Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att rycka åt sig Lagstiftande magten, behofde i Frankrike Jacobinerne icke mera, än drifva beskyllningar emot de representanter, om hvilkas tänkesätt elldr tystnad man icke var nog försäkrad; och den eftergifvenhet, som Conventet i början för beskyllningarnas kraft till sina föremåls aflemnande till slagtbänken, dsnna usla eftergifvenhet lade snart Conventet under Jacobinernes tyranni, och gjorde derigenom Fransyska nationens olycka.
Det gifves tvänne allmänna sanningar af den vigt, att, om och när de glömmas eller åsidosättas, skall vägen också öppnas för tyranniet:
Den ena, att vanäran ligger i brottet, icke i den ohemula beskyllningen ; och den andra, att bevisningsskylciigheten åligger anklagaren, icke den genom anklagelsen förolämpade; emedan af tusende fall är den negativa bevisningen knappt i ett en, da möjlig.
5* Den 16
De Smädeskrift?r, som här äro rigfade emot en Ledamot af Rikets Första Stånd, äro uppfyllde af äreskändande omdömen, tillmålen och oqvädinsord, men äga i hallt af bevisning ingenting mera än hundens bett på gatan.
Emot dessa äreskändarens utbrott lofva Lagarne beskydd; och jag bar redan uppfordrat deras gällande kraft derigenom att jag hos Justitiae-CanzlersEmbetet begärt Publik Actors förordnande, hvarefter målet skall genast varda till Domstol instämdt, för att vidare i laglig ord?
ning, så fort ske kan, fullföljas.
Jag tviflar icke ett ögonblick på Lagarnes kraft, Domaremagtens rättvisa, eller på Executiva magtens kraftfullhet; och jag är således fullkomligen öfvertygad derom, att äreskändaren ändtligen skall träffas af straffet..
Det är också, mine Herrar! hög tid, att medborgliga rättvisan emot äreskändaren tar sin rätt; ty huru långt har icke han redan gått?
Och huru har han väl skonat Sveriges högst uppsatte dygdige Domare — Sveriges mest erfarne General — den Styresman, hvars rätt till aktning och tillgifvenhet är lika erkänd på Riddarhuset som i hufvudstaden — det erkända Snillet förenadt med en sann allmän oeconomisk förtjenst — ett aktningsvärdt Borgerskap — den från tjensten återgångna Medborgaren — Alla har han" med djerfhet, i allmänt tryckta skrifter, angripit; och emot alla voro hans vapen Pasquillantens, det vill säga, den fräcka Lögnens.
Hvilken af oss
459 kan väl hafva glömt den afsky Allmänheten känt vid allt detta?
Och hvilken rys* liv känsla erfare vi icke., då vi nu höre ö > honom skryta af att hafva genom sina Skrifter lagt fyra personer i grafven?
Det är då hög tid, att hvarje Orostiltare straffas, och att nationen ernår visshet derom, att den ädla anda för en lagbunden frihet, sorn stämdes genom lgoq års revolution, icker redan urartat till Jacobinförtryck, samt visshet derom, att man ännu i Sverige äger aktning och säkerhet för personlig heder och ära.
Denna aktning och denna säkerhet fordrar, för sitt bestånd, urskillning och rättvisa i allmänna omdömet; och dessa dygder skola säkrast vara att påräkna inom det Stånd, som äger rätt att föregå sina Medborgare med exemplen af ali slags dygd.
Herr Tham, Pehr, anförde skriftligen:
Våra vägsyner i Skaraborgs
Län ske på sina ställen väl med utiysning, då synerna skola börja, men icke, som af gammalt, dagen med utsatt För- eller Eftermiddag; som åter gör, att ingen väghållare kan vara tillstädes för att få veta hvilka lörbättringar på deras vägstycken be höfvas.
En Länsman och 2‘ne Nämndemän hålla vägsynen, och väghållarne blifva stärn* v
Maj de och pliktfälde — okunnige om sina förbrytelser.
