Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde kanske förefalla en och annan som om en förmodan, att många sannolikt skola yttra sig i den fråga, sorn nu är underkastad R. o. Ad:s pröfning och beslut, borde föreskrifva tystnad för dem som icke kunna hoppas att, genom uttryckandet af sin mening, leda den hos manga andra; men det egna i det för grundlagsfrågor föreskrifna behandlingssätt, der, vid beslutets fattande Ständerne äro bundne vid de enkla uttrycken af ja eller nej, rör:de frågan i sin helhet, och dä man sålunda af grundlagen är utestängd från den, snarare lill målet ledande utvägen att antaga hvad man gillar, och förkasta hvad man finner oriktigt, gör det just, enligt min öfvertygelse, till en pligt för hvar och en, att sjelf på förhand bestämma betydelsen af det nej, jag icke anser mig kunna undgå att uttrycka, ehuru jag önskar tillämpningen i betydlig mån af en stor del af de vigligaste, i nu hvilande förslag uttryckte satser, och då jag icke, för min del, kan förlika mig med den tankan, alt genom mitt bifall bidraga lill antagandet af ett förslag, om hvars brister jag i samma stund är öfverlygad, och till hvars förändring jag, samtidigt med antagandet, redan fattat mit beslut att samverka.
Jag anser denna pligt så mycket mera ovillkorlig, som för den som vill söka att föra nationens, ehuru ännu icke i en och samma kosa, dock gemensamma sträfvande framåt till ett af alla efterlängtadt slut, ej mindre än för hvar och en enskildt, sorn uppriktigt önskar att bygga sitt framtida och afgörande beslut på den rättvisa grunden af allmän önskan, allmän belåtenhet, det är af största vigt att känna betydelsen af de nej eller ja, som vid detta tillfälle afgifvas, så mycket mera, som det afslag eller bifall, hvarje Stånd såsom Corporation uttrycker, är sammanfattadt af en mängd nej eller ja af de i åsigter, rörande allt annat än ogillande af nu föredragne förslag, mest skiljaktiga meningar, hvilket förhållande åter lemnar tillfälle åt hvar och en att, vare sig med mera eller mindre god afsigt, och hvarpå bevis redan ej saknas, i den syftning han önskar, uttyda delta uttryck.
Det är ock till följd häraf, som, i olikhet med hvad förhållandet hör och måste vara i alla frågor af olikartad beskaffenhet, jag anser af yttersta vigt och till ändamålet ledande, om, innan den stora frågan en gäng kommer till slutligt afgörande, nationen begagnade ett sådant tillfälle som det närvar., för att, på grundlagsenlig väg, om jag så må säga, pä förhand uttrycka sitt beslut, hvarthän den önskar komma.
För att i min mån verka enligt dessa åsigter, och då det af flere skäl icke vore lämpligt att för närvar, annat än i allmänna ordalag yttra sig, förklarar jag härmed, att jag icke anser mig kunna votera fur nu hvilande grundlagsförslag, emedan det i fråga om
Svenska representationens ombildande på 2 kamrar, genom. il Den 28 Au gutt i. allmänna
Val, icke antager dessa val sä inrättade, att förmögenhet och bildning vinna det afseende, jag anser dem kräfva, samt att desse kamrar icke, redan genom det sätt, på hvilket de blifvit danade, äro i fullkomligt oberoende af hvarandra.
Jag har ansett en sådan formation vara den rätta, emedan den är den enda, som, i min öfvertygelse, på ett lämpligt sätt undanrödjer olägenheterna af stådsrepresentationen, under det att den lemnar ett rätt afpassadt tillfälle att göra sig gällande åt de intellectuella och materiella interessen, af hvilka tvenne Statens allmänna intresse i sin helhet består.
Jag har icke velat inlåta mig uti vidlyftiga deduetioner, af många skäl, men hufvudsakligen af det, att jag städse funnit missledande och skadligt för det goda målets vinnande, att begagna en mängd, till sina namn bekanta uttryck, men om begreppet af hvilka olika personer hafva de mest olika åsigter, och då aklningeij för R. o. Ad. förbjuder mig taga i anspråk den tid, som vore nödig för att förklara, huru jag uppfattat desamma, och hvilken säkerligen bättre användes af så många Riddarhusets mera frejdade ledamöter.
