Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Comiterades Betänkande, hvarunder man Ser eil Rosenblads, en Carl Morn ers * en Edelscrantzks, en Wirséns och en Lenngrens namn > förslås ej att nedbryta, utan att modifiera* skråin* rättningarne, dem man, efter,min taiika, ej heller kan strafflöst förstöra.
Comiterades förslag till den ifrågavarande §:ns lydelse är följande:
Uti de Städer der minst 3:ne mästare idka ett handtverk _, må Embete in* rättas _, om Mästarne derom sig förena; och äga de att i sådant afseende vända sig till Magistraten j, som har att dem _, till erhållande af Tillståndsbref eller Reglemente hos f ärt och Rikets Commerce-Col/egium anmäla , och hvarvid Sökandernes namn uppgifvas.
Finnas ej 3:ne Mästare af samma handtverk i staden j skall det vara de der antagne tillåtit j att vinna förening med vederbörande
Den 12 November f m. embete i Stockholm eller annan stad, der sådant dem lägligast faller.
Denna § af viker icke särdeles från den gamla författningen oell bör det icke lieller, emedan lian innefattar den grund, som i sig sjelf synes vara rigtig.
De modificationere som blifvit gjorda, tillböra egenteligen detaillerna, och finnas derföre i de följande §§.
På de grunder, jag anfört, tillstyrker jag, att Utskottens förslag mätte förkastas, och den af Comiterade framställde § i stället antagas.
Olika tidehvarf fordra olika författningar.
I de tidehvarf, då Staten, såsom Stat, icke kunde gifva nog beskydd åt de privata, uppkommo enskildta Associationer för att upprätthålla detta skydd.
Så är icke förhållandet, i den böjd af civilisation, som Statsorganismen nu uppnått.
Emot de exempel Herr von Hartmansdorff utifrån anfört, utber jag mig att få framställa några andra.
I England lyda alla de handtverk under skrå hvilka redan funnos före Drottning Elisabeths regering, men icke de som sedan tillkommit.
Detta senare till exempel är förhållandet med Vagnmakare.
Jag vill fråga, om dessa, i välmåga eller i arbetets godhet, ge vika för dem, som äro underkastade skrän, och om icke de Engelska Manufacturstäderne, som nästan uteslutande uppkommit af sådane orter sorn, saknande Stadsprivilegier, tillika varit nog lyckliga att sakna skråinrättningar, härutinnan framskridit långt framom de öfrige.
Äf - Den 12 November f. m. 485 ven i Frankrike är förhållandet enahanda, och jag hemställer, huruvida de arbeten ? sorn, efter skr ånäs uppövande iW S'?.de’ hafva upphört att anses såsom mönster* al skicklighet, och om handtverkare: eler äro mindre välmående nu, iin före Revolutionen.
Jag skulle äfven förmoda, att, om i Preussen man funnit en större hvist på välmåga hos denna klass, orsaken bör sökas i den ställning, hvaruti Preussen hefanus efter kriget, i det starka afhrottet uti handelsrörelsen, och de tunga bördor detta krig lade på undersåtarne.
Om inrättningen kallas Skrå, Societet eller Embete är alldeles likgiltigt, blott de prohibitiva band upphöra, som hittils fjettrat industrien och hvilka nyttiga för sin tid, nu deremot blifvit alldeles öfverflödige.
Jag anhåller derföre vördsamt om bifall till hvad Utskotten föreslagit.
Herr Cederschjöldj Pehr Gustuf':
Nå gre af de skäl Herr von Hartmansdorff anfört i sitt försvar för Skrå-inrättningarne, utbeder jag mig att få upptaga Lill vederläggning.
Det första deribland var, att en större färdighet och kunskap i handtverk endast genom Skrå-inrättningen skall kunna vinnas, och att med dess upphäfvande all konstflit skall gå förlorad.
