Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofta kan ett Som-, JDm 24 Martil, f. m. 3! 3 inardagsverke vara svarande emot 3 Vinterdagsverkcn, och hellst dä ett Sommarskall ej tjenar ti!! annan nytta, än, dådet lyckas väl, jnan kunnat drifva Vargarne till sina grannar för att äfven beskatta dem , i stället lör att uiödas och utrotas , få behålla lil vet, och till ett annat år mångdubbelt törökas.
Sedan jag igenom denna jemförelse tror nrig tydeligen bevist orimligheten af den fqreslagne föräpdringen, återstår för mig att anmärka något om de lämplige anstalter, Utskottet tror sig känna , jemte Spckneskall , vara tjenlige till Odjurens utödande och utrotande.
Jag tror att hvar och en anstalt i sin mohn medverkar tid Odjurens förminskande, men sorn jag intet kan upptäcka något enda, sorn på grundade skäl och anledningar kan anses svarande emot Vinterskall och Jagt-platser; så tror jag det vara en ofelbar skyldighet att så i detta, sorn annat, iakttaga att ej föreslå förändring i Lagar och Författningar förr än man kan uppte något bättre att sätta i stället.
Slutebgen får jag nämna att jag gjort försök med alla kända anstallter till Odjurens förminskande, men intet funnit något närmare till Vintern skall bidraga, än Varggårdar; men förklarar % att om sådana icke allmänt anläggas, så gör2 da icke eller i det hela önskad verkan.
Att utö.t da och utrota Odjuren, som Utskottet säger , tror jag vara alldeles omöjeligt, så vida de årligen nedkomma från fjällen och de större Skogarne, yngla och kringsprida sig åt Slättbygden.
Ofta hör man sägas, som skäl till Odjurens, 3 14 Den 2 4 Martii, /. m. förökande, att JägeriBetjeningen ej fullgör sina skyldigheter.
Dertill fordras ju nödige anstalter och att de blifva försedde med nödige föreskrifter; då en Öfverjägmästare skall antagas, heter det, han skall examineras ; men hvaretter skall den examen göras, då ingen förskrift eller Reglemente för hans yrke är att tillgå?
Äfvenledes skall JägeriBetjeningen dragas tillsammans att öfvas, men huru blifva de öfvade utan Reglemente?
Om Riksens Ständer i8~9 gjort mer afseende på hvad jag då proponerade, nemligen:
Att sätta Jägeristaten på militairisk fot och gifva dem ett Reglemente, så för Skoesskötseln , som i Jägerivägeo; så hade Konungen nu hafvit 12 å 1500 goda Skyttar och vägvisare att tillgå i krigstider, som deremellan ej kostat Kronan det ringaste , och Staten haft kunniga och nyttiga Tjenstemän.
Att detta Memorial får åtfölja Remissen af Utskottets Betänkande, anhåller jag ödmjukast.
Remitterades till Lag- samt Allmänna Besvärs- och OeconomiaeUtskotten.
Öppnades Herrar Bänkmäns Lista till val af en Elector efter Nio 324 Friherre cf Wetterstedt, Eric, President; och befanns dertill hafva blifvit utsedd
Den 24 Martti, f. m. 315 322 Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric, Öfverste.
I nyo och gillades följande Allmänna Besvärs- och OeconomineUtskottets afgitne, samt den 19 dennes på bordet lagde Betänkanden 1:0
Af den 75, sistledne Februarii i anledning af väckt fråga om en Fristads inrättande för sådana personer, hvilka mindre af verkelig ondska och elakhet, än af andra tillfällige Orsaker förlorat medmänniskors agtning 2:0
Af den 20 sistledne Februarii, i anledning af väckt fråga om förändring 1 mätpingssättet af Säd och Bolm. 3:0
Af den 25 sistledne Februarii, angående väckt fråga om grunderne för en föreslagen jämkning i BåtsmansRoteringen j Halland. 4:0
Af sistnämnde dag, rörande» väckt fråga ätt med undantag af Säterier, Boställen och PostHemman, alla andra Hemman böra deltaga uti KronoSkjutsning, Brefbärings- och Krono Fjerdingsmans-besväret eller andra dylika Qnera, som Jord i allmänhet åtfölja.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och OeconomiasUtskottets den 25 sistledne Februa - 3' 6
Den 24 Martu, f. rn. rii afgifna samt den !
