Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett annat lyte — ty det är endast sädane talaren ser hos förslaget, och han har derföre indelat sitt anförande i pröfningen af detsamma lytesvis — skulle, enl. samme talares åsigt, ligga uti den förmenta ofullständiga upställningen i hänsigt lill utelemnadt upräknande af tillämnade Regerings-Rälts-ärenden; men förslå frågan bör väl vara den, om en förändrad fördelning af regerings-mälen är af behofvet påkallad, och om i följd deraf någon förändring i Styrelsens organisation bör ega rum.
Först sedan man gjort sig reda härför, synes det lämpligen tillkomma en blifvande omsorg, att bestämma, hvilka mål böra till Regerings-R:n öfverlemnas.
Det torde till och med vara en verklig fördel, att man icke nu beslutar vissa kalhegoriers upställande derför, med uteslutande af alla öfriga.
Det kunde ju lätteligen hända, att man vid en närmare och sorgfälligt afvägd pröfning finner en annan bestämning vara nödig.
Det är således af vigt att icke hafva redan på förhand i denna lillämpnings-fråga bundit sina händer.
Ett ytterligare s. k. lyte skulle, såsom den värde talaren förmenat, bestå uti de alltför obestämda qvalifikationerne för de personer, som skulle kunna till ledamöter af RegeringsR:n utnämnas, enär inga bestämda examensprof voro i detta fall föreskrifva.
Ja! så förhåller det sig verkligen, men jag hemställer om väl serdeles mycket vore vunnet dermed, alt man för dessa
Råder hade föreskrifvit vissa examina såsom för Justitice-Räderne?
Det har funnits StatsRåd, hvilka med utmärkelse beklädt sitt vigtiga embete, men som icke genom aflagda examina varit berättigade till att blifva antagne ens såsom e, o.
Kanslister.
Genom föreskrifvandet af undergångne examensprof kan man icke vinna visshet om något annat, än på sin höjd ett minimum af kunskaps-mått, hvilket likväl i och för sig sjelft icke gifver någon verklig garanti för embetsmanna-duglighet; deremot äfventyrade man, att genom ett 'sådant stadgadt vilkor kanhända i vissa fall binda Regeringens händer till uteslutande af verkligt skickliga personer, som i allmänna lifvet förvärfvat sig förmåga och duglighet till bestridande af höga embeten, samt genom studier och erfarenhet tillegnat sig en mycket högre grad af allmännyttigt velande, än som genom något examensbetyg kunnat egaren tillförsäkras.
Hr von Hartmansdorff bar omtalat nödvändigheten för K:s Rådgifvare att erhålla tid till inspekterande af de företag, som genom Regeringens åtgärd blifvit beslutne; men sådan tid synes mig just aldra lämpligast vinnas derigenom, att en mängd af de underordnade bestyr, som nu hvilar på deras skuldror, öfverlemnades till en Regerings-Rätt.
Då det är Konungen, som ut - 203 Den 12 Juli f. m. nämner ledamöterne uti denna Rätt, till hvilken Han skulle öfverlemna en del af Regeringens göromål, och Han dervid dessutom är bunden inom sådane kathegorier, som uti 4:de §:n Reg.F:n äro bestämda, så synes det mig, att de rättssökande ega god grund för, att deras mål blifva väl pröfvade, och att deras billiga anspråk på ett hastigare afgörande deraf än nu kan vara fallet, blifva upfyllde.
En snabb rättvisa är i vissa afseendeu lika nödvändig, som en säker, och min förhoppning är, att de sökande skola vinna den i båda dessa vigtiga hänseenden.
Hr von Hartmansdorff har ansett det vara en brist uti förslaget, alt icke Regerings-R:ns ledamöter skulle vara underka stade Opinions-nämnden; och likväl har samme värde talare sagt sig icke förorda tillvaron af denna nämnd.
