Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En värd talare, Hr Rääf, har yttrat, att då en gång kontrakten med hemmansegarne om rustningen blifvit ingångna, så torde man kunna vara säker derpå att alla dervid förekommande förhållanden voro behörigen iaktlagne, hvarefter aftalet mätte anses beståndande, och alla åligganden till kronan framgent uppfyllas; hvadan någon förändring deri sedermera icke borde ifrågakomma, helst då ruslhållarne, såsom här varit händelsen, vid det, 7 år efter 1680 års resolution, ingångne kontraktet någon befrielse från dagsverksskyldigheten icke afhördes, ej heller någon ersättning derför bestämdes.
Man har sig icke heller bekant, säges det, att vid bemälde reglering någon begäran om ersättning blifvit å rusthållens sida framställd.
Denna uppfattning synes likväl stå i strid med reservanternes egen mening 560 Den 13 Maj. o O enär reservationen innehaller den åsigt, ”att rusthallarne i Åkerbo härad en gäng ingått kontrakt med kronan om rustningen, oberoende af den åtagna dagsverksskyldigheten”.
Jag tror, på samma sätt, att dagsverksskyldigheten ej beräknades dem dervid till godo; just derföre alt detta torde ansetts såsom ett alldeles särskildt onus, från hvilket de framdeles skulle aldeles befrias, eller ock beredas för dess utgörande någon motsvarande förmån, i enlighet med det derom afgifna K. löftet.
Reservanternes förmodan, ”att fullt vederlag i högre augmenlsräntor blifvit rusthållen allaredan gifven”, kan jag ej godkänna, enär dessa hemman verkligen ej lära hafva högre dylika räntor, än andra rusthåll inom länet.
Redan vid förra riksdagen funno R.
St. att billigheten var ganska talande lill fördel för den utgång, snm nu är af Utsk. föreslagen; men för att icke förhasta sig i ämnet, anhöll man då, alt börja med, endast om en utredning af förhållanderne.
Men man begär icke å R.
St:s sida af K.
M. några utredningar, så vida man icke inser att sannolikhet förefinnes för riktigheten af det som af motionären begärdt eller framställdt blifvit.
Det är också med allt skäl man finner sig böra vara grannlaga uti att icke besvära K.
M. med sådana utredningar, som tilläfventyrs icke beliöfvas, eller synas kunna leda till en nödig upplysning i ärenden af någon vigt.
Ifrågavar. ärende talade emedlertid nog mycket för sig sjelf, för att R.
St. skulle velat undandraga sig alt åtminstone begära undersökning och derefter, om så lämpligt befunnes, från K.
M. aflålande förslag i ämnet.
Nu har ock K.
M. afgifvit propos. till bifall å sökandernes begäran, hvars billighet såväl K. bef:de i länet, som äfven K. krigs- och kamm.-colhne hafva vitsordat.
Må del mig tillåtas utur betänk, uppläsa det förnämsta af hvad de lill stöd för bifall anfört: ”att rusthållare i allmänhet, enl. författningarne, vore berättigade, alt åtnjuta hela räntan, så af rusthålls- som augements-hemmanet, utom boskapsoch skjutsfärdspenningarne, att undantag frän denna rusthållarnes rätt till räntedagsverkena eudast egde rum i det fordna Ulfsunds eller Kungsörs län, hvilket förhållande tillkommit, ej emedan dessa rusthåll ansågos mera än andra kunna umbära berörde dagsverken, utan, emedan samma dagsverken voro vid Kungörs gård behölliga; alt rusthållen vid Kungsörs kompani af lifregdet öfverhufvud ledo af en indelningsbrist, som i det närmaste motsvarades af ifrågavar. dagsverkens värde; samt att då anlednm hvarföre rusthållarne vid indelningsverkets inrättande icke erhöllo dessa dagsverken, längesedan förlorat sin giltighet, enär dagsverkena numera icke vid Kungsör erfordrades, rättvisa och billighet talade derför, att rusthållarne i Kungsörs fögderi komma i åtnjutande af denna räntepersedel”.
