Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Äfvenledes häfver den Hedervärde Riksdagsmannen ganska riktigt anmärkt, att, till följe af nu varande Författningar, Räntegifvaren ofta blifver tvungen alt erlägga 5o Procent utöfver Markegångs-priset; och jag skall med Facta kunna styrka, att till och med io R:dr R:g*s på Tunnan utöfver Markegångspriset blifvit uti flere Socknar Allmogen affordrade, för det de skulle undgå Transporten, och dermed åtföljande vidrigheter:
Man må derföre icke tillskapa och uppställa några skäl, som på något sätt kunna hindra undanrödjandet af Jordbrukarens förtryck, utan tvärtom med oväld och patriotiskt nit omfatta alla tillfällen, för att i möjligaste måtto söka för framtiden afhjelpa slika otillbörligheter, och, om någonsin görligt är, aflägsna och totalt skilja KronoBetje• ningen ifrån alla Negociationer med Allmogen: gO Den a Martti. vare sig för KronoTionde-lefverance eller SalpeterSkattens utgörande in Natura.
Det är hvarje erfaren Landtbrukare nogsamt kunnigt, huru Allmogen anser för sig vådeligt att afslå sin Kronofogdes eller Länsmans Propositioner, som under hand göras.
Till följe häraf, får jag ödmjukast anhålla, att detta Mål hlifver till Riksens Höglofl.
OeconomiaaUtskott återremitteradt, att i förening med flere i samma ämne inkomna Motioner beredas, och att detta Yttrande får åtfölja.
— Hvaröfver jag får äran ödmjukast utbedja Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
Herr Munck af Rosenschöld^ Eberhard:
Jag förenar mig äfven uti den af Herr Oxehufvud gjorde anhållan, om Återremiss af ifrågavarande Betänkande, dels emedan flere Motioner, hvilka med den förevarande äga sammanhang, ännu icke blifvit afgjorde, dels emedan jag finner mycken billighet uti ifrågavarande Motion.
Ehuru sjelf SpannmålsLöutagare, kan jag icke undgå, att mot mitt eget interesse erkänna, att den skillnad, som för närvarande finnes emellan Tiondegifvare, som erlägga Tionde till Kronan, och dem, som erlägga den till Löntagare, hör, såsom obillig, upphäfvas.
Uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, ldef OeconomiasUtskottets Betänkande, i anledning af de dervid nu gjorda Den 2 Martu. 81 gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 16 sistledne Februarii afgifne samt den 24 i samma Månad, eftermiddagen, på Bordet lagde Utlåtande, öfver Herr Hdlerbeths, Jacob, Motion om Medels anslående i och för Isländska Handskrifters öfversättande.
Herr Hallencreutz, Sten Engelbert, uppläste följande: Riksens Ständers Statsutskott har yttrat sig öfver Herr Adlerbeths ingifne förslag, att på Stat må anslås en årlig Summa af 3ooo R:dr Banco, till inkallande af en lärd Isiändare, för att utveckla och uppenbara de Skatter, som sedan aflägsna tider döljas i våra allmänna och enskilda Bibliotheker och Bokförråd.
Af nitälskan för en god sak har han det gjort, af nitälskan för det urgamla Språk, hvars ljud och betydningsfulla uttryck stundeligen ur vårt nuvarande försvinner:
I denna framställning röjer sig en ädel drift att förhöja glansen af Fäderneslandets namn och rykte; och hvad må väl ligga Svensken mer om hjertat, än detta rykte; hvad glädja honom mer än tappra Urfäders bedrifter; hvad lifva honom mer än uppmaningen till deras efterföljd; hvad uppmana honom mer än just denna sköna tafla af Svears och Gothers manliga Dater i fordom tid?
I Afd. »G »2- 82 Den 2 Martti.
Känner han sig ej då i stånd till samma storverk, som de; klappar ej hjertat af manlig åtrå, att än en gång för Söderns Folkslag i dagen lägga att fordna styrkan ej honom sviker, är ock hvarje annat medel att väcka National-andan förgäfves; ty blott den äkta alstrar Enthusiasme för Drott och Fädernesland.
