Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar underställa Ridderskapet och Adelil ett jemkningsförslag.
Om i afseende på flyttningstiden, undantag bör äga rum, så kunde man ju säga, att den i allmänhet skall blifva den och den.
Herr Estenberg:
Jag anhåller, att i contra-propositionen fullständigt mätte intagas mitt gjorda tillägg tili denna §., så väl 54o Den 12 November e. rn. i afseende på flyttningstiden , sorn äfven rörande städja n. Herr Hjerta:
Jag anhåller vördsamt, att i fall någon Ledamot .af Ridderskapet och Adeln, som är boende här i Stockholm, nu finnes tillstädes, och kan uppgifva huru mycket en Gesäll vanligen af sin dagspenning afstår till sin Patron eiler Mästare, han täcktes uppgifva samina belopp, hvilket jag hört skulle utgöra halfva dagspenningen.
Herr Lidströmers Fredric August:
Såsom boende i Stockholm , torde jag få meddela, att då jag begagnat mig af arbetsfolk, har jag af dem fått den underrättelse, att en Gesäll merendels betalar 8 skill.
Sedlar hvarje dag till Mästaren.
Herr Grefven och Landt-Marskalken framställde å 113m den af honom förut gjorde voterings-proposition, med följande tillägg i contra-propositionen:
Äfvensom att någon städja för dessa Gesäller, hvilka arbeta för dagspenning, eller accord, ej må äga rum.
Hvilken voterings-proposition af Rid' derskapet och Adeln godkändes , samt anslogs.
Sedan 43, 44» 45 och 4^ §§• i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades vote - Den 12 November e, m. ringen klockan | till 7 eftermiddagen; och Lefim nos vid voteringens slut, klockan | till 8 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit $oin följer:
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt - Marskalken förklarade, det 3 §. uti förevarande 3 Artikel således blifvit af Piidderskapet och Adeln bifallen.
Den af Utskotten i deras första Betänkande föreslagne 4 §• uti denna Artikel ansåg Piidderskapet och Adeln, i likhet med hvad Utskotten i deras sednare nu förevarande Utlåtande'jemväl hemställt, böra såsom öfverflödig utgå.
IY A r t i k e 1 n. Om Mästerskaps minnande å Handtverk, samt om Handtverksidkares rättigheter j vid utöfningen af deras handteringar. §. 1 blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad.
542 Den 12 November e. m. §•
Hen’ Hjerta:
Utskotten hafva icke gjort afseende på den anmärkning mot denna §., som jag framställde då målet återremitterades.
Den bestod deruti, att dryckenskapsbrott icke skulle förhindra någon Gesäll, att bli Mästare.
Flera Ledamöter ansågo väl det vara besynnerligt, att jag dref denna sats; men jag tror, att den icke är så oriktig, emedan det ju möjligen kan hända, att en Mästare , som icke vill, att en skicklig Gesäll skall vinna Burskap, fyller honom en gång om året, då hail således är utestängd ifrån att blifva Mästare.
Jag tycker derföre, att §:n bör omredigeras, och på sådant sätt uppställas, att det må vara hvarje Gesäll öppet, att bevisa, huruvida hans dryckenskapsbrott tillkommit genom en tillställning emot honom af Mästaren, eller icke.
Så vida en person äger sitt förnuft, innan han blifver rusig, kan hallfreda sig för alla tillställningar; och jag tror således, att man icke bör göra något undantag i dryckenskapslagen, hvilken nu icke gör någon skillnad, i afseende på ansvaret, på den person, som af egen böjelse öfverlastat sig, och den som dertill blifvit förledd.
Skulle något undantag göras, så skulle sjelfva konstfärdigheten att tillställa så, att man finge opåtalt vara full, komma under Skråförfaltningarne.
Den 1U November e. m. 543 Herr Hjerta:
Bet laar visserligen icke varit nain mening, att en Gesäll ej skall dömas för fylleribrott; men det harda ansvar, sorn Utskotten föreslaget, ärt han derföre icke må blifva Mästare, kaia jag icke godkänna, hälst rusig belägenhet kaia inträffa genom en tillställning; och jag anser derföre, att en Gesäll bor få visa och uppgifva, på livad sätt hans rusiga belägenhet tillkommit.
Annat är om Mästaren en eller flera gånger om året uppmuntrar en skicklig Gesäll, utan att derföre fylla honom.
Jag är visserligen hatare af fylleri , men jag är ännu mera hatare af lagar, sorn göra afseende på person.
