Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sluteligen anhåller jag få fästa Ridderskåpets och Adelns uppmärksamhet derpå, att antingen man remitterar detta ämne till Oeconomie-Utskottet, eller något annat af dem, som redan finnas: så åro de icke sammansatta med beräkning på göromål af så vidsträckt natur som de ifrågavarande.
För öfrigt instämmer jag uti hvad Herr Grefve Carl Posse väl eeh grundeligen utredt.
Den 10 Februarii Friherre Anckarsvärd, Carl Henric:
Jag fruktar att denna lifliga debatte rörande landets ställning, invepjclat sig till en ordtvist om råtta uttrycket är förlågenhet eller nöd:
Jag tror för min del att tankarne rått vål kunna förlikas, om inan antager, att förlägenheten ibland de bildade folkclasserne, är nåd, eller åtminstone ganska lätt kan blifva det, då ett sådant förhållande, som det förra uppkommer hos sjelfva folket, eller hvad liår egentligen varit meningen, ibland Jordbrukare och Näringsidkare i allmänhet.
Jag nårmar mig visserligen till den tankan, att nöd uti ordets egentliga, ytterliga, rysliga bemärkelse icke ännu år för handen; men af de bevis, som af en vård talare blifvit anförde emot ali användbarhet af ordet nöd, vid detta tillfälle, håmtar jag styrka för min tro, att den närvarande ställningen för landet år så betänklig, att den genom inträffande, af mindre olyckor ån de åberopade af 1785 års grufliga hungersnöd, samt 1808 och 180g olycksperioder, skulle kunna blifva lika åfventyrliga.
Att förese alla möjliga Statsolyckor år icke görligt, och att förebygga deras menliga verkningar år lika omöjligt, om folkets tillstånd år sådant, att äfven de förmonligaste omständigheter icke lemna tillfälle, att under den goda tiden samla det öfverskott, som ensamt kan trygga emot den, uti vårt hårda luftstreck ej sällan inträffande onda tiden: och det år alltid vådligt att lemna ett samhälle uti en sådan af öde och yttre omständigheter beroende ställning.
Den io Februarii, 555 Jag har ej ännu hört framställas till ett positift afgörande, om skatterne utgå af ett verkligt lör hanrlen varande öfverskott, oell det i en proportion dertill som visar någon billighet i förhållande; ejler om
Statsbidragen understundom måste utgå af sjelfva jordbrukscapitalet, genom lån, elfer genom producten af någon biförtjenst.
Det sednare förhållandet skulle, om det verkligen nog allmänt är för handen, vara tillräckligt för att slita den förevarande tvisten.
Svenska jordbruket år genom grundskatterne tryckt af alla möjliga Statsbördor, Jag hemställer huruvida det år troligt, att våra föråldrade
Statsinrättningar kunna mera vara lämplige för den närvarande tiden.
Skattejordens bördor hafva småningom uppkommit; alltid fordrade för tillfälliga behof, men aldrig eftergifne, efter ett öfverståndet.
Sveriges inblandande under seklers lopp uli Euroropas stora angelägenheter, har fört vårt land uti den bekymmersamma ställning, hvaruti det sig befinner.
Under det jag till det måsta instämmer uti Herr Grefve von Plåtens åsigter af hvad, som verkat den närvarande förlägenheten, önskade jag blott någon liten del af dess förmåga, för att åt mina tankar kunna gifva den utveckling, som ämnet påkallar.
Jag instämmer fullkomligt med den värde talaren deruti, att en sådan öfvergång ifrån ett politiskt verldstillstånd, till ett rakt motsatt, sorn under den sednare epoken inträffat, nödvändigt måste medföra starka och kånbara brytningar, Ridd. o, Ad.
Prot, I. B. 354 Den 10 Februarii, och jag anser verkningarne så mycket kånbarare för vårt arma land, som vi aldrig synas vilja lämpa oss efter tidsfordringarne till dess inråt* tande efter dem.
Vid blicken på den stympade Statskroppen kan man ej undgå, att med bekymmer se de blödande såren, till hvars helande, otjenlige eller kanske rättare sagt inga läkemedel blifvit använde.
Vi hafva sett huru
Sverige under ett förflutet århundrade, tid efter annan förlorat) sin styrka, uti sina inkomstgifvande provincer, utan att derföre någonsin vilja afträda sin politiska inflytelse, den man städse förfäktat, med åsidosättande af all åsigt å Statshushållningens fordringar för möjligheten af ett nationalvälstånd.
Den Statsrepresentation, hvars börda fordom var delad uppå större krafter, bäres nu ensamt af öfverlefvorna af det fordna Sverige.
Det häraf uppkommande missförhållande emellan skatterne, och förmågan att utgöra dem, är utan all tvifvel en, den mäst verkande orsak till den förlägenhet, som hos den mindre jordbrukaren, lätteligen blir nöd, örn ock ej för det närvarande, i ordets yttersta bemärkelse, dock alltid tillräckligt för att, uti den onekligt allt för tryckte skattejordsågarens belägenhet påkalla ett med tidsfordringarne, mera öfverensstämmande och bättre tillstånd.
Jag tror att friheten, att yttra sig öfver sina angelägenheter, som hos oss utbildat sig långsamt men säkert, nödvändigt måste föra foUket till klagan öfver d« skattebördor, hvar» ben xo Februarii, 5 55 iirtder de så långe stickat.
Jag tror att tnarå gör falska slutsatser, då man anser intet skål till klagan vara för hand, derföre att
Försynen välsignat jorden med goda skördar, då man lått ' borde kunna inse hurudan ställningen skulle vara vid ett motsatt förhållande, och då man jUst deraf borde låta föra sig pä allvarsamma betraktelser öfver nödvåndigheten att vidtaga åtgärder^ som åtminstone något kundé trygga emöt slumpens oberäkneliga variationer* jag tror att det år alltför ömtåligt, att anse de framställningar om nöd, som hår blif^, Vit gjorde, såsom förebråelser, rigtade emot
Sty-- reisen* når här år frågan om ett långligt lidande af oformliga Statsinrättningar; men då så olika meningar öfver änlnet blifvit yttrade, anser jag af yttersta vigt, att få det utredt, och biträder derföre Herr Hjertås motion öm ett Särskildt Utskott, och tror det under én sådan synpunkt kunna blifva af någort nytta.
Men att det kan komma att tillvägabringa ett så tillfredsställande resultat, som mången synes föreställa sig, betviflar jag, då jag ansér det Omöjligt för ett sådant Utskott, att tillvägabringa sådana förslag, som erfordras till landets förhjelpandö uti ett bättre tillstånd, lag har alltid trott att sådane förslag borde komma ifräii Regeringen.
Jag har redan vid förra Riksdagen yttrat mig öfver behofvet af en Statsplan, och kan ej tillbakahåJla min förundran deröfver, att en sådan annu saknas, ifall den ej kan komma, hvarå jag likväl tviflar.
Når man Uti minnet återför den Nådiga instructionj sorn Kungli S56
Den 10 Februarii, Majit utfärdade -vid FinanceCbmiiféns utnäro» riande för nära trenne år sedan, så bar man utan tvifvel den fullkomligaste uppställning för hvad som af rraterialier fordras till uppgörands af en Statsplan.
En Nationalförsamling aflågsnar sig helt och hållet ifrån målet för sin bestämmelse, då den inträder uti en vidsträcktare befattning, ån att controllera styrelse å<gårderne att an taga, modifiera eller förkasta de förslag, hvilka ifrån Styrelsen framläggas, uti alla vål organiserade Stater.
Jag anser det icke vara förenligt med vår bestämmelse, som Folksrepresentanter, att kunna upphämta den kännedom om detaillerne, som erfordras för uppgörandet af en, det heja omfattande Statsplan.
