslag lemnäs till väganläggningar, så, äfven med afseende derpå att arbetsförtjenst i missvextår sålunda beredes ät de behöfvande, hade jag trott att StatsUlsk. skulle fästat mera afseende å den K. propos. än hvad som nu skett, då J.-dclar af de äskade anslagen blifvit afslagne.
Den princip, som sökt att göra sig gällande inom StatsUlsk., att icke skuldsätta Slaten, kan i vissa fall visserligen vara riktig; men så snart det är fråga om produktiva företag, så tror jag att Staten är skyldig att träda emellan, och att Statens egen fördel ligger derunder.
— Om man behjertar förhållandet med riksg:s-kont:s ställning under föreg:de år; så befinnes att dess skuld år 1844 utgjorde ungefärligen 3 mill., då den deremot, efter den beräkning SlatsUtsk. har uppgjort, skulle vid 1850 års utgång icke utgöra mer än knappa 300,000 r:dr.
Jag vet ej heller att någon fara uppstod deraf, att en sådan skuld är 1844 fanns för riksg:s-kont.; snarare hafva skattebördorna sedan dess blifvit lindrade.
Den som på nära håll, mine Herrar! sett hungrande skaror liggande bedja om arbete för ali lifnära sig för dagen, han måste rysa vid åtankan på all vid ett sådan tillfälle möta dem med det hjertlösa svaret, att: II.
St. hafva ej beviljat något anslag till arbetsföretag; jag kan ingenting göra !
Jag tror att det är en samvetspligt för R.
St., att icke sätta Regering och auktoriteter i en sådan ställning; och jag tror att SlatsUtsk. hade bordt behjerta den gamla regeln, att: don som arbete gör, gör också bröd.
Jag tror, att det hade varit SlatsUlsk:s pligt, att tillse det medel alltid skulle finnas för sådana produktiva företag.
Statens intresse är så nära förenadt dermed, att genom lättade kommunicationer bereda lättare afsättning af produkter o. s. v.; att man ej bör se på, om det också sker genom skuldsättning.
Inom SlatsUtsk. har jag sökt att göra denna åsigt gällande, och begärt att man åtminstone måtte, till 200,000 r:dr fördubbla det nu tillstyrkta anslaget; men det blef afslaget genom votering.
— Nu, då jag hoppas att R. o. Ad. återremitterar denna punkt, får jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad. dervid ville uttala den åsigten, att K.
M:s propos. bör blifva tillstyrkt.
Sedan StatsUlsk. i sitt raisonnement i ämnet förklarat, ali de ifrågavar. arbetena äro af den största vigt, af mycken nytta och att arbetsförtjenst derigenom beredes åt den fattigare delen af befolkningen, att de i väsendtlig mån bidraga till rörelsens och transporternes underlättande och spridande af välmåga i landet; sä kan man ej annat än förundra sig öfver, att StatsUtsk. efter denna försats kommit till den slutsats, att endast 33,333 r:dr 16 sk. skulle få årligen för ändamålet användas.
Hvar och en som känner värt vidsträckta land, huru många vägar vi hafva att förbättra, och huru många fattiga vi hafva och böra nyttigt sysselsätta, den skall säkerligen finna att denna ringa summa, — som måhända är tillräcklig för ett eller 2:ne län — fördelad på rikets alla provinser, på långt när ej motsvarar behofvet.
I andra län - Den 14 Juni f. m.
Cl der ser man huru, äfven om medlen skola beredas genom lån, man beviljar anslag till produktiva företag, som underlätta folkets sträfvande att försörja sig och som bereda dess välstånd; och derföre hade jag trott att StatsUtsk , som, på sätt jag nyss nämnt, har godkändt dessa principer, skulle äfven hafva beredt Regeringen möjligheten att sätta dem i verket.
Dessusom, i fall en eller liera provinser skulle blifva lidande af missvext, så är detta det rättaste sältet att meddela understöd, emedan man sysselsätter de fattiga på samma gång, som man i form af hetalning understödjer dem och gifver dem medel att föda sig.
