Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har dessutom uti detta förslag begått den stora inkonseqvence att på samma gång det ansel', att postverket bör få någon olika ersättning för den olika risk postverket löper allt efter den försända summans större eller mindre belopp; någon skilnad icke blifvit gjord för den betydligt olika risken efter den längre eller kortare väg penningarne föras t. ex. emellan Stockholm och Istad eller emellan Stockholm och SöderTelge.
Dessutom borde det väl sedan Staten emoltagit den enskildes penningar för att med posten fortskaffa desamma anses som Statens skyldighet att äfven utan en särskild assurance ansvara för dessa penningar.
Slutligen skulle ifragavar. förslag om det bifölles, blifva en ökad tunga på kommunikationen, hvarför jag tror detsamma vara till en viss grad skadligt utan att genom det obetydliga inkomstbelopp det skulle inbringa tillskynda Postverket någon synnerlig fördel.
Jag får derföre yördsamt anhålla om Hr Grins o. Landtmis propos. pä afslag.
Jag kan icke instämma uti de satser, som den värde talaren anfört, och anser det ej vara Statens skyldighet, alt ansvara för alla förluster, som kunna uppkomma derigenom, att Slaten icke lyckats i sitt bemödande att bibehålla säkerhet i landet.
I sådant fall skulle Slaten ersätta alla de förluster hvilka uppkomma genom stölder, rån, röfverier o. s. v. Här kommer endast i fråga huruvida Staten bör draga de förluster, som uppkomma på Statens privilegierade industri-anstalt, hvilket postverket egentligen är.
I de flesta länder har Staten blifvit nödsakad, att taga assurance, och då Staten gör nytta ät den som begagnar sig af postverket, så tyckes mig detta vara billigt och denna assurence är, så vidt jag känner, mycket större i andra länder.
I Preussen och de flesta Tyska stater är den under olika förhållanden }, jf proc.
I Ryssland, der osäkerheten i allmänhet är ganska stor, är det ^'5 proc.
Ehuruväl jag är fullt öfvertygad, alt den här fö - Den 17 Juni.
119 reslagne 5'ff procent är allt för ringa så är detta dock ett steg på vägen.
Visar det sig, hvad jag visserligen befarar, vid nästa riksdag, alt denna assurance är för liten, så kan man då höja densamma, och då liden gör en återremiss betänklig, så får jag, för min del, som gillar principen, tillstyrka bifall till Ulsk:s förslag.
Jag ber att få till alla delar instämma med den sista värde talaren.
Det är på sätt han nämnt, både vanligt, och i allmänhet billigt, att då Staten i detta afseende underkastar sig en ganska betydlig risk, den äfven må erhålla någon ersättning derför.
Den här föreslagne assurancen är äfven, på sätt han nämnt, högst ringa och hade måhända bordt tilltagas något högre, men detta är åtminstone ett steg till en behöflig förbättring i postverket.
Det har äfven, i min tanka, en annan god sida, och skulle hafva det ännu mera om procenten vore högre, nemi. att befordra bruket af inrikes vexlar.
Vore det förenadt med någon kostnad att göra kontanta remisser, så skulle detta i sin mån bidraga lill denna högst nyttiga rörelse.
Ilr Aminoff, Joli.
Jemte det jag instämmer i Hrr Rosenblads och Åkermans åsigter, är jag skyldig upplysa Gr.
Lagerbjelke derom, att det varit fråga inom Utsk., att bestämma, vissa assurance-afgifter för de olika afstånden.
Men risken är dock alltid densamma och fullkomligt oberoende af afståndet, emedan po sten kan, invid sjelfva post-kontoret, blifva hortstulen och röfvad.
Likaså är faran större, den mörka årstiden, och vid passerande af mindre bebyggda trakter, samt skogsmark.
Skulle nu allt detta tagas i beräkning, så ser jag omöjligheten att uppgöra de olika as surance-afgifterne.
Dä postverket är förbundet att ersätta, alla under dess vård inlemnade rekommenderade bref, utan att af deponenten erhålla den ringaste ersättning, så synes billigheten fordra, att de ej sällan uppkomne förluster, pä något sätt, ehuru ringa, godtgöres — på dessa grunder har ock Utsk. föreslagit en så högst obetydlig afgift, som en skilling i assurance för hvarje 100 r:dr.
Jag tillstyrker bifall lill Utsk:s förslag.
Jag deremot kan icke instämma i den sista värde talarens åsigt.
Jag tror att denna afgift, hvilken nu afses, icke vore ringa i egenskap af assurance-premie, utan tvärtom bör komma att ganska mycket trycka på rörelsen.
Uti ett land, der man eger en sä liten penningestock, som i Sverige, tror jag att man bör vraa mycket försigtig att öka kostnaderne för penningeremisser.
St. hafva vid föreg:de riksdagar yttrat den önskan vid flere tillfällen, att postporto i allmänhet måtte kunna minskas.
Här skulle man, alldeles i motsats emot en sådan åsigt, betydligt öka kostnaderne för penningars försändande med poster.
I vårt land, der man genom kontanta penningeremisser, gör sina utgifter, tror jag det icke vara lätt att ålägga sädane afgifter, som de ifrågavar.
För min del har jag litet deltagit i betänkandet, och yrkar med Gr.
Lagerbjelke afslag derå. 120 Den 17 Jun?.
Hr yon Hohenhausen, Mich. Silv.:
De förluster, sorn postverket har gjort genom poströfverier äro åtminstone för ledamöterne i Bevilln:sUlsk. kände.
Vid öfverläggning af denna fråga, torde väl BevillnssUtsk. hafva fått utredt, att icke, åtminstone mig veterligt, i något annat land postverket, utan någon ersättning ansvarar för livad som genom röfverier kan bortkomma.
I ett mycket stort land, der tillförene osäkerheten pä vägen varit mycket stor, nemi. i Frankrike, der den mest noggranna uppsigt i den vägen hållits, och der postverkets vagnar mycket väl varit försedde och åtföljde af gensd’armer, der genom alla dessa polisanstalter, röfverier på landsvägarne äro högst sällsynta, der påtager sig postverket ändock alls ingen ansvarighet för hvad som genom öfvervåld och röfveri kan gå förloradt, utan hvar och en måste hos assurance-kompagnier derför söka sin säkerhet
När man då tager i betraktande, att, med undantag af bankens sedlar, hvilka aldrig gällt till sitt fulla belopp utom i Paris, denna afsändning merendels skedde i guld, hvilket återigen ökade afgifterna för desse afsändningar, samt att vexlarne äro af den beskaffenhet, att det är mycket svårt i orterne, att få en vexel på Paris, ty Paris har alltid att fordra af orterne, sä måste der, både en hög afgift betalas, och serskild assurance anskaffas.
Då måste det väl också vara billigt, att den sorn här i Sverige vill njuta fördelen af att med trygghet kunna afsända sina penningar, också gifva någon ringa afgift till postverket, för att minska dess förluster vid inträffande röfverier o. s. v. Jag kan således icke annat än i allo tillstyrka Ulsk:s förslag, som är en början och kanske icke behöfver blifva mera derest icke liberaliteten på vägarne blifver alltför stor, för att de förluster som postverket gör, i sådana tider må kunna derigenom betäckas.
Rörande beliofvet för industriens lättnad, derigenom att Staten skulle åtaga sig denna stora risk, utan någon slags ersättning, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt ehuru lågt man, t. ex. i England har nedsatt postportoafgiften, så är den likväl i Sverige betydligt lägre.
Postporto är i England 4 penningar nian afseende på distancens längd, och det utgör ungefärligen 10 sk. b:co i svenskt mynt, för hvilken afgift, man här kan få bref till Umeå och Luleå.
Således är afgiften hos oss i allmänhet lägre än i England, der postporto eljest är lägre än i något land, som jag känner.
Risken är dessutom allt för stor med den nu öfverhand tagade liberalismen på vägarne.
Det lärer kunna intygas af en domare i orten, som jag för en liten stund sedan såg här närvarande, att da_ en stor bördesumma skulle nedsändas till en större egendom i Östergöthland, så fann sig egaren nödsakad, att sjelf begifva sig dit eller genom sitt ombud medföra penningarne.
Hade nu de ifrågavande 140,000 r:drne blifvit sändne i recommenderadt bref, och detta bref blifvit röfvadt, så hade
Statens hela inkomst af postverket gått förlorad för detta bref, utan att Staten för denna risk hade någon fördel.
Jag mäste således vidblifva, ehuru jag anser, att det kan vara samma inadvertens i betänk., och Den 17 Juni. 121 att man borde hafva ställt assurancen högre, så tillstyrker jag bifall till hvad Ulsk. föreslagit, såsom en god början till ersättning för alla bref, som under Statens ansvar försändas och kunna blifva bortröfvade, och det mätte icke vara obilligt.
Här är sagdt alt utrikes ansvarar icke bankoverket för de summor, som i bref med Postverkets anstalter skickas ifrån en ort till en annan, och att Staten gör det alls icke; att likväl postporto är ganska dyr utrikes och jemförelse vis billig här i riket, och att således utrikes en mängd förmåner för correspondencen saknas, som Staten beredt inom Sverige.
Jag anser detta vara en ganska stor fördel för Sverige, och att de olägenheter, som utrikes finnes, icke böra införas här.
När man bör äga anstalter, som äro bättre, än de som finnas utrikes, så ser jag icke något skäl att förändra dem efter de modeller, som der äro an tagne, utan att bibehålla det som bättre är, så väl i detta afseende som i många andra.
Jag är således, för min del, böjd för afslag ä detta Utsk:s nu gjorde förslag.
Om det antages så skulle många olägenheter uppstå, icke sä mycket för den skilling man betalar för hvarje hundra riksdaler, hvilket icke kan vara af någon betydenhet för dem, som afskicka penningarne, men för öfriga olägenheter, som uppkomma genom denna inrättning, t. ex. att postverket icke ansvarar för öppna recommendalioner till högre belopp än 100 r:dr; således blir det nödvändigt för hvar och en, som vill afskicka en summa af 100 r:dr med posten, att taga öppet recommendationsbevis.
Detta är ganska lätt för dem, som bo i städerne, ehuru någon tidspillan derigenom förorsakas, men för dem som bo på landet och som hafva 3, 4, 5 eller kanske 6 mil till postkontoret, är det en ganska stor olägenhet och en betydlig kostnad att skicka ett bud för hvarje bref.
För deni är afgiften icke så stor, att den olägenhet, som är förenad med en sådan anstalt, är svårare, och jag inser icke något hufvndsakligt skäl, hvarföre någon sådan olägenhet nu skulle ställas i vägen för skriftvexligen.
Dessutom bör man taga i betraktande, att våra kommunikationsanstalter äro mycket aflägsna ifrån dem, som behöfva sig deraf begagna, jemförelsevis med dem, som finnes i England, Tyskland och Frankrike.
Jag anser betydliga olägenheter i afseende pä rörelsen skola uppstå, om detta förslag blifver af R.
St. antaget, och hvarföre skall det ske?
Jo, för att skaffa postverket en större inkomst.
Vi hafva sett tills dato, att postverket har burit sig utan denna inkomst.
Vi hafva sett, att ersättning för rekommenderade bref icke medtagit så betydeligt af postverkets tillgångar att det icke ändå blifvit vackert öfverskott.
Oaktadt den tilltagande liberalism på vägarne, som Hr Rosenblad nu omnämnt, så kan jag dock icke öfvertyga mig om att röfverier på landsvägarne skulle inom några år så ökas, att särskilde anstalter, sådane som denna äro nödvändiga, för att skaffa statsverket tillgångar till betäckande af dess förluster, som möjligen kunna uppkomma.
Om framtiden gifver en annan erfarenhet, så blifver det tids nog att vidtaga anstalterne efter den erfarenhet man då får.
Jag yrkar således afslag på Utsk:s betänk, af det skäl, att de för - 122 Den 17 Juni. maner, som vi äga genom våra statsanstaiter icke böra bortkastas för alt i stället införa de olägenheter, som finnas i andra länder.
Lagerbjelke, förklarade sig instämma med Frih. Palmstjerna.
Den siste värde talaren har sagt, att man icke skall, då man har en inrättning, sorn är bättre än andra länders, införa en annan som är sämre.
Men, här är ju icke fråga om, att införa något, som är sämre, ty den ringa postportoafgiften skulle blifva förändrad.
Fråga är blott att belägga de rekommenderade brefven med en större afgift än hittills.
Kan denna förändring sägas vara en försämring, då endast den som vill begagna ifrågavarande utväg skall erlägga en högre afgift än hittills?
Det är visserligen bättre för den, som afsänder penningar att slippa någon afgift derför, men hvilken förbindelse hafva väl andra menniskor i landet, att bestå kostnaden och ansvara för dessa penningar åt den, som afskickar dem, ty åt honom är det egentligen, som man består denna kostnad, efter som Staten icke får något derför.
Jag kan för min del, icke finna annat än att den som begär kostnadsfri rekommendation, med detsamma yrkar en obillighet mot alla dem, som icke hafva penningar alt afskicka och en sådan kan jag för min del icke tillstyrka.
Det hignar mig tvärtom att BevillmsUtsk. fästat afseende på denna obillighet och att Flsk. sökt åstadkomma rättelse deri.
Jag beklagar visserligen med Gr.
Lagerbjelke att icke termen blifvit bättre vald, men man bör, i alla fall, söka behandla saken, så godt man, i hennes närvar, skick, förmår.
Här har blifvit sagdt, alt postverket icke bör åtaga sig ansvar för större summa än 100 r:dr.
Följden deraf skulle blifva, alt man måste dela större summor i flera särskildta bref.
Det är endast i slutet bref eller rekommendation, der posttjcnstemaiinen icke får se hvad brefvet möjligen innehåller som större summor kunna skickas.
När man nu besinnar, att ifrån Stockholms postkontor afgår, under öppen rekommendation efter hvad jag hört tillförlitligen uppgifvas såsom medeltal för hvartdera af de 4 sista åren, 26} millioner r:dr b:co, så ser man hvilken offantlig summa penningar, som med posten fortskaffas.
Då är det väl hvarken onödigt eller obilligt, alt man söker skaffa Kronan ersättning för de förluster, som kunna drabba henne för äfventyret och mödån att skicka enskilda personers penningar ifrån den ena orten till den andra.
Man säger väl, att postverket icke kommer att äfventyra stora summor för de penningeförluster, som på detta sätt skola godtgöras.
Men jag vet likväl, att den tilltagande osäkerheten på vägarne nödsakar postverket ätt numera skicka gevaldiger med poster, hvilka förut fördes af hvilken bonddräng som helst.
Detta medför större kostnader, medtager en del af postverkets medel, och minskar med detsamma statsverkets behållning.
Men äfven om en sådan utgift för postverket icke behöfde godtgöras, månne det vore för mycket att R.
St. i närvar, ögonblick, då man icke vet hvarest penningar skola tagas till nödiga utgifter, öka tillgångarne, der de med större skäl kunna tagas af vederbörande, som hafva gagn af inrättningen än genom den allm.
Bevillningens förhöjning på åtskilliga medborgare, som deraf ingen fördel åtnjuta?
Jag finner således icke några skäl, som Den 17 Juni, 123 i min tanka äro giltiga fur att afslå Ulsk:s betänk.
Äterremiss har ingen yrkat.
Jag anhåller fördenskull att R. o. Ad. måtte bifalla betänk., oaktadt de små brislertte som vidlåda det.
Har BevillmsUtsk. godt om tid, hvarom några af de närvarande ledamålen*; kan upplysa, sä må betänk, visserligen återremitteras för att vinna rättelse i ordalagen, men i sak frångår jag ingenting, af hvad Utsk. föreslagit.
Förmånen i Sverige att icke behöfva vända sig till assurance-compagnierne utan direct få aflemna sina bref pä posten, bl ifver ju qvarstående, äfven efter antagande af detta beslut.
Den ena olägenheten är således, först och främst, den lilla afgiften, hvilken icke förtjenar, efter mitt sätt alt se, alf göra afseende på.
Den andra skulle vara att besväret för den, som bodde aflägset från postkontoret och ville sända penningar i bref till högre belopp än 100 r:dr, hvartill fordras, för full säkerhet skull, alt göra rekommendationen öppen, skulle blifva alltför stort; men då å andra sidan vådan för postverket är sä betydlig, och detta blefve föremål för allmänna uppmärksamheten, månne det icke är skäl att vänta intilldess denna förlust skulle hafva i hög grad drabbat Postverket och då sedan, efteråt vidtaga mycket strängare åtgärder.
I våra på skälmstycken speculaliva tider är det verkligen underligt, alt icke missbruk med rekommendalionerne blifvit begångna, hvilket likväl utan svårighet kunna göras.
Det är icke skäl uti att på detta sätt befordra denna sorts spekulationsanda, utan det synes vara tid att förebygga att spekulationsandan kastar sig åt detta håll, och jag kan af detta skäl, icke annat än gilla, hvad Utsk. i detta afseende föreslagit.
Hvad nu åter beträffar ordalagen bär, så vill jag icke bestrida, att det möjligen kunde vara bättre, man tror likväl att R. o. Ad. mycket väl kan antaga ett betänk., sådant som delta nu är.
En föregående talare bar yttrat, om BevillmsUtsk. har godt om tid, så skulle lian icke motsätta sig en äterremiss, om sådant yrkades. R. o. Ad. känner nogsamt, att ju närmare det lider till riksdagens slut, desto mer får BevillmsUtsk. att göra, emedan detta Utsk. skall, icke allenast uppgöra voter:s-propos:r, i afseende på tullfrågor m. m., utan äfven beräkningen öfver saluaccissen, postmedlen, stämplade pappersafgiften, husbeliofsbränvinsmedlen, samt tidningsstämpel- och kortstämpelafgifterna.
Och slutligen, sedan slalsbrislsumman blifvit känd, fördelningen af den allmänna bevillningen.
Pä dessa grunder afstyrker jag bifall lill en äterremiss.
Visserligen hade redaktionen kunnat vara bättre, men hufvudmeningen är dock tydlig och klar.
Ulan klandrar Utsk., för det att Utsk. kegagnat ordet assurance, som dock finnes uti sjelfva motionen.
Visserligen hade ordet försäkring, som Svenskt kunnat användas, men i det liela hörer denna anmärkn. till de s. k. obetydligheterna.
Man har yttrat, att den öppna rekommendationen icke medför 124 Ben 17 Juni. någon olägenhet för dem som bo uti städerne.
Men så mycket mer för dem som bo på landet.
Om ett rekommenderadt bref förkommer, under afsändandet till postkontoret, så ersättes det likaså litet af potsverket om rekommendationen varit öppen eller sluten, emedan brefvet gått på afsändarens risk, tills det på postkontoret, mot behörigt qvitto, blifvit inlemnadt, således förfaller anmärkningen i detta afseende.
Utsk. har fästat synnerlig uppmärksamhet dervid, att postverket icke bör vara skyldig ersätta den slutne rekommendationen till högre belopp än 100 r:dr b:co, samt trott sig derigenom hafva afböjdt många obehagligheter, samt misstroende till gjorda uppgifter vid inträffande olyckshändelser, då genom den öppna rekommendationen, allt dylikt bör vara afböjdt.
Såsom allmän regel bör antagas, att i brefvet anteckna den summa detta innehåller.
Genom det nu uppgjorda förslaget, tror jag att inrikes växlar böra, mera än hittills skett, komma i rörelse och om så inträffar, är genom Utsk:s förslag en stor förbättring åstadkommen.
Jag fortgår att tillstyrka bifall till Utsk:s förslag.
Om man betraktade saken från den sidan att Bevilln:sUtsk. genom de nu föreslagne ersättningarne för förkomna bref, ville bereda en ökad inkomst åt statsverket för att slippa så ofta höra det verkligen obehagliga uttrycket om knappa tillgångar, som man nu hör vid en mängd vigtiga anslagsfrågors afslående, så kunde förslaget bifallas; men vill man deremot se saken ifrån den sidan, att ingen förändring borde företagas så framt den icke ledde till verklig förbättring, så tror jag, att man icke kan annat än yrka afslag å detta utlåt., ty en förändring, som kommer att trycka på kommunikationerne, såsom af flere föregående talare blifvit tydligt framställdt, den kan väl icke vara någon förbättring.
Den är dessutom alldeles öfverflödig såsom en reservant här har framställt då han sagt, att de nuvar. postintraderne lemna ett betydligt öfverskott.
Dessutom är förändringen olaglig dä den kommer att trycka några få korporationer.
Man säger sig icke förstå denna argumentation, ty det är endast de, som afskicka penningarne, som komma att lida, derigenom att de få vidkännas en högre afgift.
Så snart penningetransporter blifva fördyrade, sä kommer det att verka på hela rörelsen, och således får hvar och en, i sin mån vidkännas den utgift, som härigenom uppkommer.
Lagerbjelke har anmärkt, att den föreslagna afgiften icke kan anses såsom assuranseafgift, emedan Statens skyldighet då äfven vore att garantera emot stöld och dylika brott emot eganderätten.
Jag kan icke erkänna rigtigheten af denna anmärkn.
Dä man lemnar sin egendom i Statens händer, så är det väl Statens skyldighet att bevara den, men jag har icke öfverlemnat min egendom i Statens händer, följaktligen bör icke Staten lemna mig någon garanti derför.
Jag anser tillräckliga skäl för afslag vara anförde och instämmer således deruti.
Det är mig omöjligt att Den 17 Juni. 125 instämma i elen sista värde talarens omdöme i detta mål.
Harn har behagat 'åberopa en reservation, hvars innehåll jag likväl mäste frånkänna all giltighet.
För det att Staten hittills haft inkomster af postverket, så finner jag icke någon anledn. att försumma den ifrågasatte' förökningen af inkomsterne å denna väg, helst under Statens nuvar. synnerliga behof af tillgångar för betäckande af sina många och betydande utgifter.
Den åsigten åter, att afgiften vore ålagd endast vissa korporationer, tror jag att nyssberörde, af mig åberopade talare, sjelf har vederlagt, dä han förklarat, att tryckningen af denna afgift skulle träffa, icke blott dem, som afskicka brefven, utan något hvar som har med penningerörelse att skaffa.
Detta bevisar ju, bättre än något annat, motsattsen af hvad först blifvit påstådt, helst då man derjemte betänker, att det står hvar och en öppet, att afskicka penningar eller icke; hvaraf tydligen skönjes alt denna afgift icke uteslutande kan anses såsom en, endast på vissa korporationer lagd tunga.
Icke heller synes beloppet kunna blifva för affärsmannen betungande.
Jag bestrider således förbemälde åsigt, och instämmer uti hvad Hr von Hartmansdorff i ämnet anfört; men får likväl förklara, att det är i en punkt, jag skiljer mig ifrån honom.
Denna punkt innefattas i Utsk:s förslag att ersättning för sluten rekommendation icke må upptagas till högre belopp än 100 r:dr; hvaremot kan invändas, såsom mig synes, icke utan skäl, att ett sådant stadgande, otvifvelaktigt skulle föranleda längre resor inom landsorten, för inlemnande å postkontoren af bref och penningar till speciel och öppen rekommendation; hvadan man torde lämpligen bestämma ersättningsmaximisumman något annorlunda.
Jag beklagar rätt mycket att BevillmsUtsk. skulle hafva så ondt om tid, att en dess ledamot ansett en återremiss af detta skäl vara att serdeles önska sig ifrån; ty jag anser för min del tjenligt att återremiss äger rum, hvarom jag jemväl tillåter mig framställa en vördsam anhållan, och begär, lika vördsamt, det propos. derå må blifva gjord, i ändamål att BevillmsUtsk. ville taga i betraktande, huruvida icke skäl vore, alt bestämma det belopp, för hvilket postverket vid sluten rekommendation svarar, till 200 r;dr i st. f. 100 r:dr.
En reservant har uttryckt enahanda mening, fastän vi skilja oss åt i summan, den han velat hafva höjd till 500 r:dr.
Det tror jag är förmycket, enär det kunde gifva möjlig anledn. lill förluster för postverket.
Men för sä vidt vi tänka lika, nemi. derutinnan, att 100 r:dr är för lågt tilltaget, åberopar jag till stöd för min salts, hvad bemälde reservant i ämnet anfört.
Om för de af Frih.
Palmstjerna uppgifne otydligheterue å redactin någon rättelse dervid med detsamma kunde beredas, så hade man medelst återremissen äfvenledes hopp om att få dylik, möjligen befintlig brist afhulpen.
På sätt förut blifvit anfördt, föranleder väl den slutna rekommendationen någon gäng till underslef; men om man Icke bestämmer ersättningen till högre än 200 r:dr, så skulle jag tro, att dessa underslef måste vara tcmligen sällsporda här, så alt, om de äfven en eller annan gång undantagsvis skulle inträffa, så kan man, hälst den allvarsamma edgången är för anspråkets befästande föreskrifven, icke, efter ISO Den 17 Juni. ruin öfvertygelse behöfva för Statsverket i allmänhet befara att det härpå skulle komma att lida kännbara förluster.
En talare har yttrat, alt delta vore en uppfinning, hvarigenom man skulle komma att (rycka rörelsen, och att delta vore så mycket mera obehörigt, som postintraderna nu lemna öfverskott.
Jag kan icke inse, alt det innefattar något tryckande.
Jag erhåller säkerhet för mina penningar emot en högst ringa afgift.
Denna säkerhet, säger man, erhålles nu utan en så beskaffad afgift.
Det är sant, men hvad blir följden af de utgifter, som postverket årligen har för så beskaffade ersättningar?
Jo följden är den, alt postverket icke kan göra kommunikationerna lå lätta, så skyndsamma, sä hastiga, som rörelsen fordrar.
Man skulle kunna framtaga här många exempel pä en, i ett land med någon industri och rörelse, oförsvarlig långsamhet.