Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet yttrar sig märkeligen ”att Utskottet härvid för sin del fun"nit, att, som det i Riksdags-Ordningens ”68 §. omförmälte åliggande för Revisorer"ne, att, enligt af Riksens Ständer utfärdad "Instruction, öfverse och granska StatsVer”kets tillstånd, Styrelse och förvaltning, ej ”kan anses gällande eller få tillämpning, ”innan samma Instruction vunnit Konun - Den 5 Mars f. m. 167 ”gens Nådiga sanction; hvilket ock bevi"ses deraf, att Rikets Ständer i 1823 års ”RiksdagsBeslut 49 §• omedelbarligen ef”ter omnämnandet af den nya Instruction ”för deras Revisorers befattning med Statsverket, som Rikets Ständer då upgjort, intagit Konungens vägran, att densamma till ”vederbörandes efterrättelse utfärda, någon ”annan anvisning för Revisorerne att begä”ra del af handlingar eller fullständig kännedom om förvaltningen alltså icke varit ”att följa, än den, som i nu gällande Re”visions-instruetion af år 1812 blifvit lem”nad, ” och Utskottet yttrar sig vidare, efter föregånget omdöme om rätta tillämpningen af denna 1812 års Instruction pag. 244 i dess Utlåtande, som nu är i fråga, på följande märkeliga sätt: ”att nemligen det ”har synts Utskottet, som det hinder, hvil”ket mött Revisorerncs begäran om del af ”handlingar för den efter de 2:11c Revisions”åren förflutna tiden, ligger uti de för Ri”kets Ständers Revisorer nu gällande föreskrifter;” hvaraf den naturliga slutsats mäste ledas, att Revisorerne i detta afseende, likasom StatsUtskotten, vid flere Riksdagar gillande deras åtgärder, handlat emot de af Utskottet åberopade grundlagars bestämda föreskrifter.
Dess yttranden innefatta flere åsigter, sorn jag anser så mycket mera böra mötas med ett välförtjent ogillande, suni del synes 111ig icke vara med Rikets Ständers värdighet förenligt, att ifrån deras uu - »68 Den 5 Mars f. m. derordnade Utskott emottaga omdömen till ogillande af deras egne beslut.
Utskottet förklarar den af Rikets Ständer, jemlikt 68 §.
Riksdagsordningen, utfärdade Instruction för deras Revisorer, icke böra vara gällande utan Konungens Nådiga sanction, då likväl
Ständerna icke i annat ändamål, än för kungörandet af den af dem utfärdade Instruction hos Konungen anmält, och märkligt förekommer härvid, att Utskottet hämtar styrka för dess omdöme ifrån 49 §. i i8a3 års Riksdagsbeslut, der, i sammanhang med den deri införde nya instructionen för Revisorerne, Konungens vägran dertill finnes införd, hvarifrån likväl Utskottet icke med något sken af skäl kan hämta bevisning, och då jag i sammanhang härmed erindrar mig den af mig den 16
December 1823 på Riddarhuset gjorde framställning, att nemligen Konungens skrifvelse, innefattande vägran i detta ämne och flere andre frågor, icke borde i Riksdagsbeslutet inflyta, i anseende till möjligheten af en tydning af instämmande, som icke vore med Rikets Ständers åsigter och beslut enlig, kunde jag icke ana möjligheten af alt en sådan tillämpning skulle så snart inträffa ifrån den Lagstiftande Statsmagtens sida, och ifrån det Utskott, som har det vigtiga updrag, att bevaka Nationens rättigheter.
Stats-Utskottet förklarar vidare, under åberopande af 42 och 68 §§.
Riksdagsordningen, att det af 1825 års Revi - Den 5 Mars f. m. 169 sorer antaälte hinder, som mött deras begäran att få del af StatsContorets protocoller och handlingar, efter de tvenne år, hvilkas räkenskaper varit underkastade Revisorernes granskning, legat uti de för dera gällande föreskrifter, som vili säga, att de handlat emot föreskrifterne.
Detta klander, likaså oväntadt som oförtjent, lärer Ridderskapet och Adeln finna vara så mycket mera obefogadt, sorn det i och med detsamma innebär klander emot Rikets Ständer sjelfve, som vid trenne Riksdagar i8i5, 1818 och 1823 instämt uti och gillat de föregående revisionerne, och StatsUtskottens sammanstämmande omdömen, då 2 §. af Revisionslnstructionen 1813 altid blifvit tagen och tillämpad i aldeles motsatt mening emot hvad StatsUtskottet nu gifvit densamma, och då flere frågor af Rikets Ständer blifvit uptagne och pröfvade, som i Revisionsberättelserne tillhört en sednare tid, an de för räkenskaps granskningen föreskrifne tvenne revisionsår.
Då skälen för en motsatt tydning emot StatsUtskottets af ifrågavarande 2 §. blifvit flere gångor tillförene och af mig vid denna Riksdag framstälde i sammanhang med Konungens Nådiga förslag till ny Instruction för Revisorerne, anser jag öfverflödigt att dem åter uprepa, och att för Utskottet ingå i försvar för de af mig vidtagne åtgärder, söm i alla föregående Revisioner till och med i8a5 deltagit, då Rikets Ständer sjelfve dem vid 170 Den 5 Mars f. m. alla Riksdagar gillat.
Märkvärdigt förekommer, att då vid fyra StatsRevisioner, tre Riksdagars Statsutskott och Rikets Ständers egne pröfningar under tre Riksdagar, enahanda tydning af denna 2 §. varit gällande, och då vid tillämpningen deraf någon annan tydning af vederbörande Embetsman alldrig blifvit ifrågastäld, hvarken vid revisionerne, eller i StatsUtskotten, eller vid Riksdagarne, Stats-Utskottet nu anser sig berättigad, att ingå i deremot stridiga omdömen; hvaremot jag väntat af Utskottet det förklarande, att då Rikets Ständers omdömen i de frågor, som StatsUtskottet uptagit till pröfning, icke varit tvetydige, utan tillkännagifne, StatsUtskottet ansett sig icke äga, att till motsägelse deraf något utlåtande meddela.
I Utskottets Utlåtande förekommer vidare, pag. a5o, att ”Utskottet har an”sett att, med undantag af 8 Hufvudtitelns "anslag till extra utgifter, öfriga på Hufvud"titlarne anvisade medel böra vara underkastade öppen redovisning,” och ehuru obehagligt det är, att dervid fästa anmärkning, är jag likväl dertill föranlåten, för att försvara min i i8a5 års RevisionsBerältelse framställde åsigt, att redovisningen för Statens medel bör vara öppen.
Ändamålet med 8 Hufvudtitelns anslag, 100,000 R:dr till extra utgifter, är, efter derom gifne föreskrifter, att dermed bestrida sådane allmänna Statsutgifter, som, i anseende till Den 5 Mars f. m. 171 deras beskaffenhet, icke kunna hänföras till någon annan Hufvudtitel; men deraf följer icke, att dispositionerne af denna anslagssumma kunna allmän redovisning undandragas, och det så mycket mindre, som saknad redovisning derföre skulle försätta Ständerne ur tillfälle att pröfva den större eller mindre tillräckligheten af detta anslag till så beskaffade behof.
Grundlagen, som efter dess ordalydelse skall i hvarje särskilt fall tillämpas, innehåller i 3o §.