Intet annat sätt uppfyller dessa båda ändamål; detta är det bästa, det rättaste!
Men en så ringa tillgäng, som den SlatsUtsk. anvisat, kan ändamålet alldeles ej vinnas.
I andra länder tvekar man ej att låna upp större summor, då ändamålet är att bereda förkofran åt landet, eller att använda dem produktivt; men här åter tvekar man att bifalla ett högst obetydligt anslag af några 100,000 r:dr, som på långt när ej äro tillräckliga för en provins!
— StatsUtsk. bar serdeles under den sednare delen af riksdagen, åberopat de knappa tillgångerne, och jag erkänner äfven för min del nödvändigheten af att hushålla; men jag hade trott att StatsUtsk. skulle göra skilnad emellan sådana utgifter, som ej äro oafvisliga, och sådana som innebära medel till förkofran och landets förbättring; och af denna sednare beskaffenhet är det ifrågavar. anslaget.
Då man vill vinna ett stort ändamål, sä får man i min tanke ej säga, att man ej har tillgångar; ty det vore detsamma som alt säga: jag vill icke gifva medel till att föra samhället framåt.
Det är ett skäl, som i min tanke ej duger; således, om man äfven skulle nödgas att göra lån för att åstadkomma dessa utgifter, så tror jag att man bör göra det.
Men örn man det ej vill, så har man utväg till att öka bevillningen; om man nemi. lägger den ökade bevillningen på dem, som hafva förmåga att draga den, och ej såsom hittils alltid skett, pä dem som ej kunna betala den.
Må man beskatta kapitalerna och luxcn!
Då går man en väg som är klok, så får man inkomster derifrån man bör taga dem; men man ökar ej skatterna för den, som har svårt att draga dem.
Flera utvägar finnas ock otvifvelaktigt, men jag beklagar att SlatsUtsk. ej velat ingå derpå.
Anvisningar äro af flere motionärer lemnade, men hittills har SlatsUtsk. derå fästat intet afseende.
Pä grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt, att R. o.
Ad. måtte bifalla älerremiss af denna punkt till StatsUtsk., som jag hoppas i anledn. deraf skall komma till ett bättre resultat i frågan.
Jag åter kan af en återremiss ifrån StatsUtsk. icke förvänta mig något bättre resultat, än det hvaruti Utsk. nu slädnät; och jag kan ej förundra mig öfver detta förslag, då jag betraktar de få tillgångar som finnas för närvar. i och för sådana ändamål.
oDet är notoriskt, och äfven af såväl Frih. v.
Kraemer som af Hr Akerman medgifvit, alt
Statens tillgångar ej räcka till att öka detta anslag, utan att öka bevillningen. 02 Deu 14 Juni f. m. O Hr Akerman har visserligen sagt, att det äfven skulle kunna ske derigenom att lyx och öfverflöd beskattades, och mahanda skulle detta kunna ske; men då man betänker, hvad jag för min del åtminstone tror, alt bevillningsmedlen i alla fall måste ökas, under en eller annan rubrik, så blir det betänkligt att öka dem serskildt för ifrågavar. ändamål, äfven om det sker genom en skatt på lyx och öfverflöd.
Vore förhållandet annorlunda, så att Staten hade ett betydligt öfverskott, som kunde till vägars förbättring och jemnande användas; då vore det visserligen serdeles väl att öka detta anslag; men för närvarande anser jag det ej lämpligt.
Det är äfven här sagdt, att man ej bör vara så noga med medlen, då det är fråga örn produktiva företag.
I visst afseende är vägars förbättring visserligen ett produktivt företag; men de verkliga produktiva företagen, sådana t. ex. som en kanal- och slussledsanläggning från Wessman till Norra Barken, har Utsk. icke tillstyrkt, och lika litet har någon talare nämnt något derom; ehuru det likvid är ett ojcmnförligt mycket vigtigare förelag än förbättrandet af vägarne.
