Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som bifaller, att pröfningen och afgörandet af BancoUtskottets under N:o 82 afgifne sednare Utlåtande, angående grunderne för Bankens lånerörelse, må uppskjutas, intilldess Stats- och BancoUtskottens Jemkningsförslag, i afseende å RiksSlåndens skiljaktiga beslut i visse frågor, tillhörande Myntregleringen, blifvit af Rikets Ständer afgjordt, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej; kommer pröfningen och afgörandet af BancoUtskottets ofvanberörde
Utlåtande att uppskjutas, endast intilldess Stats- och BancoUtskottens nyssnämnde Jemkningsförslag till RiksStånden inkommit.
Den skillnad, som ligger i propositionerna, är ganska hufvudsaklig; och jag tror mig äga full laglig rätt, att få min mening pröfvad.
En förvillelse har åter blifvit begången, och man ai6
Den i3 November f m. har åter misskänt min afsigt.
Jag öfverlemna!’ åt Herr Printzensköld, om, derföre att jag sagt att jag vill hafva LåneUtiåtandet uppskjutit, till dess JemkningsBetänkandet inkommer, jag dermed har sagt, att LåneUtlåtandet ovilkorligen då skall afgöras?
Om jag finner oss då hafva behof af ett ytterligare uppskof, skall jag visserligen tillstyrka det.
Jag resumerar mig till en anhållan, att Grefve von Schwerins mening måtte genom Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition blifva framställd.
Jag underkastar mig med fullkomlig liknöjdhet de omdömen af medömkan och förvillelse med flere dylika, hvilka Friherre Boye vanligtvis begagnar; men om ändamålet är att uppskjuta målet, för att åter öfverlemna oss till en ny öfverläggning, huruvida målet ytterligare skall uppskjutas, eller icke, så anhåller jag om bifall till det af mig gjorde förslag, och att Friherre Boyes proposition må blifva Contra-proposition.
Det är bra olyckligt, att en Ledamot, som bemödar sig tala så tydligt det står i hans förmåga, måste oupphörligt gifva förklaring på förklaring af sina ord.
Jag öfverleimiar till livar och en, om man icke mera förkortar än förlänger Riksdagen derigenom, att man utsätter uppskofvet med LåneUtlåtau - Den i3 November f. m. 217 det blott intilldess jemkningsförslaget om realisationen inkommit; ty man har då icke ovilkorligen uppskjutit det längre.
Som jag ej önskar repetition af den onödiga discus* sion, som här i dag ägt rum, yrkar jag proposition på uppskof med detta Utlåtandes afgörande, intilldess jemkningsförslaget om realisationen blifvit afgjordt.
Jag vill endast göra Ridderskapet och Adeln uppmärksam på de följder, som kunna uppstå, derest afgörandet af frågan om lånerörelsen uppskjutes, till dess realisationsfrågan är afgjord.
I den sednare frågan vill man ha Constitutions-TJlskoltets yttrande.
Kanske något afgörande i den vägen icke kan äga rum vid denna Riksdag, då frågan rörer en tolkning af 79 §.
Många vilja drifva denna fråga till ConslitutjonsUtskottet endast för att vinna tid.
Följden af ett uppskof vore, att ej heller lånerörelsen vid denna Riksdag blefve afgjord.
Då dessutom JemkningsBetänkandet, såsom Herr Rosenblad visat, icke äger minsta gemenskap med frågan om lånerörelsen, förmodar jag, att
Talmännen kunde öfverenskomma om dag, då frågan om lånerörelsen kan föredragas, sedan Jemkningsförslaget inkommit, och raan haft tillfälle öfvertyga sig, att ej något deruti hindrar frågan om lånerörelsens afgörande.
2l8 Den 13 November f. m.
Såsom tillägg till livad Grefve von Schwerin yttrat, får jag förnya min uppmaning till mine motståndare, att framvisa en enda punkt, der Jemkningsförslaget om realisationen liar minsta sammanhang med lånerörelsen.
Hvarken Herr Crusenstolpe med all sin sinnrikhet, eller Herrarne Printzensköld och Munck af Rosenschöld hafva kunnat uppgifva något sådant.
Jag skall åtminstone teckna mitt namn såsom en protest emot ett beslut, hvilket stödjer sig på ett factum, som ej är riktigt.
