Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende ber jag att få föreslå, att R. o. Ad. för sin del måtta besluta, att. de härader och städer, som erbjuda sig att frivilligt öfverlåta jord åt jernvägsanläegningarne, skola få en mot dennas värde svarande penningesumma såsom ränlefritt lån med amortering på 30 år. med det vilkor alt dessa penningar användas till att förbättra och anlägga landsvägar och avenuer till jernvägsstationerna eller på annat sätt till upphjelpande af kommunikationerna i allmänhet.
Jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. om bifall till mitt förslag.
Jag vill icke sä mycket fästa mig vid den af flera talare påpekade orättvisan af förslaget samt svårigheten att verkställa detsamma.
Jag vill fastmer lästa mig vid den omständigheten, att, om Utslcts förslag antages, så är gifvet, att den bana, som ifrågasattes, skall komma att genomlöpa de mest ofruktbara trakter, emedan jorden derstädes, utan någon särdeles stor uppoffring, kan afstås, då deremot i sådana trakter, som äro fruktbara och der jernvägen skulle göra den mesta nyttan, blir denna öfverlåtelse svårare att åvägabringa.
Således tror jag, att det i detta hänseende vore oförsigtigt och kanske vådligt, att antaga Utsk:ts förslag; hvarföre jag anhåller om afslag på den ifrågav:de punkten.
Då diskussionen redan varat temligen länge, så vill jag vara helt kort.
Jag ber blott att få fästa mig litet vid det förslag, som Hr Bohnstedt framställt.
Om jag rätt uppfattade meningen af detsamma, så var den, att de härader, som frivilligt afstodo jord till jernvägen, skulle i ersättning härför af staten bekomma ett lån motsvarande värdet af den exproprierade jorden, för hvilket de skulle anlägga vägar.
Jag hem - 188 Den 9 Maj e. m. ställer, huruvida ett sådant förslag kan vara lämpligt.
Det som staten tog nied den ena handen, skulle den då gifva igen med den andra, och derigenom skulle ingen besparing i jernvägskostnaderna åstadkommas, hvilket var det egentliga ändamålet med det förslag, som Stats-Utsk:t framställt.
I afseende pä Gr.
Mörners yttrande, att då bibanor anläggas af ett bolag, som fått låneunderstöd, så måste detta bolag både expropriera jorden och bekosta sjelfva banans anläggning; får jag fästa uppmärksamheten på att detta är ett helt och hållet enskildt företag, som man icke gerna kan sammanblanda med statens.
En sådan bana blir bolagets tillhörighet, hvilket således äfven får draga vinsten af detta företag.
Jag vill nu icke längre uppehålla It. o. Ad., utan vill blott tillkännagifva att jag vidhåller mitt förra yrkande.
Afven jag skall yttra mig i största korthet.
Jag är det sammansatta Utsk:t tacksam för den uppmärksamhet det lemnat å den stora del af det skattdragande folket, som icke fått den förmånen att erhålla en jernväg i sin ort.
Det är väl ingenting rättvisare, än att den ort, som får en så stor förmån, äfven må till någon del bidraga till kostnaderna för densamma, .lag tror icke att detta skall möta några svårigheter; icke heller vill jag fästa den ringaste uppmärksamhet vid den omtalade orättvisan af att några banor förut blifvit anlagda, utan att något dylikt vilkor blifvit gjordt
Jag kallar icke detta en orättvisa, utan anser blott att det är afundsjuka, som gör sig gällande hos dem, som så kallat det.
Menen orättvisa är det, om de skattdragande provinser, som icke få någon förmån af jernvägen, likväl få bidraga till att expropriera den jord, som erfordras för densamma.
Jag kan icke gå in på Pir Bolmstedts förslag, emedan det, såsom Frih. af Ugglas har upplyst, är att taga med den ena handen och gifva med den andra; utan anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan.
Hr Cederschjöld, Robert Teofron:
Det torde icke kunna bestridas, att de, som bo närmast jernvägen, äfven äro de som hafva de största lördelarne af dessa kommunikationsanstalter.
Vid sådant förhållande synes det som billigheten fordrade att de i någon mån bidraga till jernvägarnes anläggande, och det minsta bidrag, de böra lemna, är väl att kostnadsfritt upplåta den lilla jord, som erfordras.