Den som någorlunda gjort sig underrättad om de förhållanden som der i orten finnas, kan ej blunda för detta företags vigt; sch likväl är derom ej ett ord här fälldt!
Medel fattades för den betydliga summan, som dock ej var betydligare än den, som Frih. von Kraemer här föreslagit.
Såsom ett stort skäl för tillökningen i detta anslag för vägars förbättring, är anfördt behofvet alt föda de hungrande skarorna, åt hvilka man i missvextår måste lemna undsättning; men detta är en serskild fråga, som torde böra tagas i betraktande, då fråga bibom de medel, som skola i sistnämnde ändamål ställas till K. M:s dispos.
Det är endast för undantags-förhållanden, som i min tanke åt K.
M. bör vara uppdraget alt för behöfvandes undsättning använda medel hvilka till allmänna arbeten kunna begagnas, och då äfven till vägars förbättring; men att nu i sådan beräkning anslå bestämda bidrag till vägförbättringar, innan man ännu vet huruvida något missvextår inträffar eller ej, huruvida några hungrande skaror uppkomma eller ej, det anser jag under nuvar. förhållanden vara oriktigt.
När så stora behof finnas, att i alla fall en serskild bevillning dertill måste anslås, så anser jag att under sådana omständigheter man bör uppskjuta hvad man kan af sådana arbeten, som visserligen äro nyttiga, men dock ej så oundgängligen nödvändiga, att de ej tåla uppskof, till dess att Statens tillgångar bättre medgifva att medel för sådana arbeten anslås.
— Dessutom har jag funnit, hvad de hungrande skarorna beträffa, att det är dem som man minst använder vid vägförbättringar; ty de vilkor, som R.
St. fästa vid dylika anslag, äro af den beskaffenhet, och koslnadsförslagen för väganläggningarne uppgöras på sådant sätt, att man dervid iakttager största besparing, så att den person, som åtager sig detta arbete blir så inskränkt i afseende på tillgången af penningar, att han måste se till att han får arbetare, som duga något till, som kunna uträtta något för dagen; och då blir det helt annat folk som kommer att åtnjuta understöd, än de hungrande fattige man tält om.
Den 14 Ju ni f. m. 63
Af hvad jag nu anfört, torde lt. o. Ad. benäget finna, alt jag anser bifall till Utsk:s betänk, vara det för tillfället lämpligaste.
Det vackraste, och det i rikets landskaper mesta belåtenhet gifvande anslag har under dessa sednare år varit det, som gifvits till vägars förbättrande och mossars utdikande.
Det har varit till den grad omtyckt, att allmogen derigenom försonats med sin egen bevillning, hvilken eljest hos den alltid väcker någon liten grad af obelåtenliet.
Det utgör dem en glädje, att se en viss summa af denna bevillning besparas lill allmänt nyttiga företag i landsorterna; och man ser dem derföre med mera nöje utgöra sina ålagda bidrag.
Detta är ett förhållande, som jag tror R.
St:r ej böra förbise vid anslagets beviljande.
Det produktiva, som derigenom uppkommer, inverkar indirekte betydligen, då derigenom större foror kunna läggas på allmogens hästar; och äfven de skjutsande hafva betydligt gagn af backarnes borttagning.
— Af dessa skäl, och då allmogen vänj t sig vid dessa bidrag och de väckt allmän belåtenhet, får jag hemställa att R. o. Ad. mätte återremittera denna punkt; på det att StatsUtsk. må komma i tillfälle att öka summan till den närmaste likhet med hvad K.
M. för detta ändamål har äskat.
Hr Rääf: I anledn. af Frih.
Palmstjernas yttrande torde jag böra upplysa, alt förmodligen 700,000 r:dr komma att blifva ställda till K.
M:s disposition, för att i missvextår användas till behöfvandes understöd, heldst genom dylika arbeten, som här, äro föreslagna.