Det år endast ifrån Regeringens upphöjda platser, som samhällstillståndet med beqvämlighet kan öfverskådas; det år endast ifrån denna punkt, sora en alstrad idée med lätthet bringas till utveckling, genom de underordnade bjelpkrafter, en Styrelse, uti en sammanhängande kedja åger, så vål i afseende å medel för undersökningen, som utarbetandet af slutsatserne.
Månne man ej lur skål att yttra förundran, och att beklaga sig deröfver, att Svenska folkets representanter annu vid deras femte sammanträde sakna den, så oumgängliga vägledningen ifrån sin Styrelse:; och jag undrar huru långe våra fordringar härom skola blott vara en • ropandes röst uti öknen.
Vi sammanträda, och landet väntar af oss och af våra åtgärder den hjelp, den förbättring ut» tillstånd% hvarefter det suckar, och vi sakna Den 10 Februarii. 55? den grund vi skola bygga på, då vi icke ifrån Styrelsen få oss förelagd en sammanhängande ■vägledning, så vål för bedömandet af tillståndet, sedt uti sitt sammanhang, sorn fö>r pröfningen af de tjenligaste hjelpemcdlen.
Om någon ting i sådan väg blifvit Riksens Ständer föreJagdt, så tror jag säkert, ait många sådana discussioner, sorn den förevarande skulle förekommits; och hvad är föi hemmavarande att hoppas utaf oss och af våra åtgärder, då vi föga med mera framgång hädanefter än hitintills kunna sjelfve uppgöra några så vidt omfattande förslag, som de,hvilka påkallas till befrämjande af skatternas nedsättning, och till förändring uti de föråldrade, till tiden icke mera lämplige Statsinrättningar, som långe sugit landets krafter, och sot» sluta med att alldeles utsuga derin Grefve Löwenhjelm har yttrat, att Regeringeringen icke fruktar någon ansvarighet för den öfverklagade förlägenheten i landet, sorn han anser vara en följd af öfverproduetion; och jag har icke heller hört någon i sådant afseende sätta ansvarighet i fråga; men jag tror säkert att Grefve Löwenhjelm ägt tillfälle, att genom de nödige upplysningars till vä— gabringande,‘ hvaraf Riksens Ständer aro i så stort behof, och dem de så känbart sakna, förskaffa sig rättighet till en gärd af tacksamhet, som nu mera svårligen står att erhålla.
Såsom försök att afhjelpa, i hvad möjligt är, den brist af Statsförslag, hvaröfver jag yttrat mig, anser jag det föreslagne Särskildta Utskottet, till sin princip vara rigtigt T)en, 10 Februarii, sedt, och förenar mig i detta afseende med Herr yon Hartmansdorff, att något resultat ar bättre an intet, och att, då man ej föreser det minsta vara undangjordt, måste man likväl söka ätt göra något, för att åtminstone söka förlika de oLjka äsjgterne öfver landets ställning tili en hel sammanhängande oell grundad tanka, I anledning af Herr Grefve Mörners yttrande i förra Plenum rörande tillståndet inom dan province'vi båda bebo, anhåller jag att få uppläsa några reflexioner utur ett Protocoll,/ hållit i anseende till Tabellverkets upprättande för tvänne Socknar i Nerike.
Friherre jänckarsyård, uppläste derefter följande: __ ”Detta ärendets behandling hade un helt naturligen fört tankarne på ett ämne hvarom landtmannen ofta har rätt obehagliga erhindringar, nemligen: möjligheten att uthärda med de bördor hvilka blifvit lagde på jordbruket! _ och i sammanhang dermed, genom hvilka medel jordbrukaren sättes i stånd, att afbörda sig alla dessa tryckande åligganden, då sjelfva hufvudhandteringen, för hvars skull en sådan mängd af samhällspligt er äro honom ålagde, till det högsta blott lämna honom tarfveligaste lifsuppehälle.