Jag kan ej dela denna öfvertygelse eller inse , hvarföre större skicklighet i handtverket skulle vinnas derigenom, alt JuärgoSSNl lin» vandes att gå Mästarens enskildta ärender, eller alt Gesällen äger en söckendag i 486
Den 12 November f m, veckan att i sysslolöshet fritt använda till fylleri och liderlighet, och derigenom göra sig oduglig] till arbete ännu en eller ett par af de följande dagarne.
Dessutom tror jag man icke har att befara en bristande skicklighet i då den ordning iakt*, tages, som blifvit föreslagen : att den sökande jnåste visa erforderlig färdighet i sitt yrke, och endast är befriad från redogörelsen huru eller hvar han förvärfvat densamma, Den andra anmärkningen var, att Skråinrättningar befordra sedligheten och att, nied deras upphörande , skulle osedligheten tilltaga.
Detta kail jag icke eller tro, serdeles som det, enligt nuvarande Skrå-ordning, skulle kunna vara en uträkning för Mästare, att uppmuntra sina Gesäller till liderlighet, I'ust för att hindra dem att kunna sjelfve olifva mästare.
Jag tillstyrker således bifall till Utskottens Betänkande, Herr Hjerta, Gustaf.' Jag vill först för jnin egen tillfredsställelse yttra, att jag värderar Herr YQn Hartmansdorff för dess bemödande aU> ^ned sift röst i en anda, som im mera icke fattas, utan sorn en anledning att blifva missaktad i opinionen, vilja motliålla den ström, som nu tyckes vilja bortföra alla de inrättningar, hvilka gamla tiden -oss öfverlemnal.
Men jag tror likväl att han icke gjort nog afseende på Utskottens Betänkande; att man vid en nogare granskning deraf skall finna, det Utskotten, genom gan - Deri 12 November f. m. ska tjenliga föreskrifter, främjat liandtverkarnes uppfostran; oell jag tror dessutom, att Herr von Hartmansdorff nog strängt ansett denna artikel, då han tror, att liandtverkeriernes bestånd derpå livilar.
De föreslagne Handtverks-Societeterne utgöra blott en billig öfvergång från den gamla föråldrade tili en, för tidens skick mera passande, författning.
Utskotten balva deruti skiljt emellan 2:ne stridiga interessen, och beredt utväg till en ömsesidig allmän förkofran i stället för enskildtas fördel.
Jag tror, att Societeterne skola bidraga till att liksom sammanhålla alla handtverk inom orten, hvarigenom den ensidighet, som förut ägt rum, skall komma att upphöra, En Talare har yttrat, att nya tidehvarf fordra nya anstalter och jag instämmer deruti, hvad Skräna beträffar.
Hvad angår det Herr von Hartmansdorff anfört om Frankrike, och att handtverkarne der endast blifva machiner, så har Utskottet bestämdt förekommit detta genom en punkt, som förbjuder sådana förläggare, som Herr von Hartmansdorff omtalat.
Hvad Preussen angår, så var, om mitt minne ej mycket bedrager mig, rättigheten af frimästare förenad med befrielse från Landtvärnsskyldigheten, och det var på denna grund» som ett så stort antal personer åtogo sig de stora utskylder till Staten, hvilka åtföljde dessa mästerskap.
Deri måste man söka skälet, och icke endast i friheten att blifva mästare, emedan Skråförfattningarne i Preussen aldrig varit upphäfna.
Äfven här i Sve - 438 Den 12 November /. rn. rige har ett försök blifvit gjordt med Frimästerskap , hvilket icke så alldeles misslyckades.
Jag vågar föreslå bifall till denna §., och ber Ridderskapet och Adeln icke tro den vara så ställd, att man ju icke vid de följandes pröfning i alla fall kan lemna Skräna allt möjligt skydd.
Här är blott Utskottens Förslag generaliseradt.
.lag anhåller om proposition till bifall.
Herr von Hartmansdorff tyckes taga för afgjordt.
, att när en tid framsteg skett, hvilka sedan gått tillbaka, detta är ett bevis att man haft orätt att gå framåt.
På samma sätt skulle man äfven kunna bevisa, att man gjorde illa i Spanien, då Inqvisitionen afskaffades, eller i Frankrike och andra länder, då man fördref Jesuiterne; ty det ser ut som skulle snart Inqvisitionen åter i Spanien hålla nya auto-da-feer; och Jesuiterna i Frankrike åter upprätta sina Lärostolar.
Herr Rosenblad har rigligt upplyst, alt Skråföreningar i början bildades till försvar mot jordägares Öfvermod; men en gång organiserade till försvar, hafva de sedan sjelfve blifvit använda till andras förtryckande.
Jag instämmer i de Herrars tankar, sorn yttrat att Utskottens Förslag utgör en ganska visligen beräknad öfvergång från ett system, som icke motsvarar lidens fordringar, till ett annat, och anhåller derföre om proposition till bifall.
Den 12 November f. m. ^ ■* 489 Herr von Hartmansdorff:
Det bär blif vit sagdt att Skrän endast tjena till, att få Lärgossarne utskickade i Mästarens enskildta ärender.
Sådane små anledningar till klagan kunna lätteligen afbjelpas, utan att man förstör sjelfva Skråinrättningen.
Borde man väl liafva afskaffa t Gymnasier och Skolor derföre, att det förr varit oell måhända ännu är brukligt, att Gymnasisterna eller de äldre
Lärjungarne skicka de yngre i sina enskildta ärender?
Samma förhållande är äfven med Gesällernes frimåndag.
De oordningar, som derigenom föranledas , kunna afbjelpas, utan att rubba det väsenteliga i handtverkarnesj inbördes föreningar.
Man bär sagt, att Handtverks-Societeterne hädanefter skulle motsvara hvad Skrå-inrättningarne hittils varit, men det kan icke blifva förhållandet.
En sådan Societet skall vara gemensam för alla bandtverk uti en hel Stad.
Är han af de större så kunna i Societeten icke finnas medlemmar af alla dervarande bandtverk, utan att den blefve alltför talrik.
Och funnes der icke representanter af alla bandtverk, så är det fruktansvärdt att de orepresenterades bästa åsidosattes förmedelst de öfrigas bristande sakkännedom eller nit.
Deraf följer ock en väsendtlig i sjelfva grunden för liandtverkeriernas bestånd ingripande skillnad; ty det blifver i alla fall icke Societeten utan Magistraten, som i Städerna utgör den högsta föreningspunkten för allas intressen, och Societeten kan ej i detail göra samma gagn åt hvarje Den 12 November f. tn. handtverk för sig som de nu varande Skråembetena.
Det har blifvit sagt, att man hindrar en okunnig förläggare skada en konstförfareu handtverkare, emedan den förre sjelf måste blifva mästare för att drifva ett handtverk.
Jag linner ingen sådan rättelse vara gjord, utan denna punkt har i Utskottens senare Förslag förblifvit oförändrad, såsom förut.
Man har ytterligare talat, örn återgång från framsteg till föråldrade inrättningar, oell deraf framdragit de mest förhatliga exempel.
Jag kan likväl icke tro, att felsteg äro det samma, som framsteg; och för det förra måste jag anse närvarande åtgärd, intill dess bättre skäl anföras.
Jag erkänner nu, såsom tillförene, att man genom öfvergå ogen från handtverkeri till fabriksrörelse visserligen ernår en större varuproduetion och i vissa fall bättre arbeten; men hvad Staten dervid vinner i goda varor, förlorar lian merendels i goda medborgare.
Huru mycket är väl den medborgares verksamhet värd, som endast förstår att göra den ringaste flin ingen af en knappnål? och hvars förstånds-odling ofta är lika inskränkt, sorn hans meckaniska färdighet?