— I afseende på öfvertygelsen, att en betydlig tillökning i bevillningen skulle vara tillräcklig; ber jag få nämna, att den förhöjning deraf som måste uppkomma, i fall riksg:s-kont. skall kunna bestrida hela den extra statsreglering som hittills blifvit anvisad och framdeles kan ytterligare göras, anser jag ej komma att inskränka sig lill den uppgifna lilla summan, utan kommer förmodligen alt uppgå till minst 50 proc. af den närvar, bevillningen; och dä torde belåtenheten ej blifva synnerligen stor.
Lika med flere föreg:de talare inser jag visserligen vigten af ifrågavar. anslag; men jag har det oaktadt ej för min del kunnat inom StalsUtsk. tillstyrka beviljandet deraf lill högre belopp, än det som nu i Utsk:s betänk, är tillstyrkt; och det af den grund, att i min tanke tillgångar till högre anslag ej finnas, så vida man ej vill på låneväg anskaffa dem.
Jag finner väl lämpligheten utaf, alt
Staten för vissa produkliva företag upptager lån, för att åter utlåna dessa medel till kommunerna, men att Staten skall låna äfven för att i anslagsväg utbetala summor för ifrågavar. ändamål, det skulle jag för min del tro, ej vore serdeles lämpligt i en tidpunkt, då statsverkets ställning ej är mera gynnande än den för närvar, är.
— Inseende otillräckligheten af den tillstyrkta summan, nödgas jag dock att, i anseende till den befintliga bristen på tillgångar, vördsamt anhålla om propos. på bifall till betänk, i denna punkt.
Den spridda glädje, hvarom Hr 64 Den 14 Juni f. m.
Lagerheim ordat, skulle blifva än större, om vilkoren för beviljandet af dessa anslag blefvo annorlunda, än de hittills varit.
”Exempla sunt odiosa,” men man torde allmänt veta och erkänna, att vinsten af dessa företag har till så stor del fallit entrepenörerna till godo, att dc fatlige dervid mången gång kunnat säga, som possessionater i allmänhet måste säga till sina inspectorer: laga så, att jag får litet med.
Om man för dessa anslag gjorde det vilkor, att verkställigheten gskulle vara kommunal, så tror jag att största nytta skulle derigenom vinnas.
Jag går att förklara min mening med att verkställigheten skulle vara kommunal.
Den vore det, om, då en menighet önskar förbättring af en väg eller borttagande af ‘en hacke etc., visserligen en komité nedsatles som vore ansvarig för verkställigheten af företaget, men ingalunda någon entrepenadauction egde rum, utan verkställigheten skedde för den menighets räkning, som önskade att få en förbättrad kommunication, på samma gång som alt få sina fattiga försörjda och sysselsatta.
— Hvad den föreslagna summan beträffar, så instämmer jag med dem, som önska all den mera måtte närma sig den af K. M. föreslagna.
Då [nu Hr Gr. o. Lajndtm. framställde propos. först till bifall och sedermera till återremiss å förevar, punkt, blefvo begge dessa propos:-,' besvarade med blandade ja och nej; hvarefter Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle denna punkt, samt då härvid ropades starka ja blandade med nej, förklarade det han trott sig finna, alt ja öfverrösta! nej. t Hr Lagerheim begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voterrs-propos.
Den som bifaller hvad StatsUtsk. i ll:te punkten af dess utlåt.
N:o 194 hemställt och tillstyrkt, voterar Ja; den det ei vill, voterar Nej; vinner nej; anses de vid berörde punkt framställde anmärkmr föranleda till återremiss.
Nej— 15.
12:te punkten, ang:de åtskilliga motioner, i fri)ga om anslag lill vägars anläggning och förbättring samt brobyggnader och färj-inrättningar.
Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan blef af R. o. Ad. bifallen.
13:de -punkten, ang:de det af K.
M. äskade anslag till befrämjande af utdikningar och af tappningar af sanka,trakter och sjöar lill beredande af odlingsföretag.
