Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då kunde följden blifva , att Banken finge inlösa stna sedlar med förlust för gamla fonden.
Således måste någon åtgärd vidtagas, att den person, som gör insättningen , kan vara så känd, att hans skyldighet att uttaga sitt silfver emot samma belopp i sedlar, som han emottagit, kan honom åläggas, eller ock att Banken kan äga rätt, att uppsäga insättningarne, så att de inom året böra uttagas; detta medel vöre kanske bättre»
Den tredje omständigheten vore, att en depositions-afgift borde fastställas.
Kanske är prsaken, hvarföre lån i Banken stå i missförhållande till Växel-Banken, den, att den sednare ej varit grundad på någon depositionsafgift.
Växel-Banken har således alltid kostat _Läne»-Banken och detta har rubbat förhållandet; ty man har ansett, att den derföre borde afven med sin Credit hjelpa Dane- Banken.
Jag tror derföre en depositions-afgift vara nödvändig; denna afgift kan vara obetydlig, dock! så, att den lönar den i och för saken nödiga betjeningen.
Hvad angår den Grunglagsföxändring, som blifvit ozqtalad, tror jag att Den 15 Julii e. fn. 857 $en biir föreslås ar Riksens Ständer; men anser, 3!t det kan vara hvar och en enskilt tillåtet, att derom göra förslag, och har i min reservation föreslagit en sadan förändring, sorn genom en till. filtning i 72 §. af några få ord, lemnar en tillräcklig garantie för innehafvarne af Bankens sed. lar, i fall en gång växlingen återbegynner.
Jag anhåller* om aterremiss af Betänkandet.
Betänkandet innefattar i raisonnementerne åtskilliga ämnen, sorn (Pgenteligen tillhöra Betänkandet N:o 21, detta är, I afseende på redactionen.
I afseerfde på sjelfva frågan, och först rörande inköpet af silfver, hvartill Utskotten föreslagit en summa af 2 65,666 Rfdr 32 sk., sä anser jag för min del ej denna summa vara svarande emot ändamålet, och vet ej hvarföre Utskotten föreslagit just summan af 266,666 Enir- 32 sk., då Utskotten ej kunna calculera den vinst, som uppkommer af utlåningen på exportable effect(er,“orn, sorn man hoppas, näringarne vinna förkofran och handeln blifver utvidgad.
Jag tror, att summan kunde bestämmas till myckét högre belopp, åtminstone till 500.000 Rtdr, Jag skulle tfo, att om Ständerne vid regleringen af StatsVerkets utgifter ville besluta, att pn del utgifter skulle bestridas genom lån emot 5 procent, och 2 procents afbetalning, så bör af Bankens vinst ej mera dertill användas, än hvad som behöfves till ränta och capitäl-afbetalning.
Ban, jkeris vinst blir då tillräcklig, för att bestrida silf* yeruppköp för 50o0ooo R:dr.
Utskotten instämma.
858 Ben 15 Julii e. m. deruti, att en minskning af rörelse-capitalet skull le medföra skadliga verkningar.
Det är således gifvet, att sumtnan af vinsten årligen skall utgå, och att Banken icke får amortera sina sedlar.
Det är likgiltigt, till hvad pris silfver-uppköpet sker, endast det sker, så att det icke uppjagar coursen, och i sådant afseende har Herr Lefrén lemnat en calcul, som är upplysande.
I afseende åter på Utskottens förslag att det särskilte ereditif, som blifvit anslaget till silfveruppköp, skulle försvinna, så instämmer jag med Utskotten deruti.
När man anslår på ett ställe, behöfver man ej anslå på ett annat, Det har sedermera blifvit yttradt uti Betänkandet, angående inväxling af sedlar emot silfver.
Denna depositions - anstalt har redan funnits i en annan form; men, såsom Utskotten föreslå den, skulle den medföra betydliga förluster.
Herr Hjerta har upplyst det förhållande, som för Banken skulle uppkomma, om coursen förbättrades.
