Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då på grund af enskild motionärs förslag, som blifvit fullständigt utredt, åsyftande landets förkofran i industriell hänseende, Utsk. framställt förslag till medels beviljande, så klandras Utsk., och då, om en motionär, utan all utredning af frågan, framställer ett förslag, Utsk., på grund deraf, afstyrker R.
St:s bifall lill detsamma, ogillar man äfven Utsk:s förfarande.
Hvad denna fråga beträffar, vill jag icke underkänna vigten deraf, ehuru hon icke afser, hvad en talare sagt, nemi.:
Lutherska församlingens uprällhållande i Paris, utan endast anläggande af skolor till upfostran af barn utaf lutherska föräldrar.
Jag hemställer likväl, huruvida StatsUtsk. kunnat göra annat, än hvad del gjort.
Behagar R. o. Ad:s majoritet återremittera frågan, skall jag visserligen icke sätta mig deremot; men jag tror, att ett Utsk. vid behandlingen af frågor mäste någorlunda conseqvent gå tillväga, och, då behofvel icke är utredt och frågan i öfrigt icke utvecklad, har Utsk. ansett sig sakna anledn. att tillstyrka anslag för dylika ändamål.
Om Utsk. afgifvit ett sådant tillstyrkande, skulle det hafva gifvit anledn. lill vida mera befogadt klander, ån som så ofta försports.
Jag får till alla delar instämma med den talare, sora först yttrat sig i ämnet, och äfven med två ledamöter af StatsUtsk. så tillvida, att icke heller jag kan finna, att Utsk. oriktigt förfarit uti denna fråga, enär motionen icke varit i något afseende utredd.
Emellertid anhåller jag att få meddela en uplysning om förhållandet, hvilken blifvit lemnad af just den person, som hos vår Minister i Paris vackt intresse för denna sak.
Han har nemi. uplyst, att Evangelisk-lutherska församlingen i Paris består af vid pass 10,000 personer; men att denna lilla församling befinner sig i en viss tryckt ställning, till följd af Katholicismens under sednare åren ökade inflytelse i denna stad; men att i trots af delta förhållande och måhända såsom en verkan deraf, församlingen utvecklat ett ganska märkbart andligt lif; att dess lärares verksamhet visat sig välgörande i vården om arma, förvildade haudtverklärlingars religiösa upfostran, synnerligen i förstäderna S:t Antoine och S:t André, hvilka äro kände för sina vilda, revolutionära tendenser.
Nu har man varit betänkt på att för ofvannämnda ändamål inrätta skolor i större skala; men i saknad af erforderliga medel, nemi.
100,000 francs, har man sökt att samla denna summa från hela den protestantiska verlden genom subskription, och fördelade i lotter af 10,000 francs, hvar och en sålunda motsvarande ungefär de af motionären begärde 5,000 R:dr b:ko.
Det är en sådan lott, som här begäres.
Med all aktning och vördnad för H. Ex. Hr Gr.
Löwenhjelm, är det likväl icke för hans skull utan för sakeus, jag önskar framgång ät motionen.
Ibland de protestantiska
De ti 1 Juli. 11 nationerna är Svenska folket af ålder kändt såsom protestantismens förkämpe.
Detta folk har, roan vet det, fordom för sina trosbroder icke skytt upoffringar, det har offrat sin sisla skärf, sista nian ur huset, del har offrat sitt dyrbaraste, den ädlaste, den mest älskade sonen.
Del är således Mine
Hrr tid atl vi genom delta lilla prof af broderlig välvilja visa, det vi ej slå isolerade, det äfven vi tillhöra den Europeiska, den Evangeliska familjen.
Jag anhåller således på dessa grunder om återremiss, i full förtröstan, att R. o.
Ad. ulan betänkande bifaller densamma, och att StatsUtsk. utfinner medel att ställas till K.
M:s disposition för detta vackra och värdiga ändamål.
Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz:
Eller den utred ning af frågan föreg:de talare lemont, har jag föga att tillägga, och önskar atl i allo med dem få förena mig i begäran om återremiss.
Likväl anhåller jag alt få nptaga till besvarande några af de skäl ätskillige ledamöter af Utsk. andragit.
Man har nemi. sagt, att frågan vore outredd.
Det är en sanning; men då Utsk. funnit frågan behjertansvärd, och motionen legat hos Utsk. nära ett halft år, synes del mig för Utsk. icke hafva varit omöjligt alt begära uplysning och utredning i ämnet af vederbörtde emhetsmyndigheler' och all sådana icke uteblifvit, derom är jag fullt förvissad, likasom atl de beqvämligen kunnat erhållas från Paris.
Hr Få hr® us, Olof Immanuel:
Andra ledamöter af Utsk. hafva redan, såsom jag tror, med framgång sökt alt sopa rent för Ulskis dörrar.
Ehuru jag således icke anser mig behöfva nu yttra mig i samma syfte, som andra talare, finner jag likväl min skyldighet vara, alt tillkännagifva, del jag har mig bekant all det begärda anslaget icke är tillräckligt; men jag känner också, att Svenska Kronans utmärkta representant i Paris begärt detta anslag under hopp alt kunna möjligen bereda fyllnad lill betäckande af bristen.
Det torde icke vara likgiltigt för oss, om våra unga landsmän i Paris åro i saknad af första vilkoren för all upfostran, såvida icke det af motionären påpekade äfventyr skall inträffa, nemi. att de blifva föremål för proselytsökande kalholiker och tvingas atl ingå i de kathofska skolorna.
Såsom en talare redan yttrat, har denna fråga blifvit återremitterad från PresteSl., och jag förmodar, att der meddelats uplysningar, som kunna vara så tillfredsställande för Utsk., ali det kan förändra sitt afgifna utlåt.
För min del är jag fullt förvissad, att bifall lill denna motion skall medföra en större andlig välsignelse, än en del af de betydliga anslag för teckniska ändamål, sorn vid denna Riksdag blifvit beviljade.
Ehuru jag med glädje förnummit benägenheten hos R. o. Ad:s ledamöter af StatsUtsk. att för ifrägavande ändamål tillstyrka anslag, har jag ansett mig böra, i händelse det kan inverka på öfrige ledamöter inom Utsk., nämna ett exempel pä den vigt man i andra protestantiska länder fäster vid Sverige och dess åtgöranden i religiöst hänseende.
När jagar 1851 var i Kissingen, befuuno sig der åtskilliga lill Bäjeru hörande pro - Den 1 Juli. testanter, hvilka vände sig lill mig med förfrågningar om de förändringar, som inom vår kyrka föregått.
Följden af våra samtal blef, att jag icke blott gaf dem min egen psalmbok, utan äfven skickade dem vår Handbok oell Koralbok samt slutligen hvad som på Tyska är öfversatt af Wallins predikningar.
När tanken om
Sveriges betydenhet för lutherska kyrkan är sådan, hvart man än må komma, sä böra vi akta oss för ali hos våra trosförvandter försvaga denna mening.
Då ingen talare bär motsatt sig den återremiss flere ledamöter yrkal, förmodar jag, att den kommer att bifallas; men just derföre att en sådan återremiss kommer att bifallas, anser jag mig böra protestera mot de åsigter, Frih. Klinkowström yttrat, rörande sättet för behandlingen af slatsregleringsfrågor.
Frilen har nemi. ansett såsom en skyldighet för StatsUlsk., alt, när det finner motioner ofullständiga, sätta sig i kommunikation med vederbönde embetsmyndigheler, för alt få frågorna utredda, hvartill Frilen såsom skäl för sin åsigt tillagt, att ifrågavar:de motion livilat hos Utsk. ett halft år.
I anledn. häraf får jag fästa Frilens upmärksamhet derpå, att ärendena icke kunna af Utsk behandlas efter Frilens förslag.
