Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Representationen skulle på sådant sätt också kunna, t. ex. genom åsättandet af en alldeles orimlig stämpelpappersafgift, tillintetgöra Konungens rätt att förläna adelskap, utdela riddarvärdigheter m. m., eller att utfärda, nästan sagdt, hvilken resolution som heldst, som kunde vara för den maktegande representationen misshaglig.
Jag öfverlemnar till eder sjelfva, Mine
Hirr, att afgöra, om detta är det statsskick, som bör eftersträfvas, och som på detta rum kan finna understöd.
För min del skall jag åtminstone motsätta mig dessa försök, så långt jag förmår, och jag är förvissad, att R. o. Adin icke skall på en sådan väg följa dem, som nu vilja uppträda som dess ledare, liksom jag hoppas, att R. o. Adin, utan anmärkning eller inskränkning, skall godkänna den nu förevarande, af K.
Mit med Frankrike afslutna handelstraktaten.
Detta yttrande framkallade många bifallsrop; och hördes en mängd ledamöter åter högt och häftigt yrka på propos.
Sprengtporten, Jakob Wilhelmi Jag har endast begärt ordet för att gifva tillkänna, att jag instämmer i det förslag, Gr.
Frih. vonschulzenheim, David:
Det är icke för att förlänga en redan nog lång diskussion, utan för att förkorta behandlingen af frågan, som jag begärt ordet.
Sedan i går har Franska traktaten sans fräse blifvit bifallen af två Stånd och blott ett tredje bifallit Utskits förslag, för hvilket jag i går talade.
Som ett med Preste-Slits sammanstämmande beslut således icke skulle leda till något resultat, så finner jag icke längre skäl att 528 Dea 9 Februari. kämpa för detta Utsk:s Betänk., som jag förut ville försvara till det ytterata.
Jag måste dock, då jag i denna fråga har en bestämd åsigt, nedlägga min röst i en viss rigtning, och vill nu yttra några ord härom.
Jag skall dock icke, i likhet med hvad en ung talare i går företog sig, hafva den oblygheten att uppläsa en hemma skrifven, men väl öfverlast kria, utan vill blott förena mig med Gr.
Mörner, och önskar att hans förslag måtte blifva R. o. Ad:ns beslut.
Utsk:ts Utlåt, blifver således, efter all anledning, icke R.
St:rs beslut, men jag anser dock att det beslut, hvartill Utslcts majoritet kommit, icke förlorat alla cliancer för att vinna afseende.
Jag har nemi., ehuru jag medgifver med förvåning, hört en Konungens rådgifvare här yttra, att styrelsen fästade mindre afseende vid R.
St:rs beslut, än hvad den för sin del ansåg vara deras innersta tanke.
Jag kan ej gilla denna jesuitiska logik, som kringår begreppet och grundsatsen af plurima vota valent; men då jag verkligen sett att Bevilln.- Utsk:ts beslut i afseende å tullkomiténs ändamål och arbetsrigtning blifvit af Hr Finans-Ministern beaktadt framföre och emot R.
St:rs beslut i motsatt rigtning, så må det äfven nu tillåtas mig att uttrycka den förhoppning, att Hr Finans-Ministern äfven i denna (örev:de fråga handlar sammaledes.
Jag vördar mitt lands styrelse, ja! om några af dess ledamöter kan jag t. o. m. säga att jag älskar dem, om detta uttryck tillätes mig, men ännu mera älskar jag mitt lands konstitution, och derföre (örenar jag mig om Gr.
En sak, som jag måste påpeka, har slagit mig för hufvudet, emedan jag icke gillar densamma.
Det är ett manér, man på sednare tider tagit sig före, att anse en anmärkning mot re geringen alldeles liktydig med en anmärkning mot Konungen, han, som dock icke är ansvar skyldig.
Detta är alldeles detsamma, som i fordna tider, då en prest, som blef förolämpad, skrek att Gud och kyrkan blifvit skymfade.
Här är det en eller annan statsman man anfaller, och han är väl skyldig nationen förklaring öfver sina åtgärder, samt icke anse sig för kunglig person, derföre att han är Konungens rådgifvare.
Nu är det blott fråga om bränvin och trävaror, men tulldespoter ne vilja icke beakta hvad vi säga, hvarföre ordningen väl slutligen kommer till att, för betäckande af en ursinnig import, tillgripa den sista ungskogen, derefter kreatur och lösegendom, samt aldra sist matjorden och spränga gråsten för export, och huru går det då, när vi en gång under politiska förvecklingar måste lita på oss sjelfva?
