Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
År t 817 väcktes motion i alla Stånd, men af enskilta Riksdagsmän stt„Kongl. Majit måtte täckas tillåta, det dåvarande Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, i händelse af Hans Maj:t Konungens och Hans Kongl. Höghet KronPrinsens sjukdom skulle få förestå Regeringsärendcrne.
« Genom båda desse beslut, påkallade af omständigheterna, gillade af hela Nationens känsla, ändrades icke Regeringsformens 40 §,, man kan säga att derigenom en lucka fylldes.
Den nu uppståndna frågan är väckt genom en Konungens proposition, den skulle nödvändigt constitutionelt behandlas; den är rubricerad såsom åsyftande ett tillägg i Grundlagens stadganden; således skulle ConstitutionsUtskottet uppgöra Förslag till svar.
Uti det skick sorn frågan nu står kan mycken vil - Den ig
Mar lii. la uppkomma.
Oliv till exempel Tre Stånd bifalla den Kongl, propositionen, det Fjerde Ståndet åter icke, så skulle somlige kunna vilja påstå att Tre Stånds beslut utgöra Riksens Ständers, emedan proposition till bifall icke blifvit gjord på ett ConstitutionsUtskottets Förslag.
Säger man åter att genom dea Kongl, propositionen ett tillägg i Grundlagens stadganden blifvit åsyftadt, så kunna Tre Stånds beslut icke anses utgöra bifall till propositionen.
Genom ConstitutionsUtskottets utredande af frågan hade lätteligen de otydligheter kunnat undanrödjas, sorn nu öka den enskilta Riksdagsmannens villrådighet.
Regeringsformens 43 §• säger att en tillförordnad regering, skall utgöras af Fyra StatsRåd.
Men den Kongl. propositioneD säger icke om Kronprinsen skall räknas bland desse fyra, eller om hans tvenne röster skola räknas derutöfver.
Röstberäkningen ger olika förhållanden, antingen 2, 3 eller 4 StatsRåd jemte Hans Kongl, Höghet KronPrinsen utgöra Regeringen.
Af alla dessa skäl skulle jag tro att betänkandet borde återremitteras och ConstitutionsUtskottet anmodas att bestämdt yttra sig om Utskottet tillstyrker bifall å Kongl. Majrts proposition.
Skulle återremiss anses icke kunna äga
Nim, så torde ingen annan utväg vara öfrig; än ett genom underdånig
Skrifvelse tillkänna - 820
Den 19 Martil, gifva Kongl. Maj;* att dess nådiga proposition genom en tillfällig behandling, kommit Ridderskapet och Adeln tillhanda under en form, som gör det omöjligt lör Ridderskapet och Adeln att i närvarande ögonblick sig deröfver utlåta. N:0 5.
Sedan 13 år förflutit ifrån det Constitutio* nela Systemets åter införande, utan att något väsendtligt blifvit vidgjordt för att ställa våra allmänna uppfostriog^anstallter i öfverensstämmelse med tidens kraf och våra Grundlagar, har det varit serdeles tillfredsställande och förhoppningsfullt, att under denna Riksdag höra detta vigtiga ämne hafva utgjordt ett föremål för Ridderskapets och Adelns upplysta omtanke.
Flere förtjenstfulle och utmärkte medlemmar af detta ädla RiksStånd, inseende våra stora brister i delta afseende, hafva under högljudda bifall framställt nödvändigheten, så väl af en mera allmän vettensksplig bildning och en ändamålsenligare högre grad af upplysning för alla olika Stånd och alla olika yrken, som af Grundlagarnes förklarande vid våra högre läroverk Ridderskapet och Adeln har insett att ingen medborgerlig lagbunden frihet kan i längden trifvas och äga bestånd utan en ali— Ben j g Marlit.
821 män ändamålsenlig upplysning, att alla kostnader och omsorger som bli 1 va använde på förbättrandet af den allmänna och enskilta uppfostran inom
Fäderneslandet 6kola mångfatldigt ersättas genom befästandet af egen och efterkommandes frihet och sjelfständighet, genom ökade inre krafter af aila slag och genom ökadt yttre anseende.
Under Enväldet äro hvarken dygder eller kunskaper i allmänhet behöflig*-; de förre skulle vantrifvas, de sednare skulle bidraga att göra menniskornas belägenhet odrägligare; men under en lagbunden frihet är en allmän ändamålsenlig uppfostran ej allenast nödvändig utan ock första vilkoret för frihetens bibehållande.