Man uppdrager derigenom stora massör af menniskor utan sjelfständighet, bildning och sedlighet, samt får, såsom i England, en Polett, hvilken skadar, och en fattigskatt hvilken kostar oerhördt.
Samhället går derjemte i mistning af de sjelfständiga trefna, mera sedliga och bildade medborgare som liandtverkarne utgöra.
Jag har påstått., at skrän befordra sedlighet erne - Den 12 November f. m. 491 dan det ligger i sakens natur, att mästare genom denna inrättning kunna hafva närmare tillsyn öfver, och ett större inflytande på sitt folks uppförande; synnerligen om de såsom tillförene holle sina Gesäller och Lärlingar vid eget bord; hvilket för mängdens skuld svårligen kan ske med fabriksfolk , som derföre nödgas äta på krogar och der förderfvas, en skada, som redan gripit omkring sig i vissa större handtverk, hvarest Mästarne ej längre bespisa sina arbetare.
Man har sluteligen sagt, att Skråmästare sjelfve måhända befordra osedligheten bland, sina arbetare, för att blifva af med farliga medtäflare ibland dem.
Vill man nyttja sådane skäl, så kan man taga lill exempel de, sorn äro ännu kraftigare, Och föreställa sig, att Mästare, för samma ordsaks skuld, kunde vilja rent af förgöra de skickligaste Gesällerna.
Jag tror dock icke, att vid sådane framställningar något afseende bör fästas , ty blifvande medtäflare kunna ändock icke utrotas, med mindre Mästarne icke ville undanrödja alla sina skickliga arbetare, hvarigenom de äfven skulle bereda sin egen undergång* ' Herr Rosenblad:
Jag utber mig att blott få tillägga till hvad Herr von Hartmansdorff anfört rörande det Engelska fabriksväsendet och fattigtaxorne m. m. att den skadliga följd deraf, som han framställt, just härflutit af de inskränkningar
Författningarna derstädes stadga i näringsfriheten.
Sålunda 4o2 Den 12 November f. m. hindra Skråförfättningarne , att ingen , ehuru af det mäst närslägtade handtverk, kan, då hans eget biir mindre lönande, öfvergå till ett annat, som lyder under Skrå.
Sålunda hindra Fattiglagarne, att sällan någon gift arbetare, hvars enda förmögenhet är dess arbetsförmåga, kan söka aflägset arbete, och nästan aldrig flytta ur en Socken i en annan , hvaraf den mäst förvånande olikhet i dagsverksprisen för samma arbete kan äga rum på ej särdeles stora distancer.
I Skottland, der inga sådane prohibiliva lagar finnas, hafva i sednare tider såsom i Glascow, manufacturerne stigit ännu mer än i England, och torde det ej vara utan orsak, att StorBrittaniens begge största Städer näst London finnas i det för i oo år sedan så industrifattiga Skottland.
Önskeligt vore, att de, som vilja vederlägga andra, rätt uppfattade hvad dessa yttrat!
Detta skulle säkerligen mycket förkorta våra Protocoller.
Herr von Hartmansdorff har missförstått mig, då han ansett mig hafva yttrat, att en Mästare uppmuntrar sina Gesäller till liderlighet för att bli af med dem.
Tvärtom sker detta just för att alltid få behålla dem såsom Gesäller j och hindra dem ifrån att blifva Mästare.
Dessutom utber jag mig, alt få göra en erinran rörande våra Handtverkares lefnadssätt.
Den värde Talaren tyckes nemligen tro, att Skråmästare afspisa hela arbetspersonalen hemma i sitt hus; men så mycket Deri 12 November f. m. mig är bekant, finnas ganska få här i Stockholm , som låta dem äta vid sitt eget bord.
De Heste gifva kostpenningar åt Gesällen som får taga sin föda på Näringsställen.
Med förundran liar jag hört ett försvar för Skråinrättningarne bär yttras.