Jag har sagt hvarföre jag förenar mig med Gr. Mörner.
Ropen på propos. förnyades med ökad häftighet och styrka.
Jag hade tänkt slippa att yttra mig i denna fråga, hörande till dem, som, så väl inom som utom detta hus, företrädesvis älska en stilla och obemärkt verksamhet.
Den 9 Februari. 529 samhet.
Men då jag alltid hyst en djup aktning för våra lagar i allmänhet, och företrädesvis för våra grundlagar, hvilkas föreskrilter jag sökt oeftergifligeo ställa mig till efterrättelse under de 32 år jag varit riksdagsman; och då jag förgäfves väntat på en direkt vederläggning af de försök jag här hört till bortförklarande af grundlagens ordalydelse; så anser jag mig skyldig att försvara densamma i sisla stunden, innan jag blir tvungen att för alltid nedlägga min verksamhet som nksdagsman.
Frågan gäller här, å ena sidan, den Svenska folket genom grundlagen på det bestämdaste tillförsäkrade sjelfbeskattningsrätten, och å den andra, dels att denna rätt påstås icke inskränkas derigenom, alt regeringen nedsätter de af Ständerna gjorda tullbestämmelserna; dels att regeringen eger en grunlagsenlig rätt till en sådan nedsättning.
Hvar detta står i grundlagen: att K.
M:t har rätt att nedsätta de af folket pålagde skatter, kan jag icke finna; och då grundlagen skall tolkas ovilkorligen elter ordalydelsen, kan man icke på samma gång hafva rätt att tolka den efter ord, som man der omöjligen kan uppleta.
De §§. som handla om Svenska folkets rätt att sig sjelf beskatta, innefattas i R.
F:s 57—61 :sta §§, och dessa äro så tydliga att jag icke kan förstå huru man derom kan tvista.
Här slår tydligen »Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af R.
St:r allena vid allmän riksdag»; och vidare lyder 6 Usta §:n så: »Alla afaifter, som R.
St:r under de i föregående (R. F. 60) § nämnda titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R.
St:r faststäld blifver.» Hvilka dessa afgifter äro, står ock tydligt i 60:de §:n, nemi. tull, accis m. m.
Alltså tullmedlen i första rummet.
St:r bestämt dessa »allmänna afgifter», skola de qvarstå till slutet af det år då ny bevillning fastställes; men detta sker naturligtvis icke, om de af Ständerna gjorda bestämmelserna, genom nedsättning, förändras emellan riksdagarne.
Det enda undantag, som dessa §§ om folkets sjelf beskattningsrätt innehålla, är det om spanmålstullens förhöjning i 60:de §:ns 2:dra punkt.
Men så länge ordet förhöjning icke betyder till sin ordalydelse: nedsättning, så protesterar jag emot den, i denna rigtning, äfven af Statsrådet här försökta grundlagstolkning.
Då mitt samvete alltså icke medgifver en sådan tolkning, och då Franska handelstraktatens antagande till stor del är betingadt af densamma; skulle jag egentligen anse mig pligtig att yrka afslag; men med anledning al den tvångsställning hvaruti man försatt R.
St:r, och med hänsyn till den inverkan ett afslag skulla kunna hafva på min Konungs och mitt fosterlands anseende; förenar jag mig i den af Gr.
Mörner framställda propos.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm , att i afseende å förev:de Utlåt, hade följ:de yrkanden blifvit framställda, nemi.: U. II. 34 530 Den 9 Februari. i:o af H.
Manderström, med hvilken mångå ledamöter sig förenat, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan i öfrigt, måtte för sin del lemna sitt godkännande till den af K. M:t med Frankrike uppgjorda handelstraktaten; 2:o af Gr.
Mörner, att R. o. Ad., med afslag å Bevilln.- Utsk:ts framställning, måtte besluta:
Propos. af d. 17 Nov. 1865, angrde med Frankrike afslutade handels- och sjöfartstraktater, i underd. anmäla: det R.
Skr, som antaga att deras pröfning af handelstraktaten icke bör afse annat än de genom nämnde traktat öfverenskomna tullbestämmelser för Sverige, fastställt de i 7:de och 8:de artiklarne af samma traktat samt den bifogade tariffen B. upptagne införsel tullar, att vid införsel till riket af varor från Frankrike och andra genom nu gällande handels-traktater likberättigade länder tjena till efterrättelse intill slutet af det år, derunder näst härefter sammanträdande riksdag om ny bevillning beslutat; samt 3:o af Frih.