Q. dennes på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckt fråga om nöd» vändigheten af förklaring i vissa delar af bong!.
Maj:ts Nådiga Kungörelse den 3.
April 1 P1 6, om öfverenskornmelscr rörande Presteräuigheter.
Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Reinhold: Om Högicflige Ridderskapet och Adelu samt de öfrige Respective RiksStånden skulle finna skäligt bifalla Utskottets nu upplästa Betänkande, hvarigenom tillstyrkes fastställelse af de äUre Contracter, hvilka emellan Herrar Pastorer orh vederbörande Tiondegifvare om en b stämd Tiondesättning blifvit träffade \ får jag dock äran anmärka det förbehåll, hvartill ser* skilda omständigheter föranleda, att Gottland i di nna del må fiån Rikets öfrige provincer undantagas, emedan å sistberörde Land ifrån äldre tider tillbaka emellan Tionde-tagare och Tionde-gifvare varit stridigheter, hvilka slutligen under Drottning Christinas tid genom Regeringens bemedling blifvit på sitt sätt btlagde eller rättare sagdt tills vidare döfvade, me-' deist en upprättad afhandling eller så kallad ConventionsStadga, som dock icke vunnit sanction för everdeliga tider, utan sedan Kongl, filaj.ts och Kronans andel i Tionden jemväl blifvit till Gottlands Presterskap öfverlåten , har Presterskapet vid hvarje
Regementsförändring sökt och vunnit ytterligare prolongation af förberörde ConventionsStadga och Donation.
Men vid Högstsalig Hans Majit Konung Carl Xlllls , Glorvördigst i åminnelse, upphöjelse på Svenska Thronet] är en sådan prqlongatioA t)en 24 Martil, / mi Presterskapet icke förunnad, af orsak, att pä Gottland, såsom å flera ställen i Rikets öfrige Provincer, fråga uppstått om en bestämd, mera lämpelig Tiondesättning, och i anseende till åtskilliga obehagliga stridigheter dtrom, såväl Högvördige Preste Ståndet, som öfrige Resp'dT ve RiksStånden vid sednare Riksmöten, i underdånighet begärt Konungens
Nådiga bemedling } äfvensom angående ofvanberörde Conven* tionsStadgas kraft och verkan uppstått tvist y hvilken, j mte serskildt förslag till cn lämpe-1 lig och billig utväg att Presterskapet på Gott* land må hädanefter åtnjuta en tdltåcklig ut-' komst, utan att Tionde-gifvare allt för mycket emot deras likar å Svenska sidan varda betunö gade, blitvit i underdånighet till Konungens
Nå* diga skärskådande och afgörande, efter derom hällne Socknestämmor, ölverlemnadt.
En närmare
Historisk teckning öm allt, hvad till beredande al Tiondesättning på Gottland, tid efter annan förelupit, hörer icke egen* teligen till förevarande
Ira ga, hvarföre rag den Samma med allt skäl nu förbigår.
Och tär endast väcka Högloflige Ridderskapets och Adelns Uppmärksamhet på den vigtiga omständighet, att i händelse Ut kottets Betänkande utan uni dantag för Gottland bifalles, skulle genom advocatorhk tolkning den slutsats kunna framdeles uppgöras, att omförmälte så kallade ConventionsStadga jemväl derigenom vunnit den san-1 elion, att alla öfverläegningar om Tiondesättning på Gottland, och Konungens nådiga pröfning af de fiågor i detta ämne, hviika till Rong!- Den 24 Martil t f. m. Maj:ts Nådiga afgörande blifvit hemställde'* måste förfalla.
