Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu deremot står det i nya bolagets skön att stänga farleden, om det ej för genomfarten erhåller hvad det behagar föreskrifva, och det förslag Hr Skogman uti sitt skriftliga anförande uppgifvit till botemedel häremot, nemligen att på en omväg åstadkomma hvad som blifvit försummndt, är, så vidt jag vid uppläsningen kunde fatta det, så raffineradt, att jag åtminstone icke anser det verkställbart, sedan man försummat att betinga sig villkoret vid oclrojens afslutande.
Den värde talaren, som yttrade sig öfver denna punkt uti förra plenum, behagade nämna, att en insinuation varit framställd i allmänt tryck angående något hemligt contract * D e ii 3 Juli f. m. som skulle finnas emellan actieägarne.
Åtskillige af R. o. Adis ledamöter torde förmodligen känna, att ett rykte om ett så beskaffadt hemligt contract verkligen circulerat.
Den värde talaren tycktes också medgifva det, då han förklarade, att afskriften af detta contract funnos hemma hos honom och der stodo att få se.
Jag har nu i min hand en afskrift af detta contract, sådant det allmännast är spridt.
Jag tillstår, att med afseende på den värde talarens då lernnade upplysningar, hade det varit min tanke att nu uppläsa detsamma för R. o. Ad , för att få inhemta hans tanke, om det var det rätta; emedan det är ett högst intressant document, ett document af så stor märkvärdighet, att man troligen icke på långliga tider sett ett sådant contract.
Men för att icke fela mot den grannlagenhet, jag bör ålägga mig sjelf, efter hvad här nyligen passerat, och för att ej åter oroa någons ömtålighet om 90 §:n, skall jag afstå från dess uppläsande.
Jag vill blott nämna, att det går derpå ut, att, till följd af de fördelaktiga villkoren, aldrig mer än 45o adier blefvo tecknade i stället för i5oo, och på dessa 45o adier endast 20 proc. lemnade; det öfriga skulle, om det ej behöfdes, blifva en benefice åt de nuvarande actieinnehafvarne på vissa vilkor.
Jag öfverlemna!' då till eder, mine herrar! att bedömma hurudant” det nya Franska viset” i dylika transactioner med Staten presenterar sig.
För min del tror jag, att det finnes ett kort Engelskt ord, som vida närmare svarar emot den rätta beskaffenheten.
Jag har nu genomgått åtskilligt af den tafla Const.
Utsk:s memorial omfattar, äfvensom åtskilliga af de svar Konungens rådgifvare derpå afgifvit. R. o. Ad. tillhör det att bedömma, huruvida desse rådgifvare varit sådana, som de, enligt grundlagens mening, bort vara.
Man kan härvid icke underlåta att vid delta tillfälle erinra sig, huru flere af dem i förra plenum förklarade, att de ingalunda tro sig äga de förbindelser man vanligen vill fästa vid en s. k. ministere; att de anse sig fullkomligen oansvarige för de mest ingripande åtgärder i vårt allmänna samhällsskick; huru de ännu upprepa och söka förskansa sig bakom de lösryckta ordalagen i 4 §:n 1 mom.
Reg.Fm, att Konungen äger allena, styra Riket; och huru de ändtligen, genom sin afgifna trosbekännelse om samhället och regeringssättet i allmänhet, förflyttat ämnet in på det generella området, att inan måste göra sig den frågan, huruvida desse rådgifvare anse Regeringen vara till för folkets skull, eller tvertom, folket för Regeringens skull.
Jag tror, alt deras mening i detta fall jäfvas, icke hlotl af det factum, alt det var Svenska folket sjelft, som med sin egen kraft iSogafsatte en Regent, just för det Han genom sitt envisa allena-styrande hade bragt landet till branten af dess undergång, och att meningen med den statshvälfning, som då skedde, icke kunde vara alt genom al le— nastyrundels bibehållande möjligen blifva utsatt ännu en gång Den 3 Juli f. m. >99 för samma vådor; den jäfvas äfven af de motiver, med hvilka 1809 års lagstiftare beledsagade Reg.Ftn , och hvilka af R.