Passionerne utveckla sig på ett förvånande sätt och behöfva en nyttig rigt— ning.
Det är icke mer denna djupa tystnad, detta allmänna förlamande dödstillsråndet som födes af Despotismen.
De fria Folken lefva och känna sig lefva; det är högst nödvändigt att man i tid lärer dem rätta bruket af deras återvundna krafter.
Att göra sig ett rigtigt begrepp om friheten, är icke så lätt som man i början föreställer sig.
Dess studium fordrar grundlig forskning! dess utöfning förutseende och lörsigtighet; dess bibehållande ett oupphörligt och noggrant iagttagande af sädana säkra och väl beräknade grundsatser, som aro resultat af Den 19 Martil, menniskosnillets ädlaste bemödanden och af ali moralisk fullkomlighet.
Man har sagt, att tvång måste föregå frihet och göra osS den värdig, att det fordras en viss mognad för friheten; men sådant är att säga, det okunnigheten skall bereda oss för upplysningen och göra oss den värdig.
Jag vet att det ännu finnas många som dels af öfvertygelse, dels af särskilta orsaker yrka, att allmän bildning långt ifrån att vara nyttig och utgörande sjelfva lifvets sanna bestämmelse, bör anses skadlig och vådlig; men deras antal förminskas med hvarje dag och det allmänna sträfvandet att stadga ett bättre, ändamålsenligare samhällslif, än det närvarande, banar sig väg genom fördomarnes och okunnighetens villfarelser och mörker.
Lagstiftaren och Regeringen långt ifrån att motarbeta ett sådant sträfvande, böra understödja och lätta det genom alla de medel som de äga att använda.
Staten torde sjelf böra betraktas som en stor uppfostringsanstalt till utbildande af Frihet, Patriotism, humanitet och alla medborgerliga dygder inom alla samhälisclasser.
Uti denna stora uppfostringsanstalit äro alla Embetsman sjellskrifne lärare, emedan, enligt den Constitutionella och representativa Samhälls-- ordningens natur, man hos dem bör finna största upplysning, största förmåga och största moralitet.
Så vida detta begrepp om Staten såsom Den 19 Martti. en stor allmän uppfostringsanstalt vore allmänt, skulle det aldrig inträffa att Styrelsen, för att afhjelpa ögonblickets brister, vidtoge utvägar som motverkade den kommande Generationens moralitet och lycksalighet.
En nyttig vägledning skulle äfven derigenom beredas både för Lagstiftaren och Regeringen vid utarbetandet af alla juridiska, ekonomiska och administrativa Författningar.
Framför allt skulle man aldrig förlora ur sigte att ändamålet med allt samhällslif är förädling och lycksalighet genom en allmän harmonisk utveckling af alla menskliga krafter och förmögenheter.
En af vår tids utmärkte Författare (Johannes von Miiller) säger att krig äro de frugtansvärda Läromästare som påminna om den eviga sanning, att rikedom, vettenskap, kultur, att alla födselns eller lyckans skänker äro fåfänga, så snart menniskan i stollt eller vällustig glömska af sig sjelf förgäter sin moraliska kraTt.
”Derigenom blef, från Fingås berg till Babylon verlden undergifven en Stad: derigenom grundade de 6tolte Britterne på det obeständigaste element ett blott genom sig sjelf förstörbart rike: derigenom hafva våra Förfäder under flera nästförflutna Secler ådragit sig samtidens och efterverldens beundran.
De moraliska eller själskrafterne kunna endast i förening med de fysiska fullkomligt 824 jP e/i 19 Mur t il. utvecklas.
Caracteren af allt lif som förtjanar detta namn, är den största möjliga öfverensstämmelse mellan dessa både olika krafter.
I hvarje af de yttre eller inre kraftyttringar, som utgöra lifvet, i hvarje föreställning, omdöme, begär och handling, finner nu mera ingen verklig tänkare blott en själens verkan på kroppen eller blott en kroppens verkan på sjä]en.
Hvartenda fenomen af lifvet förutsätter nödvändigt både verkan, och motverken mellan själ och kropp.
Förhållandet mellan själens och kroppens verksamhet kan mer och mindre vara ett missförhållande och allt missförhållande, all för stor öfvervigt på endera sidan är förderflig och åstadkommer disharmoni, olust eller smärta.
Detta missförhållande visar sig öfverallt, der en regelbunden förstånds öfning ägt rum utan en regelbunden kropps Gymnastik, och vill man veta rätta orsaken hvarföre Grekerne sorn af oss öfverträffats i ensidig vetenskaps bildning, oändligt öfverträffade oss i talanger och hjeltekraft, så är det ingen annan än den, att själens och kroppens efter principer behandlade Gymnastik, hos dem höllö lika steg.