För min del instämmer jag helt och hållet med Grefve von Schwerin, och jag vågar vördsamt underställa, om ej Ridderskapet och Adeln, med förtroende till Grefven, som i detta ämne bland oss har främsta kunskaperna, behagade antaga hans mening, hvarigenom vi kunde undslippa votering.
Hans Excellence Herr Grefven och EandtMar skalken förnyade den af honom nyss gjorde Voterings-proposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.
Voteringen börjades klockan 12 på dagen; och befunnos vid voteringens slut klockan 1 e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öf - Den 13 November f. m. 219 rige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 68.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att pröfningen och afgörandet af BancoUtskottets ofvanberörde Utlåtande således komme att uppskjutas, endast intilldess Stats- och Bancolltskoltens ofvannämnde Jemkningsförslag till RiksStånden inkommit.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskotlets den 10 dennes under N:o 328 afgifne, och den 11 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, angående skiljaktiga beslut i frågan om de särskilte tillgångar, som erfordras, då RiksMarkegångspriset på den under lönerne inberäknade spannmål öfverstiger 6 R:dr B:co tunnan; fann Ridderskapet och Adeln för godt öfverlemna afgörandet af berörde fråga åt Förstärkta StatsUtskottet, samt godkänna den af StatsTJtskottet i afseende derå föreslagne Yoterings-proposition.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att 6 Ordi - 22o j Den i3 November f. m. narie Ledamöter och 2 Suppleanter afRidderskapet och Adeln i Förstärkta StatsTJtskottet, tid efter annan, afgått, nemligen Ordinarie Ledamöter: N:o 22.
Friherre Baner, Johan Gustaf. „ 140.
Friherre Leuhusen, Wilhelm.
Reinhold. „ 236.
Herr Starenflycht; Fullm.
Herr Törnebladh, Gustaf. „ io53.
Suppleanter : „ 1912. B. Herr Nordenskjöld, Otto Gustaf. „ i543.
I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, att val af 8 nya Suppleanter i Förstärkta StatsUtskottet måtte uti Plenum å nästa Måndag den 16 dennes e. m. företagas, hvilket bifölls.
Företogs till pröfning LagUtskottets den 27 sistlidne October under N:o 124 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte motioner om ändring af Allmänna Lagens stadganden om Morgongåfva och Testamentsrätt.
Den i3 November f. ni. 111 Herr Tham, Wolrath:
Jag förnyar nu samma yrkande, som jag tog mig friheten framställa, då detta LagUtskottets Betänkande om ändring af Lagens stadgande, rörande morgongåfva, sednast förevar, nemligen att det bör afslås, sedan grunden för den ändring Utskottet tillstyrkt, eller upphäfvandet af skillnaden emellan landsrätt och stadsrätt i så väl arfs- som giftorätt blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af LagUtskottets förevarande Betänkande.
Hvarefter Haris Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Betänkande, hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs ånyo LagUtskottets den 3i sisllidne Oclober under N:o iap afgifne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 66 förut meddeldte Betänkande öfver väckte motioner, om utsträckning af arfsrätt för Sidoarfvingar i fjerde och fjermare led.
Herr von Hartmansdorff], August:
För min del får jag förklara, att jag varit tvekande, om man bordt bifalla LagUtskottets 222 Den i3 November f. ra. första Betänkande, som afstyrker arfsrättens utsträckning till syskons barnbarn och deras afkomlingar, eller det sednare Utlåtandet, som tillstyrker den.
Jag tror likväl att man gör bäst, att vid detta tillfälle iakttaga den gamla regeln, att i tvifvelaktiga fall qvarblifva vid det gamla.
