Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo landshöfdingen, hvilken till en början skall qvittera brefven i postboken.
1 sanning är detta eri för landshöfdingen icke så särdeles angenäm sak att bära ansvar för uppbörd.
Förut har detta endast gällt mindre summor.
Det kan nu vidare hända att i den levererade summan privatbankssedlar finnas.
Då nu blott R.
St;rs banks sedlar mottagas i landtränteriet, så måste den bränvinstillverkare, som erlagt afgiften till en del med privatbankssedlar, anses såsom icke hafvande betalt skatten till fullo; och blefve följden då den, att han komme att ställas till åtal och böta lika mycket som sjelfva skatten.
Ilan skulle således för denna förmån att få skicka penriingarne på posten, få betala dubbel skatt.
Jag vill visserligen tro att lör vissa herremän, som hafva långt till en större stad, för dem t. ex , som bo mellan Westervik och Kalmar, det skulle vara beqvämt att lå skicka penningarne pr posto, men man får ej lämpa författm efter en särskild ort.
Då allmogen alltid har kommissionärer i residensstäderna, hvarigenom det blir lika lätt för dem att leverera skatten som hittills, och då jag icke försport någon klagan i denna del, så yrkar jag att Betänktt måtte alslås och att den gamla föreskriften får stå qvar.
Jag hyser en annan föreställning om ifrå ga vide förändring än den siste värde talaren.
I öfverensstämmelse med hvad jag vid en föreg;de punkt af författm yttrat, att nemi., så snart man lägger en ökad skatt på denna produktion, man å andra sidan äfven söker bereda Den 6 M#j e. m. 105 industriidkare!) så mycken lättnad som möjligt, tror jag att rättast vore, om K. o. Ad. nu antoge ifrågav:de förändring i uppbörden, såsom medförande en stor lättnad i bränvinsbrännarens utgifter och besvär.
Det finnes län, t. ex. Calmar län, hvarest från öfre delen af detsamma man bar 20 mil till residensstaden; och under sådana förhållanden är en besparad resa ej af så obetydlig vigt.
Ar det en för bränvinsbrännaren så farlig sak att skicka penningarne på posten, måste det äfven vara lika så farligt och ännu farligare för honom att resa med dem sjelf.
Skickar han penningarne på posten, så är ju risken lika stor, om de äro aflemnade för hans egen eller för kronans räkning.
Man har anmärkt, hurusom, genom att bestämdt kunna uträkna tiden för dessa remissers afsändande pr posto, en frestelse till poströfveri kunde uppstå.
Lika väl kan man ju då äfven beräkna de tider, då dessa personer skola sjelfva inbetala sina penningar.
Jag kan således icke finna, att dessa skäl, ehuru de låta ganska bra, äro af beskalTenhet att föranleda ett afslag.
Happe har vidare sagt, att en företrädesrätt skulle uppstå vid skattens aflemnande.
Huru går det då till vid de andra skatternas inbetalande?
Man levererar dem till kronans ombud — men denna skatt skall lemnäs i residensstaden!
En annnn sak, som Frih.
Rappe vidrört, är frågan om privatbankssedlarne.
Bränvinsbrännaren skulle nemi. kunna misstaga sig och skicka privatbankssedlar.
Jag får då erinra om, att det ännu finnes många residensstäder der ej privatbankssedlar kunna invexlas.
Dessutom kan ju sådane misstag förekommas derigenom, att producenten underrättas om att han icke får skicka dylika sedlar.
Slutligen återstår besväret för Konungens Beflude att hemta dessa rekommenderade bref från postkontoret.
Detta beror på huru långt postkontoret ligger från residenset; och vill landshöfdingen ej gå sjelf, nog finnes alltid en säker vaktmästare att tillgå.
Då jag ej kunnat finna något af dessa skäl vara af beskaffenhet att förosaka ett afslag å ifrågavuie punkt, anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. på bifall till densamma.
Jag tror att den siste värde talaren har för mycket uppskattat den fördel, som genom ifrågav:de förändring skulle bränvinstillverkaren tillskyndas.
Icke lärer väl han ligga hemma med en summa af C ä 8000 rdr, hvartill skatten uppgår, utan, när tiden stundar, då skatten skall erläggas, uttager lian dessa penningar ur den enskilda banken; och, enär det oftast inträffar att denna bank är belägen i residensstaden, går han direkt derifrån upp med penningarne i landtränteriet.