Jag har derföre den äran föreslå, att i vägsynernes publicationer bör utsättas dagen, samt Före- eller Eftermiddag, för hvarje Socken, och o-.ne förtroende värde åboer socknevis utväljas af socknarna sjelfva, till att vid vägsynerna motsvara Kronobetjeningens anteckningar.
Remitterades till Allmänna Besvärs-, och OcccnomieUtskottet.
Grefve Liljencrantz, Johan Wilhelm, Uppläste följande:
Jag har hört anföras, att i detta Land aldrig någon särdeles båtande uppmuntran blifvit lemnad åt Jordbruket.
Om jag så mycket mindre kan biträda denna mening, som jag anser den af Konung Gustaf lil beviljade fria Spannmålshandeln vara den kraftigaste anstalt, som till jordbrukets för; kofran möjligen kunnat vidtagas, så instämmer jag deremot fullkomligen i öfvertygelse, att många vigtiga medel ännu äro obegagnade, som kunde lända till ytterligare befordran af ett så angeläget föremål.
Det som i min tanka, näst den fria Spannmåls-handeln, mest skulle bidraga till Svenska Åkerbrukets uppmuntran och Ri - ' Den 16
Maj kets sannskyldiga fördel, är en lika fri Victualie-handel.
Den skulle på det mest kraftiga sätt befrämja en ökad och förbättrad boskaps-afvel, och derigenom ej allenast blifva en direct orsak till jordbrukets framsteg, utan ock åt jordbrukame bereda en tillfiygt, de år då en mindre ymnig skörd betagit dem bergning från egentliga källan till deras välstånd.
Om Sveriges BorgareStånd behöfde nå., got annat skäl till bifall för en riksgagnelig Författning, än den patriotism, hvaraf det lifvas, så vore icke svårt att visa, det en fri Victualie-handel lika litet kunde betaga Städernes borgare största fördelen af egentliga Slagtare- och Hökare-professionerna, som den fria Spannmåls-handeln fråntatagit dem uppköp och försäljning af Säd, samt Mjöl-handeln.
Tvärtom skulle en ymnigare tillgång lemna en vidare krets för speculationer, som alltid blifva mest lönande för dem, hvilka sig dermed egentligen befatta.
Om mitt förslag, som jag anhåller må varda med öfriga Respectiva Stånden corn. municeradt, skulle- vinna bifall, tillstyrker jag, att Riksens Högiofl.
Ständer ville hos Kongl.
Maj:t i underdånighet yttra den önskan, att Konungen, efter vederbörande Collegiers hörande, i Nåder täcktes utfärda en förordning, som på lämpligaste sätt befor-' drar det önskliga syftemålet. 462 Den 16 Maj Derigenom blefve Högstsalig Konung
Gustaf elen llP.s välgörande afsigt fullbordad , som en förtidig död hindrade honom att sjelf verkställa.
Jag anhåller vördsamligen, att detta Memorial måtte till Höglofl.
Oeconomie-Utskottet varda remitteradt.
Remitterades till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, och blef det författaren tillåtet att sitt Dictamen med de öfriga Riks-Stånden communicera.
Herr ÅI ar eks von Wurtemberg , Gustaf Adolph, hade inlemnat följande, som upplästes:
Ibland ämnen, som blifvit underställda Eders Excellences Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns granskning, torde mig tillåtas få ödmjukast fästa uppmärksamheten på ett, hvilket, efter min tanka, fordrar åtmindstone rättelse för framtiden.
Jemlikt de emellan Kongl. Maj:t och Kronan samt Krutbruks-innehafvarne här i Riket afslutade contracter, förande kruttillverkningen , har deras Bevillning för hvarje centner till Kronan levereradt krut blifvit bestämd till 6 Skill.
Icke destomindre hafva Krutbruks-innehafvarne
Den 16 Maj. 463 blifvit taxerade till och nödgats erlägga 16 Sk:U. öevillnings-afgift.
