Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan det i sista plenum inträlfat, att R. o. Ad., efter att hafva afslagit en mindre teckningssumma för privatbanker, antagit en högre, kunde man sätta i fråga, om det väl lönade mödan att fortfarande deltaga i denna öfverläggning; men det vore kanske orätt att undandraga sig att meddela de upplysningar, hvarmed man kan gå till handa.
Emedlertid reserverar jag mig mot Deli ai Mars f. m. besluten i följande punkter: 1:0 mot 5 §, att ej något af privatbankens delägare underskrifvet document om sjelfva bolagscoutractet beliöfver nedläggas hos vederbörlig dom-, stol; 2:0 deremot, alt nian stadgat förbud för privatbanker att utgifva sedlar utöfver grundfonden.
Förden, som tror, att genom tillåtelsen dertill någon osäkerhet skulle hafva uppkommit, torde jag få framlägga följande korta calcul:
Banken^ tillskjuten grundfond: intéckn.
1,000,000. publika papper 1,000,000. contant • 1,000’oqo'3.ooo.ooq. Banken 2?: grundfond, contant tillskjuten ....
3,ooo,oöo!( af dessa contanta medel utlånas på fastigheter 1,000,000, uppköpas publika papper . 1,000,000, contant qvar i cassan , . . 1,000,000.
S;a 3,000,000, Då nu begge bankerna utgifva egna creditsedlar i låneväg till ett belopp af 3 millioner, frågas: äro de icke i afseende på deras financiella ställning fullkomligt lika?
De hafva begge 33-| proc. i cassa af sedelstocken, draga begge ränta på 5 millioner, ehuru med den skillnad, att om A består af delägarnes intecknade reverser, ingen liqvid af räntan äger rum.
Men om banken B icke genom reglementariska föreskrifter blifvit nödsakad att utlåna 1 million på fastigheter, utan fått behålla denna summa contant i cassan och i stället utgifva 1 million ytterligare i egna sedlar, så hade dess ställning blifvit publika papper . . , , . 1,000,000, contant cassa 2,000,000, S;a 3,ooo,ooo. utlånade creditsedlar 4>°oo,ooo, Banken hade då contant 5o proc. af sedelstocken.
Är icke en bank med 5o proc;s cassa starkare än den med 33f proc.? 3:o Reserverar jag mig deremot, att man gjort inskränkn, i bankens upplåningsrörelse, emedan denna är den säkraste af all bankrörelse, då man nemi, lånar upp mot lägre ränta, för att åter utlåna mot högre; den bör ej förbjudas eller inskränkas; 4:o m°t beslutet, hvarigenom afseende ej blifvit fästadt på mitt påstående om reservfonds bildande, emedan i annat fall grundfonden minskas med beloppet af alla osäkra fordringar, och 5:o deremot, att man utsatt 3 millioner såsom minimum för teckningssumman.
Jag förlitar mig dock derpå, att Konungen ej förnekar sina undersåtare förmånen af privatbanker, och att han således icke samtycker till ett stadgande, som skulle utgöra ett hinder för många orter att der få privatbanker inrättade.
Jag ber att äfven få fästa uppmärksamheten derpå, att, vid anta - Den ai Mari f. m. 445 gande! af 19 § i Utsk;ns eller den deremot svarande 20 § i Gr.
Frölichs förslag, man förbisett, att der står i ett sednare morn.: ”öfver berörde nedsättning återbekomme ej boklaget fri disposition förrän efter privilegiets upphörande ”ocb sedan banken infriat dess förbindelser af alja slag till "så stort belopp, sora öfverskjuter nedsältniugen, samt då '■endast i den mån bankens återstående förbindelser jemväl "äro inlösta; dock må, undertiden, de nedsalta hypotheker"na få utbytas emot andra, lrvjlka, efter pröfning i ofvan "stadgade ordning, anses jemngoda med dem, som återtagas.
Det finnes nemi, ej något sätt för denna pröfning förut stadgadt, sedan man i föregående mom. borttagit K, M:s Bef:h:des pröfningsrätt rörtde säkerheten, och jag hem-, ställer derföre, om det ej vore nödigt att här göra det tillägg, att
Konungen må äga rättighet att uppdraga åt dem, han för godt finnér, en sådan pröfning.
Jag anhåller att i prot, få antecknadt, att jag instämmer i hvad Hr Stråle yttrat, såvida det rörer de 3 sista punkterna.