Beslut möjligen medförande sådane förluster kunna ej Riksens Ständer med rättsénligt bedömmande fatta.
Men om Riksens Ständer vilja för enskilte bevara den utväg, att i Bankens hvalf få nedlägga sitt silfver, så behöfves ej mer än en förändring i Bankens reglemente, hvarigenom x stället för paqueter af obekant innehåll, man utsätter, huru många R:dr sorn blifvit insatte, i annan väg blir en deopositions inrättning ett främmande yrke för Banken Utskotten föreslå vidare att den tidepunct, dä Bankens tillgångar uti Den 15 Julii «. m. 859 métablisk valuta blifvit ökade till det belopp, att de till delar svara emot Bankens utelöpande sedlar, kommer att anses, såsom den yttersta, hvartill allman utvexling af reelt mynt ma uppskjutast
Dervid får jag fästa Uppmärksamheten deruppå, att det ej är egénteligen proportionen emelian silfret i Banken och de utelöpande sedlarne, som bör bestämma utväxlingen, ty Biksens Ständer böra noga betrackta de förhållanden, som handeln och den politiska ställningen framvisa, annars kunde det kända, att silfiet blef uttagit på speculation och utfördt till andra Bänder uti för Nationen främmande ändamål.
Således bör ej af Riksens Ständer i förväg bestämmas den proportion, sorn bör äga rum, då en realisation skall företagas, och det är ej öfverensstämmande med klokheten, att göra den, förr än man ser handeln vara sådan, att silfret med visshet qvarstannar i landet.
Med anledning af desse anmärkningar anhåller jag om åteiremiss, Friherre Lagerbjelke, Gustaf:
Frågan om en viss bestämning af myntbara metallers inväx* lings-värde är ännu oafgjord; den har nyss blifvit återremitterad.
Jag har trott, och tror ännu, att delta värde icke bör bestämmas.
Men helt annorlunda kunde min tanka i denna, del möjeligtvis blifva, om ett visst förslag ansages värdigt uppmärksamhet, sotm i det nu under öfverläggning varande Utlåtan-. det finnes vidrört och afstyrkt.
Det uppgafs innom StätsUtskottet af Herr Friherre af Nordin, som nu äfven uti Ståndet återviickt detsamma; och åsyftade rättighet för hvaf och 8 6o Den i 5 Julli e. m, en, éj blott att tillväxla sig BancoSedlar emot silfver, ulan äfven att återbekomma det silfver han deponerat, emot det åsätta inväxlingsvärtiets erläggande i sedlar , samt dertill en viss penning för depositions - omsorgen och vården.
Kunde ett sådant förslag gillas, förfölle naturligtvis all betänklighet emot den eller den bestämningen af silfver-värdet, tyda hvar oell en återfår hvad han gifvit, är ingens hopp svikit, ingens rätt förnärmad.
Utskotten hafva afstyrkt Herr Friherre af Nordins förslag, hvars vigt (om det vore verkställbart) likväl synes mig ganska ■ stor, både till opinionernas jemkning och till befästande af så väl allmän sorn enskild säkerhet.
Utskottens motskäl förtjena visserligen all möjlig uppmärksamhet; det förnämsta, som jag tror består derur!, att penninge-männen, angelägne om den erbjudna säkerheten för deras capita* lers orubbade värde, skulle förledas till uppsägningar, högst bekymrande för deras Gähle* taärer, och likväl nödiga till operationens verkställande.
Men örn denna säkerhet på ett el* ler annat sätt icke kan^ utfinnas, huru blefve det i allt fall möjligt att förhindra uppsägningar?
Man kan icke nog ofta upprepa, att grundorsaks*: till det beklagansvärda tillstånd af inbördes motvilja, som tyckes äga rum emelian Borgenärer och Gäldenärer, måste utfinnas, ingalunda i de förres misstroende till de senare (detta blef verkan, var ej orsak) utan £ penninge ägarens misstroende till sjelfva sedelmyntvärdet, en förutsättning, sorn utgången' gå bedröfligen rättfärdigat.
Detta nödgad© lien 15 Julii e m. honom att helst önska utlåna sina penningar på kort3 terminer, för att minska cliancerna emot sig; Handt mannen deremot är icke, och ian ej vara belåten med annat än stående län.
Följderna äro kända, uppsägningar, svårigheter att betala, begärda och nekade uppskof, oordentligheter, rättegångar och slutligen det nuvarande missförhållandet emellan långifvare och läntagare.
Kunde möjligtvis anstalter vidtagas till en kraftig garanti emot grund orsaken, det vill säga mynt-försämringen, skulle äfven eifecten, det vill säga inbördes misstro' endet snart upphöra.
Sådan synes mig syftningen af Friherre af Notdins Förslag vara; den är ytterst vigtig, den förtjenar åtminstone att noggrant undersökas.
Fät vara att förslagets första resultat till en del vore uppsägningar till depositionens verkställande (ehuru sådant äfven kunde ske på annat sätt) hvad blefve likväl omsider den välgörande slutföljden?
jo, att penninge-mannen behöfde åter till räntegifvande capital förvänd!^ de
JlancoSedlar han för det deponerade si 1 fret bekommit; och sorn han ingen mera oro ägde för sedlarnes framtida värde, lät han gerna lånen blifva stående.
Ett för Jordbrukaren högst angeläget ändamål blefve då vunnit.
— Utskotten anföra ett ytterligare skäl emot förslaget, det nemligen, ’5att den lätt disponibla capital-förmögén, ’!ieten derigenom erhölle en ännu merökad för3 månlighet framför andra.5’
Huru lätt disponibel den liar varit, det må Gud veta, och mångå Domare i Riket, och de flesta Hands* höfdingar, och capitalisterne sjelfye.
Att des - 86* Den 15 Jnlii e. m. sas förmögenhet skulle vinna en ännii mer ökaj förmånlighet, förutsätter ju, att detta slag af egendom redan varit det förmånligaste; och denna satts, (jag anhåller om Utskottens benägna undseende) denna salts har förekommit mig något oväntad.
Jag tror densamma icke instämma med allmänna erfarenheten; jag vet med säkerhet, att den strider emot min enskilta.
De flere motskäl Utskotten framställt, sa väl som de anmärkningar, hvilka under nu påstående öfverläggning blifvit gjorda , synas mig endast bekräfta den meningen, sorn äfven är min, att ämnets närmare granskning bör genom en återrerniss påkallas.
Den af en värd Talare, Herr Eriherre Ceder* Ström, yttrade förmodan, att om coursen till en viss grad förbättrades, skulle förslaget medföra förlust för Banken , är visserligen möjlig; i närvarande förhållande skulle jag likväl anse den vara bland de minst troliga.
Jag skul* le fastmer befara att en större försämring ä£ coursen kunde förleda en eller annan spekulant att till agioterings operationer draga för' del af förslaget ; så framt det ej läte sig göra att genom xeglementariska föreskrifter sådant förhindra.
En annan högst vigtig men icke mindre ömtålig fråga förekömmer i detta Utskottens Utlåtande.
Deraf inhemtas , att dels i förra EinanceComiténs Betänkande, dels i flera motioner och handlingar, den hufvudorsak till JO en i 5 Julii e. m. 863 penninge-vasendets mindre fasthet, blifvit uppgifven , att det sedelmynt, som af Svenska Ilanken utställes , utan nödvändigt afseende på metalliska garantier, odeladt bestämmes af Riksens Ständer ; hvadan alla penninge-förhållan» den blifva beroende af Rikets inre eller yttre ställning för ögonblicket, samt af dess Ständers tillfälliga åsigter.
Utskotten erkänna, att denna olägenhet är betydande.
För mxn del tror jag (och hoppas mitt frimodiga yttrande vara ganska förenligt med djup vördnad för Lagstiftande Maglena rättigheter) för min del är jag öfvertygad, att denna olägenhet är den största af alla, eller kan åtminstone i framtiden blifva det.
En Statsmäjgt, hvilken sorn helst j hvars rättighet är att genom ett indirect, men alldeles oundvikligt, inflytande, bestämma, samt således efter behag minska Statsborgarens enskilt a förmögenhet, är visserligen en ovanlighet.
Afven om den aldrig missbrukade detta sitt omätliga inflytande, är det naturligt att den enskilte medborgaren, med all vördnad och lydnad för lagbudet, likväl skall känna en farhåga för egande-rättens säkerhet , då dess grundsatser kunna bero af ett alldeles diseretionairt handlingssätt.
I frågor rörande eget intresse fruktar man ej endast dtt troliga t man befarar äfven det Ilott möjliga.
Den hufvud-orsak, hvarföre
Utskotten icke trott sig kunna understödja något visst förslag peri 15 juli i e. m. till vinnande af garanti i detta hänseende, detf nemligen , att fen sådan måste söta? i sjelfva Grundlagen, med förändringar af hvilken Utskotten ingen befattning aga, bör jag visserli. gen icke bestrida.
Men då Utskotten tillägga att- allmänna säkerheten, i anseende till värdet af Bankens sedlar, icke nu kan tryggas i vid* sträcktare man än den redan är genom HegexingsFormens 72 §», sorn satt Banken under Riksens Ständers egen garanti och vård, samt genom 16 §:n, som uppdragit åt Konungen att rätt och sanning styrka, vrångvis! och orätt hindra och förbjuda , så vågar jag upprigtig! tillstå, att jag hade väntat något mera* Öppenhjertigt sagdt , hvarom är val fri* gan ?
Jo derom, att Rikets Lagstiftare, inseende Sjelfve nödvändigheten af en garanti emot de missbruk, i afseende på Pappersmynts obegränsade utgifvande, sorn möjligtvis kunde föröf* vas af en framdeles i deras eget sköte uppstående majoritet, skulle i Grundlagen nedlägga medel till vinnande af den önskade säkerheten.
Det är således en garanti emot den mest Utsträckta tillämpningen af 72 $:n som åsyftas ; och då lemnar jag derhän, hvad resultat kan vän* tas af en blott hänvisning just till samma §* Ren i6:de åter, så välgörande i afseende på det hela af Riksstyrelsen , synes' mig uti detta fall lika litet tillämplig ; ty hvad Riksens Ständer, i afseende på utsträckningen af Bankens credit, besluta, kan Konungen, såsom fc sakerna Den 15 lulli e> fh. 865 sakerna nu sta, hvarken hindra eller förbjuda.
Jag hade således väntat en af Utskotten yttrad bestämd öfvertygelse, att föremålets stora vigt kräfde ytterligare garantier; jag hade hop^ pats, att Utskotten kraftigt önskat denna frågas behandling i constitutionel form; jag hade trott tillräcklig anledning till en sådan önskan förefinnas uti samma 72 §:s senare del ( icke af Utskotten citerad) som innehåller att Bancoverket skall förvaltas ej blott efter de Stadgar, hvilka redan gjorda äro , utan äfven efter sådana , som vidare af Riksens Ständer göras kunna■
Detta, föreställer jag mig, hade tjent enskilte Riksdagsman till en uppmuntran att framställa sina förslag öfver ämnet i den form Grundlagen föreskrifver ; det hade äfven måhända tjent dylika framställningar till ett nyttigt förespråk hos ConstitutionsUtskottet: det ena och andra hade ändtligen kunnat leda lill ett hugnande resultat vid nästkommande Riksmöte.
Möjligt är (jag vagar åtminstone smickra mig dermed) att en återremiss kunde förenade Utskotten påkalla ett mera kraftigt yttrande i denna fråga.
För min del fruktar jag, att om ej något verkligt i detta vigtiga hänseende tillgöres, sjelfva grundvalarna för äganderätten länge nog torde förblifva, eller åtminstone anses vara osäkra och svigtande. —•
Jag vet ej om det dömmes förmätet, att i en fråga, som rörer Riksens Ständers egen magt Ridd. o fh Ad.
VI Band» 55, Den 15 Julli. e. m. och myndighet, jag vågat höja min rost; meri jag har trott mig understödd både af föremålets oändliga vigt och af mitt eget medvetande om afsigten: jag har dessutom ej kunnat återhålla uttrycket af min redan gamla öfver* tygelse, att uti all Lagstiftning, således äfven i den financiella, det rättvisate nödvändigt måste vara det rätta.
Dett:
Thärn, Wollrath:
Må hända har jag för ofta och tröttande yttrat den öfvertygelsen, att hopp om framgång för hvad realisations-förslag sorn helst icke finnes, med mindre förslaget noga förenas méd och äfven grundas på sådana StatsOeconomiska författningar, sorn bereda Landets välstånd genom trefnad och frihet för åkerbruk, näringar och handel, men då jag tror att denna övertygelse är grundad på alla tiders erfarenhet, är det med största nöje, jag nu hört Herr Friherre
Boye utgå från enahanda åsigter uti sina premisser, med hvilka jag således är ense, hvaremot jag ej kan förena mig med de conclusioner han deraf dragit; att nemi. ingen bestämning hvarken af lägsta eller högsta cours bör göras, hvarken för uppköp af silfver till viss summa, ej heller för den af Utskotten föreslagna fria inväxlingen emot nya Bartcosedlar.
Hvad uppköp af silfver för viss årligen, afsatt summa angår, medgifver jag, att derföre ingen cours kan bestämmas; ty sådant skulle kunna hin. dra upphandlingen, utan lärer det få ankomma på Herrar BancoFullmägtige, att, i enlighet med erhållande instruction, verkställa detta uppköp till lägsta pris, som ske kan; men hvad åter inväxlingen angår, kan den lika litet som silfverutväx* Den i 5 Julii ie. m; 867 ling verkställas ulan efter bestämd norm; Banken skulle eljest blifva utsatt för ovilkorliga stora förluster, och Herrar BancoFullmagtige skulle di tilldelas en magt, som ej allenast skulle kunna blifva äfventyrlig för Bankens bestånd, utan äfven högst brydsam för deni sjelfva vid utöfnlngen; en sådan inväxling kan icke och bör icke äga rutn, Utom då, när coursen så faller, att
Köpmannen kan för sina varor införskrifva silfver, med visshet att efter den fastställda normén med någon fördel inväxla det till Banken, och vill man ej för denna inväxling stadga en norme, lärer den få uteblifva, till dess en verkelig realisation kan hörjås.- Herr Friherre af Nordins, uti de uppläste reservationerna, intagna förslag, att den som åstud. dade, skulle på öppen räkning i Banken få insätta silfver emot Bancosedlar, och, när han sedan ville, 'åter emot sedlar till lika belopp uttaga silfret, hvilket förslag ovilkorligen fordrar en viss bestämning af cours, hvarefter en sådan operation skulle verkställas, är af den stora vigt, att det påkallar Utskottens största uppmärksamhet och granskning; det är lockande för penningémannen8 i anseende till de fördelar det tyckes lofva honom, men det är afskräckande för de låntagare och näringsidkare, sorn befara, att capitaler indragas för att användas till handel med silfver; en sträng undersökning fordras således, huruvida förslaget medförer verkelig allmän nytta, Utan ått i betydlig mon skada enskiidta.
Jag kan dock ej
Undgå att anmärka, att sorn en sådan silfver-omSättning ovilkorligen fordrar en viss norme, hvar* '»68 Den i5 Jul i i e. ni. efter den måste ske, så skall den lika ovilkorligen utestänga ali fråga om , in växling, sårvida ej för den sednare stadgas en högre cours* ty vid lika cours för båda operationerne, väljer man säkert den som lofvar fördelen att få -återtaga silfret, för att vid stigande cours förmonligt försäljaOm silfver-inväxling anses användbar oell nyttig, att påskynda en önskad realisation, så kan Friherre af Nordins förslag alldeles icke antagas; vill man åter afstå från silfver-inväxling, så kunde det kan hända antagas , om enskildtas väl dermed kan förenas.
Herr Hjerta har yttra t, att, om Friherre af Nordins förslag kunde antagas, vissa garantier voro nödiga, i afseende på Bankens och enskiltas ömsesidiga säkerhet; härom är jag fullkomligen af lika tanka; men får anmärka, att vid verkställigheten af Herr Hjertås förslag, att Banken skulle äga uppsägningsrätt för uttagning af det insatta silfret, svårigheter möta, genom insättarens dödsfall och dess eller dess arfvingars möjligen iråkade obestånd, som kunde göra dem oförmögna att med bästa vilja åter utväxla hvad förut insatt blifvit.
Jag anmärker icke detta som klander, utan för att visa det hela förslaget fordrar noga pröfning.
Slutligen får jag förena mig med Herr Friherre Xjagerbjelkes yttrade önskan, att i constitutionel
Väg garantier kunde stadgas, som försäkrade Banken emot alla åtgärder, hvilka åter skakade den credit och säkerhet Ständerna nu söka förskaffa Bancosedlen.
Jag tror delta vara möjligt, Den 15 Julli i. m. 869 oell lärer medlen dertill ej uturaktlåtas af de Re« presentanter, som nitälska för FosteHandets val.
Då jag nu går att yttra inig öfver Utskottens Betänkande, får jag börja med att förklara, det jag gillar Utskottens förslag, att af Bankens vinst uppköpa silfver för att förstärka Bankens fond.
Jag skulle likväl önska, att den i detta Betänkande föreslagna summa icke måtte öfverskridas, hvilket Utskotten lära föreslå uti ett annat Betänkande ; då det belopp, som så användes, nädvändigt måste åstadkomma en vidare brist i Statsanslagen och öka beskattningen, eller minska nedsättningen- deraf.
En annan vigtig fråga förekommer i detta Betänkande, väckt af alne ledamöter uti Utskotten, frågan nemligen om man emot silfver i Banken får, jemte depositiorts-sedel, lyfta värdet i sedlar.
Ehuru vid första åsigten detta förslag har flere goda sidor, och ehuru jag tror, att capitalisternes intresse derigenom skulle förstärkas, kati jag dock ej neka, att jag dervid finner flere stora betänk, ligheter, som jag nu anhåller att få framställa>
I händelse denna rätt skulle bifallas, hemställer jag till Ridderskapet och Adeln om icke det första resultatet vöre, att alla lån uppsades, för att dermed köpa silfver, deponera det i Banken och utlåna de derföre erhållne sedlar.
Ehuru Motionairerne sjelfve medgifvit, att denna rubbning skulle äga rum, hafva de likväl anfört att den skulle sätta sig och Bankens sedlar I)«n 15 Julli e. m< ater utlånas såsom stående lån, då man blifvit försäkrad, att återfå silfret.
Men som genom det* ta silfveruppköp coursen postdagligen skulle försämras, hvilket äfven skulle vara en stor olycka och motverka den stadga i myntväsendet, som man åsyftar; så hemställer jag om icke,-då coursen uppgått till 136 eller 140 sk., capitalisten, som utlånt sine penningar, skulle uppsäga dem, för att med de sålunda erhållne penningar åter uttaga sitt silfver i Banken, och förvandla detta efter högre cours till sedlar, hvarigenom en betydande vinst för honom skulle uppstå, och agiotage samt cours-försämring, nödvändigt åstadkommas; långt ifrån att stäeiJcle
Län genom en sadan mesure skulle uppkomma, vore det tvärtom ständiga uppsägningar som skulle åstadkommas.