I sådan afsigt utbeder jag mig, att få upprepa de skäl emot nyheten, hvilka Utskottet i sitt första Betänkande anfört, så lydande: a) ”Då allmänna regeln för arfsföljd å ”sidone och i uppstigande led är den, att ”närmaste sido- eller bakarfvinge utestänger ”alla fjermare; fr) ”Då denna regel har sin grund i ”den naturliga känslan af större ömhet för ”de skyldeman, med hvilka man är genom ”blodsbandet närmast förenad; c) ”Då den i ofvanberörde lagrum stad”gade representationsrätt, hvarigenom en sons syskons barn äga att, vid ”ders eller moders ställe och rätt, redan ”är ett till syskons barns förmån ifrån om”förmälde allmänna regel gjordt undantag, ”för hvars utsträckande ingen rättsgrund lä”rer kunna anföras, och ej eller den naturliga känslan af blodsbandet åberojias; eme”dan om det, å ena sidan, ej må bestridas, att fader eller moder, som ärfver ett ”aflidet barn, lika gerna skulle se sitt bar”nabarns barn, sorn barnet eller barnabar - honorrt, träda i sin aflidne fa - Den i3 November f. m. ”net, med sig dela qvarlåtenskapen, det likväl, å andra sidan, lärer böra antagas, att ”den aflidne byst större ömhet för sin ef”terlefvaqdé fader eller moder, an för sitt ”syskons barnabarn, samt i följd deraf, önskat, alt hans qvarlåtenskap måtte komma ”fadren eller modren, heldre än syskons ”barnabarnet, till godo; ci) ”Då det föreslagna utvidgandet af ”representationsrätten skulle leda till den ”med nämnde regel och dess grund oförenliga följd, att sidoarfvinge, i 4-de, 5:te och ”följande leder, komme att från arf alldeles utestänga bakarfvinge i n:dra led, och e) ”Då det till stöd för förslaget an”förde motif, som är hemtadt från den spä”dare ålderns behof af vård och uppfostran, ”lärer fullkomligen uppvägas af det mot”skäl, som företer sig i den bräckliga och ”hjelplösa ålderdomens behof af skötsel och ”understöd; ”Anser Utskottet allmänna Lagens nu ”gällande föreskrifter om syskons ättlingars ”arfsrätt böra oförändxade bibehållas.”
Till dessa skäl får jag blott tillägga, att vården om äldre anhörige nu för tiden icke i allmänhet visar sig så särdeles öm, att den ännu ytterligare bör förminskas, genom ett
Lagstadgande till förmån för de yngre ättlingarne.
Jag yrkar derföre bifall 224 Den i3 November f. m. till Utskottets första Betänkande och afslag å det sednare Utlåtandet.
Jag förenar mig. så mycket häldre med Herr von Hartmansdorff', som jag lika med den Ledamot af Lagutskottet, hvars reservation är bifogad det sednare Utlåtandet, icke anser det vara nyttigt att antaga partiela af behofvet opåkallade Lagförändringar, då ett helt nytt Lagförslag snart nog kommer under pröfning.
Härigenom binder man blott onödigtvis händerne på sig i förtid; och jag tillstyrker derföre likaledes bifall till Utskottets första Betänkande, men afslag å det sednare.
Min öfvertygelse, som är motsatt de tvenne siste värde Talarnes, hvilar på den från mensklighet och billighet hemtade grund, att ett barn, som redan blifvit hård t drabbadt af olyckan genom förlusten af sina föräldrar, skulle drabbas deraf i dubbelt mått genom, förlusten af en arfsrätt, hvaraf detta barn i annat fall med tiden blifvit delagtigt.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottets sednare Utlåtande.
Om den händelse Herr Crusenstolpe anfört är beklaglig, så är det bland tidens ännu beklagligare förhållanden, att barn oftare ruinera sina föräldrar; och det synes således icke vara för Den i3 November f. in. 225 för mycket, om föräldrar återfå något i bakarf vid andra tillfällen.
Jag erkänner, att jag icke är i stånd alt fatta sammanhanget emellan Herr von Hartmansdorffs sednaste anförande, och den sak, som nu är i fråga; ty här förutsättes, att föräldrarne till det barn, som skall få älfva, äro döde, icke alt de äro lefvande och sjelfve kunna ärfva, såsom Herr von Hartmansdorff antagit.
Jag förmodar, att de fleste af Ridderskapet och Adeln äro i samma belägenhet, som jag, att nemligen ganska litet förslå sig på juridiska frågor.
Likväl då Lagutskottet, som måste antagas förslå saken bättre, än de fleste af oss, i sitt första Betänkande afstyrkt motionen, meni det sednare frångått sin mening, och tillstyrkt motionen med blott en enda Ledamots reservation, samt det således är alt förmoda, att detta tillkommit på grund af bättre skäl, enär det skett med uppoffring af Utskottets egenkärlek och personliga äregirighet, anser jag denna omständighet tillika med det skäl Herr Crusenstolpe anfört, vara tillräckligt bevis på öfvervigt.en af de motiver Utskottet i dess sednare Utlåtande andragit, och tillstyrker derföre bifall till detsamma.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition lill bi 49 H. i5 ii 6
Död i 3 November f. m. fall af LagUlskottets under N:o 129 afgifne sednare Utlåtande.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, med afslag å berörde Utlåtande, antaga Utskottets under N:o 66 i ämnet först meddeldte Betänkande.
Ja och Nej. Hans Excellence förnyade ännu en gång dessa propositioner, men de blefvo åter båda med
I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, det han icke kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet.
Den, som bifaller LagUtskoltets under N:o 129 afgifne senare Utlåtande, öfver väckte motioner, om utsträckning af Arfsrätt för sidoarfvingar i fjerde och fjermare led, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; i Den i3 November f. m.
Nej, anses, med afslag å LagUlskoltets ofvanberörde Utlåtande, Utskottets under N:o 66, i ämnet först meddeldte Betänkande hafva blifvit af Ridderskapet och Adel n antagit.
Voteringen börjades klockan tre qvart till 2 e. m.; och befunnos vid Voteringens slut, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit sålunda:
I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskilt förde Prolocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken förklarade, att LagUtskottets under N:o 129 i ämnet afgifne senare Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Hvarefter Hans Exccllence yttrade, att, enär Utskottets i dess Betänkande N:o 122 gjorde förslag, om lika arfsrätt för man och qvinna, blifvit den 11 dennes f. m. af Ridderskapet och Adeln afslagit, Ridderskapet och Adeln nu, i följd af dess genom votering nyss fattade beslut, antagit de i öf49 H. i5* 29,8 Den i3 November f. m. verensstämmelse dermed i Utskottets förevarande Utlåtande N:o 129 föreslagne redactioner af 1, 11 och i3 §§. i 3 Cap.
ÄrfdaBalken; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma.
Ridderskapet och Adeln ålskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen.
Fredagen d. i 3 November 1829.
Herr Rosenblad, Bernhard hade inlemnat ett så lydande anförande: 1:0
Då skyldigheten alt inlösa de af RiksgäldsContoret på 1790-talet utgifna Kopparpolletter blifvit påBanken öfverflyttad; då sedan 1809 inga sådane till inlösen Blifvit anmälta; då efter det förändrade myntvärdet dessa polletters utmyntning på Skeppundet ungefärligen motsvarar
Rikets nu stadgade lagliga skiljemynt; då således ingen anledning förefinnes, att någonsin inlösta Kopparpolletter skola Den i3 November e. m.
229 komma att lemna någon tillgång åt RiksgäldsContoret; så föreslår jag: att det bland RiksgäldsContorets tillgångar upptagna värde af kopparen uti utelöpande Skiljemynts-polletter må afskrifvas. a:o Då det torde finnas mindre lämpligt, att balancera en RiksgäldsContorets fordran hos sig sjelf; då vid de anslag eller anordningar, Rikets Ständer vid denna Riksdag beviljat eller gjort, icke någon skilnad blifvit fästad emellan de båda afdelningarne af RiksgäldsVerket, för hvilka sedan 1823 särskildt bokslut blifvit fördt; så tillstyrker jag: att RiksgäldsContorets vid 1828 års slut balancerade fordran på ett ställe, och skuld på ett annat, för egna insättningar i 3-Procentlänet R:dr 1,646,000 må med upplupen ränta af skrifvas. 3:o Då f. d.
Skånska HingstpremieCassans i Mariebergs Kronan tillhörige egendom intecknade fordran af 14,000 R:dr, blifvit utan ersättning från Stats V erket till RiksgäldsContoret aflemnad; då räntas betalande för denna skuld från StalsVerket lill RiksgäldsContoret 23o Den i3 November e. m. tyckes vara en öfverflödig virement emellan arne Statens Cassör; så föreslår jag: att med i83o års början nämnde fordring spost må af skr ifvås.
Herr RosenbladBernhardj hade inlemnat följande, som upplästes:
Med afseende derpå: att sedan Banken ikläd t sig ansvarigheten för alla af RiksgäldsContoret utgifna Kreditsedlar, all skilnad emellan dessa och Bankosedlar upphört; att 2:ne slags pappersmynt af alldeles lika ari är öfverflödigt; att endast kostnaden för RiksgäldsContorets sedellillverkning, utom aflöning för Kassörer m. fl., går årligen till g,5oo å i5,5oo Rrdr; alt den större lätthet allmänheten ägt för vexling i RiksgäldsContorets Kassor, äfvensom den större beqvämlighet
Riksgälds— sedlarne för rörelsen erbjudit, upphöra, om Rikets Ständer antaga BancoIItskottets förslag om Transporträkningens upphörande, samt förenkladt Kassaförings- och Vexlingssätt i Banken; att den mindre säkerhet de nuvarande Riksgäldssedlarne erbjuda mot efterapning
Den ii N o vern ber e. m. och förfalskning, än de nya sedlar, BancoIJtskotlet föreslår Rikets Ständer, att af Banken utgifvas, fordrar alt genom samma Riksgäldssedlars upphörande att såsom mynt i Riket erkännas, åtminstone för en framtid, förekomma all verkan af å dem försökt förfalskning eller efterapning; att deremot å en annan sida närvarande innehafvares rätt fordrar, alt ehvad anstalt, som för Riksgäldssedlarnes indragning kan pröfvas nödig, innehafvarne lemnäs tillräcklig tid alt göra sin rätt gällande; att, med ledning af allmänna Lagens stadgande i afseende på kraf för skuldfordringar i allmänhet, io års prescriptionstid tyckes härvid förena både det allmänna och enskilta intressets fordringar; så får jag vördsamt föreslå: j:o Att med Mars månads utgång är i83o all vidare tillverkning af RiksgäldsContorets Kreditsedlar_, eller af de så kallade Riksgäldssedlarnej rnå upphöra; 2:0
Att i RiksgäldsContorets Kassor utvexling af befintliga förråder af dessa sedlar må fortfara till 6 veckor efter den dag j då Banken börjat utgifva sina nu föreslagna nja sedlar; 3:o Att, sedan utvexlingen af Riksgäldssedlarne upphört j Fullrnägtige uppdragas j att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en allmän 232 Den i3 November e. in.
Kungörelsej bestämmande enprescriptionstid af Tio (jo) år från Kungörelsens datum, inom hvars förlopp alla afRiksgäldsContoret utgifna Kreditsedlar böra derstädes till inlösen vara upprista, vid vite att eljest förklaras förlustige af all inlösningsrättj börande denna Kungörelse under prescriptionstiden milis t en gång om äret ifrån Predikstolarne uppläsas och i officiella Tidningen införas; 4:o
Att till prescriptionstidens slut med dessa sedlars inlösen förf ares såsom hittills.
Stats- och BevillningsUtskottens den i7 sistlidne October under N:o 87 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af så väl Kongl.
Majrts Nådiga Proposition om Gurhus-afgiftens fortfarande, som åtskillige dervid afgifne yttranden samt i ämnet väckte motioner.
Det är väl emot mina vanliga grundsatser, alt vid de tillfällen, då jag anfört en skriftelig reservation, fästa särskild uppmärksamsamhet på ämnet; men som jag bar anledning förmoda, att många af Ridderskapets och Adelns Ledamöter ej fattat den egenteliga skilnaden emellan min åsigt och Utskottens, anhåller jag, alt få göra en kort Den i3 November e. m. 233 framställning deraf.
Hela delta Betänkande grundar sig på en Konungens Nådiga proposition.
I denna proposition är det bestämdt yttradt, att icke alla LänsLazaretter kunna bestå, utan att få bistånd från Länets innevånare.
Detta är lemnadt omotsagdt af Utskotten, under erkännande af Länens innevånares förbindelse att vårda LänsLazaretterne.
Att Länens Innevånare biltills icke gifvit några bidrag till LänsLazaretterne, bar härrört deraf, alt de stått nnderSeraphimerOrdensGillets styrelse, som bestridt kostnaderne för en del Lazarettet’.
Men sedan Hospitalsfonden i anseende till en erforderlig ändamålsenligare organisation af Hospitalerne, nu måste användas till sin egna och egenteliga bestämmelse, och dertill knappt finnes tillräcklig, har LazarettsStyrelsen blifvit öfverlemnad till LänsStyrelserne, och SeraphimerGillet har hvarken tillgång eller förbindelse att mera understödja LänsLazarelten.
Derföre har Konungen föreslagit, att Curhus-afgiften, sådan den tÖ23 bestämdes, måtte fortfara till nästa Riksdag, att för Curhusen och Lnzarelten gemensamt användas i den mon beliofvet fordrar och med de vilkor i öfrigt, som i Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 10 Mars 1824 äro antagne.
