Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
BorgareStändet och Hedervärda BondeStåndet gillat LagUtskottets
Förslag till ifrågavarande Lagförändring, likväl med det af BorgareStåndet beslutade ytterligare förklarande, att, derest vid tillämpning af 18 §, Inleckningsbafvaren eller
Fastighetsägaren ej skulle åtnöjas dermed att laga taxeringsvärdet till grund för beräkningen af den andel i gäldon, som å hvardera fastigheten borde belöpa, Inteckningshafvaren och Fastighetsägaren då skall föreläggas, att inom viss tid anmäla sig hos vederbörande
Domare, för attj uppå egen bekostnad, i behörig ordning erhålla värdering af hvardera utaf de gemensamt intecknade fastigheterne; och borde dervid det värde bestämmas, som fastigheterne äga den tid då fördelningen af gulden sker.
Härefter förekom till afgöi-amle, omj Vid ofvanberörde förhållande, det borde tillhöra Utskottet att afgifva Förslag till 'sammanjemkning af de olika meningar PiiksiStåndens här förut antecknade Beslut inne - I g6
Den i Februarii e. ra. halla; och som skiljaktighet härutinnan förmärktes emellan Utskottets Ledamöter, samt votering begärdes; så blef, med föranledande af discussionen, följande Voteringsproposition framställd och godkänd; ”Den som anser RiksStåndens i detta ämne fattade Beslut vara af den beskaffenhet, att jemnkningsförslag och project till voteringsproposition för förstärkt LagUtskott bör af Utskottet uppgöras, voterar Ja; den som finner någon så beskaffad åtgärd af Utskottet icke erfordras, voterar Nej ; Vinner Nej, anses Utskottet hafva funnit RiksStånden uti deras beslut hafva stannat två Stånd emot tvåj; och att frågan således, enligt 87 § RegeringsFormen, kommer att förfalla.”
Vid anställd omröstning, jemlikt RiksdagsOrdningens föreskrift, befunnos rösterne hafva utfallit med Fyra Ja och Sju
Nej; och kommer, till följd deraf, frågan att förfalla.
✓ In fidem A. V. Netzel.
Friherre Cederström, Andershadeinlemnat ett så lydande skriftligt anförande:
Sedan jag, redan vid början af innevarande Rikdag, haft äran väcka motion om åter - Den i Febr uari i e. m. 97 återöppuandet af en inom-skiirs farled ifrån Dalarön lill Stockholm, förmedelst en Canalgräfning tvertöfver det smala MoranaEdet vid Södra Stäket, saint jag äfvenväl vördsamligen föreslagit, att locala undersökningar måtte blifva anställda, till närmare utrönande af vigten och fördelen af detta företag; får jag nu, sedan vederbörande Utskott, i sammanhang med allt hvad Strömrensningar och lättade Vatten-communicalioner angår, sig redan öfver denna motion nog ofullständigt utlåtit, men Utskottens Betänkande blifvit återremitteradt, inför Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adelil äran ytterligare utveckla, så väl de omständigheter, hvilka än vidare stadgat min öfvertygelse i ämnet, som de åtgärder, jag i förhand vidtagit, för att få detsamma närmare utredt.
Den stora och oberäkneliga nyttan för Stockholm och Rikets södra kustprovinser, för Rikets in- och utrikes handel, samt för trafikerande af alla Stånd och Klasser, som skulle blifva en gifven följd af mitt väckta förslags realiserande, består egentligen deruti, att den ellofva mil långa, cirkelbågiga passagen ifrån Dalarön till Hufyudstaden, som nu icke utan flera vindförändringar samt dagars och veckors uppehåll kan tillryggaläggas, skulle förvandlas till en öfverfart af 60 H. 7 Jt.i i Februari! e. m. blott fyra mil, som kumle göras med tillhjelp af en enda vind, och följaktligen på ganska korrt tid.