Och efter härom uppkommen tankeväxling emellan SoekneOmbuden, stadgades öfvertygelsen derom: att af egenteliga handteringen, ingen förmår utdraga de penningebe-- Den io Februnrii, 359 lopp, som för utskylderne eller Lemmansräntornes utgörande erfordras; utan att, med undantag af några få genom vissa lyckliga tillfällig— heter arf eller rika giften till välstånd komne, livar och en nödgas uppsöka frätnmaade utvägar dertill, hvarvid jordbrukarens personliga arbetsförmåga är första vilkoret; umbärande af all slags njutning och beqvämlighet, ja! till och med, ofta hans egentliga handterings vanvård, nödvändiga offer för möjligheten att kunna undanhålla de trägna påfordringarne; att således jordbrukslägenheten vore att anse som blotta tillhållsställen, af hvilka jordbrukaren utom säkerhet i.hemvistet, ej kan räkna annan vinst än den hans arbetsförmåga, honom inbringar; — hvilket förhållande äfven är den arbetsföre inhysningens lott.
Och, hvad desse socknarnes inbyggare i synnerhet angår, så är det en känd sak, att Forokörslor emellan stä_ derne och bergslagen, samt arbeten vid bruken inom socknarne, äro de medel som desse hafva att tillgripa för sina behofvers fyllande.
Måtte denna jordbrukarens missgynsamma belägenhet, hvilken väl intet undfaller någon stadigt tänkandes uppmärksamhet vid betragtande af inbördes förhållandet emellan landets alla näringsgrenar, blifva föremål för Styrelsens omsorg, vishet och rättvisa! är en meninghetens önskan, den jag ej kan undgå att i detta Protocoll låta inflyta.
Holmstorp den ig:de
Att^ gusti 1822.
Carl Ad.
Malmström, Den 10 Februariii Att x detta Protocoll, Landtmannens tillstånd i denna ort, är rigtigt och sanningsfullt ixppfattadt, och yår yttrade önskan troget anförd, det vitsorda vi:
(Här följa tjugofem underskrifter af Allmogen.) Friherre Anckarsvärd fortfor derefter:
Jag kan ej med Herr Grefve von Platen dela den tanken, att det är misshushållningen och ett otygladt begär att njuta öfverllödet, som vållat den öfverklagade förlägenheten; och jag kan ännu mindre instämma häruti, så vidt frågan angår massan utaf folket, som säkerligen ser sig till dea grad beröfvad alla njutningar, att den snart sagdt icke kan sägas känna liägon annan, än den af ett lättadt bekymmer, om Kronouilagorne för året kunna utgöras utan ökad skuldsättning lör det kommande.
Det har för mig visat sig otvifvelagtigt, att Svenska Statskroppen uti sin organism måtte innebära väsendteliga fel, dem jag i åtskilliga delar tyckt mig kunna upptäcka.
Man skulle eljest hafva svårt att förstå hvarföre Sverige uti välmåga ©eli dermed följande Statskraft, icke tilltagit, åtminstone i någon proportion med andra länder under den förflutne tiden.
Sverige synes mig uti ett stillastående, likasom darrande emellan viljans drift till framsteg, och förmågans ' maklighet att tillfredsställa henne.
Jag tror ej att några större producenters, kan hända ej eller j allmänhet så rigtigt beräknade utsträckning af deras jordbruk$ bevisar något verke* Dea 10 Fehruarii.
56i ligt tilltagande: och vällefnadens verkningar på skattejordens fläste innehafvare, är jag öfvertygad icke ännu ens kunnat komma i iråga; då jordägarens nödvändighetsbehofver stå till sä ojämförligt högre pris, än deras egne productioner; och hvarigenom tillfälle alldeles saknas för tillfredsställandet af något öfverflöd.
