Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H°rr Grefve Mörner har inlåtit sig i ett vidt och bredt försvar för de prohibitiv* Lagar och åtgärder af alla slag, sorn nästan öfversvämnvdt och tiliintptgjori all rörelse under de sisst förfimna sju åren.
M^n kan väl svårligen undgå, att t Förbigående anmärka det bt.syniiFrliga härvid, att samme Talare, som 1815 så ifrigt besiridde de prohibiuva åsigternes antagifd *, nu uppträ ler och lofsäger Ministären derföre, att dessa åsigter sedermera blifvit fö j e; men då den ädle Grefven afbållit sig ifrån allt yttrande öfver Friherre Anekarsvärds påstående, att alla dessa prohibitioner, icke, å-om i andra länder härrört ifrån öfvertygelsen om det prohibitiva Systemets nytta för egna Ni ringars tillväxt och förkofran i allmänhet,’ utan ifrån samma källa som kursoperationerne, och endast utgjort en länk i kedjan af de bemödanden, sorn Styrelsen gjort för att nedsätta kursen och förbättra Bancosedelns värde, __ så torde något ännu återstående tvifvelsmål vara förlåtligt, huruvida proJ hibitiva-Systemets antagande här i Sverig® verkligen skedde af princip eller emedao he« Ben 5 Maji e. m. 77 is Europa, såsom Herr Grefven yttrar sig, satte sig uti *n prohibitiv författning; hälst vissa Författningar utom de af Friherre Anckarsvärd åberopade, såsom t. ex.
Hammarskattens erläggande i silfver, förhöjningen i ]erntu!len 1816, för att, som det hette, förbinda exportörernes intresse med det allmännas, __ den, vår handels credit så förstörande tryckningen af listan öfver vexelsluten, m. fl. och i sammanhang dermed, de till RörelssCapitalets förminskning vidtagna åtgärder genom inskränkningen i privata assigneringen o. s. v, svårligen torde låta förklaia sig utur någon annan synpunkt, än den af Friherre Anckarsvärd angifna; och i gadant fall skulle följandet af prohibitiva Systemet sannerligen ej be^ visa så mycken omtanka eller planmässighet i Ministörens förfarande, helst då man besinnar, att det prohtbiva Systemet här blifvit på ett förvändt sätt tillämpadt, att en stor del af det sorn borde förbjudas, är tillåtet att infö a emot lindriga tuilafgifter, hvaremot en myckenhet af det som borde tillåtas, är förbjudet.
Genom fortsättandet af d<tta misstag och genom Handels-Tractaten* förnyande i afseende på F n«ka Handeln, har man, godvilligt underkastat sig olägenheterne af både, det oinskränkt fria och det prohibitiva Systemet, utan att af n. gotdera draga nytta.
Ministéren skall väl till sitt försvar förmodligen ånyo förekasta o^s, att RiksensStänders önskningar om prohibittoner emedlertid blelvo uppfyllde.
Det torde dock vara öfver - 78 Bea 5 Maji e, mi flödigt, ett här ingå i någon vidlyftig utveck3 ling för att bevisa, det Riksens Ständers klagan vid 1815 års
Riksdag liufvudsakligen var rigtad emot missbruken och undafitagslagarne de nästföregående åren , och att i de förhållanden, der förändring åsyftades* den åtminstone ej önskades hvarken brådstörtad eller sträckt till den ytterlighet, sorn sedan ägt rum.
Men efter man vill låta påskina ett sådani miigtigt inflytande af Riksens Ständers önskningar under den förflutna tiden, så torde det
Vara mig tillåtet att fråga, hvarföre under samma tid, ej samma benägna afseende fästats på Riksens Ständers så ofta förnyade önskningar om RiksHufvudboksarbetets påskyndande, om en förändrad Organisation af Tullverket, om en Instruction för Magazinslnrättningens Styrelse.
Det närvarande tillståndet med dessa angelägenheter synes ej vittna* hvarken om särdeles nit att efterkomma Riksens Ständers önskningar och ej elier om någon synnerlig verksamh*t hos Minisféren, då Förslaget till instruction för MagaainsDirectionen för 25 år sedan inkom till Regeringen och ännu lärer sakna all åtgärd.
* Den kommande Häfdatecknaren lärer väl ej underlåta, att såsom varnande minnfen af denna Ministörs omtanka och conseqvens, anteckna hushållningen i Magazinslnrättningen de sednare åren, SpanncMtsålsupphandlingarne och undsättningarne samt Kornexporten till MedelhafsLänderne m. m Men då Herr Grefie Mörner vill urskulda Ministérens förfäran - Den 5 Maji e, rrt.
79 de, att sedan i8'0 ej hafva giort någonting £ >r t sarta i verkställighet Ständernes och Regeringens beslut, rörande näringsfriheten, så lärer en samtida åskådare ej böra antaga dna ursägt utan att göra påminnelseh: att två Stånds sfadnsode mot två i denna fråga vid 1»»5 och 1817 årens Riksdagar ej hindrade
Styrelsen aft göra hvad allmänna tänkesättet fordrade, då BorgareStåndet j & 12 och Regeringen sjelf sedermera yttrat, att Skråförfattni- t’ "ii m. rh- utgjorde Reglera ntariska stadf ith.i, tom tillhörde ÉcOnprtiiska Lagstiftning n. der Resö ringen obehindradt ensam kunde stifta Lv Och då C >ntmntérade tiil Skråförf ipivg irnes ö* v«rseende år j 8 tö hemställde, n ■ t handeln mel inhemska händtverksvahrot bad» > orh utom marknader matte, genom ett u"ryckfgt sta leande, förklaras fri och obes hii diadt. och Riksens Ständer^ JustitiseOmbudstn n i < n hemställan erinrade om det samma år 18:0: så synes det, sorn man svårligen skulle k ur na fritaga Minisiéren från förebråelsen för overksamhet, dä i detta ämne ännu ingenting bhivit tillgjordt.
LandtbruksAcademiens totala vanvårdnad torde icke heller böra lemnäs obemvkt, i en tid då hela den bildade verlden inser värdet af vetenskaparnas tillämpning på Käringärrie, såsom det kraftigaste och säkraste medlet att befordra National välståndets hastiga förkofran.
Oagtadt denna Academie är stiftad af Hans Maj;t Konungen sjelf och med skäl kan kallas Hans Maj.ts egen Academie, Den 5 Maji c. m. inger den icke dess mindre redan genom sins toma oanvända palatser, aningen af det Skådespel af Romerska ruiner, som Herr Grefve Mörner i sitt anförande omtalar tili försvar af GöthaCanal, hvilket storverk säkerligennuskulle mindre klandras, om visedan år 1812 hade ägt en mindre ensidig Ministére.
Det torde förtjena att vid ett annat tillfälle serskilt undersöka, huruvida orsakerna till LandtbruksAcademiens närvarande förfall, ligger i naturen och organisation af denna inrättning, eller bör tillskrifvas dess närvarande Styrelse.
Herr Grefve Mörner har uti sitt ofta åberopade anförande uppmanat oss att under/oka, om de olägenheter, hvaröfver vi beklaga ort,'kunnat af Regeringen förekommas?
Får fl ejter en fladalt pröfning, säger Grefven kan man afgöra, ont tadlet vore billigt eiler ej.
Deona uppmaning har påkallat desse få anmärkningar, hvilka visserligen kunde utsträckas ganska långt; mea det vore utan ändamål att blifva vidlyftigare, då Landets närvarande ställning nogsamt vittnar hurudan Ministéren varit sedan år 1810.
N:o 6, Hane Excellence Herr Grefve afl IVetterJledt, Guftaf:
Jag har länge tvekat, om äfven jag skulle - Den 5 Maji e, m. le förlänga en tärhända redan nog (idodande och tröttande öfverläggning, i synnerhet sedan 2:ne aktningsvärde Ledamöter inora det» ta Ständ i föregående Plena besvarat de anmärkningar, som af Herr Friherre Anckarsvärd blifvit gjorda emot Styrelsens åtgärder, inea heldre än att ytterligare utsträcka till en blifvande
Protocollsjusteriug detta periodiskt återkommande ämne, har jag trodt mig böra nu genast yttra min åsigt deröfver, jag är skyldig den det Stånd, jag har den äran tillhöra, det Embete, jag innehafver, de pligter, det mig ålägger och det öppna handlingssätt, som jag anser böra utgöra första villkoret för en ansvarig
Embetsmans enskilta ställning inom ett Constitutionelt samhälle.