Cederström, med hvilken flera ledamöter instämt, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, skulle besluta, att R.
St:r för sin del icke godkänna den ifrågav:de traktaten.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Bevilln.-Utsk:ts förev:de Utlåt., hvartill svarades talrika och starka nej, sedermera propos. på antagande af Frih.
Manderströms förslag, då svaren utföllo med talrika, starka och ihållande ja-rop, blandade med talrika och starka nej, vidare propos. på antagande af Gr.
Mörners förslag, och slutligen propos. på bifall till Frih.
Cederströms yrkande, hvilka båda sistberörde propos:r besvarades med talrika och starka ja och nej i blandning; hvarefter propos. på antagande af Frih.
Manderströms förslag förnyades samt besvarades med särdeles starka och talrika ja, blandade med talrika och starka nej; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit den sednast framställda propos:n vara med öfvervägande ja besvarad.
En mängd ledamöter ropade på votering.
Landtm, yttrade nu, att det ankomme på R. o. Ad. att bestämma, huruvida antagande af Gr.
Mörners förslag eller bifall till Frih.
Cederströms yrkande skulle blifva kontrapropos. vid den begärda voteringen; hvarefter och sedan Hr Gr. o. Landtm, hemställt huruvida R. o. Ad. till kontrapropos. antoge bifall till Gr.
Mörners förslag samt dertill svarats talrika och slarka ja och nej i blandning, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan votering om kontraproposins innehåll yrkats af flere ledamöter, uppsattes och justerades följ:de voteringspropos.:
531 »Den som vill, att It. o. Ad., vid blifvande votering om Frih.
Manderströms förslag i afseende å godkännande af den utaf K. M:t med Frankrike uppgjorda handeistraktaten, skall till kontrapropos. antaga Gr.
Mörners i ämnet afgifua förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till kontrapropos. vid voteringen Frih. Cederströms förslag, att R. o. Ad., med afslag å Bevilln.-Utsk:tsj hemställan i ämnet, icke godkänner den ifrågavarande traktaten.»
Ja — 193.
Nej — 210.
Uppsattes och justerades följcde voteringspropos. i hufvudsaken: »Den som vill, att R. o. Ad., i ani. af Bevilln.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 2, skall, med afslag å Utsk:ts hemställan i öfrigt, för sin del lemna sitt godkännande till den af K. M:t med Frankrike uppgjorda handeistraktaten, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, att R.
St:r för sin del icke godkänna den ifrågavarande traktaten.»
Vid denna voterings slut befunnos rösterna hafva utfallit . sålunda:
Ja — 237.
Nej — 166.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 3 dennes bordlagda Utlåtm: N:o 32, i ani. af K.
Propos. i fråga om införsel för skatterättsfordran i kronosäteriet Olstorp i Skaraborgs län; N:o 33, i ani. af väckt motion om eftergift af ett Kronolänsmannen L. G. Bengtzon ådömdt ersättningsbelopp för undervigt å inlöst bränvinsbrännings-redskap; N:o 34, i ani. af K.
Propos. ang:de restitution af ett utaf Häradsskrifvaren J. A. Lindgren till Statsverket inbetaldt ersättningsbelopp; N:o 35, i aid. af K.
M:ts Nåd. remiss af Kongl. KammarColkii berättelse om Sala silfververks ränte-ersättningsfond för redogörelse-åren 1862—1864; 532 Den 9 Februari.
N:o 36, i ani. af väckt motion om befrielse för lägenheten Myrbacken från erläggande af rotevakansafgift; N:o 37, i ani. af väckt motion om befrielse för gästgifverihemmanet N:o 3 Weda från erläggande af rotevakansafgift; N:o 38, i ani. af väckt motion ang:de nedsättning af räntan för Trysunda fiske eller detsammas afträdande till kronan; N:o 39, i ani. af väckt motion, ang:de disposition af en till Stockholms stads och läns kurhusinrättning upplåten egendom å Kungsholmen; N:o 40, i ani. af väckt motion om befrielse för Eskilstuna stad samt Oster- och Wester-Hekarne härader för lifgifvande af ett årligt ersättningsbelopp för begagnande af kronocellfängelset i Eskilstuna; N:o 41, i ani. af väckt motion ang:de tryggad besittningsrätt till lägenheter och tomter i Waxholms stad; N:o 42, i ani. af väckt motion om upplåtelse af en jordrymd i Kalmar stad; N:o 43, i fråga om upplåtelse till Konung Carls kommun af mark från Kungsörs södra kungsladugård för anläggning af en harnnbrygga med lastageplats; N:o 44, i ani. af väckt motion om öfverlåtande till enskildt bolag af Statens eganderätt till Loka brunns- och badinrättning; N:o 45, i fråga om upplåtelse af mark till staden Landskrona från det Landskrona lastning tillhörande område; N:o 46, i ani. af K.