StatsUtskottets Ledamöter hafva i förevarande ämne delat sig i tvänne skiljaktiga meningar.
Uppskjutandet af en sak tillkännager liknöjdhet för densamma.
En annan tid är ej denna, om ock samma besparingsanda blefve rådande.
Det goda göres aldrig för tidigt; och för ett mål, stortänkt och syftande på Rikets heder, bör ej 3ooo R:dr större StatsAnslag något betyda.
Man känner Kongl.
Maj:ts storsinta frikostighet och sjelfmanta ling att bidraga till Vettenskapers och Konsters förkofran.
Hvad han redan gjort härutinnan ligger för en hvar af oss i klar och öppen dag.
En påminnelse i förevarande fall skulle, då det icke kan förenas med Rikets värdighet, att såsom skäl för uppskofvet att bevilja berörde Anslag, förebära oförmåga dertill, nödvändigt antyda enviss likgilltigliet för en sak, som under denna förutsättning möjligen kunnat opåkallad af Riksens Ständer i verket ställas.
Men det är Riksens Ständer värdigt att med värma omfatta detta Riket hedrande Förslag; och det åligger hvarje Svensk, men oss i synnerhet, milie Herrar! alt likt dessa Vapnens Män, Iljel - Den 2 Martii. 83 tar, Statsmän och Lärde, i hvarje tjd upprätthålla och befrämja Sveriges ära och offgamla glans.
En ung Prins har Svea i sin famn, dess Älskling vorden, som ej af samtiden bör sakna exempel af de högre Ridderliga dygder, Sveriges Historia bevarar.
Ilan vet att Lagern, viras både kring den Lärdes Panna och Hjeltens Svärd.
Nyss vald till Vettenskapernas och Konsternas Högste Beskyddare, må han ej hos oss röja kallsinnighet för en sak, hvars framgång och fullbordan skulle hafva ett mägtigt inflytande på det uppväxande Slägtets daning och lynne.
Ty, när eldade ej höga Bragders föresyn Svenskens mod. och sjelfständigliets sinne; detta sinne, som i alla tider varit hans säkraste värn mot utländskt våld och inhemsk afund, och än skall resa honom en lika skyddande mur, som Fästningar, Flottor eller legda Cohorter, utan anda.
Han ser, denne Prins, med alfvarsam genomträngande blick, en mannaboren vapenöfvad
Ungdom ännu fostras i Sveas sköte, ännu lifvas af fordna Sånger, ännu låga för Sveriges väl.
Af vigt för Fosterlandet är då den väckta frågan, af värde för Forskaren i dess Häfder.
Och jag tror, att till och med ännu större uppoffringar för ett ändamål, som detta, icke böra såsom fruktlösa eller öfverflödiga för Staten anses.
Stora företag böra ej bedömmas efter ögonblickets nytta.
Äfven om Island hörde oss till, en ultramarinsk Besittning, den Sverige ej för nyttan, men för äran borde ef - 84 Den 2 Martil. tersträfva, kumle man likväl icke med skäl fordra Isländares hitfart för ingen ting; Nu, då det tillhör en annan Stat, vore det stolt och stort, att, likt Christina, till oss vinka Snille och Lärdom från främmande Land.
Herr Uggla j Göran Gustafanförde skrifteligen:
Om det är en erkänd sanning, att ett Folk lefver ej blott i det närvarande, utan ock i sina Minnen och att det lefver genom dem, att Minnet af Förfäders bedrifter oell ära är en kraftig väckelse för deras Afkomlingar; så måste det ock vara lika obestridligt, att hvarje hittills fördold, eller i mörker insvept kunskap om den tid, då Förfäders kraftfulla mannamod grundläde den Frihet och Sjelfständighet, Sverige under Århundraden ägt, och, fastän med blödande sår, till våra dagar bevarat, skall utgöra ett verksamt medel , att på Efterkommande förflytta denna kraft, som, mer än en gång, dristat mäta sig med Öfvermagten och ofta med seger, alltid med äga, gått utur striden.
Den Nordiska Fornåldern, i all sin vilda gestalt, bär, ofta i sin Caracter, detta uttryck af enkel storhet hos ett fritt och stridbart Slägte, der icke Bord, utan Tapperhet och en manlig Dygd, förde till ära, rygte och anseende.
Det var en tid, då forskningen i Nordens gamla Urkunder var i Sverige allmänt idkad och högt aktad, då Tidehvarfvets Lärde täfla - Den 2 Martii. 35 de, att bland sina Landsmän sprida det ljus, sorn blifvit tändt i denna kunskapsgren, och då det äfven hos Rikets ädlaste
Män räknades för en ära, för en adelig dygd, att, med en i öfrigt grundelig
Lärdom och vettenskaplig bildning förena Studium af Fäderneslandets Historia, och derigenom uppsöka källorna lill dessa Minnen, som för hvarje Svenskt hjerta äro så dyrbara.
Det var också under den mäst lysande Epoque i Svenska Folkets Historia, i en tid, då Svenska Tapperheten uppnådde sin största höjd och förvånade verlden med sina Vapenbragder, det var nemligen under den store Gustaf Adolphs höga Dotters och de trenne store Carl ars derpå följande Regeringar, som denna nitälskan för vår Forntids märkvärdiga och betydningsfulla Urkunder, hos Nationen i allmänhet uppväcktes och bibehölls, samt med ädel frikostighet uppmuntrades och befordrades ej mindre i KonungaSalen, än i de Storas Palats.
Men denna för Fornforskningen och vårt Fäderneslands Historia så lyckliga Period, hejdades snart i loppet af den bana, den med så mycken framgång beträdt.
En annan tid af motsatt riktning, närmast vår egen, uppkom, som, under den prunkande ytan af hyfsning, belefvenhet och smak, predikade, somen aktningsvärd Författare yttrat: ”Den kraftlösa ”Moral, som, i stället för det rätta, lärde det ”passande; i stället för dygder, anständighet,” som förklarade all grundelig
Lärdom för gräl, och forskningen i våra gamla Häfder och Sa - 86 Den 2 Martti. gor för elt barndomsjoller, som nian vid manliga Sr bordt växa ifrån.
I en sådan tidpunct, då, under inflytelsen af en falsk Philosophie och en förvänd smak, man af Tidell varfvets lynne hänfördes, att, emot den, med lanta främmande prydnader, smyckade gestalt, förbyta det fria, kraftfulla Nordiska sinnet, då man började att allt mer och mer aflägga den gamla ursprungliga drägten och figurera i ett främmande Lands glittrande färgor, då Svenskar täflade om äran att nämnas, icke förSvenskar, utan för Nordens Fransoser, då den fordna enkelheten och manliga kraften förvandlades till den lättsinniga flärd, som förqväfde anlaget tili all högre verksamhet; i en sådan tid låg det uti sjelfva denna tids urartade riktning, att det förut väckta lifliga Interesset för vår Forntids Minnen skulle förfalla, och att i glömska skulle försänkas hvad våra närmaste
Förfäder med så mycken framgång och nit beredt.
Emellertid, liksom den fria mägtiga natur, som omger oss, lik en Skyddsande, hade bevarat lemningarne af det höga, alfvarliga Natursinne, hvilket ännu utgör det utmärkande draget i den Nordiska Caracteren; så har äfven den kalla liknöjdheten för vår Forntids Minren begynt, under de sednare åren, småningom lemna rum för ett å nyo väckt sträfvande emot den tids Anda, som herrskade under en del af det Adertonde och början af det Nittonde Århundradet.
