Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måtte bevisa, att det straff, som genom denna förändring af Missg.-b:n blifvit faststäldt för majestätsbrott, antingen ej förmår afskräcka från brottet, eller också är obetydligare, Un att domaren anser det vara af högsta vigt, att med aldra största varsamhet fortgå vid detta straffs tillämpande, — ett skäl, som jag tror mig kunna draga deraf, att det verkligen händt, att man, vid väckt åtal för majestätsbrott, ej aktat nödigt iakttaga lagens uttryckliga föreskrift, som bjuder, att intet åtal å majestätsbrott må fullföljas, förrän man först inhemtat
Konungens nådiga vilja om så skall ske eller ej.
Då 1734 års lag uttryckligen bjuder, alt åtal ej må göras å majestätsbrott utan Konungens lof, kan man lätt finna lagstiftaren blott haft för afsigt, att dödsstraffet skulle vara ett medel att afskräcka, — det skulle påminna oss om helgden af Konungens majestät, som åskan om Guds, — och hon Den !2o Mars F. m. 3g5 ej afsett, ali della straff skulle komma att användas, så länge Sverige ej styres af tyranner, som för ett ord fordra blod.
Om någon förändring skulle företagas i de stadganden af iy54 års lag, sorn afse lasleligt tal eller skrift mot den regerande personen; så anser jag det borde vara i det af dem, hvilket bjuder ej fullfölja åtal för slikt brott, utan Konungens lof, — der jag tror ordet ”lof” borde utbytas mot ordet ”befallning.” Skulle någon tycka sig finna contradietion deruti, att jag tror 17I4 års lagstiftare ej baft för afsigt, att blod skulle utgjutas för ett kanske af obetänksamhet och öfverilning faldt ord, men jag ändock ej skuffe önska bibehållande af den förmildring i straff, som genom K. förordn. den 3o Maj i835 blifvit införd; så vill jag blott göra honom uppmärksam derpå, att, du jag påyrkar endast dödsstraff för lasleligt tal mot Konungen, jag ej gjort det, derföre att jag anser detta brott verkligen förtjena det svåraste af alla straff: jag tror tvertom, att hvar och en regent skall finna sig både lyckligast och handla ädlast, om han i sådant afseende tager Philippi, Alexanders fader, exempel till föresyn, som, när han hörde sina soldater tala illa om sig bredvid sitt tält, sade lill dem, ”när J viljen tala illa om mig, gån åtminstone ”så långt bort, att jag icke kan nå eder med min käpp.”
Jag har gjort det i den förmodan, alt, om 1 §:n 5 cap. Missg.-b:n bibehölls oförändrad, men 4 §:n samma cap.
Missg.-b:n förändrades på det sätt, att ordet ’’lof” utbyttes mot ordet ”befallning,” man då kunde hoppas, atthvarjedom för majestätsbrott skulle vara både förtjent och rättvis.
Det var mildhet, då 1734 års lagstiftare stadgade dödsstraff för lasteligt tal om Konungen; han afsåg att inga andra brott af detta slag skulle upptagas, än dem, som voro af den svåra beskaffenhet, att de förtjente detta straff. Remitterades till Lagutskottet.
Ånyo föredrogs Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om revision af författningarna rör:de s. k. laga försvar.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande; Då det s. k. försvars-systemet, med deraf följande lösdrifveri, visat sig så olyckligt i sina följder, vågade jag föreslå, att, åtminstone i hufvudstaden och Rikets större städer, alla, som enligt nu gällande lagar äro skyldige att skaffa sig försvar, måtte ställas under samma cathegori, som resande; att de, vid betalande af sin personella skatt för året, måtte få ett fribref eller uppeliålIskort, som gaf dem rättighet vistas och söka arbete i den stad eller ort, hvarpå skyddsbrefvet vore stäldt, och hvilket bref skulle, vid hvarje års ingång, mot betalande af den bestämda personella afgiften, förnyas.
Sådant är förhållandet i Petersburg; ett Den 20 Mars f. m. sådant u p pliu I Iskor t kostar der 10 rubel (8 r:dr 16 sk.) för hvarje mansperson och fem (4 r:dr 8 sk.) för hvarje fruntimmer.
Här hos oss kunde ej blifva fråga om, att de skulle betala mer än den närvar, personella skatten, med den förhöjning, som deri lagligen kunde tillkomma.
Ingen oordning kunde genom detta förfarande uppkomma, då de, som hade uppehållskort, skulle ställa sig till efterrättelse nuvar. polisförordning för resande, och vid hvarje/ ombyte af boningsstalle få påtecknadt sitt pass, först af sin husvärd, både den de skulle flytta från och till, oell sedan i polisen, sorn ålåge denna förändring i sina milor anteckna.
Så är, som sagdt, förhållandet med gesäller oell tjenstefolk af alla classer i Petersburg, då desse äro utländningar, eller, ehuru födde i Ryssland eller Petersburg, ändock icke äro Ryska undersåtare, eller tillhöra de af Ryska Rikets provinser, som hafva särskilda lagar, d. v. s. alla som äro tjenare, utan att vara ii feg ne.
Det är besynnerligt, att i detta despotiskt styrda land hafva, utan afseende på lifegna, alla af den classen af samhället, som ej kan hänföras under cathegorien husbönder, mycket större frihet än i Sverige.
Något svarande mot vår egna, kanske nog barbariska, lag om husaga finnes icke: det är lika såsträngt förbjudet för husbonden att våldföra sig på tjenaren, sorn för tjénaren att göra det mot husbonden ; och derigenom att alla hafva sitt försvar i passbyreaun, kunna de flytta, när de vilja; jag tror det ej kunde vara skadligt 0111, med undantag för landet, tjenstefolksclassen ej vore bunden vid alldeles så sträng stadga som den vi nu hafva.
Infördes denna af mig föreslagna metod, klefve ingen utan försvar, som sjelf hade vilja att förskaffa sig ett sådant, isynnerhet om den personella skatten ej blefve för hög, och man besinnade, att det ej är förmågan att arbeta, utan den som drager nyttan af arbetet, som bör skatta derför; ej fattigdomen utan förmögenheten, som bör beskattas.
I Danmark betala alla tjenstehjon, vid särskiljd uppbördsstämma, sjrlfve sin skatt, och hafva rätt att flytta månadsvis, om de på sådana villkor legt sig; sådane, som här kallas försvarslöse, äro i Köpenhamn, så länge de ej begått något brott, skrifne hos polisen; och åligger det dem, om de under tre dagar ej haft arbete, tillsäga i poliskammaren, då de genom polisens omsorg erhålla sådant, eller i brist deraf, — om jag ej missminner mig, — 8 sk. om dagen, lika med hvad de
Danska fångarna få, tills polisen blir i tillfälle skaffa dem arbete, hvilket då, om jag ej minnes orätt, ej betalas högre, än då Kronans fångar af enskilda begagnas till arbete, eller med ofvannämnda summa, dock med ^förökning af så mycket, som värdet af det bröd Kronan består hvarje fånge om dagen.
Skulle det Utsk., till hvilket detta mitt vördsamma memorial kan blifva remitteradt, hafva fästat uppmärksamhet på, huru svårt det är för många arbetare i Stockholm att få försvar, äfven om icke något Den 20 M ;i r s f. ra 397 mot deras goda fräjd kan anmärkas, — ja manga få dyrt nog betala sitt s. k. försvar hos dem som ockra med dvlikt, -— sa mahanda det skulle finna denna utväg lämplig, åtminstone i afseende på sådana personer, mot hvilkas fräjd intet vore att anmärka.
— Hvad särskildt sjöfolk angår, som väl halva sitt försvar å sjömanshus, der sådana finnas, men ofta, åtminstone då de öfvervintra i Stockholm, förstöra inom en månad hvad de skulle lefva af under hela vintern, och sedan för nöds skull blifva allehanda brottslingar; så tror jag det ej skulle finnas obilligt, om det ålåge de rederier, hvars fartyg hemkornnio, sednare än att folket kunde ånyo taga hyra, att innehålla af hvars och ens hyra så mycket, att de kunde dagligen lemna honom hvad han under vintren kunde för sitt dagliga underhåll behöfva; hvilket rederi, som inlemnade fulla hyran till någon af sitt folk, som ej hade hemvist på andra orter och ej redan uttagit pass dit, vore skyldigt, om det skulle vara behöfligt, lemna visst till dess dagliga underhåll under vintren, antingen mot arbete, eller i afräkning på en kommande hyra.
Med de kostsammaste fängelse-inrättningar, med den lämpligaste och menskligaste fångvård skall intet vara vunnet, om vi ej söka hämma den flod, i hvilken, i alltjemt ökad mängd, nya innevånare strömma till våra fängelser; om vi ej afskaffa och förändra sådana lagar, som skapa brott, som utan dem aldrig skulle haft namn.
Hit räknar jag våra lagar om laga försvar, våra oförnuftiga tullförbudslagar m. fl.
Med all motla och kostnad för fångarnes förbättring och vård, skola vi hafva uträttat intet; det skall vara som att vilja bota ett vattensjukt land eller tömma en sjö, utan att hafva dämt de floder, som alltjemt ditföra nytt vatten; lika — må det tillåtas mig att yttra det, — som att vilja dämma en flod ofvanom desskälla.
Skulle Utsk. ej‘finna den af mig föreslagna metod, i afseende på försvar, äfven tillämplig för de mindre städerna och landsbygden, hvilket jag dock tror, torde det likväl vara påtagligt, att vårt nuvar. försvarsväsende är olämpligt.
Besvärs- och Ekon.Utsk. remitterades Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om inrättande af pantlåne-contor i Rikets större städer.
Föredrogs ånyo Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om revision af alla före antagandet af 1809 års constitution utgifna författningar, af hvad namn de vara må.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande: 39S Den ao M a r s f. m.
Då det ej kan vara hvarken lämpligt eller möjligt att här i en motion genomgå alla författningar, som äro utgifna före antagandet af vår nuvar.
Reg.Form, och bevisa deras förenlighet eller oförenlighet, strid idler harmoni med densamma; har jag blott velat fästa Ulskts uppmärksamhet på bebofvet af en revision, nödvändig, ej blott derföre, att vi ej skola hafva gällande författningar, som äro i rak strid mot vår gällande grundlag, eller mot hvarandra, utan ock derföre, att hvar och en må veta hvilka gällande författningar vi hafva.
Jag vill blott, såsom exempel på författningar, stridande mot vårt nuvar. statsskick, anföra polisförordn. af 1772, upplifvad den 24 Juli 1838, duellsplacatet 111. fl. Skulle Utsk. ej finna revisionen påkallad, anser jag mig först förpligtad anföra de speciella skäl jag kan hafva för denna min önskan.
Att en revision af våra författningar äfven är påkallad i det afseende, att man må kunna veta hvilka författningar äro gällande, bevisar den verksak, att här i detta Stånd kunnat hållas en lång discussiou om upphäfvandet af K. förordn. af i8o5, som stadgar urbota straff för civil person, som öfverfalier en militär, klädd i uniform och undergevär, tills slutligen en ledamot af Högsta
Domstolen aktade nödigt upplysa, att, enligt hans öfvertygelse, denna K. förorda, redan var upphäfven 1807: det skulle ju kunnat handt, hvad värre vore, att någon blifvit dömd efter denna förordning, då dess upphäfvande är så litet kändt; ja det är till och med tvifvel underkastadt, om icke samme ledamot af Högsta Domstolen misstog sig.
Remitterades till Ailm.
Resvärs- och Ekon.Utskottet.
Vid förnyad föredragning af Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om förbud emot utslagslösen förvandlande, vid bristande tillgång, till fäugelse, blef samma motion till LagTJtsk. remitterad.
Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om förändrad tid för väglagningen.
Hr Munck af Rose nschö 1 d, Nils Rudolph, uppläste följande:
Ehuru jag är af den tanke, att underhållandet af de större eller s. k. lands- och kronovugarna ej med mera skäl kan anses vara fästadt vid jorden, än skyldigheten att fortskaffa de resande, och att således, om jordbrukarne kunna anses hafva orättvisligen blifvit betungade med skjutsen, det är likaså orättvist, att de blifvit betungade med underhållandet af sådana vägar, som de sällan oftare begagna, än då de skjutsa resande; och ehuru det är min fulla öfvertygelse, Den 20 Mars f. m.