Riksdags-Ordningen bland annat: ”Skulle, ”emot Riksens Ständers beslut, de till hvarje ”Hufvudtitel anslagne summor befinnas dragge till andra ändamål, än dem, som un"der samma titel höra, eller något af Riksens Ständer faststäldt anslag vara öfverskrida, skall StatsUtskottet genast anmärkning göra” m. m.; och af detta grundlagsstadgande, följer otvunget, att StatsUtskottet måste få känna dispositionerne af anslagssummorne, för att kunna pröfva, huruvida de blifvit dragne till andra ändamål, än dem, som under samma Hufvudtitel höra; varande icke något undantag för redovisningssättet för allmänna medel i Grundlagen medgifvet, som ock kunde i den aflägsna framtiden blifva äfven så vådligt som constitutionsvidrigt, om icke all redovisning för allmänna medel vore öppen för allmän kännedom, hälst man kunde med lika rätt och lika anledning utesluta en hel Hufvudtitel ifrån öppen redovisning, som 172 Den 5 Mars f. m. någon del deraf.
Under medgifvande, att 1 ministeriel väg hemliga utgifter kunna äga rum, sorn likväl under vårt constitutionella regeringssätt varit, enligt StatsContoirets räkenskaper , äfven så sällsynte som till belopp mindre betydlige, är det dock icke ifrån 8 Hufvudtitelns anslag till extra utgifter, som de böra utgå, utan deremot ifrån anslaget till ministerstaten, och Rikets Ständers förhoppningar i anseende till hushållnings- och dispositions-sättet af detta anslag tillkännagåfvo de i följande underdåniga skrifvelse d. 10 April 1810: ”då politiska förhållanden så ofta omveila, hafva ”Riksens
Ständer ej kunnat ingå i någon ”speciel detail med reglerandet af Staten ”för utrikes Ministrarne, utan trott sig böra "i underdånighet erbjuda 90,000
R:dr till. ”bestridande af ifrågavarande kostnader, dem ”Eders Maj:t efter eget
Nådigt välbehag ”täcktes reglera, så väl till bestridande af utgifter af ordinarie beskickningarne, som till ”pensioner för att rappellera MinisterStaten. ”Riksens Ständer våga härvid fästa den önskan, att en sådan författning måtte i nå”der vidtagas, att inga extra ordinarie utgifter, utöfver berörde summa, må i och ”för desse ärenden komma Staten till last, ”och att de på rappellerade MinisterStaten ”upförde Ministrar och CommissionsSecre”terare, mätte så vidt ske kan, vid de nya ”beskickningarne användas; hvarjemte Rik”sens Ständer tillförse sig af Eders Maj:ts Den 5 Mars f. m. i73 ”Nådiga omtanka, att de tilläfventyrs här*’vid inträffande besparingar komma Statsverket till godo.”
Sådane besparingar lära väl icke vara alt förvänta; men då Statsanslaget för MinisterStaten blifvit sedermera ökadt, och tillgångarne i samma ändamål vunnit tillökning genom Norriges betydligare bidrag, synes man hafva skälig anledning förmoda, att om utgifter af hemlig beskaffenhet någon gång fordrades, de skulle af förenämde tillgångar kunna bestridas.
Då jag trott mig finna, att StatsUtskottets Utlåtande öfver de tvenne RevisionsBerättelserne saknar den fullständighet till uptagande och bedömande af Revisionsärenderne, som man med tillfredsställelse bos förra Riksdagarnes Statsutskott erfarit, anser jag mig föranlåten instämma i den reservation, Utskottets Ledamot Herr Ekerman CPag299) afgifvit, dels deremot att StatsUtskottet icke alltid öfver Revisorernes yttrade åsigter aflemnat bestämdt Utlåtande, dels upskjutit sådane, tills 1826 års Revision af Utskottet vore verkstäld, då likväl Revisorernes yttrade omdömen, särdeles i vigtiga principfrågor, borde pröfvas af StatsUtskottet, oberoende af de nya uplysningar, som blifvit föranledde af handlingar, som ej för Revisorerne varit tillgänglige.
Det är Revisorers rätt och StatsUtskottets pligt, att meddela bestämdt Utlåtande öfver hvar och en Revisionsåtgärd till Ständernes pröfning, huruvida Revisorerne handlat rätt och svarat Den 5 Mars f. m. emot det dem updragne förtroende; men nu genom de många upskjutna frågorne fördröjes det slutliga bedömandet, tills man förut, i Utskottets Utlåtandes sednare del, fått omsider emottaga omdömen, som nu saknas och äro upskjutna, och då anledningar torde öppnas till ny återremiss af ett nytt Utlåtande.
För att icke öka vidlyftigheten af detta anförande, inskränker jag mig nu blott dertill, att fästa StatsUtskottets upmärksamhet på några få ställen i 1825 års RevisionsBerättelser, der förenämnde förhållanden inträffa, nemligen:
Utlåtandet om Handlanden Bougt, (pag. 274) äfvensom (pag.
287) om liquiden af f. d. Kongl.
Famillens fordran, deri Utskottet ickeuptagit, mindre bedömt, åtskillige yttranden, som i i825 års Revisionsberättelse äro af Revisorerne till Stäudernes pröfning framstälde.
Utskottets yttranden i afseende på dispositioner af StrömrensningsFonden synas mig äfven böra undergå förändring, i öfverensstämmelse med Herr Assessor Lagerhjelms reservation, hvari flere Utskottets Ledamöter instämt.
Med anledning af hvad jag nu anfört, anhåller jag vördsamligen, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande må till Utskottet blifva återremitteradt, jemte desse af mig framställde anmärkningar.
Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik, anförde skrifteligen:
StatsUtskottets nu afgifne Utlåtande, rö - Den 5 Mars f. m. i75 rande Revisionsförrättningarne åren i8?.5 och 1827, företer genast, vid den första slutsatsen, ett i sanning så förvånande resultat, att det för allmänheten torde blifva svårt att förstå, huru ett Rikets Ständers Utskott 1829 kunnat vara utaf så olika tankar rörande Grundlagens orda förstånd och anda, i anseende till den omfattning 1812 års Revisionslnstruction, jemförd med RiksdagsOrdningens 42 §•> lemnar åt granskningsrätten, emot hvad Rikets Ständer 1823 yttrade sin öfvertygelse vara i anseende till denna fråga.
Men sedan StatsUtsbottet uti sine omdömen rörande Rikets Ständers rättighet, att ifrån RiksStaten utesluta StatsYerkets ordinarie inkomst-titlar till den grad som skett, trott sig kunna förbise Grundlagarne, och tilltrott sig allena i dessa delar kunna lyckas att stadga ett omdöme, som, om det vunne framgång, säkerligen skulle Öppna en ny, ehuru något besynnerlig, utsigt, för det constitutionella samhällsskicket inom vårt fädernesland, så medgifver jag gerna, att all rättighet till förundran försvinner, och att Utskottet, i anseende till nu ifrågavarande ämne, handlat i ■ sträng consequence med grundsatsen, att medverka till mästa möjliga inskränkningar uti Rikets Ständers rättigheter.
Det har synts StatsUtskottet, som det hinder, hvilket mött Revisorernes begäran om del af handlingar för den efter de 2 176
Den 5 Mars f. in.
Revisionsåren förflutna tiden, ligger uti de för Rikets Ständers Revisorer nu gällande föreskrifter. 2 §. utaf 1812 års Instruction för Revisorer ne är för mitt begrepp så tydlig, i anseende till Revisorernes rätt att äga tillgång till alla Kongl. StatsContoirets Räkenskaper, Protocoller och Handlingar, att en ytterligare bevisning af denna sats nu mera endast skulle trötta, då öfvertygelserna säkerligen redan äro stadgade i anseende till lagens orda förstånd, och då frågan numera synes mig endast vara, att utvidga detansvars-skyldige embetsmannaintressets område på folkrättigheternas bekostnad.
Jag inskränker mig således i detta afseende till den enkla hänvisningen, huru Styrelsen ända till 1822 ansåg detta sakförhållande, huru Rikets Ständers Revisorer allt intill närvarande tid ansett det; huru Rikets Ständer sist 1823, uttryckte sina tankar Öfver detta ämne; och till hvad Tryckfrihetslagen i detta hänseende stadgar, angående Svensk mans rättighet i allmänhet.
