Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamilton behagat anföra, synas mig icke heller tillfyllestgörande, ty om man på det sättet skulle få utföra råämne ur landet, under förhoppning att främmande länders industriidkare skulle dem tillgodogöra, så kunde en sådan satts, tilläfventyrs sträckas ganska långt.
De möjliga olägenheterne af nuvar:de sladganden skulle dessutom afhjelpas genom industriens uppdrifvande i vårt eget land.
Hvad angår en annan värd ledamots afgifne förklarande, att icke något underslef skulle komma att ega rum, så är jag visserligen långt ifrån att uttrycka något tvifvel med afseende på de fullkomligt redbara afsigterne hos dem, som skulle vilja utföra detta jern och önska komma i åtnjutande af dermed åsyftad fördel.
Men då jag sålunda undantagit allt hvad som kunde anses oangenämt röra personerna, så torde jag dock få uttala den åsigt, att man i allmänhet ej bör på ett förhastadt sätt utsätta sig för framtida möjligheten af försnillning; ty att sådan lätt nog kunde verkställas, ehuru det förnekats, måtte likväl vara temligen uppenbart, om viljan dertill endast förefinnes.
Åtminstone får jag för min del upprigtigt förklara mig vara alldeles öfvertygad derom, att ett sådant lurcndrejeri ej skulle vara så svårt att åstadkomma, 348 Den 3 Juni f. ro. som det at dem, hvilka se saken i en ljusare dager, ansetts och uppgifvits vara.
Jag beklagar högeligen att de skäl, jag anfört, ej varit tillfyllestgörande för den värde ledamot som sist yttrade sig; men för R. o. Ad. hoppas jag, att det skall falla klart, huruledes man skulle vara snart sagdt galen, för att vilja företaga sig att uppköpa och forma jern af så dyrbar art, som det, hvilket liehöfs för kanoner, och hvilket under vanliga omständigheter betalas dubbelt emot vanligt tackjern, att forma detta, säger jag, endast för alt få det nöjet att exportera det emot en tull af 3 r:dr 16 sk. pr SkSf.
Det skulle vara ett sätt att roa sig med att göra förluster, från åhåga hvartill jag kan fritaga åtminstone nuvar:de kanonbruksegare.
Jag beder om ursäkt, i fall jag nu skulle misstaga mig i det yttrande, jag går att afgifva.
Den punkt, i anledn. hvaraf Frih. Hamilton begärt bifall till Utsk:s förslag, innehåller, att export emot tull må tillåtas för ”kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade”.
Håller man sig nu till ordalagen, så följer af dem att kanoner, som ej äro borrade och stämplade samt sålunda ofulländade, kunna få utföras.
Deremot talas sednare i betänk, om ”kasserade kanoner, bomber, mörsare och kulor”.
Månne ej Frih:n menat sådana, ty de som ej äro kasserade de äro blott ofulländade.
Hvartill skulle det i sådant fall gagna bruksegaren eller riket, alt utföra en ofullbordad vara, på hvilken en del arbetslön förlorades?
I sådan händelse anser jag ej skäl vara att bifalla Utsk:s förslag.
Jag får taga mig friheten till den siste värde talaren lemna den upplysning att vid gjutning af kanoner, synnerligen af stora piecer som kunna i sin oarbetade form uppgå till 60 å 70 Sk9f vigt, händer ej sällan att fel ske vid sjelfva gjutningen; att formen skär sig på ett eller annat ställe; eller att jernet ej räcker till, att få det s. k. förlorade hufvndet, som nödvändigt mäste finnas för att piecen skall kunna antagas till bearbetning.
När nu sådant inträffar, tillhöra dessa piecer ej antalet af kasserade kanoner; ty för att göra det måste de först hafva bearbetats och sedan kasserats af masmästaren eller möjligen bruksinspektören.
Det vore ju då, som jag redan tagit mig friheten säga, ren misshushållning att behålla denna jernmassa, som man ej ens kan tänka på att arbeta sönder, enär sådant nära nog skulle kosta lika mycket som det jern, hvaraf den består.
Det är ju en ren nationalförlust att låta en så stor qvantitet ligga obegagnad på backarne.
Jag kan ej förstå, hvarföre man fortfarande skall tillfoga sig denna skada.
Det är mig omöjligt att finna de af Frih.
Hamilton anförda skälen giltiga.
Då R. o. Ad. funnit att förbud i vissa afseenden måste bibehållas, så torde för hvar och en vara klart, att, då detta är ett beslut, som man med full öf - Den 3 Juni f. m. 34§ vertygelse om dess riktighet fattat, man äfven måste vara betänkt på att icke försvaga den position man härvid innehafver, derhän att slutligen låta sig derutur alldeles bortjagas.
Så snart ett förbud upphäfves, försvåras bemödandet alt värna de återstående.
Ju färre de blifva, ju mera enstaka de stå, desto mera lifvas hoppet bos dem som vilja afskaffa dem totalt, att derutinnan lyckas.
Skadan häraf för det allmänna vore i de vigtigare frågorna alldeles uppenbar.
Det är således öfvervägande skäl, jag fordrat, för biträdande af ett sådant beslut, som Frih.
Hamilton förordat; men hvaruti bestå då dessa öfverlygande grunder?
Frihrn uppgifver väl att vi ej kunna använda della jern; men i hvad män är det då bevisadt, att när utländningen kan använda varan, den Svenska industrien ej skulle förmå göra sig den till något gagn?
Till dess detta styrkes, framhärdar jag i min redan uttryckta mening. flr Printzensköld:
Om det af Frih.
Hamilton framställda förslaget skulle vinna bifall, så är det i sanning fruktansvärdt att till den Svenske stångjernstillverkarens skada
Hera kanongjuterier än de som nu finnas, skulle uppstå.
Härmed menar jag dock ingalunda att de blifva anlagde för samma ändamål som de nu befintliga, nemi. för att tillverka kanoner, tjenliga att skjuta med; men det torde falla vederbönde masugnsegare in, att gjuta tackjernet i form af kanoner för att kunna få utföra detsamma, och detta missbruk bör man väl söka att förekomma.
Man säger visserligen att en kanon kan väga ända till 70 ä 80 SkSf, och alt transporter af en sådan koloss medför stora svårigheter; men i förslaget till tulltaxa söker man förgäfves efter någon bestämmelse i afseende på kanonernes storlek och tyngd, för att medföra rättighet att dem utföra.
De kunna således, i form af nickhakar, till storleken göras jemnförliga med vanlige smältstycken eller s. k. gösar, samt på delta sätt blifva en ganska beqvämlig exportvara, och Sverige skulle då snart nog kunna få se allt sitt bästa tackjern utvandra till främmande länder.
Jag önskar endast att få upplysa de Hrr, som uttrycka en så stor farhåga för tackjernsutförsel, att sådan utförsel verkställes för det närvar:de ganska betydligt i form af gjutgods.
Jag har sjelf sett en qvantitet af 7000 Skf? här på vägen af gjutgods, som sålunda utfördes, och hvilkets tillverkning, genom gjutning i sand, visst icke kostade mer än 24 sk. pr SkS1.
Utförsel af tackjern är således icke allenast verkställbar i alla fall, utan äfven ganska lätt verkställbar.
Med den tull af 3 r:dr 24 sk. som Frih.
Hamilton förordat skulle säkert intet underslef inträffa, så att derigenom någon skada uppkomme.
Min önskan har egentligen varit, att ifrågavar:de artiklar skulle tullfritt få utföras, emedan, på sätt Frih.
Hamilton redan tydligt ådagalagt, det är ren skada, att inom landet qvarhålla hvad som ej derinom kan förarbetas, då det deremot af utländske tillverkare kan begagnas. 350 Den 3 Juni f. m.
Det är ej för Svenska stångjernshandteringen äfventyrligt om äfven några missbruk ega rum i detta afseende enl. 1845 års taxa, som tillåter export af hällar öfver en viss dimension och lod och lödjor.
Visserligen har på detta sätt något tackjern gått ur landet, men det är ej delta, sorn skadar den Svenska slängjernstillverkningen; ty den behöfver ej det mindsta frukta för, att någon större fabrikation skulle någonsin utom riket kunna uppslå genom en sådan utsmuggling.
Något sådant är ingalunda att befara.
Skulle man äter, såsom Hr Printzensköld gjort, föreställa sig att detta jern gjutes i form af kanoner utaf minsta sort, så att det på det sättet vore tjenlig! till export; så kan deremot svaras, att sjelfva gjulningskostnaden då skulle blifva så stor, så att den motverkar all fara i detta hänseende.
Jag anser ingen fara vara förenad med den tillåtelse som nu är i fråga.
Hela den förändring som derigenom skulle åstadkommas vore ingen annan än den, att, dä enl.
1845 års taxa export är medgifven för hällar af öfver 1^ tums tjocklek samt lod och lödjor, så skulle dertill nu läggas hvad Frih.
Hamilton föreslagit; hvilket i min lanke vore rationelt och för vår jernhandtering ej medförande den ringaste skada.
Man har anmärkt, att ett sådant undantag från förbudet i sin helhet skulle verka menligt på dess bibehållande i allmänhet; men det kan jag ej antaga.
Jag tror sjelfva de skäl, hvarpå tackjernsförbudet i det hela blifvit faststäldt, äfven komma alt stå fast för sin närmaste framtid; och att ingå i en allt för aflägsen framtid, dertill har jag ingen lust, tror det ock vara öfverflödigt.
Jag tillåter mig att med några fä ord bemöta det af Frih.
Hamilton afgifne anförande, hvaruti han yttrade, att det vore en verklig galenskap, att tänka på all under form af kanongods utföra tackjern.
För den redlige synes gerna oärlighet och underslef utgöra en galenskap.
Det är i dena mening som jag uppfattat innehållet af den värde ledamotens yttrande; utan att jag likväl medgifver någon rätt för de välsinnade alt totalt förbise huru saken i det praktiska alltför ofta af de mindre samvetsgranne betraktas.
Deruti måste man väl tänka sig in, derest man, i lagstiftarens kall, är angelägen alt medverka till sådane stadganden, som ej locka till öfverträdelser deraf.
Hr Baron von Wahrendorff har deremot sagt det vara alldeles gifvet att, om man tillåter denna utförsel, men derå sätter en hög tull, så skulle, enl.
Baron von Wahrendorff; åsigt, derest jag densamma rätt uppfattat, tillverkaren deraf se sig förespeglad en förmån, hvaraf han dock endast ofullkomligt komme i åtnjutande.
I detta, som i alla andra dylika fall, verkar ett sådant lockelsemedel ganska tantaliskt och förledande, till att framdeles i fullständigare mått söka försätta sig i besittning af den chimeriska fördel, som först blott på längre afstånd framskymtar.
Det ginge troligen alltså framdeles derhän, att tullen mera nedsattes, för att Den 3 Juni f. m. 351 verkligen göra de väckta, men otillfredsställda förhoppningarne och anspråken slutligen till nöjes, ehvad invändningar som från synpunkten af det allmännas väl deremot skulle vara att göra.
Jag anhåller således, att 1845 års taxa måtte i detta fall vidhållas.
Landtm, yttrade, att den underafdelning af artikeln jern, som nu utgjort föremål för öfverläggningen, innefattade kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade, för hvilka Utsk. föreslagit ett tulivärde af 10 r:dr 24 sk. och en utförseltull af 3 r:dr 24 sk. pr Skf? stapelstadsvigt; och då i afseende härpå blifvit yrkadt dels bifall till Ulsk:s förslag, dels vidblifvande af 1845 års tulltaxa, som jemte 9 r:dr tullvärde stadgade förbud mot utförseln, dels ock af en talare Hr von Wahrendorff alt ifrågavande artiklar måtte fä tullfritt utföras, finge Hr Landtm, hemställa, om R. o. Ad. bifölle Ulsk:s förslag i denna del.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit att ja härvid varit öfvervägande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade sedermera, att då Hr von Hartmansdorff yrkat, alt de återstående delarne af artikeln jern måtte på en gång företagas till afgörande, samt serskilde propos:r icke blifvit begärde ronde dessa delar, i afseende hvarpå bifall lill Utsk:s förslag ej var yrkadt, utan Hr von Hartmansdorff, som ensam derom yttrat sig, föreslagit bibehållande af 1845 års tullbeslämmelser, Hr Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. ansåge att för de öfrige under rubriken jern förekommande artiklarne 1845 års tulltaxa borde förblifva gällande.
Ropades ja. 19:de punkten, ang:de artikeln knappar.
I enlighet med den öfvertygelse som på detta rum, af mig och andre, blifvit flerfaldigt uttalad, torde jag få hemställa, om icke R. o. Ad. behagade finna, att den här föreslagna lullnedsättningen endast skulle bereda statsverket en minskning i dess inkomster; och om detta äfven skulle förnekas, hemställer jag om det ej dock ganska säkert skulle fråndraga idkarne af denna industri det skydd, som de förut haft; hvilket vore obilligt och orättvist, enär det är en näring som ingen kan kalla onaturlig, och som derföre bör lillstädjas att med framgång bedrifvas inom riket.
Jag känner en smed som företagit sig att fabricera knappar och tyckes göra dem mycket väl.
Han förfärdigar dem af jerntråd.
Af den fabrikation som jag sett, har jag funnit, att medelvärdet är betydligt högre än det, som är upptaget uti 1845 års taxa, hvaruti tullvärdet nemi. är upptaget till 2 r:dr 32 sk. och tullen till 32 sk. b:co; men det verkliga medelvärdet af ifrågavande sort är 9 r:dr r:gs, och alltså betydligt 352 Den 3 Juni f. m. större.
Jag anser det derföre oriktigt att ingå på någon nedsättning, och yrkar derföre afslag å ötsk:s förslag, samt ej nöjd dermed, önskar jag äfven förhöjning uti 1845 års taxas tullvärde, emedan jag anser det vara för lågt, och att sålunda den inhemske fabrikanten ej är i åtnjutande af de 25 procent som äro honom ämnade.
Delta är visserligen en artikel, som synes vara af ganska ringa vigt för Sverige; men det är ej af liten vigt, att man följer en stor princip, och jag vet ingen större i den väg, än den alt man bör göra afseende på arbetaren sjelf, synnerligast der arbetaren kan äfven sjelf vara förläggare, ty der synes han böra omfattas med än större omsorg än de stora fabrikanterna.
Historien visar nemi., om vi kasta en blick på tulltaxan, att de stora fabrikerna hafva alltid blifvit observerade, för dem hafva förbud tillkommit och en mängd andra fördelar; men den lilla fabrikationen, som består af ett obetydligt kapital och hufvudsakligen beror af arbetarnes egen intelligens och fintlighet, den har ej kunnat göra sig bemärkt, aldramindst en sådan som den ifrågavar:de, som dock synes ganska förtjenstfull, enär tillverkaren blifvit belönad med slöjdexpositionens silfvermedalj för sin uppfinning.
Detta synes bevisa, att uppfinningen är förtjent af uppmärksamhet, och att man således borde göra en tullbestämmelse, som vore enlig med verkligheten, hvilket den nu föreslagna icke är.
Jag yrkar derföre att man, för att komma någorlunda i enlighet med verkligheten, mätte förhöja lullvårdet i 1845 års taxa så att det blir 4 r:dr och tullen 1 r:dr, emedan det nu föreslagna tullvärdet är ett misstag.
Utan att på något sätt vilja underkänna hvad den siste värde talaren tillkännagifvit, sä ber jag dock att få fästa uppmärksamheten derpå, att det är blott på enskild våg, som dessa upplysningar blifvit meddelade.
Hade tillverkaren ansett sin tillverkning fordra en sådan uppmärksamhet, som han lill den enskilde mannen förmält; så skulle han tvifvelsutan sökt att vinna sitt ändamål genom väckt motion.
Då förhållandet sålunda hår är blott lösligen omnämndt, så skulle jag tro, att R. o. Ad. ej borde derom fatta beslut; emedan man i motsatt fall på det sättet skulle kunna komma till llerfaldiga åtgärder genom enskilda underrättelser.
Tendensen hos pluraliteten af 1845 års Bevilln.Utsk. var alt, så vidt sig göra lät, skydda de inhemska näringarne, äfven dem som drifvas i mindre skala, eller som sysselsätta de mindre bemedlade arbetarne, hvilka ej behöfva att på sin tillverkning nedlägga betydligare kapital; så att det ej bör läggas dåvaride Utsk. till last, om ett lägre tullvärde blef satt på knappar, än som skäligen borde äga rum.
Orsaken låg deruti, att Utsk. icke kände tillvaron af en sådan knappfabrikation, som gjorde tullvärdets förhöjning påkallad af behofvet.
Tendensen hos 1848 års Bevilln.Utsk. synes åter vara den att så vidt möjligt är, nedsätta tullvärdet och följaktligen äfven tullbestäm mel - Den 3 Juni f. m. 353 melserne.
När en sådan tendens gjorde sig gällande, hade det likväl varit Utsk:s ovilkorliga pligt att pä alla möjliga vägar söka upplysning, huruvida en sådan nedsättning vore med någon slags billighet förenlig.
Nu har af en värd ledamot härstädes blifvit upplyst, att förhållandet är alldeles motsatt emot hvad Utsk. uppgifvit; hvilket äfven förmått en af Bevil!n.Utsk:s nuvar:de ledamöter att yrka bibehållande af det tullvärde som åsattes af 1845 års Bevilln.Ulsk. och som dä af R.
Men då den först omförmälde ledamoten förklarat, att detta tull värde är för lågt, och detta förklarande måste äga lika mycken tillförlitlighet, som om det skett i form af motion; sä synes mig, att R. o. Ad. ej bör tveka att sätta förtroende till uppgifter i detta fall utan fast mera i öfverensstämmelse dermed förhöja tull värdet till det af den värde ledamoten begärda beloppet, pä det att denna fabrikation må åtnjuta det skydd, som den verkligen förtjenar.
Det förfaller mig högst besynnerligt, att höra den siste värde talaren yrka, det Bevilln.Utsk:s ledamöter borde gå kling hela staden, för att efterfråga, huru Utsk. skall bestämma tullvärdet på den eller den varan, som i tulltaxan förekommer.
Visserligen vet jag att den värde talaren, då han var ledamot af Utsk., gjorde sig mycken möda i detta afseende vid sista riksdagen, men jag trodde att detta var som enskild man.
Då nu denna knappfahrikalion, hvarom här är fråga, äfven fanns vid förra riksdagen, frågas hvarför förskaffade sig ej den värde ledamoten dä kännedom härom, samt meddelade sina åsigter för Utsk.
Bevilln.Utsk. har sannerligen annat att göra, än att gå från den ena verkstaden till den andra för att få veta huru en knapp göres och hvad värde derå bör sältas.
Utsk. har ej utgått från grundsatsen, alt nedtvinga något sant och verkligt värde, blott de orimliga, äfven då frågan är om knappar.
Såvida jag rätt uppfattat
Hr Lagerhjelms yttrande, så är Hr Printzensköld deremot fullkomligt ursäktad alt ej vid föreg:de riksdag hafva förskaffat sig kännedom om ifrägavar:de fabrikation; ty efter min uppfattning sade Hr Lagerhjelm att den uppstått sedan sista riksdagen, och alltså var det en ren omöjlighet för det förra Bevilln.Utsk. att såväl känna denna knappfahrikalion som att derefter rälta tullvärdet derå.
Lika ursäktligt anser jag ock det nuvar:de Bevilln.Utsk. vara, att icke hafva känt till den fabrikation, hvarom Hr Lagerhjelm nu talat; ty Utsk. har i min tanka haft en ganska giltig aucloritet i detta fall, då det följt K.
M:s propos. i afseende på lullvärdena.
Jag skulle tro alt K. M. i detta fall bör kunna hafva den närmaste kännedomen om, hvilken näring inom landet, som bäst förtjenar att skyddas; och just det förhållande som Hr Lagerhjelm anfört, nemi. att denna knappfabrikation uppstått sedan sista riksdagen, styrker mig i den tron att den åtnjuter tillräckligt skydd. 5 H. 23 354 Den 3 Juni f. m.
Jag kan ej föreställa mig, att en fabrikant inrättar en fabrikation under förutsättning af, att dess fabrikater ej skulle kunna säljas inom landet för deras verkliga värde; oell då måste han väl vid sin beräkning göra afseende å det skydd, han af den beslående tullen eger.
Har nu således, och man måste förutsätta det, den ifrågavar:de fabrikanten tillverkat sina knappar, i förhoppning att kunna afsätta dem med det skydd som 1845 års tulltaxa lemnar; så måste också deraf följa, att 1845 års taxa lemnar tillräckligt skydd åt fabrikanten, så att han deraf ej kan blifva lidande.
Jag har således ingenting emot, att tullen förblifver hvad den är nemi. 32 sk. i st. f. de föreslagna 24 sk.
Jag tror detta vara en obetydlighet.
Jag är i väsendtlig mån förekommen af Gr.
Då man sett, pä sätt Hr Lagerhjelm omnämnt, en fabrik uppkommen under de sednare årens tullbesiämmelser; sä är det ju tydligt alt dessa tullbestämmelser ej kunnat vara skadliga för fabrikationen.
Jag får således, pä sätt Gr.
Gyldenstolpe yrkat, anhålla att 1845 års taxa i delta fall mätte fortfarande förblifva gällande.
Hvad åter tullvärdet beträffar, så vill jag visserligen hvarken bestrida eller misstro Hr Lagerhjelms uppgift; men om det skulle förändras så vore det väl bäst att återremittera punkten, om man anser frågan vara af den vigt, alt den förtjenar en återremiss; ty för min del anser jag det ingalunda lämpligt, att här, pä enskild ledamots uppgift, ändra tullvärdet, ulan skall man göra afseende på denna mindre betydliga sak, så skall man väl göra det genom återremiss.
Då här ej blott är fråga om jernknappar utan om knappar af alla slag, så tror jag att man bör fästa uppmärksamheten på, huru denna fabrikation gått framåt under de sednare åren.
I Jönköpings stad (innes en knappfabrik, som drifves med ångmachin, och der messingsknappar göras mycket bra för 24 sk., och lika goda som de Engelska, hvilka säljas för 28 sk.
När sådant kan ske, tror jag det ej vara af serdeles nödvändighet påkalladt, att sätta upp tullen.
Hr Printzensköld: Gr. Gyldenstolpe har tagit nuvande Bevilln.Utsk. i försvar, derföre alt det nedsatt tullvärdet på knappar, grundande sig helt och hållet på K. M:s propos. i ämnet, hvilken åter skulle vara grundad på en fullkomlig sakkännedom om rätta förhållandet.
Det kan visserligen vara möjligt att denna sakkännedom funnits hos Regeringen, men ordalagen härom ingifva en viss ovisshet i detta hänseende; emedan det heter der om knappar: ”Det nuvande tullvärdet 2 r:dr 32 sk.
U af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, öfverstigcr jemväl det verkliga, som högst lärer kunna antagas till 2 r:dr; hvadan införseltullen ock torde böra jemkas från 32 lill 24 sk. pr Regeringen har således antagit att tullvärdet ej skulle kunna vara hösre än 2 r:dr, under det att likväl intet enda skäl blifvit anfördt för detta förhållandes verklighet; och dä synes det mig D* n 3 Juni f. m. 355 sorn om nuvande Bevilln.Utsk., då det ville följa den K. propos., men ej hade säkrare ledning, hade bordt söka att göra sig underrättad om verkliga förhållandet; och då betviflar jag ej att ju Bevilln.Utsk., antingen af handtverksmästare, som äro ledamöter i Bevilln.Utsk. eller i BorgareSt., kunde hafva erhållit upplysning örn hvad Hr Lagerhjelm nu här meddelat.
Slutligen har här blifvit anfördt att messingsknappar tillverkas för godt pris i Jönköping.
Om så är, hvilket jag icke betviflar, så visar det ju att den varan i tillräcklig både myckenhet och godhet kan tillverkas inom landet, nemi., sä vida det rörer knappar af så beskaffad art som de, hvilka i Jönköping tillverkas, men äro de deremot af dyrbarare metall samt svårare att tillverka, då kräfva de äfven ett högre och mera fullständigt skydd.
Att en fabrikation kunnat under låga tullbestämmelser uppkomma genom en med ovanlig uppfinningsförmåga begåfvad persons försorg, det bevisar ingalunda att denna fabrikation i längden kan bära sig med samma låga skyddstull.
Jag hemställer till en hvar af Eder mine Hrr, om, dä barnet börjar gå, man släpper det handlöst, när del första gängen reser sig upp för att intaga den naturliga ställning, som försynen ämnat det vid en mognare ålder?
Jag har också sett de ifrågavar:de knapparne och hört omtalas skillnaden emellan tullvärdet och det verkliga priset.
Men dä Hr Lagerhjelm, så vida jag rätt uppfattade hans mening, ej yrkade någon förhöjning i införseltullen utan endast i tullvärdet, så ber jag att få erinra, del förhöjning af tullvärdet, men ej af tullen ingalunda gifver knappmakare!! någon säker lindring, ty afgiften rättas efter tullen för få, antingen detta uppskattas högre eller lägre.
Då jag förut i allmänhet yrkat bibehållande af 1845 års tulltaxa, så gör jag det äfven vid detta tillfälle; och får derjemte nämna att, om nedsättning skulle göras i öfverensstämmelse med K.
M:s propos. i detta fall, så skulle derpå förloras eu tullinkomst af 1,056 r:dr.
Jag tror således alt R. o. Ad. gjorde bäst, att vidblifva 1845 års taxa.
Sedan nu öfverläggningen ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att ingen yrkat bifall till Utsk:s förslag, utan Hr La gerhjelm föreslagit att ifrågavande artikel mätte åsättas ett tullvärde af 4 r:dr, och en införseltull af 1 r:dr, samt andre ledamöter yrkat vidblifvande af 1845 års tulltaxa, som innehölle ett tullvärde af 2 r:dr 32 sk. och en införseltull af 32 sk., hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge att för artikeln knappar de tullbeslämmelser, som linnas i 1845 års taxa, böra fortfarande vara gällande.
Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öfverrösta! nej. 20:de punkten, ang:de artikeln knifvar.
23* 350 Den 3 Juni f. m.