Propos. ang:de förändring i gällande bestämmelser om godtgörande af kostnader vid laga skifte å boställe; samt N:o 47, i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. angrde eftergift af 1863 års arrende för kungsladugården Åhs kloster i Hallands län.
Efter föredragning af Stats-Utsk:ts den 7 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 48, ang:de anvisandet af anslag till komplettering af bristande trafikmateriel å redan anlagda jernvägsstambanor; biel detta Utlåt., på flera ledamöters begäran, ånyo bordlagdt.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Banko-Utsk:ts den 7 dennes bordlagda Mem:r: N:o 11, med förslag till ändringar i 5:te art. af Bankoreglementet, orri Bankens styrelse oell några särskilda åt densamma gifna uppdrag; N:o 12, ang:de föreskrifterna i 9:de artikeln af Bankoreglemente!; och N:o 13, i ani. af f. d. Kamereraren A. W. Wäsströms ansökning orri eftergift af upplupna öfverrräntor å till Banko-diskoutverket inbetald skuld.
Den 10 Februari, 533 Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 7 dennes bordlagde Betänkm: N:o 40, i ani. af väckt motion om särskilda föreskrifter i fråga om tångtäst å hafsstränderna i Halland; N:o 41, i ani. af väckt motion om rätt lör fartyg att verkställa lossning vid kanalstation eller annan hamn, der tullkammare saknas; och N:o 42, i ani. af väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmänn bekostnad.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad., vid det förhållande att de å föredragningslistan upptagne mål blifvit till största delen genomgångna, behagade tillåta, att det anslag, som blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6, åter finge nedtagas.
Härefter åtskiljdes R. o. Ad, kl. ^ 5 e. m.
Lördagen den 10 Februari 1866.
Justerades ett prot:s-utdrag för d. 7, 8 och 9 dennes samt profit för den 20 sisth Januari.
Den nu församlade representationens afskedsdramas andra akt blef i går afslutad.
Jag vet icke, om jag bör kalla den lör nu pågående riksdags stora sorgespels andra akt, eller för den sista stora meningsstriden, och om jag får hoppas, att de återstående lörhandlingarne komma att förete föremål af en mindre meningssplittrande natur och af en, enligt min lanke, mindre skadlig inverkan lör fäderneslandet.
Jag öuskar lifligt hugnesammare beslut.
Den betyd - 534 Den 10 Februari. liga öfvervigt i röstantal, hvarmed R. o. Ad., efter afhörande af så många upplysande och sakrika motskäl, fattade sitt beslut i gårdagens plenum, ådagalägger för min uppfattning tydligt, att R. o. Ad. på förhand oryggligen hade bestämt sin vilja och sin föresats, att utan inskränkning i sätt och tid bifalla traktaten, och gör det för mig fullkomligen sannolikt, att, äfven om R. o. Ad. egt att i sista voteringen välja den andra kontraproposin, — hvilken, enligt några talares åsigt, icke innebar annat än ett förtäckt afslag, enligt andras åter utgjorde det enda bifall, grundlagen i detta fall medgaf, — hade utgången dock blifvit i sak enahanda.
Tio år äro visserligen en lång tid, men dock icke någon evighet, och man kan förutsätta, att efter denna tids förlopp en vida rikare och mera bevisande erfarenhet skall hafva vunnits, än som varit möjligt att ernå under det 1^ år, traktaten intill nästa riksdag varit gällande.
Äfven skulle man kunna förutse, att det nya statsskicket, under första tiden af sin tillvaro, torde blifva bekajadt med en tacksamhets-och förtjusningsfeber, som fördunklade omdömet och gjorde att ett biiäll vore vid den första riksdagen på förhand att förmoda.