Ehvad denna sistnämnda taxation grun. dar sig på lSl2 års öevillnings-stadga eller ej, tyckes mig, att, då beloppet af Bevillnings-summan för krut är ett contractsvillkor emellan Kongl. Maj:t och Kronan samt Krutbruks-innehafvaren, Bevillningsförordningens föreskrifter, såsom häremot stridande, icke hade bort anses i denna omständighet tillämplige.
Det är derföre jag ödmjukast yrkar för Fliseryds Krutbruk, att uti den blifvande
Bevillnings-författningen afgiften för hvarje centner krut, som till Kongl. Maj.t och Kronan aflemnas, icke må utsättas högre än till de 6 Skill, innehafvaren af nämnde Krutbruk förbundit sig i Bevillning erlägga, äfvensom att få njuta ersättning för hvad i Bevillning utöfver contractets innehåll redan är betalt, t. ex. genom afkortning i de Krono-utlagor, som af honom hädanefter komma att utgöras.
Remitterades till Bevillnings-Utskottet.
Herr Dahl crona, Georg Gabrieluppläste till Protocollet följande:
I det ämne, som visar sig vara af sä nationel vigt, tar äfven jag mig den äran att underställa mina tankar Ridderskapets och Adelns samt MedStänders behjertande. 464 Den 16 Maj.
Allmänna rösten framställer till upplösningsJ ämne: att sitta Rikets Fenninge-verk på rigtig fot; att gripa under armarna idkarne af grund-näringen, och, som vederbör, bereda dem contanttr i ymnighet, trygga dem för deras jords tvungna. bortsäljande till vanpris nu och för framtiden; att tillika mägtigt skydda enkor, värnlösa och orklösa, — allmänna inrättningar och barmhertighets-verk, samt öfriga capitalister och fordrings-ägare från mindsta ytterligare afhändande af deras egendom och bergning, sedan för de flesta hälften deraf gått förlorad, och ty värr! med rara undantag, ohjelpligt förlorad; att i des» sa, såsom på Riddarhuset blifvit yttradt, likt Gordiska knuten, sammanvirrade värf, framställda af medborgares nöd, antingen till styrkans förderfljga sönderhuggning eller till en mera önsklig, noggrann och mild upplösning; att i dessa nyttiga vårf lockas jemväl till täflan om priset, är både mycket naturligt och oklanderligt, hvarföre jag äfven med absolut lösryckning till alla delar från alla än så hinderliga tveksamhets-anledningar, och moget beslutad höjning öfver dem samtliga, härmed utbeder mig Ridderskapets och Adelns godhetsfulla åhörande uti det, i timlig måtto, så vigtiga Finance-ämnet.
Orsakerna till Landtmännernas nöd kunna vara interessanta för Vetenskaps-mannen att betrakta, men då Riksdagsmanna-befattningm är, lik Läkarens, practisk; så måste jag anse III.
Den 16 Maj'.
465 anse deras omtalande , här som i andra Riksdags-ämnen, böra i allmänhet uppskju. tas tills efter fullbordad cur, dä Läror tor framtiden deraf kunna dragas.
Hindren åter, som ännu mota det önskade Godas beredande, ligga — så framt jag ej totalt och ofantligt tager miste — i flera hos Nationen nästan allmänt rådande Villobegrepp; skulle jag först mägta upplysa dessa, så kunde sedan medel och sätt vara lätta att uppgifva, som den sjukes vårdare och anhörige möjligen torde med fredadt samvete kunna antaga.
Bland dessa, af mig så påstådda, Villobegrepp, sätter jag i främsta rummet det, att man af ett BörelseCapital, utan fxerädt värde, jag säger icke fxeradt belopp, väntar sig någonting annat än ständig olärd, än åt den ena, än åt den andra sidan •— att man med ett sådant tror någon Operation vara görlig till välfärd för en del af nationen, annorlunda än på en 2nnan dels Bekostnad»" då annars, när Naturen troget följes, ali förkofran kommer från hennes eget sköte, på Ingens bekostnad, utan alltid med villkor att en mängd andras oeconomiska gagn tillika blifvit främjad t.