Det är med fästadt afseende .på dessa för-, enade grundsatser, som jag börjar med att förklara, att Konungens ansvarige Rådgifvare, ansvarige för de råd de gifva, på sätt EfögelingsFormen bjuder och föreskrii ver, åtkomlige för anmärkningar, på sätt Grundlagen äfven till ordalagen bestämmer, icke äropl gtige att ingå i något särskillt svaromål å en enskilt Ledamots emot deni rigtade anmärkningar; och att då jag nu går att åtminstone i allmänhet yttra mig, i anledning af de tillvitelser, som blifvit gjorda af Friherre Anckarsvärd emot den så kallade Ministérens overksamhet och bristande skicklighet, sker det af mitt eget val, icke af någon mig ålagd Con - Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. IV Band. £ 82 Den 5 Maji e, m. stifutionel förbindelse; men det sker, för att om möjligt är, vinna ett slut på en strid, som, om den stadnar endast vid svar och gensvar: nödvändigt skall leda till ödande af en tid, som nyttigare kan användas; men det sker, för att ådagalägga äfven min åsigt af ämnet och af dess påföljder.
Jag skall icke ingå i någon särskild vederläggning och pröfning af de skäl, på hvilka Friherre Anckarsvärd grundar sin öfvertygelse om Styrelsens osammanhang och overksamhet.
Svaret derpå har Grefvarne v. Pia* ten och Mörner fullständigt gifvit; men jag an* ser mig blott vid detta tillfälle böra anmärka, att då denna öfvertygelse synes vara så stadgad hos Friherre Anckarsvärd att han nu för 3;dje gången inför detta aktningsvärda
Stånd framträder med anföranden i allmänna ordalag uppfattade, till stöd för denna sin mening, så förmodar jag, att han icke heller lärer underlåta, att, till förmon både för Konung och land, gifva åt denna öfvertygelse all den påföljd, som Grundlagarne medgifva, att han derföre icke anser sin pligt såsom Representant endast inskränkt till klagomål utan verkan, men äfven dermed förenar den handling och de åtgärder, sorn honom i egenskap af Representant tillkomma Då det i intet Land och för .intet Folk kan vara nyttigt, att hafva osammanhängande och overksamme Styrelseorgarer, synes mig att den som äger denna öfvertygelse, icke bör tveka, att åtminstone begagna alla de medel sorn Lagarne gifva vid Den 5 Maji <*. handen, för att kalla Representationens mening till stöd för sin egen, och derigenom åtminstone söka bereda en förändring i Styrelsepersonalen, och att han derföre icke lärer underlåta att fästa ConstitutionsUtskottets allvarliga uppmärksamhet på det speciella i dess allmänna tilivitelsepunkter.
De som med mig äro föremål för anmärkningarne, äro åtminstone berättigade att förvänta sig denna conseqvence emellan fortsatta anmärkningar och handling.
Med högre pligter emot Fäderneslandet, som bleivo dera ålagde, då de emottogo deras ansvariga Embeten, förena de likväl samma rättigheter gom öfriga medborgare.
De böra äga skydd af
Lag och det allmänna omdömet intill dess de af Lag eller det allmänna omdömet äro dömde, och utan att äga något anspråk på ofelbarhet, erkännande deremot gerna, att brister finnas hos dem, likasom hos andra, och att äfven, med de bästa afsigter, felsteg kunna begås, tro ds likväl, att aktning och förtroende äro de första vilkor för hvarje Styrelse, den må heta StatsRåd eller Ministére, och att då dessa tänkesätt icke kunna hysas för den man anser för osammanhängande och overksam bör man göra allt för att försöka få en annan, i synnerhet då Grundlagen lemnar tillfälle dertill, och en sådan för hvilken man kan hysa aktning och förtroende.
Må Avisskrifvaren, understödjande de meningar, som här blifvit yttrade, fritt i offenteliga
Dagblad framställa sin mening om Pr.n 5 Maji e. »j* de® ga kallade; Ministérens oskicklighet, och Utlofva ojäfaktig» bevis derpå.
Vid sådan?
* tillmålen bör naturligtvis icke något afseende fästas.
Men då en Representant framstår och icke blott för en gång, utan i en fortsatt utveckling, anför dylikartadö anmärkningar, och använder derpå hela förmågan af sina kunskaper och sitt begrundande, då böra dessa anmärkningar mätas unde1 andra äsigter och betraktas under en annan synpunkt.