399 att det ej blott är hela samhällets skyldighet att bidraga till dessa vägars underhållande, då hvar och en, och ej ensamt den jordbrukande classen, som, med undantag af de af den, hvars skyldighet det hittills är att skjutsa, minst af alla samhällselasser begagnar dessa lands- och kronovägar, utan att det också är lämpligast, alt dessa vägar öfvertagas af Stalén, hvars tillhörighet de, såsom sjelfva namnet utvisar, äro, och deras iståndsättande och underhållande antingen lemnäs åt entreprenörer, med rättighet för dem att dertill använda sådana fångar, som äro dömde till luonoarbete, eller också genom de embets- och tjenstemäns föranstaltande, hvars skyldighet det är att hafva uppsigt öfver vägarna, verkställes, och de derföre erforderliga medel antingen lemnäs som anslag ur statscassan, eller blott som förskott att åter inbringas genom vägpenningar: så har jag dock, så länge våra vägars underhållande, som nu är fallet, åligger jordbrukaren, velat fästa uppmärksamhet på den för deras iståndsättande bestämda olämpliga tid och metod, samt anföra följande:
Tiden för vägarnas lagande bör ej Vara sommaren; ty 1:0 kan man då ej se, hvar vägen behöfver lagas, utan de strö fyllning lika öfverallt, 2:0 göras på det sättet vägarna dåliga både vinter och sommar; 3:o förderfvas resandes vagntyg genom den på vägarna körda grus och s. k. strandmal, som lägges i högar och ej i torkan blandas med vägen ; 4:° är en stor del redan borta och hopkörd, när efterhösten kommer, då man bäst, i regntiden, kan varseblifva hvar vägen behöft påfyllning; 5:o är det ett helt annat sätt, än jemnt påströende af fyllning, som hehöfs, ty i regntiden göras hålor på vägen, och derest sådana visa sig, böra hela lass kastas till vägens jemnande, men icke en tunn utjemning öfverallt; 6:0 böra vägarna strax efter islossningen andra gången, således två gånger om året, i Mars eller April lagas, ty hvad söm då ditlägges; gör vägen hård och jemn, såsom den varit macadamiserad.
Men då denna tid, eller sommaren, är den enda af året, som åkerbrukaren möjligtvis skulle kunna använda på vägarnas lagning, då det är den enda han har något ledigt med hästar och folk; tror jag det vara orsaken, hvarföre denna tid blifvit dertill bestämd.
Det är ett skäl mer, som talar för att åkerbruket bör befrias från detta onus, och att medel till vägarnas iståndsättande antingen bör lemnäs genom statsanslag dertill, eller också genom förskott ur statscassan, som sedan återtages genom vägpenningar.
Sådant är förhållandet med de stora vägarna på Seeland, och jag tror i hela Danmark, der vid hvarje Dansk mil (-| Svensk) är en bnm, hvarvid erlägges — om jag cj missminner mig — fyra (4) sk. för hvarje häst: dessa inkomster af vägarna äro bortarrenderade åt enskilda, och den förpaktning, Staten derför får, är ej blott tillräcklig lill vägarnas underhåll oell mncadnmiserande utan lernnar mycket deröfver.
Sådant kan naturligtvis blott för - 4oo Den 20 M ars f. m. hållandet vara med de mycket besökta vägarna; de mindre besökta måste iståndsättas och underhållas genom statsanslag.
Jag har trott mig böra fästa Utsk:s uppmärksamhet härpå; ty öfverlagas de större vägarna af Staten, kunde der tillsättas en särskild öfverstyrelse öfver dem alla, att de både kunde förbättras och anläggas med någon helhet i plan och ej, som hittills varit fallet, att man vid hvarje väg, vid dess omläggning eller iståndsättande, hlott afser det ‘sätt, som faller sig beqvämligäst för dem, hvilkas skyldighet det är att göra detta, — en orsak hvarföre vi hafva vägar, som ej blott genom backar upp och ned beskrifva cirklar i höjd, utan också på många ställen cirklar i plan, så att man, för att komma till öster, får till en början stalla kosan åt vester o. s. v. •
Ofvertog Staten de allmänna vägarna, fick dessutom jordbrukaren tillfälle att bättre iståndsätta de af honom sjelf mest begagnade vägar, by-oell häradsvägarna, som med skäl kunna åligga honom att iståndsätta och underhålla, då de ensamt äro gjorda för hans räkning; de andra tillhöra deremot
Staten och böra af alla dess folkclasser samfäldt underhållas; men billigt är, att de, som mest begagna dem, bidraga dertill mest, — att man upptager väg- eller bompenningar.
Då denna min anmärkning rörer båda de af mig, i afseende på våra vägar, gjorda motioner, har jag vid den som angår stadgande af vägpenningars uppbärande vid de svårare underhållna vägarna, ej annat att anmärka, än att, ifall Staten ej skulle öfvertaga alla våra större eller landsvägar, och vägpenningar på alla upptagas, det åtminstone måtte till en början ske med dem, som man svårligen kan fordra att den enskilde, utan någon ersättning, skall underhålla, blott derföre att de råkat tillfalla honom vid vägdelningen.
Remitterades lill Allin.
Likaledes remitterades till Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utsk.
Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om erläggande af vägpenningar.
Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om förbud emot vissa hofveri-contracter.
I sammanhang med denna min motion, tager jag mig friheten fästa Utsk:s uppmärksamhet på orättvisan deraf, att då en innehafvare af dylika af frälseägare mot hofveriarbete öfverlåtna arrenden, antingen i följd af hans herres mindre menskliga sätt att behandla honom, eller af andra or - Den 20 Mari f. m. orsaker, conlractet uppsäger och vill afflytta, fråntages honom merendels all hans lösöre-egendom för s. k. husröta.
Jag vågar fästa uppmärksamhet på, att detta matte alldeles förbjudas; ty dä arrendet ej är släldt på vissa år, utan kan för hvart år uppsägas, bör det åligga ägaren att tillhålla arrendatoren, att för året sin skyldighet, i afseende på de arrendet åtföljande byggnadernas vidmakthållande, iakttaga: har han det försummat, håfve han all rätt till ersättningsanspråk förlorat; och är detta så mycket billigare, så länge contractet innebär, att den erie contrahenten skall göra allt hvad som befalles.
Tili LagUtsk. remitterades äfven Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, örn särskild bygatas upptagande i hvarje by, vid blifvande enskiften.
Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om kyrko-och skolefondernas inom hvarje församling sammanslående.
Den tid torde kanske vara inne, då det, som Staten kunde från kyrkan anslå lill skolan, ej skulle alldeles anses som helgerån, helst våra kyrkor med vår protestantiska, mera diöactiska än ceremoniella gudstjenst, kunna anses vara ett slags skolor sjelfva.
I öfra Sverige, der all kyrkotionde redan för längesedan varit Statens, torde ej mycket vara att frånkänna kyrkorna; i de åter af Danmark afträdda provinser, torde kanske kyrkorna kunna dela betydligt med sig.
Jag vågade föreslå att, då, som jag förmodar, pastor i församlingen äfven blir orför. i de skol-direclioner, som för skolorna, hvilka i hans församlingar redan finnas, eller kunna komma till stånd, blifva nödvändiga, skole-och kyrkofonden måtte sammanslås och i rnån af behof, och med vederbör, stifts-styrelsers tillstyrkan, så väl för skolans som för kyrkans räkning användas.
Någon orättvisa kan derigenom icke uppstå; ty skulle antingen brist uppkomma för kyrkans eller skolans behof, är det församlingens åliggande att fylla dem båda, och så har alltid, åtminstone hvad mig veterligt är, skett i Skåne, hvarest inga stamboksmedel för kyrkors byggande eller reparerande i allmänhet af Styrelsen beviljas; och om det verkligen någongång skulle komma ifråga, vore det ej annat än en billig reciprocitet, då sådana årligen beviljas åt församlingar i öfra Sverige.
Hittills har man haft stora kyrko-cassor, eller åtminstone stora inkomster kyrkorna anslagna, utan att de kunnat till 4 H. 5i Den ao Mars f. ra. någon nytta eliev för något verkligt behof användas, men inga, hvarken skolor eller skolcassor.
De kyrkans förvaltare, som velat, att kyrkan skulle hafva någon nytta af sina capitaler, hafva merendels användt dem på att hvarje år hvitmena den både innan och utan, lagt koppar i stället för blytak, och tvertom, och bevarat minnet af dessa förändringar kyrkan undergått, genom i densamma upphängda präktiga epitaphier.
Detta vare sagdt om kyrkor i de södra, f. d.
Danska provinserna i allmänhet.
Hvad åter Lunds domkyrka angår , som ännu äger ungefär lika många hemman och gårdar, som under Catholska tiden, och hvilka åtminstone i förra tider varit så litet ställda på inkomst, att t. ex. för ett domkyrkohemman, för hvilket till en privat skulle gifvas i förpaktning flera hundra 'r:dr om året, gafs ett'par marker smör eller vax, som löstes med 24 sk. r:gs eller b:co, — det minnes jag icke — skulle jag våga föreslå, att densamma till ägande lägenheter och fonder sammanslås, och ställes under samma styrelse och förvaltning med de academien tillhörande fonder och gods, och att inkomsterna deraf gemensamt användas, vid behof till kyrkans underhåll; i öfrigt, om denna fond skulle öka sig, genom en ändamålsenligare förvaltning, till löner för academiska lärare, eller också vid ett af behofvet påkalladt gymnasium.
För närvar, lärer ej kyrkans cassa-behållning vara stor, men utgifterna hafva också varit stora: dock undrom ej deröfver; kyrkan har också blifvit förvandlad från en forntida monumentlik helgedom, der man än kunde tro sig höra klosterhjonens röster blanda sig i vår Lutherska kyrkosång, till ett tempel på modet.
Men nn är denna förändring timad, domänerna äro i behåll; och blifva de skickligt förvaltade, kunna de väl bilda nya cassör.
Kyrkans underhållande bör ej kosta så betydligt.
Pioskilds domkyrka i Danmark är ungefär lika med denna, och vidmakthålles med högst obetydlig kostnad; men något gör det väl till saken, att man der följer den egna metod att, på det noggrannaste, vilja ersätta hvarje bofälligt med likadant igen: man har ej kunnat fatta, att man borde ändra denna kyrkas tusenåriga inredning; ja! man har gått så långt deri, att man icke ens funnit rimligt att försälja Absalons förmurkna, af honom sjelf utskurna, epitaphium och biskopsstol af simpel ek, såsom vanprydande, till bränsle, och dit— sätta en ny af mahogeny; men kanhända man ej haft medel dertill.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 på e. m.
Föredrogs ånyo Hr Munck af Rosenschölds, Nils Ru - D e 11 20 Mars f. m. 4o3 dolph, den 7 dennes e. in. på bordet lagda motion, om upphäfvande af den i tryckfrihetsmål öfver Assessor Crusenstolpe fällda dom.
Cederström, Jacob: Jag förmodar, att Hr Frih. o. Landtm., samt R. o. Ad. lära finna sig förhindrade af tydliga ordalagen uti go §:n Rcg.Ftn att tillåta handläggning af denna motion.
Det kan icke bestridas, att motionen afser någonting ganska vackert, då fråga är att förskaffa en medborgare sin frihet; men på det sätt motionen är framställd, fruktar jag, att go §:n Reg.F.m blir en stötesten.
Jag föreslår derföre motionären, att på det sätt förändra motionen, alt R.
St. måtte hos K. RI. i underd. anhålla, det K.
M. täcktes af gunst och nåd gifva den fångne sin frihet.
Isådan form vore motionen grundlagsenlig; och om motionären icke vill på så sätt förändra motionen, skall jag anse mig hafva väckt den i haus ställe.
Jag skulle förmoda, att den på bordet livilande motionen, sådan den nu befinnes, bör till afgörande företagas.
Sedermera blir det tillfälle att yttra sig öfver Hr Rosenqvists förslag, hvilket jag finner lika stridande mot go §:n Reg.F:n som sjelfva motionen, hvarom jag vidare, om så fordras, skall yttra mig, när den saken förekommer.
Emedlertid anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, ville föklara, att motionen, i det skick den belinnes, icke kan mot go §:n R.eg.F:n remitteras.
Jag har genomläst grundlagen, men har icke funnit något ställe, der det är förbjudet én motionär att förändra sin motiop lill öfverensstämmelse med grundlagen, då den blifvit väckt på ett sätt, alt den icke finnes enlig med grundlagen.
Motionären har nu förändrat sin motion, och jag hemställer till hvem som helst, men specielt till Frih. Cederström, om icke motionen nu är grundlagsenlig.
Jag nämner H11 Frih.rn särskildt, derföre att Ilr Frihm aldrig går in på något, som är stridande mot hvad Hr Frihm en gång sagt.
Jag anhåller om remiss af motionen till behörigt Utskott.
Efter jag har ordet, får jag anmäla, att det är anledn. till anmärkning mot föredraganden för ecclesiastik-ärenden, äfvensom mot
Konungens rådgifvare och föredraganden i commandomål, hvarom remiss begäres till Const.Utsk., inför hvilket anledningarne uppgifvas skola.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att de tvänne anledningar till anmärkning, som Hr Rosenqvist nu anmält, enl. 2g §:n Riksd.Ordn., konime att till Const.Utsk. remitteras.