Ty, i sanning, ali slags Näring är af Naturen så organiserad, vare sig Jordbruk eller Handel, Vexelköp eller Guld- och Silfver-trafik, alla lika nödvändiga, lika goda, nyttiga och förträffliga, alla lika änglarena, att nemligen ingen förtjenst äger rum, utan att en allmän oeconoRidd. och Ad.
N;o 59* 60.
Maj. misk vinning af äu högre belopp, en National, vinst, en Humanitets-vinst, blifvit åstadkommen, och på ett stort antal medmenniskor fördelad.
Det är deras glada betalning för de njutna tjensterna, deras billiga och villiga afgift för egna skördade fördelar, som, samlad på En hand, utgör vinsten af hvarje Speculation i verklig Affär.
Deremot, om Sedelstocken, såsom Jordägarne yrka, och hvarförutan ej heller hjelpen så väl kan ske, mot säker inteckning blefve förökt, men man blott gjorde det och ej något annat och mera till, så skulle både gamla och nya Sedelstocken, och hvad vida mer och mängfalldigt mer vill säga, äfven samtliga i penningar beräknade Alhandlingar, alla fordringar af alla slag, falla till ett ännu lägre vanvärde, samt Capitalister af resten af sin timliga välfärd, och alla Borgenärer af sina fordringar, förlora 20, 30, och kanske än flera procent i verkligt värde uti ting och i bergning, till Gäldenärers orättrådiga vinning.
Jordägarne skulle icke blott fä lätthet att reda sig från deras i och för fastigheterna ägande skulder, som är deras högst billiga begäran, och till allvarligt och ståndaktigt yrkande berättiga, de och förtjenta begäran, utan dessutom vinna mera än de åsyfta, och mera än de sjelfve ens skulle villia.
Ty, om Sedelstocken föröktes med 25 procent mot bästa Säkerhet, och icke en viss annan stor Utgärd tillika och desto kraftigare vidtogs, så skulle Den 16 Maj. 467 Egendoms- och Yaru-priser, samt den så kallade Coursen, som till är Agio, uppjagas icke blott till 25 procent, som det skulle tyckas, utan säkert upp till 50 procent utöfver hvad de redan äroj emedan fruktan för Sedlarnes vanvärde ej kunde stadna inom proportionen af den verkliga tillökningen, utan ginge på goda skäl betydligt derutöfver.
Bland annat mäste hvar klok penninge-ägarc befara af Ständerna än flera Sedel-förökningar af den sorten som är förderfJg (ty det gifves en annan också), så snart de börjat med en.
Men då Capitalisters och Borgenärers rätt är jemnt lika helig, men icke mera helig än Jordägares och Gäldenärers, så mäste den sednare Samhälls, delens nöd lika så väl afhjelpas, samt ömsom blifva lidande och liulpnu, på det ej de andre måtte blifva förstörde och eftersatte,- -— permanent och ambulant, snarlikt den visserligen ofantligt mera vederstyggliga Verkställande Machine för Jacobin-Hufvudmännens respectiva Villobegrepp, om hvad man har lof att göra med menniskor, med menniskors frihet och gods, och med det allraheligaste, menniskors lif, ära och goda namn, som skall vara evinnerliga; och det för en förment Välfärds skuld, som alltid och osvikligt är af det oäkta slaget, så snart vid pröfningen Blod eller Sorgetårar komma fram; utom då för sträng Rätts nödvändig, hets skuld något mäste göras.
Och alla dessa ambulanta och permanenta olyckor, Förmögenhets-ruinering och svidande Benninge - 468 Deri 16
Maj. nöd, mäste jemnt och ständigt fortfara, så länge sorn ej Riksens Ständer med sin egert ägande
Bank skrida till det ensamt rätta oclt äkta välfärd innebärande — Sedlarnes fixerade varde; jag säger om igen, icke deras fxerade belopp.
Sedan värdet, i brukbara pris ägande Ting, är fxeradt, medelst permanent Honorering, naturligtvis helst uti den tjenligaste ärten af ting, Silfver; så ligger Capitalisters och Borgenärers rätt och förmögenhet tryggt för ankar, såsom vederbör, och kan äfven alldeles dragas upp i land genom Statens stadgande, att den hädanefter icke erkänner annan betalning, än efter Silfvervärde, jemngod med det som Gäldenär har emottagit, således i Sedlar, aldrig utan uppgäld, om någon uppgäld, mellan Sedlar och Silfver någonsin skulle återkomma3 och absolut är skadlig, hvilket man lätt kan förebygga.
Sedermera, sedan Sedelvärdet är fixeradt, kan Jordägaren och Näringsidkaren vinna lättnad, snart sagdt utan gräns, af ett
Rörelsecapital så stort som han det någonsin med förnuft vill önska} ty om den som äger penningvärde ej kan med förekommande lätthet få penningar contant, så har Staten ej gjort det för s»na Medborgares lycka, som den menniskovänliga, ömsinta Naturen har lemnaf i dess magt att kunna göra.
Härvid träffar jag, enligt mitt påstående, på det i ordningen Andra Villobegreppel, art ett Rörelse-capitals värde tros bero af dess Belopp.
Skillnad måste göras på de Den 16
Maj. tvänne särskildta slagen af rörelse-capital.
Det primitiva och urgamla af de vackrare och rarare metallerna, som i alla tider och j det närmaste hos alla folkslag, af mycket enkla, naturliga skäl varit nyttjadt, och som är både Rörelsecapital och Vara pa samma gang, mäste, likt andra varor, till sitt pris främst och mest bero af tillgången, som har sina Naturlagar sedan, dock icke af det tillfälliga beloppet inom en viss provins eller ett visst Rike, utan af det samtliga beloppet som finnes hos hela Menniskoslägtet öfver hela Jordklotet.
Derföre är dess pris, och dermed i detta fall Varde, också sä jemnt och stadigt, helst af det Lagom rara, och dermedelst^ Lagom lättflyttliga Silfret, och genom detta evärdliga samband är en fastighet i Sverige, garanterad till dess värde i silfver, af hela den ofvan jord befintliga Silfver-qvantiteten på Jordklotet} ej blott af det belopp, som finnes inom Riket, ehuru detta kan för tillfället göra missvisning af några streck.
Annat förhållande är det ined det secondaira, representativa, hvars varuvärde är så ringa och vid 1000- RiksdalersSedeln och vid Två-RiksdalersSedeln gär till lika fä runstycken.
I de sednare uppfinningsrika seklerna har man nemligen, som bekant är, genom Banker och deras bästa alster, Papperspengar, träffat ett annat, mycket mindre kostande, vigare, oändligt förmånligare Rörelsemedel.
Hervid nyttjas de dyra och vackra metal - 47» Ben 16 Maj. lerne blott för att i den tjcnligasfr: art af ting iestiimma Papperspengar nes värde, och, hvad lika nödvändigt är, att, såsom Ankar fasthålla dem vid detta värde.
Men härtill är utsättning i ting outngängligen nödvändig, och dertill gro metaller bäst, ty sedan deras Skrot och Korn är utredt, kan ingen vidare strid uppstå om någon annan egenskap.
Till denna fasthållning behöfves blott en mycket ringa tillredsliggande mängd; Och med Aarngoda Contructer och deras jemna uppfyllande vid påfordran eller kort uppsägning, skulle ej en enda Mark Silfver eller Guld nödvändigt behöfva ligga dödt upplagd, blott till en del nyttig; och då kunde och borde ansenliga myntomkostnader och afbränningar insparas, med undantag af de till skiljemynt så viga 8-styfverstycken och 3-dalersstycken, samt ögon och själ fägnande Dukater och Medailler, allt annat gå efter Lod och Marketal.
Regeringars och Ständers Garantering meddela väl Papperspengar värde i så måtto, att alla tän. ka: något måste de sent omsider gifva, sedan de förbundit sig; derföre gälli också Våra Sedlar jemförelsevis rätt vackert, mest fulla hälften, helst vår Bank är öfverflödigt tät, och till förmdgan reel; utan mindsta tillskotts behöfvande af dess Cau. tionister, Svea Rikes Ständer; men i nödvändiga och handgripliga Realitets-frågor kan endast osviklig Honorering åstadkomma det Evärdligg
Al pari% söm absolut icke kan efi Den 16
Maj 471 terskänkas.
Sedan sanna och sunda Begrepp i detta ämne blifvit klart senterade och rigtigt etablerade hos de styrande och Allmänhetens samfälta opinion och dermed vigtdryga röst, som nu, t. ex. i frågan om Trollguinmor och Blåkullafärder, så är ett sådant Rörelsecapital ej det mindsta vanskligare än ett af de dyra metallerna ensamt.
Ty så mycket lidande, som de många, af intet annat än brist på sakkännedom begångna fel vid Sedelstocks-förvaltning hafva åstadkommit, så mycket kan man till fulla beloppet visa, att Regeringar i sina förlägenheter och äfven tilltagsne Enskildte hafva ådragit Samhällen genom tillgrepp vid Metallmyntets Skrot och Korn.
Kipper- och Vippertiden, Hertigen Regentens af Orleans (icke den oskyldige Law), Fredrik den Stores (mot slutet af 7-åriga kriget) och oräkneliga Regenters och Samhällens, Gamla Roms t. ex.
Operationer med Metall, mynt underminerade förmögenhet och bergning lika så väl som Assignater och Riksgälds- och BancoSedlar.
Men då Papperspengar, både till sin natur och sitt upphof, ej äro annat än antingen Depositions-bevis, eller ock Bankers Skuldsedlar, så kunna de ju ej heller i någon mån förhålla sig olika med andra Betyg och Förbindelser, ensamt beroende i värde och bestämda till värde af verkligheten eller mer och mindre aflägsna sannolikheten af det åtecknade löftets hållande och oberoende af deras belopp, och det så länge som detta ej öfverskrider 472 Den i G Maj. vederhäftigheten och dermed, om det skall gå reelt till, möjligheten af de tings anskaffande, hvarå förbindelsen lyder.
Ty så snart en Riksbank eller en Enskildt råkar pa obestånd
Och upphör med ordentlig betalning
(Cessions-inlaga är dertill ej nödvändig), så finner man visserligen, att deras utelöpande Sedlar förlora i credit och ratas allt mera vid hvarje tidning eller rykte om nå. gon ny skuldsättning, eller andra, vare sig verkligt eller inbilladt menliga händelser och operationer, likväl utan att de derföre stiga i lika förhållande, när det spörjes att en och annan skuldsedel blifvit inlöst, men det ändå med Affärema i det hela är lika när.
Deremot en reel och tillika honore, rande Bank, eller en reel
Affars-karl (tili honorering står den under träng), sorn först är vederhäftig, Och städse bibehåller sig sådan, för det andra alltid t råttan tid gör rigtig anstalt om att på dagen vara försedd med penningar eller utfästad Metall, och för det tredje (emedan det ännu icke är nog med det förra, fast det skulle så tyckas) äfven alltid gladt och förekommande inläser sin sedel, så att fordringsägaren sär med undfängen betalning derifrån; — i Sedlar, om det är Enskildt, i Silfver, om det är Bank — månne en sådan mans eller en lika förfarande Banks Sedlar förlora det mindsta i credit genom deras Myckenhet och Belopp?