Det kan väl ingenting vara troligare, än att Konung Carl XI som visserligen var en ganska egenmäktig herre, men, så vidt hans blick sträckte sig, jemväl ville vara en rättvis herre, endast genom ett förbiseende bar underlåtit att under några år uppfylla det nåd. löfte, han gifvit.
Om ordalagen dervid fallit sig mindre bestämda, än de kunnat vara, så må väl deruti Den 13 M aj. 561 deruti icke lämpligen kunna sirkas en anledn. alt åt det dock oförnekneligen i någon mån antydda ullåfvandel af godtgörelse lemna alldeles ingen påföljd af uppfyllelse.
Då förevar, hemman under så många sedermera förfluine är, oaktadt Kungsordet om lindring eller ersättning, fått underkasta sig den ålagda skyldigheten, så böia vi icke, synes mig, af den ä hemmannens sida ådagalagde, långvariga, tåliga afbidan af rättelse härutinnan, taga oss något skäl till att ej vidtaga lämplig åtgärd; ej heller synas mig sakens öfrige förhållanden på något sätt förhindra oss att sent omsider göra dessa rusthållsägare den rättvisa, de begärt, och som jag vördsammeligen anhåller måtte varda dem beviljad.
Det är naturligtvis svårt, att i cn fråga, der man måste gå tillbaka till äldre handlingar, besluta sig för någon viss mening, ulan att hafva sett och begrundat deras innehåll.
Men efter hvad flera ledamöter i SlalsUtsk. här anfört har jag, för min del, ingen betänklighet vid att anse deras sakkännedom i detta fall vara tillförlitlig och att således biträda den mening som Utsk:s afd. yttrat i strid emot Utsk:s pluralitet, Likväl och då de talare, som yrkat bifall till Utsk:s betänk. omförmålt den långvariga orättvisa, som vederfarits ifrågavar. rusthållare, så anhåller jag all få fästa uppmärksamheten på den lika gamla orättvisa, som vederfarits andra.
Man har påstått att 13 hemman i det s. k.
Kungsörs län icke blifvit behandlade lika med alla de öfriga hemmannen, som rusta vid samma regimente.
Antager man för gifven regel, att full jemnlikhet utgör rättvisa emellan alla delegare i samma kompani, så mäste man komma vidare till alla kompanierna inom hela regimenlet och derifrån till jemnlikhet emellan regimenterna inom hela riket.
Då böra väl 3 län, som äro något större än Kungsörs nemi.
Kronobergs, Jönköpings och Kalmare få åtnjuta lika rättvisa med det förstnämnda länet.
De 3:ne sednare, ehuru glest bebodda och fattiga de till en stor del äro bekosta likväl icke mindre än 3 indelta infanteri-regimenlen och 1 kavalleri regimente.
Jag som är ifrån ett af dessa län yrkar och anhåller dä vördsamligen att de måtte få en undsättning motsvarande den som kommer att åtnjutas af Kungsörs län.
Om hvar och en för det landskap hvarifrån han är, yrkar enahanda undsättning, så lärer indelningsverket komma alt ansenligen förminskas, just i rättan tid eller dä vi skola gå i fält.
Jag vill dock icke yrka på en sådan rättvisa, som skulle vara för riket förderfligt, utan anhåller blott att R. o. Ad. ville återremittera betänk.
Det är visst icke fråga om cn sådan rättvisa, att alla kompanier och alla regimente!- sinsemellan skulle hafva alldeles lika indelningar.
Det är fråga om borrtagande af en pålaga, som orättvisligen blifvit ålagd, om en alldeles egendomlig pålaga, som besvärar en del rusthållare vid ett regimente, och som existerat sedan lång tid tillbaka.
Jag finner för min del icke huru man kan jemföra detta alldeles egna förhållande med det 4 H. 36 562 Den 13 Maj. att en provins kanske är för strängt roterad.
Här är förhållandet helt enkelt det, att dessa stamhemman äro ganska starkt roterade synnerligast med afseende på de räntedagsverken de äro skyldiga alt utgöra till Kungsörs gård, ocii befrielsen yrkas således från dessa dagsverken.
Dessutom tillkommer här ytterligare den omständighet att dessa hemman icke kunna in natura utgöra sina dagsverken lill kungsgården, om de så vilja, emedan denna nu är utarrenderad, ulan de mäste betala dem efter markegång.
Detta är för dem således ett ytterligare onus.
Jag (inner således för min del allt skäl alt tillstyrka bifall till Ulsk:s betänk.
Lika med Hr von Troil får jag erkänna alt viii behandlingen af delta ärende i StalsUtsk. salle jag mig emot del tillstyrkande, som StalsUtsk. här afgifvit.
Detta gjorde jag då icke, emedan jag ansåg frågan dä egentligen vara, huruvida det löfte som Konung Carl XI gifvit rust hällarne inom Kungsörs län, genom resolutionen af d. 16
December 16S0 om lindring i deras dagsverken vore uppfyldt eller icke.
Sedan har jag varit i tillfälle att taga särskilt kännedom om sjelfva indelningsverket för Westmanlands län.
Jag linner deraf, hvad sorn här äfven är uppgifvet, alt dessa dagsverken, såväl jordeboks, som hemmantals^ dagsverkena, icke äro beräknade för ifrägavar. rusthåll inom Åkerbo härad, hvaremot dessa dagsverken äro beräknade för de öfriga häraderne.
Eli gifven följd är således all dessa rusthåll hafva fått en större augmentsränta, än de hade fått om dessa dagsverken hade varit räknade dem lill last.
Man har såsom hufvudsakligt skäl, hvarföre dessa rusthäll borde få denna lindring, anfört, att rustningen, är strängare för dem, än för öfriga hemman inom länet, d. v. s. att ett mindre antal daler här vore beräknadt på hvarje rusthåll, än för de öfriga hemmannen; men sådana olikheter
Anner man nästan öfverallt.
Det finnes säkert icke 2 kompanier i hela Sveriges rike, som har lika stor rotering, och om det verkligen varit förhållandet, att dessa blifvit strängare roterade, så har det härledi sig deraf, att dessa hemman varit mera värde i förhållande lill hvad de skattade, än öf riga hemman i Westmanlands län.
Hvad beträffar de 13 tunnor, som äro lemnade lill ersättning för dagsverken som man säger, till 13 hemman inom Kungsboskärs socken, så visar det sig att dessa 13 hemman, som får hvar sin tunna kronotionde i ersättning, icke derigenom äro i bättre ställning, än de andra och att de äfven med denna tunna förvandlad icke utgöra mera än de hemman utgöra, hvilka icke hafva detta kronotionde.
Döraf synes att dessa 13 tunnor troligen tillkommit af det skäl, att det icke fanns i orten tillfälle att gifva dessa hemman denna fyllnad i räntan genom augment ifrån andra hemman, och derföre hafva de i stället fått en tunna spannmål kronotionde.
Det är åtminstone en trolig förklaring härutaf.
Med ett ord, saken står verkligen på den punkt, ali jag icke kan
Anna annat än alt R.
St. skulle göra en present till ruslhållarne inom Kungsörs län, ifall Ulsk.s betänk, bifölls.
Den 13 Maj. 563 Frill.
Det är visst ganska aktningsvärd! att man söker bibehålla och förvara för allt intrång det angelägna indelningsverket.
Slen dä man tillika alluderar på nödvändighe ten alt ställa så till, alt man i den stund, då man snart torde behöfva begagna Svenska arméen i ett eller annat hänseende, icke mätte göra någon rubbning i dess indelningsverk, så måste jag fästa uppmärksamheten derpå, att här alldeles icke är den minsta fiåga om armeén eller dess lönesätt.
