Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domare nägra reglor, hvarefter be ha« de sig att rätta, k fall nägra hit hörande mäl skulle förekomma; och i bet fallet anser jag för min del i § de sista g ruderne undantagn- kikwäl, samt hel» det stället som i 5 § innehälleS emellan radrrne: att l) marken sädana dra q rc. och för Statens lugn synbara nodwändighet, af närvarande projeck utgöra ben mest tillräckeliga och säkraste borgen för ben fä naturliga och billiga rättigheten som kallat Tryckfrihet.
— Dock torde kanske wär Nation ännu icke wara mogen sören sä Vidsträckt frihet! kan hända fine ne- här i Landet ännu för mänga som tro att ett tvänglöst yttrande af mrnniskanS intellectuella krafter skulle föra oh gerad i klorne af de rysliga spökena Jaeobini-m och fritänkeri, och som dylika svaga hufvuden utgöra mängden, torde man ännu kanske blott böra tänka pä att bereda dem kill antagandet af en högre frihet» och; det afseende» torde ännu en förordning wara nödig.
Man kan icke neka att j betta fall närvä, rande pro-eet wida öfwerträffar alla föregäenbe ho- ost promulgerade författningar, och i synnerhet är att berömma derföre r:o att ben öfver allt snarare försöker ott bestämdt uppgifva allt hvad man vpätalk fär löta trycka, än förbjuda wista ämnen att vidröra-; Slott den tilläter anonymitet; z:o att ben hädanefter uphäfver nödvändigheten af privilegier, ty jag bör väl som Författare likasä wäl njuta skydd, för denna min personligt ägande rätt som för mina öfriga, utan att kehöfva dels tigga och dels köpa mig till ett nytt certifikat härpä; och 4:0 framför allt derföre att Boktryckaren blir i fall af ätal, sä snart Författaren kan uppgifva-, befriad frän allt answar och allt straff.
— Men med desta goda egenskaper äger ben äfven inskränkningar, som icke stä tillsamman med ben enda Karms.principrn, hvarefter en Tryckfrihet--Förorbnin - Den 12 October. 416L -z en säban stall wara, bör sammansätta», den nemi. att bereda allmänheten dertill att ju förr ju heldre kunna umbära någon dylik instränkan. de förordning.
— Med Ridderstapct och Adelns tillätette torde jag än fä anföra nägra mera speciella anmärkningar wid detta project. I 2 Mom. af 2 § stadgas en Theåker-Censur bestående af twänne willre män, till hwilka alla Dramatiste stycken frän Landsorts - Thcatrarna böra insändas innan de fä spelas.
Och till hwad ändamäk; Jo, till GpräketS wärd, Lagarnes och SedernaS helgd!
För min del anser jag denna för en alldeles öfverflödig inrättning, 1§ dä ett Skädespel är offentcligt och säkedcS för hwar man tillgängeligt lärer ingen Theåker - Directeur gif, was sä förryckt ati han framstäkde nägon ting ständeligt och brottsligt för en mängd människor ibland hwilka han kunde hafwa mängfakdiga angifware.
Och iste brftär allmänheten l Landsortcrne af sä okunnige och sedeslöse warelser att icke ätminstone nägra stulle stötaaf ett mot Lag och anständighet, stridande skädespel. Hwad Spräkets wärd angär, sä är det Författarenensak, han mä nu läta trycka eller uppföra sin pjece» och lider det wida mindre af ett SpräkfelS stycktiga upprepande pä Theatern, än af dest fbrewigande i en h»k.
Jag kan säledes icke begripa att följden af den, na Theåker - Censur kunde bliswa nägon annan än den, att den Oramatista konsten twingades akt fins hälla sig wid en wist gifwen tablatur, ett resultat sä, lebes, dels sä till sin princip falskt och dels sä puerilt att Riksens Ständer wisst icke lära wilja gifva sta sanktion härö. I z Mom. af 7 § päbjude» att ingen för» säljning af nägon bok mä wara tilläten förrän
,tk exemplar förut blifvit inlemnade till Hof«Can-krr-^ EM Den is Octsber.
Embetet, eller ben som a samnia EmbeteS wäctnar äger att taga kännedom af hwad fran trycket utgifweö.
Hwartill skall denna inrättning som har sä mycken likhet med Censur, wäl egcnteligen tjena?
Att detta kan hafwa menligt inllytande pä bokhandeln och ge anledning till mängsalldiga chikanrr, det begriper jag; men att det skulle kunna bidraga till nägot godt eller nyttigt kan Zag ätminstonc icke inse.
Men en högst besynnerlig inskränkning, en inskränkning som ingen skulle kunna gist wara gjord af ett sällskap >f Litteratörer finnes i i Mom. 4 Z strifter lika fom rc. — Hwad säger Ridderskapet och Adeln härom? —^
I en tid dä man warit angelägen om, att sä mycket som möjcligt i borgerligt afseende upp» hälma alla med billighet och tidens upplysning icke förenlig- uteslutande rättigheter, i en sädan tid will man införa detta Skrätwäng i Litteraturen.
Jag har med noggranhet gcnomgätt flerfalldiga privilegier, förunnade ät Förläggare, Författare och Journal - Redacteurer i flere Länder, men alldrig funnit att nägon Regering, eller nägon Corporation trott fig det tillständigt wara, att härmed förbjuda annat än eftertryck af den privilegierade skriften, ätminstonc icke, nägon annans försök att uppgifwa ett bättre arbete i samma form eller ämne Snarare har hwarje upplysning älskande Regent med nöje sett den täflan som flere tidskrifter emellan kan uppkomma, och har man alltid i andra Länder, och äfwen fordomdags här, öfwerlcmnat ät ben bästa skriften att genom förwärfwande af allmänt tycke, skaffa fig sjelf ett ädlare privilegium. —> Och hwad blir följden af denna författning?
— Jo den, att i fall en i alla afsecnden dälig Litterair Journal hade redan kätt eller framdeles skulle förstä att skaffa fig ett privilegium, sä skulle detta fuskeri i wista tider ensamt fortfara att förrycka allmänhetens länke, sätt Den 12 October.
416g sätt och förskämma betz smak under hämmandet af alla widare bemödanden till nägot bättre.
Wängen tordr icke anse denna omständighet som sä wigtig, men jag anhällcr och uppmanar alla att tänka häröfiver, och jag är säker det hivar och en skall finna denna saken som jag.
Och hoppas jag derföre att hwarje om wär Litteratur män man förenar stg med mig att pika ändring i detta moment, att yrka det alla uteslutande rättigheter, alla inskränkande privilegier mätte för alltid afskaffaS i wärt Lärdomsrike.
Herr k o tfiIi 6 b, Larl krestine, började uppläsningen af ett dictamcn, men afbröts af en Deputation ifrän det hkdcrwäida Bonde - Ständet, hwilken anmältes och infördes, och förmälde Riksdagsmannen ^Vesling, hwilken densamma anförde, att BondeStändet antagit de ifrän Constitutions - Utskottet inlemnade Förslag till Wal - Act, Swea Konunga-försäkran och Thronfbljarens försäkran.
Äfwenledcs tillkännagaf han att Bonde - Ständet bifallit Stats-Utskottets utlätande, rörande de af Riksgälds - Contoiret gjorda utläningar.
Slutcligcn förklarade han Bonde, StändctS erkänsla för ben af Högloft.
Ridderskapet och Adeln, sä wäl som de öfrige Ständcn, detta Ständ bewisade ynnest och wälwilja genom tilldelande af en lika omröstnings-rätt i Banco-ärendcr.
Dcputationen*afträdde, och H e r r K 0 t fiIiek» fortfor att uppläsa följande dictamcn:
För att med urssillning och redbarhet kunna granska ett ämne af sadan beskaffenhet som en Tryckfrihets - Lag, fordras grundcliga sä wäl LItteraira ion» Juridiska kunskaper.
Häraf kan jag ej berömma wig, och en af trägna göromål upptagen tid har dessutom icke 4170 Den 12 Octöber. icke Mätit mig ingä utl ett fullkomlig granskning af det förslag till til Tryckfrihets»Förordning, som genom Högloft, (konstitutions - Utskottet blifwit Riksens Stän» der fbrelagbt.
Med känslan af min ringa förmäga, och lifligt pSminnöndc mig, att detta förslag är utarbekadt af Män, utmärkte för snille, kännedom och ivid» sträckta kundffaper, wägar jag derföre endast i allmänhet yttra mig deröfwer» Dä Högloft.
Eottstitutiotts - Utskottet tillkänna» gifwik sitt twifwelsmäl huruwida detta Förstag i oms ständigheterna af dc§ utförande och tillämpning ägek all dett fullkomlighet ett fritt Men bestämdt bruk af Tryckfriheten synes nordra, tror jag betta twifwei äga alk grund, och wara ett träffande ehuru öfwerfcende generell omdöme om betta arbete.
Detta project är efter min tanka en widlöftig Wilosophist afhandling, rörande hwad uti en Tryckfrihets-Förordning, enligt det individuella begreppet derom, borde innefattas, men. jag twiftar att det nu bflvercnsstämmer med det allmänna begrepp man gjort stg om en bkifwande Tryckfrihets»Lag och ben form
Matt hittills gillvik ät Swensta Lagen- Ett Tryckfrihets - Lag skiljer stg till mänga betar »frän andra Lagar; men jag tror akt samma änbamät skulle winnås om man ivid bc§ författande bortlägger alla, om jag fä mä säga, kärda Uttryck, och 4 möjligaste mätko bi» bchäller tvär för alla begripcliga Lagstylr
Ett grundlag bör wäl wara begripcljg för bäde ben tärde och mindre kunnige, för den upplyste och mindre upplyste Medborgaren.
Ut! detta förstag nyttjas flera nya orö och inwecklade Meningar, som icke af alla begripas och innefattar pä wika ställen, kill Lagens förswar, öfwerflööiga tillsattser, som kunde uteslutas eller pä annat sätt Den rs Oktober. 417! sätt pttryckaS.
Ibland de »vilkor eller förbchäll för »anken- offrnteliga uttryck, hwilka antingen säsom 0, Umbärliga Lagar mäste erkänna- eller säsom gagnelig» författningar antaga-, twiflar jag att en Theologi!?
Censur nu mera kan eller får räknas; och srägar hu« ru denna Censur kan stä tillsamman- med Regering-, Formen- 86 §, ber Tryckfrihet förklaras wara hrvar> je Swensk »nans rättighet att utan nägra af den offenteliga magten L förwäg lagda hinder rrtgifwa Skrifter.
Om ock denna Censur endast anse-innefatta afseende pä Skrifter hwilka ex olkcio författas och utgifwas» och nägra mihbruk af bensöm, ma icke skulle wara att befara; sä kunna likwäl nägra gällande och med Regering-, Formen förenliga stäk för dest antagande icke deraf hämta-.
En Censur för Theatern anser jag för smaken och sederna högst nyt» »ig, men dä betz uppstgk endast fick utsträcka- till de pjceer som uppföra- icke till deras tryckning, hwarfbre stall den dä i Tryckfrihets,Lagen fä ett rum» dit ben f dylikt hänseende icke hörer.
— Härmed kan ju för, fara- pä sätt hittills warit brukligt.
En Censur eller uppsigt öfwer Oisputationer ök vtwifwelaktigt Nyttig och äfwcn nLdwändig: men hörer en sädan Censur till Tryckfrihet-»Lagen t derpä twiflar jag, och tror att denna Censur bör finna sitt rum i Akademiska Constitutioner och att FacultcternaOceaner hädanefter som hittills böra urskilja ämnenat
Mer och mindre duglighet samt deras öfwerensstämmel, se
Med i fräga warande Lag, hwarfbre de stä till an» sivar, men kunna enligt öspriten af Tryckfrihet icke hindra Oisputationer- utgifwande, säsom afhandlingar Lfwer witza ämnen, med Författarens egit answar för dera- lnnehäll.
Ve 4172 Der; 12 Oktober
De (^3lus-som blifwit Upptagne säsom de der till högsta eller lägre graden böra anses innefatta brottsligt bruk af Tryckfriheten äro enligt min tanka till. största dclcir fullkomligt rätt bestämda och träffade,' samt dea i grundlagen, med förutsättning af det rätta bcgrcpct om frihet, hwar och en tillagde rättighet att offentlig göra stna tankar, icke derigenom förnärmad.
Grunderna synas wara allmänna Lagen och de hindra swärmeriels och partik - andans skadliga »verkningar.
Likwäl wägar jag yttra den tanka, att Lagens bud kunde i wista fall tydligare bestämmas och gifwas en till förbrytelse mindre uttydande kraft, pä det ett. fritt men förnuftigt omdöme ej mä till stn w.crknings-förmäga instränkas inom för tränga gränser. . ..
Majestätets helgd bör icke kunna störas, Konungens Person bör wara fredad för alla offentliga anfall sä wäl ak den enskilda som allmänna illwilljanr Lagarncs efterföljd, ordningens bibchällande och hela Statens beställd beror deraf. 4 M.om. af Z Z bör sälcdcS otwifwcloktigt i Tryckfrihets - Lagen äga ett runi.
Men stadgandet i detta Moment gifwer mig anledning fräga, huru längt en-Historie - Skrifware, eller hwarje annan Författare mä wara tillätit, att utsträcka sitt omdöme om en afleden Konung? hälst Z Mom. af 4 § i detta afseende icke innchäller nägon bestämd föreskrift:
Man berättar att under förra Konungens Regering, blcf en Person dömd till högsta kroppsstraff för nägra sörklenliga uttryck om en afliden Konung, ett straff svin synen nog härdt.
Utur 7 Mom. af samma § torde utan fara kunna uteslutas dcn nyugkn timadc Regerings-Förändringen.
Ingen redlig Swensk finnes, som icke inser ^ " att Den 12 October. 4173 att den räddat Fäderneslandet frän en annars ound» wikelig undergäng, och om nägon emot förmodan skut» le yttra sädana tänkesätt derom» hwarigcnom det all» wänna lugnets störande bercddcS, sä innefattar ju bäde detta moment särskild och förslaget till Tryckfrihets» Lagen i allmänhet tillräckeliga stadgande» att förhindra de möjeliga skadliga följderna deraf.
Did bestämmandet af hivad som j allmänt tryck skulle fä utglfwas, torde emot 1 Mom. af 4 Z kunna anmärkas, att bet däruti gjorda förbehöll till deras förmän, som hafwa uteslutande rätt till wista Journalers, Dagblads, m. fl. dylik? skrifters ntgifwan» de, kan tydas wara oförenligt med Tryckfrihetens fria ätnjutande, eller allmänna upplysningens befordrande, dä emot innehällct as ett gammalt Privilegium, det icke skulle wara tillätet utgi^wa ett D gblad eller en Journal af redbarare nytta, än det innehafware» af detta Privilegium ästadkomr Männe icke Lagen hät borde mindre 'inskränkt och tydligare bestämma sin wilja!
Hivad ut! 7 § fbr Domare stadgas, wisak, jemte det hela af denna Författning, att man enligt det fattade begrepet om Tryckfrihetens utöfning, sökt en st gS fullkomlighet.
Men jag twiflar att answars» skyldighetcn i allmänhet är noa klart och till ordalydelsen tydligt bestämd.
De wädliga och mindre behag» liga orden, pröfwe Domaren, äro nog ofta nytt» jade, och oagtadt man synes lika som Uppbjudit alla krafter, för att noga bestämma gränsen fbr hans till» görande ätgärd, skulle sä wäl Domaren som Åklagaren ofta kunna utfinna tillfälle att mistbruka och till chican uttyda Lagens föreskrift; »estutom för jag fräga huru Riksens Ständers Justitie - Ombudsman, som Tredje Band.
N:o 195. skall 4!74 Dcn l2 October, stall äga att äklaga hwad mäl som hälst, bör förhälla sig i dcn händelse han funne Lagen orätt och egerrwilligt tillämpad och Tryckfrihets Commiten, där han är Ordförande, förut bade afgifwit sitt utlätande:
Skall han bfiverlämna mälets utförande ät Justitie» Cancelleren, eller kan han sjelf utföra dets Hwad förfogningen till nödig »vaksamhet anzär,har jag fästat min uppmärksamhet tvid 2 Mom, i 7 H, svin handlar om uppgiften af Författarens namn till Boktryckaren, här säges: BestnneS namnet orätt hoS Boktryckaren angifwit, sä att rätta Författaren bortgjömt srg under en an» nänö gerson, yppe denne sistnämnde inför
Do» maren skriftens werkliga Författare, samt styrke stn uppgift med fullgiltigt bewis, eller stan» de sjelf hela answaret:
Jag mäste upprigtigt bekänna, att jag wid första päscendct icke kunde inse nägot rimligt ändamäl härmed afseS; men wid nogare betragtande tror jag mig finna en enda möjlig hän» dclse, dä detta stadgande synes anwändbart, nemligen om anledningar förekomma, att twenne Personer wörö i connivcncc och gemensamt brutit emot TryckfrihetsLagen.
Men om nägon med eller utan afsigt, uppgifwer annor mans namn, som icke äger den minsta kännedom om den äklagade skriften, skall dä benna 0- skpldiga och om förbrytelsen alldeles owetande Person derföre tilltalas och lagföra-.
Ofwannämnde före» skrift giswer ätminstone tydlig anledning till en dylik orimlighet. Wid z Mom. af samma Z torde kunna göras den frägan, hwad är wäsentliga ändamälet med in» jändai-det af cit exemplar till Hof - Cantjlern af alla skrifrrr som ukgifwas eller till den, som i Landsorter ne - Den 12 October. ne, ä samma Embetcs - wägnar, äger akt kaga kännedom af hwad rfrän trycket utgiswcs?
Detta stadgande innefattar ett, ehuru mindre wcikligt, dock till uttydande obehagligt band pä Tryckfrihetens utöfning.
Enligt min tanka borde afsigten härmed tydligt bestämmas och hela Momentet förändras pä ett sätt, art det icke mätte anses stridgnde emot Regerings - Formell.
Ätwen borde här funnits bestämdt hwilka Personer i .
Landsorterne öga akt med uppstgtcn af hwad som.frän Trycket utgifweS hafwa befattning, t. ex. wista Lärare wid Gymnaster och Skolor; Min ringa Juridiska kunskap tillätcr mig icke att ingä uti granskning af det föreslagna Rättcgängs. sältet, men jag tror att det i allmänhet äger mycken fullkomlighet, ehuru en och annan anmärkning skulle kunna göras emot wista punkter, äfwcn som emot de föreslagne bestraffnings - sätten och böter.
Det Utskott, som har sig uppdragit granskningen och utarbetandet af Rikets Grundlagar, lärer icke undcrläta, att med den urskillning och noggranhct ämnets wigt fordrar samt den skyndsamhet, som är sä nödwändig, utarbeta och till Riksens
Ständer inkomma med ett egit förslag till i fräga warande Grundlag, dä det nu insände project samt de derwid gjorda eller blifwande anmärkningar torde kunna tjena till ledning för dest mödosamma arbete, och dä bör man förmoda att ändamälet med denna
Lag skall till stna gagncliga wcrkningar säkert uppfyllas.
Emedlertid torde, den förcbräelse kunna mig göras:
Upphäf diei icke tili Domare öfwer andras arbete, innan du sjelf kan åstadkomma ett fullkomligare; men jag swarar,Det är hwarje Medborgares pligt att pä den platö han jnnehafrver söka att gagna; och detta har warit min afsigt, e) den att utmärka mig som Criticus. 4176
Den 12 Octsber.
Herr »kLeijsrltsm, solum kstmclrlcz hade inlemnat ett bictaiuen, hwilkct upplästes sä lydande:
I anledning af det af Högloft.
ConstitutionsUtskottet lill Riksens Ständer bfwc> lämnade. af en särffild Committé utarbetade fdrflag till en Tryckfrihets - Förordning, anhäller jag att wid en och annan § fä göra nägra anmärkningar: 1 § Deri stadgas: — ''Likasä ware för skrifters ' "utgifning intet widare hinder genom behof af serskilr ''de tillätelser eller Privilegier, nemligen i allt hivad ''ej emot andras redan fbrlänta uteslutande rätt, stri"digt wara kunde; BörandeS likwäl hädanefter, "en sadan rätt ät ingen widare förunnaö."
Om det i 6 § lofwade Reglemente tillräckeligt försäkrar
Författaren för eftertryckning af sitt utgifna arbete, sä blir vfwanstäende stiftning emot särskilda Privilegier riktig; men annars är uteslutande rättighet för nägon witz tid, i mänga fall en tjenlig ersättning för någon anwänd större möda.
2 Z Cheologiff Censur päbjudcs sälunda; att skriften skall, innan tryckningen bfwerscS, af nägot Consistoriuiu och ej fä tryckas utan dest pätccknadc bifall.
Detta synes icke sä alldeles wäl instämma med ConstiklUioncnS allmänna och owillkorliga föreskrift j ämnet, och synes dcrsöre förtjena att widare pätänkaS.
Chester-Censur af Pjecer som uppföras, sträcker sig dock icke till tryckningen deraf.
3 Den 12 October. 4177 I säbant fall spncs ben ock icke ens hira till Lagen om Tryckfrihet, och torde derföre kunna och böra uteslutas.
Censur af Disputationer, är icke annat än en Mäst reS bfwersigt af Lärjungens försök och bök wisserligen tillätas. Z. Z.
I Mom.
Ibland brottsligt bruk af Tryckfri, heten förekommer, först:
Hädelse emot Gud, närmare bestämdt säsom ett genom sjelfum utt-yckcks grof, iva och afstywärda lydelse rysligt smädande -af det högsta Wäsendet och anses böra straffas efter l Cay. r § Missg.
Detta Lagens stadgande, har den egenskapen, att fela mot alla principer för Lagstiftning; ty först förutsätter det ett brott, som icke är bestämdt, och allörig kan blifiva det.
För det andra finnes häruti allt rätt förhäl, rande emellan brott och straff alldeles uraktlätit; ty wid första efterstnnandet, wisar stg brottet wara ett uttryck af fullkomlig galenskap och att förbrytaren är af en utswäfwande elakhet.
Men äger nu nägot Samhälle rätt, att taga lifwet af en galning, eller stall ett elakt lynne, dä det icke strider till företag af wädlig natur för SamhällS - freden, straffas med döden?
Är icke instängning i betta fall, bwad Lagstiftaren högst kan och bör stadga?
Akt straffet är bibehällit i tvär Lag, helvisa? intet för betz enlighet med principen för all Lagstiftning; och wärk tidehwarfs upplysning kräfwer rättelse i sä pälageligt misstag.
Det är icke tro - Den 12 October. troligt att brottet nägonsin blifwit begängit i Wärl Lind, åtminstone alldrig si bestraffadt, och hela
Mos wenkel, sadant det här är intagit, kunde utelämnas, utan att m^n dermed befarade nägot för Samhällets sä?c'det, äfvensom intet winnes med att det är i Tryckfrihets - L gen intagit.
"Förnekelse af en Gild, ett tillstånd, elter det« ''tg och al nägon.af Christna troslärans hufwudgrunäro brott som böra straffas med Etthundrade ''R:d. böter."
Man will västä, ehuru bet likwäl icke kan medgilwas, ätt det kan finnas en menniska som har full rxffkcstons - och omdömes - förmäga och ändä nekar tillmarelsen af en Gud — Om sä skulle wara, sä är en sidan icke omwänd med den stadgade plikten» och han förför säkerligen icke nägon i ett wäl styrdt Samhälle.
Att LäranS trosgrunder skulle behölwa stödaS al en grof Intolerans, lär icke märt upplysta Presterskap medgifwa.
"Lllt klandrande omdöme om ben ^wid närwarande Riksmöte antagna Stats - försatts "ning, hwarigenom rc. rc. straffas med Twä ärS fängelse ä Fästning."
Hwad i fig sjelf är rätt, billigt och pä skäl grundadt, behöfwer icke skyddas af en Lag, som förbjuder publikt omdöme deröfwer.
Successions - Ordningen är ju en Grundlag, den äger, om sä fär sägas, en ännu hhgtidcligare rätt att fordra lydnad, äi, andra Lagar, och ben mäste wara en Narr, som bjuder till att bestrida desi förbindande kraft, men det kunde ju wara en möjelighet, alt i betta Politiska ämne - Den 12 cpctober. 4'.79 ämne, en mening kunnat och kan wara alldeles emot den antagna, och denna mening till äfwentyrs hafwa bättre grund; är det dä ett brott att hafwa yttrat den r Dernäst:
"Allt pktrande om de öfrige delar af "samma Statsförfattning, som icke inskränkts till en "loflig och foglig framställning rc. rc. straffas med "66 R:d. Z2 ss."
Detta Moment synes blott röra framställningssättet, men i hwad ämne som hälst, är ju en otillKärlighet deruti, nägot som bör förekommas- eller ock rättas, äkwen genom en Lag, NV. sa wtht en >ll.ag häruti kan anwandaS; men att en otillbörlighet k framställnings, sättet äf anmärkningar emot
Grundlagen skall anses nägot mera betydande än en sädan! andra allmänna fall, lärer komma as det misstagna bearepet, att denna kräfwer wördNaD.
Lc^enS o« willkorliga kraf är lydnad, äfwcn om ben är oriktig, men att fordra af mig »vördnad' för en orimlig, är ju en allt för sträng fordran.
Författaren full af loyautö och wälwilja har deraf blifwit hänförd att antaga en term, som icke är sciaeguat, men den jag är säker han utelämnar sä snart han närmare efterstnnar det.
Dernäst:
"Skändeliga omdömen och yttranden "angäende Monarkist Styrelse, eller Regerande Magt ''i allmänhet."
Det är här som i de fbregäende delarne af Momentet, blott sättet att uttrycka stg. som är frägan; men är nu ett Oändeligt omdöme och yttrande - Den 12 Octsber. trande nägonstn annat än straffbart?
Hwarföre bör bet dö, just t dcpa fall, wara framställningssättet, som stall sammanblandas med ämnet?
Lagen, som är i stg sjelf det mäst starka wi göre ost begrep om, i uppställ» ningen af Samhälls - Styrelse, bchbfwer ju icke det wärn wj wansigen lämna ät swaghctenf
Hela detta z:dje t^lloment med alla betz Tre delar, tror jag icke allenast kunna, utan ock böra uteslutas ur Tryckfrihets» Lagen, men om pä samma eller nägot annat tjenligt ställe, en förfogning stukle kunna anbringas, af sädan tcndence att den i nägor mätto kunde förekomma otillbörlighet i allmänhet i stil och uttryck, sä wore en sädan anstalt wiKcrligen god, men om det kan stadga- bestämd
Lag i ämnen af sä mycken varialp, det tvide ännu wara ett problem» 4 Mom, Hell annorlunda förhäkler det stg !
Hwad är ämnet för detta Moment, Konungen har en dubbel helgd, bäde en personlig och en för Majestätet:
Man äger rätt, och stundom skyldighet att yttra ett klandrande eller ogillande omdöme om en Lag, äfwen Grundlag; men icke sädant om en person för dest enskilda handling.
Denna skilnad mäste antagas, om man annars will följa nägon princip i ämnet.
En Embetsman- handling i utökningen af stn Stagna Commisston, är likaledes under allmänna omdömet, men Konungen är icke Embetsman.
Han är Representant af hela Samhället, hwars högsta magt
Han utöfrvar efter den Z»ag Zoiktzt stg gifwit, och nödwändigheten att omkläda denna högsta Person med en Absolut helgd, ligger i sakens natur.
Konungens Gemäl, Lh-onföljgren, och de öfrige höge Personer af Konun, ' ga.
Den 12 October. 4>3l gahuset äga rätt till samma helgd, mm bet är osta sel att sammanblanda personer och saker: