Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ben 19 April, e, m. 545 beqvämlig och någorlunda lönande afsättning af sin producerade vara den mången nöd gats under den förflutna tiden, ofta tvärtemot sin böjelse, men blott af nödvändighet, till stfc mesta belopp förvandla, eller, sorn det kallas, förädla till Bränn vin, h varpå man är säker aldrig tryter afsättning , och således i ymniga år bortslösa det öfverflöd , sorn ofta i det påföljande skulle så väl behöfvas ; en uppmuntran till jordbrukets förkofran , i min tanka mycket mera verkande än alla föreslagna publika Lånanstalter, dem jordbrukaren mycket mer än alla andra näringsidkare fått vänja sig vid att umbära: då man känner det mindre fördelaktiga begrepp, somen del utländska Nationer göra sig om vår fosterjord, den de föreställa sig icke kunna föda sina mindre talrika inbyggare, dem de eljest mårte medgifva ett öfverträffande värde i mannamod och moraliska egenskaper, men likväl ofta behandla på samma sätt, som enskildta personer, efter närvarande tidens tänkesätt, behandla dem, som ej kunna visa prof af en rigtig utkomst och öfverflödiga tillgångar: då man ändtligen icke utan förtrytsamhet och en viss förödmjukande känsla kan ihågkomma, att efter hvart och ett slutadt krig emot en mägiig granne, sedan man varit nödsakad art med ståndaktig, het kämpa och försvara sitt fäderneslands rättigheter och sjelfständighet, man vid hvarje fredsslut nödgats utverka sig, nästan som ert ynnest, ny tillåtelse att ifrån dess sädesrika provinser årligen få tillhandla sig en viss Ridd. o. Ad, Prut, N:o fy. 70, 546 Den 19 Jfpril. e. m. qvantitet spannmål, j anseende till egen bristande tillgång deraf för lifvets bergning : näf man derjemte är ölvertygad, att allt sådant, g nom en rättligen inrättad och tillräckligen utsträckt Magazins-anstalt, skulle kunna på en gång upphöra och för framtiden förebyggas; uun tillika af snart 30 års erfarenhet fått inhämta, att den nuvarande Magazins■ inrättningen icke ännu åstadkommit detta stora ändamål; så bör väl hvar och en Fosterlandets vän önska en förbättring, sådan att den kunde svara mot afsigten och befordra den allmänna nytta man har rätt att af den kräfva.
Då Hans Kongl- Majit
Sjelf, af sin vanliga och aldrig nO j beprisade Nådiga omtanka för sitt Rikes väl, insett nödvändigheten af en sådan förbättring, och derom afgifvit sin nådiga proposition till Riksens Ständer; är det med så mycket större tillfredsställelse jag upphöjt en ringa röst i ett ämne, som nu torde väcka ett allmännare interesse.
Men utan att på mindsta sätt tilltro mig kunna uppgöra projectet till en sådan förbättring, eller åstunda ringaste erkänsla, hvarken af den värda Ledamoten sjelf eller någon annan, misstror jag dock icke så alldeles min egen urskilning, a 11 jag icke skulle kunna inse några af de felaktigheter, som hittills vidlåda* nuvarande Magazins* inrättning; och som allrahastigast skall jag blott vidröra några, och derigenom förklara mina, i mitt Dictamen citerade, upprepade och commenterade uttryck.
Jag kaliar det en felaktig organisation, då flere Herrar och Män af Ledamöterna i Directionen äga andra så vigtiga Den 19 April, e. m. 547
Och vidt omfattande riksvårdande ärendet att bevaka, att det skulle öivefgå mensklig förmåga att låna all den uppmärksamhet som vederbör åt detta, kanske mindre angelägna, mert dock mycket mödosamma, värf; helst om någon skulle genom sin embetsmanria-befattning blifva nödsakad att på heiaår, Och öfver hundrade mils afstånd, aflägsna sig från stället; eller om Verkets mindre tjenstmän, under bibehållande af sina löner, dragas derifrån, och förordnas till andra lika grannlaga förrättningar; om, i stället för den enkla befattningen Magazins-inrättningen borde äga att i ymniga år emottaga och contant betala den spannmål, som ej åtgår till landets behof och den vid bristande tillgång, äfven mot contant, till den behöfvande aflåta i stället tager under sin disposition en del af KiOnans tillhöriga Spannmål, för att den till aflöning åt vissa särskildta Stater anordna, Och således förblanda!' sina tillgångar med Kronans intrader Och StatsVerkets behof.
Jag kallar det ett förvändt sätt att använda medlen, om man först vid infallande missväxt skall uppköpa spannmål, antingen utifrån, då osäkert kan blifva, om den i rättan tid hinner framkomma; eller på det satt, att penningar skickas till provinserna att der uppköpa Spannmål, som der nu-ra behof* VeS än penningar; eller medelst Spannmålens utleranande på credit, som vid betalningens infordrande faller gäldenärerna så dyr, att den kunnat för långt lindrigare pris af dem sjelfva anskaffas, så framt de ej blifvit för Credcens skull lockade att det underlåta, med 54S Den 19 April. e. tu. mycket mera.
Sådane äro mine enfaldiga tankar i detta ämne; jag skulle vara den första att erkänna mitt mittag, om jag dertill tår öfvertygelse; jag skulle äfven vara den första att fägna mig, om mitt omdöme, jemte den allmänna opinionens, skulle befinnas mindre rättvist och grundadt.
Som detta mitt ödmjuka anförande på intet sätt är rigtadt emot Herr Stats-Secreteraren Friherre Wirsén, eller ämnadt till någon vederläggning af dess andragande förenämnde Pleni-dag; utan blott, för att komma sanningen ett steg närmare, innehåller några ytterligare tillägg i förevarande ämne; får jag ödmjukast anhålla, att detta äfven måtte remitteras till de Utskott, dit de förra afgått.
För öfrigt får jag anmäla, att jag icke mera ingår i ord eller skriftväxling, hvarken i denna sak eller någon annan, som af mig kan komma att motiveras, om jag framdeles skulle önska rättelser i missbruk, som kunnat inrota sig i någon allmän inrättning, till skadlighet för det Allmänna, och någon skulle finna sig föranlåten att dem försvara; utan blott göra den handläggning dervid,som mig åligger, såsom det Utskotts Ledamot, dit sådana mål kunna komma att förvisas.
Remitterades till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet.
Herr von Engeström, jfan Daniel, hade inlemnät följande: Ödmjukt Memorial.
Inför en samling af Rikets yppersta Mäa Den 19 April. e. nu 549 och Tänkare vore det visserligen afskrärkande att framträda för den mindre öfvade Talaren, om han ej visste att denna vördnadsvärt da samling mera dömde honom efter hans välmenta afsigt, än hans sätt att uttrycka den I detta glada hopp dristar jag att för första gången fästa några rader vid Högloft.
Det är vid den hittills gällande Eevillnings Förordningen jag vågar gora några, till en del kanhända obetydliga, anmäikningar:
Förmodligen kommer denna stadga att undergå betydliga förändringar, kanske ock byggas på helt andra grunder och få en alldeles ny form.
Mina påminnelser torde dock icke blifva alldeles utan nytta.
Jag fäster mig nu endast vid sådana punkter, som vid Författningens verkställande förefallit mig tarfva förändring.
Min afsigt är att i ett så angeläget ämne vinna all möjlig tydlighet. 5:te Art. 2 § 21 mom. innehåller förbud att afsäga sig förtroendet att vara Ledamot i Berednings-Comité, och utstakar ansvarighet för den, som blir borta utan att anmäla laga förfall.
Härvid uppstår den frågan: kan något annat anses soin laga förfall, än det som Allmänna Lagen uppräknar i 1 2 Gap.
Rättegångs* Balken?
Ehuru smickrande Medborgares förtroende än är, kan ilet dock hända, att den valde har ganska många betydliga hinder, hvilka lagligen icke kunna anses såsom förfall.
Möjligen kunna dessa hinder uppstå så sent, 5Jo Den 19 April, c, nv. att han icke hinner anmäla dem.
Den åberopade §:n visar, huru han då måste anses.
Svår ligen torde dock Sockneboer vilja göia tilämpning häraf.
Ingenstädes finnes, huru förhållas bor, om en sadan ny Ledamot måste kallas ifrån annan Socken.
Hvarje Lag, hvars verkställande ej blir görbgt, a.betar åtmindstone icke f r sitt ändamål.
, Nästa moment säger icke huruvida Häradsskrifvare» är skyldig att genast uppsummera BeredningsLängden , m m väl att den sxall underskrifva af Ordföranden och mindst arne Ledamöter, Det ena synes billigt vis föregå det andra, så väl vid Beredning sorn Taxering.
Det vore äfven gagneligt, att summorna med bokstäfver utfördes uti den mening, hvarigenom längden bestyrktes.
Härigenom skulle ledsamma anledningar till misstankar umivikas och Taxeringsman slippa att åberopas till vittnen vid uppstående tvister om Taxering och åsatt värdering.
Intiäffadt exemp.
1 visar angelägenheten häraf.
2*5:te momentet lemnar icke Beredningen rättighet att göra någon ändring, om Häradsskrifvare» oräu debiteras.
Detta tyckes vara så mycket mera origtigt, som Sockneboer säkrast känna huruvida några af de i mantalslängd derna uppförda personer äro berä'tigade till någon lindring.
Vi håfve å'skilhga Författningar, som. i öfverensstämmelse med SevillningsFörordningen, verkligen lemna sadan förmån 1 men oftast skall detta blifva utan verkan, om ej detta moment ändras.
Den 19 April. e. m. 551 29:de Momentet visar, att Taxerings-Comitéens Beslut, vid vissa händelser, i betydlig mån kan stadgas af dess första Ledamot.
Jag känner ej, om denna händelse inträffat 3 men, då all Lags första egenskap är- tydlighet, synes mig, att denna, verkligen angelägna, fråga bör bestämmas.
Om etne af Ridderskapet och Adeln äro närvarande, så måste väl den anses som förste Ledamot, hvilken på Riddarhuset innehar äldre matrikel-numerj men om ingen Adelsman är närvarande, eber vårt Stånd representeras af medborgare utur andra Stånd, så tyckes det, som vid förrättningens början borde elter gifven Lag utstakas, hvilken som vid inträffande händelse innehade första rummet. 5.
Art. 5. §. 6. morn., stadgar tiden för PröfningsComitéens sammanträde.
Detta inträffar under en årstid, som i alla afseenden är dyrbar för Landtmannenj och följande moment visar, att kanske en hel månad, resorna inberäknade, kan gå honom ur händerna.
Detta hedrande förtroende ökar betydligen hans utskylder. 6, Art. 1. §.
4. mom. förcskrifver, att mindst en Magistratsperson bör vara tillstädes vid uppbörden i Städerna.
Detta torde väl vara nyttigt i afseende på Magistraternes skyldighet att ansvara för uppbörden; men det har äfven med sig en annan nytta, ty den skattskyldige beror härigenom mindre af möjligt_-i— t„„ toaker, att samma 552 Den 19 April. e. m. förrättning på Landet äfven borde bivista? af en T.ixeringsLedamot ifrån Socknen, eller ännu bättre af 2.'ne för hvarje Sockel utsedde ibland Taxeringsmännen.
Utom det att menigheten på sådant sätt hade lik om ett fortsatt hägn af Ständers Depmerade, skulle, efter min tanka, en ganska lätt väg finnas härigenom til! ett hastigare och med mindre omkostnader förenadt sätt för afkortningar. 1 det hela saknar detta förslag icke exempel} ty de möten, som höllos till uppbäiande af Förmögenhetsafgifien , bivistades af vissa bland Uppskattningsmännen. 2. §• synes vara mycket ofullständig, såsom vägledning för den skattskyldige. i:sta momentet tillåter blott afkortning för Bevillliingen, enligt i.Art., det vill säga, den personella skatten.
Om jag ej misstager mig, liner meningen vara, att Bevillning af Egendom eller Rörelse likafullt utgår af Sterbhus, em-dan den icke kan olllid anses hafva upphört att gifva afkastning med förra innehafvarens död-
Utom di t att en sådan händelse verkligen kan inträffa, och Lagen sålunda bör vara m ra tydligt så tyckes det , som samma
Lag expresse bör utsätta , om ingen annan tunga äfven bör försvinna.
Mången skulle annars, igenom misstag om Lagens mening, antingen komma att betala hvad han ei borde betala, eller utan skäl besvära Embetsman och i alla fall böta genom omkostnader.
Så väl för att i något mindska Herrar Landshöfdingars mångfaldiga göromål, som Den 19 April. é. m. 553 att lätfa för de skattskyldige, ville jag föreslå, att alla de, som, enligt 6.
Art. 3. ö m fl. Författningar, tro sig berättigade till någon lindring, böra ej allenast på de ingifvande förteckningarne till Mantalsskrilningen, utan äfven till samma förrättnings Protocoil, sådant uppgifva.
BeredningsComitéen blefve pligtig att pröfva dessa pretentioner och på en särskildt
Längd uppföra dessa anmälanden.
Denna Lindringslängd, behörigen justerad och underskrifven, borde åtfölja de öfriga Handlingarna till TaxeringsComitéen.
Ett exemplar af Lindringfilängden skulle skyndsamt tillställas Pastor, att igenom hans försorg så tidigt föredragas på Allmän Socknestämma, att Socknemännen kunde hinna utlåta sig öfver rigtigheten, på det sätt 3, moment 2. §• föreskrifver.
Den sorn i detta fall försummade sin rättighet borde sedermera ej äga rätt till klander, så vida icke lagliga sicäl sedermera inträffade.
Detta villkor tyckes vara så mycket mera billigt, som man ofelbart kan vänta sig, att Beredningens Ledamöter, närmast i tillfälle att med noga urskillning döma om skälen till lindring, säkerligen tillsågo, att den om sin raft mindre upplyste likafullt icke bIef lidande.
Sedan denna Längd igenomgåtc pröfning af TaxeringComitéen, skulle det kunna uppdragas åt de Taxeringsman, som bivista Uppbörden, att, enligt samma grunder, göra de jemkningar, som igenom inträffade ändringar kunna blifva nödige och billige■, Kronans Embetsman öppet lemnadt att på eget ansvar, i 554 Den 19 April. c. m. vanlig ordning, besvära sig, om de dertill funno anledning.
Svårligen lärer ett mera beqvämt sätt finnas för en beskattning, än en Capitationsafgift, helst i ett Land der Tabellverket är i god ordning i men också (må denna tanke förlåtas m;g!) lärer knappt någon beskattning stödja sig på grunder så ojemna som denna.
Oberäknadt att den mindre arbetslöre måste vidkännas en lika tyngd, sorn den starkaste , så drabbar detta beskattningssätt icke alltid personen, men oftast Näringen och snarast Jordbrukaren.
Betungad med en mängd skatter för en jord den han ofta icke äger skuldfri, måste han ännu betala Capitation för hvarje till hans Jordbruk. — stundom för hans skjutsningsbesvär __ nödig dräng; ty fåfängt försökte han att afdraga denna skatt af drängens lön Ar denne gift, så måste husbonden merändels betala äfven för hustrun •, ty Lagen gör honom ansvarig för deras utskylder.
Meningen af Capitationsafgiften är väl den, att hvarje arbetsför person skulle med ett eller annat dagsverke tjena Staten.
Månne jag misstager mig?
Eller är det den hårdt beskattade Jordbrukaren och Näringsidkaren sorn träffas häraf?
Jag bekänner att jag, af dessa skäl, ör.skade att Capitationen försvunne, åtmindstone för allt lagstadt Tjenstfolk, undantagande Betjenter.
En Lag, sora ålade Tjenstkjonen att sjelfva betala, skulle genast gäckas af deras förhöjda pretentioner, och sålunda tjena till intet, jag medgifver, Den 19 April. e. m. 555 att
Bevillningssumman skulle härigenom betydligen nedsättas och Statsverket deraf lida.
Må det tillåtas mig yttra den tanka, att en ändring af 4- Art. skulle fulleligen ersätta denna brist.
Hvarje skatt, som drabbar öfverflödet, är åtmindstone mera billig,änden,somökartyngderna för den arbetande och närande classen.
Ehuru Betjenter, enligt 2. §.
1. momentet nämnde Art., äro ihågkomne med någon förhöjning, enär de på ett ställe äro flera än två, tyckas de ändock kunna högre taxeras.
Att en mängd Betjenter hos de flesta är ett verkligt öfverflöd, och ett ganska skadligt ofverflöd, lärer väl vara en ostridig sanning.
Visserligen blir det alltför svårt att med fullkomlig noggrannhet kunna förekomma, att ju en och annan Betjent blir taxerad såsom t)räng, men alldeles omöjligt blir det icke, och skulle lämpligen kunna controlleras på det sätt som 5. mom. af nästföljande §. föreskrifver, och med tillägg af det stadgande Kongl.
Förordningen angående Skatiskrifningarne uti 3'dje §. meddelar.
Detta tillägg är så mycket vigtigare, som egennyttan ofta uppväges af fåfängan.
Betjenter, desse mindre nyttige Samhällets medlemmar, skulle så mycket mera med betydlig förhöjning kunna ihågkommas, sorn med dem icke inträffar det skäl, som talar för de verkligt arbetande.
Dessutom må den husbonde, som finner sig behöfva flera än tvä Betjenter, äfven erlägga någon ersättning till Samhället för de arbetande händer han frånrycker detsamma.
Den 19 April. e. m.
Få äro de Herrar i Staten, som för Etnbetets skull äro nödsakade att hål ia de så kallade Hofmästare och Kammartjenare; mea ganska många sådane personer torde dock finnas på ställen der de blott hållas afen art högmod Billigheten synes då påfordra, att den, som utan nödtvång har sådana tjensthjon, derför betalar en afgift vida större än den sorn nu utgöres.
Deremot tycker jag mig med skäl kunna önska, att Gårdsfogdar eller Inspectorer och deras vederlikar vinna lindring.
En driftig och kunnig
Förvaltare gagnar, ej endast sin Husbonde, utan hela Samhället.
BevillningsStadgan upptager Trädgårdsmäst re från t till och med 5 R:dr.
Om deras löner vanligen äro något större än andra arbetares, så gäller likväl för dem, som för annat tjenstfolk:
Husbonden måste betala* Men Stadgan lemnar cj Taxeringsmännen rigtig föreskrift, huruvida med Trädgårdsmästare menas en person, som sköter en vanlig KöksTrädgård, eiler en sorn har under sin vård ett Orangecie eller en betydlig Fruktträdgård; nu händer, att den åsatte Eevillningen ganska ojemnt påföres.
En annan utväg finnes ock att i betydlig mon återgifva Staten hvad den skulle förlora genom CapitationsSkaftens upphörande.
Denna utväg drabbar äfven öfverflödet, och består deri, att vid Mantalsskrifningarne hvaije person öfver isår, som ej nyttjar Caffe eller Vin, sådant sig afsäger; den Man eller Qvitt* Dm 19 April. e. m. 557 na — som ej gjort denna afsägelsen, kan med största skäl åläggas beskattning särskildt för Caffe och särskildt för Vin.
Jag dristar icke föreslå till hvad belopp denna skatt boude ut- i sättas; men, då både Caffe och Vm måste utifrån införskrifvas, synes bil ligt vis hvardea Artikeln kunna komma dess förbrukare till last med kanske lika afgift, som nu utgår under namn af Capitation
Denna skatt bör lika träffa hvarje person och hvarje kön; emedan bejhofvet deraf, till stor del, beror af inbillning eller vana Jag medgifver, att af vanan kan blifva ett behof, och att skada kan uppkomma vid upphörandet af njutningen; men i sådant fall bör den njutande på något sätt godtgöra Statens lidande genom Importen, då Staten icke genom förbud lägger band på hans smak.
Men — äfven denna Taxering torde böra underkastas den contrell, som 3 §.
4 Artikeln af nuvarande BevillningsStadga utstakar, och ansvaret för origtig uppgift ansenligen höjas.
Sjette Artikeln 3 §.
Momentet lemnar vissa personer rättighet till afkortning, när de hafva fyra minderåriga barn.
Må mig tillåtas fråga, om den vackra afsigten med detta förordnande vinnes, enär de af omsorgen lör sina små barn ofta. betryckte föräldrarne ej njuta mera lindring än 10 skilling.
Jag tror det icke; och jag önskar att afkortning i detta fall må utsättas till större belopp.
Att väl uppfostra Barn till Samhällets tjenst, bör alltid anses med aktning. 55 8 Den 19 April, e, m.
Mig torde tillåtas ytterligare anmärka, att Bevilinmgs - Stadgan ålägger ansvar för uteblifvande Ledamot uti B redningen, men icke för Taxeringsman eller Eleclor.
Icke heller säges det uttryckligen på hvad sätt Städernas Taxerings-Comitéskall blifva fulltalig, om valde medlemmar uteblifva.
Jag vet icke, om de tillstädeskomne kunna anses såsom Electorer.
Jag anhåller ödmjukast att ännu få göra en tilläggning.
Vid jemförandet af 2.
Art. 3 och 7 &.§. visar sig en högst olika tryckande Beskattning.
Denne sistnämnde § tillåter väl en låntagare att afdraga utaf Rentan hvad han förskottsvis utgifvit af en Bevillning för långifvaren; men följderne drabba honom likafullt: antingen n äste han underkasta sig det ödet att inbetala Capitalet, eller också erlägga Bevillningen , det vill säga, skatt af en egendom som icke är hans.
Tredje Mom. har, efter min tanka, betydligen vållat penningbristen för Landtmannen.
Ingen art af egendom är så tranquille som den, hvilken ger inkomst utan att ägaren deraf har något besvär.
Af sådan egenskap äro Actier, hvilka dessutom meräfldels lemna en afkastning, mångdubbel emot den som Jordbrukaren med oaflåtlig möda och verksamhet förmår draga utur en ofta otacksam jord.
Alla de svårigheter och olyckshändelser, sorn kunna möta Actie-ägaren, träffa äfven Jordbrukaren, men de blifva mera krossande för den sednare.
Det är ganska naturligt, att vinningsbegäret inlockar Penningmannen att för sina Ca - Den 19 April. e. m. 55<j pitaler köpa Actier.
Penningarne försvin- , och Landtmannen kan svårligen påräkna pri vata län.
Ehuru nyttige
Disconteine kunna vara för de Handlande , och stundom för Fabrikanten , blifva de af litet gagn för Jordbrokaren, som omöjligen kan hafva nytta af ett lån med så dryg afbetalning, som | hvar sjette månad.
Jag vågar ej missbruka Eders Excellences Herr Grefvens och Landtmarskalkcns samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tålamod med att ytterligare visa en redan känd tafla; jag dristar blott framställa en liten uträkning öfver Jordbrukarens och Capitalistens hittills ojemna Beskattning.
Insättning af t. ex. 5000 Rtdr uti RiksDiscontrn gifvet’ mindst en ren behållning af 6 procent med 300 R:dr.
Af dessa 300
R:dr erlägges bevillning med 5 procent.
En Jordbrukare, hvars hemman uppskattas till lika stor summa, eller 5000 R.dr, betalar sin bevillning häraf på helt annan grund; ty här frågas icke om han har skuld? icke, som för Capitalisten, efter hans vinst, utan skatten pålägges (om jag så får uttrycka mig) hans mödor och hans omsorger.
Att döma om egendomar öfver hela Riket, torde man ej kunna anse något Hemman gifva mer än högst 5 procent af värdet; det vill här säga 250
Rdr; men detta är icke behållning, den lärer knappt kunna anses högre än till 2 procent.
När han nu måste erlägga Bevillning med 2| R:dr af Tusendel utaf värdet, så gör det— ej en skatt af hans egendom — utan af de såsom behåll - Den 19 April, e. m. ning ansedda 2 procent.
När räkningen på detta sätt uppgöres, och på ett annat lärer den ej böra göras, så visar sig, att Capitalisten betalt 5 procent, men Jordbrukaren 12^.
Tillägges nu den betydliga utdelningen å Actier vida öfver 6 procent, så blir Actie-ägarens vinning oändligt mycket större, och föreskriften om 10 procent, när Utdelningssumman öfverstiger 6, gör honom icke skattskyldig i någon jemförelse med Landtmannen.
Må ingen stötas af mina tankar!
De hafva uppkommit af patriotisk välmening} min afsigt är att gagna efter min förmåga.
Jag anhåller ödmjukast, att mitt anförande må blifva remitteradt till vederbörligt Utskott, så mycket mera, som jag, i en vigtig punkt, ej haft den lyckan att tänka lika med en värd Ledamot, hvars anmärkningar, i fråga om Bevillningen, jag i det öfriga, på detta Riddarhus, med en sann glädje för några dagar sedan afhörde.
Må Fosterlandets nu samlade Representanter, igenom en rättvis delning af nödiga skatter, bereda både Statens säkerhet och den Skattdragandes möjliga utkomst!
Mitt medverkande, jag erkänner det, är obetydligt; men Sveriges törsta Riksstånd skall, som jag vågar hoppas, endast ihågkomma vigten af det ämne jag dristat tidröra, glömma ofullkomligheten af mitt sätt att framställa mina tankar, och skänka Den 19 April. i.
tn. skänka ttiig tillgift för den stund jag missbrukat dess tålamod.
Remitterades till Bevillningsutskottet.
Herr af Stenhoff, Ckristian , uppläste till Prötocöllet följande:
Genom 22 §• uti 181 i års Riksdagsfieslut har* med Kongl. Maj:ts sanction, till nuvarande Rikets Ständer blifvit hänskutet, de för.’ slag tillen ny Representation, hvilka vid 1809 och 18»o årens Riksdag gjordes.
Sedan Kongl. Maj.t numera nådigst behagat proponera att till nästa Riksdag uppskjuta prötningeri af de ännu öafgjorda Grundlagsfrågor; hvilka, enligt öfvarinämnrie § , till detta Riksmöte blifvit öfverlemnade, är Höglöfl; ConstitutionrUtskottet, för närvarande,fritt Från ett betydligt arbete.
Deremot återstår ämnet angående en ny Representation, sorti omfattar Vidsträckta och vigtigä öfvérläggnirlgär; och hvilka torde fordra myckért tid. jag hemställer derföre vördsammast, om icke Rikets Ständer skulle anmoda deras Constitutionstltskott att, efter anledningar, som dels redan äro gifne dels ock än ytterligare torde inkomma; så fort sig göra låter, utarbeta säken; och Betänkandet deröfver till RiksStåndeh aflemna.
Hr Archiatern och Comniendeuren v.
Schult• ztnheim har uti Anförande till Ridderskapets och Ridd, 0. Ad.
Prof. N:o 71. 7 i.