Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag täger mig äfven fiihrlen omnämna en liten biomständighet, soln blir en följd af rote-vacancer, hvilken i narva!*, tid forde förtjena att tagas .i betraktande.
Då 100 rotar vid hvarje regtte göras vacanla, uppkommer en saknad tillgång af hemvist och god bergning för ion män med hustrur oell harn inom regttets ständ, af den class, som ingenting äger, meri blifvande soldater erhålla en god utkomst.
Genom rotehål lares vanliga utväg alt bortarrendera vacanla soldattorp tili högsta pris , uppkommer ioo arrendatorer, hvilka successivé, genom oförmåga alt utgöra arrendet, blifva utfattige och falla socknarna till last vid fattigförsörjningen.
I en lid, då pauperismen är i synbart tilltagande, torde det vara mindre bra att betaga folk utväg lill bergning och liksom hilda andra att slutligen blifva fattighjon.
Genom en mångårig tjenstetid vid indelta armeen, vid flera reg:ten, och med befäl i flera provinser, har erfarenheten öf - 3oo
Den 7 M a j e, tn. vertygat mig om dessa uppgifna förhållanden , hvilka jag ej kunnat neka mig att öppet uttala.
Beträffande Wermlands Jägare-regtte, anser jag dess upphörande af samma skäl, sorn blifvit anförda om indelta infanteriet, vara en skadlig minskning i militäriskt afseende, likasom uti ekonomiskt, då regitet kostar så obetydligt, och lemnar tillfälle för försvar åt mångå individer.
Då Svenska cavalleriet, i förhållande til! den infanteristyrka, som genom bevärms incorporerande vid krigstillfiille kan uppställas, redan är nog svagt till antal, och då från Stockholms tullport till Skånska gränsen, längs hela östra kusten, hvilken troligast påfordrar mesta uppmärksamheten, på en sträcka af 60 ä 70 mil, icke finnes någon cavalleri-trupp att tillgå, i händelse af oförmodadt behof; synes det -ej vara mycket skäl att nedsätta Smålands Husar-regtte, beläget midt emellan dessa yttersta punkter, och derigenom lätt att sammandraga, der det kan behöfvas.
Förändringen medför icke heller någon fördel för- provinsen eller de rustande.
Bevis derpå kan hvar och en inhemta, 0111 man genomreser landet, då man skall finna, att de till cavalleriet hörande rusthållen allniänneligen äro till byggnader och odling bättre häfdade samt deras ägare mer välmående, -än de till infanteri-bataljon afsutlne.
Om exercis-sqvadronerna yttrar StatsUtsk. den framställning, att vid infallande krig de kunna anses -so 111 de påts för in öfning o c Ii ex er celing af manskap och hästar, men föreslår derjemte, alt depöt-befälet må indragas.
Hvem skal! då besörja denna inöfning och -exercis, enär det öfriga befälet, sorn vid Svenska cavalleriet -är mindre talrikt än vid öfriga Europeiska ammer, nödvändigt måste åtfölja reg: t et i fält.
Då behofvet af ökadl anslag för försvarsverket till Krigs-coilegii departementers disposition är bestämdt uppgifvet, synes det ej vara omtänksamt för Rikets försvar, att i dess ställe föreslå en minskning uti anslaget för dessa behof af 2g,i3ö r:dr 16 sk. b:eo.
Med anledn. så viii häraf, som af hvad jag i öfrigt anfört, påyrkar jag, att StatsUtsk. må vidtaga sådana utvägar och beslut, alt anslag blifva att tillgå för de af K.
M. uti dess nåd. propos. uppgifna oundgängligaste behof, utan alt påräkna inkomster af indragningar å beful, manskap och hästar af den stående armeen, samt, i följd häraf, 0111 återremiss af dess utlåtande.
Gr. Lewenhaupt, Patrik, uppläste lill prot. följande :
Vid genomläsande af StatsUtsk:s utlåt. rör:de 3:dje hufvudtiteln, har ej kunnat undfalla mig flera anledn:r till anmärkt.:r, hvilka jag anhåller att så kort sorn möjligt få framställa, särdeles i afseende på hvad som rörer beväringen : Den 7 Maj e. m.
Så val viel siätliclne riksdag, som inom den opinion, som ifrån för nationens sanna intresse, liar jag trott mig linna, att den satsen gjort sig gällande, alt natiönal-bevärrns ändamålsenliga danande ej borde förblifva en bisak, nian snarare bringas till en hufvudsak-.
SlätsUtskfS majoritet tyckes ej vilja ernå samma måll- Utsk. bär väl i så måtto närmat sig detsamma, att det föreslagit, det tiden för be v ärts-ex erci s-e 11 mätte förlängas till 21 'dygn; men deremot har -iMk. så mycket betydligare aflägsna! sig derifrån, -dåM det yrkat, att eii stol- del af det befäl;" koni nu linnes orga— uiserad t egentligen i och föd be värm, nem i.
Lifbevär:s-reg:letsoell Hallands bataljons befäl samt 3:dje uiujorer.ne vid indelta armeen, måtte indragas.
En ändamålsenligare organisation för bevärts-corpserna, särdeles för Hallands bataljon, är visst af behof vet påkallad; men att vilja jemka den nuvar. till rätta, medelst total indragning af det befintliga befälet, erinrar mig ordspråket om gumman, som jemkade barnfolen, så alt lion slutligen bröt af den.
Utsk:s antydning att Stockholms stads och läns beväring kunde exerceras af Kongl.
Lifgardets till fot jemte Uplands och Södermanlands regtters befäl, och Hallands beväring af angränsande befäl är väl ett skäl som later, men som icke låter sig göra.
Jag vädjar till en hvar, som känner och som vill känna verkliga förhållandet, om ej de åberopade indelta regttenas befäl hafva fullt upp att göra med deras eget manskap, i förening med den manstarka beväring, de redan hafva sig anslagen; och hvad gardes-regttena till fot beträffar, hafva vi dagligen under ögonen bevis på, att deras tjenstgöring, utan vidare tillökning, redan är tillräcklig, helst då ett af allmänna rösten ofta högt påkalladt biträde af dem till ordningshållning inom hufvudsladen så väl natt som dag ej bidragit att lätta den.
Då nu Utsk. tillika föreslagit en indragning å dessa regtters befäl af ej mindre än 20 officerare och 18 underofficerare, ehuru med bibehållande af samma manskaps numerär; så synes pretentionerna på gardcs-reg:tenas tjenstgöring, lindrigast sagdt, öfverdrifna.
Hallands bataljon beträffar, hade det va^- rit intressant, om Utsk. något närmare ulredt möjligheten af denna bevärts danande, sedan Utsk. föreslagit indragning af allt befäl.
Utsk. anser att det närmaste befäl dertill borde användas.
Det närmaste befäl och det enda mil i tär—befäl, som finnes i Halland, med undantag af det till indragning föreslagna bataljons-befälet, består af summa 2 officerare, nemi. compagni-cheferne för de 2:ne båtsmanscompagnierna i Halland, hvilka torde hafva nog af att sköta om sina 35o rotebåtsman!
Alt återigen taga befäl från angränsande regtten inom 3:dje militär-districtet är just hvad som årligen hittills måst ske, då befälet vid Hallands batal - id2 Den j M a j e. m. jon ej ens till en tredjedel ät' tillräckligt för behofvet; och liar denna af nödvändigheten påkallade åtgärd visat sig lika kostsam för .Staten, sorn tryckande lör de regrten, sorn mast underkasta sig den, ehuru, för alt i dessa hegge hänseenden så mveket som möjligt underlätta oell, oaktadt K. tjenstgöring!-reglementet fö res ki ifver, att vid bevår:s-exercisen skall fullt compagni-befäi commenderas för livart 100 man, det till Halland vanligen endast eoinmenderats fullt compngni-befal för i.)o man.
I full conseqvens med hvad Utsk. föreslagit ruride gardes-reg:tena till fots nemi. att betydligt minska befälet, men i stället lemna deni en .betydlig beväring att dana, hur Utsk. äfven tillstyrkt alt minska befälet vid 3:dje militar— districlels regften.
I hvad mån detta kail lätta Hall ands be värts exercerande af dessa regtters befäl lemiiar jig åt en hvar att besinna Det förundrar mig, alt då Utsk. ansåg nödigt föreslå indragningen af befälet vid Hallands bataljon, det ej på samma gång ansåg nödigt föreslå upphörandet med Hallands bevärts vapenöfning»!', isynnerhet tia Utsk. förutsätter, att det ej är sannolikt, att vi, under nuvar. förhållanden, kunna få krig, och att man i alla händelser, endast med fullt förlitande till nationens frihetssinne, gerna må lemna en sträcka af öfver 20 mil på Rikets vestra kust utan all slags landtmilitär.
Jag har hittills blott antydt de olägenheter, som minskning nf .befäl skulle åstadkomma i fredstid; huru mångdubbelt menligt denna brist på vandt och dugligt befäl —■ tv o vand t oell odugligt är sämre än intet — skulle inverka på väi' iinga annee i den likväl ganska möjliga händelsen af krig, det hunnar jag till eftersinnande åt hvarje tänkande man, ät hvarje fader, hvars unga hoppfulla söner en gäng skola ingå uti bevarais leder.
— Hvar och en, sorn kan minnas 52 år tillbaka, skall rysa vid detta minne oell afstyrka en småaktig hushållning, sorn möjligen än en gång kunde blifva oss lika vådlig.
Med generell hänseende till hvad Utsk. för öfrigt föreslagit, rörrde förminskande af så val aimee som befäl, till vinnande af lättnad i skattebördorna, må det tillåtas mig nämna — 1' egenskap af skattdragande jordägare och innehafvare af så väl rust- sorn rote.håll — att oaktadt jag viii inköpet af denna jord naturligtvis fästat nödigt afseende på möjligheten att kunna utgöra de onera till Staten, hvarmed den är betungad, skulle jag dock gerna se, att någon lindring uti dessa onera, ehuru genom mindre vådliga utvägar, kunde åstadkommas; — men aldrig skall jag med min röst biträda dem, som vilja minska eller förlama kraften hos de krigare, hvars biträde vi i behofvets stund måste påräkna, just för att skydda denna vår egendom, och hvad än mera är, vår nationella sjelfständighet.
— Lika med Utsk., är jag öfver - Den 7 Maj e. m. 3<j3 öfvertygad, att ”det bör kunna påräknas af nationens fri”lietssinne och fosterlandskänsla, att den icke skall sky nå"gon uppoffring af person eller egendom för att försvara hvad 'den äger dyrbarast!”
Jag går till och med så långt, alt om de föreslagna här omnämnda indragningar, och äfven ännu betydligare, verkligen vore af yttersta behofvet påkallade, och, i anledn. deraf, verkställdes; hoppas jag dock, att den urgamla Svenska national-sjelfständigheten ej skulle duka under för främmande våld, så länge tvedräglens hydra ej får insmyga sig uti våra, om ock glesnade, leder.
Om vi deremot linder närvar, förhållanden, genom njugga och ofullständiga försvarsanordningar, men, som man understundom hör, med stora och stolta ord locka och reta mäktiga och krigvanda grannar; om vi genom minskning af den öfvade armeen samt det befäl, som bör dana den oöfvade delen deraf, utan att dertill af nöden vara tvungne, blottställa oss för de olyckliga följder, sådana åtgärder kunna föranleda lill : då äger nationen fullt skäl att ställa oss till ansvar för våra medbröders, våra söners härigenom onödigtvis förspillda lif!
Under den säkra förhoppning, alt Svenska folkets ombud ej vilja utsätta sig för en så betänklig efterräkning, begär jag återremiss af Utskts betänk.; anhållande, alt detta mitt anförande får åtfölja remissen.
Leijonhufvud, Abrah:
Tiden har redan så långt framskridit, alt jag nästan anser det som en grannlagenhet emot det H.
Ståndet att ej upptaga dess tid med något anförande; jag skulle ock tro, att det mesta, som kan sägas, redan är sagdt.
Jag hade ämnat egentligen tala öfver det ämne, som linnes behandladt i a:dra punkten af betänk.
Krigs-hofrätten.
Jag hade velat säga, hvarföre jag bland revisorerne reserverat mig och afstyrkt den ändring, som nu blifvit tillstyrkt.
Jag tror det vara obehöfligt att vidare yttra min åsigt härom, sedan jag hört alt Gr. Lewenhaupt, Mauritz, gjort anmärkt), i samma syftemål ; mig återstår således blott, att förena mig med honom i denna fråga.
För öfrigt får jag tillkännagifva, alt jag förenar mig i Biskop Hedrens reservation, derföre att jag, såsom ledamot i Ekon.Utsk., måste reservera della Utsk:s rätt alt upptaga och besvara de mångfalldiga motioner och förändringar i indeln:s-verket och arme'ens organisation, som blifvit till Utsk. remitterade, och ännu icke der äro afgjorda. Gr. Lewenhaupt, Mauritz:
Det är blott för att besvara en anmärkt), emot mitt anförande af Gr.
Hamilton, som jag begärt ordet.
Om jag rätt fattade hans yttrande, så talade han om det olagliga i bevärts-mansknpets exercis, att det exerceras vid artilleriet, som är värfvadt.
Jag får i anledn. deraf upplysa den omständigheten, alt detta aldrig 0 H. 5a 30i Den 7 Maj e. m. sker, utan till följe af frivillig öfverenskommelse, och att ingen Ur dertill förpligtad.
Frih. von Vegesach, Ernst:
Det torde visserligen hända mig, då jag på förhand skriftligen författat mitt anförande, att omsäga hvad någon talare här förut anfört; men som jag betraktat mitt ämne endast ur militärisk synpunkt, och denna synpunkt lemnar tillfälle att betrakta det från åtskilliga sidor; hoppas jag, att denna omsägelse ej så mycket skall inträffa.
Frih. von Vegesach uppläste derefter följande:
De af StatsTJtsk. i dess utlåt. ang:de reglerm af utgifterna för 3:dje hufvudtiteln föreslagna indragningar och förändringar af så väl den värfvade som indelta armeen, påkalla några väsendtliga vederläggningar.
Jag skall söka att göra dem så tydliga och lättfattliga som möjligt, äfven för dem som icke äro eller varit militärer.
Det är likväl, efter min öfvertygelse, en nödvändighet, att vid bedömmande af huruvida ett lands redan organiserade stridskrafter äro tillräckliga eller icke, samt om och huru de möjligen kunna förminskas eller förökas, att man betraktar dessa i sin helhet och icke hvar för sig isolerad, samt framförallt besinnar, att örn man borttager, hvad man redan äger, utan att genast kunna sätta något bättre, eller åtminstone lika godt i stället för det borttagna, äfventyra!1 man landets säkerhet och nationens sjelfständighet i förhållande till andra makter.
Fullkomligt instämmer jag i en del af premisserna i Utsk:s betänk., och gör det så mycket hellre, som jag vid en föregående riksdag sjelf yttrat några af de åsigter, som der framställas, och deribland: att icke af ett StatsUtsk. med skäl kan fordras uppgörande af en försvarsplan och följaktligen icke heller ett bestämdt reglerande af de stridskrafter, sorn dertill måste användas, utan att sådant endast kan och bör åstadkommas af en Krigsminister, äfvensom att det icke vore "hvarken klokt eller väl beräknadt alt vilja "grunda Rikets trygghet endast på en allmän folkbeväpning, "och ännu mindre att stödja densamma på ett anlitande af "de outbildade national-krafterna.’’
På dessa satser, hvilka jag, fast i andra ordalag, så väl inom som utom detta Hus sökt göra gällande, skall jag till en del bygga min vederJiiggning af TJtsk:s indragn.*s-förslag.
Ulsk. säger vidare, att en armee, inrättad efter landets tillgångar, måste finnas, sorn vöre disponibel alt i tillräcklig styrka hastigt sammandragas på sådana punkter af Rikets kuster eller gransel1, sorn kunna blifva hotade med anfall, samt att samma ai mee bör äga en fredsfot, hvarifrån den må under kriget succesivt kunna utbilda sig till behöflig styrka.
Utsk. medgifver sålunda, att vi måste äga en stående här, men tror att dén disponibla armeen bör äga en fredsfot.
Jag frågar: kan i ett land, som äger en utsträckning i norr och söder af Den 7 Maj e. m. 3g5 ofver 170 Svenska mil, 4-7°° man cavallen ocli a5,ooo nion infanteri, — hvaraf likväl omkring 2000 nummer stå vacanta för musiken m. m. — sägas vara annat än en annee, i högsta måtto på fredsfot?
Ja, mine herrar! den är det till den grad, alt 0111 allvarsamma anfall kunde ske på särdeles många stallen af våra vidlyftiga kuster, skulle jag åtminstone misströsta 0111 möjligheten af ett försvar med sa obetydliga stridskrafter.
Men lyckligtvis låter icke landstigningar, i afsigt att inkräkta med hopp om framgång, verkställa sig på mångå punkter, men deremot kunna öfverrumplingar företagas på så många flera; det är emot sådana, och för att kunna möta fiendens första anfall, innan man ännu hunnit alt successivt låta armeen öfvergå från freds- till krigsfot, som vi så väl behöfva livar enda man af den stående armee vi tili äga.
Efter dessa mina premisser, vill jag nu försöka att punktvis mot detaljerna af Utsk:s utlåt, göra mina anmärk:r, samt för att i dessa vara tydlig och få en någorlunda redig uppställning för mina vederläggningar, vill jag först afhandla de förändringar Utsk. föreslår med cavalleriet.
Utskts projecterade indragning utaf en del af Lifgardet till häst motsäger jag af det skäl, att jag icke kan inse, huru det skall blifva möjligt alt, utan stor våda, reducera en enda man af Stockholms alltför svaga garnison, så väl i afseende på ett yttre anfall, som till lugnets bibehållande inom sjelfva staden, i händelse det verkligen blefve nödvändigt att dertill anlita den beväpnade styrkan; men hufvudskälet för min öfvertygelse, att Lifgardet till häst bör bibehållas, fast under en annan militärisk form, är, att jag skulle önska se det ju förr dess hellre förvandladt till cuirassierer, clt vapenslag, sorn ingen annee utom vår saknar, och sorn hvarje erfaren militär vet på en bataljdag vara af så afgörande beskaffenhet.
Denna förändring synes kunna ske med samma statsanslag, sorn regttel nu äger, då möjligheten att remontera större hästar, så framt man icke vill inskränka sig till en färg, numera icke bör möta något särdeles hindel', sedan hästafveln i Sverige, de sednare åren, i vissa provinser betydligen förbättrats samt tilltagit i storlek.
Att förändra indelt cavalleri till cuirassierer kan icke, utan de rustandes ytterligare betungande, verkställas.
Eder, mine herrar! sorn icke öro eller varit militärer, bör jag kanske vid detta tillfälle upplysa, att det endast är med 3:ne vapenslag man ger och vinner bataljer, dessa äro linieinfanteri, artilleri och tungt cavalleri.
Häraf slutes således latt, alt en väl organiserad arme'e måste äga alla dessa vapenslag, hvaribland af cavalleriet, cuirassierer utgör det vä» seudtligaste.
Jag tror sålunda, att, om Utsk. och Ständerne anse nödvändigt, att någon framställning till Konungen i afseende på detta reg:te bör ske, den då borde inskränka sig till en anhållan, det K. M., ifall Högstdensamme så för Den 7 Maj c. m. godt linner, täcktes med samma anslag reg:tet nu äger låta omorganisera detsamma till tungt cavalleri, hvarpå armeen lider nästan total brist.
Den obetydliga tillökningen, som bär äskas för detta regite, synes, under sådana omständigheter, icke böra nekas.
Kronprisens husarer är deremot det cavalleri-reg:te, hvilket, efter min öfvertygelse, såsom värfvadt, är hvad det bör vara — husarer.
Reg:tet utgör garnisoner i gränse-städer, och anslaget för detsamma synes alldeles icke vara för högt.
Då Skåne dessutom för sitt försvar har behof af vida mera cavalleri, an som der för närvar, finnes, lärer någon reducering eller detachering ifrån detta reg:te icke kunna eller böra verkställas.
Jemtlands hästjägare kunna nu icke afsitta, så länge intet annat cavalleri finnes på en sträcka af nära 100 mil emellan Gelle och Haparanda.
Måhända skulle likväl denna corps kunna återställas i sitt primitiva skick, d. v. s, nedsättas till 100 man, så snart den i Westerbotten tillämnade hästjägare-sqvadron sitter upp och 0:11 något artilleri kunde förläggas till Norrland.
Emot Smålands husarers afsittning har jag icke att invända, så fort en lika eller större styrka af Östgötha Lifgrenadiers-rusthålls-regile sitter upp ; men icke förr bör och kin någon minskning af det nuvar. eavalieriet äga rum.
Hvad föröfrigt förändringar med eavalieriet i allmänhet angar, synes mig för närvar, den enda framställning IJtsk. och Ständerne böra och kunna göra, vara den, att hos K.
M. anhålla om alla indelta husar-regtters förändrande til! dragoner, såsom för de rustande en lättnad, i afseende på den vida dyrare husar-uniformen; en sats, som jag redan vid 1828 års riksdag under en discussion på detta rum yrkat.
Excrcis-sqvadronerne äro för det indelta cavalleriet af sådan väsendtlig inverkan, att dettas tjenstbarhet till största delen beror af dem; de böra således kunna gifvas den fullständighet, sorn är möjlig, och anslagen dertill äro påtagligen för Staten viii använda medel.
Öfvergående nu till infanteriet, tager jag mig friheten för det första fästa uppmärksamheten vid IJtskts förslag om sammanslåendet af de båda g a r d e s-r eg: t e n a till fot, oell den indragning af befäl, som derigenom skulle åstadkommas.
Utsk. tror naturligtvis, att ett sådant sammanslående vore fördelaktigt; jag tror utur rent inilitäriska skäl motsatsen.
Det är visserligen sannt, att, genom Utsk:s förslag, truppen icke till antal förminskades, men deremot en ansenlig del af befälet; och jag har förut antydt min öfvertygelse om Stockholms alltför svaga garnison, i händelse nf ett fiendtligt anfall, hvilken öfvertygelse det bör vara lätt att bibringa hvar och en annan, 0111 man vill besinna, huruvida det verkligen vore möjligt, att med en garnison af 2000 man — ty artilleriets styrka beräknas icke annor - Den 7 M a j e. m. 397 lunda än efter pjecernes antal — kunna afslå en coup de main eller ett s. k. ströftåg af några tusen nian på Stockholm; något sorn bland krigsföretag säkerligen förr eller sednare kommer i fråga.
Vid ett sådant tillfälle måste naturligtvis en stor del af den arbetande classen, äfven den sorn icke tillhör bevärtn, tillika med alla bär vistande afskedade soldater etc. etc. beväpnas.
En nödfallslrupp, om jag så må uttrycka mig, är på detta sätt visserligen en möjlighet att i hast erhålla; men befäl till densamma, — hvar tager man della, då sådant icke förut finnes?
I behofvets stund, och isynnerhet med en oöfvad trupp, är ett öfvadt befäl den enda borgen för möjligheten af stridens lyckliga utgång.
Det är sålunda, efter mitt begrepp, alldeles omöjligt alt kunna reducera någon del af gardes-regrtenas befäl.
Mig synes derföre bäst vara att åtminstone ännu låta dem förblifva sådana de äro, samt vid detta tillfälle icke vara alltför njugg i beviljandet af ett par tusen r:dr till reglerande af deras löningsslater.
Dessa garden öro i alla fall en typ för armeen; och den täflan, som dem emellan uppkommer, derigenom alt de äro ställda på rine regtten, är ingalunda alt förbise.
Elter ett lyckligen afslaget fiendtligt anfall på Stockholm, är jag säker, att nationen, långt ifrån att ångra, skulle med glädje och tacksamhet påminna sig den uppoffring, sorn densamma under fredens lugn gjort på dessa sina garden.
Hvad L i f b e v ä ris-r e g:l e t s befäls-indragoing vidkommer, så äro skälen deremot så militäriskt riktiga och väl utförda uti lii'
Tersmedens reservation, alt jag för min del ingenting annat har att härvid tillägga, än att jag icke nog kan förundra mig öfver, att sådana argumenter icke förmått att inom Utsk. göra sig gällande.
Wermlands fältjägare, hvilka äro organiserade efter som Sawolax-jägarne voro det af Sprengtporten, är den stående trupp, som onekligen kostar Staten minst, och som, sedan de numera till det mesta rekryteras inom provinsen, och sålunda borde bestå af välfräjdadt folk, är den, som just i anseende till beskaffenheten af sin organisation, efter min öfvertygelse, vore den mest passande alt införlifva med bevärtn ; emedan en beväring hos oss, äfven då vi kunna närmare öfvergå till utbildande af delta systeme, nödvändigt måste organiseras ungefär på samma sätt med Wermlands faltjägare; skilnaden blifver då endast, alt dessa sednare tagit värfning, och de andra icke.
Dessutom vore en indragning af 600 man, hvilka man äger för så godt köp, samt till det mesta goda skyttar, alltid en högst känbar förlust, synnerligast när man besinnar, att utåt hela vestra gränsen icke finues annan egentlig jägare-corps än denna; jag afstvrker derföre, på det högsta, delta regttes indragning. 3gS D c n 7 31 ;i j e. m.
Äfven TI ;i Ilands bataljons beful anser jag icke kunna eller böra indragas; det är, mine herrar! framför allt befäl vi behöfva, för att en gäng kunna dana vår beväring; och huru skulle sådant finnas, om vi började med alt draga in det ena efter det andra?
Af dem som yrka utbildandet af hevärts-systemet är det i högsta måtto inconseqvent alt yrka någon reducering af befäl, emedan deras lära just är oell måste vara, att, hafva vi befäl, nog få vi trupp.
Af indelta infanteriet lärer, innan man fått en bestämd och verkställbar plan för utbildande af bevärts-systemet, hvilket hos oss ännu är förknippadt med stora svårigheter — och hvVket infanteri, till sin olycka och ti 14 det mesta för sina här ganska ofta benämnda musik-bataljoner, redan håller omkring 2.000 rotar vncanta — icke med skäl så väl i afseende på vårt militära som politiska intresse kunna reduceras en enda man.