Det är af aktning för detta Representantens högre och vigtigare kall, som jag afgifvit denna förklaring ; den utgår från ett hjerta , gom vet att värdera hvad friheten klafver, men som derjemte innerligen tror, att denna frihet, grundad på gemensamma rättigheter, äfven för sitt bestånd påkallar gemensamma pligter.
Jag har gagt detta för sjelfva grunden till Friherre Anckarsvärds anmärkningar.
Jag skall nu något vidröra fället.
Detta har af en vida skickligare talare än jag inom detta Stånd redan blifvit vtdrördt, men det förenar sig så nära med mitt ämne, att jag anser mig icke kunna undgå att derom yttra några ord.
Alla dessa anmärkningar emot Styrelsens overk. samhet, emot dess underlåtna åtgärder, emot det handlös» tillstånd, hvari den lemnat Nationen, hade de icke likaväl kunnat göras, utt-n att omförmäla eller åberopa vinsten eller icke vinsten af en Statshvälfning/, som räddade Sverige och der ädelheten i utförandet stämplade ädelheten af företaget.
Den 5 Maji e, «, f en tid, så rik på brännbara ämnen ut-' om oss, då makten ej kämpar mers i ord eller i löndom, men med högljudda läror och i väpnad handling med de liberala grundsats seme, hvarföre påstå, att ingen vinst blifvit Svenska Folket efter Statshvälfningen tillskyndad?
Hvarföre, äfven med öfvertygelse derom, yppa densamma?
Kan den vara nyttig att bibringa oss sjelfve; kati den vara nyttig att bibringa de främlingar, som följa oss med deras uppmärksamhet.
Och behöfves det att utgå från en sådan premiss, för att visa Styrelsens oskicklighet?
Och finnes inom den tideryrnd, som Friherre Anckarsvärd heskrifvst, icke en enda åtgärd, som förtjenar dess gil-- lande så må han åtminstone erkänna, och honom såsom sjelf verksamt deltagande i Statshvälfningen, tillekrifver jag åtminstone hans delaktighet i denna vinst, att man åtminstone måtte hafva tillvunnit sig den rätt och dea förman framför närmast förflutna fider, att har öppet kunna säga, att man ingenting vunnit, jag skall icke fästa mig vid uppgiften af 13 eller 14 årj jag skall antaga dea tidepunkt Friherre Anckarsvärd i sitt svar på Grefve Mörners anförande åberopat och det är med fästadt afseende på Maji månad 18 iq, som jag med trygghet kan säga; ”Stige den fram, som med hopp cm framgång för bevisningen kan påstå, att Svenska Folket nu 1823 icke befinner sig uti ett bättre mera lycklig individuelt tillstånd, än då.”
Jag skall blott tillägga att detta Folk, nyss räddadt af behjertade mäns lugna snöd, af en åldrig Furstes manliga upp» i i Ven a Maji c ni. offring af egna känslor och af sina återstående dagars lugn, såg sig vid denna tid för 13 år tillbaka, tryggadt för sina framtida förhoppningar genom en Furste vid thronens sida som, kallad af allmänna förtroendet, redan hade uppfyllt dess förväntan.
Men innan månadens utgång släcktes detta hopp, och det radan i hamnen bergade skeppet öfverlemnades åt det sveksamtna ödet att skakas af nya stormar.
Hvad var då detta individuell lyckliga tillstånd för detta urgamla ädla Svenska Folk, som, krossadt af motgångens slag, upprördt af de dystraste begrepp, fästade vid KronPrinsen Carl Augusts dödsfall, såg oskyldigt inhemskt blod flyta inom sitt sköte och Europas mägtigaste
Stater färdige att inblanda sig i dess inre angelägenheter.
Vid en sådan tidepunkt förlorar sig framför det stora helas politiska tillvarelse, vigten af några underlåtna elier, efter enskild Öfvertygelse, felaktiga inre åtgärder.
Den Försyn, sorn alltid vakst öfver detta land, som, då allt synes förloradt på sätt dea största Svenska Talare sagt, alltid framkalladt, desss hjeltar, dessi hämnare som i hjertat haft nit att rädda sina bröder och blod att för dem uppoffra denna Försyn, gäger jag, förenade sinnen och hjertan, och ledde dem att kalla från Henric 1 V:s Fädernesland den Konung, åt hvilken vi i dag egne en gemensam trohet och en gemensam tillgifvenhet.
Jag skall ej säga hvad
Han gjort, för att rättfärdiga Svenska Folkets val; men oagtadt, efter hvad jag nyligen hördt, jag går att blott; Den 5 Maji e. m. 87 ställa mig för den tillvitelse af Herr Grefva Posse, att jag begagnar mig af hvad han kallar utnötta /ra/er, skall jag likväl tillägga, att tryggade områden, ett förenadt BrödraFolk, en förvarad sjelfständighet, en återvunnen aktning, en på den stora Gustaf Adolfs och Dess Fältherrars stridsfällt åter upplifvad krigsära, en utplånad Statsskuld, dessa fördelar, de framträda sjelfmant i Maji månad J823 att vittna för Carl Johan och för Hans Styrelse.
De tala i hvarje bröst, som här omgifver mig, i hvarje brÖ6t som andas på Scandinaviens jord, och de få ett gensvar i de sköldar som äro fästade på dessa murar och som förena minnet af samtida bragder, nied de väldiga minneni af en förfluten tids Krigsära.
Dessa höga och stora vittnen, de kunna icke jäfvas af Friherre Anckarsvärds hjerta, och omgifven af dem, tror jag mig tryggt kunna framstå att besvara hans förut åberopade kallelse.
Det är äfven denna hållning i taflan, -sorn jag hos honom hade önskat att finna, äfven om derigenom färgen hade bleknat i det som ansågs anmärkningsvärd! och felaktigt.
Jag är öfvertygad derom att äfven dessa färgor derpå hade vunnit.
Nagelfarad till ytterlighet och sönderstyckad i detaiIler kan svårligen någon mensklig handling undgå att gifva anledning till tadel eller rättelse.
Huru mycket mer dessa allmänna Regeringsåtgärder, som verka på allas interessen och på allas öfvertygelse. jag vördar den grannlaga uppmärksam - 23 Den 5 Maji e, »?. het, som egnas åt Styrelseorganernes handlingar och beslut i en Constitutionel Stat. jag anser den lika ovilkorligen nödvändig för dessa organers eget personliga anseende, sorn för helgden af Folkets rätt. ilen då meningen af denna granskning, då ändamålet för denna uppmärksamhet icke kan vara att ägga, reta och söndra, mea att varna, upplysa och rätta, så ligger inom området af dessa sednare afsigter vägen och sättet redan utstakade att hinna till målet.
Må åled; s Representanten, till skärpande af sin syn, fritt väpna sina ögon; men månne han uppfyller sin egentliga bestämmelw se, om ban tiilsluter det ena ögat för att på »ärmare hail mödosamt forska med synglaset.
Friheten har otta lika så många smickrare som enväldet, och det höga språket hos den förras bekännare äger ofta ett lika ursprung, som det låga och krypande tungomål, hvarmed enväldets verktyg och tjenare framhviska sina meningar eller låta gissa till sin öfvertygelse.
Med allvar i sak men måtta i uttryck framgår den sjelfständigc mannen emellan begge dessa ytterligheter, utan afsigt att köpa, vare sig någons eller mängdens gunst.
Och då jag säger mig sjelf emedan jag aldrig skall tillåta mig att tro om andra, det jag ej önskar att andra må tro om mig, att detta är och bör vara Herr Friherre Anckarsvärds afsigt, så tror jag mig kunna vädja till honom sjelf, i afseende på de meningar,, jag här yttrat.
Under ett inbördes erkännande af värdet Dan 5 Maji c. m, 3 9 af andras tankar och åsigfer, under uteslutande af sill öfverdrift i deras framställande, skola våra öfverläggoingar antaga den allvarliga men lugna gång, som åt sakerne gifva deras tillbörliga vigt, mea åt personligheten intet ytrymme.
Fäderneslandets vigtiga angelägenheter kräfva handling och beslut, icke personliga tvister.
Likgiltigt må det vara, hvilka Styrelsens organer äro eller blifva; men likgiltigt kan det, för ingen V3ra, att se Sveriges fri borna Söner, nu och i kommande tider, i broderligt och enigt förbund omkring deras Lagbundna Konung, deras åldriga, ärofulla baner och de af dem sjelfva stiftade lagar.
Bilagor till PleniFrotoeoIiet för den j Maji, förmiddagen.
N:o x. Grefve von Schverin, Fredric Bogislaust Höglofl.
BancoUtskottet har uti sitt be* tänkaade för Riksens Ständer anmält att Her» Den 7 Maji j, in, rar BancoFullmägtige, hvilka af Utskottet blifvit hörde, varit af delade tankar, samt att pluraliteten afstyrkt Batikens publicitet, hvarvid, bland andra skäl äfven blifvit anfördt, att ändring i Grundlagarne blefve nödig innan pu* bliciteten kunde beviljas.
Utskottet delar icke denna åsigt.
Utskottet förklarar att det anser frågan om uppgift på Bankens hela ställning icke stå i det omedelbara sammanhang med de i Grundlagen gifna stadganden, att ändring i deras innehåll må anses böra föregå de äskade uppgifternas meddelande.
Likväl har Utskottet ansett sig böra underställa Ständernas egen pröfning att afgöra om Grundlagen lägger eller icke Jägger hinder i vägen för Bankens publicitet, det vill säga med andra ord, antingen nuvarande ,Ständer kunna om frågan besluta, eller om, efter föreslagen ändring i de §. §. af Grundlagen, som synas pluraliteten af Herrar BancoFullmägtige utgöra hinder för publicitetens beviljande, rättigheten att besluta bör öfverlemnas åt kommande Ständer.
Det synes mig så mycket mindre nödigt att genom proposition utröna Ständernas tanka i denna fråga, som Ständerna redan derigenom att publicitetsfrågan fått inom Stånden väc^ kas, samt blifvit remitterad till Utskottets utlåtande, tillkännagifvit att de icke i Grunda lagen funnit något hinder för frågans afgörande.
Den 7 Maji f. m. 91 Hvad åter beträffar de egentliga vilkoren för publiciteten3 så har Utskottet förklarat: 1:0.
Att, om Ständerne skulle finna för godt äska uppgift om Bankens ställning och i denna del Jör tillfället upphäfva all kraft och verkan af den aflagda tysthetseden, så finner Utskottet intet hinder derföre, och befarar ej heller deraf någon skada för Bankens credit. 2;o.
Att, om Ständerne skulle besluta att en sådan uppgift nu skall ske, grunden derföre må blifva Bankens sist afslutade räkenskaper, utan inskränkning för öfrigt i afseende på upplysande uppgifter för den förflutna tiden, om de speciabter äskas. 3:0.
Att, sedan den för tillfället nödiga utredning blifvit lemnad, Ständerne, efter Utskottets hörande, och i sammanhang med den blifvande Financeregleringen måtte afgöra och bestämma, om och huru vidt ytterligare i detta ämne , framdeles under Ständernas sammanvaro, eller dess emellan årligen efter afslutade räkenskaper, eller efter hvarje revisionsförrättning må kunna allmängöra®.
För min del finner jag i desse af Utskot; tet föreslagne villkor inga väsendtliga hinder uppställda för den af så många önskade publiciteten.
Att Ständerne hädanefter, ehuru de kuni na finna sig i tillfälle att sjelfva bedöma de 93 Ben 7 Maji f m. åtgärder, hvilka i afseende på Bancoverket kunna synas dera nödige, aldrig måtte fatta beslut, utan att först hafva hört BancoUtskottet, yrkas med så mycket större skäl, 6om Ständerne inalles icke få öfver någon fråga besluta innan vederbörligt Utskott blifvit hördt.
M>g vill det sjrnas att aila tre ofvan uppl gifna momenter hade kunnat sammanfattas uti följande enkla proposition: om nemligen, Rikets Ständer skulle vilja besluta, att, efter upphäfvande af 1072 års beslut, uppgifvit i Ut« skottets första betänkande såsom egentliga hindret för publiciteten, BancoOrdningens 72 må återställas i sin fulla kraft.
Alla förhållanden skulle i öfrigt fortfara,, sådane sora de varit.
Tysthetseden klefve bibehållen i alla de mål, hvilka enligt BancoGrdningarne hemliga hållas böra, nemligen i hvad sorn rörer ensbildtas räkningar med Banken.
Kommande
Ständer skulle bibehållas vid sin rätt att fordra uppgift på Bankens ställ— Sting, grundad på samma BancoOrdningemj.
72 §. i kraft hvaraf nu församlade Ständer ir.-s fordrat uppgift på Bankens närvarande ställning, och Utskottet bibehålies vid sin rätt att för Ständerne föreslå de beslut i afseende på Banken^ som omständigheterne kunna påkalla* Ben 7 Kaji j. mi 93 Nso 2.
Grefve Gullenborg, Johan Henning: