Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hautboist-bostället Ingeshult vid Elfsborgs Eeg:te till plats för en Folkskola i Seglora församling af Elfsborgs län.
N:o 133, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de öfverlåtelse på Jerlåsa församling af Kronans rätt till Danaarf efter Seraphia Lindskog.
N:o 134, i ani. af väckte motioner angående förändradt sätt för utgörandet af koppartionde-anslagen till Kyrkoherdarne i Nöbbelöfs och Ottarps Pastorater i Malmöhus län.
N:o 135, i ani. af återremiss å Utlåt.
N:o 137, i ani. af väckt motion om utbyte af åtskilliga Hä radshöfdinge-boställen inom Elfsborgs län.
Propos. ang:de Landshöfdin garne Frih. E. F. von Kraemers, Gr. G. E. Frölichs och Gr. P. A. Lewenhaupts bibehållande vid deras rätt till framtida pension från Arméens PensionsKassa. 68 Den 10 Oktober.
N:o 139, i ani. af väckt motion om anställande af en full ständig inventering å Flottans förråder i Carlskrona.
N:o 110, i ani. af väckta motioner ang:de den åtskilliga hemman åliggande dagsverks-skyldighet till kungsgårdar och andra kronolägenheter.
N:o 141, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om anslag till bestridande af kostnaderna för Sveriges deltagande i en blifvande exposition i Paris af race-djur och landtmauna-produkter.
N:o 142, i ani. af väckt motion om uphäfvande af skatt å socken-allmänningar.
N:o 143, i ani. af väckt motion om anslag till aflöning åt 2:ne tolkar af Finska språket inom Norrbottens län.
N:o 144, ang:de statsbidrag för beredandet af en förbättrad kommunikationsled mellan det inre af Jemtland samt Norirge.
Bevillning sUlskollel: N:o 26, i ani. af ytterligare återremiss af vissa delar af Betänk.
N:o 10 ang:de Tullbevillningen, äfvensom af Betänk.
N:o 24 ang:de tullbestämmelserna för artikeln bränvin och sprit.
Besvärs- och Ekonomiutskottet : N:o 116, i ani. af väckta motioner ang:de omarbetning eller ändring af K.
Stadgan för Rikets allmänna ElementarLäroverk d. 14 Aug. 185 6 m. m.
N:o 117, i ani. af väckt motion om förklaring af 2 mom. 11 § i FolkskoleStadgan, i fråga om FolkskoleLärares pensionering.
N:o 118, i ani. af återremiss af Utsk:s Betänk.
N:o 119, i ani. af återremiss utaf Betänk.
N:o 99, i fråga om ändring af HandelsOrdmn d. 22 Dec. 1846 m. m.
N:o 120, i ani. af väckta motioner om utfärdande af kungörelse, innehållande föreskrifter för resandes anteckningar i dagbok; samt N:o 121, i ani. af väckt motion rörande SeglationsOrdmn d. 15 Maj 1843. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 3 e. m.
Den 14 Oktober. 69 Onsdagen den 14 Oktober 1857.
Justerades 7 prot.-utdrag för den 10 dennes, samt Pleni-protokollet för den 6 sistl.
Upliistes ett af Frih.
De Geer, Louis, inlemnadt sålydande Memorial:
Som tjenstegöromål påkalla min afresa från liufvudstaden, anhåller jag vördsamt, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom ledamot i Const.Utsk. R. o.
Uplästes jemväl följande af Ilr Bildt, Knut, inlemnade Memorial:
Af enskilta angelägenheter förhindrad att f. n. bevista Riksdagen, får jag vördsamt anhålla, att med bibehållande af min riksdagsmanna-rätt få afsäga mig det erhållna förtroendet att vara ledamot i Bevilln.Utsk. och bänkman i 14:de Afdelningen. R. o. Ad. lemtiade äfven härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda för att utse en ledamot i Const.Utsk. efter Frih. De Geer oell en ledamot i Bevilln.Utsk. efter Hr Bildt.
Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att på föredragnings-listan för i dag blifvit uptaget LagUtsk:s Betänk.
N:o 46, i ani. af ej mindre K. M:s Nåd.
Propos. angrde utvidgad religionsfrihet och vissa dermed gemenskap egande ämnen, än äfven särskilda dermed sammanhängande inom KiksSt:n väckte motioner; men att, enligt ankommet prot.-utdr., BorgareSt. likasom R. o. Ad. beslutat, att gemensamma öfverläggningar af samtlige RiksStin rör:de detta ärende borde ega rum, och Hr Gr. o. Landtm, derföre finge hemställa om R, o. Ad. behagade besluta, att nämnde Betänk, ej må ytterligare föredragas förrän de gemensamma öfverläggningarne i ämnet blifvit afslutade; hvilket bifölls.
Föredrogos ånyo och i ett sammanhang enl. derom förut fattadt beslut, Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 3 och 7 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 112, i ani. af väckte motioner om vidtagande af åtgärder för utfärdande af nya krigsartiklar, tjenstgöringsreglemente för Arméen, fältförvaltnings-reglemente m. m., och Sam - 70 Dea 14 Oktober. mansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 30 sisth Sept. och d. 3 dennes på boidet lagda Utlåt.
N:o 23 i ani. af väckt motion, ang:de åtgärders vidtagande, för fortsatt utgifvande af författningar ronde Arméen, dess styrelse och förvaltning.
Det lösliga och om brist på sakkännedom vittnande sätt hvarpå Utsk. behandlat detta ärende har jag ansett mig icke böra underlåta att anmärka.
För att närmare utveckla hvarpå jag stöder detta påstående, vill jag fästa upmärksamheten derå att med hänseende till den vigtiga samhälls-organisation, som omfattar ett lands försvar, det icke är nog att samla en numerär, att bekläda densamma o. s. v., utan dertill fordras äfven att sådana åtgärder vidtagas, att den väpnade styrkan må blifva fullt tjenstbar, och tor att medverka härtill fordras sådana instruktioner, reglementen och föreskrifter som göra att när denna styrka skall användas, den på förhand vet hvad den har att verkställa.
Vidare vill jag fästa upmärksamheten på det förhållande att ehuru Europas Arméer hvar för sig hafva en egendomlig organisation, hindrar detta likväl icke att mellan dem en ständig vexelverkan bör ega rum.
Jag menar härmed att hvarje Armé icke bör förbise att tillegna sig det goda, som inom andra Arméer blifvit upfunnet eller infördt.
Om man skulle drifva sjelfva känslan af eller begäret till nationel oafhängighet derhän att icke vilja tillegna sig dessa andra Arméers upfinningar, tror jag att man ganska dyrt skulle få betala det på slagfältet, och de personer som föranledt ett sådant förbiseende, skulle icke vara mäktiga att ersätta deraf upkomrnande förluster.
Jag har velat förutskicka dessa anmärkmr, innan jag nu öfvergår till dem som af Utsk:s Betänk, föranledes.
Utsk. afstyrker det gjorda yrkandet på en skrifvelse till K.
M. ang:de vissa upgifne arbetens utgifvande, hvilka f. n. hos oss felas och hvilka hvar och en som tillhört eller tillhör militärfacket måste medgifva vara alldeles oundvikligen nödvändiga för Arméens tjenstbarhet.
Hvad först vidkommer krigslagarne så afstyrker Utsk. den härom gjorda framställningen på den grund att en Komité är nedsatt för deras utarbetande.
Går man till sjelfva saken, så finner man att det icke är första gången, som en Komité i detta fall blifvit nedsatt.
Sålunda blef en Komité inrättad 1828, en derefter 183C, sedermera en 1845, och slutligen har nyligen ytterligare en blifvit nedsatt.
Det är icke af Komitéer som nationen har behof, utan att produkten deraf någon gång skall gifva sig tillkänna.
Hvad vidkommer tjenstgörings-reglementet så har äfven för detta ändamål flera Komitéer blifvit nedsatte; om jag icke missminner mig 3 eller 4.
Denna motion är icke nu för första gången väckt; den väcktes för 2 Riksdagar sedan.
Riksdag yttrades, då saken förevar af en person som borde dermed vara bekant, att reglementet vore färdigt och att endast granskningen återstode; vi hafva äfven vid denna Riksdag hört Depart:sChefen säga att endast granskningen återstår..
Ett reglemente är icke en sådan sak att det fordrar mångårig granskning; ett dylikt förhållande skulle utmärka en ganska stor oförmåga hos dem som företagit
Den 14 Oktober. 71 detta arbete.
Jag känner specielt att redan 1836 aflemnades hela tjenstgörings-reglementet färdigt i manuskript till LandsförsvarsDepart.
, men blef derstädes skrinlagt utan all vidare påföljd.
Detta arbete utgjorde produkten af 1828 års Komité öfversedt af den Komité som tillsattes år 1836.
När under dessa förhållanden dröjsmålet med utgifningen ännu pågår oaktadt några och tjugo år sedan dess förlupit, anser jag det icke vara för mycket att den ena statsmakten gör påminnelse hos den andra, om nödvändigheten af att påskynda sagde maktpåliggande arbete.
Utsk. yttrar, dels i anseende till motionen om Arméens sjukvård att Depart:sChefen förklarat det K. M. den 12 Jan.
1856 i nåder utfärdat en ny instruktion för tjenstgörande läkare, dels att ett nytt förslag till fältförvaltnings-reglemente blifvit den 30 Sept. samma är till LandtförsvarsDepart. ingifvet.
Jag vill icke gifva i)epart:sChefen dementi, synnerligen som han icke är närv;de; jag tror således att det är ett misstag af Utsk. att anföra hvad som skett.
Jag har här den författning som utgafs d. 5 Jan. 1856, och man behöfver icke noga granska den, för att finna att den icke innehåller några föreskrifter för den militära sjukvården.
Den utgöres af några blad, som röra befordringsgrunden för läkares tillsättande, men icke alls tala om ordnandet af sjukvården.
Allmänna erfarenheten, ytterligare bekräftad under fälttåget på Krim gifver vid handen, att på ett tillbörligt ordnande af den militära sjukvården leder i väsendtlig mån ett krigs utgång.
Menskligheten bjnder äfven att icke förbise denna angelägenhet.
En här må bestå af än så tappra soldater, så skall den ändock duka under, så framt den militära sjukvården, hvartill jag äfven räknar hälsovården, icke är ordnad och vidmakthållen på det sätt behofvet kräfver.
Arméen uphör då att vara stridbar; följden deraf är nederlaget.
Yi hafva sett hvilka stora förluster Engelsmännen ledo på Krim i följd af brister uti den militära sjukvården, då deremot Fransmännen, just genom det berömvärda skick hvari dess sjukattiralj sig befann, utsattes för ganska liten mansspillan.
Det finnes i den Fransyska Arméen de s. k. ambulanserne och sådane inrättas icke på ögonblicket, utan fordrar lång tid för att bildas.
En sådan inrättning finnes icke omtalad i detta fåbladiga exemplar som afhandlar huru läkare skola tillsättas.
Jag vill emellertid antaga att det icke är
DepartisChefen som begått detta misstag utan att Utsk. upfattat saken oriktigt.
Hvad nu slutligen angår fältförvaltnings reglementet så uplyses äfven att detta reglemente är utarbetadt af KrigsColhm; men det är ieke nog med löften om att saken är utarbetad, utan man måste få dessa löften upfyllda oell detta anser jag icke hafva skett förr än arbetet ut kommit.
Jag vill blott påminna om en sak i detta afseende, då Arméen 1848 sattes på mobil fot.
Kan man tänka sig något abnormare än att, Arméen redan nedkommen till Malmö, för att embarkera icke hade något exercis-reglemente.
Skall man med till försigt kunna gå krig till mötes med en Armée som står på den fot som hos oss?
Hvad slutligen beträffar den påbörjade militär-författnings-samlingen, så vill jag för att icke här använda egna ord, åberopa ytt - 72 Den 14 Oktober. randet af en person, som tyvärr icke är närv:de i dag, oaktadt kan, i sednaste förhandlingar inom Riddarhuset tyckes hafva suppleerat Chefen för LandtförsvarsDepart:tet, nemi.
Presidenten i KrigsColhm.
Han har sagt: »att föreskrifter hållas tillgänglige för dem som hafva sig förvaltningsbestyr anförtrodde, vågar jag anse såsom en Statens oeftergifliga pligt, emedan Staten annars icke kan utan en stor obillighet fordra, att gällande stadgar städse efterlefves.
Den obetydliga årliga kostnad, som för ett så maktpåliggande ändamål användes, återvinnes genom den reda i sakernas gång som genom en sådan allmän kännedom af gällande reglementen blir en följd.»
Här har anförts som skäl till militärförfattningens afbrytande den stora kostnad som detta arbete ådragit Staten, hvilken upgifvits ända till 50,000 Rdr.
Jag får här uprepa hvad jag förut yttrat att af denna summa icke mindre än 16,83,2
Rdr äro använde under en tid då arbetet inskränkte sig nära nog till att qvittera löneqvartalerne af de personer, som hade sig detsamma updragit.
Men man bör icke på oskyldige vältra sknlden för andras försummelser, hvad som i sak blifvit anmärkt bör dock vara tillräckligt för att ådagalägga behofvet af en sådan skrifvelse sora jag vågat föreslå.
Jag vill nu yttra några ord om vissa besynnerligheter som förekomma i detta Betänk.
Vi finna nemi.
Sammansatta Stats- och Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 54 och Allm. Besv.- samt Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 113 daterade samma dag den 54 Sept.
Icke förthy antagas nu i det ena Betänk, de skäl som man i det andra uptagit för afslående.
Det är verkligen något apokryfisk!,.
Vidare har man såsom skäl för afslående af militär-författnings-samlingens fortsättande anfört det beslut som R.
St:r vid denna Riksdag fattat att hos K.
M. anhålla om uprättande af ett fullständigt sammandrag öfver administrativa, kamerala och ekonomiska förfat.tmr, hvarigenom Utsk. ansett det vid militär-författnings-samlingen åsyftade ändamål komma att upfyllas.
Jag hade likväl trott att i det Utsk. der militära personer närvara, hade bordt finnas någon som kunnat uplysa att kommando-mål icke få inbegripas under hvarken administrativa, kamerala eller ekonomiska mål.
Annu har ingen kommit på den tanke att anse t. ex. general-ordres af kameral eller administrativ natur, och det är dock dylika föreskrifter som till stor del ingå i militär-författnings-samlingen.
Att sfi är förhållandet inses tydligen om man fäster upmärksamheten derpå att hela militär-befälhafvarens instruktion, som har 50 års tillvaro, hvilar endast på general-ordres, men enl. den motsatta åsigten skulle hela denna instruktion icke komma att ingå i detta vidtomfattande verk.
Eör öfrigt är det en sak som man bör upmärksamma att det nemi. icke allenast är en nödvändighet att inom Arméen finnas nödiga föreskrifter; de måste äfven vara upgjorda i en lätthandterlig form om man deraf skall hafva någon nytta.
Jag påminner mig ett yttrande af en person, väl känd på detta rnm, II.
Exc. Gr. G. Löwenhielm, han sade »att instruktioner bör vara i hufvudet, men som detta icke hos en och hvar kan åstadkommas, så böra de utgifvas i det format att de kunna rymmas i fickan.»
Jag vill nu fråga om ett så stort arbete som det hvarom R.
St:r anhållit, kan Den 14 Oktober. 73 anses såsom en instruktionsbok för Arméen; om ett arbete, som skulle erfordra en häst för att transportera detsamma, kan åläggas en subaltern att medföra.
Af hvad jag nu yttrat så ber jag oafsedt den utgång frågan kan få inom RiksStin, att R. o Ad. måtte afslå de båda Betänkme och besluta en särskild skrifvelse till K. M. i den rigtning som blifvit motioneradt.
Detta är det Stånd som bäst är i tillfälle att upskatta vigten af dessa arbeten; om det finnes några personer af den hastiga upfattning att de endast behöfva kasta en blick på en bok för att känna dess innehåll, så finnes det åter andra som hehöfva detta innehåll tryckt på papperet för att deraf göra den tillämpning som erfordras.
Jag anhåller hos Iir Gr. o.
Landtm, om propos. af hvad jag framställt.
Creutz, undertecknad Riddarh.Sekret, uplyst att enl. ankomne prot.-utdr.
BorgareSt. bifallit såväl Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s Utlåt.
N:o 23. samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s Betänk.
N-.o 112, och BondeSt. godkänt förstnämnde Utlåt.; men att BondeStis beslut ronde Betänk.
N:o 112 samt PresteSt:s beslut ronde i fråga v:de Utlåt, och Betänk, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelade, anförde Frih.
Då jag är motionär i förev:de fråga anser jag mig böra uttala motiverne till densamma.
Motionen är i korthet af följande lydelse: »att R.
M. ingå med underd. anhållan: att en Komité af sakkunnige män måtte tillsättas för omarbetande af nu gällande krigslagar i enlighet med, efter mensklighetens och tidehvarfvets anda, förmildrade lagar, på det att krigaren inom sitt yrke, i likhet med hvarje annan samhällsmedlem inom sitt, måtte blifva värnad mot egenmäktighet och förtryck.»
Jag har alltid ansett att pregeln på ett folks kultur är dess lagstiftning, och då man skärskådar våra krigslagar, måste man rysa för de mot tidehvarfvets anda stridande lagbestämmelser som härutinnan möter oss.
De flesta lag§§, som der förekomma, hafva, såsom en ledamot för några Riksdagar sedan här uttryckte sig, »den likhet med Drakes lagar, att de äro skrifna med blod.»
Våra krigsartiklar innehålla verkligen så föråldrade straffbestämmelser att det tycks vara skäl i 19:de århundradet att förändra och förbättra dem.
Den Usta § möter visserligen med uttryck som man icke kan annat än godkänna och gilla nemi. att »en sann gudsfruktan är krigarens förnämsta prydnad»; men några §§ derifrån kommer ett uttryck som för detta tidehvarfvets civilisation innehåller något stötande nemi. att alla skola i gudstjensten deltaga.
Den 4 § innehåller »att alla skola i gudstjensten deltaga vid äfventyr af extrajudiciel bestraffning».
Detta är till en början en kontradiktion mot nutidens opinion och fordringar på religiös frihet.
När man dessutom betänker att religionsfrihetens princip är i sin helhet antagen inom krigsmagten, så synes det såsom borde personer i krigstjenst, hvilka icke bekänna den evangelisk-lutherska bekännelsen, rimligtvis vara befriade från att öfvervara den gudstjenst som med Arméens befäl och manskap i allmänhet hålles, att 74 Den 14 Oktober icke tala om huru dessa tvångsgudstjenster och böner, ofta för den protestantiske soldaten äro motbjudande, och gifva anledn. till det stränga lagbudets förmildrande.
Går man vidare i krigsartiklarne så finner man straffbestämmelser af den mest föråldrade beskaffenhet nemi. böter, arrest, spö och gatulopp (dessa numera till prygel förvandlade), halshuggning, mista högra hand och steglas, mista äran och hans gods tillfälle Kronan (barn och anförvandter skola sålbdes vara underkastade äfven denna förlust), arkebysering, hvar tionde man hängas efter lott, dräpes saklöst och hans namn å skampåle spikas, bära spanska violen, och slutligen kyrkopligt, hvilken i den civila lagen blifvit borttagen.
Jag har upräknat dessa straff för att visa att de flesta af dem icke kunna anses stå i öfverensstämmelse med nutidens förmildrade åsigter i detta fall och jag har äfven i motionen påpekat desamma på det man vid en möjligen framdeles skeende revision af krigslagarne måtte komma till en med tidehvarfvets anda och tänkesätt mera förenlig lagstiftning.
Vidare heter det i 27 och 28 §§ 2 kap. »att hvarje officer och underofficer bör i tjensten vara trodd på sina ord.
22 § lyder »nu förklaras någon skyldig till extrajudiciel bestraffning, då bör han sådan genast undergå »och 26 §.
»Begär en sådan extrajudicialiter afslraffad, målets pröfning af Domaren, må sådant honom icke vägras».
Till att börja med så är det visserligen nödvändigt under vissa omständigheter, att förman är trodd på sina ord, men krigsartiklarne sträcker denna rättighet väl långt — ja ända till soldatens hem d. v. s. utom tjensten.
Jag har sett de beklagligaste följder deraf upstå att krigsartiklarne icke updraga någon bestämd gränslinie för hvarest denna rättighet skall uphöra.
Detta vore således en sak af vigt för en blifvande lagstiftning att betänka.
Enl. den nyss upläste § skall en soldat, som är dömd till prygel på grund af förmans rätt att blifva trodd på sina ord. denna extrajudiciela bestraffning genast undergå, men först sedan han undergått detsamma, medgifver krigslagarne honom rätt att tå målet pröfvadt af domare.
Att det gifves fall då det är en nödvändighet att en extrajudicialiter dömd genast straffas, förnekas icke; men äfven här tyckes gränslinien icke vara nog markerad; ty att en soldat, på grund deraf, att befälet skall vara trodt på sina ord kan komma att undergå kroppslig bestraffning, motsvarande civila lagens gamla s. k. urbota straff, och erhålla ända till 5 0 prygel, det innebär väl ett temligen rättslöst förfarande.
Hvem kan ersätta soldaten den skada, kanske för liela lifvet, som en prygling åstadkommer?
Jag har sett en soldat som af 35 prygel ljutit döden, och det torde i de flesta fall, icke tjena något till eller vara så lätt att anföra klagomål emot en förman, aldra hälst sedan man en kroppslig bestraffning undergått.
Jag anser derföre att när ett mål förekommer, som går ut på kroppslig bestraffning, borde soldaten hafva rätt att få målet pröfvadt, innan han undergår densamma; men deremot då det gäller arrest, eller andra förekommande bestraffningssätt, bör han genast kunna underkastas detta straff.
Den 14 Oktober. 75 Vidare synes mig icke gränslinien mellan civila och militära domar i brottmål vara ändamålsenligt updragen.
Enl. 14 kap. 18 § tillåter icke krigslagen den civila lagen att döma öfver andra än »skuldfordringsmål och äktenskapsbrott, samt brott och förseelser af de till krigsmakten hörande personers hustrur och tjenstehjon».
Enl. 14 kap. 19 och 20 §§ som handlar om kompani-fullmäktige och förhållandet på roten, bestämmes, att om en soldat för något förhållande på roten blir stämd inför rätta, skall han genast hafva en kompanifullmäktig; då skall skrifvelse ingå till kompaniexpedit:!], halfva kompaniet kommer på fotterna för att fortskaffa denna skrifvelse till kompani-expeditm, den andra hälften för att transportera den till den underofficerare som skall vara kompanifullmäktig.
Sedan skall denna fullmäktige resa 6, 8, kanske sina 10 mil för att vara tillstädes vid frågan om en gärdsgårdsdelning eller något annat hvarom en karl kan hafva process med en rusteller rothållare.
Detta borde helt och hållet borttagas.
10 kap. 14 § i afseende på permittering är det mest restriktiva och i högsta grad menligt inverkande på möjligheten till utkomst för både befäl och manskap, g 15 samma kap. tillåter t. ex. icke en båtsman att utan rotebondens och rotemästarens tillstånd vara öfver 3 dygn ifrån sitt torp, eller utom den socken der roten är belägen.
Då man besinnar hvilka små löner som vid Arméen bestås så är detta temligen obilligt icke allenast för soldaten utan så mycket mera för befälet.
Om en officer eller underofficer har landtbruk och vill företaga en resa t. ex. till en marknad och göra upp sina affärer, så har han i och för den resan en mängd olägenheter och svårigheter sora understundom äro oöfverstigiige.
Hela hans ekonomi kan bero på dylika resor och likväl händer det icke sällan, att när man temligen långt förut inlägger om permission för en dylik resa, blir den icke bifallen förrän 8 å 14 dagar elter den tid jag önskat permissionen.
Derpå har jag vid det kompani jag tjenar ett färskt exempel.
Icke sällan händer till och med att permission rent af förvägras.
På samma sätt med manskapet.
Nu när jernvägsarbetet börjat har manskapet begärt permission för att deltaga i detsamma; man har svarat, mycket gerna; men proceduren vid permissionen är så beskaffad, att manskapet sedan de gått flere mil för att komma till kompani-expeditm ofta icke lyckas att träffa ho nom hemma och för denna vidlyftiga procedurs sif ull bry de sig icke om denna förtjenst; hvarpå jag tror att både kronan och de enskilde förlora.
10 kap. 28 § om persedlars förskingring synes vara en väl hård lagstiftning.
Den dömer vid den värfvade Arméen soldaten i brist af tillgång till godtgörelse af skingrade persedlar till kapitulationstidens förlängande sålunda, att ett år svarar mot 1 Rdr 32 sk.
Jag hemställer om detta är billigt.
Att det icke tillämpas är en annan sak, men att det står qvar i lagstiftningen, det förefaller besynnerligt.
Jag kan vidare icke underlåta att påpeka 14 kap. 59 § och 6 kap. 10 § huru R. o. Ad. antingen de tillhöra krigsmakten eller ej, under vissa fall sontera under krigslagarne.
Huru KrigsFiskalsEmbetet af den allmänna meningen är utdömdt torde jag icke behöfva anmärka.
Slutligen 76
Den 14 Oktober. vill jag påpeka det mot tidehvarfvets anda stridande prygelväsenvet.
Man har uphört att spöa den största missdådare, man har lyckats borttaga ur den civila lagen detta barbariska straff, men det står Idval qvar i krigslagarne oell man har förr betraktat det inom Arméen icke såsom något förnedrande, utan endast motsvarande en husaga eller något dylikt, ehuru hvar och en som något sett in i följderna af detsamma nogsamt förnummit att den karl, som undergått sådan bestraffning är merendels för hela sitt lif icke allenast skadad till kroppen, utan äfven numera vanärad inför sina kamrater.
Den som blifvit afstraffad t. ex. för fylleri med prygel, han lides icke af det öfriga manskapet, åtminstone är så förhållandet inom den korps hvarvid jag tjenar oell som jag tror äfven inom den öfriga Arméen.