Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd deraf föreslås, alt utesluta ur 3i § liela ira Morn., såsom innefattadt i § 45 af Riksdagsordningen; hela 2:a Morn., såsom intagit i §§ /\6 och 55, i Riksdagsordningen, med undantag af det vidunderliga tillägg, att LandtMarskalken ensam skulle ega börja Plenum, som bör uteslutas, såsom rakt stridande mot den föregående § af RiddarhusOrdningen.
Af 3:dje Mom. är stadgandet i irsta Semicolon intagit i § 45 Riksdagsordningen; äfvensom den citerade 35 § i RiddarhusOrdningen, såsom längre fram skall visas, sjelf är en repetition af Riksdagsordningen.
Stadgandet i srdra Semicolon igenfinnes likaledes med andra ord i § /\S Riksdagsordningen; och det i 4;de Semicolon, i § 58; dock så att, då Riksdagsordningen uttryckligen säger, att ”intet ”ord får tagas ur Protocollet, utan Ståndets bifall och den talandes eget begif”omndej” omtalas här, huruledes Landtmarskalk kan inhämta Ridderskapets och Adelns tanka om skriftliga eller mundiliga anio - 316
Den al November f. m. randens uteslutande ur Protocollet.
En så— dan i RiddarhusOrdningen omtalad forin borde väl ej kunna, tvärtemot Riksdagsordningen, leda derhän, att Ridderskapet och Adeln skulle besluta om en dylik uteslutning utan. elier emot den talandes begifvande; sådant lärer dock vid 1818 års, Riksdag hafva handt.
Det borde derföre antingen stå,, att LandtMarsfealk ägde inhämta
Ståndets tanka om uteslutandet såvida den talande dertill lemnade sitt be-, gifvande; eller ock bör hela meningen uteslutas, varandes det, antingen den står qvar eller ej, LandtMarskalken ändå, åtminstone så vidt jag förstår, obetagit att inhämta, och Ståndet att uttrycka en sådan tanka. 5:te Mom. igenfinnes i § 4° Riksdagsordningen, och af 6:te Mom. äro de sista orden.: ”och som ej emot Grundlagar”ne finnes vara stridande,” onödige; ty något grundlagsstridig! får LandtMarsknlken icke proponera, utan måste, enligt 55 §, underrätta Ståndet om sin tanka i detta afseende före beslutet; liar, på sätt nämnde Grundlags § omförmäler, ConstitulionsUtskottet förklarat, att proposition får göras, så böra inga hinder emot verkställigheten få uppstå, sedan beslutet är tagit.
Af § 33 är första Momentet öfverflödigt, såsom innefattadt i det fjerde af RiksdagsOrdningens 48 §•
D r n 22 November f, m. ^ 34 är en ordrik repetition af RiksdagsOrdningens § 56, och innefattar intet nytt, mer än att, efter den så kallade motionstidens slut, skulle frågor, sorn röra Ståndets egna oeconoroica, få väckas, äfven, oaktadt de icke föranleddes af fattade beslut, upptagne ärender, eiler inträffande händelser, i hvilka fall redan Riksdagsordningen tillåter det.
Troligen skola alla Ståndets oeconomica kunna förås under denna rubrik.
Förvaltningen af Riddarhusets Cassör blifver, enligt sjelfva RiddarhusOrdningern, ett upptaget ärende, och ■om den borttagning af hela § 34, sorn härmed föreslås, skulle leda derhän, att alla Motioner om förändringar i RiddarbusOrdliingen, så vida ej någon serskild händelse dertill föranledde, biefvo väckte inom den vanliga motionstiden, så vöre det visserligen i liera afseende» en vinst. § 35 innefattas i §§ 48, 5i och 52 af Riksdagsordningen. § 36 är i en, visserligen icke serdeles vigtig, men dock bestämd, stridighet med RiksdagsOrdningens § 49» 3:dje punden af 2*.dra Momentet.