Ben Maili i.
825 Att de fleste Statsmän, vetenskapsidkare och lärde i våra dagar blifvit hvad de äro utan tillhjelp af Gymnastiska kroppsöfningar, bevisar intet emot desse öfningars värde och nödvändighet.
All ensidig bildning bör derföre med sorgfällighet undvikas såsom till sina löljder skadlig.
Den åstadkommer beständigt fenomenet af menniskor, som tänka titan att handla, eller handla utan att tänka.
Bådas försummade utveckling är lika förderflig och hvad menniskan med förnuft vill åstadkomma för sitt slägtes förädling bör sträcka sig till hela 8^6
Den 19 Martii, dess sammansatta varelse, om det ej skall befordra obehag och smärta i stället för glädje, kraft och lycksalighet.
Äfven med afseende på det krigiska försvaret böra gymnastiska kroppsöfningar icke försummas.
Sverige, begränsadt af en öfverlägsen magt, behöfver använda alla upptänkliga medel för alt öka sina krafter och stadga sitt oberoende.
Det är således icke mer i grund af inskränkta åsigter,. utan i grund af de vigtigaste och mäst omfattande i afseende på medborgerlig bildning ej mindre än utvecklingen och befästandet af vår lagbucdna frihet som jag vigar vördsamt föreslå: 1:0.
Inrättandet af Kroppsgytnnastik så vidt möjligt både på landet och i städerna öfverallt der det finnes en Skola, ett Gymnasium eller en 4,ca^em> för Själskrafternas vettenskapliga bildning. 2:0.
Att den studerande ungdomen ovilkorligen bör blifva förbunden att dagligen under de årstider sorn väderleken det tillåter, begagna de Gymnastiska kroppsöfningarne på dertill bestämda stunder och under en dertill utsedd Lärares ledning och inseende med iagttagande af de systematiska principer som af vår förträfflige Gymnastiarch Ling blifvit framé stälde, samt Dtn 19 Martii. 827 3:0.
Att ingen ung medborgare borde emottaga» i Embeten eller tjenstebefattningar af hvad natur sorn helst med mindre han kunde framvisa betyg öfver genomgångna Gym~ nastiska prof. N:0 4.
Grefve Cronftedt.
Claes'. jag är nödsakad att uppträda och besvara Herr Coijets anförande, emedan jag i annat fall skulle medgifva dess tydning af mina ord.
Jag anhåller att man låter ord och mening vara sådane som de äro, och ej genom deras orätta hemställning, ger en annan syftning åt ämnet; hvilket dock är förhållandet med det anförande jag nödgas besvara.
Då jag i mitt memorial tramstält och yttradt: ”att Örlogs Flottan 1790 vid utgången från Wiborg visade hvad kraft en sådan Flotta äger och hvad beskydd den vid denna utgång gaf åtskärgårdsFlottani jemte att utom detta Ireskydd i och för utgången från Wiborg, aldrig den vackra Svensksunds bataljen kommit 1 fråga, kan jag ej finna och hemställer till hvar och en, att och om af dessa ord den slutföljd kan göras, det ÖrlogsFTottsn lemnade beskydd åt hela 1790 års Campagne för SkärgårdsFlottan och att andra Fartyg än SkärgårdsFlottans stridde vid Svensksund hvilka tydningar af raina ord likväl åsyftats då Herr Coijet säger; ”Historien
N Den 15 Martil. ofver 1790 års krig skall teckna några vackra blad till efterkommande Svenskars tillfredsställelse, hvilka mera opartiskt än vi som ännu lefva skola bedöma händelserna och huru SkärgårdsFlottan under sin benämning af Arméens Flotta uppfyllt sin bestämmelse då den till freden i Werelä så hufvudsakligen bidrog.
Detta erinras i anledning af Grefve Cronstedts anmärkningar vid Herr Lagerhjelms motion rörande det beskydd hvilket af Örlogsflottan lemnades.
Äfven säges åtskillige ännu lefvande personer af Landarméens befäl har närvarande kunna vitsorda om så behöfdes att det var Skärgårdsflottan ensamt, som stridde i Svensksund, hvarmed kriget fick ett förmonligt slut.
Jag har aldrig sagt hvarken det ena eller det andra af dessa saker och hvar och en känner för väl, utan att ens hafva varit med vid Svensksund, resultaterna af denna affair, äfvensom manga particuliariteter af så väl modighet 60m svaghet, så att inga vittnesmål härom behöfvas.
