Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. benäget påminna sig, att jag yttrade mig emot alla de framställda förslagen, såväl emot Ulsk:s eget, som emot Hr Ekholms och Hr von Troils, Emil, med flera.
Jag kan således visserligen icke nu tillstyrka något af dessa förslag, hvilka alla synas mig hafva det gemensamma felet, alt uppoffra den conservativa, medlande principen, hvarigenom nödvändigt måste hända, alt de två öfriga elementer, hvilka tillhöra den constilutionella monarkien, nemi. det monarkiska och det democratiska, måste komma i strid med hvarandra, hvilket åter, enligt verldshistoriens erfarenhet, icke kan leda till annat än lill envälde eller till anarki.
Huruledes man medelst en återremiss kan vinna något, lemnarjag derhän.
Utan att bestrida möjligheten ali sammanjemka de olika besluten, fruktar jag alt resultatet likväl torde blifva ungefär detsamma som man i Spanien kallar för en Olla polrida, som göres på det sätt, att det Spanska hushållet samlar all öfverblifven mat under hela veckan, kött, fisk, kål m. m. och kastar alltsammans i en kastrull för alt deraf om Söndagen göra ett potpourri.
Om Utsk. nu skall göra ett helt af alla dessa heterogena ämnen, så kan det ieke blifva annat än en sådan Olla potrida. som möjligen kan smaka det Spanska folket, men som troligen icke skulle blifva i Svenska folkets smak.
Föröfrigt skall jag icke opponera mig emot återreinissen, hvarigenom man åtminstone är af med alltsammans så länge.
Jag skulle likväl dervid vilja fästa det villkor, att man icke gör något tilllägg, och aldraminst det af Gr.
Frölich föreslagna.
Frölich har nemi. yrkat, alt R. o. Ad. skulle frångå principen af ståndsval för att öfvergå till allmänna val.
Grefven har i detta afseende gått längre än något Stånd; ty icke något
Stånd har erkänt allmänna valprincipen.
Borgare- och BondeShn hafva antagit samfällda val, och Grefven har sjelf i sitt yttrande ådagalagt olikheten emellan allmänna val och samfällda val.
De allmänna finnas icke antagna i något Europeiskt land, ulan endast i Nordamerica och i några republiker i Södra America.
Enligt allmänna valprincipen äger hvarje fullvuxen man, således hvarje proletär, eller för att tala mera i liberalismens stil, hvarje trashank rättighet alt välja!; och då följer deraf, alt den ena trashanken väljer den andra till elector, och denne åter en annan trashank lill representant.
Detta är den gifna följden af allmänna val eller, såsom de vanligen i America kallas, universal suffrage.
Så långt har ingen utom Gr.
Frölich gått, ty både Borgare- och BondeStm hafva medgifvit en valcensus, ehuru låg den än må vara.
Frölich citerade väl en annan auctoritet i detta afseende, men har deruti helt och hållet misstagit sig.
Denna auctoritet har åtminstone i dess sista skrift, (Föreläsningar), som jag helt nyligen läst, icke, i likhet med Gr.
Frölich, yrkat den allmänna valprincipens fördelning i 2:ne classer, de förmögna och de fattiga, utan yrkat det dubbla valsättet, medelst eleclo - 446 Den 9 Maj. rer, och har derigenom Irolt sig kunna förekomma alla de af honom sjelf insedda vådorna af den allmänna valrätten.
Frölich föreslagna tillägg afstyrker jag således i hög grad.
Det har blifvit af en annan talare, jag menar Gr. Hamilton, yltradt, att R. o. Ad. genom en återreiniss möjligen skulle misstänkas att icke vilja alls någon representationsförändring.
Hvad mig beträffar, så bör jag åtminstone vara fri från en sådan misstanke, då jag i 20 år stridt för en representationsförändring, och troligen brutit flera lansar derför, än någon annan man i Svea land.
Föröfrigt torde hvar och en, som med opartiskhet genomgår de olika Ståndens beslut i denna fråga, erkänna, alt R. o. Ad. är det Stånd, som gjort mest för en representationsförändring, enär det verkligen har gjort uppoffringar för en sådan, då deremot de andra Stånden icke sökt annat än inkräktningar.
RondeSt. äger nu valrätt för hvarje hemmansdel, men detta blott lill en fjerdedel af representationen; att nu yrka samma valrätt till den hälft af representationen, som skulle välja den andra, och således till hela representationen, är en inkräktning utom all höfva.
Calculen är oändligt enkel.
RondeSt. har 41,000 mantal; de andra Stånden 24,000 samfäldt; det är ju då naturligt, att de 41,000 måste kullvotera de 24,000, isynnerhet som röstantalet icke stiger i samma förhållande som hemmantalet.
