Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos och biföllos samma Utsk;s den 11 dennes bordlagde Betänkm N:o 62, i anledn. af väckta motioner om ändring i Fabriks- och Handtverks-Ordningen af den 22 December 1846; N:o 6,3, i anledn. af väckt motion om ändring af 33 § i Fabriks- och Handtverks Orda. den 22 December 1846, i fråga om utfärdande af Gesällbref på landet; samt N:o 64, i anledn. af väckta motioner om vidtagande af åtgärder till förekommande af arbetsfolks kringvandringar för erhållande af arbetsförtjenst.
Den 18 A pr il. 239 Föredrogs
Hr Roos’ af Hjelmsäter, Axel, den 1 4 dennes bordlagde Mern., ronde en tillämnad donationsfond, att ställas under RiddarliusDirektionens förvaltning.
Hr Ehrenhoff, Gustaf H erman:
Till en början ber jag att R. o. Ad. mätte bitalia, att den förevarande af Hr Roos afgifna motionen måtte blifva till Riddarh.Utsk:t remitterad.
Jag vill dock till remissen foga några anmärkningar.
Jag skulle önska, att Riddarh. Utsk:t eller Direktionen satte sig i rapport med donationsgifvaren för att tå några modifikationer i afseende på förvaltningskostnaden.
Hr Roos liar, sorn förslaget nu är framsfäldt, förbehållit sig att under sin lifstid få åtnjuta 5 proc. af det donerade kapitalet, samt elter hans död att Riddarh.Direktionen förvaltade dessa 100,000 rdr, tilldess de uppgått till en summa af 110 mill., hvarefter denna summa skulle till åtskilliga ändamål disponeras.
Om jag rätt upfattat
Hr Roos’ förslag, skulle Riddarhuskassan ej erhålla någon ersättning för förvnltningsbesväret, förr än den åsyftade summan är uppnådd.
Under sådana förhållanden anser jag att R. o. Ad. icke kan åtaga sig ett sådant med ganska mycket besvär och stora omkostnader förenadt åliggande.
Jag skulle derföre vilja föreslå, att Riddarhuskassan under förvaltningstiden efter Hr Roos’ frånfälle finge upbära och åtnjuta en proc. af kapitalet, hvilket visserligen skulle fördröja upuåendet af de 110 milhna till 200 år i stället lör 144 år, men Riddarhuskassan erhölle derigenom en nödig förstärkning och intresset för en förvaltning i Hr Roos’syfte blefve betydligen ökadt.
Genom ett sådant medgifvande af donationsgifvaren skulle Riddarhuskassan, från och med första året efter Hr Roos’ död, hafva en inkomst af 1,000 rdr, sorn i jemnt stigande skulle efter omkring 20 år fördubblas, och efter en lika tidrymd ytterligare fördubblas o, s. v., allt intilldess de 200 åren vöre upnådda, då Riddarhuskassans inkomst kan uppgå till en million rdr.
Jag anhåller att dessa anm:r måtte få åtfölja till Utsk:t.
Sedan öfverläggningen ansetts slutad, remitterades det ifrågav:de Mem:t jemte yttrandet till RiddarhusUtsk:t.
Slutligen anmäldes och lades på bordet StatsUtskottets Utlåtanden: N:o 87, i anledn. at Iw.
Mtts, Nåd.
Propos., i fråga om ändring utaf den för Vesterbottens och Norrbottens län gällande skattläggningsmethod; N:o 88, i anledn. af väckt motion ang:de förändring af de inom VesterNorrlands län uti grundräntan ingående persedlar; N:o 89, i anledn. af väckta motioner ang:de förändring af upbördstiden för kronoutskylder dels i hela riket, dels ock särskildt för Oland; 340
N:o 90, i anledn. af väckt motion nng:de arrende af Norr* forss laxfiske i Vesterbottens län; N:o 91, i anleda, af väckta motioner, ang:de ersättning till vissa räntegifvare, som icke fått erlägga sina skatter efter de vid räuteförenklingen bestämda allmänna grunder; N:o 92, i anledn. af väckt motion ang:de rättighet för skolans och kyrkans tjenstemän att å vederbörande landtränterier upbära lösen för dem å lön anslagen kronotionde; samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets Bctänkanden: N:o 65, i anledn. af vackt motion i fråga örn åtgärder rö rande skogshushållningen; N:o 66, i anledn. af väckt motion om rättighet för församlingarne att använda skog å presteboställen till kyrkobyggnad ; N:o 67, i anledn. af väckta motioner om antagande af särskild byggnadsordning för klockareboställen i Skåne; N:o 68, i anledn. af väckt motion om förändradt sätt för fördelning af de för öfverträdelser af Kongl. Kungörelsen den 23 Januari 18 28, om hvad i händelse af yppad smittosam sjukdom hos djuren iakttagas bör, stadgade böter; N:o 69, i anledn. af väckt motion om särskild tryckning af Kongl. SkiltesStadgan den i Maj 1827, med iakttagande af de i densamma efter hand gjorda förändringar; N:o 70, i anledn. af väckt motion om införande af förändrade lagbestämmelser angående olaga skattskrifning samt lösdrifveri; N:o 71, i anledn. af väckt motion om tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, i afseende på minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk; N:o 72, i anledn. af väckt motion om ändring i stadgarne rörande till tjenstgöring upbådade båtsmäns transporterande från samlingsstället till embarkeringsplatsen; och N:o 73, i anledn. af väckt motion om rättighet för rotebonde att erhålla ersättning för soldattorpets brukande under det soldaten är kommenderad på arbete. K. o. Ad. åtskiljdes kl. */* 1 e. m.
Lördagen den 21 April 1860.
Justerades 4 prot.-utdrag för den 18:de dennes samt pleniprotok:t lör den 25:te sistl.
Företogs val af en Direktör vid LåneKontoret i Wisby, efter Hr Kapitenen von Post, Adolf Jakob Reinbold; och befanns dertill hafva blifvit utsedd Frih.
D’Albedyh)l, Christer Henrik, Kammarherre, OfversteLöjtnant, K. S. O., med 54 röster.
Vidare företog R. o. Ad. val af Ordförande i Riddarh.Direktionen och dess Suppleant; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ordförande: Gr. Lewenhaupt, Erik August, OfversteKammarjunkare m. m., med 7 5 röster.
Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, f. d. StatsRåd, President m. m., med 74 röster.
Slutligen företogs val af Ledamöter och Suppleanter i Riddarh.
Direktionen; och befunnos,»hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: Gr. Lewenhaupt, Adam Casimir Ludv., Öfv.Kammarh., med 109röster; Frih. Posse, Johan August, Aktuarie i K. RiksArkivet, med 1 08 röster; Frih. Bennet, Carl Stephan, Kammarherre, med 108 röster; Frih.
Cederström, Claes Rudolf, Kammarherre, med 63 röster; Hr Leijonancker, Fred. Wilh.
Erik Carl, Öfv.Löjtmt, med 109 röster; Hr Tornerhjelm, Johan Abraham, OfversteLöjtuant, med 1 09 röster; Suppleanter: Hr v. Printzencreutz, Bernh. Wilh., Exp.Sekreterare, med 108 röster; Frih.
Leijonhufvud, Carl Gustaf, HofrättsAssessor, roed 89 röster; Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, Kammarherre, med 61 röster.
Anmäldes och inbeledsagades Hr StatsRådet, R. af K.
M:ts N. O., Carl Johan Malmsten, hvilken å K. M:ts Höga vägnar öfverlemnade följande Nåd, Propostr och Skrifvelser till R.
St:r, uerol. H. V. 16 •242 Deri 21 April f. m.
Propositioner: ang:de ändring i R.
F:s oell R. 0:s föreskrifter ona RiksStyrelsens förande i vissa fall; ;tng:de pension å Allmänna IndragningsStaten för t. f. förste bataljons-läkaren vid Elfsborgs Regite, Medicinae Doktorn F. W. Kjellenberg, då han från sin innehafvande bataljonsläkare-befattning afgår; ang:de begrafnings- oell öfrige kostnader med anledning af H. M. Konung Oscar I:s dödliga frånfälle; samt Skrifvelser: med förslag angide förändrad organisation af HypofheksInrättningarne i Riket; och i anledning af gjord framställning om ytterligare statsbidrag till kanal- oell slussanläggningarne vid Dejefors, eller förändrad plau för fullbordandet af nämnde kommunikationsled.
Sedan Hr StatsRådet blifvit på vanligt sätt utbeledsagad, uplästes den K.
Prcposm ang:de ändring i R.
F:s och R. 0:s föreskrifter om RiksStyrelsens förande i vissa fall, hvarefter II.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att densamma skulle, jemlikt 81 § R. F., öfverleranas till Kohst,Utsk:t.
De öfriga Proposma och Skrifvelserna föredrogos härefter och begärdes på bordet.
Upliistes och godkändes Exp.Utskits under
Nio 56 afgifna förslag till 11.
St:rs underd. skrifvelse ang:de förändrade föreskrifter om förvaltningen och utlåningen af Statslåne-fondens medel.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6. e. ib.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allmänna Besv.- o. Ekon.Utskits den 11 och 18 dennes bordlagda Betänk.
N:o 61, i ani, af dels K.
Propos. ang:de grunderna för en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning, dels i ämnet väckta motioner. lista punkten.
Af alla förhållanden här i landet torde de ecklesiastika vara de, uti hvilka reform företrädesvis erfordras.
Det kan således icke vara annat, än i hög grad fägnande att erfara det ecklesiastik-porttöljen kommit uti händerna på en man, som eger icke blott förmåga att verkställa detta mödosamma arbete, utan äfven mod att framträda med förslag i ämnet.
Då jag begärde ordet, skedde det mindre för att framställa någon egentlig anmärkning, än för att begära uplysning i en omständighet, som för mig icke är fullt klar. l>en 21 April f. m.
243 Uti första p uikten föreslås att presterskapets inkomster skola fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman erhåller en efter tjenstegrad och embetsåligganden lämpad, anständig bergning.
Denna sats antyder en ganska radikal reform: men kan det, som sålunda utlofvas, verkligen åstad kominas?
Då man betraktar de inskränkningar, som sedermera göras, måste man betvifla, alt det utsatta målet kan vinnas genom de medel, som den K.
Propostn föreslår.
Det heter nemligen vidare: »Afgifter, som af en församling utgå, »eller inkomster, som till följd af bidrag från densamma tillfalla »dess presterskap, må ej till »flödande af annan församlings prest »användas, men viii sådana medel, som grunda sig på stats-anslag »eller arrenden af kronohemman oell lägenheter, som icke iiro bo»stads-boställen, i händelse af befogenhet från en till annan försam»ling öfverflytta» eller alldeles indragas, det sednare dock endast i »det fall, då de icke äro presterskapet för all framtid tillförsäkrade.»
Nu äro de hufvudsakligaste inkomster, presterskapet åtnjuter, sådana, hvilka utgå antingen från församlingen, eller från bostället, och hvilka orubbade skulle bibehållas ät församlingens presterskap.
De öfriga inkomsterna, öfver hvilka mera fritt skulle kunna disponeras, äro jemförelsevis obetydliga.
Till en början kunde uti sådana församlingar, der endast tinnes eri enda prest, någon egentlig reglering icke ifrågakomma.
Han skulle hufvudsakligen bibehållas vid sina nuv:de inkomster, ehvad de må vara alltför stora eller allt för små.
Besinnas nu derjemte att förslaget omtalar »församling», och icke »pastorat,» finner man, att medlen till en mera fullständig och genomgripande lönereglering blifvit än ytterligare förminskade.
Ett pastorat består nemi. ofta af flera församlingar; men den föreslagna regleringen skall dock ske inom hvarje särskild församling.
Jag för min del kan således icke fördölja den fruktan, jag hyser, att, genom antagandet af förslaget, man endast i högst ringa mån skulle kunna vinna det uttryckta syftet, att bereda hvarje tjenstgörande prestman en efter tjenstegrad och embets-åligganden lämpad aflöning.
Bland hindern härför framstår det förhållandet, att just de församlingar, hvilka bereda presterskapet de trägnaste göromålen, äro de fattigaste och således äfven de, sorn lemna de ringaste inkomsterna.
Så väl Depart.Chefen, som den K. Propos:n uttrycker den tanken, att Kyrkan bör vara oberoende af Staten.
Detta är en sats, som förtjenar att bemärkas.
Vare det långt ifrån mig att vilja bestrida dess sanning!
Tvärtom är jag fullt öfvertygad derom, att de största olyckor, som någonsin drabbat menniskoslägte!, härledt sig derifrån att man blandat Statens och Kyrkans angelägenheter tillsammans.
Om således Kyrkan bör utgöra något helt för sig, från Staten afskiljdt, så upstår den frågan, huruvida det icke vore möjligt att tillvägagå, i fråga om aflöning till Kyrkans tjenare, på på samma sätt, sorn man gör vid aflönandet af Statens.
Dessa sednare aflönas nemligen direkte ur StatsKassan, utan afseende å de särskilda orternas afgifter till Staten.
Statens Kassa betraktas såsom en enhet.
Kan icke äfven för Kyrkan bildas en kassa, som är gemensam för hela Riket?
Skedde sådant, blefve en regie - 241 Den 21 April f. m. ring af presterskapets löneinkomster mycket enkel.
Äfven kunde lätteligen åstadkommas en mera jemn fördelning af pastoraten.
Efter mitt sätt att »plätta det framställda problemet, eller en jemnare oell billigare fördelning af presterskapets göromål oell löneförmåner. — skulle det kunna lösas på följande sätt:
Alla olika grader emellan Kyrkans ordinarie tjenare uphäfdes, så att de komnie att, liesta af endast kyrkoherdar oell biskopar. l)e sednare torde icke lämpligen böra föreslås till uphäfvande, helst frågan om biskops-embetets öfverensstämmelse med Evangel» föreskrifter föranled! schism och ett förslag i berörda hänseende möjligen kunde tillintetgöra hoppet om framgång af reform i öfrigt.
Comministrar, Capellpredikanter m. fl. dylika borde ieke vidare bibehållas, utan i hvarje församling endast en ordinarie prest, — kyrkoherden.
De församlingar, som vore så stora, att de erfordrade flera kyrkoherdar, borde delas, oell, kunde sådant ske, med bibehållande af en gemensam kyrkobyggnad.
Den särskilda själavården inom de nya församlingarna, såsom nattvardsbarnens undervisning, husförhör hi. m., bestreds af hvardera församlingens kyrkoherde; men gudstjenst!;» i den gemensamma kyrkan förrättades alternativt af kyrkoherdarna.
Genom en sådan förändring kunde det missförhållande, sorn eger rum, eller att de prester, hvilka egentligen draga dagens tunga, erhålla det knappaste brödet, komma att uphöra, och hvarje kyrkoherde fä en nära lika stor aflöning från den gemensamma kassa, som bildades af alla de medel, hvilka i hela Riket utgå till presferskapet.
Borttoge man derjemte dels det orättvisa uti nu gällande befordringslagar, dels ock den varande fördelningen i klasser af pastorater, — skulle de fleste af de olägenheter, som för niirv:de vidlåda (leii ecklesiastika organisationen, försvinna.
Befordringslagarne innehålla för uarvide bestämmelser, som högst menligt inverka icke mindre på kyrkans anseende, än sättet för själavårdens bestridande.
Första klassens pastorat äro förbehållna åt den sfi kallade lärdomen, och tillfalla i allmänhet sådana porsoner, som egnat den kraftfullaste delen af sin lefnad åt sträfvande», sorn endast obetydligt, om ens något, beröra den egentliga själavården.
Dessa personer måste således, då de vid en mera framskriden ålder beträda en alldeles ny bana, känna sig ovana vid sina nva göromål, och derföre äfven söka att. kunna erhålla embetsbiträde af personer, sorn i deras ställe fullgöra erabetets åligganden.
Deraf det stora behofvet af extra ordinarie prester eller adjunkter.
Då nu de största och rikaste pastoraten tillhöra första klassen, blir deraf äfven en följd att dessa pastorat i allmänhet erhålla de mest olämpliga kyrkoherdarna Vidare, då nu kyrkan ouphörligt rekryteras med tjenare från universiteten och skolan, komma de, som från ungdomen egnat sig uteslutande åt kyrkans tjenst, att ständigt utestängas vid befordringar af dylika främlingar.
Under sådana förhållanden torde det icke förefalla besynnerligt, att unga män allt mer och mer draga sig tillbaka från. en bana, som endast lofvar försakelser.
Den så mycket omtalade prestbristen härleder sig från orättvisa befordringslagar.
Man kan tvista om huruvida en sådan brist förefinnes eller ej; Då ännu aldrig någon or - Den 21 April f. m. 245 dinarie presterlig beställning saknat kompetenta sökande, synes det, sora om någon verklig prestbrist icke vore för handen; men med detta uttryck menar man endast, att tillgång saknas på sådana prester, som vilja egna sig åt embetet, utan någon skälig ersättning för sitt arbete och utan egentligt hopp 0111 framtida befordran.
Tåg bort dessa orättvisa bestämmelser, och stadga att endast de, som egna sitt arbete i kyrkans tjenst, skola räkna meriter för befordran inom kyrkan, oell, jag är derom förvissar/, all anledning till klagan öfver prestbrist skall upböra.
Dessutom uttala dessa författningar verkligen ett slags hån och förakt för kyrkan och religionen.
Man fäster icke mera vigt vid vården om dess angelägenheter, lin alt man företrädesvis öfverlemna!' den åt personer, sorn derför aro mer och mindre främmande.
Och på samma gang som vår kyrka förklarar all verldslig lärdom såsom fåfänglig, anförtror man de vigtigaste befattningarne inom denna kyrka åt män, som egentligen endast gifvit prof på denna fåfängliga vishet.
Med befordringslagarna sammanhänger pastoratens fördelning i klasser.
En sådan fördelning är icke påkallad af någon sakens inre natur och eger icke någon motsvarighet uti andra embeten här i riket.
Den torde också böra alldeles upböra, och kompetens för alla kyrkoherdebefattniugar blifva lika, enär deras pligter äro desamma.
På det sätt jag nu tagit mig friheten antyda, skulle en omfattande reform ganska enkelt kunna verskställas; men häremot kan möjligen förefinnas hinder i presternas privilegier.
Jag begärde ordet egentligen för att erhålla uplysning om en sådan tydning af dessa privilegier varit orsaken dertill, att det Kongl. Förslaget erhållit en så ringa omfattning.
Så som jag fattar presternas privilegier, skulle uti dem icke finnas något hinder för en mera omfattande lönereglering.
Privilegierna förbjuda endast, att icke något, som är till kyrkan anslaget, må derifrån skiljas; men lemna deremot fritt att derinom ordna inkomsterna så, som kan finnas lämpligast.
En sådan tolkning af privilegierna har också PresteStåndet godkänt vid 1854 års Riksdag.
KonstitutionsUtskit hade nemi. då framställt anmärkning emot Konungens rådgifvare för ett beslutadt utbyte af prebendepastorat under biskopsstolen i Calmar.
Häremot anfördes af Doctor Wallin en så lydande reservation: »Om man, å ena sidan, med »sträng hänsyn till ordalagen, kan tyda den åberopade 4 § i Pre»sterskapets privilegier så, att inga utbyten eller i allmänhet ingen »rubbning får ske i ecklesiastik- och skolstaternas aflöniugsförmå»ner, sådane de befunnos 1723, då privilegierna utfärdades, anser »jag dock, å andra sidan, det ega skäl för sig att förstå nämnde § »på det sätt, att hvad i allmänhet till kyrkan och undervisnitigs»verken är anslaget, icke må derifrån ryckas.
Att äfven denna »sednare tolkning ansetts riktig, bestyrkes af mångfaldiga exempel, »deribland må anföras skedda föreningar af prestgäll eller territo»rial-föräudringar dem emellan, klyfning af större pastorater, af»skiljande af kyrkoherde-emolumenler till aflöning af nya kapellans»befattningar, tid efter annan skedda omflyttningar af praebenden Z4fi Den 21 April f. in. »från en till en annan lärarebefattning vid universiteter oell gym»uasier m. m.»
I denna reservation hade flera af Dtsk:ts ledamöter af Adeln oell PresteStåndet instämt; oell den deri uttalade tolkning förfäktades under diskussionen här på Riddarhuset af flera ledamöter, samt synes hafva vunnit Ii.
Om nian således kan antaga, att presternas privilegier icke lägga hinder i vägen för en reform af den större och mera genomgripande natur, som jag haft äran antyda; så mäste roan äfven erkänna, att önskligt varit, det frågan jemväl så blifvit uplättad i den Kongl.
Jag fruktar nemligen, att om det i samma Propos. nu framställda förslaget kommer att vinna verkställighet, den fullständigare reformen, — som, påkallad af sakens inre nödvändighet, en gång måste företagas, — endast blifvit derigenom ytterligare fördröjd cch upskjuten till en aflägsen oell obestämd framtid.
Hade man kunnat hoppas på att man skulle kunna komma till det resultat, som den siste värde talaren åsyftat, hade det visserligen varit det aldra fördelaktigaste; men tyvärr lägger verkligheten deremot hinder.
Man har också af sådan orsak måst bekämpa de förhoppningar, han förespeglat såsom direkte verkande för upnående af ett sådant mål.
Det väsendtligaste hinder deremot är svårigheten att från en församling till en annan draga de medel, som af församlingen direkte utgöras.
Ett annat skäl är att man omöjligen i en framtid kan bestämma hvilken verksamhet ett eller annat pastorat torde kräfva.
Öm man således äfven sökte åstadkomma den aldra rättvisaste lönereglering med afseende på närvarande förhållanden, så skulle den inom 10 år, just i följd af pågående förändringar, blifva orättvis.
.Man har således måst åtnöja sig med den föreslagna förändringen att låta församlingarne, såsom hittills skett, direkte löna presterna och man har endast dragit från dem de medel, som man ansett icke höra dit.
Det var egentligen icke rörande denna sak, jag ämnade yttra mig, utan ville jag hos H.
Landtm, anhålla att, jemte fltsk:ts beslut, äfven malte upläsas de punkter i K. M:s Propos., som föranledt Utsk:ts Betänk., hvilket jag tror skulle bidraga till reda vid sjelfva förhandlingen.
Sedan den begärda uplasningen försiggått, upropades och yttrade Gr.
Jag kan måhända anses skyldigalt, ehuru den förste talaren ieke yrkade någon förändring i K.
Propos. uti denna punkt, likväl med några ord besvara hans framställning, då han direkte till mig i detta hänseende framställt en upmaning.
Jag skall emellertid söka att vara så kort som möjligt, då denna hans framställning till någon del gick utom det ämne, som i l:sta punkten innehålles, oaktadt jag medger, att den ganska väl af samma punkt föranleddes.
Den första fråga, som till mig ställdes, var huruvida med ordet församling i denna punkt menades pastorat eller församling i dess egentliga bemärkelse.
Det kan, såsom jag tror, vara temligen lik - Dsii 21 Ap ril f. m. giltigt, ty, hvad pastor angår, så utgår till honom afgifter från alla församlingar, som höra till hans pastorat.
Det är endast då komminister finnes för särskild församling, som detta ord får någon betydelse, och då torde äfven billigt vara, att den ena församlingen icke bidrar till aflöning af den andres komminister.
Den andra frågan gällde egentligen, hvarföre icke en omfattande reglering af presterskapets löner blifvit af K.
M. föreslagen och huruvida jag anser en sådan stridande mot presterskapets privilegier.
I det fallet får jag svara, att man, utan att träda nämnde privilegier för nära, skulle kunnat göra denna reglering mer omfattande än K.
M. föreslagit, men i öfverensstämmelse med min allmänna åsigt om förbättringar, som i samhället skola åstadkommas, har jag trott att det var bättre att framställa ett förslag, som alhjelpte den närvide olägenheten och som hade någon utsigt att blifva antaget än att framlägga ett sådant, visserligen på papperet ganska vackert, men som också stannade dervid.
Så många försök äro vid riksdagarne gjorde att reglera presterskapets löner pä ett satt, som vore så väl för presterskapet sjelft som församlingarne mera fördelaktigt, men hvilka alla hafva misslyckats, att jag tror det man mäste känna sig afskräcka fron att beträda den rent teoretiska banan.
Jag har således sökt här göra mig reda för hvilka de väsendtligt olägenheterna varit af närvarande aflöningssätt och framställa ett förslag till deras afhjelpaude, och har jag deri i någon mån lyckats, måste jag för min del åtminstone känna mig tillfredsställd, äfven om jag nödgas medge, att man skulle kunna på papperet upgöra ett förslag, som hade utseende af vida mer enkelhet, till och med vida mer billighet än nu förevarande.
En anmärkning har blifvit gjord deremot att, genom nuvarande indelning af pastorater i särskilda klasser och hvilken äfven i nu föreslagna lönereglering är bibehållen, skulle stora olägenheter kunna upstå, och talaren gick ända derhän att anse denna klassindelning såsom det förderfligaste för kyrkan, hvarjemte han påstod att l:sta klassens pastorater voro verkligen de, som i allmänhet blifvit mest vanlottade i afseende på presterskap.
Hvad nu först beträffar klasserna, så vidt de blifvit i löneregleringen bibehållna, så vill jag blott anmärka, att jag icke i denna reglering med ett enda ord vidrört befordringslagarne, ty de äro en helt annan sak och jag törs icke ingå i den fråga, som af den förste talaren blifvit framkastad, men jag tror dock att denna klassindelning kan bibehållas oberoende af de förändringar, som jag förmodar att befordringslagarne inom icke långt aflägsen framtid skola undergå.
En ganska vigtig fråga är t. ex. inrättandet af pensiönsanstalter för presterskapets enkor inom alla stift, hvarigenom behofvet af nådår skulle försvinna.
Det vore en synnerlig stor förbättring, som presterskapet visat sig villigt att åstadkomma.
Förslag till sådana inrättningar äro gjorda, ehuru vissa betänkligheter upstått rörande de beräkningar, hvarpå de grunda sig och hvilka fördröjt K. M:s Nåd. beslut i ämnet.