— Tvärtom stiger Bankens och Mannens credit, ehuru sjelfva Sedlarne naturligtvis icke utöfver sin Siffra och dess lydelse i Me - Den lG Mej. tall, vidare än hvad till deras större lätthet att föra och sända dem, framför metallmyntet, kan föranleda, med några få procent.
Båda få lättare efter Långifvare, sorn vilja hos dem insätta sina pengar, ju allmännare kännedomen om det contanta reda affärs.sättet blir spridd genom sjelfva m.ckenheten af deras utevarande SkuldSedlar; jemte det, att det icke gerna karr slå felt, att de beständigt förkofra sin behållna förmögenhet, i exia fallet genom Capitalernas användande till högre procent, än räntorna gå till, i det andra genom de inflytande räntornas högre belopp, än hvartill Bank-omkostnaderne bestiga sig.
Ett rörelse-capital inom ett Rike har således icke någon af naturen bestämd gräns för sitt belopp, när det består af Silf. ver och Guld och Koppar, hvaraf man, likasom af alla andra varor, kan få jemnt sa mycket, som ens förmögenhet bestiger sig till, och kan således låta utmynta eller insmälta efter behag.
Utgöres Rörelse-capitalet af credit-ostadiga sedlar, så kommer man der. med i handel och vandel jemnt likaså långt, sorn med den qvantitet metall, som de, hvilka på auetioner inropa Silfver och Guld i lodtal, åstunda och taga, för de Sedelpengar de derför — gifva.
Annan norm gifves icke; och efter silfverpriset rättar sig sedan coursens siffertal, med ungefär ^dels variering öfver eller under silfver-priset, efter vexelbehofvet.
Men vid skulds betalning korn - 474 Den 16
Maj, iner man orättvisligen oändligt mycket längre; ty der gäller den toma siffran på Bancosedeln, jemförd med siffran på Skuid-sedeln, och ej, som rättvist, värdet af pengarna, den tiden då långifvaren lemnade dem.
Men sedan capitalisters rätt och välfärd medelst värdeflxeringen blifvit först samvetsgranut lagd för ankar, med icke svikande tåg, så är sedermera ej något, hvarken i den physiska eller moraliska naturen, sorn hindrar den trefligaste ymnighet af contanta penningar, och mobiliseringen af jord-egendom, i likhet med de öfver vintern också stillaliggande flera 100,000 Sk:pd Jern m. m. , medelst i meta'1 stadgade, dagligen med metall honorerade, följaktligen, så långt som detta kan Utsträckas, evärdligen credit-godå Sedlar, till så stort belopp, som medborgare sjelfve, hvar för sig, linna sig vid att vilja betala ränta eller bank-omkostnad för.
Men all denna gemensamma välfärd och lycka fordrar, till sin introducering och naturalisering i jordisk verklighet och här i Sveriges bygder, ovilkorligen icke mindre än en snart utförd och verkligen mycket lätt gjord brytning af den Assignnt-plan till Finance-plan, sorn i 6 år varit antagen, högst orättrådig till sina följder, örn den lyckades till slut, — högst vansklig till sin tillförlitlighet under den långa tid som dermed skulle dröja; ehuru lika onekligt aktning värd, samt redligt och oklanderligt menad af de Män, som buro bekymrens tunga och besvär vid 1SO9 års Riksdag, under den tidens grufliga ställ» Den 16
Maj, 475 ning, och då stego fram och gjorde det, som de sjelfve och hela öfriga Nationen tänkte vara bäst och gillade, med få undantag, hvaribland framlidne Excellencen Grefve Li 11- j«»ncranz mindst bör Jernnäs onämnd.
Hvad mångå kloka män redan länge yrkat, mäste ske, ju snarare dess lyckligare: — Sedlarne hållas af Banken i fixéradt värde, efter nittiosex (96) Skillingar för Specie-RiksdaJern, medelst permanent honorering.
Då är born slagen tvärs öfver vägen, för vidare sken, Och derpå bör tänkas allrajiirst.