Jag förmodar således, att Högloflige Ridderskapet och Adeln upplyst insef nödvändigheten att det af mig projecterade undantag för Gottland tillstyrka.
Och får derjemte utbedja mig, att, i anseende till sakens vigt, denna anmärkning må med de öfrige Respe. ctive RiksStånden communiceras, på det, vid deras öfverläggning om Utskottets Betänkande, det försigtighets-steg, sorn jag hemställt, må i alla RiksStånden varda iagttagit.
Friherre Cederström, Jacob: Oni Utskottets Betänkande första gången nu är under pröfning, lärer det af Herr von Hauswolff föreslagne tillägg , hvaruti jag i öfrigt för min del fullkomligen instämmer, icke kunna af Ridderskapet och Adeln antagas, utan föregången Återremiss ; af hvilken anledning jag får anhålla , att Betänkandet måtte till Utskottet återremitteras* Herr Grefven och LcindtMarskatten hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid OeconomiaeUtskotfets Betänkande gjorda Anmärkningar hindra detsammas antagande, samt på sådan grund behagade Betänkandet* jemte Anmärkningarne, till Utskottet återremittera 5 hvilket bifölls.
Företogs till pröfning StatsUjskottets detf 4. dennes afgifna, samt den 14. och 19. i sam?
Den 24 Martil) f. m. 319 ma månad på bordet lagda Utlåtande, i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition om Medels anslående till kostnaderne vid en förbättrad Fångforsling och bevakning.
Grefva Mörner, Carl Stellan:
Då jag den 19. dennes begärde att ifrågavarande Betänkande måtte ytterligare få hvila på bordet, hade jag ännu icke haft tillfälle deraf taga kännedom.
Sedan jag nu mera granskat detsamma och dervid inhämtat, att den deruti föreslagna anstalt till Fångars forslande och bevakning är af stor vigt och nytta för det Allmänna, får jag utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition till bifall derå.
Då Lagutskottet vid 1ST5 års
Riksdag föreslog antagande af flere Gevaldiger i hvarje Län, att vid Fångars transporterande åtfölja till bevakning, yttrade jag den 5 Martii 1815 till Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll, den tanka, att de löreslagne kostnaderne dervid blifva för Staten känbara, samt att ändamålet kunde, likasom hittills, ernås med andra anstalter; och ifrån de skäl jag då anförde och nu får åberopa, hämtar jag äfven nu betänklighet, att StatsUtskottets Betänkande bifalla.
Att, för Sextio Gevaldiger, tillstyrka ett Stats anslag af 250 Tunnor Spannmål årligen, samt dessutom 32 Skilling Banco Dag - 320 Den 2 4 Martil, /. ut Tractanierite för KronoBetjente under resan medi fångar, som de nu äro skyldige af tjenstépligf utan betalning medfölja, blifver, vid nuvaran^ de förhållanden, en lör Staten icke obetydlig utgift, som, till dess uppgående rätta belopp,* icke en gång kan beräknas ; och då jag med-' gifver, att den ringare KronöBétjeriingen vid nu tillökte göromål svårligen medhinna att uppfylla den dem i Författningar töreskrifne skyldighet, att Fångar till bevakning åt tolja 9 skulle jag hellre önska, att i sådana och andra ändamål, flere KrönoBetjente i Länen antagas,' som äfven vid andra förefallande behof kunde biträda, än att TjensteniannaStaten så betydligen skulle okas, utan att i någon annan
Väg hittills befordra allmänt gagn
Det med» gifve.s att allmänna säkerheten fordfar en noggrannare tillsyn, till förekommande af Arrestanters rymmande ifrån Fångförare, men jag gör mig förvissad , att ändamålet lika säkert Vinnes, oin Länsmännen eller Fjerdingsmännen tillhållas att beväpnade, genom deras District följa Arrestanter, som äro häktade för gröfre brott, och dem, vid Listrictets slut, till närmaste Kronobetjent aflemna, man behof af deri nu föreslagne kostnaden i Dagtractarhenten och skjutsnmgskostnader, och hvdka ArrestanterS antal torde blifva nog inskränkt, om denna föreskrift blott lämpades till gröfre förbrytare, såsom Mördare, Röfvare, InbrottsTjufvar, samt Fångar, hvilka antingen rymt ifrån Fästningat eller Fängelser, eller i följd af Domar der komma att insättas, men deremot att vanliga Fäng-i förare - Den 24 Martti, f. m, 321 förareOrdningen, i öfrigt i anseende till andra Förbrytare härefter, sorn hittills, blefiaktt gen, Märkeligt förekommer det, att sedan Utskottet bestämt den stora GevaldigerSkaran, Utskottet likväl frikänner dc-m i 1 rån skyldighet att medfölja Fångar, ej mindre, då Arrestanter innom hvarje Län föras till ransakning, till Krono häckten eller till Straffs undergåen-; de, än då någon Missgerningsman gripes in-? nora Länet, eller lös person ertappas.
Utskottets mening är då, att denna kostsamma
Ina rättning blott har till föremål att säkrare transponera Arrestanter ifrån det ena Länet till det andra, hvilken förbindelse allena synes blifva alltför inskränkt och alldeles intet motsvarande de kostnader derföre fordras, då vården af A.rrestanter i de flere föreskrifne fall, härefter som nu, skulle KronoBetjente åligga, i hvilka lall likväl vården af grofva Brottslingar är för allmänna säkerheten af lika stor angelägenhet, sorn vid Arrestanters transpor-; terande Länen emellan, men hvilken tillsyn dock icke lämpeligen kan Gevaldigerne uppdragas, då de på ett längre afstånd endast vid LandshöfdingeResidencerne äro att tillgå, och upplyser detta förhållande ytterligare, att de af Utskottet åsyftade ändamål icke fullständigt ernås, så framt icke de beväpnade Fångförarne alltid äro i Orterne, icke i LänsResidencerne boende.
Vidare, och då jag vid en flygtig genomläsning så fattat Utskottets Betänkande i fjerde Momentet, som skulle Fångskjutsande Ridd, 0, Ad.
Afd. 41, 42. 322 Dm 24 Martii, /. m. härefter befrias ifrån allt ansvar för vården af Fångar; men de föreslagne Gevaldigeme blott vid Residencerne, icke i Lanösorterne, blifva att träffa, med förbindelse blott att Arrestanter genom Länet transportera; så syne# mig deråt uppstå den följd, att vid tillfälle af den obetydligaste Fångskjutsning af Tiggare, oförpassade Lösdrifvare eller dem , som böra undergå Bysittmng eller Fängelse vid Vatten och Bröd, måste vid alla tillfällen KronoBetjenten Arrestanten åtfölja, och dess besvär skall derigenom blifva större, än om han å» lägges, att beväpnad uppfylla hvad honom redan åligger, att nemligen uran serskild betalning vara vid gröfre Brottslingars tränspoiterande följagtig.
Då således, i grund af hvad jag anfört, jag ansett mig äga skäl att i Utskottets Betankande icke instämma, hämtar jag tillika anledningar '-erti 11 ifrån andra förhållanden, jag , till rättelse af Uisko’tet, torde få framställa.
Utskottet synes anse Fångskjutsningen vara ea allmän skyldighet, utan erinran att Frälsejorden icke är dertill förpligtad och då deo samma nu kan lika af alla Medborgare ägas, är det icke att förnärma någon personlig rätt, att yrka det Frälst Hemman b-hållas vid deras rätt, att ifrån sådan skjutsning vara frie, och att Utskottet, i ett förändtadt Betänkande, uttryckligen förbehåller d nna rätiighet, i den händelse , 3tt, hvad nu är föreslagit, icke skulle vinna fullbordan, eller någon framtida förändring deri skulle inträffa.
Sluteligen får jag
Dm 24 Martil, /. m. 323 vid Utskottets tillstyrkande, att nemligen FångSkjutsen borde af de Skjutsskyldige vid GästgitvareGirdarne bestridas, göra den Anmärkning, att både de Resande och Skjutsande blifva med detta stadgande mindre väl belåtne} de förre, genom derigenom uppkommande inskränkning i Skjuts-tillgång, att förbigå det obehagliga af åsynen af fängslade Fångar , under flere timmars väntan vid Gästgifvare, gårdarne, och de sednare eller de Skjuts- kyl. dige, genom derigenom uppkommande otillräcklighet i behöfligt Skjutshäst antal, och större betungande för de till ReservSkjuts skyldige, då äfven Fångskjutsen måste ifrån Gästgifvaregårdarne utgöras, sannolikt på ett för de Skjutsande mera besvärande sätt, under anförande af FångGevaldiger , än nu , då Skjutsningen af Fånglöraren sjelf bestrides.
Jag tillstyrker lör min del, att vid nuvarande In. rättning för Fångföring må förblifva, utan annan-förändring, än den, att en noggrannare tillsyn vid Fångars fortskaffande må iagttagas, i anseende till sådana Fångars transporterande, hvilkas frihet är för den allmänna säkerheten vådelig, samt att, ehuru Författningarne, såsom tjenstéförbindelse, ålägga Länsmän och Fjerdingsmän att gröfre brottslingar åtfölja, något biträde dem kunde meddelas, äfven på allmän bekostnad, till vinnande af det ändamål, att af en beväpnad ansvarsskyldig
Fångförare de gröf. re brottslingar alltid säkert måtte bevakas- Att Utskottets Betänkande matte till Utskottet återremitteras, anhåller jag vördsammeligen, samt 3
Martil, j. m. au dessa Anmärkningar måtte detsamma få åtfölja.
Vid alla omdöt.en rörande det ämne, hvarom Kongl. Majus nu uppläste Nådiga Proposition och Stats.
Utskottets det öfver atgifna U-ätande handla, tior jag att framför allt ej bör lemnäs ur sigte den märkeligs skillnad, som är emellan Fångars forsling och Fångars bevakande under forslingen.
Så lange forslandet från ett ställe till ett annat, af det, som för allmän räkning behöfver transporteras , åligger Innehafvare af |ord, såsom ett direct Onus ; så länge detta till äfventyrs i vårt land ej kan vara annorlunda j så länge finnes ock intet skäl, hvarföre Jordägaren skulle kunna undslippa att Irån ett till annat ställe transportera Fångar, hvilka verkeligen i detta afseende, huru besynnerligt det än i alla andra hänseenden må lata, lämpligen kunna anses jemförliga med andra Kronans EfFecter.
Af sådan anledning skulle, eU t-er min tanka, den enda förändring, som, uti hvad Utskottet t ii f styrkt kunna föreslås, vara, att Fångiorslingen borde bestridas med Kronoskjuts, i stället för Gästgifvareskjuts, hvilken Inrättning, så länge intet lämpeligare sätt för Inrikes communicationen kan uppfinnas och sättas i verket, åtminstone bör oförryckt till sitt ändamål bbehållas.
Fångars bevakning kan deremot aldrig med skäl årnggas någon, sora icke åtager sig detsamma såsom egentelig ^ysla. hittills har likväl dt nna angelägna befattning varit leornad i händer, som endast slumpen
Den 24 Martti, /. m. 325 utsett.
Det har väl varit stadgadt, att vid rorsling af Fångar, som för svirrare föibiytelser varit lagförde eller dömde, eiler för ett våldsamt och listigt uppförande kända, en KronoBetjent alltid skolat vara följagtig , m n vid den vanliga KronoBetjeningens, så myc et i senare tider förökade göromål, har derna Stadgande blifvit på flera sätt gjordt utan verkan, deis genom serskilda, för hvarje fall gifna förklaringar öfver hvad sorn gjort en sådan Fångens nogare bevakande under forslingen nödvändig , dels genom den tydningen , att Fångföraren, ehuru dertill utsedd, blott genom tillfälligheten alt han innehade eller brukade ett till Fångföring anslaget Hemman,. 1 i k. vä 1 i sjelfva sin egenskap af Fångförare vore en slags KronoBetjent, hvilken egenskap af Krono* Betjent, som han sjelf så oskyldigt erhållit, han icke heller dragit i betänka' de att öfverlåta på sin Son eller Dräng, någon gång till och med på sin Hustru eller Piga.
Mänga förnyade broit hafva af de Rymmare, som genom denna bristfälliga bevakning få t tillfälle undkomma , blifvit föröfvade , mångialldiga Rättegångar rörande förvållande till Fångars flygt uppstått, hvaraf följden blifvit, att den, som aldrig bestämdt åtagit sig vissa skyldigheter, och aldrig fått eiler kunnat få någon underrättelse om, hvaruti de egenteligcn be-! stodo, ibland blifvit straffad för ett välment oförstånd, ibland fatt njuta okunnigheten till godo såsom ursägf för ett verkligt straffbart förhållande. i>å en noggrann bevakning af de Personer, hvilka den allmänna säkerheten 326
Dén 24 Martil, /. m. fordrar att beröfva friheten, är för Statens bestånd och ändamål, sjelfva skyddandet af denna allmänna säkerhet, af så mycken vigt, då denna bevakning är förenad nied ojemförligt flera svårigheter, under det Fångar transporteras frän den ena aflägsna orten till den andra, än under det de sitta innom fyra väggar inneslutna, kan jag icke annat än anse det högst nödvändigt , att vården om och ansvaret för dem öfverlämnäs åt serskilte , endast dertill utsedde Personer, af hvilka en säker vård kan förväntas, och att ett strängt an. svar för deras försummelser , enligt rättvisans och billighetens sammanstämmande fordringar , utkräfves.
Den större kostnaden för Statsverket, detta kunde medföra , tror jag ej bör komm3 i fråga, då man dels gör afseende derå, att Landet befrias från en förhatlig tunga, dels erinrar sig att Statsinrättningens vidmagt. hållande och allmänna säkerhetens bevarande är ändamålet 5 Statsinkomster och StatsUtgifter endast medel härtill, samt att den, som vill ändamålet, alltid också mås.e vilja medlen.
Vid alla Riksdagar sedan 1800, har förevarande ämne utgjort föremål för , Riksens Ständers pröfning, dels i afseende på omöjligheten under nuvarande Fångforslings - sätt att skaffa säker bevakning, dels i anseende till olämpligheten af de bestraffningar, för hvilka Sveriges Allmoge , hvars skyldighet det egentligen icke borde vara att bevaka Fångar, ofta blottställes.
Den 24 Martti, f m. 327
Man har derföre flera gånger önskat ett annat sätt för bånglöring och bevakn ng men drt Förslag, som vid slutet af förra Rik-dagen i sådant afseende uppgjordes, har icke lörr än nu blifvit fullkomnadt.
Sedan detta förslag, hvilket blifvit bygdt på de af Riksens Ständer sjelfva vid sista Riksdag framställda grunder, nu ty< kes uppfylla det dermed åsyftade ändamål, hafva de emot detsamma gjorde invändningar icke kunnat ändra min öfvertygelse.
Då Fjerdingsman, som icke äro annat än Bönder, hvilka tourvis bestrida denna betattning, icke lämpeligen böra vara ansvarige för Fångars transporterande och bevakning, och då Länsmän, hvilka ofta hafva s ora Districter, ej heller kunna medhinna att fullgöra detta grannlaga åliggande; så synes mig, att när man derjemte besinnar, det genom ifrågavarande förslag icke någon ökad tunga för Landtmannen orsakas, utan endast en nödig och fullkomlig säkerhet beredes, samt äfven tiden för Fång• transporterna, hvilka hädanefter, utan aila omvägar, endast åtfölja de stora Landsvägarne, vinnes, man skulle äga ganska många anledningar att antaga ifrågavarande förslag; hvarå jag således iår utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
Herr Grefven och D an dt Mar sk alk en hemi ställde, huruvida Ridclerskrpet och Adeln behagade StatsUtskottets Betänkande, i anledning Y~ 328 Den 24 Martil^ f. m. af de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återförvisa.
Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken gjo de Pioposttion till bifall af Utskottets Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades.
BancoUtskottets den 10 dennes afgifne samt den 17 och 19 i samma manad pä bordet lagde förnyade Betänkande, i anledning af Återremiss om förlängning i Prrescriptions-tiden för Låns omsättning i Bani coDiseontVerket.
I anledning af det nu upplästa Betänkandet, får jag först anmärka, att BancoUtskottet origtigt framställt mm af detsamma upptagna tanka, då det yttrar, att jag ej kunnat medgifva Banquens interesse vara enahanda med Nationens.
Mina ord voro: att j3g ej kunde anse Banquens interesse vara öfver Nationens.
BancoUtskottet säger, att en lörändring i den införda och stadgade ordningen ej utan yttersta nödfall och efter moget betänkande borde vidtagas- Detta nekar jag ej; men jag frågar hvar och en, som känner eller vill känna Landets nuvarande Pennmgeförlägenhet: är ej detta yttersta nödfall nu för handen, och behöfves ett längre besinnande härpå, än det Utskottat i snart 4 månader härpå användt?
Den 24 Martti, /". tn. 329 Utskottet tyckes dock vilja ådagalägga sitt liberala tänkesätt, då det säger sig ej vilja underlåta medgifva, det de serskildta händelser och förhållanden, hvilka den än fortfarande utomordentliga Penninge.förlägenheten beredt, icke böra lemnäs utan uppmärksamhet.
Detta liksom aftvungna medgifvande bestämmer mitt hopp af BancoUtskottets, vid denna Riksdag, åtgärder för framtiden.
Hvad sjelfva hufvudämnet beträffar, så, om någon fråga vore att Banquen kunde förlora genom beviljande af ett ytterligare an, stånd, skulle jag icke yrka detsamma j men jag kan för min del icke finna , att Banquen kan förlora det minsta genom en tillåtelse för sådana Låntagare, hvilka äga fullkomlig vederhäftighet, att ytterligare bibehålla deras omsättningsrätt.
Banquen kan deremot förlora, genom att dess Discont brådstörtar indrifvandet af sina fordringar till hela sitt belopp, och då ofta Låntagarens och Caventens Egendom kan blifva iörsåld till ett sådant vanvärde, att ej full tillgång för Fordringarne finnes.
Då jag anser det af BancoUtskottet föreslagna anstånd ännu vara för kort och ingalunda tillräckligt, får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln , med förkastande af Betänkandet, behagade tillåta, att ett ytterligare rådrum af 30 dagar från den dag , då Riksens Ständers beslut angående allmänna Fi. nance regleringen blifvit kungjordt, måtte beviljas de Låntagare, hvilka icke haft tillfälle omsätta sina Lån i BancoDiscontVerket.
Herr Strussenfelt, Michael, förenade sig med Herr Munck af Rosenschöld.
Af de premisser, som Utskottet antagit, hade jag väntat, jag bekänner det, en lyckligare tillämpning, till någon större skonsamhet för Gäldtnärerne i Disconten.
Jag tror åtminstone , att en skillnad borde göras emellan Gäldersärer boende i Stockholm och Gäldenärer, boende i Lancborterne.
I Hufvudstaden vetman ungefärligen redan hvad man har att vänta, och har dessutom lättare utvägar att finna Penningar; då deremot i Landsor<erne ut\'ägarne äto vida svårare.