Opinions-nämnden är en ostracism, ett underkastande af godtycklig afsättningsålgärd utan ransakning, som jag, för min del, ville hafva utesluten ur våra grundlagar, hvilken önskan många med mig dela, förmodligen inklusive den nyssnämnde värde talaren, enl. hvad han sjelf antydt; men kan det väl vid sådant bedömande vara skäl att än ytterligare utsträcka tillämpningsrätt af denna ostracism?
Coust.Utsk. har föreslagit, afl RegeriugsR:ns ledamöter skulle vara underkastade RiksRms dom i händelse de af egennytta, vrångvjsa eller försumlighet uppenbarligen handlat emot gällande lagar och författn:r; och jag kan icke föreställa mig alt denna af KammarRätts-Presidenten och andra högtbetrodde embetsman beslående RiksRälls ledamöter, i händelse deras domarekall i detta hänseende någongång påkallas, skola vara nog pliglförgätne att underlåta dömma hvarje egennyttigt, vrångvist och försumligt, eller mot gällande lagar och författmr uppenbarligen handlande RegeringsRäd obevekligen af med tjensten.
Den enda anmärkn., som, enl. min tanke, kunde vara af större vigt, är den, att Konungen måhända borde ega att, när Han så ville, i RegeringsRm taga inträde och der beräkna sina 2:ne röster, likasom 1111 i Högsta Domstolen; men jag tror likväl, att denna förhoppning om Konungens personliga deltagande i RegeringsR:ns ärenden, skulle inför allmänheten framställa en mera illusorisk än verklig närvaro, ty vi se af erfarenheten huru föga Konungens tid tilläter Honom att taga del i Högsta Domstolens förhandlingar.
Han gör det aldrig och likväl utfärdas dess domar i Hans namn.
Manne icke medborgares välfärd, lif, ära och gods, dessa de dyrbaraste föremålen för hvarje individs personliga intresse, alltid kunna göras lill ämnen för rättstvister och vare sig rättrådiga eller .orättrådiga angrepp; individen måste ändock låta dessa vilkor för hela sin timliga lycka vara underkastad lagligmätig behandling och, efter mellanliggande instansers genomgående, Högsta
Domstolens slutliga dom.
Kan det då vara betänkligt, att till RegeringsRm en dylik rättighet uti ekonomiska mål öfvérlemnas?
Jag kan åtminstone icke härutinnan finna någon väsendtlig åtskillnad.
Genom Den 12 Juli f. m. 209 Genom alt fördela ärendernas öfverliopande mängd och derigenom öka Styrelsens kraft, beredes alltså ej blott en högst behöflig lättnad för administrationen, men äfven för de rättssökande en desto grundligare och snabbare rättsskipning; följaktligen skulle genom antagande af Coust.Utsk:s ifrågavar:de förslag en stor fördel tillförsäkras både det allmänna och mängden af enskilde.
Jag vågar således bestrida de förslag till gemensam tanke, som af föreg:de talare blifvit afgifne.
Innan jag slutar, bör jag dock till besvarande uptaga en anmärkn., som af den förste värde talaren blifvit framställd i den syftning, att Deparlrs-Cheferne hade bordt antagas till Föredragande i RegeringsR:n. Sådant finnes icke med en enda bokstaf uti förslaget förbjudet; hvadan ock om det kan utan olägenhet ega rum, det beror helt och hållet på ett kommande stadgande att sådant bestämma.
För min del kan jag likväl icke anse det vinnas någon fördel medelst ett dylikt stadgande, samt icke ens deri, att Depart:s-Chefen skulle ega rösträttighet inom RegeringsR:n; ty jag tror icke, att hans anseende skulle stiga derigenom, att han, hvilkens tid svårligen torde medgifva ett oafbrutet bivistande af R:ns öfverläggningar, derstädes någon gång afgåfve sin röst, men tilläfventyrs stannade i minoriteten.