Här är ju endast begärt en befrielse från all utgöra lösen för dessa dagsverken, som från början icke varit afsedda att användas till annat än afbergandet af ängarne vid Kungsörs gärd, men sedermera, och efter det ängslägenheterna vid Kungsör åt enskilda på arrende upplåtits, blifvit pä del sätt öfverflyttade till Strömsholms stuteri, att nämnde inrättning för dem fält uppbära en lösen i penningar.
Men om nu ruslhållen skulle vilja utgöra dagsverkena medelst egen arbetspersonal, så mäste väl sådant ej kunna förvägras dem, lika så litet som att fä utgöra dem vid Kungsör, och icke vid Strömsholm, derest de så linna för sig beqvärnligast?
I sådant fall blefve dock hvarken Kungsörs arrendatoren eller Stuteri-styrelsen vid Strömsholm mycket belåtne med den uppgörelse de då sinsemellan finge träffa, ocb som kanske icke så lätteligen kunde afslutas.
En talare bar ansett sig såsom varande ifrån Kronobergs län, befogad alt, derest del begäres någon lindring i roteringen för en eller annan provins i riket, han äfven torde kunna begära någon sådan fördel för sin hembygd; hvarvid han varnat enhvar frän ali gifva eli sådant lockande exempel.
Lyckligtvis vet jag med mig, alt för egen del icke hafva något det minsta alt göra med Westmanlands län; det lyckliga är nemligen härvid att vara personligen alldeles ointresserad; men då jag finner mig öfvertygad om riktigheten utaf de skäl, som blifvit anförda i StatsUtsk-.s betänk. och hyser förtroende till den af kammar-coll. gjorda utredning, hvarå K.
M. funnit skäl fästa nåd. afseende, till framstäl lande af propos. i ämnet, så skulle jag önska att återremiss icke beviljades; ty alla grunder, som dertill blifvit anförda, syfta icke på någon jemnkning, utan på afslag; då jag deremot är nöjd med Ulsk:s betänk., sådant det nu befinnes; anhållande.? således att det utan vidare omgång, måtte varda af R. o. Ad. bifallet.
Det torde blifva temligen svårt för något hvar af de här närvarande att då Utsk. på den ena sidan och reservanterna på den andra hafva i motsatt riktning framställt skäl, som kunna låta höra sig, fatta ett beslut och bestämma, pä hvilkendera sidan, som rättvisan ligger, utan att hafva tillgäng till de handlingar, hvarpå dessa motsatta yttranden grunda sig.
Jag vågar åtminstone icke för min del yttra någon bestämd åsigt om hvad som nu är det rätta; särdeles sedan (lera ledamö ter i StatsUtsk. som ölvervarit detta ärendes handläggning och deltagit i Utsk:s beslut utan reservation, här icke velat påyrka bifall lill betänk, utan tvertom till följd af sedermera erhållne 30 * 504 Den 13 Maj. upplysningar begärt ärendets återremitterande till förnyad behandling.
Jag förenar mig allisa med de ledamöter af H.
Ståndet, som yrka återremiss.
Cederström har här yttrat att denna frågas afgörande icke har något inllylande på indelningsverket, men om man besinnar att, på sätt Frih.
Tersmeden redan anmärkt att de delar som i jordeboksräntan motsvara dessa dagsverken, icke blifvit beräknade vid bestämmande af de ifråga var. hemmanens rustningsskyldighet, hvaraf en följd blifvit att de augmentsräntor som tillagts samma summa blifvit högre bestämd, än som eljest skolat äga rum så synes tydligt att här är fråga om en rubbning i systemet för augmenlsräntans beräkning, likasom att, i händelse, på sätt Utsk. föreslagit, en ersättning tillädes dessa rusthållare, denna ersättning sker på bekostnad af statens innevånare i allmänhet.
Jag tillstyrker alltså återremiss.