Jag afstyrker således olikheten i fylleri-bestraffningen för Gesäller, emedan jag anser det vara obilligt att vilja pålägga dem ett ansvar, som icke drabbar andre, i synnerhet då det icke finnes något särskildt äfventyr för Mästare, som beträdas med fylleri.
Bessutom befarar jag, att Mästare skulle kunna finnas, hvilka skaffade sina Gesäller ett rus om äret, blott för att hindra deni att sjelfva kunna någonsin blifva Mästare.
Författningens afsigt är att bereda nyktert, pålitligt och ärligt folk till handtverkare; och detta synes man kunna vinna genom det föreslagne stadgandet, att en Gesäll icke bör äga rätt blifva Mästare, om lian begått lagligen fulltygadt dryckenskaps-brott.
Ben farhåga Herr 544 Denia.
Hjerta yttrat, i afseende derpå, att en Mästare skulle kunna fylla en Gesäll, för att utestänga lionom ifrån att blifva Mästare , tror jag bär ett correctif med sig deruti, att, omen Mästare dermed skulle biträdas, skulle han snart blifva utan någon Gesäll, emedan de då gingo ifrån honom till en mera ärlig Mästare; hvarigenom en sådan Mästare skulle helt och hållit gå miste om att få någon Gesäll.
Herr Ribbing: Anledningen , hvarföre Utskotten stadgade, att öfverlastande af starka drycker skulle hindra en Gesäll att hli Mästare, är den, att dryckenskap hos Gesäller vanligen äger mera rum, än hos andre; och af sådan orsak hör ju det onda, der det särdeles eller partielt frambryter, genom en särdeles omsorg motas.
På det att jag må få rätt begrepp om hvad Herr Hjerta menat med tillställning, skall jag anhålla, att han ville vara god uppgifva och bestämma, hvad han anser vara tillställning af en Mästare mot sin Gesäll.
Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af 2 §.; hvilken proposition med J a besvarades.
§§. 3 och 4 blefvo af Ridderskapet och Adelia bifallne. §• 5.
Den 12 Noveniber e. m. 545 §• 5.
Herr von Hartmansdorff i Jag får vid denna §. förnya min tillförene gjorde anmärkning, att det vöre oriktigt, om någon person finge vinna Mästerskap, utan att förut hafva arbetat på Mästares Verkstad, och således utan att hafva efter konstens reglor förvärfvat' sig skicklighet i det yrke lian ämnade drifva.
Lika litet som någon får blifva Embetsman, förr än han studerat vid ett Universitet, lika litet bor någon vinna Mästerskap, utan att hafva på Mästares verkstad lärt det handtverk, lian ville utöfva.
Skäl till undantag kunna någon gång gifvas; men man stiftar ej lagar för dem, utan för det allmännaste förhållandet.
Herr af Uhr: Hvad Herr vön Hartmansdorff yttrat, vore rigtigt om hvarje yngling, som insattes i Handtverk > vore bestämd att föda sig endast med sjelfva handarbetet; men Författningen hör åsyfta, att Föräldrar och Förmyndare, hvilka äro i tillfälle, att lemna sina harn eller pupiller någon förmögenhet, må kunna anställa desse vid något Handtverk, för att öppna dem tillfälle, att i en sådan rörelse använda det arf dem tillkommer, och derigenom uppbringa arbetsmethoderne till större fullkomlighet.
Sådane ynglingar behöfva val äfven den slags kännedom om handteringen, som endast genom egen handläggning kan Ridd. o. Ad.
Prot. X Band. 35 546 Den 13.
November e. m. vinnas; mea denna kännedom kan visserligen förvärfvas titan en så lång och med så många obehagligheter förenad lärotid.
Jag tillstyrker således bifall å §.
Äfven en annan menlig verkan ser jag af sådane föreskrifter, som Herr von HartmansdorlF föreslagit, den nemligen, att om föräldrar skulle vilja, att deras Barn utrikes borde lära sig något Handtverk, så måste de gå längre, innan de härstädes kunna blifva Mästare, än andre som lärt sitt Handtverk inom landet, emedan utrikes ej meddelas något Mästerbref, åtminstone ej i de Länder, der skrän icke finnas.
Efter min tanke är här ej fråga om Gesällbref, utan endast om färdighet och skicklighet i yrket, och jag är fullkomligt öfvertygad derom, att personer kunna komma utrikes ifrån, hvilka äro lika duglige, i ett Handtverk, som de, hvilka genomgått läroåren i samma handtverk här i Sverige.