Särskildt reserverar jag mig mot beslutet i sista plenum, Af de r4 ledamöter, som dä voro närvar,, hafva 7 tillintetgjort möjligheten af privatbankers uppkomst, och förhoppningen på dessa bankers tillvaro har blifvit förvandlad till ett rakt förbud mot deras inrättande, Fortsattes pröfningen af Banco,- och LagL7tsk;ns utlåt, Pf:o 4 * anledn. af gjorda anmärkntr vid Utsktns betänk.
JNfo 2 med förslag till lag för offentliga bolagsbanker. 20 § afUtsk:ns förslag.
Jag anser frågan, huru mycket af teckningssumman bör inbetalas och huru stor bankens cassa skall vara, tillhöra de reglementariska föreskrifter, hvilka privatbank-bolagen sjelfva böra uppgöra, Det ankommer ändock på K.
M:s pröfning, huruvida bolagsreglorna i detta afseende medföra tillräcklig trygghet för allmänheten; men att det bör införas i lag afstyrker jag och yrkar afslag å bela §, såsom ej behöflig.
Jag hemställer, om det ej fordras en lag derpå, att en actie, hvars ägare ej gjort sina inbetalningar, är förfallen, och att äfven förut gjorda inbetalningar genom en sådan underlåtenhet gått förlorade.
Detta skulle jag tro blifva föremal för lag, och att således § ej kan helt och hållet afslås.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att många actiebolag finnas, som hafva stadgat ett sådant äfventyr, hvarom den siste talaren nämnde, vid försummad inbetalning, och att man aldrig satt i fråga behofvet af en civillag för den gällande kraften deraf- Detta beror 446
Den ai Mars t. m. på delägarnes öfverenskommelse, och denna blir gällande, sådan man antagit den.
Äfven jag skulle anse ti!I— räck ligt, att ifrågavar. stadgande infördes i reglementet, om ej liela lagens stiftande vore för att betrygga allmänheten och upplysa, hvad meningen är med actiebanker.
Jag önskar, att Gr. Frö.lichs förslag, motsvarande den nu föredragna § af Utsktns, må blifva antaget.
Jag vill ej ingå i någon undersökning, om det reglementariska af saken här bör införas eller icke; men vi hafva prejudicat derpå i föregående beslut, och det vore inconsequent, om man ej äfven här intog detta stadgande, hvilket, såsom varande af vigt, enär det skulle stadga förtroendet till dessa banker, jag anser böra qvarstå.
Vid privatbankers stiftande skall anmälan om vilkoren göras hos K. M., och jag förmodar, att K.
M. låter kungöra bolagsreglorna och reglementet, hvarigenom allmänheten får kännedom om dessa vilkor.
Tryggheten be ror alltid på denna kännedom.
Deremot ar frågan, huru rnycket skall inbetalas, af den beskaffenhet, att ingen grund för dess bedömande kan på förhand bestämmas, och derföre är det jag yrkar afslag å denna §.
Det är möjligt, att mer än a5 proc. af teckningssumman behöfver inbetalas; men detta ser man ej på förhand, utan det tillhör det reglernentariska, hvarom ingen bestämd lag bör stiftas.
Af denna anledn. afstyrker jag antagandet af en lag, som möjligen medför olägenheter, men ingen nytta.
Jag har förut yttrat, att det rent reglementariska borde ur lagen borttagas, och att det tillkommer bolaget att sjelf derom träffa öfverenskommelse, som i allt fall underkastas K.
M:s pröfning, innan bankprivilegiet beviljas.
Jag vidhåller detta och tror, att bestämmelsen, i hvad mån inbetalningen skall vara större eller mindre, ej bär bör inflyta i lagen.
Hvad åter beträffar frågan om behofvet af en lag, som stadgar här ifrågavar. äfventyr för dem, som ej fullgöra sina inbetalningar, så är jag af den tanka,j alt delägarnes''förbindelse är gällande genom actieägarncs godkännande af bolagsreglorna.
Dertill behöfves således ingen lag; men då olika meningar härom uppstått, och man trott det vara för allmänheten nyttigt att hafva ett sådant stadgande, vill jag ej motsätta mig, att det intages i lagen, ehuru öfverflödigt det är, enär mycket annat, som är öfverflödigt, blifvit infördt, och detta då äfven kan följa med.