St. då allmänt antogos.
Dessa motiver hafva kanske någongång förut inom detta
Hus blifvit upplästa; men jag utber mig, det oaktadt, att få upprepa några uttryck derutur, emedan det ej kan ske för ofta, då man så ofta ser dem vara förgätna, oaktadt de förtjenade och behöfde att inskärpas i minnet lika väl som vissa kungörelser, hvilka årligen uppläsas från predikstolarna.
Det heter uti dessa motiver, ibland annat, att ”Konungens beslut icke skola kunna ”jorhasla.de ”leiser,- att Statsråden, ställde under ansvarighet, icke blott Jför deras yttrade rådslag, utan äfven för deras tystnad, J1då de bort råda, måste sjelfve sorgfälligt söka upplysnin”gar, för att bevara sitt lif, sin välfärd och sin heder, och ”alt på detta sätt och genom de öfriga medel, som äro fö”reskrifna i afseende på ärendenas beredande, bör Konungen icke i något fall kunna missledas, och allmänna rösten -”icke kunna hindras att genom någon organ tränga fram ”till honom; att den oafbrutna vanan att höra råd, allvar"ligt och högtidligt gifna , skall i hans sinne stadga aktning "för sanning och rätt; och att” (äfven i det värsta fallet,) "om ännu en gång ett oblidt öde skulle på Sveriges thron ”uppsätta en egenmäktig Konung, skall dock den förenade ”kraften af hans lådgifvares föreställningar, af nationens ’fritt yttrade tänkesätt och af vissheten om kommande Stan”ders ovilja tidigt bryta hans våldsamma lynne.”
Men det är icke blott i denna act man finner nedlagd en ledning för de förhållanden, som böra äga rum emellan Konungen och rådgifvarne och emellan Regeringen och Ständerna.
Det förekommer äfven i andra.
Det kan icke anses ligga utom ämnet för en så vigtig handling, som den Ståndet i dag har att utöfva, om jag ber att jemväl få erinra om ett document, som lärer få anses för ett af de vigtigaste, som kunna ligga till grund för hvars och ens tanke i detta fall.
Det är Prins Johan Baptist Julii försäkran till Svea Rikets Ständer den 31 Oct. år 181 o, sedan H. K.
H. genom deras val och förening blifvit förklarad för Svea Rikes Kronprins; och lyder sålunda : ”Alldenstund Ri St., genom ett fritt val, utkorat och förklarat
Oss för Svea Rikes Kronprins, att efter H. K. M:s, den allernådigste Konungs och Herres, Carl XIIl:s, nu jemväl vår allernådigste Konungs och Herres, dödliga afgång, Svea Rikes regering tillträda, till Sveriges Konung krönas och hyllas samt
Riket styra efter den af R.
St. den 6:te Juni 1809 fastställda samt af Konung och Ständer antagna Reg.Fts bokstafliga föreskrift och Rikets öfriga gällande så väl grundlagar som allmän lag och laga stadgar; alltså emottage
Vi med uppriktig erkänsla denna Oss betedda ära, och försäkre, att vårt fasta uppsåt och oryggliga beslut äro och alltid vara skola, att efter vår yttersta 200 Den 3 Juli f. m. förmåga emot ett fritt folks så oinskränkta förtroende svara, på sätt detsamma äger rätt att af oss fordra och vänta.
Detta allt vele och skole Vi oryggeligen hålla, sä kärl det oss vara må att Svea li.
St. och innebyggare skola vara pliglige, alt deras af gifvande tro- och huldliets-ed emot oss efterkomma och fullgöra.
Tili yttermera visso förbinde vi oss härmed och bekräfte med vårt namns egenhändiga underskrifvnnde och med liflig ed, att Vi allt detta obrottsligen skola fullgöra; så sanni mig Gud hjelpe till lif och själ.”
Jag skall anhålla att härtill få lägga ännu ett annat document, nemi. ett tal vid riksdagens afslutande 1S10, å hvilken grundlagen hade blifvit antagen.
Konungen yttrade deruti: ”Men sedan farorna flytt, sedan fäderneslandets tillkommande öden klarnat för våra blickar, tillhör det eder, gode herrar och Svenske män, att fullborda, att underhålla det verk, J så lyckligen grundat.
Återfören till edra hemorter de tänkesätt, som ledt edra rådslag, visen med edert efterdöme, att endast genom uppoffring af alla enskilda böjelser åt Statens allmänna fordringar, genom försakelse af egen fördel till förmån för fäderneslandets, genom förtroende till egen krafts sorn mångdubblar den, genom mod att våga allt hellre 'än att bära träldomens ok, genom detta varma nit, som vidgar hjertat och gjuter rörelse och lif i hvarje förelag, skall Sverige bibehålla sin ära och sin sjelfständighet.
” Jag skall bedja alt ännu få citera ett par handlingar , nemi.
Konungens tal till Preste- och BondeSt:n vid 1809 års riksdags början.
Till Preste-St. yttrades: ”Svenska folket har återtagit sin urgamla anda, det har åter visat sin egna fordna kraft, för att åt fosterbygden gifva fred, frihet och vältrefnad; hvarje steg till detta stora ändamål har varit synbart fortskyndadt och underhjelpt af Försynens mäktiga hand.” Till BondeSt. yttrade Konungen: ’’Så ofta jag betraktat mitt fäderneslands och andra samhällens stätshvälfningar, har jag alltid dervid gjort mig den frågan:
Hvad hafva de talrikaste classerna, hvad hafva de lägre närings staude n, och framför allt, hvad har den arbetande jordbrukaren dervid vunnit?
Under denna synpunkt har jag snart upptäckt hvarje skedd förändrings skadlighet eller fördelar.
När mitt älskade fädernesland nyss rycktes ur olycksdjupet, frågade jag mig åter:
Hvad vinst kan Sveriges allmoge enskildt deraf hemta ?
Svaret var detta:
Dess söner skola ej mer blöda och förgås i ett fruktlöst krig; dess förmögenhet skall ej mera med hårdhet utkräfvas och förskingras; dess otaliga bördor och besvär, oskiljaktiga från ett förstörande och onödigt krig, skola upphöra; utländska krigshärar skola ej föra Sveriges allmoge i det slafveri, som vid sådana tillfällen är jordbrukarens hårda lott i andra länder; dess urgamla frihet och sjelfständighet skall vid ett riksmöte, der fäderneslandets räddning och vältrefnad - 33 e n 3 Juli f. m. a oi liad äro de enda föremålen , ytterligare beredas och befästas; allt hvad sorn ännu trycker, försvagar, förfördelar moder jordens närmaste fosterbarn skall der till Rikets sanna val afhjelpas och förbättrasOm
Konungens rådgifvare låst dessa tal eller erinra sig deras innehåll, ställer jag lill dem den fråga: om de bördor, som då tryckte fäderneslandet kunna anses i den man afhulpna , alt den vältrefnad ännu efter trettio år inträdt, som Konungen då trodde sig förutse, och om de gjort hvad de för sin del kunnat och bort göra, för att komma till detta mål?
Det ligger något eget hos det Svenska folket, att under det sekelgamla betryck, för hvilket den stora massan ständigt varit utsatt under nästan alla de olika skiften vårt fädernesland undergått, har man likväl alltid sett dess allmoge ständigt med ny kraft och nytt förtroende skynda hvarje styrelse till mötes, sorn förstått att väcka och begagna det egentliga folkelementet vid sina företag.
Det är kanske ofta slumrande, men den äfven under de svåraste belägenheter ännu icke utdöda föryngringskraft, som man kan tillskrifva orsaken till det bekanta yttrandet redan för 5o år sedan, att
Sverige vore det rikaste land i verlden, emedan det redan i 4° år arbetat på sin undergång ; och det nr de drag man kan hemta från denna del af nationens lif, som jag anser utgöra Svenska historiens poesi.
Om vi påminne oss, när vi sjelfve som hain läste fäderneslandets historia, vid hvilka ställen våra känslor med mesta förtjusning fästade sig; hvilka voro de?
Det var Engelbrechts och Slurarnes tid ; det var vid den första perioden af Gustaf den förstes; det var äfven vid vissa delar af den annars så grymme Carl IX:s och Carl XI:s.
— Och hvarföre?
Jo! emedan de förstodo att närma sig till Svenska folket och vädja till dess egen kraft och dess frivilligt lemnade bistånd åt sina företag.
— Men vi finne i sednare tider ett nästan ännu mer förvånande bevis på sanningen af hvad jag har omnämnt.
En furste hitkom, vald att en gång bestiga Sveriges thron , ulan att tillförene hafva gjort sig känd för några lysande egenskaper.
Han vistades här blott några få månader; men tog dock med sig i grafven en sorg och en kärlek af hela Svenska folket, så stor och allmän , att något motsvarande exempel derpå loi de saknas i vår historia.
Hvad var då orsaken till detta utomordentliga förhållande?
Jo! att denne furstes tänkesätt uppriktigt nitälskade för folkets bästa och var lifvadt af de grundsatser, som jag nyss uppläst ifrån början af vårt nuvar. statsskick.
Om Konungens rådgifvare hade oftare erinrat sig hvad dessa tal innehålla och de vackra fosterländska åsigter, som deri hyllades af den Regent, hvilken beseglat iöog års Reg.Form; så skulle de icke hafva handlat eller yttrat sig så i sina rådslag, som de, enl.
Const.Utskrs vittnesbörd gjort, rörande Svenska folkets dyrbaraste intressen. 9 H. a6 a 02 Den 3 Juli f. m.
För de kunniga och skarpsinniga män, som författat vår grundlag, var det icke okändt, att den makt, som 107 Jin Reg.Ftn tillerkänner Svenska National-representa tionen, är egen i sitt slag och finnes icke lagligen tillhöra något annat constitutionelt land.
Detta moment är ej det enda inom vår grundlag, som ger densamma ett afgjordt företräde framför mångå, länders.
Men, hvad är makt utan sans?
— Ett fai ligt vapen i osäkra händer!
Grundlagens stiftare erkände det stora behof af reda i begrepp och äfven af upplysning för bildandet af ett sjelfständigt tänkesätt» som, minst sagdt, går i bredd med folkens stigande inflytelse på allmänna ärenden, om den hastiga utveckling friheten skapar skall verka välgörande för mensklighetens stora sak.
Den lagstiftande makt, de närmare än någon förutbestämde åt folkets ombud, skulle (som orden lyda) göras visltgl trög till verkning, ej rörlig för vindkasten af den konstgjorda opinionen, som griper omkring sig mer oell mer, förklarande sig sjelf för ofelbar och historien för ett föråldradt tråk, hvars råd blott äro till hinders vid de nya skapelser, som en irrande fantasi lätt alstrar.
Denna återhållsamhet, som grundlagens stiftare uttryckligen förklarade sig vilja gifva åt Sveriges demokratiska samhällselement, uppenbarar sig uti sjelfva lagen, medelst den grannlagenhet, hvarmed detta element constitueras till statsmakt.
Jag åberopar nu 107 §:n 1 mom.
Reg.Ftn.
St:s öfverläggningar lörtde anmälan hos Konungen, att Han ville ur Statsrådet skilja någon dess ledamot, skola — (så lyda orden) — icke Konungens beslut uti mål , som röra enskilda personers eller corporationers rättigheter och angelägenheter, kunna ens nämnas.
Att lagstiftaren ansett budorden vara af vigt, ser man uti 83 §:n Reg.Fm, som stadgar, att grundlagen efter dess ordalydelse skall i hvarje fall tillämpas.
Likväl mäste RiksSttn pröfva ej blott foget af anmärkm, utan ock huruvida Rikets väl klöfver att deraf göra sak!
Kännedom uti mål rörrde enskilda personers eller corporationers rättigheter och angelägenheter, vill således icke grundlagen att Const.Utsk. skall meddela RiksStm; hvaraf tydligen följer, att Utskts meddelanden lagligen endast kunna upptaga mål af allmännare art.
Att Const.Utsk. härutinnan till en del iakttagit grundlagens mening, kan man finna deraf, att ehuru Utsk. uti 26 punkten anmärkt att Konungens rådgifvare, i afseende på handel och näring, befordrat ett systeme af särskildta undantag från gällande författningar, flera licencer till stora belopp skola, enligt hvad en föregrde talare uppgifvit, blifvit meddelade, som likväl ej förekomma uti bilagan, ehuru de så mycket mindre kunnat undgå att af Utsk, vara kända, som de blifvit meddelade äfven åt ledamöter af sjelfva Utskottet.
Men huruvida detsamma iakttagit denna grannlagenhet genom meddelandet af D c n 3 Juli f. m. 2o3 de uppgifter, som förekomma i N:is 16, 26, 32, 39. 44, 45, 48, öfverlenniai' jag åt livar och en att bedomina.
— Äfven i andia hänseenden har jag icke kunnat uti Const.Utsk:s meni. återfinna den anda, som grundlagen uppenbarar i dess vigtigaste sladganden.
Uti 58. punkten anmärker, att Konungens rådgifvare hort afgå, enär deras råd hos K.
M. njutit så litet förtroende, att en utnämning skett emöt Statsrådets tanke.
Låtom oss se till hvilka följder denna grundsals. leder.
Jag viii då antaga, att RiksSttn följde denna anvisning, från grundlagens väktare gifven, och idkeligen anmälde Statsråd till entledigande, som i sådant fall icke afiägsnat sig.
Antingen skulle Konungens beslut lämpas efter Statsrådets tanke, eller måste ifrågavar.
Statsråd vika från sin plats.
1 förra fallet npphafdes 4 och 9 §*j:na Reg F:n, enligt hvilka - Konungen äger att allena styra Riket, att allena besluta.
I sednare händelsen åter, ålades Statsrådets ledamöter en ny ansvarighet för alla de fall, der Konungen ej antoge deras råd.
Ty nu förmår 9 §:n Reg.Fln, att Statsrådets ledamöter skola sina meningar yttra och förklara; och endast för den oförmodade händelse, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot Reg F:n eller Rikets allmänna lag, skola dc klaf tiga fört ställningar göra
Ej ens i denna händelse fordrar grundlagen att de skola draga sig undan.
Ansvarigliets-lagen bjuder Statsi åds-leda,- mot att sjelfkrafd påminna om Rikets rätt oell bästa ; dock endast Konungen råd gifva, men ej jemte honom regera.
Vill man se, såsom uti en camera obscura, en skymt af den s. k. frihetstiden, så bereder 1840 års Coust.Utsk. ett tillfälle dertill.
Viljen J, mine heirnr! kalla denna tid tillbaka?
Sen och betanien Polens öde!
— Men jag glömmer, att Coust.Utskts ord för. förklarat, alt det icke vore så farligt! — — — Om, emot
Ständers vacklande meningar, en jernvilja sutte på timonen, som ej af fruktan återhölls alt nyttja sitt veto; hvilket ombyte af personal!
— Vöre den ovana vid ärendena, som de fleste nykomne ledamöter af Statsrådet troligen måste vidkännas, så önskansvärd?
—- Kunde mati alltid påräkna tillgång på tjenliga män inom en liten nation, hvarest blott några få äga förmögenhet nog att egna en oafbruten uppmärksamhet åt stalsmannavärf?
Eller skulle ej denna innovation i Sveriges statsskick förr eller sednare blifva omöjlig att vidmakthålla?
Man erinre sig, alt det är vid tillsättandet af ett embete, som denna resignation ej blott yrkas såsom princip; utan då Coust Utsk. icke finner
Statsrådet hafva tillämpat denna för vår grundtåg främmande sals, vill man att Stnnderne skola bära (ram den till Konungen, för att derigenom begära entledigandet af rådgifvare, hvilka samtlige äro afgångne, antingen genom död eller afsked!
Kraf ver
Rikets sanna väl denna åtgärd, eller är det en njutning för den, sorn händelsevis fått vapen i sina; händer, att svänga deni i luften, utan att äga någor».
Den 3 J u 1 i f. ra. motståndare?
I sjelfva saken ser man Utsk., under åberopande af 107 §:n Reg F:n och 2g §:n Piiksd.Ordn., framlägga sina anmärknr. vid Rikets styrelse sedan sisth riksdag och öfverlemna till RiksSttn att sjelfva pröfva om Rikets väl kräfver någon vidare åtgärd.
A andra sidan hafva de fleste af Konungens f. d. rådgifvare, som tillhöra delta Stånd, under discussionen meddelat upplysningar och redovisat för skälen lill sina åtgärder, samt likaledes hänskjulit saken lill H. R. o. Ad:s pröfning.
Måtte grundlagens helgd och Rikets sanna väl leda den!
Anmärkningarnas antal är förvånande.
En stor del af dem falla likväl bort för de upplysande reservationer, sorn Prosten Hallström, Biskop Holmström och Gr.
Spens afgifvit; och discussionen inom detta Stånd har ej allenast upplyst oss om flera af Utsk. begångna misstag, utan äfven lemnat många fullkomligt tillfredsställande förklaringar.
Jag är ock skyldig deras rätt, som det här gäller, att icke hålla mitt omdöme tillbaka i de få ämnen, hvaruti jag har en, ifrån meddelanden inom detta
Hus oberoende öfvertygelse, stadgad under min personliga närvaro vid ifrågavar. tillfälle.
Utsk. anmärker i lytde punkten den stränghet, med hvilken Konungens rådgifvare, i stallet för att upplysa K.
M. om det ringa deltagande, som den periodiska pressens afsteg från det sanna, rätta och passande funnit hos nationen lill och med sednare delen af år 1838, ansett den år 1812 rnedgifna indragningsmakten böra utöfvas.
Jag gillar icke tillkomsten af denna makt; och måhända finner jag få ledamöter inom detta Stånd, som, lika med mig, stredo emot dess införande vid 1812 års riksmöte.
Jag kan ej heller med fullkomlig säkerhet bedömma 0111 verkningarna af dess utöfning under hela den sednare delen af 1858, eller den tidrymd Utsk. fäster sig vid.
Men jag var närvar, i hu fvudstaden under Juli och en del af Augusti månad; jag kan ej inse någon den ringaste skada för Riket, att en tidningspress ryktes ur sin verksamhet, som, för att låna orden af en bland Const.
Utskts egna ledamöter, ”framställde dagens händelser så, sorn kände, den ej forsin villkor el för laglig ordningDet är en sanning att samma tidningspress syntes, ej långt efter dessa mest oroande uppträden, börja förstå att den satt krafter i rörelse, som den ej sedan mäktade hämma — en anmärkn., så ofta gjord och återigen omgjord, att dess vigt ej hade bort undfalla författaren; och hvilken tidningsredacteur vill icke, äfven i Sverige, anses vara en författares vederlike ?
— Om 1111 äfven tidningspressen haft i sin förmåga att, ulan truppers mellankomst, dämpa oredan; så stod likväl detta både ordningens och oordningens redskap icke till den verkställande maktens disposition, ännu mindre hade denna press visat sig vara Styrelsen tillgifven.
Huruvida den sednare hade skäl att förtro sig till den förras goda vilja, kunnen J, mine herrar! lätt bedömma deraf, att en af
Den 3 Juli f. ra. 2o5 de stora tidningarna, jag tror den största, förklarat konungamakten vara ett malum nccessarium.
Likväl klandrar
Utsk. förstärkandet af hufvudstadens garnison !
Jag tänker likväl, att den verkställande makten handlar i den lagsliftandes anda, då den utkräfver lydnad inför lagen; och fastän jag, lika med en bland reservanterna, Gr.
Spens, ville öfverlemna minnet af de sorgliga händelser, som framkallat åtgärden, ensamt åt historien, kan jag dock, sjelf ett vittne, ej undgå vid detta tillfälle att, för sanningens skull, omtala de intryck, de reflexioner, hvilka af omständigheterna framkallades hos mig.
Det är vanskligt att, på afstånd från skådeplatsen, bedomina bvad som kunnat ske af hvad som skett.
Det fordras dessutom både skarpsinne och lugn att taga sanningen utur invecklade händelser, efter berättelser.
Jag bedöinmer ingen annans sätt att se!
Men, mine herrar! för mig syntes gäsningen vara allmän inom hufvudsladen bland den lägre classen , ej utan spår i någon enda landsort och af en högst egen och, om uttrycket tillåtes, epidemisk art.
Thorsdagen den ig Juli 1838 skref jag följande ord till en af mina vänner: ’’Så långt har det nu kommit: trycksvärtan, som i Frankrike och flerestädes öfvergått i den röda färgen , har nu äfven gjort början dertill i Sverige.”
Dagen derpå var en sorgedag!
— Må detta sannfärdiga förhållande ådagalägga, huru en enskild bedömde ställningen.
Statsrådets ledamöter lära hyst ungefärligen samma åsigter vid den tidpunkten, synes nu af Utsk:s meddelanden.
Jag var således icke ensam i delta förutseende, och kan väl beklaga men ej neka nödvändigheten alt vidtaga de åtgärder, som nu anmärkas.
Vid innehållet i öfrigt af Utsk:s mern., har jag redan bemärkt, hurusom, i min tanke, många anmärkn:r för» lorat sin kraft igenom reservationerna, äfvensom att discussioneu inom detta Hus ådagalagt stora misstag och lemont upplysningar, hvarigenom anmärkn:r dels förfallit dels blifvit förklarade.
Visserligen förekommer en eller annan, som förtjena!’ representantens uppmärksamhet!
Men, mine herrar! samma skarpsinniga uppfattning af Svenska folkets sanna behof och flärdlösa frihetssinne, som stiftat vår grundlag och uppenbarar sig för den uppmärksammes öga; denna höga auda manar oss att endast till stora och för Rikets sanna •väl vigtiga föremål rikta våra steg på den bana, som 107 §:n Reg.F:n för oss öppnar.
Grundlagens anda är ock en makt!
Uti helgden bor dess kraft.
Försvagen den ej!
På dess fall stiger oredan upp, och förödelse tecknar dess spår.
Måtte dessa sanningar aldrig förgätas vid våra öfverläggningar!
Aterremiss anser jag hvarken lämplig eller nödig.
Hvad Utsk. funnit anmärkningsvärd!, har det framlagt för oss, hvarefter vår pröfning vidtager.
Jag har icke funnit
Rikets väl kräfva, att entledigande af någon bland Konungens rådgifvare begäres.
I afseende på föredragningen af detta åren - 2oG Den 3 Juli f. m. de tillstyrker jag H. R. o.
Ad. att lägga Const.Utsk:s iriemlr JN:is i3 & 17 till handlingarna samt derefter besluta om H. R. o. Ad. finner Rikets väl kräfva, att någon eller någre bland Konungens rådgifvare från embetet skiljas.
På delta mitt förslag utber jag mig Hr Frih. o.
Någon föreg:de talare bar velat ställa en den 3 Aug. 1838 tillförordnad
Hofcanceller till ansvar för indragningen af tidningar, som samma dag ägde rum, och har sålunda öfversett Biskop Holmströms reservation N:o 2 pag 7.
Ifrågavar. t. f. Hofcanceller ägde den 3 Aug. 1838 ingen röst i Statsrådet såsom Hofcanceller.