Man har här påstått att det skuile vara en orättvisa mot kommunerna, men för att så skulle vara, så måste man förutsätta att de hade rättighet att pocka sig till att jernvägen skulle gå fram genom deras trakter.
Jag har en liten egendom en mil ifrån Stockholm, och jag får förklara för min del, att om R.
St:r beslutade att jernvägen skulle gå der förbi, så skulle jag, långt ifrån att anse det för en orättvisa att Den 9 Maj e. m. 189 få upplåta jorden utan ersättning, tvertom vara ytterst tacksam och gerna betala dubbelt så mycket.
Man liar sagt att det skulle uppstå svårigheter vid verkställandet af förslaget, hvilka skulle vara omöjliga att öfvervinna; men detta är endast skrämskott.
Vi veta att aila vilja gerna hafva jernvägen genom sina trakter, och om det nu, såsom vilkor för att de skola få en jernväg, stadgas att de skola erbjuda sig att kostnadsfritt upplåta den dertill erforderliga jorden, så är det min lidia öfvertygelse att det skall gå så fort, att innan någon plan ännu hunnit blifva fastställd, så skola de kommuner, som hoppas att få jernvägen till sig, redan hafva upplåtit jorden; isynnerhet som här finnes föreslaget i 2:dra rnomit, att om kommunerna icke kunna inom den tid, som K.
M. löreskrifver, komma öfverens om upplåtande af jord, så får det anslag, som är bestämdt för den banan, användas på annat håll.
Jag kan således för min del icke annat än på det lingsta yrka bifall till den ifråeavide punkten af Utlåtit.
En ledamot af Stats-Utsk:t, Hr von Troil, har i ett vidlyftigt anförande tydligen ådagalagt rättvisan och billigheten af lltsk:ts förslag, ehuru han icke yrkade bifall dertill, till följe af en efter min uppfattning alldeles falsk blygsamhet, nemi. derför att den södra banan blifvit byggd utan sådant vilkor.
Liljencrants, Gustaf Fredri k:
Det skulle vara angenämt att kunna hoppas att vid frågans slut liga afgörande få tillhöra majoriteten, men om jag skall döma af de anföranden, som blifvit afgilna under diskussionen, så är fara värdi att jag nu icke får denna tillfredsställelse.
Jag har dock varit med vid allt för många riksdagar, för att icke hafva vant mig vid att tillhöra såväl minoriteten som majoriteten, och för alt låta afskräcka mig från alt yttra mina åsigter.
Isynnerhet anser jag att det vid detta tillfälle är min pligt att icke t i liba k a hå Ila .deri mening att det förefaller mig särdeles eget att R. o. Ad., som i allmänhet liar stora possessioner, skall sätta sig emot detta förslag, då Ronde-St. har lemnat sitt bifall dertill, äfvensom att, då blott en ledamot af Bonde-St., ingen af Borgare-St. samt en af Preste-St. reserverat sig mot Utskils beslut, deremot ett stort antal af R. o.
Adis ledamöter gjort det.
Jag finner ganska naturligt att det för en liten jordegare kan vara af stor vigt att icke se sina egor stympade genom jernvägsanläggningar, men för egaren af en betydligare egendom, synes fördelarne böra öfverväga olägenheterne af den i fråga vide uppoffringen.
Orsaken till det stora motstånd, som förslaget här rönt, tror jag ligga i det mindre tillfredsställande sätt, hvarpå Utskit uttryckt sin mening.
Utskit talar nemi. om vederbide kommuner.
Med ordet kommun förstår man vanligtvis en socken och det kan lätt inträffa att i en socken, hvilken jemförelsevis har mindre stora fördelar af den ifråga vide jernvägen, det icke finnes några personer, som vilja göra en uppoffring, svarande mot ett kostnadsfritt upplåtande af jorden, helst befaras kan att de sock - 190 Den 9 Maj e. m. nar, som skörda större fördel, icke vilja åtaga sig ett derefter lämpadt större bidrag.
Huru stora dessa fördelar anses vara, bevisas bäst genom den månhet, som hvar och en ådagalägger för att få jernvägen inom sin ort, och detta tycks tillräckligt tala för att någon omöjlighet icke bör förefinnas att åstadkomma det erforderliga beloppet för jords expropriation, förutsatt att bidragen lämpas efter de fördelar, som en hvar kommun, i förhållande till andra, tillskyndas.
Om någon skulle kunna tvingas att mot sin vilja kostnadsfritt afstå sin jord, då vore skäl att väl se sig för, innan man antog ett sådant förslag.
Så är dock icke nu förhållandet och derföre tycker jag att man icke bör hysa några betänkligheter att bifalla Utskits hemställan.
Köpen på popos. förnyades.
I öfverensstämmelse med hvad jag på förmiddagen yttrade, ställer jag nu till K. o. Ad. den uppmaningen att, vid beslutets lättande i denna fråga, det icke blott må bli det enskildta eller orts-intresset, som gör sig gällande, utan alt man äfven må se på fördelarne för det allmänna.
Jag tycker att det är en i högsta måtto billig begäran, att då det allmänna erbjuder vissa provinser att lä så stora fördelar som dem, hvilka en jernväg medför, dessa provinser i någon liten mån, blott med en så ringa andel, som expropriations-kostnaderna utgöra af det hela, skola dertill bidraga; och älven om det icke vore en direkt fördel för många bland dessa provinsers innevånare sjelfve, att en jernväg fördes fram genom den ort de tillhora, vore det ändå icke för mycket att de, då de i främsta rummet sökte befordra deras pronvinsiella intressen — de samtidigt offrade åtminstone en liten skärf på fäderneslandets altare.
Jag får således anhålla om bifall till Utskits hemställan.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Koch bade yrkat, att lista och 2:dra momma af den nu förevide punkten skulle vid proposis framställande skiljas från det 3:dje mom:t, så att de båda förstnämnda momma och det sistberörda mormt blefve föremål för särskilda proposir; och komine, till följd af stadgandet i 54:de §:n R. O., den sålunda äskade delningen af propos. att ega rum.
Hvad då beträffade den ifrågavide punktens lista och 2:dra momir, så hade under öfverläggningen blifvit yrkadt, dels bifall till desamma, dels af Hr Bohnstedt, att R. o. Ad., med alslag derå, skulle lör sin del besluta, »att de härader och städer, som erbjuda staten den för jernvägen erforderliga jord utan lösen, må få den summa, hvartill den afstådda jorden värderas, såsom ett räntefritt lån att på 31) år amorteras, med vilkor att med len inom 5 år användts till förbättrande af vägar och avenyer, som leda till närmaste jernvägsstationen, eller till andra företag, Den 9 Maj e. m. 191 som underlätta kommunikationen»; och dels slutligen, att ifråga v:de mom:r skulle af 11. o. Ad. afslås.
Landtm, fiirst propos. på bifall lill de ifrågavule momma, hvartill svarades starka ja och nej i blandning, sedermera propos. på afslag derå och antagande af Hr Bohnstedts ofvanberörde förslag, hvilken propos. med starka nej besvarades, och slutligen propos. på afslag å de båda momma, då svaren utföllo med talrika och starka ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Liljencrants begärt vortering, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att lt. o. Ad. egde att afgöra, huruvida bifall till mom:t eller antagande af Hr Bohnstedts förslag skulle intagas i kontrapropos:n vid den blifvande voteringen; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. till kontra-propos. antoge bifall till de båda momma.
Sedermera uppsattes och upplästes följande förslag till voter:s-propos. : »Den som afslår Stats-Utsk:ts hemställanden i de två första momma af 7:de punkten i Utlåt:t N:o 87, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad.
Utsk:ts ifrågv:de hemställanden.
» Härvid anmälte sig och yttrade Hr Cederschiöld, Robert Teofron:
Jag hemställer, om det icke vore lämpligare att ja-proposm innehölle bifall till Utsk:ts förslag, och nej-propos:n afslag derå.
Jag ber att få upplysa Hr Cederschiöld om attR. o. Ad. en gång beslutat att ja-propos:n skall innehålla afslag och kontra-proposm bifall på ifrågav:de punkt af Utlåtrt.
Till förekommande af missförstånd, får jag anhålla att voter:s-propos:n måtte blifva uppläst ännu en gång.
Hr Cederschiöld: 1 anledning af hvad Hr von Francken anfört, får jag tillkännagifva att jag anser det såväl ja-propos. som nej-propos. kan betraktas som kontra-propos. 192 Den 9 Maj e. m.
Till följd af Gr.
Liljencrants’ begäran, blef förslaget till voter:s-propos. ånyo uppläst, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade samma förslag godkänna, hvartill svarades starka ja.
Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 156.
Nej — 129.
Härefter tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å det 3:dje mom:t af förev:de punkt hade yrkats dels bifall och dels afslag, hvaruppå propos. å bifall till detsamma framställdes samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja haft öfvervigten. 8:de punkten.
Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard:
Jag har icke be gärt ordet för att anhålla om afslag å den nu föredragna punkten, utan endast för att fästa uppmärksamheten på att hvad som förekommer i sednare mom:t svårligen torde komma alt leda till något resultat.
Hamntaxorna fastställas i allmänhet med afseende å de utgifter, som i och för hamnarnas underhåll komma i fråga, och dessa utgifter blifva snarare ökade än minskade, när jernvägarne komma att anlöpa sjöstäderna.
Således tror jag icke att den föreslagna skrifvelsen till K.
M. kommer att leda till det mål, man afsell.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgilvits något bestämdt yrkande, blef propos. å bifall till Utsk:ts hemställan framställd samt besvarades med flere ja, jemte ett eller annat nej; och förklarades ja haft ölvervigten. 9:de punkten.
Bifölls. 10:de punkten.
Frih. af Ugglas: Sedan R.
St:r vid förra riksdagen fattat det beslut att den södra stambanan skulle framdragas öfver Nässjö och Jönköping, hvilket beslut R.
St:r lättat under den bestämda förutsättning, att en stambana, som skulle gå genom Östergötland, skulle komma att förbinda den södra och den vestra stambanan med hvarandra, har K. M., i öfverensstämmelse med detta beslut, föreslagit R.
St:r att till påbörjande af den östra stambanan anvisa det lör anläggandet af banan mellan Katrineholm och Norrköping erforderliga beloppet, ijemnadttal 4,135,000 rdr.
Denna nådiga framställning vann äfven Stats Utsk:ts - Den 9 Maj e. m. 193 Utslc.ts riksgälds-afdelnings bifall, men inom Utsk:t lyckades det majoriteten att förändra detta beslut sålunda, att Stats-Utsk:t föreslagit att medlen skulle anvisas till en särskild stambana mellan Katrineholm och Norrköping och icke till påbörjande af den östra stambanan.
Ehuru jag i öfrigt öfverensstämmer med hvad Stats-Utsk:t som skäl för sitt tillstyrkande andragit, och ehuru jag vidare till alla delar gillar att Utsk:t, då statens medel blifvit så hårdt anlitade för jernvägs-arbetenas utsträckning i åtskilliga föreslagna riktningar, icke ansett sig kunna tillstyrka bifall åt de motioner, som yrkat att östra stambanan skulle under nästinstundande statsregleririgsperiod färdigbyggas äfven på andra sidan af Norrköping, vågar jag dock anhålla att R. o. Ad., med afslag å Stats-Utskds hemställan i denna del, måtte bifalla K.
Propos. och för sin del besluta, att R.
St:r må till påbörjande af östra stambanan från Katrineholm öfver Norrköping och Linköping vester om sjön Sommen, till trakten af Nässjö, anvisa det för anläggningen af sträckan emellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp, i jemnadt tal af 4,135,000 rdr.
Detta är den första af de 3 nya stambanor, som Stats-Utsk:t ansett sig böra föreslå.
Jag anser att det är den första, som bör afslås. Genom vestra stambanans framdragande genom Södermanland tillskyndades Östergötland den stora fördelen att erhålla en stambana, löpande paralelt med Göta kanal; således anser jag att denna provins, med vestra, stambanan i norr, Göta kanal i söder, Vettern i vester och Östersjön med två djupt inskjutande vikar i öster, är i afseende på kommunikationer så väl lottad, att med stambanas byggande derstädes kan tillsvidare anstå, åtminstone till dess de södra och norra stambanorna erhållit så mycket att de kunna blifva fullbordade.
Dessutom torde det vara tvifvelaktigt, om den bana, som skall förbinda den vestra och södra stambanan med hvarandra, bör hafva karaktären af en stambana.
För min del anser jag att denna. bana lämpligast borde åstadkommas genom aktieteckning inom Östergötland, hvartill jag gerna skulle gå in på att staten lemnade ett låneanslag.
Derigenom skulle staten undgå en utgift på öfver 4,000,000, och då nu några och 30,000,000 blifvit föreslagna att användas till jernvägsbyggnader, så anser jag det vara min pligt att yrka på besparingar, der sådana kunna göras.