Hr von Hartmansdorff har trott, att man skulle kunna få så illasinnade Regerings-Rätls-ledamöter, att de, blott derföre att Depart:sChefen fördristade sig att inträda i deras krets och der framställa sina åsigt er, skulle, förmodligen utan afseende på sakens rättvisa, afgöra frågan i strid deremot.
Jag erkänner att jag icke kan se saken med ett så misantropiskt synglas.
Jag kan. svårligen föreställa mig, huruledes kunnige, redlige, erfarne och allmänt aktade män, — ty af sådane måste R:n bestå, — skulle, enl.
Hr von Hartmansdorffs antagande, endast af troltsig illvilja låta sig förledas till att besluta tvärt emot Depart:s-Chefens yttrade mening.
Men böra de tänkas så illasinnade, hvad skulle han väl då äfven med en röst kunna uträtta?
Ett sådant beklagligt förhållande, hvars antagande dock, enl. mitt förmenande, måste härflyta af en alltför mörk tanke, måhända icke just om menniskan i allmänhet, men om RegeringsRåden i synnerhet, skulle således ingalunda genom Hr von Hartmansdorffs förslag vara undanröjdt.
Följaktligen får jag, så vida icke mera grundade anmärkn:r kunna emot Const.Utsk:s förslag göras, samt, enär dess antagande bör afhjelpa en högst betydlig och kännbar brist uti vår Stats författn., tillstyrka R. o. Ad. att utan någon emot dess innehåll riglad anmärkn. låta förslaget hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Frih. af Ugglas, Curt Gustaf:
Denna fråga sönderfaller uti tvenne delar.
Den första är att afgöra huruvida det verkligen erfordras någon minskning i de ärenden, som f. n. inför Konungen i StatsRådet föredragas och afgöras.
Denna fråga tror 9 H. 14 210 Den 12 Juli f. m. jag skall med allmänt
Ja besvaras, och jag har icke hört någon förneka sanningen häraf.
Den andra frågan är angfde sättet för afhjelpande af denna olägenhet.
Det företer sig visserligen olika sätt att härvidlag gå till väga, och Cons.Ulsk., som med all den sorgfällighet, denna vigtiga fråga kräfver, sökt^att göra sig reda för de olika sätten, har äfven tagit detta i betraktande.
Det har förekommit ett sätt, som af Konungen sjelf vid en föreg:de Riksdag blifvit föreslaget, nemi. att genom förstärkande af Högsta
Domstolen åt densamma kunna öfverlemna någon del af besvärs-målen.
Denna åsigt har icke vunnit några sympathier inom Utsk., enär man har ansett, att det i allmänhet fordrades helt andra egenskaper för att bekläda den högsta domaremakten i justitiaj-ärenden, än att bekläda denna makt i ekonomiska ärenden.
Den, som kan vara en utmärkt skicklig jurist, är icke alltid derföre en skicklig administratör, och sådana böra de vara, som med Regeringsärenden skola sig befatta.
Dessutom har Utsk. trott, att genom en sådan inympning på Högsta Domstolen skulle dess verksamhet blifva förändrad, och man har derföre ansett det riktigare att på något annat sätt gå tillväga.
Några ledamöter bade föreställt sig, att man skulle helt och hållet ifrån Regeringen kunna skilja dessa ärenden och öfverlemna dera åt Kollegierna, som skulle alldeles omskapas, eller en Bureau för hvarje
Departement inrättas, der sådana frågor skulle afgöras.
Detta sätt att gå tillväga, hvars förtjenster jag ingalunda vill bestrida, skulle dock medföra en alltför stor omstöpning af närvar:de förhållanden, och dessutom vara förenad med alltför dryga kostnader, hvarföre Utsk. ansåg sig icke böra fästa sig dervid.
Utsk. har jemväl förehaft ett förslag, på grund af gjord motion, att förstärka antalet af StatsRädets ledamöter, på sätt Hrr Stjerngranat och von Hartmansdorff äfvenväl förordat; men Utsk. har ansett, att det egentliga ändamålet med denna inrättning, eller att befria Konungen ifrån deltagande i alla dessa besvärsmål och all denna detaljgranskning, härigenom ingalunda skulle vinnas, enär Konungen fortfarande, likasom hittills, vore skyldig att öfvervara behandlingen af sådana mål.