Utsk. börjar med genomläsning af motionerna, för att se, hvilka äro fullständiga eller ofullständiga, hvarefter och sedan desse blifvit klassificerade, Utsk. förelager behandlingen af dem i sammanhang med de hufvudtitlar hvartill de. höra.
När nu Utsk. kom till den hufvudtitel, med hvilken denna fråga står i sammanhang, förekom äfven H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms motion lill pröfning på afdelningen.
Om man nu än hade haft tid ali genom korrespondens med Svenska Ministern i Paris erhålla erforderliga uplysningar, vet jag i sanning icke, på hvilken väg de skulle erhållas.
Icke kunde Utsk. sälta sig i beröring med denne Minister, eller skulle StatsUlsk. genom den Konungens Rådgifvare af hvilken Utsk. erhåller uplysningar, anhålla, att han skulle infordra dem från Ministern.
Om så skett skulle följden häraf naturligtvis blifva den, att hvarje motionär framställer förslag, blottade på all utredning, och Utsk. tvingas till alla möjliga uplysningars inhemlande, hvarigenom långsamhet i ärendernas afgörande skulle upkomma, hvilket åter, enl. mitt omdöme, skulle gifva anledn. till ett rättvisare klander än Hr Frihms.
Jag har ansett mig böra yttra dessa få ord, på det att åtminstone någon röst må hafva höjt sig mot ett sådant ärendernas behandlingssätt som Frih. Klinkowström ansett sig höra anvisa Utsk.
Hr Gr. o. Landtnäs nu först lill bifall å Utsks hemställan framställda propos. besvarades med Nej, hvarefter förevande punkt, på grund af de deremot gjorde anmärkn:r återremitterades.
17:de lill och med, 20:de punkterne.
Biföllos. 21:sta punkten.
Klinkowström:
Afven å ifrågavar:de punkt, deri Utsk. ansett sig icke kunna gifva ett ringa anslag af 1000
R:dr b:ko år - Den i Juli. 13 ligen lill
Råby räddnings-inslitut, anser jag mig böra yrka ålerreraiss.
Det bär visat sig, alt della institut, som i 12 år fortsatt sin verksamhet, lemnat vård ål 56 barn, hvilka eljest troligen hemfallit till korreclionsinrättningarne.
Af dessa barn hafva endast 4 återfallit i laster och vanart.
Det är mycket troligt, att om R.
St. beviljade anslag lill inrättande af flere dylika anstalter inom åtskilliga delar af landet, skulle sådant icke blott ur moralisk ulan äfven ur den så mycket omtalade statsekonomiska synpunkten verka serdeles godt.
Jag tror nemi. att derigenom skulle en betydlig minskning i fattigvårdsafgifterne upkomma.
Den åsigt, som nuvar:de StatsUtsk. och föreg:de Ständer följt, nemi. alt Slaten icke bör inträda på delta område ulan öfverlemna erforderlige åtgärderne ål enskilda omlänksamheten och ål kommnnerne, den åsigten, säger jag, är enl. mitt omdöme origtig.
I andra länder har Staten kommit emellan med understöd åt dessa inrättningar och funnit alt det varit välsignelsebringande och äfven besparande för Staten i det hela.
På grund af dessa skäl anhåller jag om ålerremiss af denna punkt.
Hr von Troil: Enl. hvad Ståndets fleste eller åtminstone många af dess ledamöter utan tvifvel hafva sig bekant, är
Råby räddnings-institul grundlagt af en bland vårt lands ädlaste män, Frih.
Gyllenkrook, som på denna inrättning offrat icke allenast betydliga penningesnmmor ulan äfven jord.
Della institut mottager barn från Malmöhus och Christianstads län samt någon gång äfven från Hallands län.
Att institutet uppfyllt det dermed afsedda vackra ändamål, kan hvar och en från denna ort vitsorda.
Vid förra Riksdagen väcktes fråga om anslag till denna inrättning för utvidgande af dess verksamhet, men afslogs af R.
Sl. Fråga härom har vid denna Riksdag ånyo blifvit väckt.
Stalslltsk:s ulgifts-afdelning, som först behandlade frågan, tillstyrkte eli anslag för en gång af 3000 R:dr, men då hon förekom inom Ulsk., förkastades förslaget med en ganska obetydlig majoritet, hvarföre jag ansåg mig böra emot beslutet reservera mig.
Jag understöddes inom Ulsk. af många ledamöter inom såväl Preste- sora Bonde-Sl:n och anhåller således om ålerremiss å ifrågavar:de punkt, och det skulle vara mig serdeles glädjande, om R. o. Ad. funne denna vackra inrättning och de upoffringar, som blifvit af enskildt man gjorde, förtjena så mycket afseende, att den af mig nu begärda ålerremiss bevilias.
Lika med Utsk. tror jag det icke vara lämpligt, att
Råby institut undfår årligt underhåll af Staten, emedan dylika inrättningar böra vara kommunala, och ett årligt statsbidrag skulle göra del nödvändigt, att underställa räkenskapen Statsrevisorernes granskning.
Enl. min åsigt vore det en vacker och välförtjent upmuntran af R.
Sl. för den ädle stiftaren, om, geuom anvisande för en gång af en så obetydlig summa som den af utgiflsafdelningen föreslagne eller 3000 R:dr, R.
St. erkänna vigten och nyttan af detta institut och försätta stiftaren i tillfälle alt utvidga inrättningen.
Att den kommer fortfarande alt bestå utan denna summa^ derom är jag fullt öfvertygad, men det skulle glädja mig och, jag är derom förvissad, mera än summans obetydliga belopp glädja äfven den ädle stiftaren, att R.
St:s erkän - u
Den 1 Juli. ilande af lians förtjenster oni della inslilut ådagalägges genom statsanslag.
Ivekat all upträda med begäran om återremiss lill följd af mina s. k.
Skånska sympalhier, men då en ledamot redan yl träl sig i denna rigtning och liondeSl. jemväl ålerremillerat frågan, kan jag ieke annat än anhålla, all Sländet fallar enahanda beslut.
Cederström; Frih.
Klinkowströms framställning berör en af de mest vigliga och ,mest omtvistade frågor i socialt och slatsekonomiskt afseende.
Del är nemi. fråga om välgörenhetsinrättningar böra af Stalén underhållas eller öfverlennes ål den enskilda omtanken.
Sl. hafva omfattat den sednare äsigten.
Till stöd för den molsalla har Frih.
Klinkowström anfört, att den innebär ett sätt att undvika andra afgifter såsom till fattigvård ra. m.
Det må vara; men Staten invecklar sig efter min tanke lätteligen antingen i allt för stora utgifter, eller ock råkar den i inconseqvenser, om den beviljar för sådant ändamål större eller mindre anslagssummor, ly är banan en gäng beträdd, är jag säker, all anslagen icke blifva ringa för underhållet af de barn, hvilkas vanart säges hota samhället, under det atl Staten icke liar råd all understödja alla välartade, nödslälda barn.
I allmänhet har man trott sig finna, alt der Staten tager hand om sådane inrättningar som den ifrågavar:de, förkolnar det enskilda intresset; den af kristlig menniskokärlek påkallade omsorgen om dessa förvillade tror sig kunna träda tillbaka, i förlitande pä Statens åtgärder.
Den af mig uttalade och af Utsk. omfattade åsigt har Hr von Troil jemväl försvarat, men han, sora sett saken från en annan synpunkt, har trott, att man, genom beviljande af anslag för en gång, icke behöfde anse sig hafva belrädt den bana, hvarå stundade fortsatta och slutligen alltför betungande utgifter; utan endast hafva visat sin aktning för grundläggaren af Råby räddningsinstitut.
Då nu denne man, såsom kändt är, innehar en större förmögenhet, föreställer jag mig, att ett statsanslag af 3000
R:dr för honom betyder mindre, än ett aktniugsfulll erkännande af hans förtjenster.
Delta erkännande har, enl. mitt omdöme, svårligen kunnat åstadkommas i grannare uttryck, än Utsk:s Utlåt, innehåller.
Man har äfven åberopat föregide StatsUtskis yttrande om det hedrande föredöme, som blifvit lemnadt genom inrättande och underhållet af detta institut.
Stiftaren har sjelf ju icke heller begärt något anslag.
Del synes således, att samma åsigter nu i dag böra såsom vid sista Riksdagen göra sig gällande, nemi. alt ett af R.
St. för ändamålet beviljadt anslag torde genom de kontroller och bestämmelser, som vid anslagets beviljande ovilkorligen måste fästas, tilläfventyrs kunna emot stiftarens afsigt och önskan föranleda dertill, att inrättningen förlorade sin egenskap af enskild stiftelse.
För närvartde administreras den efter stiftarens egen åsigt och vilja, men det låter länka sig, såsom Utsk. anmärkt, att de möjligen behöflige konirollerne icke öfverensstämma med hans åsigt.
Vöre det då välbetänkt, alt genom beviljande af ett utaf honom aldrig begärdt anslag tillskansa sig någon dispositionsmyndighet och makt öfver hans räddningsinstitut?
Jag anhåller alltså om bifall till Betänk, och hoppas dermed icke hafva inledt någon i den förvillelsen, att
Den 1 Juli, 15 jag skulle misskänna värdet af de vackra och menniskoälskande bemödanden, som af den ene eller andre i ålskillige delar af riket göras för ad till dygd och sedlighet återföra vanvårdade och vanlottade harn.
Om det vore fråga om att gifva bevis på tacksamhet mot grundläggaren af Råby räddningsinstitut, skulle jag varit den förste, som yrkat återremiss af denna punkt.
Jag tror likväl, att här icke är fråga derom, och att delta aktningsbevis blifvit af Utsk. föreslaget R.
St. i förevartde Utlåt., då Ulsk. erkänt den ovanliga menniskoälskande verksamhet, Frih.
Gyllenkrook utvecklat.
Frågan är här endast, huruvida man bör lemna understöd till sådane af den enskilda välgörenheten framkallade stiftelser eller icke.
Jag tror all denna fråga får icke behandlas ensidigt.
Vid föreg:de Riksdagar har den jemväl varit före och icke blifvit annorlunda behandlad.
I sammanhang med 1846 års författning, ang:de försvarslöse och lill allmänt arbete hemfallne personer, anbefallde K. M. Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i Riket att inkomma med förslag öfver sättet att genom förbättrade upfostringsanstalter rädda unga personer, hvilka eljest skulle förfalla i laster.
1 anledn. af denna befallning infordrade Fångvårds-Styrelsen från vederbör:de K:s Befh:de uplysningar, huru ändamålet inom de olika länen lämpligen skulle kunna vinnas.
Af dessa Utlåtm inhemtades, att sådana anstalter af ifrågavar:de beskaffenhet redan fnnnos inom Malmöhus, Götheborgs och Bohus, Nyköpings samt Upsala län, hvilka anstalter dock inom de 3 sistnämnde länen ansågos behöfva utvidgas, och skulle inom Malmöhus län 2:ne ytterligare förbältringsanstaller, den ena å landsbygden för manspersoner och den andra i stad för qvinnor, erfordras.
K:s Befh:de i Linköpings, Stora Kopparbergs och Westerbottens län förordade enahanda anstalters bildande inom dessa län.
Af K:s Befh:de i Wester-Norrlands län föreslogs, att i länets släder mätte inrättas ett eller två arbetshus, der personer med elaka böjelser och vanarter kunde intagas för att förbättras, inom Hallands, Kalmar och Gefleborgs län ansågos dylika anstalter då icke hehöflige.
Inom Kronobergs, Skaraborgs, Elfsborgs, Örebro och Wermelands län funnos redan föreningar bildade i och för förbättrande af vanvårdade barn genom deras inackorderande hos välkända fosterföräldrar, men för dessa föreningars af behofvet påkallade verksamhet erfordrades bidrag af allmänna medel.
K:s Befh:de inom de öfrige länen ansågo jemväl dylikt utackorderande af vanvårdade barn såsom lämpligaste sättet för deras förbättring, och hemställde derföre om icke statsanslag borde beviljas.
Fångvårdsstyrelsen afgaf härefter underd. utlåt., deri Styrelsen uttalade den åsigt, alt ett dylikt utackorderande af vanvårdade barn skulle inom de orter, der barnens antal sådant medgaf, bäst befordra ändamålet med minsta kostnad, och att statsbidrag borde under behörig kontroll lemnäs de föreningar, som inom orterne voro bildade i detta hänseende.
I anledn. häraf förklarade K. M. i Nådigt Bref till Fångvårdsstyrelsen den 4 Dec. 1850: ”att då jemlikt författningarna ang:de 16
Den 1 Juli. folkundervisningen och falligvården de serskilda församlingarne eller fattigvärds-samhällena hade sig ålagdt, atl för dera tillhörande yngre personer, hvilkas föräldrar eller målsmän saknade förmåga alt bekosta deras undervisning och upfostran, icke allenast derom föranstalta ulan äfven bestrida härmed förenade kostnader, samt delta åliggande i afseende å barn, som icke tillhörde visst fattigvårdssamhälle, skulle fullgöras af det, inom hvilket de vistades emot det atl utgifterne derför blefvo af Kronan ersatte; då anförtroendet åt enskilda af sådana barns vård och upfostran, med afseende å flere välgrundade skäl, vore att föredraga framför barnens sammanförande uti större, under Statens tillsyn och förvaltning ställda, gemensamma upfostringsanslalter; då inrättandet af dylika anstalter skulle för statsverket komma att medföra högst betydliga och på förhand knappt beräkneliga kostnader; samt då i allt fall betänkligt vore, att på Staten öfverflytta skyldigheter och utgifter, som de serskilda kommunerna rätteligen tillkomrao; så, och ehuru K.
M. med nådigt välbehag ansåge de omsorger och åtgärder, som pä åtskillige orter blifvit egnade åt och vidtagne för upnåendet af det afsedda ändamålet med yngre vanvårdade personers förflyttning från den ort, der de erhållit den felaktiga rigtningen i sin upfostran, fann K.
M. likväl icke skäl att bifalla hvarken framställningarne om dylika inrättningars anläggande för Statens räkning eller Fångvårds-Styrelsens hemställan i fråga om serskilda bidrag till de för sådant ändamål i orterne utgående kostnader.” Hvad K.
M. sålunda anfört, godkände R.
St. vid sista Riksdagen.
Det är således, om icke lag, åtminstone ett beslut, af Konung och Ständer enhälligt fattadt, ty StatsUtsk:s Utlåt, bifölls af alla Stånden; men såsom slutsats af detta Utlåt, förklarade R.
St. äfven, att något serskildt anslag till Råby institut icke borde gifvas derföre, att i samma ögonblick man lemnade det statsanslag, förlorade det egenskapen af enskild välgörenhetsinrättning och föll under den kategori af räddningsinstitut för vanvårdade barn, som K. M. ansett icke lämplig.
Då nu sedan den liden nya grundsatser i fråga om sådana anstalters inrättande hvarken blifvit förebragte eller af slatsmakterne gillade, föreställer jag mig, att R. o. Ad., på sätt vid sista Riksdagen beslöts, nu icke skall bevilja dylikt anslag för detta räddningsinstitut, då följden blir naturligtvis den, att för andra sådane räddningsinstitut anslag begäras.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall lill ifrågavar:de Utlåt.
Hr Montgommery, Rob. Nils Germ.:
Egentligen före kommen af de 2:ne föreg:de talarue inskränker jag mig alt instämma i deras yttranden och anhåller om bifall till Retänk.
Om man granskar detta Betänk., skall man finna, att Utsk. haft skäl till sitt beslut.
För min del skulle jag anse det föga lämpligt, att R.
St. bevilja anslag till en enskild persons stiftelse, utan alt han sådant begärt, så mycket mindre sora af den väckta motionen man icke har något skäl förmoda, att den ifrågavar:de personen önskar ett dylikt understöd.
Det är enl. min åsigt föga grannlaga att på detta sätt Den I Juli. säll inblanda sig i andras angelägenheter.
Åtminstone borde man hafva mera skäl dertill än sorn nu förefinnes, helst då man vill gå ett steg längre och säga, att della anslag skall beviljas emot det, ali statens revisorer skola granska stiftelsens räkenskaper.
Under sådana vilkor föreställer jag mig, att en stiftare af dessa välgörenhetsinrättningar skall med nöje afstå från ett sådant anslag.
Jag förnyar min anhållan om bifall lill Ulsk:s Betänk.
Med afseende å hvad Hr Bildt yttrat, rörande K. M. och R.
St. föreg:de beslut i detta ämne, lår jag fästa npmärksamheten derpå, alt här icke är fråga om anläggande af en ny räddningsanstalt för vanvårdade barn.
Det anslag motionären begärt afser endast understöd åt ett, sedan längre tid tillbaka, på ett välgörande sått verkande räddningsinstitut, nemi. del vid Råby.
Hvad angar kontrollerna öfver anslagets användande och revisionen af räkenskaperne, så tror jag, att allt detta lätteligen kan undvikas derigenom, att Staten bestämmer, att ett visst antal hain skola vid institutet ständigt underhållas.
Då synes mig kontrollerna blifva ganska lätta.
Beträffande äler den här yttrade åsigten, alt Staten skulle beträda en ny bana genom beviljande af delta anslag, synes mig talaren häruti icke hafva rätt.
Slaten har redan beträflt denna bana.
Den utdelar ganska betydliga pensioner, icke blott till enkor och barn, utan äfven lill andra personer.
Således tror jag den saken äfven i detta fall låter försvara sig.
Jag anhåller om återrerniss.
Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
Jag vill icke be strida, ulan tvertom gerna medgifva att stiftaren haft ädla afsigter med ifrågavande institut, äfvensom att han må derföre vara förtjent af stor utmärkelse; men jag tror äfven, att regeringen eger medel att kunna tilldela stiftaren en sådan utmärkelse, derest han icke redan deraf kommit i åtnjutande.
Beträder man emellertid den banan att bevilja understöd åt sådana stiftelser, så kan man, enl. mill omdöme, icke beräkna, hvartill sådant i framtiden kan leda, ty, långt ifrån alt förekomma brott och minska utgifterne för fängvården, kan det möjligen verka till motsatsen.
Som ledamot i Fångvårdsstyrelsen har jag uttalat den åsigt, som jag ännu vid håller, nemi. att det icke är principenligt, utan motsatsen, ali Staten upmuntrar oell underhåller institut för vanvårdade barn.
Sjelfva benämningen, alt dessa institut äro för vanvårdade barn, lillkännagifver, att det är vådligt att komma in på denna bana, ty det fordras, alt barnen skola vara vanvårdade, för alt kunna intagas i dessa inrättningar, och detta, kan ju blifva en upmuntran för föräldrar, som vilja befrias från omsorgen om barnens underhåll, att låta dem beträda brottets väg.
Exempel saknas också icke, att bär i luifvudstaden, hvarest en sådan anstalt finnes, mödrar förevisat intyg om behof af understöd för sina barn och begärt alt de å inrättningen mätte intagas, men då barnen icke stulit eller visat annan vanart, hafva de icke kunnat der vinna inträde.