Uppå derefter af Herr Grefven och Landt-Marskalken framställd proposition, blef 5:te §. af llidderskapet och Adeln gillad. §§• 6, 7, 8, 9 och ioblefvo, uppå särskildte propositioner, af Ridderskapet och Adeln bifallne. §. 11.
Herr Hjerta: §:n lyder sålunda:
Den Den 12 November e. m.
Hl sorn erhållit
Burskap pä någon sådan handaslöjd , hvars föremål det ar att deltaga i tillverkningen af arbeten, hvilka, för att blifva full får diga, fordra andra handtverkeri-idkares handläggning, vare berättigad , att , enär han sig derom hos Magistraten anmäler, fä slike arbeten under egen tillsyn och på egen bekostnad fullborda, samt att, till ett sådant verks bedrifvande, antaga och sig betjena af Gesäller i som i dylika särskildta handter ingar äro t illärde; dock må honom, viel vite af 16 Riksdaler 3 q skill ingar, vara förbudet att begagna sig af slike personers biträde till andre än de arbeten, som vid hans egen inrättning förfärdigas> och hvilkas åstadkommande till någon huf| vudsaklig del beror af den handtering, sorn [ han, efter vunnet Mästerskap, sjelf utöfvar.
Bryter han flera gånger emot detta förbud, bote andra gången 33 Riksdaler 16 skillingar och tredje gången So Riksdaler, samt sedermera för hvarje gång dubbelt, eller 100 Riksdaler.
Idkare af sädane handtverk md äfven vara fritt att sig förena örn en gemensam inrättning för att dylika arbeten och tillverkningar förfärdiga och fullkomna; ' egande de Gesäller, hvilka vid stikå inrättningar under en idkares enskilda eller flere Mästares gemensamma tillsyn i tjenst antagas, att tillgodonjuta enahanda rättigheter med Gesäller i allmänhet, som ä Mästares verkstäder arbeta.
Det är denna §. som jag anser vigtigast att få ändring uti, emedan jag tror, att, om man skulle tillåta en handt - 548 Den 12 November e. m.
Verkeri-idkare, att få förena flera handtverk; för att fullborda och fullkomna sådane arbeten och tillverkningar, som fordra andre handtverkeri - idkares handläggning, skulle deraf uppkomma Förläggare, sorn slogo under sig alla handIverkerier.
Deraf skulle lätteligen kunna hända, att handtverkerierne af sig sjelfve förstördes, hvadan jag anhåller, att hela sista Momentet i denna §., som börjar med orden:
Idkare af sådane handtverk etc. intill §:s slut må utgå.
Jag har dessutom den grund för mitt bedömmande häruti, att jag varit utrikes, och derstädes hört af fabrikanter och handtverkare, att det ej är rigtigt, att förena flere handtverk, utan att hvarje handaslöjd säkrast vinner sin fullkomlighet derigenom, att hvarje rörelse eller handtverk drifves särskildt; och sorn det låter tänka sig, att en förläggare kan slå under sig flera handtverk, så får jag än ytterligare anhålla, att sista Momentet i denna §. må helt och hållet utgå.
Jag får 1 detta afseende förena mig med Herr Hjerta; men jag tror likväl, att första delen af §. lika väl behofver förändras, som den sednare , och att den således är lika Vådlig att bifalla.
Den, sorn erhållit Burskap på någon sådan handaslöjd, hvars föremål det är att deltaga i tillverkningen af arbeten, hvilka , för att blifva fullfärdiga, fordra andra Handtverksidkares handläggning, berättigas, fastän han sjelf endast kan ett handtverk, Den 12 November e. m. 549 att få slika arbeten, under egen tillsyn full— ! borda, samt att, till ett sådant verks drifvande, antaga och betjena sig af Gesäller, sorn i dylika särskilta handteringar äro tillända-
Denna rättighet lemnar capitalisten tillfälle, att slå under sig flera slags handtverkare, och det skall ganska bestämt leda derhän.
En Vagnmakare till exempel , sora. äger förlag, kan sålunda i sin tjenst hålla en Smed, en Sadelmakare, en Gördelmakare, en Garfvare, en Snickare, en Målare, en Snörmakare, en Glasmästare , med flera andre som behöfvas, för att sätta en. vagn i fullbordadt skick.