Jag tillstyrker det SärskiIdtaUtskottet, ifrån den synpunkt, att det möjligtvis torde kunna åstadkomma åtminstone ett ådagaläggande af Statsborgarens brydsamma ställning, hvilket också är allt, hvad jag af detta Utskott hoppas.
Hfigloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 5 qvart till 5 eftermiddagen.
In fidem Protocolli s O. I.
Lagerheim Måndagen den 10 Februarii.
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus; Då jag kommit i erfarenhet deraf, att de för - 565 Den io Februarii. slag till underdåniga Lyckönskningsadresser, sorn Högloft.
Ridderskapet och Adeln återremitterat, åro af de trenne öfriga RiksStånden antagne, och Expedit ionsUtskottet, i följd deraf, icke kan i Constitutionel våg göra afseende å hvad Ridderskapet och Adeln i förrniddags-plenum, angående detta ämne beslutat; så tar jag mig friheten hemstålla om icke Herr Friherre Lagerbjelkes hår upplåst förslag till underdåniga Lyckönskningsadresser, åtföljde af Högloft.
Ridderskapets och Adelns enhåliiga bifall, må genom ProtocollsUtdrag, communiceras de öfrige Respective Stånden, på det de må kunna å dem fästa det afseende, sorn de torde finnas förtjena Grefve Horn, Claes Fredric:
Jag instäm» mer för min del uti Herr Grefve von Platen* framställning, och får tillägga, det jag tror mig veta, att Hedervärda BondeStåndet endast vilkorligt antagit ExpeditionsUtskottets förslag till Lyckönskningsadresser
,$ hvarföre det torde vara sannolikt, att sistnämnde RiksStånd biträder Ridderskapet* och Adelns i ämnet fattade beslut. v Herr Grefven och LandtMarskalken till— kånnagaf att, enligt hvad hos Herr LandtMarskalken blifvit anmäldt, BondeStåndet äfven skall antagit ExpeditionsUtskottets förslag till underdåniga lyckönskningsadresser, i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade den af Lten 10 Februarii. 565 Grefve von Platen gjorda nyssbeicjrde framställ* liing bifalla.
Ropades Ja, Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottet* den 5. dennes afgifne, och följande dagen på borr det lögde Utlåtande, angående tryckning af Ror— gare- och BondeStåndens Protocoll, jemte Bihanget till samtelige RiksStåndens Protocoll vid innevarande, samt utdelning af nämnde Stånds Protocoll och Bihanget för sist förflutne Riksdag.
Såsom ett tillägg till det nu beslutna steget, att nedsätta priset å RiksStåndens Protocoll, för att så medelst befordra deras afsättning och Kringspridande, får jag ödmjukligen föreslå att anhållan må å vederbörlig ort göras om Protofrihet för de exemplar af berörde Protocoll och Bihanget dertill, som arktals försäljas, hvilket efter min öfvertygelse skall ännu mera befordra afsåttningen i landsorterne; och torde detta mitt förslag varda till StatsUtskottet reuutteradt.
Med anledning af StatsUtskottets nyss bifallne Memorial, angående tryckningen af RiksStåndens Protocoll m. m. får jag föreslå, det RiddarhusUtskottet må anmodas att upplysa, huruvida af de uti Riddarhusets Archiv qvarvarande exemplar af Ridderskapets och Adeln#
Protocoll för do 564 'Den 10 Februarii, regående Riksdagarne, finnes ett så tillräckligt antal, att desamma kunde ibland Adelns Ledamöter vid detta Riksmöte utdelas.
Dessa Protocoll ligga blott till besvär och kunna efter allt utseende nu mera ej afsåttas.