Detta ger mig dock anledning till den reflexion att i politiskt afseende får man bedöma efter utgången men ej så i mi 1 itai risk, och derföre vågar jag föredraga den högst vackra och hedrande affairen vid Svensksund 17S9 framför den på samma ställe 1790, såsom militairiskt vackrare, ehuru
Fredens lyckliga utgång myckat berodde af den sednare.
Herr Coyet yttrar vidare: till förekommande af en origtig tydning, som kunde uppstå af jrmnförelse mellan Linieskepp och CanonSlupars mi litairiska nytta, nödgas han erhindra om det Historiska factum, att Svenska CanonSlupat både Den 19 Matt lim förstört och eröfrat fiendtliga SkärgårdsFregat-’ ter af 40 Canoner och att Engelska LinieSkeppet Africa i Sundet af några Danska CanonSlupar var nära att förstöias, om ejjen gynnsam vind uppkommit till desä räddning.
Denna jetnnförelse är ej af mig gjord, ty den kan ej göras, emedan de ej kunna verka på hvarandra såsom här uppgifvits} jag har sagdt att aidrig Linieskepp tagits af CanonSlupar men väl attaquerats, jag har aldrig nämdt Fregatter.
De historiska factasom uppgifvitsäroej uppgifna som de i sjelfva verket lörhöllo sig, SkärgårdsFregatter finnas inga som föra 40 Canoner, då jag undantager Nickor som ej benämnas sålunda, och Engelska Skeppet Africa om 60 Canoner attaquerades ej af några, utan af 24 Danska Slupar, hvilka ledo liksom Skeppet stor förlust, hvarföre affairen slutades men vindskåra var icke orsaken att det ej blef tagit.
Dessa mina uppgifter kunna stödjas på Engelska och Danska rapporter, på egen erhållen uppgift af Engelska och Danska Officerare, som voro i denna afiair.
Danska marinen är så skicklig att ej dess courage eller kunskap kunna sättas i fråga och de attaquerade aldrig något EngelsktLinieSkepp efter denna affair, och hafi va aldrig trodt sig kunnajtaga Linieskepp.
Jag sjelf commenderande Briggen Venta litetarmerad med 16 styck.
18 pundiga Car.onader eller korrta Canoner år 18(31 har varit attaquerad af 4 Danska Slupar uti 5 timars tid, och blef hvarken tagen eller sjunken, oagtadt betydlig förlust af folk och skada i Fartyg och tackling, Det synes kanske förmätit af mig att 83o Den 19 Marin, framsta och förklara det jsg äfven kan ha åsigter af ämnen, då jag ej kan räknasom Herr Coyet säger sig äga 40 års tjenstetid, utan blott 23 som Officer, men denna förmätenhet får jag kanske tillskrifva den ensidiga uppfostran jag erhållit vid Krigs Academien på Carlberg, hvarest jag fick fröet till en sann sjelfkänsla och frihetstanka, som mognadt under årens framskridande och som ingifvit mig känslan af att ej slafviskt mottaga öppna oförrätter eller att icke med sjelfkänsla motstå nyckfulla myndigheter.
Bilagor till PleniProtoCöllet för den ig Martil, eftermiddagen.
N:0 li Friherre Rudbeck, Alexander; Sedan jag, i mine föregående anförandeö anmärkt, att jordbruksnäringen i synnerhet är betungad med de mest, och vida öfver andra näringar tryckande contributioner af alla slag, dels tillkomne från äldre tider och dels i de Den Ig Martil, sednare ansenligen tillökfe, emedan det alltid har varit den genast» väg att taxera den syn. bara förmögenheten, häldre än att uppsöka den lika skattskyldige, sorn utan förlag eller arbete skördar minst 6 procent af sin förmögenhet; så har jag trott mig skyldig, med en fortsättning af min den 3 Febuarii väckta motion, att till Ridderskapets och Adelns pröfning vördsamt underställa de förändringar, som föregående Bevillningsstadga i min tanka bör undergå.
De från äldre tider Svenska Hemman ålagde onera af olika slag skulle visserligen förtjena ett mildare afseende än hitintills, men en rubbning häruti skulle till sina följder blifva menlig för behofverna, hvartill de äro ånslagnr; och en så ofta påkallad jemnare fördelning vore rakt stridande emot ägande rätten, dels förvärfvad för contant erlagde köpeskillingar i följd af Hemmanets natur och friheter, och dels förvärfvad genom verkliga förtjenster och derföre tillerkände och stadfästade privilegier, hvarföre jag ej tror, att någon förändring härvid vore lämplig.