Jag vågartro, att dessa bevis inför Svenska folket skola vara tillräckligt talande emot den slutsats 1829 års Statsutskott tillvägabragt, som skulle iSaö och 1827 års
Revisorer grundlagsvidrigt hafva yrkat en granskningsrätt, som icke synes öfverensstämma med nuvarande StatsUtskotts begrepp om granskningsrättens föremål och syftning.
Den 5 Mars f. m. *77 Rikets Ständers Statsutskott har, i anseende till denna fråga, trott, sig finna en olikhet i åsigter, emellan i8a5 och 1827 årens Revisorer, och för mig är denna olikhet uti ingen måtto synbar; ty jag finner omdömet varit enahanda, ehuru 1827 års Revisorer ansågo fruktlöst att af Kongl. Maj:t begära, hvad som blifvit 1825 års Revisorer vägradt, hvadan de blott angifvit sig hafva följt Instructionens föreskrifter, så vidt den af Kongl. Maj:t, således icke genom instructionen, inskränkta granskningsrätten sådant medgifvit.
StatsIJtskottet har på sin lagförklaringsbana i sanning gått så långt, att jag vågar tro det snart sagt blifva omöjligt, att finna någon efterföljare på en sådan väg, då StatsUtskottet förklarar, att en efter Riksdagsordningen 68 §. utfärdad
Instruction ej kan anses gällande eller få tillämpning, innan samma instruction vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga sanction.
Den bevisning StatsUtskottet hämtar ifrån 1823 års Riksdagsbe• slut, är äfven egen i sitt slag, då jag i denna del af Riksdagsbeslutet, icke finner något annat, än Rikets Ständers afsigt, att göra Svenska folket bekant med Ministerens sätt, att tillstyrka afseende å Rikets Ständers åtgärder, äfven i mål, der beslutanderätten ostridigt tillhörer dem.
Jag önskade, att StatsUtskottet upgifvit den Grundlags-§. i5 H. 13 Den 5 Mars f. m. som omnämner, att Revisorernes Instruction bör af Konungen sanctioneras, eller att den någonsin undergått en sådan sanction förr, än Rikets Ständers rätt i denna del, vid 1823 års Riksdag blef i fråga satt, genom Konungens Rådgifvares tillstyrkta vägran, att låta kungöra en af Rikets Ständer likmätigt 68 §.
Riksdagsordningen utfärdad
Instruction för sine Revisorer.
Hvad den hänvisning åter vidkommer, som 1827 års Revisorer trott sig ifrån den af Rikets Ständer 1823 utfärdade
Instruction böra hämta i afseende på deras fordran af redovisning från de förvaltande Verken, så synes det hafva undfallit SlatsUtskottet, att någon annan upgift å förvaltande Verk och Cassör, hvilka äro underkastade Rikets Ständers Revision, icke finnes, än den, som Rikets Ständer uti den år i8a3 utfärdade Instruction upgifvit. 1827 års Revisorer trodde sig i anledning häraf ifrån denna upgift böra hämta den enda vägledning, som för deras fordran af redovisning var att tillgå.
Det var för dem, hvilka, bekläddemed RiksStåndens förtroende, förrättat 1827 års Revision, i hogsta måtto oförväntadt, att af Kongl.
Maj:ts och Rikets StatsContoir finna sig så strängt bedömde, i anseende till en redogörelse för deras Principaler, hvilken lindrigast sagt ej i ringaste mån var Den 5 Mars f. m. >79 underkastad StatsContoirets pröfning eller omdöme; och det är ej utan förundran man sett Utskottet biträda Kongl.
StatsContoiret uti denna del.
Man hade måhända ej utan skäl förväntat, att StatsUtskottet i sin tour icke godkänt den af Kongl. StatsContoiret yrkade sats, att hvarken uti Instruction, eller de i detta afseende gällande lagar igenfinnes någon Rikets Ständers Revisorer lemnad rätt, att fordra redovisning från de förvaltande Verken, när denna fordran framställes å Grundlagsenlig! sätt.