Egenteligen kommer väl detta derutaf, att man ej rätt gjort sig reda för den betydelse, som Skråförfattningarne innebära.
Om man genomgår desamma, och finnér att ingen enda bland dessa Författningar befrämjar näringarnas framgång, utan att de endast inskränka Handtverkarne till en viss personal inom ett visst handtverk, för att gifva producenten en uteslutande rätt att beskatta consumenten, så måste väl i allmänhet de anmärkningar, man gjort till försvar derför, förfalla.
De farhågor man yttrat mot bildande af Societeter, i stället för Skrän, måste äfven förfalla, då man genom de förra sökt bereda allt möjligt skygd, då man sökt afhålla från näringarne alla dem, som icke äga nog skicklighet, då man föreslagit medel att pröfva denna skicklighet, och endast afskalfat det skråmässiga, som, utan afseende på skicklighet, frejd och goda egenskaper, hindrar Mästerskaps vinnande, endast derföre, att man icke hos en viss Mästare arbetat en viss tid.
Derigenom att en Societet blir bildad af olika Handtverkare, hafva de olika interessena ett annat inflytande på sakernas bedömmande, der gäller icke den regeln, att ute - 4g4 Den 12 November f m. sluta en frän mästerskap, för det de Öfrige Mästarne anse sig kunna fylla behofvet af consumtionen: der måste de öfrige Ledamöterne, som finna sökanden fullkomligt skicklig och kanske annu skickligare an de äldre, öfverrösta de andre, sorn vilja bibehålla den gamla rättigheten, I öfrigt är Skråinrättningen hos oss icke annat, än ett högst eländigt polisreglemente, som i alla tider blifvit af Ständer och Städernes innevånare vexelvis öfverklagadt, samt vexelvis forändradfc och återtagit.
De farhågor man yttrat, att Städerne skulle lida genom en för talrik Handtverksclass, och Handtverkarnes utflyttning pä landet, äro ej grundade.
Man skall tvärtom, vid granskning af förslaget, finna, att Städerne derpå skola vinna, och vinna mycket.
Jag anhåller om proposition till bifall af Betänkandet, Herr •non Hartmansdorff:
Någre Ledamöter hafva behandlat och vederlagt ämnen, som aldrig blifvit satta i fråga.
Således har jag aldrig hestridt rättigheten för Handtverkare, att nedsätta sig på landet.
Likaledes förhåller det sig äfven med möjligheten att antaga Mästare, så att allmänheten ej hlifver af Handtverkaren för mycket beskattad, ehuru, hvad denna beskattning angår, den torde vara mera inbillad och mera hvila på en iheoretisk slutsats, än på verkliga förhållandet.
I Preusen hvarest Skräna äro upphäfna, kosta Varorna vanligen mera, än i det närgränsande Sachsen; hvarest de Den 12 November f. m. 495 bestå!
I Herr Cedersclijölds önskan, att man måtte rätt uppfatta hvad som säges , instämmer jag äfven i afseende på honom.
Jag har ej blott yttrat hvad som skulle inträffa, att Gesällerne icke komme alt äta vid Mästarens hord , utan att detta har inträffat, emedan många Handtverkare redan börjat behandla sina arbetare, såsom fabrikshjon.
Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall af i §. i 1 Art. af den föreslagne Förordningen, angående Handtverkerierne i iliket.
BifÖllå.
Jag anhåller att till Protocollet få reservera mig mot detta beslut; och hoppas att Kongl. Majit måtte taga ämnet i så moget öfvervägande, att icke alltför stor skada åstadkommes genom en brådstörtad förändring af de förhållanden, som hittils ägt rum.
Herr Grefven och Landt - Marskalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. 5 i eftermiddag att fortsättas.