Ytterligare är det genom noggranna undersökningar, pejlingar och mätningar, utrönt, att, om Styrelsen deremot icke finner något hinder, kan, med begagnande af den af mig nu loreslague kanal-anläggning, stora inloppet ifrån Östersjön till skärgården och Stockholm, utan att anlöpa Landsort och Dalarö, tagas för hi Hufvudskär och Gillinge ö vid hafsbandet, hvarigenom il\ fots djupgående fartyg skulle finna en blott rj~ mils segling ifrån öppna sjön till Stockholms brygga, som ifrån hafvet ända till ingången af Skura-sundet går i nästan alldeles rät linea, och äfven derifrån blott har obetydliga krökningar.
Den ide, jag nu tagit mig friheten att förfäkta, är så till vida icke ny, att project redan för detta blifvit gjordt, och Riksens Ständer underställt, angående ifrågavarande inom-skärs-leds återupptagande genom uppmuddrandet af Södra Stäkes sund, hvilket, alltsedan Ryssarne år 1719 försökte att derigenom till Stockholm framtränga, är genom försänkningar och uppgrundningar blifvit ofarbart, äfven för 6 fots djupgående fartyg.
Det tillhör mig nu, att med några få ord ådagalägga olämpligheten af detta förslag.
Södra Stäkes-sundet, som
Den i "Februarii e. m. 99 går i flere, på åtskilliga ställen ganska smala krökningar, och har så väl naturliga, som med afsigt tillvägabragta uppgrundningar, samt flere undervattens-berghällar, är ungefärligen en fjerdingsväg långt.
Medelhöjden af dess vatten är fem fot, men om somrarne sjunker den ofta och länge derunder.
Att nu uppmuddra och spränga denna svåra passage, hvarigenom löper ett smalt och stridt strömdrag, skulle medföra enorma kostnader, ulan motsvarande nytta; då deremot den räta kanal-linia, jag föreslagit till gräfvande, blott utgör en sträckning af 13p3 Svenska alnar, med obetydlig och blott på ett ställe till i8 alnar 8 tum stigande höjd öfver vattenytan.
Hela gräfningen koinine att, för en 24 fots djup och 48 fot bred kanal, stiga till 28,4 i6i kubikfamnar, utom circa 55o alnars uppmuddring i Skuludde- och Morn-vikarna.
Kostnaden dertill är beräknad till 48,000 R:dr Banko för gräfningen, och hälften mindre för uppmuddringen, enligt uppgjorda calculer; men att hela förslagit åtminstone icke skulle medtaga större summa än högst 100,000 R:dr Banko, derom är jag fullt öfvertygad.
Om det ena och andra kan närmare underrättelse inhämtas af den Situationskarta öfver södra Stäket och den nu föreslagna kanal, som jag låtit upprätta, och den jag likaledes, jemte tillhörande Bilagor, Gu H. 7+ 100 Den i Februari! e. m. får äran till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns bepröfvande vördsamligen öfverlemna.
Ulan att på minsta vis vilja utbreda mig angående användandet af de flera millioner, som af Statsverket blifvit bekostade för andra kanalgräfningar i Sverige, hvilkas relativa nytta aldrig kan komma att jcmföras med Släkes-kanalens, tror jag mig dock böra vördsameligen erinra, att den mindre betydliga kostnad, som för den sistnämdes fullbordande kan åtgå, icke ens behöfver falla Staten till last, utan gerna må kunna af ett aktietecknande Bolag bestridas.
Allt hvad jag skulle tro, att detta Bolag af det allmänna önskade påräkna, vore 1:0 en arbetskommendering af Kronans manskap, emot vanlig betalning och öfrige förpligtelser, och 2:0 ett efter behofvet afpassadt penningelån eller förskott, emot låg ränta och successiv årlig afbetalning, att begagnas tinder arbetstiden, som efter min fullkomliga öfvertygelse, icke borde väcka längre än i 2:ne år.
Om fördenskull Riksens Ständer till Kongl. Majit i underdånighet hemställde detta ärende, med deras bifallande förord, och i enlighet med det förslag, jag nu haft äran i ali vördsamhet framställa; så är jag öfverlygad, att samtid och efterverld skulle till Riksens Ständer derföre frambära en skyldig tacksamhétsgärd, enär ett verk ömkligen ko mine till stånd, der den stora all - Den i F e b r u a r i i e. m. i-o t manna nyttan ligger si nära, men hvilket under mera än hundrade Ar, genom korrtsynta och fördomsfulla åsigter hlifvit försummadt, och som likväl för Stockholms handelsrörelse är ett ibland de vigtigaste som någonsin varit påtänkta.
Och får jag vördsamligen anhålla, alt detta mitt anförande måtte blifva de respective MedStånden communiceradt, och lill de vederbörliga Utskotten, lill besvarande vid det nya Betänkandets afgifvande, öfverlemnadt.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats- och BancoUtskottens, den 28 sissledne November under N:o 29 afgifne, samt den 7 derpåföljde Januari i e. m. på bordet lagde Utlåtande i anledning af Herr Rosenblads, Bernhard, från Ridd. och Adeln till StalsBaneo- och BevillningsUtskotten remitterade memorial, angående utställande af ett nytt Crediliv å 2 millioner R:dr till ManulacturDisconten.
Å nyo föredrogs Stats- och Banco-Utskottens den 28 sistlidne November under N:o 3o afgifne och den 7 derpåföljde Januarii e. m. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af ej mindre Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående Låneunderstöd 102 Den i Fe bni nr i i e. m. till återuppbyggande af staden Borås; iin ock Kongl. Majrts Nådiga skrifvelse, angående Lånebiträde till Staden Norrköping.
Då man efter en mångårig fred ser skatter och bördor ökas, och alla tillgångar, icke allenast för det närvarande utsopade, utan ock för det tillkommande uppsökte och anviste, samt Staten, lik en bankruttspelare, försatt i ställning tilt behöfva upplåna penningar, hvilka den icke vet nar den skall betala, ryser man deröfver, och själen stämmes till sorgliga aningar för den kommande liden.
Denna bedrölliga ställning vitsordas af det nu föredragne Utlåtandet, der det heter: ”Då, på sätt Betänkandet N:o 22 ”närmare utvisar, efter fyllande af statens ”ordinarie behof, och sedan nödige medel ”blifvit afsatte lill försvarsverkets iståndsät”tande jemte öfrige i samma Betänkande ”upptagne extra behof, någre Statens till— ”gångar ej återstå, att i låneväg använda, ”hafva Utskotten, förr än de inlåta sig i ”närmare pröfning af desse ämnen, trott ”sig höra uppgifva de utvägar, hvilka, ef”ler Utskottens tanka, kunna vara alt be”gagna til! förenämnde lånebiträdens anskaffande, så vida desamma skulle linnas af ”omsländ ig heter ne oundgängligen påkallade. ”— I betraktande deraf, att, enligt Utskot”lens i m vnlbeslämningsfrågan af Rikets Stän”der antagne tillstyrkan, RiksgäldsConlorels Den i Fe In na rii e. m. io3 "oinskränkta creditiv-rält å Banken, numera, såsom oförenlig med grunderne för ”myntregleringen, ansetts böra upphöra, och ”då, under sådant förhållande, ingifvande ”af 3-procents-Ohligationer från Riksgäldskontoret, ställde a vista, skulle vara i flere ”afseenden vådlige, hafva Utskotten, för dekis del, ansett sig höra föreslå: att Riks”gäldsContorets Fullmägtige, för anskaffan”det af de medel, hvilka kunna för ofvan”herörde ändamål beviljas, måge berättigas, ”att, i den mohn RiksgäldsContorels under ”händer hafvande medel icke äro dertill an”vändhare, upplaga lån mot den lägsta räll”ta, sorn är möjlig att betinga, ställde på ”minst ett års förfallotid, men under öppen ”rättighet för Fullmägtige, att dessförinnan, ”efter 3 månaders förutgången uppsägning, ”sina sedlar inlösa.” Således, då genom eldsvådor eller andra olyckor nödställde medborgare skola hjelpas, är man försatt i den ställning, att antingen afslå hjelpen, eller ingå på obligalions-systemet och våra efterkommandes skuldsättning.
