Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 24 Febniarii, 699 jag sjelf nyligen handlat för 4 och en tredjedels R.dr Banco öfverhufvud; sjelfva Hafran hvarpå varit missväxt galler der högst 4 R:dr Banco. 2:ne goda år å rad skulle lätteligen så öka Magazinernas lager, att utrymme neppeligen kunde skaffas; Magazins-Inrättningen, som icke kunde sälja utan för högt pris, skulle ovillkorligen förlora, då deremot Köpmannen, enär han handlar för det bästa pris som erhålles, kan sälja med fördel utan att behöfva afvagta det höga maximi-priset; en ytterligare förlust drabbar Magazins-Inrättningen genom aflöning till Magazins-styrelsen, genom höga löner till Magazins-betjeningen, i dessa tider och med nu varande lefnadssätt, oundvikeliga så framt man ej sjelf vill föranleda otrohet och derigenom orsaka än större skada, och änteligen genom underhållandet af dyrbara hus, inventarier och inrättningar, hvilket allt kostar en allmän inrättning ojemförligt mer än den enskilte Köpmannen, som sjelf styrande sin rörelse, icke behof ver så talrik eller dyr betjening och med mindre kostnad kan underhålla sina byggnader.
Ännu en förlust för sådana allmänna handels-anstalter härrör deraf, att rätta försäljnings-tiden ofta går förlorad genom förfrågningar, onödiga för den enskildta, som oberoende, passar rätta dagen att förmonligt afyttra sin vahra.
Herr von Becker fruktar, att om Spannem åls-handeln nu blir alldeles fri och ingen inrättning försäkrar landtmannen om ett stadgadt pris ?
Spanneiuålen §k<tll falla till yt - Deri 24 Februarii. lersta vanvärde, helst få handlande nu mera äga capitaler och dessa då kunde begagna jordbrukarens förlägenhet så att hans undergång påskyndades; jag medgifver att detta, vid fortfarande tillgång på spannemål, skulle inträffa i början, men den större vinst, denna tillfällighet förskaffade köpmannen, skulle uppmuntra flera speculanter och deras antal, genom vinstens retelse, snart så ökas, att Spannemåls-priset, genom täflan uppnådde dess, emot behof och tillgång svarande rätta höjd, hvaröfver inga än så konstigt gjorda inrättningar förmå bringa det för mer än granska korrt tid.
Att den af Herr von Becker föreslagna nya Magazinslnråttningen gör all spannmålshandel omöjlig, och genom stadgande af Minimioch Maximipriser för längre tid, grundlägger sin egen undergång, anser jag vara så tydligt, att emot denna inrättnings införande nästan icke behöfver anmärkas, att de projecterade spannmålsassignationerne gåfvo ett ypperligt tillfälle till agiotering, och skulle, särdeles om tvenne goda år å rad hindrade den i Magazinerna upphandlade sädens försäljning, falla till vanpris, som gjorde deras emottagande i Kronans uppbörd omöjligt, då ingen Embetsman dermed kunde aflönas.