¥ §§. 2, 3, 4 och 5 blefvo , uppå särskildte propositioner, af Ridderskapet och Adela bifallne. §• 6- Herr Hjerta:
Jag finnér ej lätt, huru ordalydelsen i denna §. står tillsamman med
Den 12 November f. m. den frihet hvar och en efter Tryckfrihetslagen äger att utbekomma ett sådant Protocoll, då orden : emot lösen förekomma.
Detta anmärktes här äfven förra gången Betänkandet förevar.
Det borde icke hindras någon, att sjelf få afskrifva ett sådant utdrag.
Jag anhåller derföre, att redactionen måtte på något sätt ändras.
Cederström: Af Utskottens Utlåtande upplyses, att
Utskotten icke insett detta stadgande i någon mon kunna minska Grundlagens kraft och verkan.
Det faller af sig sjelf att Grundlagen måste följas.
Uppå derefter af Herr Grefven och Landt - Marskalken gjord proposition, blef §. 6 af Ridderskapet och Adeln gillad. §. 7 blef likaledes af Ridderskapet och Adeln bifallen.
II Artikeln.
Om Lärlingar. §. i blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad. §. 2.
Jag kan ej underlåta, att fästa Ridderskapets och Adelns llPP - Den 12 November f m.
497 uppmärksamhet på olämpligheten af skriftliga Contracter, mellan Lärlingar och Mästare.
Hvarföre uppgör man icke äfven skrifteliga afhandlingar mellan Husbönder och Tjenstehjon?
Ett allmänt stadgande om förhållanderne mellan Mästare och Lärlingar behöfves visserligen, men hvarföre må det icke vara Tjenstehjonsstadgan, då Utskotten föreslagit, att Gesäller skulle ställas under densamma ?
Hvem skall å Lärlingarnes sida uppgöra dessa Contract?
Månne de fattiga arbetskarlar eller gummor från förstäderna, som merendels äro föräldrar åt de gossar, som i lära inskrifvas ?
Eller månne Notarii Publici skola åtaga sig denna förrättning?
ty, utan uppsigt kunde särskildta Contracter lätteligen missbrukas till Lärlingens skada.
En dylik controll synes mig alldeles öfverflödig; vill man ändteligen hafva skrifte!igt Contract, så, alldenstund förord bryter lag, må det ju bero på den, som åstund ar, att uppgöra ett sådant, utan att någon särskild lag föreskrifver att det skall ske, antingen man finnér det nödigt, eller ej.
Jag vågar derföre vördsamt afstyrka antagandet af denna §.
Herr von Hartmansdorff bar nu gjort samma anmärkning, som då Betänkandet förra gången förevar, och jag får derföre svara nu , som då, att jag tror häri ligga fröet till ett förhättradt tillstånd Ridd. o. Ad.
Prot. X Band. 3a 49» Den 12 November f. m. för Handtverksklasserne.
Det skall åstadkomma offentlighet, och i följd deraf en täflan, att åt Lärlingarne gifva större förmåner och bättre vilkor.
Det blir dessutom ett correctiv mot en onaturlig stränghet och en hård medfart, och skall medföra mycken nytta för denna klass, emedan det tvingar folket, att göra sig begrepp om hvilka pligter dem åligga.
Herr von Hartmansdorff finner äfven svårigheter vid verkställigheten , men det finnes väl ingen person så usel, att han ju äger någon som kan efterse huru Contractet uppgöres, och, om så är, äger Mästaren öfver honom föräldrarätt, då han måste tjena honom till myndiga år.
Herr nion Hohenhausen, Michaél:
När denna fråga ventilerades förra gången, anförde äfven jag de skäl, på grund af hvilka jag trodde Contracter icke böra vara föreskrifna, men väl tillåtna.
Herr Hjerta anför, att de skola göra Handtverksklassens tillstånd bättre och bättre, tvertom tror jag detta just skall åstadkomma mycken svårighet både för Mästare och de, som arbeta hos dem.
Om sådane Contracter skulle uppgöras med tjenstehjon, hvad oredor skulle icke detta åstadkomma i Samhället.