* Hr Rosenblad, Bernh.:
Det kan icke finnas mera än 2 anledningar alt bifalla den tillstyrkta ersättningen för ifrågavar. rusthåll, antingen rättvisa eller billighet.
Ar det fråga om rättvisa eller rätt, så kan den endast derigenom uppkomma, att hemman fält utgöra ruslningsskyldighel för den del af ruslhållsstaramens ränta, hvilken bestod af dagsverken och tillika fortfarande utgöra dessa dagsverken, på sätt som 2 ledamöter af SlatsUtsk:s majoritet yttrat, roen om deremot dessa dagsverken icke ingått i beräkningen, så befunnos dessa dagsverken i alldeles samma kategori, som de, hvilka utgöras af icke till rustning tilldelta hemman; och då är det obestridligt alt ifrågavar. rusthållare icke hafva rätt till någon ersättning.
Jag anser att anlednm till det K. brefvet, på hvars mystiska uttryck man fästat sä mycken vigt var det mycket kända förhållandet, all K.
Carl XI lät till sina älskade vistelseorter Kungsör och Strömsholm utgöra hjelpedagsverken utöfver de dagsverken, som motsvarade hemmans skattlagda dagsverken och alt för detta utomordentliga onus Konungen lofvade någon ersättning i lindring utaf rustningen, men alla sådane dagsverken hafva numera upphört och fordra sålunda ingen ersättning.
Komme vi deremot till billigheten, så finnes alldeles icke någon sådan; ty om det också skulle vara förhållandet, alt delta kompani eller denna sqvadron, hvad det må bela, icke skulle hafva en ränta fullt uppgående för hemmanet till det dalertal, som lif-regimentet i allmänhet har för sig anslaget till rustning, sä äro på få ställen rustningen så fördelaktig som vid lif-regimentet, ty ieke endast är större ränta än vid andra regimenterne anslagen, (vanligen 80 daler i st. f. 00 daler) ulan utgår den in natura, d. v. s. rusthållarne tillgodonjuta först räntan af stammen, som de eljest lika som andra krono- och skattehemman, skolat utgöra, vidare augmentsräntorne efter markegång och sedan roteringsfrihet för rusthållet, ofta lika stort och godt som en hel infanteri-rote, som har inga räntor till hjelp.
I Småland deremot är räntan mindre och rusthållen svagare.
Vill man åter se i Skåne, der augmentsränlorna utgå efter kronovärde, d. v. s. med Den 13 Maj.
565 1 r:dr för 1 tunna säd, 30 sk. för 1 LSf smör, 2 sk. för ett dagsverke o. s. v. der är bördan vida drygare.
Visserligen äro på slätten i allmänhet rusthållena, särdeles efter enskiftena så goda, att de utan känning tåla denna börda, men i Göinge häraderne, t. ex., finnas många högst svaga hemman, som för ett helt mantal måste underhålla rustningen utan annat understöd än den ringa efter kronovärdi utgående augraentsränlan.
Jag får derföre förena mig med dem, som yrkat återremiss.
Då nu Fl r Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle StatsUtsk:s förevar, utlät.
N:o 150 ropades nej; hvarpå Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansäge de vid delta utlåt, gjorde anmärkmr föranleda lill äterremis, och denna sednare propos. besvarades med ja.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk-.s d. 9 och 10 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 159, ang:de de utaf 2:ne lotshemman i Ytterlännas socken förr utgjorda onera.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 9 och 10 dennes på bordel lagda utlåt.
N:o 101, i anledn. af R.
Sl:s åren 1845 och 1847 församlade revisorers berättelser, ang:de granskningen af de under K. comm.-collegii förvaltning ställda fonder och medel. 1 punkten, ang:de det Nyköpings bruks och faktori-bolag beviljade förlagdån. R. o. Ad. fann Utsk:s i denna punkt gjorda anmälan icke föranleda lill någon åtgärd. 2 punkten, ang:de pröfningen och af görandet af frågan om fordringars afskrifning i manufactur-diskontens räkenskaper.