Sedan så många talare, både af med mig lika och olika politiska tänkesätt, uttalat deras förkastelsedom öfver det nu föredragna, hvilande representationsförslaget; så skall det till äfventyrs synas mer än öfverflödigt att i ämnet yttra några tankar, dä utgången är så afgjord, att den icke kan betviflas.
Då likväl andra framlagt motiverne för deras blifvande röst, så har äfven jag, af kanske ändå flere skäl, ansett mig föranlåten att förfara på samma sätt.
En värd talare, för hvars insigter och personlighet jag hyser den största aktning, har här, till försvar för ståndsrepresenta tionen inom vår riksförsamling, yttrat, alt den inom vårt land upprätthållit friheten och varit ett stöd för nationens utveckling till styrka, anseende och trefnad.
Jag har från Sveriges häfder trott mig komma till helt andra slutsatser, och anser mig böra såsom en nödvändig förutsättning för mina blifvande yttranden anföra, det jag kommit till den slutsatsen, alt vår ståndsförfatlning, med sina fyra sländskamrar, i väsendtlig mån, sedan tidernas tider, bidragit lill den underordnade ställning inom det Europeiska statsförbundet, hvartill Sverige under tidernas längd blifvit nedtryckt.
Jag tror mig, från historien om skatternas uppkomst och fortgång inom värt land, hafva kommit lill den slutsats, att det är vära ståndsförhållanden, sorn skat tejorden har alt tillskrifva det förtryck, hvarunder dess innehafvare sedan sekler suckat och måhända äfven den låga ståndpunkt i industriell hänseende, hvarutöfver Sverige ännu aldrig mäktat höja sig.
När man, såsom jag, ifrån vår riksdagshisloria trott sig finna, huru illa och med huru litet sammanhang landets angelägenheter genom våra fyra Stånd blifvit vårdade, huru under dem friheten understundom blifvit bortbytt emot enväldet, för att åter ur fäderneslandets ruiner uppstiga lill en sjelfsvåldig utöfning af (nångväldet, under de nesligaste företeelser af låg egennytta, af maktmissbruk, af oförstånd, af medgörlighet äfven för utländskt
Den 28 Augusti. 45 gilld, till ett resultat för landet af utan behof förde krig, till uttömmande af våra skatter och till fördunklande af eljest understundom lysande blad i vår krigshistoria; huru det kunnat gå så långt, alt blott 40 år före den tidpunkt, hvarifrån jag räknar min födelse, Rysslands historia kan intyga, att ett betydligt antal trupper blifvit inkallade att öfvervintra i vårt land, i hjertat af riket, (ill bedrifvande af spelet med Ståndens partistrider; huru ståndskifvet och splittringen de fyra hamrarne emellan, af Konungamakten blifvit begagnadt till enväldets införande, för att likmätigt sin natur, då det faller i oklokhetens händer, föra fäderneslandet till sitt förderf, eller, som det en läng lid i våra statsorationer hetat, ”till branten af sitt fall”: när man, såsom jag, under några och, 30 år deltagit uti dessa Ståndens för fäderneslandet föga båtande strider, och dervid erfarit den allmänna missbelåtenheten med riksdagarnes längd, med resultatens osammanhang, med riksdagskostnadernas höjd och de orepresenterades allt sedan 1809 fortsatte klagan öfver bristande andel i statsangelägenheternas bedömmande och afgörande, och det till den grad, att då armeens måhända just jemnt halfva befäl reser till riksdagen såsom representanter af Riddarhuset, så blir den andra hälften deraf såsom ofrälse hemma i landet, utan delaktighet i representationen, och utan alt derföre är gifvet, om icke den största förmågan, det största snillet och de största kunskaperne möjligen kunde förefinnas hos den andra delen, som är utan all slags representationsrätt — man må icke finna underligt, mine Hrr, om jag, som ifrån det första inträdet på den parlamentariska banan, hos oss erfarit alla olägenheterne och hela tyngden af vårt olämpliga riksdagsmachineri, om jag ifrar för en förändring, som utgjort det förnämsta målet för hela mitt politiska lif. 1S09 års Const.Utsk. erkände redan alla olägenheterne och svårigheterne af vår invecklade representation, och förordade på det högtidligaste representationsförändring.
Ståndsförhållanden och ett sedan 30 år ihärdigt motstånd emot alla förändringar ifrån regeringsmaktens sida, hafva förhindrat verkets allvarliga angripande, intilldess 1840 års riksdag, genom opinionsmaktens oemotståndliga kraft, omsider lade på Ständernas bord det förevar, förslaget till nationalrepresentationens ombildning.