Men förtjusningsfehrar höra icke till de långvariga febrarnes antal, och återfall deri äro nästan utan exempel.
Derföre föreställer jag mig, att, när besinning och erfarenhet hunnit verka, det kan hända, att en helt annan åsigt gör sig gällande, än nu.
Jag vet väl, att i dag för segrarnes sinnen sväfva endast lysande bilder af den annalkande lyckan, glädjen, prakten och ölverflödet, kort sagdt, njutningen af alla lockande håfvor i största ymnighet.
Men det kommer en annan tid.
Om det då inträffar, att, sedan det så obetänksamt uppmuntrade, och i följd deraf öfverhandtagande njutningsbegäret utstrött sitt förslöande gift, Sveriges folk hungrande vänder sin blick med saknad tillbaka till den tid, då enkelhet, men välmåga, rådde i landet, sänder en förebrående åtanka på den sorglösa statskonst, som vållat en så sorglig lörändring, vänder bleka, förtärda anleten mot dem, som, änskönt emot sin vilja, varit upphofsmän till landets olycka och förderf, då tror jag icke, att den öfverlägsna axelryckningen, det öfvermodiga hånlöjet förblifva det svar, hvarmed man möter en sådan syn.
Jag tror, att den tid, om icke snart, dock säkert, skall komma, då rikets representanter slå in på en annan bana, och att — såsom äfven vid ett föregående liknande tillfälle blifvit antvdt — sedan det bedöfvande segerjublet förklingat och de hastigt förvissnande segerkransarne förbleknat kring de mäns namn, hvilka i dag af den sjelfbedragna, beklagansvärda myckenheten helsås såsom fäderneslandets väleörare, store och vise män, då skall kanske en rättvisa vederfaras de mans minne, hvilka stridt, ehuru af segerlyckan öfvergifne, med kraft för hvad de ansett rätt och sannt, och med mod bekämpat hvad de icke med godt samvete kunnat bifalla, emedan de ansett det icke lända till det af oss alla älskade fosterlandets väl!
535 Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utsk:ts den 3 och 9 dennes på bordet lagda Utlåt:n: N:o 32, i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. i fråga om införsel för skatterättsforilran i kronosäteriet Olstorp i Skaraborgs län; N:o 33, i ani. af väckt motion om eftergift af ett Kronolänsmannen L. G. Bengtzon ådömdt ersättningsbelopp för undervigt å inlöst bränvinsbränningsredskap; samt N:o 34, i ani. af K.
Propos. angide restitution af ett utaf Häradsskrifvaren J. A. Lindgren till Statsverket inbetadt ersättningsbelopp.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskits den 3 och 9 dennes bordlagde Utlåt.
Nio 35, i ani. af K. Mits Nåd. remiss å Kongl. Kammar-Golliii berättelse om Sala silfververks ränte-ersättningsfond för redogörelseåren 1862—1864.
Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskits den 3 och 9 dennes bordlagde Utlåtin:
Nio 36, i ani. af väckt motion om befrielse för lägenheten Myrbacken från erläggande af rotevakans-afgift; Nio 37. i ani. af väckt motion om befrielse för gästgifverihemmanet
Nio 3 Weda från erläggande af rotevakans-afgift; N:o 38, i aid. af väckt motion angide nedsättning af räntan för Trysunda fiske eller detsammas afträdande till kronan; Nio 39, i ani. af väckt motion angide diposition af en till Stockholms stads och läns hurhusinrättning upplåten egendom å Kungsholmen; Nio 40, i ani. af väckt motion om befrielse för Eskilstuna stad samt Öster- och Vester-Kekarne härader från utgifvande af ett årligt ersättningsbelopp för begagnande af kronocellfängelset i Eskilstuna; N:o 41, i aril. af väckt motion angide tryggad besittningsrätt till lägenheter och tomter i Waxholms stad; Nio 42, i ani. af väckt motion om upplåtelse af en jordrymd till Calmar stad; Nio 43, i fråga om upplåtelse till Konung Carls kommun af mark från Kungsörs södra kungsladugård för anläggning af en hamnbrygga med lastageplats; Nio 44, i ani. af väckt motion om öfverlåtande till enskildt bolag af statens eganderätt till Loka bruns- och badinrättning; samt N:o 45, i fråga om upplåtelse af mark till staden Landskrona från det Landskrona fästning tillhörande område.
Föredrogs ånyo Stats-Utskits d 3 och 9 dennes bordlagde Utlåt.
