Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ulsk:s förstnämnde förslag vördsamt vidhållits, blifvit af tvenne Stånd utan motsägelse bemött, men af de tvenne öfriga Stånden återremitterad!, hvarvid dessa sednare hade förenat sig om den bestämda åsigt, att det, hvarom dessa två Stånds beslut varit instämmande, eller tillämpning af 107 § på en af föredraganderne, skulle i skrifvelsen och riksdagsbeslutet inflyta, så har såsom mig vill synas, ärendet ernått det stadium, att, sedan man icke godkänt den framställning af det gemensamma i besluten, Exped.Utsk, aflålit, någon sammanjemkning alltså ej synes görligen återstå och ingen ger med sig vidare, man har två gifna alternativer, af hvilka tvenne Stånd ä ömse sidor antagit ettdera alternativet.
Den åtgärd som föreskrifves i 73 §:ns sista ord, — hvilken jag ber Gr.
Lagerbjelke lika så litet förbise, sora de deri först förekommande, — är ju då den ultima ratio, som bör tillämpas?
För min del ogillar jag i sak, så mycket, som någon det kan göra, det under contrapropos. uptagna alternativet.
Men det förehäller sig dermed, som med alla andra voteringar och voler:s-propos:r; man önskar antaga den ena, under det man ogillar den andra; man hade helst sett att den mening man hyllar kunde segrat utan votering, isynnerhet när en felslagen utgång kunde bereda något synnerligen skadligt resultat.
Men, när skäl icke antagas och saken bör afgöras, så återstår ju ej annat än att vädja till rösternas utslag inom föreskrifna former.
Detta måste man väl finna sig vid, likaväl som motsidan får göra sammalunda, och underkasta sig enahanda äfventyr, att se sina meningar möjligen till sluts öfvervunna.
Jag medgifver visserligen att om raan tänker sig att nej-propos:n segrade, så blefve riksdagsbeslutet i denna § af en nära nog vidunderlig lydelse.
Det är icke R. o. Ad:s fel, icke heller PresteSt:s, ej heller Exped.Utsk:s. Exped.Utsk. och deras ledamöter äro icke annat än tjenarenas tjenare, jag menar härmed att Exped.Utsk. skall söka ge tjenligaste slutformulerandet åt de öfrige Utskms förslag, så vidt de ej af RiksSlm, våra principaler underkänts; detta mäste man alltid hafva för ögonen.
Huru kan Exped.- Utsk. då företaga sig att trotsa Borgare- och BondeStånden ?
Huru skulle Utsk. kunna undandraga sig alt inkomma med ett mern., med ungefärligen den upställning, som uti ifrågavar:de mern. innehålles?
För min del kan jag visst icke påstå, att Exped.Utsk. i detta fall funnit den lyckligaste utvägen; men den torde likafullt sägas vara den rättaste, hvarvid Utsk., hvad man åtminstone mäste medgifva, har följt hittills gängse praxis; äfvensom jag tror det hafva tillika gått den väg, som grundlagen utstakat.
Den 22 Augusti. 371 Jag har nu haft äran förklara Utsk:s och mina egna åsigter; pä R. o, Ad. beror, om R. o. Ad. behagar besluta återremiss eller godkanna votens-proposm.
Lagerbjelke har anklagat Exped.Ulsk., för att icke hafva genomläst och ställt sig till efterrättelse 73 § Riksd.Ordn.
Jag kan icke vidkännas riktigheten eller rättmätigheten af denna anklagelse, till hvilken orsaken tydligen visar sig vara den, att Gr.
Lagerbjelke rakat glömma sakens behandling från sin början inlill dess nuvande stadium, enär Gr.
Lagerbjelke sagt, att det varit Utskrs skyldighet att nu inkomma med förslag lill sammanjemkning af de olika meningarne i st. f. voler:spropos. -r. Gr:n hade bort ihågkomma att Gtsk. redan en gäng tillförne fått emottaga en återremiss af det ifrågavande skrifvelseförslaget, för alt just dä fullgöra hvad i 73 § förekommer, nemi. att sammanjemka RiksStms meningar.
När denna återremiss afläls från Borgare- och BondeSt-.n, så ber jag Gnn vara öfverlygad derom, att Utslcs ledamöter använde hela den lilla insigt hvarmed en hvar af dem var utrustad för alt, om möjligt hade varit, utfinna ett medel till sammanjemkning, men när man der läste, hvad Gr:n sannolikt icke har läst, nemi. diskussions-profina, som lågo till grund för äterremissen, så fann man der, att Borgare- och BoudeSnn återremitterat i sådant ändamål, att det var en rak omöjlighet för Exp.- Utsk., att genom utbyte af de i mern. begagnade ordalag, emot hvilka, som helst, tillfredsställa Borgare- och BondeStms åsigter i frågan.
Exped.Ulsk. förutsåg, vid detta förhållande att, om man äfven hade begagnat de ordalag, som Gr.
Lagerbjelke föreslagit, nemi. att granskningen af Statsråds-prot. icke föranledt till någon åtgärd, Borgare- och BondeSt:n skulle af detta jemkningsförslag blifva lika litet tillfredsställda, som med det första skrifvelse förslaget, emedan deras afsigt var just den, som i deras beslut blifvit uttryckt, nemi. att få sina beslut i decharge-frågan uti skrifvelse-förslaget och riksd.- beslulet införda, hvarföre Utsk., till svar på äterremissen, förklarade sig desto mindre finna skäl att begagna andra ordalag för ändamålet, än de, Utsk. redan hade användt, som dessa ordalag, utan att vidröra något enda Stånds beslut, endast berättade i de allmännaste ordalag ett gifvet faktum; men när icke ens denna framställning af Utsk. hos de ifrågavande båda Stånden vann gehör, utan Utsk. i stället fick från dem emottaga prol.-utdr., innefattande rent af ett föreläg gande att Utsk. skulle tvert emot de två öfriga Stms beslut införa uti de ifrågavande handlingarne, de och de ordalagen, dä kunde icke Utsk. underlåta att, med tillämpning af 73 § Riksd.Ordn., göra hvad Utsk. har gjort, ehuru det icke undföll Utsk. alt åtgärden är i högsta måtto ovanlig och Utsk. gerna skulle hafva önskat, att en sådan åtgärd aldrig behöft ifrågakomma.
Lagligheten af Utsk:s handlingssätt i detta fall är likväl gifven och bestämd samt kan icke, med antagande deraf, alt grnndlagarne skola efter deras ordalydelse tolkas, i någon måtto bestridas.
Jag inlåter mig för öfrigt icke i något förslag lill hvad R. o. Ad. i detta fall må göra.
Den enda 24* 372 Den 22 Augusti. önskan i detta afseende ifrån min sida, vore blott den, att man kunde komma lill åtgärd, hvarigenom man visade de (venne Riksstånd, som på sätt nu skett gått tillväga, att de icke ega rätt, att, tvertemot grundlagens tydliga stadgande, öfver de tvenne andra RiksStånden uiöfva någon suprematie.
Allt hvad Gr.
Mörner i saken yttrat, är ifrån början till slut fullkomligen riktigt, så alt jag icke annat kan än till alla delar derutinnan med honom instämma.
Jag beklagar blott att hvad Gr:n yrkat icke varit möjligt för Exped.- Utsk. att verkställa.
Att inom ett RiksStånd ifrån sin bänk förklara hvad, som bör stå i riksd.-beslutet och livad som bör stå i en underd. skrifvelse, är ganska lätt, men annat är, att bringa delta i verket, när tvenne RiksStånds tvert emot grundlagen stridande beslut derföre lägga hinder i vägen.
Då måste någon åtgärd vidtagas för alt lösa ett sådant obehagligt förhållande, och denna åtgärd, har Ulsk. icke funnit vara någon annan än den som här blifvit af Utsk. föreslagen.
Utsk:s ledamöter hafva åtminstone icke varit nog skarp - sinniga för att kunna upfinna någon annan utväg till frågans lösning, men väl skulle jag önska att hela saken kunde, i följd af de två Ståndens beslut, förfalla, ehuru jag tror del vara nog svårt, då alla 4 Stånden äro ense derom, att skrifvelse i frågan skall upsättas och expedieras.
Cederström hade rätt deri att fyra Stånd antagit förslaget till skrifvelse och § af riksdags-beslutet, men alt tvä
Stånd ville hafva ett ytterligare tilläge: om hvad de i frågan beslutat, och att tvistepunkten låg endast deruti huruvida detta tillägg skulle komma in eller icke, så är ju uppenbart, att saken redan var afgjord och Ulsk:s förslag antaget genom fyra Stånds beslut, hvaremot frågan om tillägget, derom två Stånd stannat emot två, förfallit, under hvilket förhållande Ulsk. skulle haft aldramest orätt, att inkomma med voter:s-propos:r.
Deruti finnér jag ett ytterligare mycket godt skäl till återremiss.
Har Frih.
Cederström återigen icke rätt i denna tanka, utan hafva RiksSlm ronde ifrågavar:de skrifvelse och § i riksdags-beslutet stannat i olika beslut, sålunda att R. o.
Ad. och PresteSt. vilja i skrifvelsen hafva infördt, alt ansvarigheten för Konungens rådgifvare nphört, hvaremot Borgare- och BondeSlm, i motsats deremot, vilja få in en berättelse om deras beslut, ang:de afskedande af en Konungens rådgifvare, dä mätte det väl vara en riklig sammanjemkning emellan Ståndens olika beslut om i st. för dessa båda omtvistade meningar ingenting vidare inkommer i skrifvelsen och riksdagsbesluts §:u än den bestämda faktiska upgiften, alt granskningen af Statsråds-protma icke lill någon åtgärd å R.
Sirs sida föranledt, hvadan jag anser min anhållan om återremiss af meni., betydligen stärkt genom de anföranden, som detsamraas försvarare här haft.
Det år nog lätt för Gr.
Lagerbjelke, att ifrån sin bänk på Riddarhuset förklara, att om Exped.Utsk. hade utbytt de ordalag, som Exped.Utsk. begagnat emot dem, som Gr:n ansett böra användas, så skulle en så beskaffad sammanjemkning hafva haft framgång; men hvilken garanti liar Gr.
Lagerbjelke derför, att Den 22 Augusti. 373 en så obetydlig förändring, som den, af ett utbyte utaf orden: att ”i följd af skedd granskning af Statsråds-protm, ansvarigheten för Konungens rådgifvare har uphört'1 emot orden.- ”att granskningen icke har till någon R.
St:s åtgärd föranledt” skulle hafva af samtlige RiksStm eller åtminstone af 3:ne bland dem blifvit godkänd.
Finnes väl någon den ringaste anledn. för Gr. Lagerbjelke, lill den förmodan, alt tvenne Riksstånd, som under diskussionerna bestämdt förklarat och sedermera såsom deras beslut tillkännagifvit för Utsk., att de och de orden borde för dessa Stånds räkning inflyta i skrifvelsen, skulle hafva åtnöjt sig med en så lumpen samraanjemkning, som den, att man utbytte några ord emot ett par andra, hvilkas lydelse med dem är fullkomligt identisk.
Ändamålet med återremissen var ju den, att få in de ord, hvarom nu är fråga.
Hvarifrån skulle då Utsk. få anledn. till sammanjemkning?
En sådan anledn. fanns icke i hela diskussions-prot.
Således återstod för Utsk. ingen annan utväg än den som Utsk. här begagnat.
Att nu besluta en återremiss är rakt stridande emot grundlagens uttryckliga ordalydelse, och en dylik åtgärd lärer således icke, huru Gr.
Lagerbjelke än må tolka grundlagen, vidare kunna ega rum, utan antingen är det R. o.
Ad:s rätt att bifalla eller afslä mern., eller också inträffar, alt då två Ständ stannat emot två, så förfaller förslaget, så att ingen skrifvelse blifver^ af.
Alt klandia Exp.Utsk., för det att Utsk. icke fullgjort sin skyldighet, det går nog lätt för sig, men det är icke lika lätt att bevisa klandrets befogenhet.
Lagerbjelke har gifvit en oväntad tolkning af mina sista ord, då Gr:n har ansett dem gifva ett stöd för hans åsigt.
Jag har yttrat att alla fyra Stånden syntes vara ense derom att ansvarigheten för Konungens rådgifvare uphört, och jag har tillagt att Stånden icke syntes egentligen hafva något serskilt att anmärka emot de af Utsk. begagnade ordalag.
Jag har nu för mera säkerhets skull skaffat mig utdrag af prot. såväl frän Borgaresom BondeStm.
Jag ser vid genomläsning af dem, att BorgareSt. vät har, ”med ogillande af de tvenne förslagen, förklarat i dem böra intagas BorgareSt:s beslut, i hvad det med BondeSt:s öfverenssfämmer” etc.; •— men om jag går till BondeStrs prot:s-utdr., sä finner jag att BoudeSt. beslutat ”det skulle uti ifrågavar:de skrifvelse-förslag jemte § i Riksdagsbeslutet uttryckligen omförmälas BondeSl:s beslut vid deeharge-frågans behandling”'.
Skulle man nu få resonera så, som Gr.
Lagerbjelke, så skulle man alltså säga att som irenne Stånd med hvarandra till förslagens hufvudsakliga del instämt, så vore frågan följaktligen på nöjaktigt sätt afgjord.
Men, ehuru min upgift således på det heta varit riktig, får man icke deraf draga den slutsatsen, att det går an att klippa af receptet, och medelst sådant förfaringssätt förqväfva BondeSt:s möjliga rättighet i detta ämne.
Ty ett villkorligt bifall är icke detsamma, som ett ovillkorligt; och jag kan för min del svårligen inse annat än att det af BondeSt. begagnade ordet: ”uttryckligen”, är ungefär liktydigt med ett ”ovillkoTligen”, åtminstone synes det varit Ståndets mening.
Jag har ej kun - 374 Den 22 Augusti. nät bortresonera denna syftning, huru mycket jag än beklagar ali något
Stånd vill vidhålla en så oriktig, olämplig och i alla afseenden besynnerlig föreskrift.
Nu än några ord om det förut under diskussionen påtänkta s. k. jemkningsförslaget.
Om raan verkligen skulle företagit sig att, på sätt Gr.
Lagerbjelke ansett antagligt, skicka in ett förslag af förändrad lydelse, så frågar jag, om man skulle liafva haft den allra ringaste förhoppning att derigenom vinna ett bättre resultat?
Nu haiman 2 Stånd för sig, dä åter hade man fått intet.
Ty må ej med skäl frågas:
Af hvad anledn. föreslår Exped.Utsk. förändrade ordalag, när förhållandet är ungefärligen lika med förra riksdagars, och helst dymedelst i alla fall icke Borgare- och BondeSl:ns mening är serskilt nämnd?
Det är mig icke möjligt, alt inse sannolikhet för att något Stånd härmed bordt blifva mera tillfredsställd!, än med Utsk:s redan afgifna förslag.
Att i sådant sakens skick likväl ingifva ett förmedlingsförslag, som ingenting förmedlade, vore ju en ren undflygt, ett tomt spegelfäkteri.
Det är naturligt att Exp.Utsk. vid dylikt tillfälle i alla fall blifver ett slags offerlam för Ståndens oenighet.
Att åter låta frågan förfalla, det synes mig vara sä mycket mera orätt, som, i sjelfva verket, ansvarighetslagens tillämpning icke mera qvarstår, sedan anmärkn:ne förfallit.
Såvida återremiss skall ega rum, anhåller jag att mina anföranden tillika må komma att medfölja, så får jag, genom deras upläsning för Utsk. bespara mig att göra någon vidare utveckling af min mening, och Utsk. skall då tydligen se huru mån jag är, såväl om de två nyss omnämnde Ståndens rättigheter, som om de tvenne öfrigas.
Väl har Hr Printzensköld yttrat, att detta förslag icke vidare skulle kunna lagligen återremitteras; men derom är jag icke alldeles säker; ty det inkomna mera. innehåller nya förslag, nemi. till voter:spropos:r, hvarom beslut böra kunna fattas antingen definitivt, eller ock efter återremiss.
Således anser jag icke sistnämnde behandling af mern, vara, olaglig, men kan deremot icke på något sätt finna, hvartill en återremiss skulle, derest man vill lösa frågan, i praktiskt hänseende, tjena.
Om R. o. Ad. lika med mig skulle anse proposma vara lagliga, så torde R. o. Ad. då fastheldre godkänna dem.
Man bör hoppas att grundlagens rätta tillämpning skall vid den slutliga voteringen segra, och dertill är så mycket mera förhoppning, då inom Ulsk:s personal, vid det första förslagets utlåtande, ingen ledamot sig reserverat, och vid det sednare mern. blott en enda, men vid det nu föredragna ingen reservation åtföljt.
Alt deremot söka vinna ändamålet genom en sådan sammanjemkning, som Gr.
Lagerbjelke föreslagit, synes mig alltså desto mindre vara af bekymmer öfver utgången påkalladt, då det icke är att förmoda, att personer, som inför sina Riksstånd med ali tydlighet, bestämhet, värma och grundlighet framställt sina med Utsk:s förbemälde ursprungliga förslag öfverensstämmande tankar i detta fall, skulle komma att frångå dessa sina åsigter.
Genom voteringen finge saken ett slut, och jag tror det den finge ett godt slut; hvilket borde ske ju förr desto heldre.
Den 22 Augusti. 375 Gr.
De tvenne värde Utsk:s ledamöter, som här upträdt till försvar, hafva framställt åtskilliga frågor ang:de nyttan af den sammanjemkning, jag ansett böra ske.
Till svar härå torde endast behöfva nämnas, att det alltid är nyttigt alt lyda grundlagen hvadan och enär grundlagen, för fall sådane som de ifrågavar:de, anbefaller försök (ill sammanjemkning, då en sådan kan ske, så hade den äfven bort af Ulsk. vid detta tillfälle försökas.
Hvad åter beträffar frågan om lämpligheten af en återremiss, så står jag till Frih.
Cederström i stor förbindelse, emedan han yttrat åtskilligt, hvilket är egnat att gifva ökad styrka åt min sats.
Frilen har nemi. sjelf upläst ett prot:s-utdrag, som han bekommit från BorgareSt., och hvaraf syntes att han misstagit sig i sina första upgifter.
Nå väl, vi se deruti ett nytt skäl (ill återremiss, på det alt Utsk:s ordf:de måtte komma i tillfälle att begagna och taga kännedom om de nya handlingar han sålunda har fått, och hvilka handlingar måhända föranleda till ett annat resultat.
Jag måste beklaga att Const.Utsk:S Ordhde icke vill höra rätt och derföre drifver en sak, som är rent af grundlagsvidrig.
Hvar har Hr Gr:n rättighet sig tillagd, att nu i ändamål af sammanjemkning yrka återremiss, och hvilken grundlags ,§ kan Gr:n i det afseende! åberopa?
Så länge Gr:n icke visar något stadgande t grundlagen, som tillåter återremiss af ett ärende, hvilket förut varit återremitterad!, så yrkar jag motsatsen och då R. o. Ad. skall, jemlikt grundlagen, i denna fråga nu fatta definitivt beslut, så torde Hr Gr:ns propos. icke kunna antagas.
Det tyckes vara Gr.
Lagerbjelkes föresats och inbillning, att kunna försegla min mun, dermed att Gr:n, hvarje gäng jag yttrar mig, förklarar att jag talar till försvar för hans åsigter, hvilket för mig naturligtvis vore ganska ovälkommet; men med alt aktning för Gr.
Lagerbjelke, så anser jag mig dock ingalunda förbunden, att begagna mig af de små inviter till tystnad han härutinnan sökt gifva mig.
Gr:n har för öfrigt säkerligen icke med tillräcklig upmärksamhet följt mitt yttrande; ty eljest skulle Gr:n icke gerna kunnat framkomma med ett sådant förklarande som vi nyss åhört.
Det måste väl hvar och en veta, att Exped.Utsk. aldrig haft tillfälle eller anledn. att afgifva ett sådant mern. som det förevar.de, utan att hafva tagit kännedom om Borgare- och BondeShns beslut i saken.
Såsom föredragande ledamot i Ulsk. kan jag naturligtvis aldraminst hafva undgått att läsa berörde handlingar.
De äro således för mig ingalunda nya.
Hvad jag sednast har velat yttra, är hufvudsakligen blott det, att 3 Stånd hafva i viss mening och på visst sätt icke ogillat, utan fastmera synts lemna utan anmärkning ordalagen i Utsk:s förslag till skrifvelse och §.
Men hvad i för hänseende detta kunde sägas, och huruledes, sådant oaktadt, man likväl icke hittills velat komma öfverens om godkännande af förslagen, berodde ju helt och hållet derpå, att det ej var en ändring, utan ett tillägg i ordalagen, som åsyftades.
Prot:s-utdr:ns egna ordalag och innehåll trodde jag, när ovisshet derom syntes råda, vara tjenligt att lill frågans uplysning här upläsa. 376 Den 22 Augusti.
Förr än den skiljaktighet, sora sig yppat, blifver pä ett eller annat sätt löst, förr blifver ju icke heller frågan till verkligt slut bringad.
Att detta, såsom mig synes, måste ske genom votering i förstärkt Utsk. är visserligen lika obehagligt och tidsödande, som det hade bordt få vara onödigt, det medgifves; men hvad vill man göra?
Att nu återremittera betänk., betyder kanske, i anseende till den sä långt framskridna tiden af riksdagen, detsamma som att på förhand begrafva frågan; och så illa som man sökt att fä henne tilltygad, sä vore att önska det hon åtminstone finge ro i sin graf; men dels är sådant begrafvande af ännu ej ordentligen ur lifvet med döden afgängna subjekler mindre att i allmänhet rekommendera ; dels och så länge jag kan hälla frågan vid makt, anser jag mig, såsom hennes närmaste vårdare, skyldig, att deråt egna mina omsorger; — öfverlemnandes åt en opartisk pröfning hvilketdera förfaringssättet, sorn mest bör gillas.
Ätskillige ledamöter hafva yttrat förlägenhet derom, huru man skall få slut på denna fråga.
Jag tager mig derföre friheten föreslå, alt Hr Gr:n och Ordf:den behagade till Ståndet framställa den propos. att R. o. Ad., med förkastande af de föreslagna voter.-propos-.na ville besluta att vidblifva sitt förut fattade beslut i målet.
Skulle nu äfven PresleSt. fatta enahanda beslut, så blifver frågan in stal-u quo, med två Stånd emot två och kommer då af sig sjelf att de facto förfalla, hvilket i dess nuvar:de skick, lärer vara det bästa.
En af de föreg:de talarne sökte att ur nyltig beten och probabilitets,-synpunkten förorda Utsk:s voter:s-propos:r.
Dessa tvenne synpunkter synas mig icke vara de rälta, då det är (råga om grundlagen och dess tillämpning.
Att på Exped.Utsk:s fraipstäUpingar tillskapa nya beslut af R, St. är någonting, som jag för min del, tror vara alltför vådligt för att kunna tillåtas. Exp. Utsk. må derföre taga saken under förnyadt öfvervägande och tillse huruvida detsamma har, vid framställning af det nu föredragna förslaget haft delta vigtiga förhållande för ögonen.
Det må vara huru angeläget, sorn helst, för Exp.Utsk;s nuvarule Ordkde, alt upfylla den befattning, han anser åligga Utsk. såsom tjenares tjenare, om jag ej orätt upfattade ordens lydelse, så kan det likväl icke blifva R. p, Ad:s sak att, för att göra denna befattning för Exp.Utsk. så behaglig, som möjligt, förbise hvad grundlagen fordrar.
Detta skulle Ske, genom bifall till ett sådant förslag,, som det här framställda, och jag får derföre anhålla att detta betänk, mätte till Utsk. återremitteras.
Mörner fästa upmärksamheten derpå, att här icke är fråga om att tillskapa något R.
Stat beslut.
Besluten äro gifna.
Här än blott fråga om att bestämma ordalydelsen, hvaruti dessa beslut skola tillkännagifvas och det måste vara något helt annat att fatta beslut i sak och att bestämma i hvad form de skola upfattas.
Den fråga, som skulle blifva föremål för förstärkt Exped.Utsk:s handläggning, innefattar ingenting annat, än huru skrifvelsen och riksdagsbeslutet skola lyda, men alldeles, Den 22 Augustd icke någonting ronde sjelfva saken, ty den är förut på annan väg afgjord.
En återremiss på den föreslagna voter:s-propos:n kan visserligen ega rum, icke i ändamål att försöka någon ny sammanjemkning, utan endast på grund af gjorda anmärkn:r emot sjelfva proposm, hvilken dä kunde omredigeras; men hvartill det gagnar, lemnar jag derhän, då nu kändt är, att tvenne Riksstånd redan godkänt voter:s-propos:n; hvaraf naturligtvis måste följa att Exped.
Ulsk. i fullkomlig öfverenslämmelse med andra Utsk:s bruk och hvilket bruk Gr.
Mörner sjelf ganska ifrigt försvarat på delta rum, icke kan frångå sin en gång yttrade mening.
För nain del får jag, hvad sjelfva saken beträffar, beklaga, att man sökt inveckla densamma huru enkel den än är i sig sjelf.
Då emedlertid så skett, så måste väl någon åtgärd vidtagas lill dess lösning, så vida man ej heldre vill, att det ingenting skall blifva utaf hvarken med den underd. skrifvelsen eller med §:n i Riksdagsbeslutet, men för min enskilda del får jag beklaga om så skulle ske, enär derigenom tvenne Stånd lyckats alt öfver sina tvenne Medstånd vinna en supremalie, som är rakt stridande emot grundlagen.
Huruvida Exped.Utsk. efter återremissens emottagande, i händelse en sådan af detla Stånd skulle beslutas, finner tjenligt, att på densamma fästa afseende eller icke, är f. n. alltför tidigt att yttra sig om.
Det blifver Exped.Utsk:s sak att taga de gjorda anmärknme i öfvervägande.
Jag kan för min del icke hysa något tvifvel derom att hvilket Utsk., som helst, skall, om dess upmärksamhet fastades derpå, att de föreskrifter, som grundlagen utskakar, icke blifvit noggrannt följda, göra det största afseende på en anmärkn. af denna beskaffenhet, såvida Utsk. skulle finna den grundad.
Ett motsatt förhållande kan jag, för min del, icke ens föreställa mig.
Det vore att allt för mycket sätta i fråga Utsk:s förmåga, att upfatta grundlagens anda och mening, om man skulle betvifla att Utsk. skulle anse vinnandet af ett resultat, såsom hufvudsak, och vilja köpa fördelen härutaf på bekostnad af den för ärendernas behandling i grundlagen föreskrifna ordning.
Att något sådant icke är att befara.
Derom tror jag icke heller att två meningar förefinnas.
Jag anser således af vigt att denna fråga återremitteras.
Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Frih. o. Ordfin hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot Exped.Utsk:s förevar:de mern, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande, samt, efter denna proposms besvarande med starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
N:o 333, med upgift å Statsfyllnads-summan samt det för Riksg:s-kont:s utgifter erfordeliga belopp.
N:o 334, med förslag till sammanjemkning af RiksStms skiljaktiga beslut, i anledn. af utlåt.
N:o 303, ang:de väckte motioner om vid - 378 Den 22 Augusti. lagande af nödige konlroller å användande af städernes tolags-medel för dermed afsedde ändamål.