Jag tror derföre att det blir mera besvär för bränvinstillverkaren, 106 Den 6 Maj e. m. om han först skall uttaga penningarne ur banken och sedan resa med dem till ett postkontor och skaffa sig qvitto, än att gå direkte med summan till landtränteriet.
Hvad beträffar risken, så är det, efter mitt förmenande, mera risk underkastadt, om det skall gå till på sätt Utsk:t föreslagit, än om den gamla författm skall följas.
Då lördelarne äro så högst obetydliga, kan jag ej finna hvarföre denna förändring skall göras; och får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på afslag af detta Betänk.
Billigt erkänner jag att denna förändring icke är bland de aldra vigtigaste.
Den är till och med af så oskyldig beskaffenhet, att man gerna kunde hafva tillåtit densamma, ty utan tvifvel har allmänheten äfven sina pretensioner på lättnad i afgifvandet af en så stor skatt som den ifrågav:de.
Då landshöfdingarne ryggat tillbaka för den stora risken att hemta rekommenderade bref på posten, halva de icke betänkt den risk, som de enskilda personerna utstå, som skola skicka penningarne.
Man har visserligen sagt, att tillverkaren kan resa sjelf, och det kan han visserligen göra, om han bor nära intill staden; men den, som har en längre resa att göra, vill gerna undvika detta, ifall någon möjlighet finnes.
För de flesta egare till större brännerier är det ganska oangenämt att stå risken att sända dessa penningar till en kommissionär.
Deremot synes det icke vara någon för kronan alls att taga emot desamma, ty, om poströfveri eller försnillning inträffar, finnes det alltid utväg att få igen dessa penningar, antingen genom deras tillrättaskaffande eller genom postverkets ansvarighet.
Då jag tycker att Konungens Befh:de gerna kunna åtaga sig detta ingalunda stora besär, får jag anhålla örn bifall till Utsk:ts förslag.
Gr, Liljencrants:
Den siste värde talaren har förklarat sin mening vara, att den föreslagna förändringen vore oskyldig, och tillika uttalat ett visst missnöje öfver att landshöfdingarne motsätta sig densamma.
Hvad mig vidkommer, så är jag fullt viss derom, att de icke önska någonting annat än att gå bränvins-tillverkarne till mötes i alla riktningar, som, så tvidt på landshöfdingarne beror, befordra bränvins-brännarnes bästa.
Hvad beträlfar den förändring, som nu är i fråga, så har densamma rönt motstånd af oss derföre att vi för kronans uppbörd äro ansvarige och emedan vi för öfrigt icke veta, under hvad vilkor och på hvad sätt det är möjligt att från postkontoren komma i besittning af de medel, som anlända till landshöfdinge-embetena.
Förhållandena här äro sådana, att några betydligare penningesummor icke ardända.
Ett och annat diskonllån är vanligtvis den största penningeremissen.
Frågan skulle nu vara att emottaga större belopp; och detta skulle fordom hafva kännts mindre besvärligt.
Men under de lyckliga förändringar, som nu skett, att post ankommer alla dagar och Den 6 Mej e. m. 107 när man kunde vänta ända till 100,000 rdr under loppet af en vecka, och detta hvar 14:de dag, så måste väl medgifvas, att de personer, som för kronouppbörden stå i ansvar, måste vara i tillfälle att uppskatta och framlägga de olägenheter, som härigenom skulle uppkomma.
Då den siste talaren sjelf har medgifvit, att han icke anser en förändring af någon så stor vigt. och enär jag icke kan finna annat än att det är ganska problematiskt, huruvida någon verklig fördel för bränvinstillverkarne skulle uppstå, samt då slutligen visst är, att denna förändring skulle medföra stora olägenheter och rubbning i de grunder, som för kronouppbörd äro stadgade, måste jag afstyrka bifall till förslaget och anhålla att det må förblifva vid hvad den nuv:de författmn bestämmer.
Jag kan för min del ej finna annat än att denna fråga är af en ganska väsendtlig vigt.
Då, enligt min tanke, de liesta privata personer hafva sina affärer i länets residensstad, tilllolje hvaraf det alltid för dem blir lätt att genom ombud betala ifrågav:de afgift, så är i detta fall en förändring, sådan som den föreslagna, för tillverkaren icke af någon så särdeles betydlig fördel.
Deremot anser jag det vara af ganska stor betydenhet, om denna förändring afslås. i thy att ett antagande af densamma skulle ställa landshöfdingarne i ett nytt förhållande.
De skulle nemi. blifva ett slags kommissionärer åt bränvins-tillverkarne.
Då jag amer det vara i högsta grad olämpligt att drifva det derhän att landshöfdingarne skola emottaga en del af uppbörden, gör R. o. Ad., i min tanke, alldeles rätt, om R. o. Ad. i detta fall skulle afslå Betänkit; och får jag, i likhet med Gr. af Ugglas och flere andra talare, anhålla om den gamla paragrafens bibehållande.
Då jag hört en talare lägga vigt derpå, att motstånd mot ilrågav:de förslag icke blifvit gjordt af någon annan än af dem, som voro landshöfdingar, så vill jag förstärka den sidan och instämma med dem, som anse den föreslagna förändringen för hvarken nödig eller nyttig.
Den värde talaren sade sjelf, att vinsten för bränvins-tillverkaren af denna förändring vore ringa eller obetydlig.
Under sådane förhållanden, och då de olägenheter, som för det allmänna kunna uppstå, äro ganska hetvdliga, tror jag det icke vara lämpligt att vidtaga en sådan åtgärd, som den il'rågav:de.
Då så många talare förut uppträdt och utvecklat de olägenheter, som kotnme att uppstå, derest förändringen antages, så vill jag icke längre uppläsa R. o. Ad:s tid; utan har blott velat gifva tillkänna alt jag röstar för afslag.
Frih. Gederström, Rudolf: 1 likhet med Hr Lager hjelm, hvilken lika litet som jag innehar någon landtstatstjenst, är jag af den tanka, att R. o. Ad. borde afslå ifrågav:de förslag och vidblifva den nu gällande §:n. 108 Den 6 Maj e. m.
Jag anser nemi. det vara mindre lämpligt att göra Konungens Beftude till en slags komissionär åt bränvinstillverkaren; och hvad beträlTar de 2 rdr, som skulle tillfalla landträntmästaren, så förefaller detta temligen besynnerligt, ty, huru jag än ser saken, tror jag ej, att han behöfver denna inkomst eller att den kan utgöra någon lämplig ökning i hans löneförmåner.
För mig finnas således tillräckliga skäl för att instämma med dem, som yrkat afslag på denna §, såsom innefattande en förändring, som icke heller visat sig åsyfta en så stor fördel för bränvinstillverkarne, som kan öfverväga de olägenheter, hvilka med densamma äro förenade.
Motionären har föreslagit ett annat sätt, nemi. skattens betalande till kronofogden, men, då denne tjensteman ofta nödgas vara stadd på resor, och således ej med säkerhet kan anträffas af betalaren, så kan detta sätt icke heller vara ändamålsenligt.
.lag har begärt ordet endast för att, i full konseqvens med hvad jag förut anfört, yrka afslag å ifrågavide paragraf.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts ilrågvide hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades mångå nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utlöllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
2lista §:ns text.
Med anledning af R. o. Ad:s nyss fattade beslut, får jag hemställa, att R. o. Ad., med afslag å ifrågav:de punkt, mätte bibehålla det nu gällande stadgandet.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , afslogs Utsk:ts förslag och §:ns nuv:de lydelse bibehölls. § 22.
Såsom motiv för den föreslagna förändringen har Utsk:t anfört, att, efter hvad erfarenheten ådagalagt, den dagliga tillverkningen icke på förhand kan så noga bestämmas, att den icke något öfver- eller understiger tillverkarens beräkning.
Om äfven denna erfarenhet är fullkomligt riktig, så är det icke något skäl för den nu föreslagna förändringen, ty kalkylen uppgöres icke för dag, utan för månad.
Den 6 Maj e. m. 109
Det var en ganska lång diskussion vid författningens första uppgörande, och man ansåg då, att brännvinstillverkaren mycket väl skulle kunna beräkna sin tillverkning så alt han ej behöfde få någon rättighet att tillverka öfverskott; men, på det alt icke någon chikan skulle kunna komma att uppstå, lemnade man en tiondedel öppen, såsom tillåtet öfverskott, likvisst under vilkor, att för denna T\j skulle betalas en högre afgift.
Vid sednaste riksdag blef det bränvinstillverkaren tillåtet att producera ända till T\j mer än hvad han hade anmält sig lör, utan att derföre behöfva erlägga högre skatt.
Nu vill man icke allenast att hän skall få tillverka mer än öfver hvad lian uppgifvit sig till, utan äfven att han lör detta öfverskott öfver j1,, skall betala mera än för tiondedelen.
Jag kan, för min del, icke finna något skäl, hvarföre så skulle ske.
Då jag icke anser det vara meningen, att tillverkaren skulle blifva befriad från att erlägga skatten i förskott, tror jag icke att man bör bifalla ifrågavarande förslag, utan att R. o. Ad. i stället måtte bibehålla härutinnan den gamla förordningens stadgande.
Då jag i hufvndsaken är förekommen af den siste värde talaren, så skall jag blifva helt kort.
Jag anser nemligen den nu föreslagna förändringen vara ett nytt bevis på den håg att tumma författningar, som så ofta förekommit, och visa en blott alltför stor benägenhet att gå yttrade önskningar till mötes.
Det är nu den 4:de riksdag å rad, som denna paragraf undergått förändring. 1 1856 års bränvinsiörordning heter det, att det skulle betalas dubbel afgift för hvarje kanna bränvin, som tillverkades utöfver anmälda beloppet.
Detta tyckte man likväl vara något hårdt, hvarföre man vid sista riksdagen gjorde den ändringen, att man skulle få tillverka ^ utöfver anmälningen, men om man tillverkade något derutöfver, skulle derför erläggas J förhöjning utöfver hvad i 19:de §:n fanns bestämdt.
Nu vill man skrida ännu längre och göra en ytterligare utvidgning.
Detta tummande på författningen är onödigt.
När tillverkaren fått sig den rätt medgifven att, utan någon annan påföljd än den naturliga, nemligen att blott få betala samma skatt för öfvertillverkningen som för den öfriga, anser jag all billighet vara uppfylld.
Jag får för min del afstyrka, att någon ändring i denna del må göras, och således anhålla om afslag å ifrågavarande punkt.
Då, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, den dagliga tillverkningen icke kunde så noga bestämmas på förhand, att den icke något öfver- eller understege tillverkarens beräkning, 110 Den 6 Maj e. m. ansåg man inom Utsk:t det icke vara lämpligt att, på den utöfver anmälningen, man kunde möjligen komma att tillverka, lägga ett straff genom en högre beskattning.
Det vore nu så mycket mindre lämpligt sorn R. o. Ad. samt Preste-St:t hafva höjt skatten till 75 öre pr kanna.
Jag vill medgifva att det just var Bonde-St:s ledamöter inom Utsk:t, som drelvo på denna förändring i 22:dra §:n. — l)å nu R. o. Ad., i motsats till Bonde-St:t, äfven antagit en förhöjd skatt, så lärer väl det komma att väcka ganska mycken ond blod hos Hederv.
Std, då det finnér, att man ej heller i detta afseende gått deras önskan till mötes; och är det af denna anledning, som jag yrkar bifall till ifrågavarande punkt af Utsk:ts Betänk.
I enlighet med de åsigter, jag förut utvecklat och gifvit tillkänna, att, då man lägger en högre skatt på bränvinet, man äfven må söka att bereda lättnad så mycket som möjliyt för tillverkaren, så får jag yrka bifall till hvad som här blifvit föreslaget.
Jag anser att det icke är mer än billigt att, derest en bränvinsbränning går väl, tillverkaren kan få betala vanlig afgift för -fa, i stället för den förut föreskrilna, då det var stipuleradt, att för bränvin, som var tillverkadt öfver det anmälda beloppet, skulle erläggas ^ högre skatt.
Det af Utsk:t här framställda förslag leder i praktiken derhän, att det belopp, som bränvinstillverkaren anmäler, kommer att med T'
,j understiga den blifvande tillverkningen.
Han behöfver icke erlägga i förskott skatt för detta belopp, då han är säker om, att underlåtenhet att betala den förskottsvis icke medlörer för honom något äfventyr.
Man har uppgifvit för mig, att den bränvinstillverkare, som noga lörstår sin sak, icke kan, utan att derom vara sjelf medvetande, uppgifva sin tillverkning så felaktigt, att den kommer slutligen att med x\; öfverstiga det belopp, hvartill han sig angilvit. linder sådana omständigheter kan jag icke annat än förena mig med dem, som yrka afslag å den ifrågavarande punkten.
Här har blifvit omnämndt, att en bränvinstillverkare ej så noga skulle kunna bestämma beloppet af sin tillverkning.
Om en sådan skall bestämmas pr dag, tror jag det vara ganska svårt och nära omöjligt, meri beräknar man tillverkningen pr månad, låter det sig, enligt min tanka, göra.
Om vi t. ex. taga ett bränneri med 27,000 kannors tillverkning pr månad, och hvars medium pr dag utgör 1000 kannor, så är det mig tillåtet att för samma skatt bränna 2,700 kannor.
Vid slutet af månaden skall jag ovilkorligen veta, om Den 6 Maj e. m. ill jag brännt så mycket, och det står mig då fritt att stadna af mitt bränneri.
Jag kan således icke finna att det är skäl att göra ifrågavarande tillägg, derföre att man icke kan beräkna sin till verkning.
Man har vidare sagt, att det ligger en orättvisa deri, om ej denna förändring skulle göras.
Enligt min tanke ligger det snarare en orättvisa deri att medgifva en sådan, ty livar och en, som håller sig till den uppgift, som han en gång a 1'gifvit, förlorar den förmån att slippa betala skatten på förhand, hvilken förmån de deremot komma i åtnjutande af, som på förhand uppgifva sig för mindre belopp än de ämna att bränna.
Jag kan således ej annat än vidblifva mitt föregående yrkande.
Det förhåller sig visserligen på så sätt, som Frih.
Braunerhjelm sagt, att nemligen en bränvinsbrännare vid slutet af hvarje månad kan beräkna, huru mycket han brännt, och sedan inskränka sig derefter till det belopp, hvartill han anmält sig.
Man kan likväl se saken från en arman sida.
Då nemligen bränvinstillverkaren från början icke så noga kan beräkna sin tillverkning som på den ifrågavarande tiondedelen, och då han, efter den beräkning han från början gjort, maltat, kan det ju inträffa att han får en mängd gröpadt malt öfver.
För att kunna använda detta, måste han göra en uppoffring, i det han betalar { högre skatt.
Hvad utgör denna J? jo 19 öre pr kanna efter den skatt, som R. o. Ad. nyss beslutat, nemi. 75 öre.
Det vore således en ganska stor uppoffring han nödgades göra.
Skulle deremot Utsk:ts förslag nu bifallas, så kan ej annat blifva följden än att tillverkaren på 9,000 kannors produktion pr månad får bränna 900 kannor ytterligare, utan att hafva erlagt skatt i förskott, hvilket således blir hela vinsten för honom.
Jag tror, att hvar och en, som känner mina åsigter i denna del. icke kan beskylla mig för att gå bränvinsbrännarnes ärenden.
Hvad specielt denna punkt vidkommer, har jag likväl tillhört deras antal inom Utsk:t, som ansågo, att man gerna kunde bevilja den ifrågavarande föreslagna rättigheten, hulvudsakligast på det skäl, att jag anser denna punkt af den gamla författningen vara en verklig chikan för bränvinsbrännarne, då aldrig staten kan göra den ringaste förlust derigenom att dessa öfverskottsmedel erläggas 8 dagar sednare, ty, enligt ett följande mom. i författn., skall bränvinet förvaras under kontrollörens lås och nyckel, till dess skatten blifvit betald.
Att denna latitud bestämmes af R. o. Ad., anser jag vara af desto mera skäl, som R. o. Ad. förut beslutat skattens förhöjning till 75 öre. 112 Den 6 Maj e. m.
Det låter sig visserligen verkställas, hvad Frih.
Brannerhjelm sagt, att bränvinsbrännaren sista dagen kan reglera sin tillverkning, men man måste älven betänka möjligheten af att en bränvinsbrännare skulle kunna draga mera bränvin ur sina produkter än hvad han vid deras inköp beräknat.
För att nu taga samma exempel som Frih. Braunerhjelm framställt, så skulle, ifall jag anmält mig för 27,000 kannor, och det vore tillåtet att bränna 10 proc. deröfver, * förhöjning i skatt för dessa 2,700 kannor ej vara någon obetydlighet.
Då jag, såsom förut är omnämnrit, anser det vara en chikan för bränvinsbrännaren att ej denna latitud är honom med gilven, får jag anhålla orri bifall till Utsk:ts förslag.
För de Hrr, som hysa samma mening, som jag uttryckt, är det skäl att vara Frih.
Raab tack sam för det han åtagit sig besväret att bevisa detta förslags obehöflighet.
Han säger nemligen, att, när man anmält sig till en viss qvantitets tillverkning, man derefter gör sina uppköp.
Jag kan dermed icke förstå annat än att han uppköper, livad som behöfves i och för den anmälda tillverkningen.
Om varan nu icke förbrukas, kan den ju reserveras till ett annat år, men bänder det, att man nu bränner mera, så måste motsatsen inträffa, eller att man kommer i saknad af materialier.
Man har sagt att, när skatten blifvit höjd, all möjlig lättnad skulle tillverkaren beredas.
Denna lättnad skall väl ej sträckas derhän, att man går ifrån sjelfva grundsatsen?
Då han icke på kannan kan uträkna beloppet, är ju all billighet iakttagen, då honom är tillåtet att bränna ^ utöfver det anmälda beloppet.
Då, såsom jag förut nämnt, jag är en fiende tiil alla dessa oupphörliga förändringar i bränvinslagsliftningen, skulle jag ensamt af detta skäl motsätta mig denna förändring, men då jag och flere andra utvecklat obehöfligheten af denna förändring, kan jag icke annat än yrka på vidblifvande af den gamla lagstiftningen.
Hr vori Mentzer:
Då jag i hufvudsaken är förekommen af Frih.
Raab, har jag icke något att tillägga, utan får jag blott anhålla om bifall till IJtskds förslag.
Med den erfarenhet, jag kan hafva, finner jag det vara ganska tillräckligt att bibehålla den latitud, som nuvarande författning medgifver, nemligen att få bränna ^ utöfver det anmälda beloppet, mot erläggande af samma skatt.
Om jag, efter 1,000 kannor pr dag, har rätt att bränna 27,000 kannor pr månad, vore det en dålig kalkyl att icke kunna beräkna sin tillverkning, och man kunde gerna i motsatt fall stå sin risk.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels Den 6 Maj e. m. 113 dels bifall till och dels afslag ä Utsk:ts ifrågavarande hemställan, blefvo särskilda propos:r å dessa yrkanden framställda samt med blandade ja och nej besvarade; hvarefter och sedan propos. å bifall lill Utsk:ts hemställan blifvit lörnyad samt likaledes med många ja och nej i blandning besvarad, ytterligare propos. på afslag å samma hemställan gjordes och besvarades jemväl med blandade ja och nej; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit den sednast gjorda proposm vara med öfvervägande ja besvarad.
Efter det votering blifvit begärd, uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 2 gjorda hemställan i afseende å § 22 al föi ordningen angående bräuvins tillverkning, röstar Vinner nej, afslår R. o. Ad. ifrågvide hemställan.»
Nej — 17. 22:dra §:ns text.
I denna paragraf har Utsk:t infört det stadgande, att tillverkaren skulle hafva rättighet att till K. M:s Befh:de med posten öfversända afgilten för öfverskottsbränvin.
Då R. o. Ad. afslagit den 21:sta §:n, lår jag anhålla, att R. o.
Ad., i öfverensstämmelse med detta sitt förut lättade beslut, måtte bestämma, att förevarande stadgande skall utgå och den gamla ordalydelsen bibehållas.
Hamilton, M. W.:
I 2:dra mom:t af denna paragraf finnes följande föreskrift: »Olverskotts-tillverkning, som med mer än } öfverstiger det anmälda beloppet, vare förbjuden».
Då nyss blifvit beslutadt, att den öfverskottstillverkning, som öfverstiger ^ af det anmälda beloppet, skall draga i högre skatt, kan jag ej föreställa mig, att någon kan vilja tillverka bränvin, till någon större qvantitet, för en så hög skatt.
Då derföre, enligt mitt förmenande, detta stadgande hvarken kan vara nödigt eller nyttigt, får jag hemställa att det måtte ur paragrafen utgå.
1 afseende på det 3:dje mormt instämmer jag med Gr. Mörner.
Hvad slutligen beträlTar den i sista mormt åt kronobetjent föreslagna rätt att åtnjuta 3 rdr af bränvinstillverkaren, derföre att kronobetjenten skall taga nyckeln i förvar etc., så får jag anhålla, att äfven detta, såsom mindre lämpligt, helst då kronobetjenten ej förorsakas något besvär, må ur paragrafen utgå. den det ej vill, röstar Ja; Nej; H. IV. 8 114 Den 6 Maj e. m.