Jag är af den tanka, att i actiebanker hela capitalet inom kort tid bör insättas, på det banken må grundas på realcredit; men sedan medelst vote - Den 21 Mars £ ra. ring i sista plenum genom en sinkadus bestämdes ett belopp för teckningssumman, hvarigenom privatbankers uppkomst är nära omöjlig, finner jag ej annat medel att hjelpa detta, än alt afslå den nu ifrågavar. §, och sedan en lagfaren ledamot upplyst, att ingen lag beliöfves, för att försäkra gällande kraft åt föreskriften om actieägares förlust af actien vid försummad inbetalning, tror jag således, att denna § helt och hållet kan borttagas.
Stjernstedt, Theodor!
Jag instämmer med Hr v. Troil, att om man ej förut beslutat ett så stort hinder för privatbankers uppkomst, hade denna § kunnat qvarstå; men nu anhåller äfven jag-, att den må utgå, helst man ej för solidariska banker stadgat en sådan föreskrift. 21 § i Gr.
Frölichs förslag upplästes. R. o. Ad. ansåg såväl Utskrns 20, som Gr.
Frölichs 21 § böra förfalla. 21 § af Utskottens förslag.
H11 Stråle:
Om denna § antoges, skulle den komma att slå i motsats mot den redan antagna § i Gr.
Frölichs förslag, hvarigenom upplåningsrörelsen blifvit inskränkt lill 5o proc. af grundfonden.
Den kan således ej bifallas, utan måste utgå.
Jag är förekommen af den siste talaren och anhåller likaledes om propos., att denna § må utgå. R. o. Ad. beslöt, att Utskrns 21 § skulle förfalla. 22 § af Utskottens förslag.
Här uppstå 2:ne frågor: den första, i hvad myntsort privatbankernas creditsedlar skola utställas, och den andra, om minimibeloppet af valörer å desamma.
Då fråga var örn ovilkorlig skyldighet för privatbanker att invexla sina utelöpande creditsedlar med silfver, ansåg jag, att så ej borde ske, men yttrade deremot den öfvertygelsen, att sedlarna borde ställas i Svenskt speciernynt, emedan det vore orimligt alt utgifva papper, sorn inlöstes med andra papper.
De måste således lyda å landets mynt, hvilket är desto nödvändigare, som man annars vore osäker på hvad myntsort de ställdes.
De kunde i annat fall ställas på andra privatbankers sedlar, och deraf skulle blifva vingleri.
Jag tror altså, att i afseende på den första frågan propos. bör göras om förbindelsernas ställande till inbetalning med Svenskt speciernynt.
I afseende på dea andra frågan om minimibeloppet af de sedlar, som få utgifvas, är jag böjd att antaga det högre än Utsk:n, eller till 10 r:dr cour.; ty det är gifvet, att privatbankssedlarna annars skola utjaga b:cosedlarna ur provinsen.
Jag vill ej, att roan skall stifta en lag, hvarigenom allmänheten sättes i nödvändighet att 448 Den 21 Mars f. m. emottaga privatbankssedlar; men den blir det, om ej andra sedlar finnas.
Derföre tror jag, att minimivalören bör blifva to r:dr cour. och att denna är hvarken för hög eller för låg, enär banken derigenom ändå kan hålla ett tillräckligt antal gångbara i rörelsen, men icke får tillfälle att utjaga b:cosedlarna eller exponera allmänheten att bero af, huruvida Kronofogden vid uppbördsstämmorna vill emottaga privatbankens sedlar, hvilket han säkert ej skulle göra utan afgift.
Hr Gunther, Carl Gust., instämde med Hr Stråle.
I afseende på frågan om myntsorten, hvari privatbankens sedlar skola ställas, önskade jag kunna förena mig med Hr Stråle.
Jag har tillräckligt yttrat min opinion, att ett väl ordnadt system för privatbanker ej kan uppkomma, förrän de kännas skyldiga inlösa sina sedlar med metalliskt mynt; men ehuru mycket man önskar en sak* bör man likväl ej genomdrifva den på bekostnad af lagen.
Sedan R. o. Ad. antagit to § af Gr.
Frölichs reservation* har R. o. Ad. afgjort, att det beror af en privatbanks godtfinnande att inlösa sina sedlar med silfver eller b.’cosedlar, men ej med andra privatbankers sedlar, och vid sådant förhållande mäste det vara det likgiltigaste i verlden, om förbindelserna ställas i den ena eller andra af dessa myntsorter, enär lagen redan bestämt, huru de skola inlösas.
Jag Irol’ således, att Hr Stråles förslag i den delen kan förfalla.
Deremot ansel’ jag frågan om minimivalören å sedlarna vara af större vigt.
Med dem, som lika med Gr.