Herr Cederschjöld, Pehr GustafI sammanhang med den af Herr Gretve
De la Gardie väckta motion, torde det tillåtas mig hemställa, om ej de vid sistförflutne Riksdag hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln hällne Protocoll, borde till salu i Bokhandeln anmälas; ty dessförinnan kunna de icke sågas vara, enligt Grundlagens föreskrift af trycket utgifne„ Grefve De la Gardie:
I anledning af hvad Herr Cederskjöld yttrat, bör jag lemna dea upplysning, att skälet hvarföre ifrågavarande Protocoll icke kunnat till utgifvande af trycket annonceras, år det, att den person, åt hvilken Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vid sistledne Riksdag uppdrog, att om tryckningen af dessa Protocoll besörja, har, genom en mindre lycklig penningeställning kommit ur tillfälle, att utlösa de exemplar af Protocollen, sorn ännu ligga förvarade hos Boktryckarne Grahn och Gadelii Enka.
Jag tror mig likväl hafva hört sägas att exemplaren skola i nästa vecka vara att tillgå, ehuru jag visserligen ej vill utgifva detta såsom fullkomligt säkert.
Ben io Februarit', 565 Företogs till pröfning Herr Hjertås, Johan Gustaf, den 6 dennes på bordet lagde motion, att ett Serskildt Utskott mätte af Riksens Ständer förordnas, till utredande af orsaken och botemedlen för den nu i flere delar af Riket och i synnerhet för Jordbruksnäringen öfverklagade förlägenhet.
Herr von Fr andeen, Augustq anförda skriftligen; (Se Bilagan N:o i.)
Herr Dalman, Lars Johan, upplåste följande ; (Se Bilagan N:o 2) Herr Hegardt, Christian Bernhard-.
Den {dagan man sä ofta hört upprepas om en i åtskilliga Landsorter rådande nöd och förlägenhet, kan, i allmänhet framställd och jemförd med landets belägenhet i det hela, visserligen gifva anledning till förundran; men, till sitt föremål närmare bestämd och utvecklad, torde den icke kunna alldeles jåfvas.
Understödd af flere Representanters vitsord, förtjenar den i alla fall största uppmärksamhet och den sorgfålligaste pröfning.
Jag skulle derföre ieke hafva tvekat att instämma uti den af Herr Hjerta väckta motion om tillsättande af ett Särskildt Utskott, om jag icke ur de af Grefve von Platen anförda skål funnit det för närvarande mindre lämpligt, isynnerhet som vi ånqu kunna 366
Den 10 Februarii, hoppas att från Regeringen med det första erhålla en communication beträffande
Landets financiella och oecortomiska förhållanden.
Må det emellertid tillåtas mig, att vid detta tillfälle helt enkelt yttra min öfvertygelse örn orsaken till den öfverkiagade förlägenheten.
Jag tror nemligen, titan att förneka andra omständigheters inflytelse, att den hufvudsakligen ledet sitt ursprung från det gåldbundna tillstånd, hvaruti en stor del af Rikets innevånare befinner sig, just i följd af den skenbara rikedom, fett tillkonstladt rörelse-capital utspridde, Och af de lättare penoinge-tillgångar och låne-bitråden, som* under den så kallade lyckliga eonjuncturen, föranledde eller förledde så många enskilte personer, att ingå uti egendomsköp och andra misslyckade företag och speculationer, må hända äfven till misshushållning, flärd och ett yppigare lefnadssätt* Denna conjurtctur år för. bi* Licjuidernes tid år kommen.
Den år svår, och måste Vara det.
Ått afhjelpa, att lindra* så vidt möjligt ar, det betryck den medför* blifver titan tvifvel en af Lagstiftarens och Styrelsens vigtigäre omsorger.
Det år att önska
Och att hoppas, att medel och utvägar dertill måtte finnäs, Utan att man nödgas längre upp. skjuta den reglering af penningeverket, som rättvisan kråfver och försigtigheten påkallar, och
Utan att åter taga sin tillflygt till sådana Discont-leråtthingar och anstalter, hvarifrån det onda ege -A’igert utgått* och hvarifrån det, om ock för ' — ode hårnmadt, skulle framdeles i fågadt - Ötsvkoauna» Då flere utmärkte talare Deri 10 Febniarii, 367 för öfrigt redan fullständigt och fullkomligt uttedt detta ämne, återstår för mig intet att ytterligare tillägga, och jag bör ej längre dervid fästa Höglollige Ridderskapets och Adelns upp* mårksamhet.