Emellertid är det säkert, att Åkerbrukaren behöfver hjelp, måhända att en ny MagazinsInrättning, der spannmål icke upphandlades, utan på vissa tjenliga ställen, ritorr, finge uppläggas, emot depositions-bevis, på sätt Herr Den 24 Fehruarii. 701 Cederschjöld anfördt, skulle något kunna afhjelpa förlågenheten, då Landtmannen kundo hos penningemannen belåna, och sedan efter hand försälja denna spannemål, på hvilken han icke erhåller lån, så långe sädén ligger i dess egen bod; jag vet ej om hjelpen, som häraf uppkornme blefve stor, men åtminstone skulle en sådan anstalt alldeles icke hindra handels-speculationer, ej heller medföra sådana förluster för inrättningen, som genom upphandling med minimi-och maximi-priser icke kunna undvikas; Om man förutsätter, hvad allmänt år yrkat, att allmänna SpannmålsMagazinsInråttningen upplöses och dess tillgångar på bästa och fortaste möjliga sätt realiseras, för att återgälda, så långt de förslå, Bankens stora förskott, hvilket, om jag ej bedrager mig i slutet af nåstledit år uppgick till öfver 1,800,000 R:dr Banco, om sedan något häraf afsåttes till förmodligen oumbärliga HjelpMagaziner för Dalarne och Rikets Norra Provinser, och om derefter en summa af, till exempel 1.000,000 R:dr B:co kunde anslås till en JordbruksDiscont, der Jordbrukaren finge belåna sin i SpannmålsMagazinen deponerade ritorra säd med en tredjedel af värdet efter Markegångspris emot 4 procents ränta, samt med ovilkorlig återbetalningsskyldighet utan omsättning efter högst g månader* om af räntan Banken erhöll högst i å 2 procent, och om resten finge användas till betjeningen aflöning och Magazinernes underhåll, så att spannmålens ågare icke i och för depositionen vidkändes andra kostnader ån afskrifningsprocenten, månne icke genom sådana åtgärder Landtmannens förlägen»» 702 Deli 24 Februarii i het något skulle låtta* och han vinna tid att, så förmånligt ske kunde, sälja sia säd?
Genom en sådan förändring af Herr von Beckers för-i slag, är jag viss att alla de olägenheter skulle undanrödjas, som jag anser dermed vara förknippade, men osäker om Landtmannen härigenom tillskyndades den hjelp han behöfver, bör jag icke förr ån förslaget till sin grund blifver godkåndt, uppehålla llidderskapet och Adeln med flera reglementariska föreskrifter, utan blott tillägga; att denna Magazinslnråttning icke under något vilkor, borde hafva gemenskap med den, som tilläfventyrs kommer att emottaga Kronans säd, eller med de inrättningar, som för de förutnämnde ofta hjelpbehöfvande provinser, torde behöfva anläggas och min önskan år, att den hjelp hvaraf Åkerbrukaren på många ställen år i stort och oemotsägligt behof, måtte snart och vål utfinnas, och så gifvas, att deri-* genom inga band lågges på den frihet i handel och näringar, utom hvilken dessa aldrig kunna bestå, och utom hvilken de icke heller kunna gifva landtmannens Åkerbruk det handtag, sora kraftigast kan detsamma uppehålla.
Herr von Becker, Carl Johani Vid min motion hafva flere anmärkningar blifvit gjorda och jag utbeder mig i anledning deraf att få i största korrthet lemna ett litet återsvar till hvar och en af de värda talarne.
Herr Adlercreutz har betviflat gångbarhet ten af attester, innehållande bevis öfver deponerad Spannemål och i stället föreslagit såkal - Den 24 Fébruarit, 703 lade Stats-Obligationer.
Jag är tor litet financier för att kunna förutse elen bättre verkan de sednare skulle medföra framför de förra.
Det är likväl alltför möjligt, att ett sådant företräde åt dessa Stats-Obligationer bör lemnäs; och det ar för mig och landtmän i allmänhet fullkommeiigen likgiltigt, hvilketdera man behagar antaga endast någon Magazins-anstalt blir inrättad, som motsvarar sitt ändamål och uppfyller landtmannens behof.
I Herr Cederschjölds tanka att en sådan inrättning ej borde grunda sig på köp, utan på belåning, kan jag alldeles icke ingå.
Det är icke detta min motion åsyftat.
Jag älskar icke dessa låne-biträden som från alla håll strömma till ladtmän; ty lån innefattar skuldsättning och denna undergräfver de gäldskyldiges välstånd.'
Det är ej af en sådan inrättning jag tror landtmannen vara i behof.
Jag anser honom huf. vudsakligen hulpen,omlian i goda år för dräg^ ligt pris finner afsättning för sina vahror.
Våc allmoge, som har mindre qvantum Spannemål, skulle häldre sälja den till hvad pris som helst, än att aflemna den såsom pant mot en depositions-attest, för att sluteligen nödgas återtaga sin Spannemål och dertill gälda Magazins-Inrättningens omkostnader.
Den fruktan Herr Tham hyser att Magazins-Inrättningen skulle blifva alltför mycket öfverhopad af Spannemål, som der ville afyttras, och att mitt förslag ur denna syn-’ punct icke vöre yerkställbart, synes mig något 7o4 Dea 24 jFebruarii, öfverdrifven.
Större delen af den Spannemåi* som orsakat det öfverflöd, hvaröfver man kleu gar, är utländsk.
Productens vanvärde beror af tvenne omständigheter: öfverflöd på vallrat! och brist på penningar.
Den sednare at dessa tror jag hafva föranledt den belägenhet, hvaruti jordbrukaren för närvarande befinner sig.
Jag befarar icke att Magazins-Inrättningen skulle blifva öfverlupen med Spännemål, då uppliandligen skedde efter låga minimi-pris, helst inan sällan kan räkna på flera bördiga år efter hvarannan.
Dessutom pläga krig, hungersnöd och dylikt ej länge i andra länder uteblifva och då indraga vi till oss utlänningens guld och hans växlar mot vår Spannemål.
Hvad sjelfva kostnaden för Magazins-fnrättningens underhåll beträffar, kan den ej gerna blifva större , än att den alltför väi skulle kunna béstridäs med skillnaden emellan det minimi-pris för hvilket inrättningen upphandlade sin Spannemål och det ttiaximi-pris, hvartill den försåldes* I hvad Herr Tham yttrat om nyttan af en utvidgad handelsfrihet, instämmer jag fullkomligen, och skulle önska, att Spannemålshandeln alltid kunde öfverlåtas åt den enskilda speculationen.
Men om landtmannen icke genom någon allmän inrättning bereddes utväg till afsättningen i en tid af penrtingebrist, så blifva vahrans vanvärde och Statens förlägenhet dö toärinaste följderna.
Jag får för öfrigt hänvisa tili de svar, jäg på Den 24 Februarii, ?o5 på förhand gifvit, till de inkast emot mitt förslag, mig kiinna förutse och hvilka jag jderföre genast sökte vederlägga.
Grefve'Lövenhjelm, Carl
Samma anmärkning sorn gjordes i afseende på frågan örn ett Låne-Contoirs inrättande i Götheborg, gäller äfven oni detta ämnes, att det nemligen ingriper i Finance-regleringen och icke bör utan i sammanhang dermed till pröfning förekomma.
Hvad serskildt sjelfva förslaget angår, så hafva 2:ne olika åsigter derom blifvit framställda , den ena att ifrågavarande MagazinsInråttning skulle grundas på uppköp och den andra på belåning af Spanriémål.
Såsom princip för den förra är vidare föreslaget, att ett minimi-pris skulle bestämmas, under hvilket inrättningen ej köpte och ett maximi-pris, hvilket vid försäljningen ej finge öfverskrida»
Då man tillika af samma värda talare hört yrkas en nästari oinskränkt handels-frihet, så bekänner jag, atf jag icke kan fatta möjligheten att finna en förenings-punkt emellan dessa stridiga åsigter.
Då man ifrar för eri allmän handelsfrihet, vill det synasj som man nödvändigt måste förkasta idéen orri minimi- och inaximi-priser, emedan just dessa omintetgöra sjelfva begreppet arn frihet i handeln.
Lika med Herr Tham anser jag sådane bestämmelser af Spannemålsprisen skadliga för landtmanrien och Ridd, ö. dd, Prot. I, B. 45. 706
Den 24 1Februarii, vådliga för Staten; ty om de blefve antagna till för lågt belopp, vore sådant att ockra på landtmannens bekostnad; och bestämdes de åter högt för att hjelpa honom, så skulle inrättningen eller Staten ej på längd kunna hålla ut dermed.
Skulle åter inrättningen hufvudsakeligen blifva en låne-anstaltj, på sätt en annan värd Ledamot föreslagit, så frågas billigt: hvem kunde garantera inrättningen, att den pantsatte Spannemålen återlöstes?
Jag tror tvertom, att i conjunctur af penningebrist, mängden skulle försumma att infria sin i Magazinet deponerade Spannemål, som då måste afyttras på offentliga Auctioner; och jag vädjar till en hvar af Eder mine Herrar, om ej sädesprisens fall iooo;de gånger mera än nu, deraf skulle blifva en oundvikelig följd.
Herr Manner stam y Joham
Det är i anledning af så väl Herr von Beckers Memorial sorn hvad dervid af flere värda Ledamöter blifvit yttradt, jag utbeder mig att få tillägga några ord.
Redan vid 1815 års Riksdag föreslog jag Allmänna MagazinsDirectionens upplösning.
Ständer utvidgade då denna inrättnings rörelse och verksamhet, samt tillökte dess creditiv på Banken.
Och foljderne af detta beslut hafva icke föränledt någon ändring i min då fattade Öfvertygelse.
Jag har derföre äfven såsom ledamot i Comitéen för regleringen af Rikets Embeten och tjenster tillstyrkt denna Inrättnings upphörande, deruti Comitéens pluralitet instämt.
Den ö4 Februarii, Herr Thara har enkelt, grundligt och klart Utvecklat skälen för Magazins-Directionens upplösande, och jag förenar mig i detta fall fullkomligen med honom.
Deremot synes mig att det förslag Herr Tham nu sjelf framställt, innebär en motsägelse mot de grunder, på hvilka han bestrider nyttan af nuvarande Allmänna Magazins-Directions tillvarelse.
Jag anser detta förslag, likasom alla konstlade Inrättningar till Spannemåls-handelns lifvande och Sädesprisernes upprätthållande genom allmänna upphand tings-anstalter och med bidrag af Statens medel, förfela och motverka deras ändamål samt innebära ett frö till deaas egen upplösning och derjemte skada jordbruket, i stället att gagna det.
Jag förenar mig således med de Herrar, som tillstyrkt Allmänna MagazinsDirectionens fullkomliga upplösning och KronoBränneriernes upphörande.
För användandet af de medel, som Magazinslnrättningen möjligen kail hafva i behåll, sedan dess liquider ära afslutade, skall StatsUtskottet lätteligen finna utvägar.
Om privata personer genom deras credit kunna bringa enskilte assignatiöner i omlopp, är detta en omsorg, sorn ensamt åt den enskifta speculationen bör öfverlemnas, men jag afstyrker alldeles att Staten eller Banken inblandas uti dylika operationer, eller att de pro*j jecterade depositions-attesterne i Statens uppbörd antagas såsom mynt-represeiitativer.
Må det tillå tas mig att instämma i den åsigt Grefve Löwenhjelm yttrat, att denna fråga så väsendtligt
Di n 2 t Februarii. ingriper uti financeplanen, att den först i sanU manhang dermed lårer böra till pröfning förekomma.
Emellertid kan jag ej undgå vitsorda Herr von Beckers skildring om ställningen i den trakt af Skaraborgs Lån, der han år bosatt.
Det är just denna trakt söm mest lidit, dels genom inträffad missväxt, dels genom försvårad afsättning på Wermland och dels genom Lidköpings Stads iråkade lägervall* der denna ortens jordbrukare tillförene varit vane att finna afsättning för sina producter.
Jag förstår visserligen »undre ån mången annan att riktigt bedöma huruvida det år verkstållbart eller på långd kan medföra nytta, att fullkomligen åt enskiha speculationer öfverlemna spannemåls-handeln, utan att sätta något i stället för den Magazinslnråttning, hvars upplösning jag hört nog allmänt yrkas; men jag fruktar, att just för den trakt, der Herr von Becker har sitt hemvist, skulle, i anseende till fullkomlig brist på enskilte spännen ålshandlare, de der icke sä hastigt hinna bilda sig, den hastiga öfvergången till en oinskränkt frihet i detta afseende blifva vådlig.
Tvärtom synes möjligheten för Landtmannert att utgöra sina Krono-utskylder, påkalla antingen en sådan anstalt som Herr von Becker fö«, reslagit, eller åtminstone tillfälle för honom att få belåna sin vara, i likhet med hvad BruksPatroner redan äga; och jag vågar derföre vördsamt hemställa, om icke Skaraborgs Låns Jordbrukare, kunde i sådant afseende få begagna den låne-inråttning, som i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse lärer komma att stiftas i GÖV iheborg.
Den 24 Februarii. 709 Herr von BecJcer:
Till hvad jag förut haft äran anföra, anhåller jag blott få tillägga, att jag ej kan inse, hvarifrån den fruktan kominer, hvilken man tycks hysa för den af mig projecterade Magazins-Inrättningens obestånd.
Når man till exempel antager 6 R.dr 52 sk.
Banco för tunnan råg såsom minimi pris, torde man ej kunna supponera att mycken tid skulle åtgå, innan spannemålen åter kunde försäljas, helst då maximi-priset ej behöfde vara särdeles högt för att betäcka inrättningens omkostnader, ty denna inrättning skulle icke blifva dyr, genom underhållande af ett talrikt antal vål aflönade föreståndare m. m.
För min del kan jag icke instämma deruti, att lane-anstalter skulle åstadkomma hvad jag åsyftat, isynnerhet, sona Landtmannen derigenom äfven emot sin vilja skulle nödgas skuldsätta sig.
Att öfvergå till en alldeles obegränsad handelsfrihet och handlöst öfverlemna Landtmanna-interesset åt enekil ta speculanters godtfinnande, anser jag högst vådeligt, och hemställer, om icke denna moder-, näring förtjenar ett handtag, för att bereda en allmännare välmåga i landet.
Herr Grefven och LnndtMarskalken föreslog, att så väl Herr von Beckers ofvannämnd® Memorial, som de af åtskilige Ledamöter, i anledning deraf nu afgifne yttranden, måtte till Stats- och BancoUtskotten remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo^Grefve Gyllenborgs, Johas& 718 Ben 2rk Felruarii.
Henning, den 21 dennes på bordet lagde Memorial, otn upphörande af det stadgande, att hvarje Lån skall utgöra ett visst minimum af Bevillningen.
Friherre Boije, Ludvig’.
Jag önskar att Grefve Gyllenborgs Memorial må bifallas; men i annan händelse ville jag framställa en annan önskan till BevillningsUtskottet, nemligen, attén pröfning må anställas om rättvisan af den fördelning af Bevillningssumman slumpevis, Lånen emellan, som först vid sista Riksdag ägde rum; på det att utrönas må, om och huruvida det ena
Lånet njuter lindring på de andras bekostnad.
En klagan derom har jag, och, må Ilända, många med mig, hört i allmänheten; och ehuru jag visserligen ej åger någon enskilt kännedom om den mer eller mindre anledning en sådan klagan kan äga, skulle jag dock tro undersökningen derom nyttig, och begär derföre att den må anställas.
I anledning af hvad Friherre Boije anfördt, anhåller jag få fästa HÖgloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Beviilnings-sutnman ej blef vid sista Riksdag Länen emellan fördelad? utan endast en minimi-summa bestämd för hvarje
Läns hemmansvården.
Orsaken till denna mesure var den oerhörda nedsättning som hade ägt ruin i Östergöthland året näst före sista Riksdag.
I afseende på Bevillningens fördelande in - Den 24 Februarii. om Lånen, vore det vid inträffande missväxt och andra locala förhållanden orättvist, att lästa ett visst belopp vid hvarje Provins eller Hemman särskildt.
Endast total-summorne af Lånens fastighetsvärden, kunna anses ej falla så betydligt inom fem år, att icke samma värde inom denna tiderymd kan oföråndradt få tjena till grund för Bevillningen i denna del.
Friherre Boije: Friherre
Cederströms an märkning vid mitt yttrande, sätter mig i förlägenhet.
Jag borde kan hända tro, att jag haft orätt; men jag år icke öfveriygad derom.
Jag begär derföre att, vid justeringen af denna dagens Protocoll, lå närmare förklara mig; och skall icke underlåta, att derförinnan inhämta närmare upplysning angående den omständighet, som utgör grunden för Hr Friherrens anmärkning.; Uppå derefter af Herr Grefven och Handtj Marskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att så vål Grefve Gyllenborgs ofvannåmnde Memorial], som Friherrarne Boijes och Cederströms i anledning deraf afgifne yttranden, till Bevillnings-Utskottet remittera.
Föredrogs å nyo Kongl. Maj:ts den 18 dennes förmiddagen på bordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, angående en föreslagen och utarbetad ny författning om mått, mål och vigt. £12 Den 241 Fehruarii.
Efi ■yård Ledamot har i fÖrmiddagsplenum denna dag fästat uppmärksamheten på vigten deraf att jern likhet i handr Isråtfigheter ägde rum emellan Sverige orh Norrige.
Jag tror ock att vid alla tillfällen då det, utan hinder af de bägge förenade Rikenas skiljaktiga Lagar och Författningar, kanske bör likhet i deras ömsesidiga förhållanden i möjligaste måtto iakttagas, J afseende på handeln mellan de bägge Rikena så skulle till dess lättnad ansenligen bidraga, om värde och varumåtarne gjordes lika, och det sednare synes nu böra ske.
Sedan föreningen knöts, har myntväsendet uti Norrige redan blifvit stadgadt, men det bragtes ipke till likhet ined myntväsendet i Sverige, och derigenom försummades ett godt tillfälle att införa en större ömsesidig öfverensstämmelse.
Men detta har likväl varit af mindre vigt, emedan myritet i Norrige blifvit stadgadt till likhet med Hamburger Bmco, livilket utgör den hufvudsakliga beräkningsgrunden för penningevårdet i Norden, och till hvilken vi följaktligen synas äfven böra närma oss.
Deremot år i fråga om mått, mål och vigt, en Comité i Norrige, dikson) i Sverige för närvarande nedsatt för att uppgöra en ny reglering deraf.
Förslagen i detta afseende blefvo icke färdige till sista Storling, men blifva må Ilända färdige till det nästa, som sammanträder i Februari månad iS24.
Enligt hvad enskildt år mig bekant, har Comittéen der, liksom hår, tagit allmänna oföränderliga förhållanden i naturen till måttstock för sina beräkningar och förslag.
Om det nu förevarande af FDzn 24 Februar£l.
Riksens Ständer godkåqnes, önskade jac, det en underdånig anhållan måtte göras hos Kongl. 3V?'ij:t, aft detsamma matte meddelas den i Norrige nedsatta Comittéen, och sådana åtgärder för Öfrigt vidtagas, hvarigenom den möjligaste öfverensstämmelse i detta afseende, fmellan de bägge Rikena vinnas.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner, fidolph Göran:
Jag instämmer fullkomligt i åsigten cf det förslag
Herr yon Hartmansdorff nu framställt, men tror att då han hunnit taga närmare kännedom af yetenskapsAcademiens Utlåtande, Herr yon Hartmansdorff deraf skall finna, att fråga ej år om någon förändrings vidtagande nu genast, i afseende på mått, mål och vigt, utan endast pm en undersökning, åsyftande att bereda en ändamålsenlig förändring i detta afseende för framtiden, och att den värde talarens förslag allt för vål kan stå tillsammans med ifrågavarande project, för hvars remitterande till behörigt Utskott, något hinder ej torde möta.
Maj:ts Högstberörde Nådiga Skrifvelse måtte till Allmänna Besvärs- och QeconomieUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo Friherre Skjöldebrands, Pehr Eric, den 21 dennes på bordet lagrie Me - 714 Den s4 Febrimrii, morial, om beskaffenheten af den 6åd, som bor till Kronans Magaziner aflemnas.
Herr Rothlieb, Axel, anförde skrifte ligen:
Herr Grejven och LandtMarskalken föreslog, att så vål Friherre Skjöldebrands ofvannåmnde Memorial, sorn det af Herr Rothlieb nu afgifne yttrande måtte till Allmänna Besvårsoch Oeconomie-Utskottet remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo Hedervärda BondeStåndets den 21 sistledne Januari aflåtne och den 12 dennes förmiddagen på bordet lagde ProtocollsUtdrag af innehåll, att BondeStåndet under åberopande af ConstitutionsUtskottets vid sista Riksdag den i5 Maj 1818 meddeldte Betänkande beslutat, att hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, att till den uti a4 §.
Riksdagsordningen Ståndet förvarade rått, att med undantag af Secreteraren, hvilken af Konungen utnåmnes efter eget val, tillsätta sin Cantzli-betjening vid Riksdagarne, och således äfven Ståndets Notarier, äfvensom till denna rätts obehindrade utöfvande i framtiden varda förhulpit, uti hvilken underdåniga anhållan, de öfrige RiksStånden blifvit anmodade att jemväl deltaga.
Ridderskapets och Den 24 Februarii. 7i5 Adelns känslor för BondeStåndet, voro i alla tider, välvilja och deltagande.
Till dem har BondeStåndet nu förlitat sig, då Ståndet förnyat dess vid förra Riksdagen gjorda anhållan om ett biträde, som Ridderskapet och Adeln, efter min tanka, icke heller skulle, utan att ådagalägga en särdeles köld för sitt Medstånd, kunna vägra.
Sista Riksdags ConstitutionsUtskott har, i dess Betänkande, tillstyrkt detta biträde; och med denna ledning, för vårt beslut, tror jag så mycket mindre någon betänklighet åga rum, som jag år förvissad, att ej mindre Konungen sjelf, ån Hans Maj:ts Rådgifvare, skola med nöje gå BondeStåndets begäran till mötes.
Jag anhåller alltså om proposition till bifall.
Jag skulle med nöje instämma i Friherre Boijes mening, om jag ej ansåg saken vara af den beskaffenhet, att det ej år tvifvelaktigt, det ju BondeStåndet har rått att tillsätta sine Notarier.
Jag tror att då 5s §.
RegeringsFormen, så bestämdt angifver hvilka Embeten ibland Riksens Ständer Hans Maj:t Konungen utnämner, år det Ridderskapets och Adelns pligt vid detta tillfälle, att svara det Hedervärda BondeStåndet, att Ridderskapet och Adeln gerna medverkar till Ståndets ernående af dess begäran, men, att då 02 §.
RegeringsFormen icke omnämner Notarierne, hvilka deremot i Riksdagsordningen åro i samma cathegorie som all Cantzlibetjening, anser Ridderskapet och Adeln Ståndets rått vara så bestämd, att, enär Riksens Ständer böra vara öfvertyga - ?i6
Den 24 Felruarii, de att Konungen enligt RegeringsFormen sty^ rer Riket och dess Råd Honom enligt
Re geringsFormen råder, denna Ståndets angelägenhet ej år önskningsmål, utan af det Hedervärda BondeStåndet enligt Grundlagen kan behandlas.
För min del tror jag att det är Ridderskapet och Adeln fullkomligt vår-: digt att bifalla BondeSiåndets begäran: och jag kan så mycket mindre antaga Herr Hjertås förslag, som BondeStåndet just derföre att det sist fick ett sådant svar, nu återkommit med förnyad begäran, hvarpå alltså ett annat svar synes böra följa.