Det har dä icke återstått för Utsk. något annat, än att åt en serskild auktoritet öfverlemna dessa mål, hvilket uti nu förevande Betänk, blifvit föreslaget.
Mot detsamma hafva ganska skarpa anmärkn:r blifvit rigtade, men den hufvudsakligaste har likväl varit den, att genom en sådan RegeringsRätt skulle den dömande myndigheten i administrativa mål skiljas ifrån den lagstiftande.
Jag underskattar ingalunda vigten af detta skäl, och jag erkänner villigt, att det inom Utsk. verkligen gjorde mig tveksam.
Jag ansåg det nemi. vara nödvändigt, att den makt, som ensam har rättighet att stifta lagar uti ekonomiskt afseende, äfven skulle vara den makt, som genom tillämpningen af dessa lagar skulle vinna erfarenhet om hurudana de verkligen voro.
Jag bar likväl sedermera trott att genom förslaget, sådant det nu är affatladt, den hufvudsakliga delen af denna olägenhet blifvit afhjelpt.
Uti den 24:de §:n stadgas nemi., att ärenderna skola beredas
Den 12 Juli f. m. 211 inora det
Departement,'dit de höra, och att Depart:s-Chefen eger att deltaga i öfverläggningen om dessa ärenden, hvarigenom jag trott det af mig såsom nödigt ansedda sambandet kunna vinnas.
Depart;s-Chefen eger då kunskap om alla de mål, hvilka skola i afseende på hans Departement inom RegeringsRm före* komma, oeh han eger, om han så vill, att öfvervara öfverlägga ningen derstädes, oeh så väl meddela de uplysningar, som kunna behöfvas, som ock att genom tillämpningen af lagarne derstädes inhemta huruvida någon förändring kan vara af nöden.
Jag tror äfven, att den Depart;s-Chef, som rätt upfyller sitt kali, skall genom della tillstånd, sora han fått sig meddeladt, verkligen komma i tillfälle att bibehålla detta samband.
Man har här ganska skarpt klandrat förslaget derföre, att det skulle innebära en inskränkning af Konungamakten.
Jag bestrider helt och hållet att sådant skulle vara fallet, och jag vägar tvertom påstå, att en sådan åtgärd, som den nu föreslagna, skulle om möjligt än mera höja Konungamakten, Jag tror nemi. att denna makt ieke vinner serdeles mycket i allmänna anseendet derpå, att dea måste sysselsätta sig med en mängd detaljer, som för den högre blicken äro fullkomligt främmande, och som icke kunna annat än paralysera Regeringens krafter i afseende på dess egentliga ändamål.
Jag tror derföre, i synnerhet sunder närvarsde tid, då en sådan massa af nya förhållanden up* kommit att Regeringens pligter derigenom blifvit mångfaldigade, jag tror, säger jag, att det just i detta ögonblick är af stor vigt att man befriar
Regeringen ifrån dessa öfverloppsbestyr, och återställer den på sin rätta ståndpunkt, den nemi., att ur en högre synpunkt kunna bedöma det allmänna och vaka deröfver.
Jag tror icke, att jag misstager mig om jag påstår, att just till följd af dessa mångå småbeslyr det har blifvit en omöjlighet för
Regeringen att mera omfattande sköta sina högre åligganden, och jag tror derföre, att den, sorn är mån oro att se Konungamakten stark, bör ingå på ett förslag sådant sorn detta.
Man har vidare framkastat dea anroärkn,, att Konungen, enl. nuvaride förhållanden, j fall någon misstydning egt rum, eger alt i Sin konselj genast rätta ett sådant missförhållande, samt alt, om en stiftad lag uti ett speeielt fall skulle befinnas olämplig, sä eger Konungen att sådant afhjelpa, men att RegeringsRm icke skulle kunna göra det.
Jag medgifver, att RegeräugsRtn mäste strängt hålla sig vid lagen, roen lika så väl, som uti rena rältstvister den rättsökande parten eger att i nådeväg söka säg hjelp, lika väl eger han i detta fall rätt att på denna väg söka Konungens hjelp.
Regeringsärenderna härigenom ställas på samina fot, som f. n, de juridiska ärenderna.
Hr von Hartmansdorff yttrade äfven, att StatsRåden genom denna förändring skulle erhålla bättre tid, men mindre skicklighet i lagstiftningen, oeh vidare, alt det vore alldeles nödvändigt, alt Kollegierna uti serskildta fall fortfarande skulle höras, 14* 212 Den 12 Juli f. m. samt har, på grund häraf, hemställt, hvartill en RegeringsRätt skulle tjena.
I likhet med Hr von Hartmansdorff tror äfven jag, att det fortfarande blifver en nödvändighet, att Kollegierna höras, men jag anser det vara ganska nyttigt, att dessa yttranden komma att sammanföras på ett ställe i denna RegeringsRätt, som kan hafva en allmän öfverblick öfver samtliga ärenderna.
Vidare har man, såsom en brist i förslaget, anfört, att det icke medgifvit Konungen sjelf rätt att, när Han så för godt finnér, deltaga uti RegeringsR:ns beslut, och man har till och med sagt, att, då Konungen fann för godt att der vara närvande, så skulle Hans röst ega afgörande rätt, och en ledamot har sagt, att det borde öfverlemnas åt Konungen att på förhand bestämma, hvilka mål skola afgöras i RegeringsR:n, och hvilka i konseljen.
Härigenom skulle, enl. min tanke, det hela omintetgöras, ty jag tror det vara omöjligt för Konungen att på förhand göra ett sådant bestämmande, så vida icke en föredragning af alla målen skulle inför Konungen verkställas, och dä blir ju RegeringsR:ns ändamål att bespara Konungens och SlatsRådets tid aldeles förfeladt.
Alt deremot öfverlemna åt Konungen att, när Han så för godt finner, infinna sig uti RegeringsR:n och der hafva afgörande rätt, skulle på ett ganska betänkligt sätt kunna inverka på den aktning, som man måste hafva för RegeringsRins beslut.
Man skulle nemi. kunna tänka sig, att den ena dagen förekom ett mål, dervid Konungen ville vara närvande, men den andra dagen icke.
Man visste således icke, om det varit Konungen eller RegeringsRm, som afgjort dessa mål, och jag tror, att en tillämpning häraf skulle kunna medföra ganska stora olägenheter.
Man har äfven sagt, att Depart:s-Cheferne icke skulle infinna sig i denna RegeringsRätt, så vida de icke der finge rättighet att i besluten deltaga.
För min del har jag en helt annan föreställning om Deparfis-Cheferne.
Jag tror nemi. att om en Depart:s-Chef rätt och samvetsgrann! upfattar sitt kall, såskall han vara angelägen om, att, så vidt hans lid tillåter, vara närvande i denna RegeringsRätt.
Deremot tror jag, att hans anseende skulle vedervågas, om han finge rättighet att i besluten deltaga, ty, blefve han öfverröstad, så skulle han komma i en ganska falsk ställning.
Vidare har man anfört, alt kostnaderne skulle vara så betydliga.
I afseende härpå tror jag, att något svar egentligen icke behöfves, ty den, som anser saken så vigtig, som jag gör, han ser icke på några 1,000 R:dr mera eller mindre, då det är fråga om att vinna ett så nyttigt ändamål.
Man har äfven fordrat qvalifikationer på dem, som skulle kunna intaga säte i denna Rätt, och man har till och med påstått, att deras både theoretiska och praktiska duglighet skulle vara så konstaterad, att man icke kunde på något sätt tvifla på deras lämplighet till en sådan tjenst.
Huru sådant skulle kunna ske, vet jag icke, och jag är dessutom icke någon vän af sådane qvalifikationer i en grundlag.
Jag tror det icke eller tjena till Den 12 Juli f. m. 213 mycket, att i en grundlag utsätta, att en person skall hafva tagit någon viss examen, ty den, som vill eludera ett sådant stadgande, kan ganska lätt göra det.
Dessutom kan en person, som har tagit den grannaste examen, vara till denna plats fullkomligt olämplig, och man bör således alltid öfverlemna sådant till den persons bedömande, som eger rätt att tillsätta platserne.
En så detaljerad qvalifikation, som den Hr Printzensköld önskade, vet jag dessutom sannerligen icke huru den skulle uttryckas.
Jag tror mig nu i det närmaste hafva besvarat alla de hufvudsakligare anmärkn:r, som blifvit emot förslaget framställde, och jag vill således icke vidare besvära K. o.
Ad. med något vidlyftigare anförande, utan inskränker mig lill att instämma uti Frih.
Cederströms anhållan att förslaget måtte blifva hvilande till nästa Riksdag.
Ursprungligen afgjorde Konungen alla ärenden i sista instansen, såväl Justitiae-ärenden som öfriga besvärsmål och andra Regerings-ärender.
Under tidernas lopp fann man likväl, att tidsutrymmet omöjligen tillät detta hopande af göromålen hos Konungen, hvarföre man bicf nödsakad att afskilja Justitiae-ärenderna, och Högsta
Domstolen inrättades.
Sedermera har detta förhållande ytterligare utvecklat sig och ärenderna hafva hopat sig uti allt för stora massor, så att del blifvit en nödvändighet att skilja jemväl de qvarvarande besvärsmålen ifrån Konungens afgörande, såvida icke ali Regering skall drunkna i denna mängd af småsaker.
Jag anhåller att utur de prot:r, hvilka Const.Utsk. nu sednast granskat, få anföra blott ett enda exempel för att visa med hvilket skräp Regeringen är öfverlastad. K, M. har nemi. t. ex. Sjelf måst afgöra huruvida ett fenster skulle få finnas eller icke på ett plank i Norrköping.
För att afhjelpa en sådan orimlighet, som att de verkliga Regerings-göromålen skola stå efter för dylika småsaker, hafva irenne sätt blifvit föreslagne.
Det första är, att öfverflytta dessa mål till Högsta Domstolen, hvars ledamöters antal i detta fall skulle förökas ; — det andra är, att, på sätt Hr Stjerngranat föreslagit, öka de konsultativa Stats-Rådens antal, samt något ändra sältet för ärendernas beredning och föredragning i konseljen; ■— och det tredje åter är det som Utsk. föreslagit.
1 afseende på det första sättet, så har vid 1S44— 1845 årens Riksdag en K.
Propos. derom varit till R.
St:r afbiten, men blef då af dem afslagen, såsom mig synes, med rätta, ty utom det, att denna Propos. var behäftad med åtskilliga felaktigheter i detaljerna, så lärer det icke kunna nekas, att dessa besvärsmål äro af en annan beskaffenhet än de rena juridiska ärenderna, och att jurister, som i hela sin lefnad varit med dessa sednare sysselsatte, komma in på ett teipligen nytt fält, om de skola behandla dessa slags besvärsmål, med hvilka administrativa embetsmän hittills alltid varit sysselsatte.
Utsk. har derföre ansett det vara tjenligast, att dessa mål afgöras af personer, hvilka gjort det till sin lefnads mål att behandla dylika ärenden och således äro dervid mest förtrogne, såsom Landshöfd:r, Kollegii-ledamötcr 2H Den 12 Juli f. fil. hi. fl. Om nu dessa mål skulle öfverlenmas till Högsta Dorn' stolen, så blefve det nödvändigt att i denna domstol sådana administrativa förmågor funnes, hvilket åter naturligtvis skulle störande inverka på Justitiae-ärendernas behandling, pä samma gång, sorn Domstolens öfriga ledamöter utaf rena jurister icke alltid vore de tjenligaste att afgöra de administrativa ärendena.
Ulsk. ansåg derföre detla sätt att lösa frågan icke vara tjenligt.
Det andra sättet åter, eller alt öka de konsultativa StatsRådens antal, samt stadga, att en Depart:s-Chef vid behandlingen af besvärsmål endast vore skyldig att i konseljen närvara då han föredrog de till hans
Departement hörande besvärsmål, men icke vid de andra Departts-Chefernas föredragningar, möter äfven slofa betänkligheter.
För det första mäste Regeringens ledamöter upträda som en moralisk personlighet med sammanhållande vilja och sammanhållande verksamhet, men det torde vara ganska sannolikt att denna sammanhållning skulle icke obetydligt motarbetas genom det förändrade arbets-sättet.
Dessutom möter äfven en betänklighet derutinnan, att den lindring för Depart.- Chefen uti tid och göromål, som hufvudsakligen afsäges, blott ulf ganska ringa man vunnes, emedan det värsta arbetet, eller utarbetningen af målen, ändock för honom återstode att med full ansvarighet utföra; och slutligen ora det äfven erkännes att Depart.-Cheferne derigenom något lindrades, huru går det dä med Konungen sjelf?
Det är alldeles omöjligt att en person kan med fullkomligt inträngande i målen deltaga uti afgörande! af allesammans.
Om man således genom Hr Stjerngranat förslag än vinner någon lättnad för Depart.-Cheferne, så återstår dock alltid den olägenheten, att Konungen antingen skall hetas afgöra målen, utan att hafva tid alt i desamma närmare intränga, eller också att tiden blir otillräcklig .för ärerdernas afgörande.
Således är icke eller detta sätt att lösa frågan tillfredsställande.
Återstår då det sätt, sorn Utsk. föreslagit, eller alt för besvärsmålens afgörande inrätta en serskild administrativ Ofver-Rätt.
Derigenom vinnes först och främst att Konungen sjelf äfvensom att Depart.-Cheferna blifva befriade ifrån det myckna detaljarbetet, hvarigenom deras tid helt och hållet borttages ifrån de verkliga regerings-ärenderna, äfvensom att dessa besvärsmål i sjelfva verket sannolikt skulle blifva, om icke bättre, dock säkerligen med större konseqvens och kontinuitet afgjorde; ty om också en Deparl:s-Chef med aldrig så stor skicklighet och med upoffring af sitt vigtigare kall i afseende på de egentliga regerings-ärendena aldrig sä mycket och aldrig så väl sysselsätter sig med beredningen af besvärsraålen, så kan dock icke nekas, att, dä denne Depart:s-Chef en gäng ifrån embetet afgår, och isynnerhet om på samma gäng, som ofta sker, Exped.-Chefen ombytes, sä är vid dessa mål all kontinuitet afbruten, hvilket deremot icke blifver händelsen om de afgöras af den af Etsk. föreslagna Regerings-R:n, der en praxis ovillkorligen kommer alt utbilda siir.
Man må icke säga att Depart.-s
Chefen icke ensam afgör målen uti Stats-Rådet, utan att de öfrige Rådgifvarne del - Den 12 Jul i f. m. 215 taga deruti, ty det är likväl tydligt att Depart:s-Chefen har på målens afgörande ett vida större inflytande än alt man skulle kunna anse kontinuiteten icke vara genom hans afgång bruten, hvilket deremot icke är händelsen uti Regerings-R:n, der måleii föredragas af en underordnad tjensteman och afgöras af ett Kolhm.
Oberäknadt denna nytta, skulle igenom denna inrättning den stora fördel vinnas, att vi uti Sverige egde något som i andra länder visat sig serdeles nyttig, och som i Frankrike kallas: Conseil (Vital.