Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Frih. Raab, Adam Christian, och Gr.
Taube, Henning Edvard, StatsUtsk.-s d. 8 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
J\s 65, ang;de erforderliga medel för nu förestående utbetalningar å det under innevaride Riksdag beviljade serskildta Kreditiv.
Besv. o. Ekon.- Utsk:s d. 8 dennes f. m. på bordet lagda Mern.:
Jl? 59, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s Betänk. J1I28; och •M 60, i anledn. af återremiss af Utsk:s Betänk.
M 31.
Ekon.Utskis d. 8 dennes f. m. på bordet lagda Betänk.
JU 61. i fråga om uphäfvande af den genom K. M:s Nåd.
Bref d. 30 Juli 1831, påbjudna afgift till Hofkapellets pensions-kassa utaf kringresande skådespelare m. fl. Föredrogs Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 8 dennes f. m. pä bordet lagda Betänk.
J\i 62, i fråga om anställande af en Agronom för Norrbottens län.
Ehuru jag icke vet om något genom en återremiss ifrån detta Stånd skulle vinnas, vill jag dock icke lemna min röst till bifall å detta Betänk., utan anhåller att deremot få framställa några anmärkn:r.
I allmänhet tyckes man hafva fästat allt för litet afseende på önskningarne ifrån Rikets norra provinser, då man deremot, enl. min tanke, hade bordt göra tvertom, enär en kargare natur der fordrar större mödor och ansträngningar än i någon af Rikets öfriga delar.
I den ifrågavar:de provinsen gäller kornet vanligen 16, 17 ä 18 R:dr T:n och rågen 22, 24 å 25 R:dr, ja till och med ännu högre: och jag anser det således vara skäl att man genom aftappning af sjöar och upodling af der befintliga moär, till någon del åtminstone sökte lindra de olägenheter, som genom klimatets Den 11 Mars e. m. 199 oblidhet måste upkomma.
Utsk. synes mig dessutom icke hafva anfört fullt tillräckliga skäl för sitt afstyrkande af motionen, helst då så många skäl tala för bifall till densamma.
Hvad det skälet angår, att det icke skulle finnas tillgång på flere än 2 å 3 agronomer, så tror jag att man i allmänhet icke hör något klagomål öfver brist på sökande, då en tjenst skall tillsättas; utan jag tror tvertom, att i fall man såg, att det yppades flere tillfällen för sådana personer att få förtjenst, så skulle ock flere egna sig ät detta yrke.
Landtbruks-Akademien har äfven förordat detta förslag, men den har funnit det ännu icke vara tid, utan har föreslagit att ännu dermed upskjuta, men det är just detta jag icke tror vara nyttigt för provinsen.
Jag tror mig utan att smickra kunna säga att länet f. n. styres af en driftig Landshöfding, och jag tror att äfven det angränsande länet har att fägna sig åt en Höfding, som vill dess framåtskridande, och derföre tror jag att nu vore just den rätta tiden att införa dessa förbättringar.
Jag anser dessa skäl vara tillräckliga för att derpå grunda min an hållan om återremiss af Betänk.
Rid darli.-Sekret., uppå förfrågan af Hr Adelborg, Anders Otto, uplyst att R. o. Ad. ännu icke inbekommit någon underrättelse t»m de öfrige RiksStins beslut i förvände ämne, anförde Hr Adelborg:
Då hvar och en vet att vårt land blir allt längre upp emot norden glesare befolkadt och allt mindre och mindre för sina innebyggare beboeligt, men att denna befolkning likväl på sednare tider betydligt ökats och deras odlingsbegär, i synnerhet i afseende å ängars förbättring allt mera tilltagit, så att säkerligen ingen annan provins i Sverige derutinnan kan dermed jemföras, så borde man också, med någon kännedom af dessa trakter finna, att de, ehuru belägna långt upp emot norden, utsatte för ett oblidt klimat och med föga tillgång till odling af bättre sädesarter, likväl ega många ännu obegagnade medel till folkmängdens förökande och en derigenom befordrad ytterligare utsträckning af landet.