En sammansättning skulle troligen i följd häraf göras af Gesällerne till Mästares skada, då det funnes mycket arbete och litet folk.
Jag kan således ej finna ett enda skäl att ovillkorligen ålägga införandet af dessa Contrac - Den 12 November f m. ter, utan blott att tillåta dem.
Det är äfven föreslaget, att. då Contracter äga rum, ett exemplar deraf skall i afskrift förvaras bland Societetens handlingar.
Jag tror detta icke vara tillräckligt, emedan jag förutser, bura lätt en sådan handling kan bortkomma.
Jag anser således, om man vill hafva säkerhet i detta fall, nödigt, att debora intagas i Societetens Protocoll, eller i en särskild Journal, ty hvem kan annars ansvara för den behöflige controllen?
Jag önskar således den förändring, att dessa Contracter må antagas, som tillåtna, men icke såsom, föreskrifna, och att de, när så åstundas, böra i Handels-Societetens Protocoll intagas, och icke i lösa afskrifter förvaras.
Jag kan ej annat än instämma uti hvad af Herr von Hartmansdorff och den siste värde Talaren blifvit anfördt, nemligen att Contracter icke allenast äro till ideen felagtiga, utan äfven i verkställigheten omöjliga.
Hvad är väl Lärlingens önskan annat, än att vinna lärdom i sitt handtverk, eller Mästarens annat, än att han skall lära det.
Huru vill man föreskrifva , att en Mästare skall kunna på en bestämd tid lära en Gosse ett handtverk , som förutsätter någon skicklighet, då detta så mycket beror på olika fattningsgåfva och en mängd andra förhållanden, som icke genom ett Contract kunna bestämmas.
Samma förhållande äger ock rum mellan Husbönder och Tjenare.
Huru yill en Husbonde i Con - 5oo Den 12 November f. m. tract ålägga Tjenare, att med yttersta varsamhet umgås med elden, att med våda för lif och lemmar bjuda till att släcka den, med mera dylikt, som icke kan utfästas?
Så kan man icke eller lofva att inom en viss tid bringa en person ur en gifven intellectuel ställning i en annan.
Om Contracter bifallas , borttaga de belt och hållet ideen och ändamålet af lärandet, Herr Hammarskölds Lorenzo:
Då den na fråga förra gången förevar, tog jag mig den friheten att anföra, såsom en upplysning mot hvad Herr von Hartmansdorff erinrade, att sådane Contracter inom Boktryckeri-Societeten varit öflige i många år, och hvad jag, såsom Embetsman vid denna Societet, kan intyga, är, att vid de bäst organiserade Boktryckerierne inga Lärlingar antagas utan Contract, hvadan man finnér, att detta förslag går an att verkställa.
Vid deras upprättande har aldrig någon förlägenhet uppstått, ty har ej gossen föräldrar; så har han alltid någon bekant, som å dess vägnar kan underskrifva.
Hvad den siste värde Talaren anfört, att ingen kan tillförbindas att förändra ett visst intellectuelt tillstånd, så kan en sådan förändring icke komma i fråga vid Handtverken, der icke inre, utan yttre, lärdom åsyftas; och åtminstone i vissa Skrå-embeten finnas ganska goda medel att frambringa denna lärdom, som merendels endast motas af håglöshet och lättja.
Dertill är spannremmen ett förträffligt recept.
Den 12 November f m. 5or Friherre
Jag har svårt för att inse faran af Contracter.
Man anför sorn exempel, att mellan Husbönder och Tjenstehjon dylika Contracter skulle åstadkomma oreda.
Munteligen sker likväl alltid sådana vid antagandet.
Då helingas de ömsesidiga vilkoren, och Tjenaren får veta hvad lian har att göra , och luiru stor lön han derföre erhåller.
Samma förhållande är ock här föreslagit, utom att de skola ske skriftligen, till vinnande af en fullkomligare säkerhet.