De penningar som utlånas genom manufaelur-diskonten, äro R.
St:s likasåväl som de hvilka utlånas genom allmänna diskonten eller bankens lånekontor i landsorterna.
Hvarföre skall då ett annat behandlingssätt iakttagas för afskrifningar i manufactur-diskonten, ån i de öfriga diskonterna?
Jag inser dertill intet annat skäl, än att den styrelse, som utlånar penningar i manufactur-diskonten, är tillsatt af Konungen, utgör corn.-coll. embetsmän, hvaremot den, som utlåna penningar i Banko-diskonleu eller lånekontoren är tillsatt af R.
Men denna skiljaktighet bör enl. min öfvertygelse, icke föranleda till någon åtskillnad i fråga om afskrifning af fordringar, hvilka ej kunna utbekommas.
De böra, så vidt jag förstår, behandlas på samma sätt.
Följden blifver då ali likasom afskrifningsfrågor, hvilka röra allmänna diskonten, eller bankens lånekontor, först behandlas af diskont-direktma, derefter af de årliga och af R.
St:s revisorer, så af BancoUtsk. och slutligen af R.
St., så skulle äfven enahanda frågor för manufactur-diskonten behand - 566
Den 13 Maj. las först af corn.-coll. dernäst af de årliga och stats-revisorerua, så af StatsUtsk. och slutligen af R.
Detta i afseende på det formella af frågan.
Hvad sjelfva hufvudsaken angår, så synes mig allt för svårt, om ej omöjligt att på förhand, bestämma vissa grunder, eller att reglementera för afskrifningar.
Man kan efter min tanka svårligen uppgöra något reglemente derföre alt man icke kan förutse alla de särskilda omständigheter, som vid det ena eller andra tillfället böra komma i öfvervägande.
Hvarföre vill man då likväl reglementera?
Jo man nödgas dertill af den oformliglieteu, att man vill låta en annan besluta om peuuingarnes afskrifning, än den som äger dem, nemi. R.
St. sjelfva afgjorde saken så behöfde man lika litet för afskrifningar i raanufaclurdiskonten, som i de öfriga någon instruction.
Men nu då man vill låta Konungen, som ej eger penningarne, bestämma, samt Hans rådgifvare, som äro i samma författning, på sitt ansvar taga om afskrifning skall äga rum eller ej, då behöfver man reglementera, på det oatt godtycklig efterskänkning af kronans lätt, ej må äga rum.
Äterginge man lill det enkla förhållandet, med andra discont-afskrifningar så undvekes detta besvär.
Jag tillstyrker alltså att R. o.
Såvida genom ett afslag å ifrågavar. punkt det ändamål skulle kunna vinnas som Hr von Hartmansdorff åsyftar, så skulle jag för min del visserligen ej sätta mig emot detsamma; men jag ber att fä fästa uppmärksamheten derå, att här endast är fråga om att föreskrifva pä hvad sätt afskrifningar skola ske, emedan enligt K. brefvet af 1817 detta sätt icke är bestämdt.
Hittills hafva ock afskrifniugarne skett dels af corn.-coll. enskildt, och dels af K.
M. beviljats på grund af de framställningar derom, som corn.-coll. hos K. M. gjort.
I följd af R.
S:ts revisorers framställning om detta förhållande, har StatsUtsk. ansett sig böra tillstyrka R. St., att bos K. M. i und:het anhålla det någon föreskrift mätte i den vägen blifva meddelad i afseende på sättet för dessa afskrifningar; ty det är för närvar, ej R.
St. som bestämma om afskrifningar i den vägen, utan, som jag nyss tagit mig friheten nämna, hafva de beviljats än af K.
M. på grund af comm.-coli. framställningar, och än af comm.-coll. enskildt.
Således torde det ej kunna komma i fråga annat än alt det är nödvändigt alt bestämma hvilken auktoritet som skall verkställa dessa afskrifningar.