I stället för att bifalla denna proposition, hafva Utskotten i andra momentet gjort det förslag, att hvad som möjligen kunde öfverskjuta för ett år af Curhus-afgiften, skul - 234 Den i3 November c. ra. le användas till Lazaretterne, men med förut gjordt förbehåll, att Curhusafgiften icke får användas till annat ändamål, än Curhusanstalterne.
För det första kommer häraf att följa, att LänsLazaretternes bestånd kommer att bero deraf, att ett öfverskott af Curbusmedlen verkeligen finnes.
För det andra synes det mig besynnerligt, om Rikets Ständer skulle lägga det band på Länets Deputerade, att de ej skulle äga rätt att sjelfve förordna, huru de medel de lemna, skola disponeras.
Om de finna, att båda im ältningarne kunna med större fördel förenas, så skulle det likväl icke kunna ske, emedan de voro hindrade genom ett Rikets Ständers beslut.
Jag har åsyftat att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet härpå, och, i händelse det lyckats mig att vinna någon opinion för min åsigt, anhåller jag, att Betänkandet mätte återremitteras i hvad det rörer andra punkten.
Äfven jag anhåller, att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att den andra punkten kan och bör erhålla en helt annan tydning än den, som den siste Talaren deråt gifvit, och att en sådan riktigare tydning blir för saken mera förmånlig, och äfven mera öfverensstämmande med Utskottens tanka.
Denna punkt innehåller: ”Denna ”afgift skall utgå, användas och redovisas ”inom hvarje Län särskildt, så att den blif - Den i3 November e. iu. 235 ”ver alldeles skiljd från Hospitalens och ”Lazarettens fonder, samt räkenskaperne ”deröfver med förbehåll, att de härigenom ”inflytande medel icke begagnas till andra ”ändamål, än Curanstalterne, efter behof ”och öfverenskommelse, inrättade på ett ”eiler flera ställen inom Länen, med min"dre nämnde medel icke skulle , för Vene’’riska smittans hämmande, till fulla he” loppet åt gä , dä öfver skottet får, efter ”bestämmande af de i 3:dje Punkten om”nämnde Committérade , under nedannämn’ de LänsDirectioners inseende, användas ”för allmänna hälsovården inom Länet, "särdeles vid uppkommande farsoter.” — Allmänna hälsovården inom Länet är ett så vidsträckt ord, att äfven LänsLazaretterne kunna derunder inbegripas.
Jag anhåller, att få fästa uppmärksamheten på sättet, huru dessa Curhusmedel uppkommit.
De hafva till en böljan uppkommit genom enskilta propositioner och sammanskott inom Länen.
Först för några Riksdagar sedan beslötos de af Rikets Ständer, jag tror år 1818, för Veneriska smittans hämmande.
1820 mötte afgiften starkt motstånd i synnerhet inom BondeStåndet, som anförde klagomål deröfver att dessa medel icke blifvit redoviste, och att den hjelp, som Lazaretterne fått löfte om, ej blifvit gifven.
Man vederläde då hvad som var anfördt, och visade, att behofvet var gifvit.
Då stadgades, att afgiften skulle kunna uppgå tili 236 Den i3 November e. m. och med till 5 skillingar för hvarje mantalsskrifven person.
Nu hafva Utskotten stannat vid samma punkt, men gjort det tillägg, att i händelse, då den ej går öfver 5 skillingar, det kun blifva öfverskott, och detta behöfves för annan hälsovård, det får dertill användas på sätt Länens Commilterade besluta.
Jag anser, att det matte bero af hvarje Länsstyrelse att fästa Länens omtanka derpå, huruvida Lazaretlerne behöfva något, och att förmå de Commiltcer, sorn dermed hafva befattning, att anslå så mycket Curhusmedel, att deraf måtte blifva öfverskott för att understödja Lazarettet).
Äfven får jag nämna, alt sedan i8a3 hafva Luzaretterne ej erhållit något understöd från SeraphimerGillet, och någon särskild klagan öfver deras förfall har ej kommit till Utskottens kunskap.
Jag skulle tro, att om sådant skett, hade derom bordt lemnäs upplysning.
Då sådant ej skett, må jag säga, att jag ej kunnat tillstyrka denna blandning, af den orsak, alt Länens innevånare icke älska, att få dem under SeraphimerGillets, utan under sin egen vård.