Följer man nu Utskottens anvisning till Betänkandet ]\T:o 22, och betraktar de anslag, Utskotten funnit nödige framför olycklige medborgares hjelpande, så finner man, att till FursvarsVerket i allmänhet äro anvisade 2,820,000 R:dr; till GarnizonsSjukhuset och Casernbyggnader i hufvudstaden 15 2,000 R:dr; lili Götha Canal 745,334 R:dr; lill Södertelje Canal 00,000 R:dr; och till Ström - v Den i Februari i e. m. rensningar 25o,ooo R:dr.
Häraf inhämtas, att Götha Canal, som redan kostat och medtagit öfver 6 millioner, samt pompösa byggnader i bufvudstaden, förr skola erhålla bidrag, än fattiga husvilla skola erhålla ett obetydligt understöd.
Jag frågar då, med hvad välvilja våra Committenter skola emottaga oss efter en riksdag af ett och ett halft år, ämnad att bereda lättnad i bördor, och örn någon riksdag i mannaminne lemnat ett uslare resultat?
Det är i sanning hög tid att kasta en blick på framtiden.
Jag tror, alt man måste neka allt understöd åt de ifrågavarande brandskadade städerne, och ej bevilja dem ett enda runstycke, heldre än att ingå på obligationssystemet, då hjelpen ej kan fås på annat vis, och då Götha Canal, Lejonbacken, med flere andra dylika föremål uppslukat alla tillgångar.
Jag yrkar afslag ä Utlåtandet, utan afseende på hvad andra RiksStånd beslutit.
Jag skall ej borttaga Riddrs och Adelns tid med att vederlägga de anmärkningar, som Herr Rosenqvist funnit sig föranlåten att göra emot ett Utlåtande, som hos honom upväckt en så förfärlig rysning.
Utom det att det är bifallit af de 3 öfrige RiksStånden, hafva alla 4> och deribland Ridd. och Adeln, justerat och godkänt skrifvelsen till Kongl. Majit,.
Discussionen torde således kunna upphöra, emedan det är likgiltigt hvad beslut Ridd. och Adeln fattar.
Den i Februari i e. m.
Herr Riben har försvarat Utskottets handlingssätt dermed, att de andra 3:ne Stånden åtgjort frågan efter Utskottens förslag.
— I sanning ett rätt godt skäl, om man så behagar, men då jag en gång förut förklarat mig aldrig vilja veta, luiru de andra Stånden afgjort ämnen, mindre af deras beslut taga någon ledning för mina yttranden, vill jag icke ens besvara ett sådant vederläggningssätt.
Hvad jag anmärkt emot Utlåtandet har ej kunnat motsägas, och jag fortfar att tillstyrka afslag, med förklarande, alt jag icke ernar möta likartade vederläggningar som Herr Ribens, med annat än den djupaste•— tystnad.
Herr von HartmansdorffAngust :
StatsYerkets inkomster böra väl, likasom enskiltes, användas i första rummet för att tillfredsställa egna behof och allmänt nyttiga utgifter.
Hvad man sedan, af medlidande, kan använda till barmhertighetsverk, kommer i andra rummet, och kan ej rätteligen jemföras med de egenteliga Stats-utgifterna.
Så är det äfven med de bidrag, hvarom nu är fråga, till de afbrände Städerne.
De äro af samma beskaffenhet med dem, sorn Riksens Ständer vid sisla Riksdag till samma ändamål beviljade.
Bestämda Statsanslag äro de icke, utan lån, som Staten anskaffar och i sin ordning återfår, tillika med de räntor Staten sjelf derföre io6 Den i Februarii e. m. betalar.
Staten är här ej annat än ett slags mäklare, sorn upptager lånen åt Städerna, derföre alt RiksgäldsContoret har bättre credit än Städerne; Contoret betalar lånen med det capital och den ränta, som Städerna lenina.
— RiksgäldsContoret förlorar intet dervid; hvarföre skulle då Staten icke mellankomma?
Jag hemställer således, att Utlåtandet måtte bifallas.
Jag begär blott att Ilerrar Monthans och Helsingii reservationer uppläsas, då Herr von Hartmansdorff är fullkomligen vederlagd.
Uppå af Hans Excellence Herr Grejven och LancltMarskalken framställd proposition blef Stats- och Banco-Utskottens ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adelil bifallit.
Jag reserverar mig, och skall ej för denna gången besvära med votering.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 19 sistlidne
December under ]N:o 170 afgifne, och den 8 derpåföljde Januarii e. 111. på bordet lagde, Förslag till jemkning uti RiksStåndens beslut, rörande Kyrkors sammanbyggnad, så vidt frågan angår beräkningen af Försam linga rnes röster vid votering, i händelse af delade meningar.
Dan i F e b r u a r i i f. m.
Då Ridderskapet och Adeln omfattat alia tillfällen, sorn kunna bidraga till Undervisnings-Verkens upphjelpande, hoppas jag att Ridderskapet och Adelil icke låter gå sig ur händerne den anledning, som inbjudningen att förena sig med BondeStåndet gifver, hvarigenom det blir 3 Stånds beslut deruppå, att Consistorium, efter Församlingarnas hörande och i samråd med dem och med KronoOmbud, bör uppgöra förslag till den ledigblifna lönens fördelning emellan Församlingar nes Skolor och Pastor , hvilket fördelnings för slag skall till Kongl. Maj:ts
Nådiga fastställelse öfverlemnas.
Antages icke denna inbjudning, så förfaller detta nyttiga förslag, då 2 Stånd stadnat emot 2, och frågan icke genom förstärkt Utskott kan afgöras.
Den andra frågan, som skulle genom Utskottets förstärkning afgöras, synes mera likgiltig, och skulle jag tro, att Ridderskapet och Adeln kunde antaga det förslaget, att öfvergå till Preste- och BondeStåndens beslut, att de tvänne församlingarnes gemensamma pluralitet skall bestämma resultatet, i stället för att det skulle bestämmas genom särskilt pluralitet i hvarje församling.
Skulle Ridderskapet och Adeln bifalla dessa båda saker, behöfves ingen votering, och då vinnes den förmån, att man kan bidraga till understöd för Skoleinrättningarne inom församlingarne. io8 Den i Febr u a l ii e. ra.
I den förra delen af Herr Thams yttrande instämmer jag; det är på den, sorn inbjudningen egenteligen lyder, emedan man åsyftar att åt beslutet gifva en bestämdare redaction, hvilken jag anser antagelig.
Hvad den senare frågan beträffar, kan jag ej annat än önska, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt beslut, att församlingarne hvar för sig må lemna sitt bifall genom votering inom hvarje församling.
Följden af ett motsatt beslut blefve, att, som annexförsamlingen vanligtvis är mindre, skulle den större moderförsamlingen alltid kunna tvinga den förra att sammanbygga kyrka, antingen det vore billigt och beqvämligt för den mindre, elier icke.
Jag tror ej att Ridderskapet och Adeln bör uppoffra den svagares rätt för den starkares anspråk, ty blifver en sådan grundsatts en gång antagen, så torde orättvisan allt för länge fortfara.
Jag anhåller att Riddérska O O pet och Adeln måtte instämma med BondeStåndet i fråga om löneregleringen, men vidblifva sitt beslut i allt öfrigt.
Jag finnér att Utskottet på goda grunder hemställt till Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet att förena sig med de andra Stånden i afseende på beräkningen af pluralileten vid kyrkors sammanbyggnad.
Jag tror, att om den satisen skulle bibehållas, Den i Fe L ruari i e. m. sorn Utskottet i sitt sisla Betänkande framställde, skulle ändamålet helt och hållet förfelas, ty då berodde det på en enda rösts pluralitet i den ena församlingen, alt sätta sig emot nära halfva denna och hela dell andra Församlingen.
Jag kan icke anse, att något våld sker emot den mindre Församlingen om den öfverrÖslades, så mycket mer som, just genom denna röstberäkning, det blir möjligt för en mindre Församlings pluralitet att, då den förenar sig med minoriteten i den större, göra sin mening emot den större församlingen gällande, och man väl icke kan säga att det är den mindre församlingen, som alltid förlorar på sammanbyggnaden.
Det är ej sagt, för det alt Kyrkorne sammanbyggas, att den nya skall läggas på samma ställe, sorn moderkyrkan förut legat.
Församlingarne måtte väl komma öfverens alt lägga kyrkan, som man säger, midt i byen; och troligen blir resultatet af sammanbyggnaden alltid en annan kyrka på ett annat siiri le.
Det är dessutom blott då båda kyrkorna äro förfallne, som det blir fråga om att bygga en ny kyrka, och då komma väl Församlingarne öfverens att lägga den så, att den ligger beqvämt för båda.
Dessutom, då BondeStåndet, hvilket saken synes mest röra, ingått på att låta båda Församlingarnes sammanräknade pluralitet afgöra frågan, skulle det sc underligt ut om Ridderskapet och Adeln ville vidblifva sitt beslut, som minst IIO Den i Februarii e. m. rörer Riddersknpet oell Adeln, men mest BondeStåndet.
Derföre får jag, på dc grunder Utskottet framställt, anhålla att Ridderskapet och Adeln mätte bifalla Utskottets inbjudning, och förena sig äfven i denna fråga med Preste- och BondeStänden.
Herr von Troil _, Emil:
Som jag i detta ämne tänker lika med Herr von Hartmansdorff, så följer, att jag ej kan ingå på den siste talarens mening.
Jag anser mindre vigtigt om kyrkor sammanbyggas, eller hvar de läggas, än att vi stifta lagar, som äro öfverensstämmande med naturliga rättsgrunder.
Hvar och en votering förutsätter ett föregående contrakt, hvarigenom hvarje individ af de voterande, underkastar sig pluralitetens beslut.
Ett sådant finnes genom häfden stadgadt inom hvarje församling särskildt, men att föreskrifva ett voteringssätt, hvarigenom en pluralitet inom en större församling skulle med densamma kunna införlifva en mindre, ehuru ingen enda ledamot af den sednare varit för föreningen, vore ett godkännande af styrkans rätt framför billighetens, ty den mindre församlingens ledamöter äro ej rättvisligen pliktige att lyda de bådas gemensamma pluralitet, förr än sedan de redan äro förenade.
Att BondeStåndet bifallit detta är något, som ej just bör verka på Ridderskapet och Adeln, emedan man ej har rätt fordra af BondeStåndet ali hafva trängt längre in i Den i F e b r u a r i i e. m. it i rättsläran än vi.
Jag tillstyrker, att Ridderskapet och Adeln måtte förena sig i den förra frågan med BondeStåndet, men ej i den sednare.
Jag anförde den inbjudning, som står pagina 4> såsom ett ytterligare skäl, att i sitt sammanhang antaga den inbjudning Utskottet gjort Ridderskapet och Adeln att ingå på Bonde- och PresteStåndens beslut: och förnyar nu detta anförande.
Om man ej antager alltsammans, blir det ej något af sammanbindningen, och följaktligen intet af den förmån, som kunde tillskyndas församlingarnes Skolor.
Jag tror ej, alt någon fara kan uppkomma för den minoritet, som blir öfverröstad, ty saken beror ej ovilkorligen af Försarnlingarne.
Dertill fordras ordentlig undersökning af Embetsman, som hafva sig i förfatillingarne reglor föreskrifne då det kan komma i fråga; och då de lemna sin tillstyrkan, tror jag ej att det skulle skada, örn fördomarne, hvilka ofta lägga hinder i vägen för en god sak, ej få för mycken magt att hindra det nyttiga.
Vid när mare genomseende af Utskottets yttrande finnes, att det blott är BondeStåndet, som yttrat den mening, hvaruti de öfrige Stånden inbjudas att instämma.
Det står nemligen: eifvensom j och hvad det i of vanbo - 112 Den i F e b r 11 a r i i e. m. rörde rhåtto af det Hedervärda BondeStåndet , i afseende på Löne-regleringen j gjorde tillägg beträffar
, Utskottet skolat desto heldre tillstyrka de öfrige respektive RiksStänden att deruti instämma , som tillägget, långt ifrån att afvika från den af Utskottet, så väl i Betänkandet, som i Utlåtandet , öfver denna del af ämnet yttrade mening, endast innefattar ett närmare förtydligande deraf; och Utskottet får alltså vördsamt hemställa, om icke den punkten, som angår indragning af Presterlig tjenst, kunde erhålla följande lydelse: att Consistorium, efter Hörsam lin gar nes hörande och i samråd med dem och med KronoOmbud, bör uppgöra förslag till den ledigblifne lönens fördelning emellan Församlingarnes Skolor och Pastor, hvilket fördelnings förslag skall till Kongl.
Maj:ts Nådiga fastställelse öfverlemnas.
Det är på denna punkt, som jag anhåller alt Herr Grefven och LandtMarskalken ville göra särskilt proposition.
Den innebär ingen obillighet emot någon; tj frågan uppkommer endast då en lagligen afgjord sammanbyggnad skall verkställas, hivad den sednare inbjudningen angår, så instämmer jag med Herr von Troil, att, om den antoges, skulle en större församling kunna sluka en mindre.
Det är en så stor obillighet, att jag hoppas Ridderskapet och Adeln icke godkänner den.
Det förundrar mig så mycket me - Den i Februari i e. m. 113 mera att Utskottet dertill inbjuder Ridderskapet och Adelil samt BorgareStåndet, och icke håller sig vid sitt sista utlåtande, som uti testamenten en mans yttersta vilja gäller framför en äldre, och man förmodar att så äfven skulle vara med ett Utskott, som fått tid att besinna sig.
Men när Utskottet kommer igen för tredje gången, kommer det tillbaka lill sitt första beslut.
Jag kan ej af de skäl, som Herrar von Hartmansdorff och von Troil anfört, finna någon obillighet, om Ridderskapet och Adeln skulle förena sig med Preste- och BondeStånden.
Det är ej fråga om att sammanbyggnaden, genast sedan den blifvit beslutad, skall verkställas, utan många omständigheter måste föregå.
Är kyrkan ny och icke färdig att slukas af tiden, så kan det ej ske.
De omständigheter öro gifne, hvilka skola inträffa då det kan komma i fråga.
Consistorium skall höras och Konungen sluteligen afgöra saken.
Då tror jag icke, att om den ena Församlingen vore så obillig, att den, tvertemot den andras påtagliga fördel, begagnade sin pluralitet, Konungen skulle lemna sin sanction derå.
Hvad det beträffar, som Herr von Troil anfört, att ej det Hedervärda BondeStåndet skulle vara så kunnigt i rättsläran, som Ridderskapet och Adeln, så kan det väl vara möjligt, men det tyckes, att 60 H. 8 Den t Februarii e. m.
BondéStåndet ej ändå vore sa att förakta i de frågor, som nu äro att afgöra; åtminstone tyckes det senare tillägget, som kommit från BondeStåndet, vittna, att detta Stånd kan på egen liand uppgöra förslag, som lända till allmän båtnad.