Jag anser såsom en quasi-pligt att, på grund af den plats jag inom Const.- Utsk. innehade, så godt jag förmår, söka att möta de inkast, som emot förslagets antaglighet blifvit gjorda, för att såmedelst åtminstone svagt kunna redovisa de åsigter, som grundlagt majoritetens beslut inom Utsk.
Här har blifvit yttradt, att valrättens utsträckning till 1000 r:drs egendomsvärde helt och hållet utesluter bildningens anspråk och den högre förmögenhetens rätt att äfven för sin röst finna någon vigt.
Då på den ena sidan, och måhända vid första påseende med något skäl, klandras, att valrätten nedgår ända till 10 r:drs egendomsvärde, och på den andra, att ett egendomsvärde af 1000 r:dr, såsom villkor för en röst, skulle utesluta bildningens och den större förmögenhetens anspråk, så blir det ganska svårt att, åtminstone inom allmänna valprincipen, kunna annorlunda till - 46 Den 28 Augusti. fredsslälla fordringarne, än medelst deras hänvisande lill ulvägarne att förvärfva allmänt förtroende.
Jag kan icke och vill fölingen del neka den stora brist i förslaget, att den högre förmögenheten, och i och med detsamma den presnpponerade högre bildningen, blifvit uteslutne ifrån en viss gifven andel och säkerhet att komma under omröstning, eller alt få bestämma sina representanter inom riksförsamlingen.
Det hade varit önskligt, mine Hrr, och jag vågar säga, att jag för min del gjort hvad jag förmått att komma lill ett annat resultat i detta hänseende; men så gerna jag hade sett att sådant skett, så öfvertygad är jag, att det vid detta tillfälle hade inverkat ingenting.
Naturen förändrar icke sina lagar.
Om förslaget varit mycket bättre, varit alldeles fritt från de lyten, man så frikostigt tillägger det, så är det i min tro likväl högst tvifvelaktigt, om ståndsförhållandenas nuvar. skick hade kunnat så hastigt brytas, att de, i anseende till frågan stridige
Stånden lemnat sitt bifall lill ett så beskaffadt förslag.
Så nedslående det i sjelfva verket kan vara, att hafva varit medarbetare utaf ett förslag, som lill den grad misslyckats inom detta Stånd, får jag likväl bekänna, att en stor tröst förefinnes uti möjligheten alt, just genom detta förslag, capitulationsvillkoren kunna blifva mera för den allmänna meningen tillfredsställande, än om förslaget lemnat mindre anledmr till klander eller missbelåtenhet för den adeliga och episcopala sidan.
Man klandrar förslaget för den låga census af 10 r:drs egendomsvärde, hvilken blifvit bestämd såsom villkor för valrätten; men man torde påminna sig, huru den tillkommit, nemi. derigenom att den första census af 250 r:drs egendomsvärde, som blef, på grund af BondeShs valrätt, af Const.Utsk. föreslagen, motsades af BondeSt., som förmenade sig derigenom förlora en betydlig del af förut innehafvande valrätt.
Denna högre valcensus anfördes då såsom ett skäl emot förslagets antaglighet.
I och för BondeSt:s bibehållande af sin förmenta rättighet, förordade man, att en lägre census skulle antagas, och man kom då tillden fraction af 10 r-.dr, som nu så mycket klandras.
Hvad dessa 10 r:dr beträffar, utbeder jag mig att få förklara, att de betyda ingenting; ty sådane som blott äga en taxerad jordegendom af 10 ndrs värde finnas i sjelfva verket icke.
Om man då äfven genom denna fraction kommer upp till 30 ä 40 r:drs egendomsvärde, så är antalet af ägare utaf sä små lägenheter så obetydligt, och deras tillvaro högst problematisk, dä laga fasta pä en sådan jordafsöndring näppeligen lärer kunna medgifvas; hvadan de komma att verka alldeles intet, tili det verkliga förhållandet.
Jag tror således ingalunda, att detta stadgande af de allmänna valen kan med skäl anföras såsom ett bevis på förslagets oantaglighet.
Jag har uti här utkomna skrifter sett uppgifvet, att den lägsta valcensus i England förenFreeholder skulle vara 10 £ St.; men jag tror, att den för honom uppgår endast till 2 £ St., som efter kurs ungefärligen motsvarar 40 r:dr rgs, hvilket, jemfördt med förhållandet här och med betraktande af lefnadsbehofvens större dyrhet i England, kan anses i det närmaste motsvara 10 r:dr hos oss.
Det uppgifne förhållandet i Eng - Den 28 Augusti. 47 land härleder sig troligen derifrån, att då parlamenlsförändringen år 1830 der ägde rum, blef valcensus för de s. k. Copy-holders, som då erhöllo valrätt, bestämd till 10 £, under bibehållande för Free-holders af deras gamla valcensus.
Det bar bär blifvit klandradt, alt den som har valrätt, äfven är valbar.
Delta stadgande synes visserligen kunna vara underkastadt olika meningar, då man för valbarheten vill hafva en högre qvaliflcalion, än för rättigheten att få deltaga i val; men Utsk. utgick från den åsigten, att just denna ringa qvalitication vore behöflig för inträde af kunskaper, af insigter, af snillet, hvilkas innehafvare inom vårt land äro föga begåfvade med rikedom, och således ofta skulle blifvit uteslutne från möjligheten att blifva valde, genom bestämmande af en sådan census, som närmat sig förhållandet i England, der census för att blifva vald till parlamentsledamot utgör (100 £ St., eller omkring 7000 r:dr sv. l):co årlig inkomst.
Denna var Ulsk:s åsigt i detta hänsende; och jag föreställer mig, att inkasten emot den med lätthet molas af motiverna.
Man förebrår förslaget äfven, att den andra kammaren är ett Utsk. af den första.
Om man så vill så är det väl möjligt, ali man äfven häruti har rätt, enär första kammaren väljer den andra; men ett Utsk. är den sednare visserligen icke positivt af den förste kammaren; ty denne har att välja äfven utom sig, och förslaget skiljer sig i detta hänseende ifrån den Norrska vallagen, enligt hvilken Odelstinget inom sig väljer ledamöterna af Laglinget.
Den öppna voteringen har äfven blifvit klandrad, och äfven jag klandrar den i högsta måtto; men jag anser den icke såsom något skäl till förkastande af förslaget; ty jag föreställer mig, att en riksförsamling, sammanträdande efter de nya formerna, visserligen icke länge skulle draga i betänkande att förändra detta stadgande och göra voteringen sluten.
Såsom en värd talare här yttrat, är det en ganska känd sak, att i de öfriga conslitulionella länderna en häftig strid ägt rum om den öppna och slutna voteringen, och för min del kan jag icke neka, alt jag önskat, att den slutna voteringen segrat inom Utsk.
Man har äfven anmärkt såsom ett fel uti den föreslagna grundlagen, att 114 § Reg.F. blifvit borttagen.
Häruti kan jag för min del icke instämma.
Jag inser ej, huru privilegier skulle kunna komma in i ett grundlagsförslag, som borttager privilegier, och förslaget har, i min tanka, åtminstone den stora förtjensten alt hafva velat borttaga dem, emedan de icke gagnat i något hänseende, hvarken såsom bidrag till fäderneslandets förkofran, eller till enighet vid beslutens behandling inom riksdagarna.
Det är temligen påkostande, mine Ilrr, att inom detta Stånd få emottaga förebråelser emot personligheterna inom 1840 års Const.Utsk., till den grad, sorn här ägt rum.
Jag skulle visserligen icke vilja upptaga det aldra ringaste af dessa yttranden, om de blott rörde min person och de medlemmar af Ståndet, som här äro i tillfälle att besvara dem, om de vilja, eller att med tystnadens vältalighet uttrycka sina tankar om dem; men då det är en allmänt känd sak, att Utsk-.s ledamöter äro 24, och att 18 af dem sakna plats inom 48 Den 28 Augusti. detta ruin, sä utgör det ett åliggande för deras kamrater att åtminstone ådagalägga, att man visat sig känslig emot ofoget af sådana yttranden, som att de förfarit på ett olagligt och svekfullt sätt, med mera sådant, hvilket jag, utom det opassande i uttrycken, anser ologiskt och orätt, emedan jag icke inser, huru Utsk. skulle kunnat förfara olagligt eller svekfullt, då Utsk. blott ägt alt framlägga sina förslag för de respective
Stånden, utan hvilkas åtgärder deras förfarande lärer kommit att betyda ingenting.