Af § 37 torde i:sta Momentet böra uteslutas, såsom mycket fullständigare redigerad t i § 5o af Riksdagsordningen; och a;dra Momentets början blifva: ”uppstår 3 rB Den 11 November f. m. ”fråga, om någon tillåtit sig personligen ”förolämpande uttryck.” 16:de Förändringen 3 som föreslås, är upphörandet af den sammanblandning i begrepp, som vid redactionen af § 32 i 1823 års Riddarhusordning ägt rum, då man ej skiljt emellan Diarium och Föredragningslista.
Begge dessa, äfvensom Bordlistan, äro särskilt nödiga.
I afseende på redactionen af §:n anhåller jag, att få hänvisa till det i December månad år 1823 antagne förslaget, hvars 35:te § närmare upplyser min tanka härom. iy:de Förändringen, grundad på principen, att ingenting bör vara stadgadt, som hvarken iagttages, eller hinner blifva verkställda angår de senare puncterne i § 33 af i8a3 års Riddarhusordning, och hufvudsakligen orden: ”böra frågan, eller anmärkningarna, innan nästa Plenum, skrif”teliga till Protocollet aflemnas.”
I det stället föreslås att stadga, det dens yttrande, som har väckt Frågan, eller Motionen, hör inlemnas inom nästa Plenum, men yttrandet under debatt, som skall åtfölja Återremiss, först inom 8 dagar; hvarjemte föreslås det uttryckliga stadgande af äfventyr, att om nämnde tid öfverskrides, afsändes yttrandet till vederbörligt Utskott, sådant det i RiddarhusSecreterarens MemorialProtocoll är uppfattadt, antingen delta Den 22 November f. m. är justerad t eller ej.
Införandet af något sådant uttryckligt stadgande i Riddarhusordningen är alldeles nödvändigt för skyndsamheten inom RiddarhusCanzliet, på det att dels RiddarliusSecreteraren, dels Utskottens Ordförande, må hafva sådant att åberopa, när den Ledamot, som talat, gerna vill öfverse sitt yttrande, innan det skall sändas till Utskott, men dröjer dermed dag från dag, och Utskottet under samma tid påminner om att få den återremitterade aetea sig snart tillsänd. iS:de Förändringen, sorn föreslås, an•går §§ 3g och 4°* Största delen af dessa, hvars innehåll är af så stor vigt, och kan gifva anledning, och ofta gjort det, till så långa och häftiga debatter, är endast en omskrifning af §§ 53 och 54 i Riksdagsordningen; och jag förnyar härvid mitt ofta framställde påstående, att det är onödigt och farligt, alt omskrifva en Grundlag i en subordinerad stadga.
Det enda egentliga nya, som i RiddarhusOrdningen här är tillagdt, är stadgandet i § 3g, att alla Propositioner böra göras till Infall, så att den, som samtycker, kan svara Ja, och den, som bestrider, Nej, samt det sista i § 4°, att en Ledamot, som reserverat sig, får communicera sin reservation med de andra Stånden.
Hvad angår den sistnämda communicationsrätten, så är den antingen medgifven i Riksdagsordningen redan 3ao Den aa November f. nj. derigenom, att den der icke är Reservanten fråntagen, eller ock låter det omnämnda meddelandet icke verkställa sig, emedan Stånden ej, såsom RiksStånd, kunna mottaga någon act, som meddelas dem på grund af det ena Ståndets serskilta ordning, eller på någon annan grund, än ett grundlagsstadgande.
— I anledning af de citerade orden i § 3g hafva här på Riddarhuset många olika meningar blifvit framställde.
Man har någon gång, både länge och häftigt, försvarat den sats, att i dessa ord skulle grunden ligga till den praxis, som ägt rum, nemligen, att alltid först proponera bifall , efter ogillande af den proposition, återremiss eller antagande med ändring, och först sedan detta ogillats, afslag på ett Utskotts Betänkande.
Sådant ligger åtminstone mycket dunkelt uttryckt i dessa ord; förklaringen att när Proposition är gjord till bifall, kan den, som samtycker, svara ja, säger intet.
I § 39 af det förslag Ridderskapet och Adeln i December i8r?3 antogo, förekommer ett Sammandrag af de Stadganden, som i detta ämne synas vara nödige, och ej äro repetitioner af Riksdagsordningen. igule Förändringen angår förhållandet vid voteringar och val, eller §§ 4i —44» af hvilka §§ 42 och 44 föreslås att förblifva i sitt närvarande skick.
I afseende på 41 § inne - Ben Noveni her f. m. 331 innehöll RiddarhusTJtskottets förslag, sorn af Ridderskapet och Adeln i8a3 antogs, alt ur sjelfva RiddarhusOrdningen utesluta, och till det stadgande, sorn i § 4^ omtalas, öfverföra den näst sista puncten, sorn hörjås med orden: ”Nar Bänkens upprop;” samt att alldeles utesluta den sista puncten.
Äfvenså föreslogs att bestämdt utsätta det två af de vid bordet sittande skulle anteckna de röstande, och två de icke röstande.
Betta senare var praxis, åtminstne under de senaste Riksdagarnej och blifver det förmodligen alltid, antingen närvarande redaction af § bibehålles eller ej.
Hvad den omnämnda öfverflyttningen till den mindre stadgan angår; så, ehurusannt det å en sida är, att dessa småsaker alldrig borde slå i den del af StåndsOrdningen, som anses nog vigtig, för att fordra ett RiksStånds och en Konungs sammanstämmande beslut, innan den kan erhålla kraft af lag, kan man likväl å en annan sida säga, att det finnes många andra §§ i RiddarhusOrdningen, som icke eller borde anses äga en sådan vigt, och att så länge dessa qvarstå, och minsta ändring i dem kan gifva anledning till tvister, må det äfven gerna stå något om, hvilken Bänks Ledamöter få träda inom skranket.
Af § 43 är första fjerdedelen till och med orden ”namn eller antal i' samt hela 1 H. 21 Den 22 November f. m. den sista från och nied orden: ”Till undvikande af” innefattade i §§ 53 och 71 af Riksdagsordningen, men den underrättelse 0111 val-listornas beskaffenhet, som före hvart val bör vara anslagen i Riddarhussalen, är ofullkomligt beskrifven; det ar nemligen lika nödvändigt att, på sätt 1823 års förslag innehåller, ”dervid tillika an”märkes, hvilka Ledamöter af Ståndet, som ”för tillfället, enligt Riksdagsordningen, ”icke kunna komma under omröstning, eller ”äro berättigade att i valet deltaga.”
En lista på deni borde till och med inför Ståndet justeras, innan valet fick för sig gå. 20:de Förändringen består i tillägget äf en ny §., antingen näst före eller näst efter den nuvarande § 44- Under 1818 års Riksdag, kanhända ock förr, begynte man vid de val till nämnder, som i Riksdagsordning omtalas, och der till och med 21 personers väljande på en gång ifrågasättes, alt tillika välja suppleanter.
Men dervid förfors sålunda, att t. ex. vid den så kallade stora Nämndens utseende, hade hvarje vallista 21 namn, och de 21, som fingo mästa rösterna, blefvo Nämn-Ledamöter, de 6, som dernäst fingo de flesta röster, Suppleanter.
En motsatt method begagnades vid sisla Riksdag, och den förra bör i RiddarhusOrdningen vara förbjuden, emedan derigenom alla Snppleanterne komma att utses af minoriteten, hvilket är orim - Dun 21 November f. ni. 3a3 ligt.
I afseende på redactionen af den §, som för detta ändamål
Lör tilläggas, Länvisar jag till 43 § i i8a3 års Förslag. sirsta och sista Förändringen är i § 4*3* och innefattar det tillägg, alt RiddarhusDirectionen alltid skall väljas inom de 4 första månaderne, af Rikdagen, hvarföre RiddarhusUtskottet bör inkomma med sitt Betänkande öfver förvaltningen under de förflutna åren så tidigt, att Ridderskapets och Adelns Ledamöter kunna densamma före valet hafva bedömt.
Grunden till detta stadgande är klar, emedan det annars kun. de Lii möjligt, att Riksdagens hastiga afLlåsning lemnade Ridderskapet och Adeln utan RiddarhusDirection för efterföljande 5 år, hvilket till och med är, enligt § 10 i Riksdagsordningen, inconstitutionellt.
Alldeles samma stadgande borde finnas i afseende å Fullmägtige och Revisorer, och om alla val, som böra ske vid hvar Riksdag, men då härtill fordras ett åläggande för Rikets Ständers samfällta Utskott, att i lid lemna Betänkande öfver de förflutna åtgärderna, kan något sådant ej i RiddarhusOrdningen upptagas.
Jemte anhållan hos de Herrar, hvilka användt sin tid på detta ämne, att med det snaraste i Ridderskapets och Adelns plenum väcka alla de förslag, som de ämna göra, till ändringar i nuvarande Riddarhus - U e ii 22 N o v e m 1> e r f. m.
Ordning, anhåller jag, att RiddarhusUtskottet malte förståndigas, att sednast inom en månad inkomma med dess Betänkande; före
Motionstidens slut medhinues väl icke granskningen i plena, men genast derefter synes vara den lämpligaste tiden dertill.
Längre fram på Riksdagen hopa sig åter göfömålen så, attén Ståndets enskilda angelägenhet kan få ligga på bordet i flera månader, och när den efter återremiss, kommer tillbaka, åter i månader hvila på bordet, hvarigenom beslutet slutligen blifVer expedieradt så sent, att icke någon stadfästelse kan vinnas.
Herr Tharrij Wollrathj anförde skrifteligen:
Uti RiksdagsBeslntet af den 22 December i8a3 r5:de § anira Momentet stadgas: ”För Statens räkning må ej någon spanne”rnålshandel hädanefter bedrifvas, utan bör ”denna Handelsgren oberoende öfvei leranäs ”åt den enskildta speculationens omsorger.” 4:de Momentet innehåller: ”Ett Credi”tiv af 1,000,000 R:dr B:co anslås lill ”Kongl.
Majrts Nådiga disposition, för alt ”bereda utvägar till anskaffande af Säd för ”nödlidandes understöd, i den olyckliga
Den 21 November f. m, 325 ”händelse, alt ett svårare missväxtår skulle ”inträffa, och enskililta bemödanden då ldif”va otillräckliga, att fylla bebofven; hvilket ”Crediliv kommer, att från Banken anord» ”nas och utbetalas.”
Dessa stadganden, så vä! som BancoReglementets Artikel 3:dje Afdelnings 3:dje § utmärka tydeligen,. att ofvannämnde till afhjelpande af den genom 1826 års missväxt uppkonme spannemåls-bristen utaf Bankens medel lyftade 1 million bör oförryckt dit återbetalas i den ordning den af Låntagarne kan indrifvas, utan all inblandning med för detta Allmänna Magazinslnrättningens fonder eller skuld lill Banken, hvilken sednare äfven borde lill Banken inbetalas, så fort ske kunde.
Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit vid Riksdagen i8a3, angående Allmänna Magazinslnrät-tningen, ädagalägger tillräckligen deras öfvertygelse om olämpligheten deraf, att spannemål upphandlas för Statens räkning; deras mening kunde således aldrig vara den att inblanda Creditivet af den million, hvarmed nödlidande såsom
Lån vid tillfälle af svår missväxt skulle understödjas emot contant återbetalning, med den i atla afseenden utan undantag allt Sedan 1819 misslyckade Allmänna Magazinslnrättningen; meningen med Creditivet var åter helt enkelt den, Den 22 November f. m. alt deraf lemna
Län emot säkerhet till dem, som på billigaste vilkor ville hålla de behöfvande spannemål tillhanda, om sådant icke på alla ställen efter förslagets ordalydelse var verkställbar, utan någon Länsstyrelse blef nödsakad för de ei hällne undsätlningsmedlen upphandla spannemål, borde den på intet sätt sammanblandas med de gamla Magazins-lagren, utan särskildt emot contant säljas, eller, om utcreditering blef nödvändig, penningarne derföre enskildt efter indrifningen till Banken redovisas.
Om Representanterna med villighet skola öfverlemna penningar till Regeringens disposition, för att förekomma mer eller mindre allmän nöd och brist, i hvad afseende som hälst, så fordras oundvikeligen, att de öfverlemnade medlen användas tili deras rätta ändamål, och icke inblandas uti andra redan misslyckade åtgärder, samt redovisas i den ordning Ständerna såsom, villkor för beviljandet föreskrifvit.
Jag skulle högeligen önska, att så tillgått med den till undsättning i missväxtår bevilljade en million.
Att Herrar Landshöfdingar velat afvika från Ständernas föreskrift om Redogörelsen derföre, dertill har jag ingen anledning, men jag fruktar, att de i detta lall erhållit stridiga befallningar från Kongl.
StatsGontoiret; genom upplysningar, som jag förskaffat mig, i den ordning Tryck - Den 22 November f. rn. fri hetsFörord ningen föreskrifver, känner jag, att StatsContoiret befallt, "att sådana Spanne”måls försträckningar, som efter 1826 års ”missväxt blifvit lemnade af gamla Maga”zinslnrättningens lager, skola anses såsom ”gjorda till Crediti v-fonden, och böra, efter ”uppgjord liqvid, Magazinslnrättningen contant gocltgöras, så vidt sådant icke redan ”skedt genom ifrån Ränterierna directe gjor”da inbetalningar, samt alt hvad af sådan ”öfverlålen Spannmål kan, efter undsättningens slut, vara oanvändt och rjvarlig”gandej skall såsom Creditivets genom öf”'verlätelsen bli fria tillhörighet, för dettas ”räkning försäljas.”
Med anledning bäraf lärer, enligt StatsContoirets befallning, gammal, mer och mindre skadad MagazinsSpannemål, sorn,, utan att af Läns-Styrelserna till undsättning vara begärd, blifvit från någre Magaziner till andra afsänd, sedaningen undsättnings— spannemål behöfdes, häldst den nya rika grödans då redan inträffade bergning gjorde all undsätlnings-säd öfverflödig, nu skola säljas på Auction för Creditiv-fondens räkning, oagtadt denna spannemål aldrig för dessa medel varit upphandlad, eller till de orters hjelp begärd, dit den blifvit transporterad, deraf den misstanka uppstått, altman ville kasta på Creditiv-fondcn den Magazinslnrättningen tillhörande förlust, sorn uppkommit genom skillnad emel - I Den a November f. m. lan inköps- och försäljnings-pris, Magaztnering, Magazins-arfvoden, transporter med flere afbränningar, dem Rikets Ständer sökte för framtiden förebygga, genom deras förordnande, att ingen Spannemålshandel efter 182J skulle för Statens räkning bedrifvås.
Man kan invända, att Bankens skada blifver lika, antingen förlusten på den gamla MagazinsStyrelsens förvaltning drabbar de dertill utur Banken tagne äldre fonder,, eller det likaledes utur Banken tagna nya SpannemålsCreditivet, men utom det att tillfälle härigenom yppas,, att öka dessa förluster, då nya tillgångar beredas till fortsättning af Löner, Arfvoden med flere omkostnader på de fonders bekostnad, som Banken fått förskjuta till gamla MagazinsInrättuingen, så tyckes det vara stridande emot Rikets Ständers rättighet, att besluta om användandet af deras medel, att dessa tvärt emot deras föreskrift begagnas till ändamål "om för det år 18a3 beviljade undsättnings-Creditivet bordt vara främmande..
StalsUtskottet med ali omsorg lärer granska, huru detta Creditiv af Stats-Contoiret och Herrar Landshöfdingar Blifvit användt, och huruvida det, enligt Ständernas föreskrift, ordenteligen redovisas, derom har jag aldrig tillåtit mig tvifvelsmål, men ansett mig skyldig, att fästa Utskottets uppmärksamhet på de af mig omförmälta åtgärder, dem |jag anser ligga Den 22 November f. m. i uppenbar strid med Ständernas Beslut, som härvid bordt efterföljas.
Om Remiss till Högloft.
StalsUtskottet anhålles ödmjukast.
Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ts den i3 dennes aflåtne, samt den 20 derpåföljde på bordet lagde, Nådiga Proposition ti 1L Rikets Ständer, att Kongl. Majrts Nådiga Förordning, angående grunderne och vilkoren för Hemmans-klyfning, samt afsöndring af Jord, eller andre lägenheter från Hemman, af den 1 q
December 1827, må gälla, äfven i afseende på Säteri, Rå och Rörs, och FrälseHemman; samt att fÖreskrifterne om SäteriByggnads underhållande å Säterier må upphöra.
Herr Törnebladh , Carl:
Jag har visserligen önskat, att den Princip-förändring, som ligger till grund för 2 Gap. i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den ipsistlidne December, angående jords och lägenheters afsöndring ifrån skattskyldiga Hemman, hade blifvit till Rikets Höglofl.
Ständers granskning öfverlemnad, innan samma Höga Författning utfärdades; men uttrycket af denna min önskan har hitintills varit återhållet af den öfvertygelse jag i allmänhet 33o Den 11 November f. m. fattat, att om misstag i Ekonomisk Lagstiftning blifvit begånget, bör sådant först af erfarenbeten uppdagas och vitsordas, då rättelsen kommer att följa i den naturliga ordning, som klefve afbruten, deräst JustitiaeOmbudsmannen genom anmärkningar i förtid ville gifva rigtning åt allmänna uppmärksamheten, hvaraf kunde för lagligen tillkomna stadgar väckas ett missnöje, hvilket endast af erfarenheten om deras skadliga verkningar bör föranledas.
Men då nu, genom Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, Dess Höga Förordning af den ig sislledne
December blifvit lagd under Lagstiftande Magtens ögon; så, ehuruväl sådant skedt i ett enda uppgifvet afseende, bör jag likväl iagttaga detta tillfälle, att uttrycka min mening: ”att den i ”Förordningens i Gap. medgifna rättighet, ”att ifrån Skattellemman upplåta och af”hända under full ägande rätt till och med ’Vö Hemmanets Jord-rymd, icke står i ”förening med allmänna Lagens ännu gäldande bud i 4 Cap. g § JordaBalkenEj må den, som å Skattskyldig Jord sitter, genom köp, skifte, eller å annat sätt, något söndra och minska af det, som dertill med rätta hörer: gör det någor vare ogildt.
Vid sådant förhållande får hos Herr Grefven och LandtMarskalken samt IJöglofl.
Ridderskapet och Adelil jag vördsamt här - Den 22 November f. ni. 331 med framställa den motion och anhållan om Remiss med uppdrag åt Lagutskottet, att, i sammanhang med det Betänkande, som öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition kommer att afgifvas, jemväl granska sådana stadganden i Förordningens 2 Capilel, som kunna hänföras till sammanhang: med allmänna Lagens föreskrift i 4 Cap. g § JordaBalken och derefter sig utlåta, oin vidden gjorda Lagförändringen hör förblifva, så alt berörde Lagens rum må till sin kraft och verkan förfalla.
Öfvertygad derom, att Utskottet nogsamt inser vigtcn och verkningarna af de Förändringar, som i Cameral-verket och gamla Jordbruks-förhållanden, blifvit genom i frågavarande Kongl. Förordning grundlagde, undviker jag, att något derom yttra, förr, än det af Utskottets inkommande Betänkande sig visar, alt anmärkning i dessa afseenden äger rum.
I anledning af Herr Törnebiudhs yttrande, att föreskrifterne i 1827 års Kongl. Förordning, angående Jords afsöndring från Hemman, efter hans tanka, rätteligen bordt, såsom en förändring i 4 Cap. g § JordaBalken, Rikets Ständers pröfning underställas, får jag äran anföra, att berörde föreskrifter icke innefatta några hufvudsakliga nya stadganden i della ämne, emedan den deri - Dea 22 November f, al - genom medgifne tillåtelsen till utsöndring af tionde-delen af Hemmans Jord-rymd. i lägenheter af minst \
Tunnland, redan 1 1812 års Enskiftes-Förordning för Skåne och Skaraborgs Län samt 1807 års Allmänna Enskiftes-Förordning för euskiftade Hemman varit stadgad.
Då desse E11- skiftesFörfaltningar, genom nya SkiftesStadgan, u-pphäfdes, och tillåtelsen till Jords afsöndring från Hemman icke hade ett behörigt sammanhang med ÄgodetningsFörfattningen, blef det nödigt att särskildt förnya nämnde tillåtelse, och ämnet sammanbands då med frågan om Hemmans-klyfning, dit det lämpligen hörer.
Den ifrågavarande Författningen innehåller således ingen ny afvikelse från ofvannämnda lagrum ; ty om Hemmanet, hvarifrån afsöndringen sker, är enskiftadt, eller icke, kan icke lämpligen verka skillnad härutinnan.
Den innefattar hufvudsakligen blott närmare bestäm mandén, rörande de villkor, hvarmed den tillåtna afsöndringen af Jord från Hemman må äga rum.
Dessutom synes det ifrågavarande stadgandet i Jorda Balken egenteligen hafva afsett, att förekomma, det från Skattskyldig Jord icke något må räntefritt afsöndras; och sådant är icke bär förhållandet, då, enligt den nya Förordningen, ränta skall läggas på det afstyckäde, svarande mot den, som, i förhållande till ägorne, på hela Hemmanet belöper; För öfrigt hafva Rikets Ständer vid före - Den 11 November f. m. 333 gående Riksdagar hos Kongl. Maj:t framställt deras önskningar i förevarande ämne, alldeles icke såsom en Lagförändring, eller Lagförklaring, utan såsom en fråga, hvilken berodde af Kongl. Majrts Nådiga pröfning.
Sålunda begärde Rikets Ständer vid 1815 års Riksdag, att obehindrad rättighet måtte lemnäs till Torps afsöndring från Hemman under full ägande rätt, med de villkor i5 § i 1807 års EnskiftesFörordning innehåller, och vid sista Riksdag hemställde Rikets Ständer, att ägare af enstaka Hemman, som hade sin ägorymd i ett sammanhang, finge åtnjuta samma rätt, att Jord från Hemmanen afsöndra.
I anledning af Hei r Danckwardts yttrande, att sådan Jord, sorn afsöndrats från skattskyldiga Hemman, alltid tillika drager ränta, enligt den utfärdade Författningen, får jag nämna, att denna Författning likväl innefattar, att Jord får afsöndras, utan att ränta derföre bÖr erläggas, nemligen sådan, som i allmänhet kallas kärr och mossar.
Och som desse i sednare tider blifvit af synnerlig vigt för Hemmanens styrka, då kärr-jorden begagnas för den öppna åkerns påfyllning; så, utom den mistning, som frångår ägorymden, skadas Hemmanet äfven derigenom, att medel till förbättringar skiljas derifrån.
Vid den sålunda tillåtne mossarnes afsöndring från Hemmanen, har man likväl icke 334 Den 22 November f. m. uti den omnämnda författningen sörjt för, att det till mossen må linnas en fast platts, alt der sätta ett lius, hvaruti det skulle hunna bergås, som på mossen skördas.
Jag förenar mig derföre i den anhållan, att Herr Törnebladhs anförande må till LagUtskottet remitteras.
Det är ganska sann t, som Herr Ribbing yttrat, att en § finnes iden ifrågavarande Författningen, som tillåter mossars afsöndrande från Hemman, äfven med frihet från ränta; men det angår endast sådane mossar, som i deras närvarande skick äro alldeles onyttige.