Man hade trott det böra fästa StatsUtskottets upmärksamhet, huru StatsContoiret tilltrott sig förklara /yj §.
RegeringsFormen, och huru Kongl.
StatsContoiret uti denna Grundlags §. velat införa ordet endast_, hvilket der ingalunda igenfinnes, hvarken såsom ordj eller såsom andemening.
Jag hoppas att StatsUtskottet, vid ett närmare genomläsande af pag.
199 och 200, af de 1827 års RevisiorisBerättelse vidfogade underdåniga anmärkningar, skolat hämta full anledning till ett nogare begrundande af detta ämne, och måhända till en annan påföljd, än blotta förbigåendet.
Angående medel, för hvilka redovisning inför Kongl. Maj:t skett, föreslår Stats 12® - i8o Den 5 Mars f. m.
Utskottet pag. a5l att Rikets Ständer, på sätt de vid sista Riksdag af då förekommen anledning i deras underdåniga skrifvelse hemstälde underdånig anhållan lios Kongl.
Majit, nu måtte densamma sålunda förnya, ”att vederbörande, som af Statsmedlen upbära förskott emot redovisning, ”mätte i nåder anbefallas, att derföre afgifva specifique och verificerade räkningar, ”hvaröfver det Verk, som medlen utbetalar, ”bör hafva tillsyn.”
Jag hade förestält mig, att anledningarne till en sådan förnyad anhållan ifrån Rikets Ständer borde föranledt StatsXJtskottet, att hänskjuta orsakernes utredande till Rikets Ständers ConstitutionsUtskott, då detta ämne för mig visar sig med beskattningsrätten ensamt sammanhängande, och ingalunda lydande under den ekonomiska lagstiftningen, och sålunda icke heller utgörande ett föremål för förnyade önskningar.
Jag begär att StatsUtskottet å detta förhållande täckes fästa en förnyad upmärksamhet, till åstadkommande af annat resultat.
Angående förskotter till friCadetters underhåll (pag. 2Öi och aöa,) föreslår Utskottet äfven en förnyad anhållan hos Kongl. Majit om ersättning för tredje Hufvudliteln af dessa förskotter, så fort Barlhelemj-fonden det medgifver.
Den 5 Mars f. m. 18 r Då Rikets Ständer öfver Barthelemifonden icke mera äga någon dispositionsrätt, och i följd deraf inga utvägar att erfara, när denna fond kan medgifva några ersättningar, så synes mig i högsta grad oformligt, att längre medgifva några förskotter till en fond, som lemnar föga eller ingen anledning till förväntan af någon återbetalning.
Jag anser det således mycket ordentligare, att icke längre medgifva några sådane förskotter, och att sålunda uppå tredje Hufvudtiteln minska denna summa, i fall man icke vill dermed öka anslaget för Kongl.
KrigsAcademien.
Angående några särskilda dispositioner utaf Statsmedlen (pag. a56) anser StatsUtskottet de af Rikets Ständers Revisorer i afseende å sådane dispositioner gjorde anmärkningar ej till någon särskild åtgärd föranleda.
StatsUtskottet synes mig härigenom hafva tillstyrkt en friare dispositionsrätt öfver de under särskilda titlar till bestämda föremål af Rikets Ständer beviljade anslag, än Grundlagarne hitintills medgifvit.
Jag hade härvid väntat mig, att StatsUtskottet antingen ådagalagt grundlösheten af de af Rikets Ständers Revisorer gjorde anmärkningar, eller att de af StatsUtskottet blifvit befordrade till sådan åtgärd, som för framtiden kunnat åstadkomma rättelse. i8i Den 5 Mars f. m.
Jag kan icke neka mig att uti StatsUtskottets åsigter finna en afgjord böjelse till undseende med Styrelsens förhandlingar, på den stadgade ordningens bekostnad, och jag tror mig böra fordra, att Utskottet bestämt förklarar på hvilka grunder Revisörernes anmärkningar varit otillbörlige, eller att Utskottet åt dessa anmärkningar lemnar det afseende de i annat fall förtjena.
Angående beviljad löneförhöjning för Öfverste Hallencreutz, hade 1827 års Revisorer utgått ifrån den synpunkt, att då anslag i detta ändamål var Rikets Ständer affordradt, men af desse ej beviljadt, så kunde en utgift i och för ett föremål, som Rikets Ständer icke godkänt, ej annorlunda anses, än som ett otillbörligt intrång åden besparingssumma, som i annat fall skolat uppstå, och om hvars behandling Rikets Ständer förordnat.
StatsUtskottet förklarar i anledning härutaf, att Kongl. Maj:ts höga rätt, att inom hvarje Huvudtitel till dit hörande föremål disponera de derå upkomne besparingar, ej kan ifrågasättas.
— Jag skulle vilja bestrida ett sådant förhållande, och motsatsens bevisning blefve icke svår, men jag inskränker mig till att härvid blott påstå, att den ifrågavarande dispositionen så mycket mindre bordt hänföras inom den af StatsUtskottet framstälda slutsats, då föremålet
Den 5 Mars f. ra. l83 för utgiften var af Rikets Ständer såsom icke nödvändig ansedd.
Utskottets omdöme i denna del innehåller äfven besynnerligt anbragte ordställningar, för att komma till det resultat, att någon särskild åtgärd nu3 i anledning af Revisorer nes anmälan, ej erfordras; utan alt likväl någon utsigt förevises, till upnående af någon annan åtgärd, än den som nuj efter Utskottets tanka, ej erfordras.
Angående KrigsHofrättens MilitairLedamöters tractamenten, synes StatsUtskottct såsom grundsats hafva antagit förbiseendet af Rikets Ständers beslut, der sådane legat till grund för Revisorernes anmärkningar, hvadan jag icke han undgå, att utaf StatsUtskottet begära förslag till någon annan påföljd af Styrelsens egenmägtiga åsidosättande af Rikets Ständers beslut, då de 1820 i underdånighet begärt rättelse för framtiden derutinnan, att de tractamenten, som bestås MilitairLedamöterne i Kongl.
KrigsHofrätten och blifvit anviste å RiksStatens 2:dra Hufvudtitels anslag
Lill rese- och tractamenlspenningar vid civile förättningar, måtte såsom en nödvändig utgift för den del af Militaire-systemet, som afsåge ordning och disciplin och ej egentligen tillhörde nämde anslag, öfverllyttas på 3:dje Ilufvudtiteln.
StatsUtskoltet synes vid della förhållande, i öfverensstämmelse med bos det - 184 Den 5 Mars f. m. samma öfverallt synbart rådande grundsatser, hafva förbisett stadgandet i 64 och 65 §§.
Regeringsformen, hvadan jag anhåller att StatsUtskottet till vinnande af en annorlunda beskaffad behandling af denna anmärkning, måtte taga de ofvanåberopade Grundlags-§§. uti ett närmare skärskådande.
Vidkommande reparation af Svea Lifgardets Casern, inskränker sig Utskottet, att föreslå Rikets Ständer, att i underdånighet anhålla om förordnande, att ofvanberörde, till Svea Lifgardets Caserns reparation, utgifne 2000
R:dr skola Stats-Verket ersättas, och vid ett sådant förslag har jag ingen ting annat att anmärka, än att StatsUtskottet i min ianka bordt föreslå, att i samma underdåniga skrifvelse innefatta alla de medel, som till ifrågavarande föremål under 1826, 1827, 1828 äfven möjligtvis blifvit utbetalte, oaktadt Rikets Ständer bestämt förklarat
Statsverket ej böra vidkännas några kostnader i detta ändamål; — men jag hade äfven trott, att det härvid förekommande uppenbara förbiseende af Rikets Ständers beslut, borde hafva föranledt en Remiss till ConstitutionsUtskottet, till utrönande af orsakerne.