I anseende till denna xnångslöjd, ledande håde lill dåligt arbete, samt arhetarnes utarmande och förderf, afstyrker jag bifall till den nu under öfverläggning förevarande 11 Friherre
Första vilkoret för allt handtverks och slöjds bedrifvande är förlag.
Således kan jag ej finna något fel deruti, utan tvärtom mycken nytta, att förlag beredas, och att sammanslående af flere handtverk till fullbordande af ett helt få äga rum.
Man må ej tro, att, om någre Mästare slå sig tillsammans, någon enskild person deraf lider eller förlorar, utan tvärtom förmodar jag, att hvarje enskild deraf har vinst.
Få liandtverkerier äro af den egenskap, att de behöfva sådane associationer.
Ibland dem äro likväl Vagnmakare och Sadelmakare, och desse sistnämnde hafva på de senare åren jemväl begagnat sig af alla de handtverkare, 55o
Den 12 November e. m. som de behöft, för att få en vagn fullfärdig, och hvilket varit håde nyttigt och fördelaktigt, emedan de noga se efter arhetet, på det de kunna ansvara för dess godhet, och till köparen aflemna försäkringsbevis.
I ett sådant arbete, som en vagn , ingå flera handtverkeri er, och det är just i deras sammanslående, som fördelen ligger.
I afseende på senare momentet af §., som Herr Hjerta yrkat borde uteslutas, af den anledning, att lian supponerar, att capitalister skulle slå under sig all förtjenst, så att de öfrige handtverkare, som vunnit Burskap ej skulle kunna uppehålla sig, torde jag få anmärka, att det icke rimligen låter tänka sig, emedan, om en association förlägger en Vagnmakare, sådant icke hindrar en enskild Vagnmakare , att skaffa sig goda och skicklige arbetare , och förfärdiga vagnar; och i händelse han gör sina vagnar bättre, samt aflåter dem för lindrigare pris , är jag fullt öfvertygad derom, att han får afsättning framför alla handtverkare, som möjligen kunna hafva slagit sig ihop om att förfärdiga vagnar.
Af dessa skäl anser jag det vara af vigt, att bifalla denna §.; hälst det är oundgängeligt för alla handtverkare att äga capital för bedrifvande af sitt handtverk.
Hvad först angår första delen af denna §., så tror jag det faran att bifalla densamma upphör derigenom, att ett, betydligt vite är stadgadt för den, som begagnar sig af personers biträde till andre, än Den 12 November e. m. de arbeten, som vid lian^ egen inrättning förfärdigas; men beträffande åter senare delen, eller a:dra Momentet af så får jag uppriktigt bekänna, att jag icke af livad Friherre Cederström anfört, blifvit öfvertygad derom, att ju icke detta Moment vöre högst skadligt att godkänna.
Jag tror ej, att det finnes så få handtverkare i städerne, att de icke kunna slå sig tillsammans; och jag är säker derpå, att , om hel och hållen bifalles, resultatet skall blifva det, att i visse
Städer skola associationer elier förläggare förena alla bandtverkericrnc.
Då detta, enligt min åsigt, icke kan vara förenligt med hvad som är rätt, utan måste förorsaka skada, anhåller jag bos Herr Grefven och Landt-Marskalken, att denne §. må delas i arne propositioner, så att irsta och aldre
Momenterne blifva serskilt till afgörande framställde.
Det är stor skillnad derpå, att Mästare i olika professioner arbeta åt hvarandra, för att kunna färdiggöra en vagn, och det, att enbland de många Mästare, som fordras för att göra till exempel en vagn, håller Gesäller af alla de öfriga handtverken, och derigenom låter förrätta saintelige arbeten , som de andra Mästarne bordt verkställa, till vagnens förfärdigande.
Det är det sednare, som Utskotten tillstyrkt, och som skall leda derhän, att en person, väl försedd med penningar, slår under sig handtverkeri-arbeten, som han 55a Den 12 November e. m. ej sjelf förstår sköta.
Det måste hafva ett menligt inflytande både på tillverkningarnes duglighet, och på Handtverkarnes sjelfständighet.
Här är väl yttradt, att det mot mångslöjd föreslagne vitet vöre så högt tilltaget, alt man icke behofde befara missbruk.
Men slöjderne gripa så ofta och mycket in uti hvarannan, att ingen torde kunna sägas vara alldeles enstaka.
Om för en vagns förfärdigande 10 olika Mästare behof vas, och en af dem, i stället för att anlita hvarje Mästare särskildt, slår under sig arbetet förp, och så vidare , i mindre förhållande för andra, så uppkommer likväl, utan att Gesällerna begagnas tili andra än hans arbeten, den skada för näringarrie, hvilken jag ville afvärja.
Jag anhåller derföre om afslag å hela Herr Ribbing:
Vid denna §. har jag varit af särskild tanka mot Utskottens öfrige Ledamöter, och jag skall anhålla att få uppläsa min reservation, som åtföljer Utskottens Betänkande; den lyder sålunda: ”Den som, oberoende af andra, kan genom egen omtanka och arbete försörja sig och de sina, är lyckligare än den, sorn, utan sjelfbestånd, njuter sitt uppehälle af andra, om än någon gång i större och öfverflödigare mått.
Oviss huru länge det närvarande räcker, emedan det icke beror af honom sjelf — sorglös, emedan omsorgen är öfvertagen af den, som nyttjar hans krafter, är Den 12 November c. m. 553 lian icke längre en varelse med förnuftig sjelfverksamhet, och frihet och fädernesland förlorar mer och mer sin bety-* delse för den sorn, lik hjulet i machinen, mechaniskt röres, Huru oförmögne äro icke desse fabriksmenniskor alt tänka för sin framtid.
Englands exempel, der -t;del af Nationen står på fattiglislorne, visar det häst; och kunna vi icke undvara dessa yppighetens alster, för hvilkas frambringande vidlyftige fabriksinrättningar nödvändigt fordras, så må vi då hälldre betala våra penningar , än offra mannamod och kraft, som fosterländska sed- och frihetskänsla bittiEs bibehållit, Det är på dessa grunder jag reserverar mig mot antagande af ji §.
i 4 Art. som tillåter en Handtverkare, att till en fabrik under sig förena flera handtverk, som nu hvart och ett utgör ett yrke för sig, men hvilkas gemensamma åtgärder fordras för frambringandet af vissa slags arbeten eller fabriksalster, För huru mångå professioner skulle icke, på detta sätt, en enda person blifva föreståndare, då till exempel för fullfärdigandet af en vagn fordras ig särskildte handtverk.
Det är icke troligt, att en person äger tillräcklig insigt i så många serskildte yrken ; och om det å ena sidan erkännes, att de slags fabriker, sorn på serskildte personer fördela hvarje serskildt handläggning , åstadkomma fullkomligare arbeten; så måste å den andra medgifvas, att mångslöjd är positift skadlig. —•
Men för att likväl icke förfela ändamålet med denna §., 554 Den 12 November e. m. tror jag, att densamma till följande innehåll och lydelse borde förändras:
Idkare af flere handtverk i nä vara fritt, att ingå förening om en gemensam inrättning, för att åstadkomma arbeten och tillverkningar, för hvilkas förfärdigande och fullkomnande deras särskildte handtverk fordras; ägande Gesäller &c. (lika med slutet af Det är således den sednare delen af ifrågavarande §.
, som jag tror bör bibehållas, dock med den ändring jag föreslaget.
.Tåg är visserligen af lika tanka med Herr Hjerta och Herr von Hartmansdorff, men jag är öfvertygad derom, att de oriktigt fattat Utskottens mening med denna §., -— och jag anhåller derföre, att få upplysa den.
Utskotten hafva dermed menat, att en person, som anlagt en Vagnsfabrik, skall äga rätt, att få taga i sin tjenst io serskildte personer, hvilka personer, hvar och en kunnig i ett olika yrke, erfordras för att kunna fullborda en vagn i complett stånd.
Emot detta tror jag hvarken Herr Hjerta, eller Herr von Hartmansdorff kan hafva något att påminna.
Om man skulle antaga, att det vöre skadligt, hvad som här af flere blifvit uppgifvet, att flere handtverk finge förenas till en fabrik; och om man vidare utsträckte samma princip, så skulle deraf följa ålskillige orimligheter.
Då borde ej eller en och samma person få äga flere Den 12 November e. m. 555 lieraman, emedan hans arbetare, som brukade dem, då icke kunde sägas vara .oberoende , eller åtminstone kunde han icke på samma gång få vara Bruksägare, och consumera den spannmål, som han sjelf producerat.
Det förefaller mig högst besynnerligt, att då raan är sysselsatt att afskaffa Skråinrättningarne, man vill privilegiera sådane inom Handtverkerierne.
Är det tänkbart, att det vore nyttigt och förmånligt, att tvinga en person att taga emot arbete från en, som gjorde sådant odugligt?
Månne det ej vore bättre, att tillåta er. person att från hvad ort som hälst skaffa sig en Gesäll, som gör ett skickligt arbete.
En Mästare kan på andra vilkor icke anskaffa goda och säkra arbeten, ock han. kan ej eller lemna köparen försäkringsbevis om arbetets duglighet.
Sedan Herr Ribbing förenat sig uti bifall till 2 Momentet af denna §. anhåller jag, att äfven första Momentet må godkännas, och .att således hela §. framställes till Ridderskapets och Adelns bifall.
Herr Cederschjöld: Till hvad Friherre Cederström anfört skall jag anhålla få lägga några ord.
Man har här sagt, att det icke vorerådligt, att tillåta en Mästare att taga i sin tjenst Gesäller i sådane yrken, som han ej förstår.
För min del skulle jag tro, att det må blifva Mästarens egen sak, om hail'låter en sådan Gesäll fuska bort sin för - 5j6 Den 12 November c. m. tjenst oclt reputation.
Dessutom får jag fråga: om det icke är omöjligt tillexempel fölen Sadelmakare eller Vagnmakare, att bestämma någon tid, när en vagn kan blifva färdig, eller sjelf ansvara för bela arbetets duglighet, så framt honom ej tillätes alt disponera flere slags Handtverkare?
Hvad åter angar senare momentet, så bar Herr Hjerta klandrat det, och till skäl derföre anfort sin utrikes för värfvade erfarenhet, att förenade handtverkerier icke äro nyttige utan snarare skadlige för Haudtverkarne sjelfva.
Om så är, så tror jag, att man icke behöfvér befara, att Bolag här skola bildas, för att bedrifva särskildte handtverk, helst man hos våra Handtverkare icke synes hafva skäl att befara några olyckor af samhällighet och dristighet i företag.
Här har äfven blifvit yttradt, att en person med capitaler skulle kunna förlägga liela fabriker.
Jag anser delta vara mycket nyt' tigare, än att fattiga Handtverkare nödgas isoieradt krassla sig någon tid fram, för att slutligen falla fattigförsörjningen lill last; likasom jag anser det vara förmonligare, att den person, som, i brist på penningar, icke kan förskaffa sig, och ännu mindre väl sköta egen jord, hälldre brukar andras.
Åf alla dessa skäl anhåller jag hos Herr Grefven och Landtmarskaiken om proposition till bifall å denna §.
Jag tror, att jag fattat §. sådan den är, i följd hvaraf jag gör mig Den 12 November e. m. samma begrepp, som Herr Ribbing, om en Mästares rättighet, att taga Gesäller till biträde i sitt handtverk , äfvensom andre Handtverkare i ändamål att fullborda eil sådan handaslöjd, hvartill fordras alla Handtverkares handläggning.
Således äger en Skomakare, som sjelf ej vill göra skopinnar, rätt att antaga i sin tjenst en person, sorn kan förfärdiga sådane.
Att en Vagnmakare i en Småstad, hvarest endast finnes en Målare och en Gelbgjutare, hvilka håda göra dåligt arbete, kan få taga en duglig och skicklig Gesäll ifrån en annan ort i dessa yrken, oell sålunda undvika att begagna sig af de Handtverkare, som vunnit Burskap , men göra dåligt arbete, det är nyttigt och fördelaktigt; men hvad som finnes tillstyrkt uti senare Momentet kan jag för ingen del godkänna , emedan jag anser det vara högst skadligt.
Våra handtverks bestånd grundar o O sig hufvudsakligast derpå, att hvar och en är sin egen; och jag tror alltså, att det rättaste blir, att hvart och ett handtverk är för sig, och icke flera förenade.
Skulle senare Momentet bifallas, så fruktar jag den möjligheten, att personer, sorn hade förlag, men icke förstodo att sköta det, sammanslogo haildtverkerierne i våra Småstäder; bestämde prisen; föllo i lättja och vällefnad; banque routerade; och släpade en mängd arbetare med sig i sitt fall.
Til! förekommande deraf, anhåller jag, att §. må fördelas uti 2:ne propositioner.
558 Den 12 November e. m.
Då jag tror* att stadgandet i denna §. är af stor vigt, oell att den sålunda tål, alt noga betänka sig på, emedan här är föreslaget, att en person kan få förena flera handtverkerier i en fabrik, så får jag på förhand anmäla min reservation, i händelse §:n oförändrad skulle antagas.
Vissa arbeten höra till fabriker, och vissa åter till bandtverkerierne.