Friherre Anckarsvärd) Carl Henric: Herr Von Francken har trott sig förstå, att jag i för* middags skulle hafva yttrat, att det ej vore tillständigt för enskilte att framlägga sina financeplaner.
Min mening var ej sådan* och jag tror ej att jag så uttryckt mig» Jag skulle illa hafva Uppfattat Grefve von Plåtens Anförande om jag derutaf hemtat stöd för ett sådant yttrande.
Jag får erinra, att ordet finanoe-plan ofta förblandas med finance-project.
Hvad den förra angår, hvilken ar den som jag menat, fruktår jag att få enskildte kunna vara i stånd att framlägga och motivera den å sådane grunder, att den kän framställas till antagande eller förkastande.
Att åter framlägga finance-projecter, tror jag hvarken kan hindras eller klandrasj lycklig den som hade nog insigter att kunna Uppgifva ett sådant, som för Fäderneslandet voro gagneligt!
Min tanka har varit att beklaga mig deröfver, att vi så länge, vid så många Riksdagar saknat de planer i financiel och Statsoeconomisk våg, hvilka ledt Styrelsen, och som jag anser att denne bort framställa för Riksens Ständer.
Mitt yttrande år således ej sådant, som det af Herr von Francken blifvit fattadt.
Tvärtom tror jag, att då vi sakna sådane planer från Regeringens sida, lår ej annan utväg vara öfrig, ån att enskildt framlägga hvad man 568 Den io Fehruarii, i ämnet kan förmå.
Jag anhåller att viri detta tillfälle få råtta ett misstag, som influtit i mitt yttrande denna förmiddag.
Jag lårer halva förklarat, som jag äfven påminner mig, att Grefve Löwenhjelm skulle hafva förvärfvat sig en rättighet till en gård af tacksamhet, som nu mera svårligen står att erhålla, om han iör Ridder— skåpet och Adeln framlagt en plan öfver det system som följts.
Herr Grefven har haft den godheten att enskilt påminna mig, att det ej vore rått att personaliera, och j 'g hyser fullkomligen hans mening i detta afseende.
Uttryck fattades mig i ögonblicket, och det var Regeringen jag menade, icke Grefve Löwenhjelm!
Detta får jag till Protocollet rätta, dock utan att för öfrigt förändra min mening i sjelfva ämnet.
Herr Nordenankar, Guftaf:
En djupt tänkande
Talare har i dag erinrat oss om den sanning, att magtpåliggande ämnen böra på ett ställe undersökas, granskas och utarbetas.
Vi veta, att Kongl. Majit längesedan känt och förutsett den förlägenhet, hvari Landsorterne nu befinna sig, och derföre Nadigst anbefallt en Comité, att utarbeta en plan till förbättring a£ vårt firl ance-veik, hvari egentligen orsaken tili denna förlägenhet ligger Vi veta, att resultatet af denna Comités arbete nu lår vara under tryckning och snart utkomma.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att motionen om ett Särskildt Utskott må hvila på bordet intill dess Riksens församlade
Ständer hinna bekomma kännedom - ■Den 10 Felmar ii. 369 feedöm öm nämnde
FinanceComités arbete- hvil* ket vi derefter torde kunna remittera till vidaré granskning, tili det Utskott, som vi må finna lampeligt» Grefve Posse, Cläes Fredric, förenade sig med Herr Nordenankar* Grefve von Platen, Baltzar Bogislausi Jag anhåller i förhand, att Ridderskapet och A«J deln ville lemna mig tillgift, om jag skulle synas något envis.