Såsom en förökad tillgång för Statsbehofvet har man ofta påstått, att en reduction vid den Indelta Arméen skulle för Rust- och Rotehållare medföra minskade utgifter} men då jag icke kan dela denna tanka, vågar jag till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns gransk- \ ning framställa mina motiver härtill:
Den 19 Martil. 1:0.
Tror Jag, att ingen individ kan säkrare bedöma behofvet af en större eller mindre Armée till Sveriges försvar och upprätthållande, än vår nådige Konung, hvarföre detta ämne ensamt tillhör Konungen att disponera, samt att allt inblandande i dessa rättigheter vöre en öfverskriden gräns. 2:0.
Tror jag, att många vacanta numror gerna önskade sina derom slutade contracter ogjorde, och lära troligen icke vara tenderade till något förnyande, ehuru kostsam uppsättning och underhållet också kan vara. 3:0.
Tror jag ej, att det är Provincerna nyttigt, att största delen af deras utlagor sammandragas till Stockholm, hvaritrån den sällan återgår utan 6 å 7 procents nya årliga utgifter, då deremot Soldatens underhåll stannar inom provincen-
Öfvertygad att Hans Majit Konungen, som dels af den allmänna rösten och dels af erfarenheten, såsom den största Possessionat i Riket, fullkomligen känner de bördor och skatter, som trycka jordbruket samt näringar i allmänhet, visserligen icke kan med nådigt välbehag anse de mångtaligt väckta motioner om tillökningar för Statsbidragen, som förmodligen af välviljan blifvit framstäldte, tror jag med en Den ig Martii, en verklig förtröstan, att vår Nådige och älskade Konung, som så ömt deltar och vårdar Folkets fördelar, häldre ser och önskar mindskarln än ökade pålagor, och, enär dessa med till hälften minskade inkomster ej kunna utgå till lika belopp, som då productionerna betaltes dubbelt högre; så synes tydligen, att den nuvarande nöden samt allmänna förlägenheten påkallar Bevillningens nedsättande såson en conditio sine qua non.
Den föregående bevillningen behöfver i synnerhet tvenne correctiver: den ena, att summans fördelning på hvarje
Län, som delar tyngderna alltför ojemnt, upphörer, och det andra, att samma Hemmansvärden nu ej bibehållas, sedan inkomsterna blifvit så betydligt, nedsatte.
Med den upplösning, som nuvarande MagazinsDirection synes förestå, tror jag likväl vore nyttigt, att genom Associationer inom hvarje Län, några nya SpannmålsMagaziner kunde tillåtas, om de också blefvo förenade med relationer under någon i Stockholm blifvade Centralstyrelse, organiserad af Riksens Ständers Fullmägtige, dock ej med för stora atlöningar, samt för mångtalig betjening, som så ofta delat vinsten.
Sådane inom Länen blifvande Magaziner vöre under goda år, kanske en förtänkt välgörande inrättning, i händelse af påföljande missväxt.
Bil. till Riddo.
Pr. II Band, 53 Den t C) Mai lii.
Såsom ett stöd och bidrag till Näringsflitens uppmuntrande torde en allmän Närings; frihet böra tillåtas, hvilken iner än andra konstiga specuiationer skaile väcka idogheten och sprida välmågan, samt till en betydande hjelp för jordbruket torde
Kron obrännerierna böra inställas, såsom endast vinstgifvande för betjeningen, icke för Staten.
Kanske torde hvar och en, som ej syftar åt enskildt vinning, iase, att en nu blifvande realisation vöre för tidig, innan alla materialer, blifvit för dess grundläggning samlade: men, såsom en förberedelse dertill, torde kanske den rättigheten kunna upplåtas Banken, att, emot ett maximum af 2 R:dr inköpa hvarje lod Silfver, sorn tillbjudes; om derföre en stör; re sedelstock från Banken utvandrade, tror jag, att den ej skadade Bankens Credit, då en motsvarande fond i dess ställe ingick såsom en tillgång för en framdeles blifvande Realisation.
Att RörelseCapitalet derigenom ökades, anser jag ej blifva för näringarne onyttigt, då det ej vore meddeldt i utlåningsväg och sålunda ej räntebärande.
