Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s öfverläggningar, — lefvande ej blott inom det rum, som förvarar deras sköldemärken, inom det hus der bilderna af deras drag vårdas, utan ock i fosterlandets häfder eller tacksamma landsmäns hjeltan — måste erinra mig om de anspråk, som hvila på den, hvilken vågat intaga deras plats, samt låta mig lifligt känna behofvet af R. o. Adis öfverseende och välvilja.
I saknad af dem, skulle jag intet förmå.
Stödd på det förtroende, som jag är v.iss, att de
Adle ej skola förneka den redliga viljan, skall jag deremot icke känna någon börda tung, och är det således under försäkran, alt mitt enda mål skall blifva uppfyllandet af den ed, jag i går inför min Konung svurit, som jag vågar vördsamt anhålla, att i R. o. Adis vänskap och bevågenhet få vara innesluten.
Justerades pleni-protm för d. 21 och 24 sisth Mars.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att i sednasle plenum val af en Bänkman inom 5t:e Bänkmis-afd. blifvit utsatt alt förrättas i början af nuvar. plenum, men alt anslag derom icke jemlikt föreskriften i 33 § Ridd.Ordn. blifvit ulfärdadt, och Hr Landtm, derföre ansåge delta val icke i dag kunna företagas, utan i stället böra förrättas i början af nästa plenum.
Upplästes ett af Gr. von Rosen, Robert Axel, inlemnadt så lydande mern.:
Under vördsam anhållan, att få bibehålla min riksdagsmannarätt, har jag, som för närvar, af tjenstegöromål är förhindrad att uppehålla mig uti hufvudstaden, äran afsäga mig, alt vara Bänkman och ledamot af Ridd.Utsk. R. o. Ad. biföll denna anhållan; hvarefter Hr Gr. o. Landt m. tillkännagaf alt till följe häraf jemväl val af en Bänkman inom llite Bänknus-afd. komme att i början af nästa plenum företagas, samt anmodade Hrr Electorer att sammanträda till val af en ledamot i Ridd.Utsk. efter Gr. von Rosen.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf vidare, att som Hr Ehrenstam, Johan Fredr., genom dess utnämning till stats-räd, upphört att vara Bänkman, den sålunda uppkomna Bänkmans-ledighet inom 18:de Bänkm:s-afd. äfvenledes genom val i början af nästa plenum komme att ersättas; hvarjemte Hr Landtm., enär K. M. i nåder utnämnt till ledamöter af stats-rådet H. Ex. Hr Frih. Stjerneld, Gust.
Nils Algernon, Hr Ehrenstam, Den 12 April f. m, 117 Joli. Fredr., och Hr Gunther, Claes Ephraim, samt till Landtm.
Gr. Hamilton, Henning Ludvig
Hugo, och derigenom deras befattningar såsom Utskrs-ledamöter upphört, anmodade Hrr Electorer att utse 2:ne ledamöter i hemliga Utsk. efter 11. Ex. Hr Frih.
Stjerneld och Hr Ehrenstam, en ledamot i Bevilln.Utsk. efter Gr.
Hamilton och en ledamot i LagUtsk. efter Hr Gunther.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, erinrade derom, att 2:ne af de vid innevar. riksdag af R. o. Ad. valde fullmäktige i R.
Sits riksg:s-kont.
Sparre, Guslaf Adolf, och Hr Ehrenstam, Joli. Fredr., i följd af deras utnämning till ledamöter af statsrådet, afgått från förenämnde befattning i riksg.-kont., anmälde sig och yttrade:
Vid det inträffade förhållande att 2:ne af de ledamöter, som af R. o. Ad. blifvit utsedde till fullmäktige i riksgts-kont., under riksdagens lopp afgått frän denna befattning, och då i grundlagen icke finnes bestämdt huru vid sådant förhållande skall tillgå, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, samt H. R. o.
Ad. hemställa, om icke denna fråga nu bör blifva underställd R. o. Ad:s beslut.