Nio 46, i ani. af K.
Propos, angide förändring 536 Den 10
Februari. i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe.
För min del kan jag icke biträda det beslut, hvartill Utsk:t kommit, utan anser, i motsats härtill, att R.
St:r böra bifalla K.
M:ts Propos., att de kostnader, som fordras för verkställighet af laga skifte å boställen och af sådant skifte blifva en följd samt nu åligga boställenas innehafvare, oell enligt Iv. Kungörelsen d.
4 Maj 1827 på tjugo års tid fördelas, må utgå af statsmedel i hvad civila och militära boställen angår, samt i afseende å ecklesiastika boställen gäldas af vederbörande kyrkor eller församlingar.
Det är visserligen sannt, att i allmänhet är beredandet af vissa förmåner åt boställshavare — en fråga, som rätteligen bör behandlas i sammanhang med en omreglering af lönerna vid den ernbets- och tjenstemanna-korps, hvartill boställshafvaren hörer.
Men månne icke här ett exceptionelt fall är för handen?
Alt kostnad för skifte å boställe — stundom för ett ganska litet sådant, uppgående till ett par tusen riksdaler — skall betalas af bostälishafvaren, är en obillighet, och står i strid med den uti skiftesstadgan i allmänhet antagna grundsats, att kostnaden för skifte faller på jordegaren och icke på den, som innehar jorden under arrende.
Enligt denna grundsats tillkommer det staten eller kommunen att gälda kostnaden för laga skifte å boställe, och ingalunda innehafvaren, hvilken närmast kan betraktas såsom arrendator, alldenstund han betalar med sitt arbete hvad arrendatorn erlägger i arrendeafgilt.
Ehuru i allmänhet skiftes-stadgan, i statens välförstådda intresse, uppmuntrar jordegaren att söka skifte, om hans jord är oskiftad, så är förhållandet alldeles motsatt, hvad boställsjord angår.
Innehafvare af civilt- eller militieboställe har nemi. fått liksom en varning, att icke begära skifte, äfven om sådant för bostället vore särdeles nyttigt, alldenstund 3:dje mom. i 19:de §:n skiftes-stadgan är så skrifvet, att innehafvare af nämnde slag utaf boställen, i fall han sjelf uppträder såsom sökande till skiftet, drabbas af tre gånger större utgift derför, än om skiftet sökts af annan delegare i skifteslaget.
Att statsmakferne städse funnit den boställshafvaren påliggande bördan att betala skifteskostnad vara för honom särdeles betungande, vitsordas icke allenast af II.
St:rs underd. skrifvelse, som föranledt K.
M:ts nu föreliggande Propos. i ämnet, utan äfven deraf, att slaten eller kommunen småningom öfvertagit allt större och större andel af kostnaden för skifte å boställe, så att staten eller kommunen, som enligt äldre landtmäteritaxor godtgjorde högst § af nämnde kostnad, numera godtgör ända till 1 Utsk:t påstår, »att det icke ligger mera obillighet deruti, att boställshafvaren vidkännes kostnaden för laga skifte af boställets jord, än att han har skyldighet att bygga och underhålla de laga husen å bostället.»
Men om dessa båda skyldig - Den 10 Februari.
537 heter verkligen kunde anses stå i samma kategori, hur kommer det sig då, att staten eller kommunen, i hvad kostnaderna för laga skifte angår, redan för vissa fall öfvertagit den största delen af bördan, då deremot lindring i bostållshafvares byggnadsskyldighet genom statens mellankomst icke varit ifrågasatt.
Vid uppskattning åf boställes afkomst, tages, såsom bekant, utgiften för byggnadsskyldigheten noga i beräkning, men visserligen icke en möjligen uppkommande kostnad för laga skifte.
Det lemnäs åt hazarden, liksom ock hazarden, när den verkar på ett annat område, kan göra att boställshavare, som tillträdt sitt boställe lång tid sednare än det undergått laga skifte, så att någon utgift för skifteskostnad icke vidare är att frukta, erhåller flere tusende riksdaler ekestubbelösen »i belöning — såsom det heter — för det han väl vårdat ekeskogen.»
Det heter i Utsk:ts Betänk., »att boställshafvarens utgift för skifteskostnad till fullo godtgöres genom boställets ökade afkastning under de 20 år, på hvilka skilteskostnaden, eldigt gällande stadgar, fördelas.