Skulle man nu afslå detta betäuk., så kommer visserligen att med saken förblifva sorn förut; men detta förut är helt obestämdt och det är för att komma till någon visshet i nämnde afseende som StatsUtsk. ansett nödigt underställa frågan R.
Om raan, som Hr von Hartmansdorff nyss yttrat, vill att med afskrifningar å ifrågavar. medel skall tillgå på samma sätt, som med diskonternas medel, så går det aldeles ej an att afslå deuna punkt; ty då inträffar just motsatsen af hvad Hr von Hartmansdorff åsyftar.
För närvar, är Den 13 Maj. 567 nemi. förhålladet med dessa afskrifningar så, alt sedan R.
St. vid 1815 rårs riksdag anhållit att räkenskaperna malle blifva befriade från en slör mängd eller dä balanserade fordringar (förnämligast hos Finnar) på säll ali, sedan utredt blifvit burn mycket af dessa fordringar kunde utgå, det mätte förordnas om af skrifning af reslen.
Derpå förordnade K.
M. en sådan utredning och derefter om afskrifning af sådane fordringar för hvilka ersättning ej möjligen var alt förvänta.
Någon annan grund fin nes ej för behandlingen af manufaclur-diskonlens afskrifningsfrägor men denna grund gällde endast eli visst särskildt fall, nemi. den dä befintliga mängden af osäkra fordringar, och sedermera har ingenting blifvit i den vägen särskildt stadgadt, ulan afskrifningarne hafva skett pä K.
M:s befallning sedan cornm.-coll. derom afgifvit sitt utlåt.
Om således det nuvar. förhållandet skulle fortfarande existera, så inträffar fortfarande att afskrifningarne beviljas efter praxis utan alt någon bestämd form för sådana frågors behandling kan sägas vara lagligen stadgad; men det förhållande, som Hr von Hartmansdorff ansett vara det rätta, nemi. att R.
St. beviljade dessa afskrifningar kommer alldeles ej att inträffa örn Utskts förslag afslås, utan då måste punkten återremitteras.
På sätt den siste värde talaren anmärkt, är verkligen förhållandet för det närvar., afl K.
M. besluter öfver afsluifningsfrägor i afseende pä sådana balanserade fordrings-poster i manufactur-diskonten, hvilka anses ej mera kunna göras gällande; således om man ej vill alt delta skall fortfarande ega rum, så måste en förändring ske, hvilket ingalunda blir fallet om man afslår betänk.
Vill man således att dylika afskrifuingsfrågor skola underkastas R.
St:s pröfning, mäste ett beslut fallas, som föreskrifver detta.
I afseende pä deu jemförelse Hr von Hartmansdoiff bar gjort emellan manufaktur-diskonten och bankernes diskonter, får jag fästa uppmärksamheten pä den stora skilnad, att det förra är statens stående under K. M., men de senare tillhöra ett R.
Sl:s enskilta verk, och att, i afseende pä dessa, ärliga revisioner, omfattande det nästförflulna året äga rum, under det att R.
Sl:s revisorers granskning omfattar flere års gamla räkenskaper der afgörandet — om det förbehålles >.
Släuderne — först efter flere års förlopp kan ifrågakomma.
Exempelvis får jag nämna, att frågor, föranledda af revisionen af bankodiskontens förvaltning 1847, kunna blifva föremål för närvar.
Ständers afgörande, under det alt det sista äret för manufakturdiskontens förvaltning är 1845.
Jag bör likväl nämna, alt manufaktur-diskontens räkenskaper för hvarje år, nästföljande året granskas af 3:ne af K.
M. utsedde räkenskapskunnige personer, en granskning, som måste i hög grad underlätta R.
Sl:s revisorers efterföljande, hvilka bland sina många granskningsarbeten kunna egna sä liten tid åt detta verk.