Min enskilda öfvertygelse är, all då grundlagens stadganden derom ingenting föreskrifva, så har derigenom naturligtvis hvarje
Stånd fått sig rättighet medgifven att besluta huru vid ett sådant tillfälle skall förfaras och för min del anser jag lämpligast att R. o. Ad. anställer nytt val af fullmäktige i riksg:s-konl., i de afgångnes ställe.
Denna framställning begärdes af Frih. Ceder s t rö m, Jakob, och Gr.
M örn er, C a r I, på bordet; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt densamma till följe deraf skulle i nästa plenum blifva understäld R. o. Ad:s pröfning.
Hrr Electorers lista vid val a.f en ledamot i BankoUtsk. efter N:o 2302.
Hr Skogman, Carl David; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2114.
Hrr Electorers lista vid val af en ledamot att i StatsUtsk. inträda under ordinarie ledamoten N:o 1703 Hr Blomcreutz, fullm.
Hr af Geijerstam, Carl, beviljad 14 dagars ledighet; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1626.
Hr Oliwecrona, fullm.
Hr af Geijerstam, Gustaf Emanuel.
Hrr Electorers lista vid val af en Suppleant i StatsUtsk. och en Suppleant i Bevilln.Utsk.; och hade dertill blifvit utsedde i Stats-Ulskottet: efter N-.o 678.
Hr Bildt, Didrik Gillis: N:o 1011.
Hr Lagercrantz, Carl Gustaf. 118 Den 12 April f. m.
Bevill nings-Utskottel: efter N:o 1428.
Hr Ridderborg, Jakob Fredrik Georg: N:o 1726.
Hr Marcks von Wurtenberg, Gotthard Wilhelm.
Utsk. inkomne förslag lill R.
St:s lind. skrifvelser till K. M. nemi.:
N:o 54, ang:de upplåtande åt Ultuna landtbruks-institut af kronoparken Lilla Djurgården; N:o 55, ang:de nedsättning i det bidrag, sorn af landshm i Wermlands län årligen erlägges till ränta och araortisseinent af landshöfdinge-ackordet; N:o 56, ang:de sökt befrielse för hemmanet Fårhult från utgörande af s. k. skolmästareskäppa; N:o 57, ang:de vidtagande af åtskilliga ändringar i föreskriflerne för skjutsningsbestyrets utgörande; samt N:o 58, ang:de förändring i K. förordn:n d. 10 Juni 1841, ronde villkorliga utmätnings-resolutioner i vissa fall.
N:o 9, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevilln.-n, samt föreskriflerne för deras tillämpning.
Härvid förekommo följande punkter: l:o Ang:de Hr Rosenblads och komministern Schagerbergs motioner i fråga om förändring af bevilln:s-förordn:ns 50 §.
De båda ifrågavar. molionerne afse att få afhjelpt en olägenhet hvaröfver klagan är allmän i hela landet, nemi. den ojemnhet som äger rum emellan taxeringsvärdena å fast egendom.
Med tillkännagifvande, att jag icke kan instämma i Hrr Rosenblads och Schagerbergs motioner, anhåller jag, att få fästa uppmärksamheten derpå, att den comité', K.
M. nedsatt för skalternes inom landet jemkning, uppgifvit ett sätt, att åstadkomma en jemn taxering öfver heta landet, hvilket jag anser vara ganska lämpligt samt såsom sådant böra antagas.
Detta comiteens förslag har K. M., jemte nåd. propos:n i ämnet, öfverlemnat till R, St., som sedermera remitterat detta ärende till StatsUtsk.
Jag föreställer mig, att innan SlatsUtsk. kommunicerat förevar, del af comitéens betänk, med Bevilln.Utsk., är det för tidigt att afgöra ifrågav. 50 § i Bevilln:sUtsk:s betänk., äfvensom 68 och 72 §§, hvilka dermed slå i sammanhang.
Jag tillåter mig nu nämna, hvaruti denna förändring består.
Den igenflnnes i comitéens förslag pag. 151, deraf jag tillåter mig anföra följande:
Comileen föreslår alt R.