Dessutom, mine Hrr, torde anklagelser af denna art vara de mest obefogade i verlden, då de icke kunna ske inför domstol, der den anklagade parten äger rätt alt försvara sig, och der han, genom det blifvande domslutet, kunde vinna den upprättelse, hvartill ofoget berättigar honom.
Det är likväl ett factum att härvid förefinnes en domstol, nemi. det allmänna vettets, och inför denna domstol är jag ganska lugn både för egen och för de kamraters räkning, hvilka jemte mig hade det ansvarsfulla åliggandet, att under 18 månader träget träla för det nu så mycket klandrade förslagets utarbetande.
Här har blifvit sagdt, att förslaget mera gick på bredden än på djupet.
Det är en möjlighet att så förhåller sig.
Sidornas antal uti förslaget har äfven blifvit antydt att vara allt för stort.
Det tillhör det erkända snillet, den öfverlägsna talenten att på sådant sätt kunna med peremtorisk säkerhet bedömma andras arbeten.
Jag vågar, såsom utan alla anspråk å stilistisk auctorilet, icke försvara förslaget mot de anmärkmr för bristande stil, klarhet, tankeföljd och korthet, som i klanderväg så skoningslöst blifvit uttalade.
Jag tror icke, att någon af Ulsk:s ledamöter, och aldra minst hade jag den dristiga förmätenheten, trott sig hvarken äga den academiska förmågan eller den stora, litterära bildningen, som skulle fordras, för att kunna i några ord åstadkomma ett sådant förslag sorn detta; och den värda ledamot, som i delta hänseende haft så mycket alt klandra, skulle måhända komma i erfarenhet af större svårigheter, än han möjligen anar, om han blefve satt uti nödvändighet att biträda vid redigerande af lagförslag, sådane sorn detta, och möjligen skulle han snart komma att finna problemets lösning utgöra ett bland de svårare, skriftställeriet har att framställa.
Man har anfört mot förslaget, alt de högre embetsmännen blifvit uteslutne från både valrätt och valbarhet.
Det är sant, att de hafva blifvit det i oell för deras embeten, men visst icke för deras egendom, så att genom lagligt innehafvande af en jordlott af 10 r:drs värde, erhålla de fullkomligt lika rätt med alla andra i detta hänseende.
Jag måste beklaga, att jag i denna punkt nödgas fästa mig vid yttranden, hvilka under denna öfverläggning blifvit fällde af en man, för hvilken jag länge hyst aktning, och jag ville till och med säga vänskap.
Då man klandrande och med bitterhet talar om den högsta bildningens uteslutande från valrätt, så hade jag hoppats att, åtminstone inom detta Stånd, en af de högst uppsatte embetsman i Staten skulle hafva lem - Den 28 Augusti. 40 lemnat andra prof på ståndpunkten af sin bildningsgrad, än han i detta afseende gjort.
Här har blifvit sagdt, att förslaget vore en narrtröja, som icke beliöfde emottagas af den första skräddare, som bjuder den.
Jag vill icke nedlåta mig att ingå i tvist om uttrycket; men om jag vågade tillåta mig att vara siare, så skulle jag likväl tilltro mig att förespå, det mångå af de brokiga lapparne i denna tröja med tiden kunna komma att pådragas af sjelfva Presidenten.
Det har blifvit yltradt med sä mycket klander : att man med så mycken skygghet undvikit begagnandet af främmande ord: att man infört det i min tanka vackra ordet valman i st. f. elector: att man begagnat sig af ordet gäll i st. f. pastorat, hvilket i talarens tanka vore ett högst olämpligt utbyte.
Jag lemnar åt mera sakkunniga att bedömma anmärkmrnes riktighet; men mig vill det förekomma, som sjelfva slutsatsen af anmärkarens påstående verkligen synes framkalla ett tvifvel, huruvida icke den värde talaren sjelf, i afseende å sina högre förmögenheter, varit underkastad en så beskaffad gällstämma, som den han för Huset så fasansvärdt beskrifvit.
Samme värde talare har äfven yttrat (jag vill till och med antaga satsens riktighet), alt hvad betyda hundralusen backstugusittare emot en Geijer t
Detta yttrande synes, såsom mycket annat, vara tillkommet nog mycket par bricole, och föga adequat uti bevisningsväg; ty det är en allmänt känd sak, att Prof. Geijer är den mest ifrige förfäktare af personlighetsprincipen, och alt Prof.
Geijer varit ledamot af det Utsk., sorn nu så mycket klandras för personlighetsprincipens inläggande i förslaget.
Att personlighetsprincipen inom Sverige hvilar på historisk grund, lärer icke med framgång kunna nekas.
Prof. Geijer måtte väl icke eller kunna förebrås att vara ohistorisk.
Det malte väl ej kunna tillvitas honom, alt icke han på någorlunda goda grunder framlagt sina åsigter i detta hänseende, och vid dem fastades också inom Utsk. vederbörligt afseende.
Här har äfven från samme höge embetsman blifvit yttradt (jag kommer ej ordagrant ihåg ordställningen och ber om ursäkt, om jag således i anseende till syftningen misstager mig), att förslagets förfäktare vore populariletsjägare.
Popularitetsjägeri synes mig hafva blifvit ett nära nog stående uttryck, såsom förebråelse emot dem, hvars åsigter eller handlingssätt råka finna sympathier inom det allmänna eller hos folket.
Hvad mig beträffar, så anser jag tillmålet verkligen icke så farligt som det låter; då jag gerna skulle vilja taga mig friheten fråga, om den ädlare menniskan, eller om någon, personligheten tagen i sin allmännelighet, kan med handen på hjertat frikalla sig ifrån begäret att snarare vinna sina medborgares bifall, än deras klander?
Och hvad annat är det väl man fördömmer, när man idkeligen upprepar popularitetsjagt såsom en last hos dem, som handla, som tänka och tro i öfverensstämmelse med folket; eller i motsats till dem, sorn föreställa sig vara folket så mycket öfverlägsna, alt de akta det för intet.
Med en särdeles tillfredsställelse har jag afhört ett anförande 2 H. 7 50 Den 28 Augusti. af en ledamot i Const.Ulsk., som åtminstone lemnar mig, som ifrigt önskar reformen, någon anledn. till förhoppning, att, oaktadt det nn ifrågavar. förslaget kommer att falla, detta Ulsk. möjligen kan komma att lemna ett förslag, och ingen kan litligare än jag deråt önska en större framgång, än det fallna rönt, särdeles inom detta Hus.
Hvad beträffar 1840 års Const.Ulsk., så tröstar jag mig åtminstone öfver den motgången, att se förslaget falla, på den grund, att jag är innerligen öfvertygad, att ingen med någon verldskännedom har kunnat eller bort sträcka sina förhoppningar längre, än att detta förslag skulle göra sin tjenst i sakens första stadium.
Det har åtminstone ä bane bragt några stora grundsatser, som aldrig komma att utdö, förr än de utkämpats till ett nöjaktigt resultat.
Dessa grundsatser hafva tiden till sin bundsförvandt, och den är mäktigare än allt.
Det ligger i mensklig» naturens otålighet att föreställa sig, att hvad som icke under en menniskovarelses lefnads- eller åtminstone verksamhetstid t ill vägabringas, aldrig skall komma att inträffa.
Man anser denna tid som en oändlighet, och detta ligger i vår natur, inom hvilken oron utgör drifkraflen för alla vära handlingar.
Då cn menniskas lifstid likväl blott utgör en secund i tiden, så hyser jag icke den minsta tvifvel i afseende å förslagets framtid; ty jag är säker, att ur dess aska skall uppstiga något, jag hoppas ännu fullkomligare och bättre. 1840 års Const.Ulsk. har redan ägt den tillfredsställelsen att se förslaget hyllad t af åtminstone tvä RiksSt., utaf hvilka det ena är sä till sågandes ett privilegieradt RiksSt.; ty jag kan icke annat än kalla för privilegier den rättighet våra städers obetydliga population äger, att lemna en fjerdedel lill representationen.
Alt hela den stora massan af BondeSt. godkändt förslaget, deruti finner jag ingenting underligt, dä förslaget helt och hållet är till BondeSlts fördel, och lemnar det en, måhända alltför stor öfvervigt.
Jag vill för ingen del neka, att förslaget är så släldt, att möjlighet finnes för BondeSt. att tillsätta ett vida större antal representanter, än som vore nyttigt både för dem och för det allmänna; men jag befarar ingalunda något vådligt resultat af ett sådant förhållande.
Jag förtänker likväl ingen annan alt klandra det.