På dessa skäl får jag anhålla om afslag på Utsk:ts hemställan i denna punkt.
Gr. Taube, Henning Adolf:
Jag får tillkännagifva att jag, i likhet med den förste värde talaren, får anhålla om bifall till K. M:s Nåd.
Jag gör detta på grund af tvenne skäl, nemi. för det första emedan, på sätt som Frih. af Ugglas omnämnt, då södra stambanans riktning genom Smaland bestämdes, så beslöt man sig för Nässjö-linien under tydlig förutsätt H. IV. 13 194 Den 9 Maj e. m. ning att derifrån en bana skulle på lill den vestra stambanan.
Hade man icke haft en sådan förutsättning, så bade väl svårligen någon annan linie än Lagalinien kunnat komma i fråga.
Vidare anser jag alt det stora fastland, sorn är beläget mellan Wetten! och Östersjön, med full rätt kan begära att en stambana drages derigenom, på sätt som K. M. föreslagit.
Jag instämmer således i det af Frih. af Ugglas gjorda yrkande.
Med afseende å den östra stambanan, kunde jag inskränka mig till den reservation, som Hr Frih. af Ugglas lögat till Stats-Ulsk:ts Utlåt.
Sedan jernvägs-komiléen föreslagit och K. M. i Nåd.
Propos., på grund deraf, redan vid förra riksdagen framställt, såsom Öfverensstämmande med landets sanna fördelar, att den södra stambanan borde framdragas i riktning till Nässjö, under förutsättning att en jernväg, under benämningen den »östra stambanan», framdeles kommer att utläggas emellan nyssbernrde punkt och Katrineholm, genom Östergötland, samt II.
St:r då, under antagande af samina förutsättning, jemväl erkände Nässjö såsom södra stambanans riktigaste slutpunkt i nordost, förefaller det förvånande, lör att icke säga oförklarligt, att Stats-Utsk:t vid denna riksdag, då K. M., i öfverensstämmelse såväl med förutfattade beslut som förutsättningar, i Nåder föreslår K. St:r att, till påbörjande af östra stambanan från Katrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen till trakten af Nässjö, anvisa det lör anläggningen al sträckan emellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp, förefaller det förvånande, säger jag, ja! oförklarligt, att Stats-Utsk:t tillåtit sig att förändra, lör att icke säga undertrycka, liela uppställningen, hela karaktären af K.
M:s framställning.
Den form, K. M. gilvit sin Nåd.
Propos., hvilar icke allenast på af riksförsamlingen förut uttalade åsigter, utan innebär derjemte en viss garanti lör den östra stambanans framtid, hvaremot den uppställning, Stats-Utsk:t gifvit sitt förslag, h. o. h. förbiser de förra och uppsåtlig! synes vilja åsidosätta eller omintetgöra den sednare.
Ovilkorligt måste man göra s>g den fråga, hvad denna så i ögonen fallande egendomliga redaktionslörändring månde betyda.
Jag har sagt, att den synes mig både förvånande och olörklarlig; den synes mig förvånande, emedan den tyckes bebåda en fullkomlig förkastelsedom öfver hela östra banan, och det oaktadt att Utsk:t sjelf förklarar sig »icke hafva förbisett vigten deraf, att hufvudstaden samt de södra och östra orterna, så skyndsamt som omständigheterna kunna medgifva, må erhålla den korta och beqväma jernvägsfÖrbindelsen, som alses med anläggningen af östra stambanan;» den synes mig oförklarlig, emedan jag fåfängt sökt i hela Betänk:t elter någon förklaring mot berörde Utsk:ts förslag.
Visserligen säger IJtsk:t på ett ställe, att endast de bandelar, till hvilka anslag beviljas, borde dilinitivt bestämmas.
Men om Utsk:t haft någon allvarlig och verklig afsigt härmed, borde naturligtvis denna sats gjort sig Den 0 Maj e. ra.
195 gällande i och för nila — märk alla — handelar.
Såväl med hänsyn lill den norra som nordvestra banan, giir tftsk:t undantag häri.
1 sjelfva verket tillämpas regeln blott pä den östra.
Jag upprepar: huru förklara detta?
Månne man likväl icke i Hr L. J. Hierlas reservation, deri han h. o. h. söker bestrida alla statsanslag till Katrineholm—Norrköpings-hanan, men i dess ställe yrka denna banas, samt naturligtvis således äfven hela östra banans, förvandlande till bibanor, månne man icke i denna reservation finnér den rätta och egentliga lösningen till gåtan, förklaringen på Utsk:ts innersta tanke.
Striden vid förra riksdagen mellan banriktningen emellan sjön Salen och Nässjö å ena sidan och Laga-linien å den andra, gaf redan då vid handen anledningar till denna föreställning, och parti-intressen synas endast i det nu fattade beslutet ytterligare hafva uttagit ett steg i samma riktning.
Kan det dock vara öfverensstämmande med statens, med rikets sanna intressen, att utesluta det östra Sverige ur statnbanenätet?
Kan från någon synpunkt en åtgärd försvaras eller finna bos Standerup bifall, sorn, då stambanor tillerkännas rikets alla öfriga väsendlliga hufvudriktninear, söder och vester ut, norr och nordvest ut, ensidigt utesluter det östra Sverige?
Utgör icke också det östra Sverige en i alla afseenden värderik och vigtig del af landet?
Enliet 1862 års statistiska uppgifter utgjorde den ensamt från O-tergötland utgående allmänna bevillningen ej mindre än 200,589 rdr, hvadan denna provins innehade den fjerde ordningsnummern bland vårt lands skalbärande distrikter.
Enligt samma års statistiska uppgifter utgjorde Östergötland den amira i ordningen bland rikets provinser i det bokförda fastighetsvärdet, enär det uppgick till 188,643,277 rdr rint.
Malmöhus län räknade — inom hela riket — ett högre fastighetsvärde, men om dessa siffror gifva Östergötland en ganska framstående plats inom riket, så lior man äfven deraf kunna sluta sig till att denna provins har stora resurser inom sig samt är mägtig till ännu större utveckling, i fall det, i likhet med andra provinser, tillförskyndas fördelen af vår tids förnämligaste kommunikationsmedel, jernvägar.
Jag är öfvertygad om att ingen, som är begåfvad med en klar och omfattande blick, med sannt och lefvande intresse för en allmän, för en öfverallt jemlik utveckling af vårt fäderneslands krafter, skall kunna förneka den östra banans gagn och behof.
Jag tror att ingen verklig vän af fäderneslandet kan vilja att det östra Sverige skall blifva stillastående, der det nu befinner sig, då rikets snart sagdt alla öfriga landsdelar, begålvade med stambanor, utan allt tvifvel komma att gå framåt.
Ingen har missunnat hvarken det södra eller vestra Sverige de fördelar, jernbanorna kunnat tilllörskyrida dem — tvärtom hafva R
St:r med den största benägenhet gått dessa delar af riket lill mötes; ingen lärer heller underlåta att räcka det norra och nordvestra Sverige en broderligt stödjande hand till förmån för deras rättmätiga behof i försvarandet af egna, deras intressen motsvarande, 196 Den 9 Maj e. m. stambanor; men under antagande af allt detta — skola, böra eller kunna det södra, vestra och norra Sverige underkänna Sveriges östra landskaper deras rättmätiga anspråk?
Jag tror, att jag allt för mycket skulle underkänna den känsla af rättvisa och det omfattande omdöme, som leder riksförsamlingens handlingar, i fall jag skulle befara något sådant.
Tvärtom är jag af den öfvertygelse, att riksförsamlingen skall med ovilja tillbakavisa icke endast tanken på att, sedan det östra Sveriges representanter, i den mån de förmått, kraftigt understöd! alla de för vårt fädernesland vigtiga stambanorna, detta samma östra Sverige skulle liksom svikas just af dem, hvilkas intressen det understödt; utan vågar jag jemväl antaga, att ingen, som rätt uppfattar fäderneslandets intressen, skall kunna anse det Svenska jernvägssystemet fullbordadt och fulländadt, förr än, till de trenne andra väderstreckens stambanor, äfven den östra stambanan blifvit byggd.
Hänvisande i allt öfrigt till de af Hr Frih. af Ugglas och Riksdagsfullmäktigen Jonas Andersson anförda reservationer, hvari jag till alla delar instämmer, hoppas jag att Hr L. J.
Hiertas motreservation icke inom R. o. Ad. skall finna något bifall.
För min del yrkar jag afslag på Stats-Utsk:ts Betänk, samt bifall till K. M:s Nåd.
Propos. Gr.