St. skulle bestämma hela den bevilln:s-summa, som af samtelige fastigheter i riket skulle utgå, hvilken summa fördelades på hvarje fastighet på det sätt att, ”se - Den 12 April f. m. 119 dan uppskattningen försiggått, sammanlagda egendomsvärdet, hvaraf äganderätts bevilln. bör erläggas, för hvarje län uppgifves lill R.
St:s fullmäktige i riksg:s-kont., hvika äga att låta beräkna taxeringsvärdet för hela riket och hvad den af R.
St. fastställda bevilln:s- summan af fastigheten, derå fördelad, utgör på hvarje 1000 r.drs värde, hvarefter sistnämnde belopp, likväl jemkadt till fullt skill i ngstal, eller, hvad som vore ännu bättre, så att för hvarje 100 r:dr belöpte fullt eller åtminstone halft skillingstal, skulle blifva den äganderätts bevillnrs-afgift, som intill påföljande riksdagen borde erläggas.”
Såsom grund för egendomarnes upptaxering föreslår comitéen (pag.
152) ”alt upptaxeringen skall ske efter taxeringsmännens, på grund af deras närmare kännedom om förhållandet och med ledning af allmänna försäljningspriserna inom orten, ägande öfvertygelse om hvarje egendoms värde.”
Då jag reserverat mig emot majoritetens inom Ulsk. beslut, anser jag mig nu böra anhålla, alt R. o. Ad., på de skäl jag anfört, ville återremittera denna del af Otskts utlåt., hvilken, såsom jag förut upplyst, icke hör afgöras förr, än skatlejemknings-comite'ens förslag blifvit pröfvadt.
Uti min ifråga var. motion har jag lill afhjelpande af den högst olika taxeringen å fastigheter på landet föreslagit, att minimi-värdet å fastigheter för hvarje län skulle bestämmas på del sätt, ”alt man multiplicerar länets hela hemmantal med hvad ett mantal i medeltal under de sista 10 år, för hvilka just.-stats-ministerns sammandrag öfver skedda försäljningar finnas att tillgå, koslat, samt halfva den sålunda uppkommande summan fastställas såsom minimi-belopp för länets taxeringsvärde, för så vidt den icke understeg nu gällande minimitariff, i hvilket fall denne sednare skulle fortfara.”
Det är allmänt kändt, att, ehuru den nuvar. grund för bevillnings-taxering å fastigheter, hvilken varit för hela riket gällande sedan år 1812, hvilar på rättvisa och billighet, samt stadgar en lika beskattning i förhållande till värdet, de största ojemnheler och den ohilligaste olikhet uppstått derigenom, att man i vissa län ansett den tariff för minimi-värdet, hvilket fick åsättas fastigheterne inom hvarje län, såsom ett maximum hvilket den icke fick öfverstiga, utan afseende på om verkliga värdet aldrig så många gånger öfversteg detsamma.
Då nu tillfälligtvis i en del af de län der man lill denna grad missförstått bevillms-förordningen, egendomsvärdet under de sisla 20 åren i allmänhet stigit i vida högre grad, än i de län der man mera noggrannt följt denna förordnings anda och bokstaf, så har en, densamma motstridande, hög grad af olikhet i bevillningens förhållande lill verkliga egendomsvärdet uppkommit.
Jag har vid ett föreg:de tillfälle upplyst, alt enligt hvad en nuvar. medlem af Bevilln.Utsk. såsom diskont-revisor uppgifvit på Öland, taxeringsvärdet i allmänhet är 6 gånger lägre, än det verkliga. 1 länen omkring
Stockholm är deremot förhållandet annorlunda, ty der kan sällan verkliga värdet anses uppgå till 120 Den 12 April f. m. dubbla beloppet af taxeringsvärdet, och icke sällan öfver stiger del icke detta--.
Under sådane förhållanden upphör den grundsats, sorn 72 §. bevilln:s-förordn:n ullalar, nemi. att medborgare skola i förhållande till deras egendomars värde lika taxeras att äga någon tillämpning, och äro åtgärder nödiga för att bereda en rättelse härutinnan.
Jag tillstår, alt jag har svårt alt fatta Utsk:s resonnement i öfrigt.
Det står nemi. ”vid öfvervägande häraf, har det visserligen icke undgått Utsk:s uppmärksamhet, all genom den föreslagna ålgärden summorna af de enskilda länens fastighetsvärden skulle komma i ett någorlunda sanni inbördes förhållande lill hvarandra, roen då det ändamål, sorn i afseende å fastighets taxeringar hufvudsakligen synes böra sökas, att nemi. kunna i det närmaste utröna hvarje fastighets rätta värde, såväl i och för sig, som relativt lill alla öfriga fastighets delar i hela riket, icke pä sådant sätt jemväl kan erhållas, sä och då motionären icke sökt visa, i hvad män beloppen i den närvar, tariffen, hvilken, lika sora den af motionären föreslagna, endast upptager de minimisnmmor, hvilka länens taxerings-värden icke få understiga, äro sins emellan oriktiga, anser sig Ulsk. icke böra till den ifrågasatta åtgärden tillstyrka bifall.” Dä Ulsk. likväl här måst medgifva, alt enligt milt förslag taxeringsvärdena, de särskilta länen emellan, skulle komma uti eli någorlunda sannt förhållande lill hvarandra, hvilket under nuvar. förhållande till den grad icke är händelsen, att, enligt hvad svårligen kan bestridas, t. ex. inora dé Skånska länen, jemte Oland och flere andra provinser, vanliga försäljningsvärdet manga gånger öfversliger taxeringsvärdet, under det att i länen omkring Stockholm det är sällsynt, alt försäljningsvärdet är flerdubbelt större än taxeringsvärdet, så skulle ovilkorlig!, genom antagande af milt förslag, en större likhet i beskattningen äfven emellan de särskilta lägenheterne inom riket blifva en följd; ty derigenom skulle det blifva en nödvändighet för pröfnings-comitéerne i de län, sorn nu betala för litet, att efter deras kännedom af hvarje taxéringsrlistrikt inom länet, förhöja dessas andel, hvarefter äfven taxeringscomitéerne för deras distrikt nödgades, att efter deras lokala kännedom göra en billig tillämpning pä hvarje särskild lägenhet.
Men del låter sig knappt tänkas—äfven med de rikare materialier Utsk. kan äga framför en enskild motionär, 3lt annorlunda än genom de allmänna grundsatser, som redan finnas, uppgöra eli förslag för bevillnm å hvarje jordlapp inom hela riket.
Härtill vöre en ordentlig skattläggning nödig, som efter hvad andra länders erfarenhet visat, fordrat 20 å 50 år, måhända utan att dock målet vunnits.
Men genom del sätt, jag i min motion uppgifvit, skulle den nu rådande stora olikheten emellan länen försvinna, och med den allmänna kännedom af lokala förhållandena, som bör förutsättas hos länens pröfnings- och taxerings-comitéer äfven betydligare ojemnheter inom hvarje taxeringsdistrikt upphöra, och på detta sätt, om ej en fullkomlig likhet, dock ett billigt förhållande i denna beskattning vinnas.
Raabs förslag, så erkänner jag, att om det läte sig verkställas skulle det äga en stor fördel framför mitt, då det åsyftar ali Den 12 April f. m. 121 omedelbart tillvägabringa den större jemnhet i värdet emellan de olika hemmanen inom hvarje län, som milt förslag skulle medföra länen emellan; men jag befarar likväl, att det icke är verkställbart.
Jag hyser derföre den egenkärleken, att tro mitt förslag i sådant afseende hafva företräde, och jag anhåller att R. o. Ad. malle åtlerremittera denna punkt i betänk., med begäran, det Ulsk. ville fäsia behörigt afseende å min motion.
Genom en händelse frånvar., har jag icke deltagit i Utsk:s beslul, hvarföre jag anhåller alt få uppgifva de skäl, på grund hvaraf jag önskat alt inom Ulsk. få reservera mig.
Ojemnhelen i taxeringsvärdena inom Sverige är allmänt känd och måhända större inom den södra än norra delen af riket.
Efter nu gällande författningar kan förhållandet också icke vara annorlunda, enär författningarna äro så otydliga, att olika principer följas inom hvarje län.
Jag har mig bekant ett län, hvarest a en ort, om en egendom försäljes lil! lågt pris, värdet förhöjes, då å en annan taxeringsvärdet, om än egendomen blifvit såld till aldrig så högt pris, nedsätles, och ä en tredje ort inom samma län förhöjes icke taxeringsvärdet med mindre än att jordägaren begär del.
Det finnes således 3 särskilda grunder för taxeringen inom ett och samma läo, och de nu gällande författningarna äro dertill orsaken; men då författningen är otydlig, bör den rättas och derföre påyrkade jag inom Utsk. bestämmelser för taxeringscomiléerne, men jag, likasom de med mig liktänkande, tillhörde minoriteten.
Skatlejemkningscoraiteens förslag är så fullständigt att om R. o. Ad. antaga detsamma, skulle alla de nu olika sätten, hvarpå taxeringsvärdet bestämmes, försvinna, men deremot enhet i tillämpningen vinnas.
Såsom eli ytterligare bevis på orimligheten af det nu gällande sättet för taxeringsvärdets bestämmande vill jag nämna, alt en egendom, som blifvit såld för 600,000 r:dr, har blifvit taxerad endast till 100,000 r:dr.
Sådana skiljakligheter emellan köpevärdet och taxeringsvärdet finnas på många ställen och böra enligt min åsigt rättas, till förmån för såväl Staten som innehafvaren.
Jag anhåller på dessa skäl om återremiss af denna punkt i Ulsk:s betänk.
Jag har af Hr Rosenblads yttrande trott mig äga anledn. att i denna fråga, som jag anser vara en ibland de vigtigaste, böra uttala mina åsigt er.
Jag erkänner, att inom Christianstads län taxeringsvärdet ä fastigheter understiger deras köpevärde; men om genom en upphöjning af taxeringsvärdena, i mån af skeende köp, någon rättvisa vinnes, lemnar jag derhän.
Det säkra är likväl, att en förökning i jordbrukets beskattning derigenom skulle åstadkommas.
Jag kan icke tro, att dä lagstiftaren, året minnes jag icke, men Hr Rosenblad uppgaf 1818, bestämt en minimi-tariff för hvarje län särskildt, denna tariff skulle baft afseende på egendomarnes verkliga värde, ulan på den skatt, Staten fordrade af hvarje egendom särskildt.
Om detta värde var grundadt på hemmanens eller jordens verkliga köpevärde, lemnar jag derhän, jag tror det åtminstone icke, ty det taxeringsvärde, som då uppgjordes, understeg jordens verkliga värde inom 122 Den 12 April f. m.
Christianstads län, hvarest taxeringsvärdet aldrig varit jemförligt med köpevärdet.
Önskar man en högre beskattning å jordbruket, bör taxeringsvärdet höjas, men i sådant fall må aldrig köpvärdet ligga till grund för jordens taxering.
Hufvudsaken är, att hvarje län lemnar en skatt till Staten, grundad på ett taxeringsvärde, hvilket, såvidt möjligt är, bör vara jemförligt med de öfrige länen, allt i förhållande till egendoniarnes värden.
Det är mig visserligen bekant, att vid jordens taxering pröfnings-comitéen anser sig kunna öfverskrida minimi-värdet; men detta är ett fel uti lagstiftningen, som bör bestämma en fix summa för hela länet, för en viss bestämd tid.
Det är i följd af nu varande rättighet att höja och sänka taxeringsvärden äfven en sanning, all uti den ena provinsen är jordens taxeringsvärde högre än i den andra, men jag har i detta hänseende icke någon förebråelse att göra mig, ty inom Christianstads län har pröfnings-comitéen så litet som möjligt höjt taxeringsvärdet; åtminstone har jag icke på min räkning, att jag med min röst upphöjt det, derföre att man så förfarit i en eller annan provins.
Under min tjenstetid har jag aldrig försport klagomål deröfver att det jorden åsätta värde varit för högt, men deremot alt det varit för lågt.
Härmed må nu vara huru som helst; det rälta är enligt min åsigt, att pröfningscomitéen håller sig så nära som möjligt det minimivärde, Staten bestämt.
I allmänhet klagas öfver jordbrukets hårda beskattning och jag inser derföre icke något skäl för pröfnings-comitéen alt nu åstadkomma en förhöjd beskattning å jordbruket genom förhöjning af dess taxeringsvärde, hvilket nästan öfver hela riket är lägre än jordens köpevärde.
Jag hade önskat, att Bevilln.Utsk. uppgjort förslag till ett jemnare bestämmande af taxeringsvärdet länen emellan, med rättighet för pröfnings-comitéen alt derefter fördela summan af länets fastighets bevilln. på hvarje särskild jordegendom inom länet.
Jag anhåller om återremiss af betänk, i denna del med begäran, det ville Utsk. förskaffa sig kännedom om K.
M:s efter 1840 års riksdag till samtlige K. bef:de aflålna befallning, att hvar för sig inkomma med förslag till jemnande af dessa olika förhållanden, äfvensom om de då uppgjorda förslag till vinnande af en annan taxering å hemman.
I Halland har raan antagit den grundsats, att hvarje lägenhet taxeras efter köpvärdet, men riktigheten af en sådan taxeringsmetod synes mig åtminstone tvifvelaktig; ty om jag köper en egendom till högt pris uppkommer ju en olika beskattning emellan jordägare allt efter de olika värden, som under olika perioder förefinnas.
Jag förnyar min begäran om återremiss, med anhållan derjemte, att Bevilln.
Utsk. måtte laga i öfvervägande hvad jag nu haft äran anföra, och att Utsk., med ledning af statistiska tabeller, som finnas att tillgå, ville inkomma med fullständigt förslag till aflijelpande af de ojemnheter i taxeringsvärdet länen emellan, som nu förefinnas.
Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr stats-rådet m. m.
Joh. Fredr.
Få hr atus, som å K. M:s höga Vägnar atlemnade en Dess nåd. skrifvelse till R.
Den 12 April f. m. 123 Hr Rosenblad:
Man beliöfver icke mera än att uppmärksamt genomgå Hr von Rosens yttrande, för att finna riktigheten af hvad jag anfört om missbruken utaf minimi-tariffen.
Jag anhåller alt få uppläsa 72 §:n af nu gällande bevillms-förbrdn. så lydande: ”Vid den uppskattning, som efter nu stadgade grunder försl anslälles, åligger det taxerings-comile'erne alt, med hänsigt till det förhållande för hvarje län, som särskildt bifogade tabell utmärker, lika noggrannt som allvarligt utreda de orsaker, hvilka åstadkommit nedsättning i fastighetsvärdet, och med omsorg tillse, att alltid värdet må så bestämmas, att alla medborgare i samhället i förhållande till deras egendom lika beskattas, — dock alltid med noga iakttagande deraf, alt den för hvarje län i tabellen fastställda minimisumma icke understiges.”
I alla föreg:de redaktioner af denna alltsedan 1812 och sålunda i de bevilln:s-förordn:r som voro gällande vid de tidpunkter, då de obilliga nedsättningarne i vissa län skedde, var budet om en taxering efter verkliga värdet ännu ovilkorligare, ty i dem stadgades pligten för vederbör, taxerings-comitéer, att med omsorg tillse alt alltid värdet må föras till dess ratta belopp, så att medborgare i samhället etc. (lika som i närvar, redaktion).
Jag hemställer, huruvida detta stadgande blifvit iakttaget inom de län, hvarest man gått lill väga såsom Hr von Rosen erkänt hafva varit förhållandet med Christianstads läns pröfningscomitée, och på flere andra ställen.
Der synes man hafva förglömt betydelsen utaf det latinska ordet minimum, hvilket betyder icke högst utan minst, och det oaktadt nära nog gått tillväga som om minimum betydde högst.
Då minimi-tariffen år 1818 infördes, var den 72 § i bevilln:s-förordn:n, på sätt jag uppläst, strängare än nu, ty då stadgades der uttryckligen, att till grund för taxeringarna ovillkorligen skulle tagas beloppet af hemmanens rätta värde, d. v. s. hvad de i allmänhet vid köp kunde anses gälla, och sålunda icke ovillkorligen den sista försäljningssumman, om denna af någon orsak varit för hög, lika litet som om den varit för låg, i de fall då en egendom icke varit försåld på 50 år.
Orsaken till minimitariffens införande var den, all efter 1815 inträffade betydliga nedsättningar i prisen å såväl egendomar som spanmål, hvilket gaf en anledning till att i vissa län t. o. m. i ett ännu större förhållande nedsätta taxeringsvärdet.
För att nu förekomma dessa värdens ytterligare nedsättning och då man befarade, att den påräknade bevillmn icke skulle komma att till fullo lill Staten ingå, stadgades vid 1818 års riksdag ett minimum, hvarunder taxeringsvärdena icke fingo nedgå.
De ledamöter af detta stånd, hvilka bevistat 1823 års riksdag, erinra sig säkerligen, hurusom inom Malmöhus län det missbruk ägt rum, att en pröfnings-comitee nedsatt taxeringsvärdet å alla hemman proportionsvis, till dess värdet för hela länets fastigheter nedgått till det för länet bestämda minimum, — att anmärkmr inom kammar-rätten blifvit gjorda häremot af den betydenhet alt den revisor, som gjort dem, skulle i anmärkn:s-proeent erhålla flere tusende r:dr; att dessa anmärkmr blifvit af kam - 124 Den 12 April f. m. man,illen godkända, men alt K. M., lill hvars pröfning kammarrättens utslag blifvit draget, oell som icke lärer funnit
Sig kunna underkänna riktigheten af detta utslag, hemställde till R.
St. att. frågan måtte förfalla.
Dä det således är styrkt, alt missbruk ägt rum genom ett sådant missförstånd af ordet minimum, kan del icke vara skäligt, att ett sådant förhållande får fortfara inom rikets förmögnaste län.
Principen för all beskattning måste vara, alt göra den så låg som möjligt.
Till följd häraf, har jag inom Bevilln.Utsk. ej tillhört den majoritet, som föreslagit bibehållandet af den gamla laxeringsraetoden.
Jag har likväl häremot icke reserverat mig, emedan jag icke kunnat föreställa mig, alt någon föiändring härutinnan kunnat ögonblickligen åstadkommas.
Jag tror, alt om, såsom en talare bär yrkat* man för uppskattningen af ett hemmans värde tager köpvärdet till grond, en ganska stor olikhet i beskattningen inom riket derigenom skall uppkomma, enär värdet ä heraman inom samma by hr sä ytterst olika.
Antagandet af denna uppskattning medförde således endast en förhöjning af jordens af flere talare öfverkiagade redan höga beskattning.
Enligt min åsigt kan en förändring i taxeringsmetoden icke ske förr, än R.
St. bestämma en nedsättning af vissa procent af det jordens värde, hvarefter bevilln. skall utgå.
Om köpvärdet anlages till grund,^ skulle ju följden ovillkorligen blifva den, att jordens beskattning blir ännu mera ojemn än den hitintills varit.
Köpare af hemman önska derå erhålla högre värde, emedan den ene ernar belåna detsamma och sålunda få ett större lånekapital, då den andra deremot önskar att öka sin bränvinsbränning och så länge den är tillhörande jorden, ligger det naturligtvis i jordägarens intresse, alt å jorden få ett förliöjdt värde för att kunna erhålla en större pannrymd.