Der finnas stora ängar utaf en sådan vidd att vi bos oss icke hafva något motsvarande; der finnas s. k. mador eller mossar, som visserligen icke uti sitt närvar:de skick bära någon god gräs-art, men som dock under vissa tider af året kunna begagnas till bete, och hvilka, genom öfversilning gjorda fruktbärande, kunna för en framtid blifva ganska dyrbara.
Har man följt med de agronomers bemödanden, som pä sednare tider haft sin verksamhet inom Norrbottens län, så finnér man att 1,000-laIs Tdand derstädes genom ängsvattning blifvit gjorda mera fruktbärande än förr.
Detta tyckes gifva vid handen, att det just inom detta län vore af nöden att en agronom med lön på stat blefve tillsatt, den der ständigt kunde tillhandagå landtbrukaren med uplysningar och råd i praktisk väg angille de förbättringar, som der kunna göras, oberoende af klimatet.
Jag tror att man icke nog tagit detta förhållande i betraktande, och att man icke nog betänkt, att man genom en så - 200 Den 11 Mars e. m. dan utveckling kunde bereda möjligheten af en större befolkning, och derigenom bereda ett aflopp för den tillvexande massa af folk, som man här dagligen hör omtalas, icke kan linna sin bergning i de öfrige provinserna.
Vi veta att inom Dalarne är det nu redan för trångt: de utvandra derifrån och sysselsätta sig med andra yrken än jordbruket, och kunna i dessa trakter blott till f vid jorden bibehålla sig.
Detta bevisar att om man varit betänkt på att förbättra ställningen norrut, så att der kunde blifva allt mer och mer tillfälle för innebyggare att nedsätta sig, så skulle dessa trakter hafva ett mycket naturligare och bättre aflopp för sin öfverflödiga befolkning åt detta håll, än som nu sker med kringbärande och försäljande af grannlåtskram och annat dylikt i de sydligare provinserna.
För min del är jag öfvertygad att Sverige besitter stora rikedomar, som icke äro begagnade, hvilket endast härflvter från en viss obenägenhet att tillhandahålla befolkningen de uplysningar och råd uti de olika näringsgrenarne, som den kunde behöfva.
Svensken är i allmänhet icke svår att lära, men han är, såsom hvarje annan, okunnig då han ingenting vet.
Hvad vi således i vårt land egentligen behöfva, är att bibringa folket sådana kunskaper, hvarigenom framåtskridandet befordras.
Det vore högst nödigt att agronomer spriddes omkring landet och att hvarje provins hade åtminstone en på stat aflönad sådan, som reste omkring i orten och meddelade de uplysningar och råd, som kunde erfordras; men dä sådant i brist pä medel nu icke kan åstadkommas, så bör man väl åtminstone icke undanhålla de delar af Sverige, som årligen, till följd af de tidiga frostnätterna, hemsökas utaf missvexter. och således ofta mäste anlita Statskassan om understöd, så bör man icke undanhålla dem, säger jag, de medel till vinnande af en förbättrad ställning, som de verkligen ega, nemi. de stora ängsmarkernas upodling och förbättring genom agronomers biträde.
I st. f. att, sedan dessa trakters innebyggare genom olyckliga klimatförhållanden, som göra det omöjligt för dem att utaf årets gröda få sitt uppehälle, blifvit bragte till tiggarstafven, gifva dem en undsättning, som sedermera nedtrycker dem under flere år och tvingar dem att använda de goda årens öfverskott till afbetalning af denna skuld, vore det i min tanke ett vida rättare sätt alt gå tillväga, om man vore dem behjelplig att utvidga en näring, som i en framtid sannolikt skulle hafva den följd att de kunde förse hela Sverige med dess smör och äfven kött-förråd.
Jag yrkar återremiss af Betänk, och anhåller att detta mitt yttrande måtte få till Utsk. medfölja.
Såsom ledamot af Ekon.- Utsk. skulle jag visserligen icke hafva något att invända emot en återremiss af Betänk., så vidt
Utsk. på samma gång blifver försatt i tillfälle att åvägabringa någon effektiv åtgärd till följd af sjelfva motionen.
Hrr, som härom yttrat sig, hafva icke nog tydligt ådagalagt i hvilken riktning de vilja att Betänk, skall återremitteras; och om man gifver akt på sjelfva motionens in - Den 11 Mar5 e. m. 201 nehåll, så är dess ordalydelse sådan, alt den i min tanke snarare hade tillhört StatsUtsk:s pröfning än Ekon.Utsk:s.
Det heter nemi. i motionen, att motionären yrkar: ”att åt Norrbottens län mätte beredas förmånen af ett anslag för anställande af en agronom" elc. Nu inskränker 34 § Riksd.Ördn.
Ekon.- Utsk:s åligganden så, att ifrån detta Utsk. något tillstyrkande lill R.
St:r utaf anslag icke kan ifrågakomma.
Etsk. kunde således icke behandla motionen i afseende på anslaget, och det återstod då endast för Utsk. att tillse huruvida R.
St:r hade skäl att hos K.
M. anmäla en underd. ansökan.
Detta har Utsk. undersökt, och det har då funnit, att ämnet redan hos K. M. förevarit, och att Högstdensamme, på Landtbruks-Akademiens underd. hemställan, derom redan beslutat, hvarvid Utsk. ansett saken böra stanna.
Hvad åter beträffar åvägabringandet utaf ett statsanslag för ändamålets vinnande, så har Utsk. dermed icke kunnat taga någon befattning.
När frågor endast såsom önskningsmål skulle behandlas, så förmodar jag således att R.
St:r lära finna, att Utsk. gjort allt hvad det i denna sak kunnat och bordt.
Om nu R. o. Ad. yrkar att Utsk. skall lill R.
St:r med något nytt tillstyrkande i målet inkomma, så önskar jag sannerligen att de Hrr, som påyrka återremiss, mätte upgifva hvad de egentligen vilja att Utsk. skall tillstyrka, ty det är för mig en fullkomlig gåta.
Jag slutar med anhållan om propos. på bifall till Betänk.
Uti Betänk, är uplyst att K.
M. redan beslutat anställandet utaf en agronom i de norra länen, så snart tjenlig person dertill kan erhållas.
Det vill då synas mig, som skulle motionären och de som ifra för hans åsigter redan hafva fått allt hvad de på grund af denna motion kunnat få.
M. skall väl något innebära; antingen skall den innebära att R.
St:r önska något, med anhållan att K.
M. ville derå fästa Nåd. afseende, men något sådant behöfves icke här då K.
M. redan har beslutat att göra hvad R.
St:r i detta fall skulle önska; eller också, att medel skulle för detta ändamål anslås'; men sådant kan här icke komma i fråga, dels emedan Ekon.Utsk. icke eger att föreslå några anslag, och dels emedan K.
M. vid detta tillfälle icke behöfver något anslag, enär K.
M. redan förklarat
Sig vara sinnad att med befintliga tillgångar anställa en agronom för de norra provinserna.
Hvad som hittills hindrat att icke någon agronom derstädes redan tjenstgör, är att någon dertill lämplig person icke funnits att tillgå, och man kan icke tänka sig att det genom en underd. skrifvelse skulle blifva lättare att få en sådan tjenlig person.
Man skulle således härigenom uti ‘intet afseende vinna annat resultat än en onödig skrifvelse till Konungen, men en sådan är i och för sig sjelf något olämpligt, och R. o. Ad. har alltid af slagit sådana. R. o. Ad. har med mycket skäl ansett en skrif velse från den lagstiftande makten lill Konungen vara af allt för mycken vigt, för att den skulle nedsättas genom onödigt begag - 202 Den 11 Mars e. m. nande; och om sådant vid något tillfälle vore företrädesvis onödigt, så vore det väl nu, då man vet att Konungen redan beviljat det, hvarom man skulle anhålla, och hvad som hittills hindrat detta beviljande att gå i verkställighet, har, enl. hvad i Betänk, blifvit uplyst, varit något, som genom en underd. skrifvelse ingalunda kunde afhjelpas.
Jag skall så godt jag kan söka besvara de frågor Hr Bråkenhjelm framställt.
Den värde ledamoten har frågat hvar medlen skulle tagas; men jag tror icke att sådant är svårt att inse då Utsk. sjelf har sagt att: ~"de på 6:te Hufvudtiteln upkornmande besparingar å anslagen för jordbruket, handeln och häringarne Jemna full tillgång till bestridande af erforderliga utgifter för agronomers anställande i de norra läncti\
Hvad åter den underd. skrifvelsen skulle innehålla, har motionären sjelf sagt det, nemi., en anhållan att nu genast få en agronom anställd; och om B.
St:r icke skulle vilja anhålla om en sådan för Norrbottens län ensamt, så skulle jag alternativt vilja föreslå att de 2 eller 3 nordliga länen måtte få en sådan; ty hvartill skulle det väl tjena att en agronom reser dit upp för 2 månader på året, dä han hela den öfriga tiden uppehåller sig i de sydliga provinserna?
I så vidsträckta trakter, som de norra orterna förete, skulle han omöjligen kunna medhinna att på denna korta tid något väsendtligt uträtta.
Jag skulle således önska att den underd. skrifvelsen skulle innehålla en begäran att en agrom måtte, nu genast och icke framdeles, tillsättas, antingen, såsom motionären föreslagit, för ett, eller ock för flere af de nordliga länen.
Hr Adelborg: Gr.
Lagerbjelke har sagt, att en sådan skrifvelse, som här är i fråga, icke skulle leda till något egentligt mål, och jag medgifver att detta kan vara ganska sannt om man tager frågan sådan den här blifvit upställd.
Men det förhåller sig så med dylika ekonomiska frågor, att man gerna lemnar dem ät glömskan och att en påminnelse ofta är utaf nöden ifrån B.
St:r hvilka ifrån olika delar af landet sammankomma, och således äfven ifrån de trakter till hvars nytta en sådan fråga skulle lända, och hvilka således kunna ega rätt att ånyo yrka pä en sak af så obestridlig nytta som denna.
Ett exempel pä hur långsamt med dylika frågor brukar tillgå, anhåller jag att för B. o. Ad. få framlägga.
Vid sista Riksdagen hemställde nemi. B.
Sl:r att en agronomisk kemist skulle anställas, hvartill äfven Konungen lemnade
Sitt bifall, men någon sådan är ännu icke tillsatt, utan frågan ligger ännu i Landtbruks-Akademien och här icke kommit längre.
Vid sista landtbruksmöte var denna fråga å bane, och man förfrågade sig hos Landtbruks-Akademiens närvar:de ledamöter derom, men fick då samma svar som nu, att man icke kunnat finna någon till denna plats lämplig person.
Förhållandet är nu det, att högst få personer vetat utaf att en sådan plats varit ledig; Den 11 Mars e. m. 203 men om man vissa gånger på året harle uti de allmänna tidningarne infört en annons om denna ledighet, så skulle platsen säkerligen inom kort hafva varit besatt, ty Sverige är icke så fattigt på vetenskapligt bildade män i detta afseende, sorn önska att blifva försatta i verksamhet.
Man anser det vara ondt om agronomer, men jag tror det icke, ty många unga män finnas, som egnal sig åt detta yrke, och om det vore allmänt kändt att en sådan plats vore ledig, sä är jag öfvertygad man ingalunda skulle komma att sakna lämpliga personer till dess besättande.
Jag tror således att Ekon.Utsk. borde taga denna sak i nogare öfvervägande, inhemta de ledamöters tanka, som kunna lemna upgifter om Norrbottens behof i detta afseende, sedan sammanträda med StatsUtsk. för att kunna utverka ett anslag för denna plats, efter hvilken mésure man sedermera kunde till K.
M. ingå med en underd. skrifvelse, hvaruti man anhöll att en sådan person mätte anställas.
En sådan påminnelse vore icke obefogad och skulle säkerligen icke illa uptagas, dä den blott innelrölle ett ytterligare bevis att en persons anställande på denna plats vore af behofvet verkligen påkallad.
Jemte det jag i allo instämmer i Gr.
Lagerbjelkes yttrande, ber jag att än ytterligare få fästa upmärksamhelen pä obehöfligheten af en återremiss i detta fall.
Om de Hrr, som nitälska för anställandet af en serskild agronom i norra länen, ville kasta ögonen på K. M:s Nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, sid. 36, så skola de der finna följande strof: ”Vidare föreslår K.
M. att till arfvoden och resekostnads-ersältningar ål minst i agronomer, äfvensom åt de elever, hvaraf agronomerna böra vara åtföljde, hvilka utgifter i anseende till otillräckligheten af anslaget lill Undervisnings-anstalter för jordbruk och landmanna-näringar, de sednare åren måst anvisas alt utgå af besparingarne å anslaget för ”Jordbruket, handeln och näringarne” må å förstnämnde anslag varda upfördt ett årligt belopp af R:dr 6,000'".
Häraf synes att K. M., som länge insett behofvet har uti Sin vid början af denna Riksdag atlåtna Nåd.
Propos. begärt ett anslag af 6,000 R:dr för ifrågavar:de ändamål.
Då nu derjemte Utsk:s Betänk, innehåller att: "K. M. som ansett det vara af synnerlig vigt att åt de 2 nordligaste länens jordbrukande allmoge kostnadsfritt biträde medelst undervisning och råd i anläggning af öfversilningar och ängsvattning i allmänhet varder beredi, så snart en skicklig agronom, med praktisk kunskap i ämnet, uteslutande för della ändamål blefve att tillgå, under d. ti Nov. 1831 i nåder beslutat, att, under afbidan deraf, * del tills vidare finge bero vid hvad Landtbruks-Akademien för del dåvarande i underd. tillstyrkt f så kan man således häraf finna: l:o) att K.
M. begärt anslag för 4 agronomer; 2:o) att K.
M. fästat serskildt upmärksamhet på vigten deraf att en agronom måtte anställas i de norra länen.
Under sådana förhållanden, skulle jag för min del anse den ifrågavar:de skrifvelsen vara 204 Den 11 Mars e. m. öfverflödig och, mindre lämplig, hvarföre jag således icke kan annat än förena mig med deni, som anhållit örn bifall till Betänk.
Propos. till bifall å förevar:de Betänk, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Land tm. förklarade det lian funnit
Ja öfvervägande, Hr von Hartin ansdorf:
Då jag, under motions-tiden, väckte fråga 0111 ett Ecklesiastik-Colbii inrättande, utbad jag mig att längre fram få motivera denna framställning.
Delta har jag 1111 gjort, och anhåller alt någon af Riddarh.Kansliet må få upläsa mitt anförande.
Lagerbjelke, Gust., begärde att ifrågavande anförande måtte få hvila på bordet.
Jag har ingenting emot att mitt anförande granskas utaf hvem det behagar.
Men jag vet icke 0111 det kan utgöra föremål för bordläggning, då det blott innehåller bevekelsegrunderna till en redan väckt motion.
Jag begärde detta anförande på bordet egentligen derföre att jag ansåg R. o. Ad. derigenom bättre komma i tillfälle att taga kännedom deraf än genom en upläsning in Pleno.
Men örn Hr von Hartmansdorff i allt fall yrkar upläsning af sitt anförande, så vill jag för min del gerna afstå ifrån den begärda bordläggningen.“
Det nu af Hr von Hartmansdorff aflemnade skriftliga anförande blef härefter upläst och befanns sålydande:
Då jag väckte motion om ett Ecklesiastik-Colbgii inrättande, förbehöll jag mig, att få närmare upgifva grunderna för mitt förslag, hvilket jag nu vill göra.
Det är ej af likgiltighet, som jag varit en tyst åhörare af de öfverläggningar, som, vid denna Riksdag, hållits, rörande Svenska kyrkans brister, och ulvägarne att dem afhjelpa.
Mitt stillatigande har härrört, dels af oförmåga att, under min sjuklighet, deltaga i striderna, dels af min öfvertygelse att vår kyrka icke kan, med framgång, reformeras, förmedelst medlemmarnes söndring, genom den påyrkade Religionsfriheten.
Jag tror tvertom, alt det är inora kyrkan sjelf, och genom hennes egna medlemmar, som bennes reformation nu, ej mindre än i Luthers tid, bör och kan rätteligen åstadkommas.
Det är ingen egenhet för henne, utan det är, efter min tanke, förhållandet nied hvarje samfund, större eller mindre, emedan dess egna medlemmar äro de enda, som hafva nog kännedom af saker och personer, samt nog kärlek för sjelfva inrättningen, för att kunna väl utföra det svåra updraget.
Ingen annan kan heller hafva den ihärdighet, det mod och den sjelfförsakelse, som dertill erfordras.
Min erfarenhet, under den lid Ecklesiastik-ärendernas vård var mig anförtrodd, och hvad jag sedan uplefvat, hafva hos mig stadgat den mening, att Svenska kyrkans reformation måste, för att blifva fullständig och rätt fruktbringande, göras både från Regeringens och folkets, eller församlingarnes sida, bägge - Den 11 Mars e. m. 205 o dera såvidt möjligt är, samtidigt.
At kyrkans styrelse bör gifvas mera enhet, tillsyn och kraft, ät försaralings-medlemmarnes besvär och önskningar bör lemnäs mera vigt och gehör.
I förra hänseendet, har jag föreslagit inrättningen af ett EcklesiaslikColl:m, och i det sednare, införandet af ordentliga Kyrkomöten.
Då frågorna icke kunna, såsom sig borde, sammanhållas, emedan den förra blifvit hänvisad till Ekon.Utsk., och den sednare till LagUtsk. så mäste äfven jag, såvidt sig göra låter, åtskilja dem, samt först uptaga den delen som rörer styrelsen och Ecklesiastik-Coll:m.
Ecklesiastik-Departdet omfattar fyra serskildta föremål. l:o Kyrkoväsende!, 2:o den Allmänna undervisningen, 3:o Fattigoch 4:o Helso-vården.
För den sistnämda, finnes redan ett Colkm.
Det är för de 3 förra, som ett sådant fattas, och hvars behöflighet bör ådagaläggas.
Jag har redan gjort det, för 30 år sedan, uti ett dä, från trycket utgifvit ”Förslag till inrättningen af Sveriges Statsförvaltning”, och till hvilket jag hänvisar dem, som vilja taga närmare kännedom om detta ämne.
Här skall jag, för hvartdera af berörde föremål, blott uptaga det hufvudsakliga af min då gjorda framställning, hvilken jag väsendtligen vidblifver, emedan hennes vigtighet bekräftats af min erfarenhet, under denna långa lid, hvilken, lili stor del, varit uptagen af mer eller mindre vidsträckta sysselsällningar med Ecklesiaslik-ärender.
Under det katolska tidehvarfvet, var Konungens inflytande på kyrkan, här, såsom annorstädes, nog ringa, emedan hon hade ett utländskt öfverhufvud, Påfven.
Hennes inhemske styresman, Upsala Erke-Bisköp, var så sjelfrådig och mägtig, att han understundom afsatte Konungen, och, under namn af Sveriges förste, förde dess styrelse.
Hans närmaste man, Biskopen i Linköping, antogs en gång lill Riksföreståndare, och när någon sådan fanns af verldsligt stånd, undertecknade han allmänna beslut, icke före, utan efter Biskoparne. — Gustaf Wasa bröt väl Presteskapets makt, genom Reformationens införande, och en stor del af det andeliga frälsets samt tiondens indragning.
Men dermed var Katholisismens inflytande icke undanröjdt, såsom händelserna under Johan III och Sigismund ådagalade.
Det besegrades dock af Carl IX såsom folkviljans representant och det Protestantiska Presterskapets anförare.
Men Han var så litet det sednares beherrskare, att Han, för dess vilja, måste upoffra
Sin egen benägenhet för den Reformerta bekännelsen.
Likväl sökte
Han, för kyrko- och fattigvårds-ärenders behandling, uprätta en embetsmyndighet, eller s. k. Ryrko-Råd, sammansatt både af andeliga och verldsliga män, hvarom Konungens privilegier för Presterskapet af år 1607, och Hans afhandling med Ständerna, vid samma Ars Riksdag, förmäla.
Hans store
Son och dennes skarpsvnte
Riks -Kansler insågo äfven behofvet af en Ecklesiastik-Ofverstyrelse, samt föreslogo R.
St., år 1624, att tillsätta en sådan, under narn af Öfver-Consislorium (eller Consistorium generale).
Det skulle utgöras, till hälften af andeliga, och till hälften af verldsliga ledamöter, hvilkas hela antal borde,, likasom Hofrätts - 206
Den 11 Mars e. m. ledamöternas, vara 12.
Deribland befunno sig Riks-Drotset och 2:ne Riks-Råd, å den ena sidan, samt Erke-Riskopen, med Biskoparne i Westerås och Stregnäs, å den andra.
Öfver-Consistorii föremål voro både utarbetandet af en Kyrko-Ordning, och förvaltning af Ecklesiaslik-verket i allmänhet, såsom omsorg att kättersk lära icke infördes, tillsyn öfver kyrkobruken, afgörande af tvister om Presters tillsättning, af frågor om deras embetsfel, eller försummelser, högste domsrätt i kyrkosaker, samt vård om socknegångs-medlens förvaltning af Consistorierna m. m.
Detta Colhgii upsigt öfver läroståndet skulle sträcka sig till sjelfva Biskoparne, ej mindre i afseende på lära och lefverne, än på embetsförvaltningen.
I Ofver-Consistorium skulle tillfördnas en egen Fiskal, som årligen borde undersöka alla Consistoriernas göromål.
Biskoparne, hvilkas oberoende och anseende i synnerhet hotades af denna inrättning, och som icke ville att verldslige män skulle få insteg i ett andeligt Collegium, satte sig, af alla krafter, mot denna inrättning, anförande till och med skriftens språk, för att bevisa att de allena borde utgöraOfver-Constorii ledamöter.
Saken förevar vid 2:ne Riksdagar, och ehuru Ständerna i allmänhet tillstyrkte Ofver-Consislorii inrättande, när dess instruction hunnit närmare öfverses: så uteblef likväl verkställigheten, för Biskoparnes motstånd.
Konungen, som behöfde Presterskapets biträde, för alt uprätthålla modet hos Sitt fåtaliga folk, och lifva det till ständigt nya försakelser, i de vidt utseende striderna med Katolikerna i Pohlen och Tyskland, måste emellertid låta saken falla, och Ilan stupade snart.
Efter Hans död, förekom åter fråga, vid 1634 års Riksdag, om General-Consistorii uprättande, äfven så vid Riksmötet 1636, men förgäfves.