Frölich ansett, att intet i lagen härom borde föreskrifvas, kan jag ej instämma, enär jag tvärtom tror, att ett stadgande i detta fall är af största vigt.
Men om man skulle stadga ett så högt minimum, som utrikes sker, der privatbankernas sedlar ej komma i händerna på andra än deltagarne i den större rörelsen, hvilka äro i tillfälle att med större omtanka se sig före, så skulle hela lagen vara öfverflödig, emedan hvar och en då sjelf kunde vara uppmärksam; men det är just för de små valörerna, som lagen är behöflig, för att betrygga den fattigare folkclassen, och detta behof är större, i mån som valörerna äro mindre.
Det är tvenne åsigter, som här måste afvägast å ena sidan önskar man betrygga allmänheten, och derföre borde valörerna vara så stora sorn möjligt; å den andra önskar man lätta privatbankernas Uppkomst, och detta kan förfelas, om beloppet blir för stort.
Man mäste derföre afväga, huru långt man bör gå, för att ej förfela något af dessa ändamål, och derföre ej stadga så små valörer, att de kunna uttränga allt annat mynt.
Jag föreslår derföre, att den minsta sedelvalörfen, som privatbanker tillåtas att utgifva, må bestämmas till ett belopp, motsvarande i rtdr silfver-specie.
En annan fråga har uppstått - Den ai Mars f. rd. 4^9 stålt inom TJtskm, om solidariska banker skulle få utgifva lika små sedelvalörer som actiebanker.
Utsk:n hafva härtill svarat nej, och jag medger, att skäl finnes för skillnad dessa slags banker emellan; men TJtskm hafva kommit till det resultat, att de solidariska borde tillåtas utgifva mindre sedlar än actiebanker, och orsaken härtill har jag ej kunnat fatta, emedan jag trott, att förhållandet just bort vara tvärtom, enär tillåtelsen att utgifva små valörer torde vara mindre vådlig att medgifva åt actiebanker, såsom grundade på realcredit, än åt de solidariska, hvilka, hvilande på personel credit, alltid hafva mindre säkert bestånd; ty säkerheten hos de sednare beror på pröfningen om delägarnes vederhäftighet.
Om således någon skillnad skall göras, böra de solidariska bankerna inskränkas till utgifvandet af creditsedlar å större valörer än actiebanker; men jag tror dock, att hela denna skillnad ej är så vigtig, alt derföre tvenne särskilda stadganden behöfvas, och föreslår således för begge t r:dr silfver specie såsom minimum.
Jag är förekommen af de Hrr, sorn yrkat, att ej för små sedelvalörer må af privatbankerna utgifvas; och ehuru jag instämmer i hvad Hr v. Troil yttrat, kommer jag ej till det resultat, att i r:dr silfver specie borde blifva den minsta valör, hvarpå dessa bankers sedlar skulle lyda, emedan jag anser den vara för liten.
I afseende härpå instämmer jag i Hr Stråles förslag om 10 rldr cour, såsom det lägsta beloppet, och dertill har jag många skäl.
En allmän klagan höres från Wermlands grannprovinser, att de öfversvämmas af Wermländska privatbankssedlar, och kring Askersund klagas, att då man får en remiss på 100 frdr, så utgöres 80 å 90 r:dr af Wermländska sedlar.
Det är visst ingen skyldighet att emottaga dem; men man blir tvungen dertill, ty b:cosedlarna äro utträngda.
Detta förekommes genom stadgandet af högre valörer, och häri skulle äfven en garanti vara för privatbankens egen säkerhet; ty då rykte om en privatbanks obestånd uppkommer, blir förskräckelsen alltid större hos den lägre folkclassen, som då skall strömma till banken, hvaremot de upplystare, som till en del sjelfva äro delägare i banken, veta, att om de på en gång löpa till, skall följden blifva, att banken kommer i verkligt obestånd, äfven om ryktet derom förut saknat grund, jag gör härvid äfven afseende på de lägre classernas interesse; ty bankprivilegier äro såvida exclusiva, att ingen kari blifva delägare i en privatbank utan penningar.
Detta saknar den fattiga classen, som således ej kan dela förtriåneri af privatbanker, men väl känna olägenheten deraf.
Visserligen verka alltid privatbanker till ett ökadt creditmynt och stegradt varuvärde; men arbetsprisen stiga ej i sallund proportion, och dock ar arbetsclassen underkastad samma kata 20 H, 5y I 4so Den ai Mars f. m. stroph af privatbanker som andra classer.
Detta afhjelpes genom större valörer, oell jag instämmer af alla dessa skäl med Hr Stråle.
I fråga om myntsorten är jag förekommer! af Hr v. Troil.
Han har rätt deri, att då beslut redan är fattadt, att privatbankerna äga inlösa sina förbindelser med silfver eller sådana sedlar, som i landet för mynt gälla, kari man numera ej ålägga dem något annat onus i detta afseende; meri i fråga om minimivalöreh af dessa förbindelser anhåller jag att få framställa begge sidornas skäl till behörigt afvägande.
A ena sidan har man rätt deri, att om valörerna blifva för små, så följer deraf, att b:comyntet utjagas ur rörelsen; men på deD andra sidan förekommer, att om ej andra än högre valörer få utsläppas, blir följden deraf en ny näring, nemi. den af agiotage, hvaraf olägenheter uppkomma för de lägre classerna.
För hvarje vedlass, som en bonde säljer, skall han gifva tillbaka på dessa stora sedlar, och, för att få en sådan vexlad, skulle han derföre i kryddboden få betala agio, åtminstone på det sätt, att han [liefve tvungen alt köpa något.
Det är sarint, att provinsernas olikhet häruti kan göra ett olika förhållande; men jag tror, att vi gå medelvägen genom antagandet af Hr v. Troils förslag, hvarom jag således för min del förenar mig.
I principen är det ej för högt att stadga 10 r:dr cour. såsom minimivalör; men med sådana förhållanden, som här i landet äro, och med de opinioner * som här äro rådande, skulle man förgäfves söka få en så hög valör föreskrifven.
Jag förenar mig således med Hr v. Troil, men önskar, att då man beslutar om den minimivalör, som actiebanker tillåtas att utgifva, på samma gång de solidariska bankernas rättighet i detta hänseende måtte bestämmas, och § i följd deraf uppflyttas till de alim. bestämmelserna.
Boye har förutsagt, att i fall ruinimivalören blefvö för hög, skulle man ej hafva mynt, för att komma ifrån hvarandra i liquider på mindre summor.
Jag tror ej, att det andra myntet bör försvinna ur rörelsen, och just detta är ett skäl att ej tilltaga valören här för lågt.
Jag får förklara, att jag ej från banker i andra länder vill raisonnera mig till hvad som bör äga rum i vårt Iand, ty ett sådant skäl måste försvinna vid närmare besinnande.
När vi hafva ett riksmynt i papper, och då man gjort privatbankernas rörelse lika säker som statsbankens, vet jag i sanning ej, hvarföre skillnad i valören emellan den ena och den andra bankens sedlar skall äga rum, och då de ledamöter, som yrka högre valörer, vid flera tillfället] opinerat, att dessa privatbanker äro byggda på sådan säkerhet, att allmänheten intet kah förlora på desamma, vet jag ej heller, hvarföre man nu skall visa dem miss - Den ai Mars f. ra. 45. troende.
Då man antar, alt sedlar aldrig utgifvas öfver grundfonden, finnes intet skäl alt fästa sig vid någon viss valör.
Hvad myntsorten beträffar, så är det gifvet, att sedlarna skola lyda på Rikets mynt; men detta finnes både i silfver och papper.
Jag kan ej föreställa mig, att för sjelfva bankrörelsen skall vara särdeles fördel att utgifva alltför små sedlar, men att privatbanksrörelsen får gå i bredd med statsbankens riksdalers-rörelse eller utgifva sedlar på 1 r:dr b.’co skulle, efter min tanka, blifva af nytta för provinserna.
En talare har sagt, att Wermländska privatbankssedlar pfversvämmade gränsprovinserna, hvilket härledde sig från de små valörer, denna bank utsläppte; jag kan deremot försäkra, att om ej de Wermländska privatbankssedlarna ^uppleerade bristen på btcosedlar i dessa provinser, hade man redan tillgripit enskilda förbindelser såsom liquidationsmedel, och tror således, att provinserna varit belåtna, då de fått röra sig med denna privatbanks sedlar.
För öfrigt tror jag, att den låga valöven gör intet till saken, ty oni den lyder på to r:dr, skulle de liqtiider på top rtdr, sorn åberopas, lika väl ske med sådana sedlar; men vinsten är, att man och man kan skiljas bättre åt i liquider.
Jag upprepar derföre, att så länge vi hafva en lag, som försäkrar grundfonden och att sedelrörelsen ej får öfverstiga den, är det likgiltigt att stadga någon minimivglör, Hr Stråle: Hr v. Troil har rätt, att man redan stad gat myntsorten, hvari privatbankens sedlar skola utställas, och jag vill således ej yrka något i afseende derpå.
Likaledes instämmer jag med Hr v. Troil, att samma minimivalör bör stadgas för solidariska som actiebankers sedelutgifning; och då jag ej hört någon yrka annat, hemställer jag, om ej följande redaction bör antagas: ”Sedelbanker må ej utgifva tryckfa eller graverade creditsedlar å mindre belopp än 00 r:dr courant,” och att stadgandet sedan uppflyttas bland de allm. bestämmelserna.
Hvad valören beträffar, vill jag medgifva jemnkn. såvida, att man fastställer 1 r:dr specie såsom minimum, och tror, att man då gjort ali nö dig concession.
Man har sagt, att säljaren alltid skulle hafva svårighet att gifva tillbaka på så stora sedlar; jag tror tvärtom, att det alltid blir den, hvilken skall betala, som måste förse sig med annat mynt för mindre iiquider, och att det skulle vara nyttigt, om privatbankernas sedlar ej finge gångbarhet bland den fattigare classen.
Hela frågan har ej afseende på säkerheten, utan rörer den fipancefrågan, att privatbankssedlar ej må utdrifva det andra myntet; ty privatbankernas sedlar få aldrig fika förtroende som statsbankeus, och följden skulle blifva, att man alltid hphölle de bättre och gåfve ifrån sig de andra.
Jag vidblifvef således, att minimi-valören å privatbankssedlar må blifva a r:dr specie. 45a Den 2t Mars f. ra. Fril).
Det hör till loyautdn att tillstå sig hafva orätt, då man har det; och jag erkänner, att Gr.
Horn öf*. vertygat mig derom.
Då lagförslaget först utgår från den princip, att privatbankernas sedlar alltid skola vara lika goda som btcosedlar, ser jag ej något skäl att för de för-> ra bestämma någon viss siffra såsom minimum.
Man har rätt deri, att btcosedlarna skola blifva uttrangda af privat-* bankernas; men jag finner ej heller något ondt deri, *å länge de äro lika goda, och detta åter måste inträffa, så länge de invexlas med b:cosedlar.
Jag begär således, sedan jag nu gifvit rätt åt den rättaste meningen, att få öfvergå på den sidan; och hvad minimum för de solidariska ban-s kernas sedelutgifning angår, anser jag det vara något tidigt att nu afgöra den saken.
Jag är af samma tanka med dem, som ej häruti velat göra någon skillnad för solidariska banker, men vill dröja att yttra mig vidare derom, till dess vi kommit dit.
Lika med Frih, Stjernstedt och HrStråle anser jag, att denna § bör uppflyttas bland de allm. bestämmelserna och alt frågan om minimi valören å de sed*!
Jar, hvilka såväl solidariska som actiebanker få utgifva, piå Bestämma* på samma gång.
Jag har tillförne yrkat, att detta minimum skulle bestämmas till io r:dr cour.; men för att ej vara ensam om denna tanke, instämmer jag med Hr Stråle om fastställandet af 8 rsdr cour., såsom ett gemeni samt minimum för båda dessa slags banker, Hr von Troil:
Jag vili ej ingå i vidlyftig vederläggning af den talares yttrande, som för privatbankerna i detta afseende yrkat likhet med statsbanken, hvilken för närvar, ntgifver sedlar ända till 8 sk.; ty prn man, såsom denne talare velat, här skall åsidosätta andra länders erfarenhet, och man tillika mäste medgifva, att hos oss ingen erfarenhet om privatbanker ännu finnes, vore ju detta detsamma, som att ej vilja hemta ledning från någon erfarenhet.
Jag vil| visserligen äfven tro, att det aldrig skall hända, att hvarken statsbanken eller privatbankerna icke inlösa sina sedlar; men tänkbarheten deraf är i ena fallet större, eller åtminstone att privatbankernas sedlar snarare falla i yärde.
Om nemi. statsbanken ramlar, så falla äfven privatbankerna, enär de ej hafva skyldighet att inlösa sina sedlar med annat än bancosedlar, men om åter en privatbank kommer på obestånd, har detta ingen verkan på statsbanken.
Man är således underkastad två chancer i ena fallet och blott en i det andra.
Utgår man i öfrigt från den åsigt, att privatbanker böra af Statsmagterna betryggas lika med statsbanken, så bör man gifva dem begge samma förmåner och således tillåta privatbanksedlarnas emottagande i uppbörden.