Den 14 Juni f. m. 65 Frih.
Då man biföll den punkt, hvarom votering nyss egde rum, så hade man dervid att stödja sig vid, att det bestämda beloppet af 100,000 r:dr ej är att anse såsom obetydligt i afseende ä de knappa tillgångarne, ehuru det väl i afseende å behofvet icke är högt; men till det ändamål, hvarom nu föredragne punkt handlar, har man icke velat föreslå beviljandet af ens det aldraminsta understöd för något likväl så onekligen nyttigt och godt, som ”befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odlings-företag.”
Det är kändt, alt de flesta sådana anslag blifvit beviljade under förutsättning af återbetalning, ehuruväl på fördelaktiga vilkor.
Detta har också i min tanke varit, i allmänhet taget, ganska riktigt, emedan de personer, som i företaget varit intresserade, egt att sig till godo för framtiden beräkna fördelen af kommande skördar uppå de trakter, som blifvit sålunda från vattensjuka förvandlade till odlingsbara och slutligen uppodlade.
Det är också icke i någon annan mening som jag vågar för närvar, tillstyrka anslag för besagde syftemål, hvilket man väl torde få anse för ett af de angelägnaste, hvartill penningar kunna lemnäs, vare sig såsom län eller till och med i vissa undantagsfall, derest statsmedlen eljest tilläte dylik utgift, såsom direct anslag med hel eller partiel frikallelse från återbetalning.
Jag tager mig derföre friheten föreslå, att K. o. Ad. behagade återremittera förevar, punkt, med ådagaläggande af den önskan, att StatsUtsk. ville taga i betraktande om ej, i det fall att de begärda 33,333 r:dr 16 sk. ej skulle befinnas möjlige att föreslås till beviljande, likväl åtminstone någon annan, om än mindre summa mätte kunna anslås; och får jag dertill exempelvis och såsom minimum föreslå insättandet af ziffran 20,000 r:dr i st. f. den ursprungligen föreslagna, den jag dock vill hoppas må vid närmare granskning ingalunda befinnas högt tilltagen; hvadan jag bör hysa den förmodan att den icke lärer anses oantaglig.
Jag tror skälet härför vara likaså vigtigt och gällande, som någonsin de, hvilka åberopats vid de punkter, som denna förmiddag redan blifvit af R. o. Ad. återremitterade.
Dessutom har Utsk. sjelf rättvisligen erkänt nyttan af de företag, som med det äskade anslaget äro åsyftade. — kan man ej annorlunda bevilja denna summa, så må man, utan att dervid medgifva något enda, om än aldrig så ömmande undantagsfall, ställa den i form af lån; och då vågar jag härvid använda samma betraktelsesätt, som Frih.
Tersmeden i så många andra, denna dag förekommande, frågor har iakttagit; i det jag är öfvertygad att derest giltigheten af den sats, att Staten medelst beredande af län för nyttiga och produktiva företag handlar ganska väl och ändamålsenligt, bör såsom fullgod erkännas, så är dess giltighet särdeles tillämplig å behandlingen af det ärende, hvarom nu är fråga, och i hvilket hänseende jag vördsammast anhåller om återremiss af den punkt, som nu är under öfverläggning.
Om jag äfven med åtanka på utgången af voteringen om ll:te punkten, ej har något serdeles hopp om att i 6 H. 5 66
Den 14 Juni f. m. denna punkt kunna åstadkomma någon rättelse; så måste jag likväl yrka återremiss af densamma med anhållan hos StatsUtsk., att det behagade bevilja medel till så nödiga och nyttiga företag som de ifrågavar.
Jag minnes ganska väl, huruledes, dä inom BankoUtsk. fråga väcktes att öfverlemna bankovinsten för de kommande åren till statsverkets disposition, huruledes det då förespeglades att denna vinst skulle företrädesvis användas till odlingsföretag, väganläggningar o. m. d.