IJet andra skälet ar, att man med den obe* tydliga summan af tillsammans 1000 Btdr betydligen skulle kunna uppstegra coursen.
Man uppköpte silfver för penningarne, deponerade det i Banken och tog yt sedlar för desamma, uppköp, te å nyo silfver, och deponerades samt förnyades, detta så länge man behagade, visserligen med nå-, gra skillingars förlust för hvarje gång.
Men, frågar man, hvem vill exponera sig för sådana förluster.
Jo exporteuren, som skulle få sin förlust på operationen rikeligen ersatt genom den högre cours, efter, hvilken han förvandlade sina för export-articlarne erhållne vexlar i Svenskt Banco, Dessa betänkligheter göra, att jag afstyrker detta förslag, men förenar mig likväl i begäran on\ fterremiss.
Den 15 Julii e. ni.
Den 19 No v ernber e. m. 301 medföra; så gifves ingen gräns.
Jag finner intet skäl till afsJag på jemnkningsförslaget.
Hvad åter angår nyttan af publicitet, i händelse af realisation , får jag blott nämna, att om t. ex: utelöpande sedelstocken vore 3o millioner , samt silfyerfonden 20 ; så beror realisationens bestånd derpå, att 10 millioner alltid fästas i allmänna rörelsen, så att dessa icke kunna komma tili presentation i Banken.
Under perioden afen realisation undergår likväl valutan i Banken <tn daglig förändring.
Om möjligt vis några omständigheter i Sverige skulle inträffa, som medförde en starkare påkänning af Bankens reela valuta än vanligt, hvarigenom den kom att nedsjunka tili en mindre numéraire; månne ej Allmänheten af en sådan underrättelse skulle oroas, och af oron föras till Bankens vexel-lucka ?
Hvarigenom säkert hände, att in- och utv<Ellingen betungades af individer , som endast fördes af oro utan affair, och att möjligen metalliska valutan kunde bli otillräcklig.
I en sådan händelse vore det väl, om allmänheten endast kände, att Banken har full säkerhet för sina utelöpande sedlar.
Hela verketsinrättning hvilar oftast på ideen om dess förmåga , att uppfylla sina förbindelser .
I alla fall är det icke möjligt, att genom desse Controllér förekomma alla faror för Bankens bestånd .
2 Den 19 November e.jn.
Herr Rosenbi a d:
Jag anhåller att det beslut ijidderskapet och Adeln i ämnet redan fattat, må varda ånyo uppläst.
Man, finnér deraf att årliga uppgiften omfattar Bankens, hela ställning hvarföre den Ledamot, som yrkat återremiss af Betänkandet torde då inse sådant ické behöfvas.
Jag heder om ursägl, för det jag förlänger diseussionen; men jag arnar ej blifva vidiyftig, Jag inser ingen nytta af att frånträda det beslut vi redan fattat ; men väl stora olägenheter deraf uppkomma.
Man skulle härigenom så mycket mera skrämma upp allmänheten, sorn vid slutet af detta Betänkandet affiandlas en hedt ny sak, nämligen P u h i 1 c i t fa ! e o s u pp h c r a u do, i h u ndelse a f r ea 1 i s a t i o n framdeles, Yidare skulle, om Ri Iderskapet och Adeln ny gåp från sitt förr a beslut, men t. e. Bonde-Ståndet förhlifver vid sitt, den olägenhet inträffa, att nian kommit ett steg längre från målet.
Jag hemställer derföre, om icke Ridderskupet pch Adeln äfven skulle täckas förblifva vid sitt en gång vidtagna och sorn mig synes ganska, val beräknade beslut.
Herr H ohenha u ser.
Anredningen till delta jemknings förslag är den, att J?res.te-Ståndet icke gillat Bankens publicitet.