I den mohn Nationen började att öppna sina ögon, och i dess Den 2 Martil. 87 rälta skepnad betrakta den falska drägt, man henne iklädt, i samma mohn har ock ett lifligt begär, i synnerhet hos våra yngre Landsmän, å nyo blifvit tändt att afskudda de hand, hvarmed så väl den Moraliska, som den Vetenskapliga bildningen varit fjättrade i vårt Land, och från den dag, då Nationen med den återvunna medborgerliga Friheten, förenade tankans fria yttrande rätt, tyckes gryningen till det Ljus hafva uppgått öfver den Nordiska Horizonten, som skall återställa Fornforskningen i dess förra kraftfulla verksamhet, och för den Nordiska Fornålderns älskare öppna källorna till de rikaste upptäckter.
Ingen kan således högre än jag erkänna Värdet af Herr Adlerbeths väckta Förslag till de å Kongl.
Bibliotheket förvarade Isländska och FortiSvenska Handskrifters öfversättande af en infödd Isländare.
Då, under loppet af det Sjuttonde Århundradet, Svenska Fornforskare på Island samlade dessa Handskrifter, var otvifvelaktigt ett högre ändamål förenadt med detta företag, än att Resultaten af deras Forskningar skulle, oläste och obegagnade, förvaras på det Kongl. Bibliotheket såsom ett Fynd, i hvars förborgade Helgedom intet profant öga fick intränga.
Skulle åter ändamålet hafva varit, såsom jag här hört yrkas, att omförmälte Handlingar, endast genom en viss Åucloritets försorg, borde göras nyttiga och användbara för verlden, så frågar jag: hvarföre har sådant icke redan 88 Den 2 Martii. skett? eller skall, under afvaktan häraf, deii hemlighetsfulla Slöja, som hittills betäckt dem, må hända ännu i ett Seculum fortfara? och skola emellertid dessa dyrbara lemningär af den Nordiska Fornålderns Häfder och Vitterhet ligga i sina förvaringsrum begrafna, otillgängliga och förlorade för hela den Scandinaviska Norden?
Månne deremot icke vår National-ära högt påkallar den åtgärd, alt dessa Skatter, inneslutande de skönaste
Minnen af våra äldsta Förfäders Gudalära, Krigsbragder', Lagar och Sånger, måtte, såsom en värd Ledamot af StatsUtskottet i dess serskilda Yttrande anfört, framdragas ur de Bokskåp, der de nära Etthundrade år legat nästan orörda, medan Danska Lärares oafbrutna forskningar, i afseende på Nordens Häfder och Fornspråk, gifvit denna Kunskapsgren en ny förädlad skepnad och riktat den med vigtiga upptäckter’
Är det då endast i denna del vi skola vara våra Grannar underlägsne och skola de ensamt odla de Fält, hvars rikaste skörd tillhör Svenskar och Norrmän?
Herr Lagerhjelm har yttrat och med klara grunder beledsagat uttrycket af den öfvertygelse, jag med honom delar, att ifrågavarande företag är af en för vidsträckt omfattning, för att, såsom bisak, kunna öfverlemnas åt
Män, b vars i öfrigt trägna och mödosamma Tjenste-åligganden upptaga hela deras omsorg.
Han har bevist, att utförandet deraf är förenadt med svårigheter, som endast af en infödd Isländare kunna undanrödjas, och att, i brist afen sådan handledare, allt bemödande i det afseendet måste blif - Den i Martti. 89 va frugllöst.
Att för öfrigt förevarande Förslag, såsom till sitt ändamål gagnande och nyttigt för Fäderneslandet, förtjenar det kraftiga understöd och den billiga uppmuntran, som andra Kunskapsgrenar icke sakna, torde ej behöfva vidare ådagaläggas inför ett RiksStånd, som, med arfvet af Förfäders ärofulla Namn, förenar en så rik andel i dessa vidtfrejdade Minnen, hvars förgängelse man härigenom vill förekomma.
Uppå alla dessa skäl och grunder skall ingen önska högre och lifligare än jag, att ifrågavarande
Förslag kunde mötas med den ädla frikostighet, som, för föremål af allmänt och Nationell Interesse, alltid utmärkt Svea Rikes Ständer; men då, enligt hvad StatsUtskottet förmält, StatsVerkets tillgångar för det närvarande ej skola medgifva något direct PenningeAnslag af Rikets Ständer i denna del, hvaremot Utskottet enhälligt ansett Förslaget medföra gagnande upplysning för Svenska Historien och en heder för Nationen, har jag trott en bestämd åtgärd böra vidtagas, som lemnar ett offentligt hedrande prof af Högloft.
Ridderskapets och Adelns välvilja och nitälskan för Vetenskaperne och den Nordiska Litteraturen, och vågar, i anledning deraf, för min del vördsamt tillstyrka bifall af det Beslut, hvaruti Pluraliteten af tvänne RiksStånds Ledamöter, eller Högloflige Ridderskapets och Adelns samt Högvördige Prestestånd et, innom StatsUtskoltet stadnat, att nemligen Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i under - 90 Den 2 Martil. dånigliet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder serskilt å detta ämne fästa uppmärksamhet, samt, om några Medel skulle finnas, då i Nåder understödja delta nyttiga företag; hvarå jag anhåller om Herr Grefvens och LandlMarskalkens Proposition.
Gi -efve von Schwerin, Fredric Bogislaus:
StatsUtskottet hade anmält sig äga tillgång till de äskade 3ooo R:dr årligen och tillstyrkt deras användande för ändamålet; så hade jag icke nekat mitt samtycke dertill.
Nu hafva tvänne
Stånd afstyrkt bifall åt Motionen, af det ganska gilltiga skälet, att det saknas Penningar för dylika ändamål, och jag tror att man icke billigt kan ansa sig berättigad att derföre anklaga dem. att vara känslolösa för Nationens ära och anseende.
Stånd deremot hafva tillstyrkt att Riksens Ständer måtte vid detta ämne fästa Kongl.
Maj:ts synnerliga uppmärksamhet, och tillika i underdånighet anhålla, att
Ständernas önskan matte till verkställighet befordras, så snart medel dertill kunna utfinnas.
Jag mäste förklara, att jag i allmänhet högst ogerna samtycker till Petitioner, hvilkas nytta och nödvändighet icke af allmänna rösten påkallas, och örn hvilka föremål Kongl. Majit på annan väg skulle kunna erhålla kännedom.
Önskningar, som af Riksens Ständer frambäras inför Thronell, påkalla svar och föranleda till hvarjehanda omvägar och besvär.
Enligt de antagne, Formerne, måste vederbörande Auctorite - Deri 2 Martti. 91 ter höras, samt ämnena i StatsRådet afgöras, hvarjemte det åligger Riksens Ständers JustitiasOmbudsman, att efterfråga och berätta om svar blifvit gifvit eller icke, på Ständernas önskan, samt huru detta svar lyder.
Ifrågavarande ämne synes mig egenteligen höra till Vitterhets- och Antiqvitets-Academiens befattning, som sannolikt icke lärer underlåta att derpå fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, när tiderna och omständigheterna kunna dertill föranleda.
Det synes mig vara en verklig Indiscretion, att till Kongl. Maj:ts synnerliga uppmärksamhet anmäla en åtgärd, som kostar Penningar, när Riksens Ständer inga medel dertill anvisa; när de medel, som dertill verkeligen skulle kunna utfinnas, icke på annat sätt kunna erhållas, än att de dragas från andra föremål, och när Riksens Ständer befinna sig i den belägenhet, att de svårligen torde kunna anvisa' erforderliga Medel till de kostnader, som Kongl. Majit till främjande af Rikets väl ansett beliölliga.
Jag vågar icke yttra mig öfver nyttan och nödvändigheten att dechiffrera de Inländska Manuscripter, sorn finnas på Kongl.
Men jag är dock osäker om fördelarne deraf, då ifrågavarande dechiffrering icke blifvit företagen hvarken under Cart. XIis eller Gustaf lilis tid, ehuru dessa Konungar i öfrigt hägnade Vellenskaperne. 92 Den 2 Martil.
Det säges att Danskarne med ifver och framgång sysselsätta sig med detta föremål, och vi uppmanas att derutinnan täfla med dem.
Mig vill synas att vi i detta fall icke böra med Danskarne täfla om företrädet, då Island utgör del af Danska Staten och då det bör kunna vara Vetenskapsmannen likgiltigt, genom hvilkens hand de Isländska Manuscripterne deschiffreras, endast han får det ljus, som han saknar och efterlängtar.
Det är visserligen lofvärdt, att, till gagn för Efterkommande, upplifva Förfädernes glömda Minnen; men det åligger oss ock att sjelf— ve handla så, att äfven vi måtte synas Efterkommande minnesvärde.
Jag har hört sägas, att man redan anslagit 4°o R:dr årligen i lön åt en Man, hvars åliggande det skulle vara att befatta sig med Isländska Manuscripters studium.
Om denne mannens förmåga icke ännu skulle svara emot den befattning, som man uppdragit honom, vill det synas mig lämpligare att skicka Svensken till Island, än att hitkalla en Isländare, som förmodeligen här snart förlorar sin Isländska Natur.
Af dessa skäl tillstyrker jag bifall åt det Alternativ, som föreslår att frågan måtte hvila till bättre tider.
Herr Grejven och LandtMar skalken gjorde Proposition till bifall af det i SlatsUtskottets Utlåtande framställde första Alternativ, eller att, derest ifrågavarande öfversättning ej Den 2 Martil. 93 utan StatsVerkets betungande kunde företagas, dermed må böra till en lägligare tid uppskjutas.
Ja jemte några Nej. Herr Adlerbeth, Jacob: Till svar på livad Herr Grefve von Schwerin anfört om uteblifna åtgärder under Konung Cari. XI, i afseende på främjandet af Kunskapen om Nordiska Fornåldern, anser jag mig böra erindra, att det var just under Konung Carl XI, som en stor del af våra Isländske Handskrifter samlades; att vi då ägde infödde Isländare lill Translatorer för det Nordiska Fornspråket, att flere af ifrågavarande Urkunder då utgåfvos, och att, med ett ord, de kraftigaste åtgärder då vidtogos till förmån för Fornforskningen, hvilken äfven under Konung Cajil XII:s Regering fortfor att njuta omvårdnad.
Är det väl billigt att vi skola förblifva okunnige om innehållet af våra Nordiska Handskrifter, medan våra Grannar oafbrutit fortsätta granskningen af hvad de i detta afseende äga?
Böra vi väl förkasta ett tillfälle, som nu erbjuder sig, att tillegna oss en Man, som äger den grundligaste kännedom af det ämne, hvarom här är fråga?
Jag har vågat hoppas, att det RiksStånd, som bland sina Medlemmar räknat en Stjernlijelm, en von Stjernman och en Ihre, icke skall vägra skydd åt den Vettenskap de idkat, och som nu mera börjat utgöra ett föremål för Svenska Nationens allmänna nitälskan.
I anledning häraf får jag hos Herr Grefven och Landt - 94 Den 2 Martti.
Marskalken anhålla om Proposition å andra Alternativet af StatsUtskottets Betänkande.
Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sorn Ridderskapet och Adeln redan bifallit den af Herr Grefven och LandtMarskalken framställde Proposition, vore Herr Adlerbeths yttrande endast såsom en Reservation emot Ridderskapets och Adelns fattade Beslut att anse.
Herr Munck af Rosenschöld j Eberhard, uppläste följande:
Jag har gjort Motion om uppliäfvandet eller åtminstone inskränkning af den Författning, som påbjuder hvart 5o Tunnelands Jord på Slättbygden i Malmöhus Län Plantering med Träd, emedan denna Författning: 1:0
Är i allmänhet overkställbar; 2:0
Äfven om den kunde verkställas, skadelig; och 3:o
I allt fall öfverflödig.
Den är overkställbar, emedan icke tillgång på Plantor, ja! än icke anstalt till bekommande deraf för framtiden finnes för en så vidsträckt Plantering, utan att förstöra en del af den Skog, som redan existerar.
I detta afseende liknar denna Författning den, hvilken för en del år sedan föreslogs örn Böter å Den i Martil. 95 de Föräldrar, sorn icke låtit vaccinera sina Barn inom en viss ålder, utan att man förut fogat anstalt om YaccinDepot’s och Vaccinateurer.
Denna Författning är utomdess overkställbar, eller åtminstone utan ändamål, emedan Stängsel omkring så många Planteringar skulle blifva högst svår, ja! ofta nästan omöjlig i en Ort, der Enskiften redan ålägga Hemmansägare en alltför tryckande Stängsel-skyldighet.
Men denna Författning vore, om den allmänt kunde verkställas, ändå skadlig; ty 1:0
Finnas många Byar, hvilka icke hafva något Tunneland, som icke mera gagnar, då det användes till iker och Äng, än till.
Skog. 2:0
Äro naturligtvis många af Slättbygdens Hemman belägna tätt intill Skogsbygdens. 3:o Vinner
Riket i det liela mera deraf, att hvart Jordstycke användes till det, som lemnar den förmonligaste afkastning, och att, då serskilda Localer äro bäst tjenliga till serskilta Producter, de olika Bygder utbyta sina Producter mot hvarannans, när afståndet ej är alltför stort. 4:o Om Skogsplanteringen på Slättbygden bereder för dess Innevånare ett oberoende af Skogsbygden, i afseende på Trädvaror, ökar den Rikets i det hela beroende af Utlänningen för Spannmål och andra JordbruksProducter.
Den skulle naturligtvis minska, om 96 Den 2 Martii. icke till TVdel, så åtminstone till en betydlig del, Jordbrukets afkastning på Slättbygden i Skåne, ehuru besparing af Körslor till Skogsbygden för Veds och Timmers hämtning, väl kan så vida äfven befrämja Jordbrukets afkastning, som derigenom Karl- och ÖkeDagsverken samt, Spillning och Foder besparas.
I afseende på sistnämnde omständighet medger jag, att den påbudne Planteringen kan vara gagnelig i de orter af Slättbygden, sorn ligga längst från Skog, nemligen, om den till Åker minst dugliga Jord dertill användes, och icke större ofruktbara
Fält finnas i grannskapet, som böra helt och hållet planteras med Skog. 5:o Följden af denna Författnings allmänna verkställande skulle blifva, att
Slättbygden slutéligen skulle producera kanske mera Skog, än den egentliga Skogsbygden , der Productionen af Skog och vården af denna i allmänhet skulle i samma mohn aftaga, som Skogsplanteringen på Slättbygden tilltog, samt Skogsboen äfven, då tillgången på Spannmål på Slättbygden minskades, nödsakas öka sin Åkerrymd, då Slättboen ökte sin Skogsrymd.
I vårt Land vill man uppmuntra Plantering i synnerhet på bördig Jord och Åkerbruket på oländig.
Men äfven om denna Författning ej vore skadlig, är den åtminstone öfverflödig.
Ty om ändteligen Slättboen ej borde få vara i be - Den 2 Martii. 97 liof af alt, i utbyte mot sina Producter, taga någon del af sina Trädvaror från Skogsbygden, så kan öfverflödig tillgång på dessa inom Slättbygden beredas honom : 1:0
Genom den i alla afseenden nyttiga, men för största delen ej påbegynta Planteringen af de stora Sandhedar och andra ofrugtbara, mycket stenbundna Marker, som äfven finnas på Slättbygden. 3:0 Genom Plantering vid Boningarne, på Gärdesgårdar och vid Landsvägar.
Planteringen vid Landsvägarne bör dock ej vara så tät, som påbudit var, ty på våra, ej som i England breda, utan merendels smala Landsvägar, hindrar tät Plantering