För dem, som tili förlager anlita Disconterna, räknar jag de föregående väckte motioner om nedsatt ränta, blifva en verklig fördel för näringarne, hvarföre jag deruti äfven instämmer
För att bereda Bevillningens jemnare fördelning de skattdragande emellan, och att icke Dea |g Martn'.
835 näridgarne i synnerhet blifva utöfvar möjligheten betungade; får jag den äran repetera hvad jag under föregående Riksdagar framställt, att alla reversaler för utgifne penninge-i lån icke böra till infriande anses gällande, så framt ej Creditor sjelf erlagt bevillningsprocenten, och reversalet derom af Kronans Ombud blifvit påtecknadt och vitsordadt.
En på billighetens och rättvisans grunder uppställd taxation, som i relativt förhållande till förut existerande olika onera, ej betungar någon Medborgareclass alltför ojemnt, tranquilliserar Folket och underlättar bevillningens utgörande.
Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte, jemte mitt föregående, remitteras till Stats* och Bevillningsutskotten.
Herr Trafvenfeldt, Carl: Vid Herr Cederschjölds den 4 dennes väckta motion, om npphäfvande af Förbud emot Dans och Lek fugor för elen lägre folk clar sen, torde det tillåtas mig att vördsamt yttra mina tankar.
De uti sin natur mest oskadliga ting kunna missbrukas, och dessa missbruk blifva skadlig*) att så med Dans och Lekstugor förhäller stg, måste kunna förutsättas, när förbud och Dea 19 Militri. inskränkningar i dessa afseenden kommit i fråga.
Huru Herrar Pastorer sjelfve bedöma dessa så kallade Lekstugor, kan inhemtas af deras embetes yttranden, i form af justerade SockneStämmoProtocol!, sorn förled it år angående hälsovården blifvit infordrade från Församiingarne öfver hela Riket, och der det från flera ställen anföres: ”Att de äro bland Ungdomens mest förledande företag, och samlingsställen för äldre och yngre till Btänsvinsförtäring, som leder till öfverdrifvit bruk deraf och till • smak för fylleri, denna källa till de flesta oordningar och brott inom samhället.
Sjelfva sominareos lekar och dansar i den fria naturen, siutas med omåttlig bränvinsförtäring inom hus.
Till en sådan lekstuga samm»nskjutes elier tillverkas minst 16 å 20 kannor Brännvin, eller derutöfver, som skall förtäras innan Lekstugan åtskiljes.
De äro äfven den förförelseskola, der det uppväxande slägtet insuper det gift som sedan mördar det religieusa lif, som hvarje nitisk lärare söker att väcka, samt förderfvar hela ungdomens moraliska natur
Vid lu å 12 års ålder börja barnen, med föräldrarnes tillåtelse, att besöka dessa Lekstugor, och när der de äldre på allt sätt söka förmå de yngre, ja sjelfva barnen, att tappert träda i deras fotspår, och prisa sådant som raskt och hurtigt, så uppkommer äfven emellan de yngtta en täflan i detta yrke, och när så årligen Oen 19 Martil, sker, blir det frugtlöst att predika och varna emot Brännvinsmissbruk och emot sedeförderf. ’* ”På andra orter bafva Lekstugor aldeles måst förbjudas, såsom utartande till ohyggliga sup gillen och samlingsställen för öfver- • dåd och slagsmål.
Flera, mer och mindre allmänna och skadliga oseder skulle kunna uppgifvas, och med lika obestridliga facta bestyrkas, hvartill Ungdomens i vår tid eljest så oskyldiga och naturliga lekar och nöjen lätt kunna urarta, om de lemnades utan uppsigt och nödiga inskränkningar ; men jag för min del anser detta ämne icke egentligen höra till Riksens Ständers granskning och handläggning, emedan det egentligen är ett polisämne, gom fordrar olika behandling på olika orter.
Skulle åter det Höglofl.
Utskott, hvartill denna motion blifvit remitterad, finna densamma böra komma under ompröfning till af. görande, anser jag det så myeket mer böra lemnäs öppet för hvarje ort och hvarje Socken att i detta afseende vidtaga och handhafva nödiga åtgärder, som eljest en oinskränkt och obevakad tillåtelse af sådana nöjen skulle blifva ganska vådlig för både Religiositet, sedlighet och halsa-, åtminstone till dess en förbättrad uppfostran hunnit allmänt spridas och göra blotta förmaningar och råd tillräckliga.
Den ig Martil, N:o 3.
Grefve Frölich, David: Sedan Ridderskapets och Adelns pluralitet, ehuru mot min önskan afslagit RiddarhusUtskottets