En värd ledamot af detta Stånd, som troligen icke kan misstänkas för att vara emot en representationsförändring, Gr.
Anckarsvärd, har visat oss en calcul huru Reformvännernas förslag skulle komma alt slå ut, och man finner deraf, att då alla de öfriga Stånden tillsammans skulle få några och 20,000 röster, så skulle RondeSt. ensamt få öfver 70,000.
Jag hemställer huruvida detta är rimligt.
Så länge RondeSt. yrkar valrätt för hvarje hemmansdel, är all representationsförändringomöjlig.
Det är således RondeSt., som isynnerhet lägger hinder emot denna reform.
Hvad RorgareSt. beträffar, så är förhållandet icke stort bättre.
RorgareSt. säger sig yrka den samfällda valprincipen, men gör ett undantag derifråu för sig sjelf, och vill hafva särskilda röster för småstäderna i Riket.
Det är sant, att det medgifvit valrätt äfven för husägare m. fl.; men i småstäderna finnas icke andra än borgare, hvilka således skulle behålla en ståndsrättighet för sig, under det de yrka den samfällda valprincipen för alla andra.
Det är ungefär som RondeSt. gjorde vid 1800 års riksdag, då det beviljade bevillningen, med villkor alt dc sjelfva icke skulle betala någon. R. o. Ad. är således det enda Stånd, som gjort en verklig uppoffring för att befordra en representationsförändring, dä del afsagt sig sin sjelfskrifvenhet.
Huruvida den bör vidblifva denna afsägelse blir en annan fråga, enär den måste varit villkorligt gjord.
Hr von Iloheiihausens och Frih.
Cederströms påslående, alt behandlingen af frågan vore inconstitutionel, gillar jag fullkomligt i principen, men det är emot praktiken, äfven vid denna riksdag.
Vi hafva ju voterat om en mängd andra förslager, Den 9 Maj. 447 än Const.Utsk:s, och kunna icke numera hjelpa det.
Ehuru jag således icke har det minsta hopp att få något dugligt af en sammanjemkuing, skall jag likväl icke motsätta mig en åtcrremiss.
Ehuru smärtsamt det för mig och hvarje sann fosterlandsvän mäste vara att se denna fråga icke kunna bringas till eli bättre slut, så kan jag likväl icke instämma med de ledamöter, som här yrkat ålerremiss.
För min del tror jag verkligen, att en återremiss icke i denna fråga är grundlagsenlig, såvidt jag rätt uppfattat 50 § Reg.F., hvilken uttryckligen säger huru förfaras skall när betänk, andra gången återkommer från Utsk.
Der står icke skrifve!, att något RiksStånd äger rättighet att än vidare återsända målet, hvarigenom Utsk. perpetuelt kunde få återremisser, och frågan aldrig skulle få något slut.
Dessutom tror jag verkligen, att med en återremiss alldeles ingenting kan vinnas.
Det är en gång i grundlagen bestämdt, att det skall emellan de olika besluten i förstärkt Const.Utsk. voteras.
Detta måste således ändock slutligen blifva elfecten äfven af en återremiss, så framt man icke drager så långt ut på tiden, att sådant icke medhinnes.
Jag medgifver visserligen, att intet af alla de fyra förslagen, som nu äro uppgjorda, är så beskaffad!, att jag icke skulle hafva anmärkn:r emot dem; men jag tror likväl, alt hvarje redligt sinnad fosterlandsvän skulle antaga hvilket bättre förslag som helst, än det som för närvarande crbjudes, och för min del tilltror jag mig icke att bedomina dem, sä alt jag hvarken vill likna dem vid vidunder eller något annat.
Likväl tror jag, att, på det man icke måtte komma att säga, att Ståndet rent af förkastat alla förslag, något förslag hör blifva hvilande, antingen R. o. Ad. vill stanna vid sitt förra beslut, eller lasta sig vid någon sammanjemkning.
Atskillige ledamöter ropade på propos.
Som jag märker
Ståndets otå lighet att snart komma till slut med denna discussion, så skall jag vara helt kort.
Det är blott för att rätta ett misstag af Gr.
Cronhjelm i afseende på mitt yttrande, som jag finner mig skyldig att uppträda.
Det vore mycket lätt att refutera en annans anförande, om man får framlägga det alldeles motsatt med hvad han sagt.
Det mätte vara något naturfenomen der på stället för dagen, som har gjort att del höres så illa.
Jag sluter dertill deraf, att samma förhållande äfven föreföll med hvad Frih.
Cederström yttrade, och jag betviflar, att prolocollsföranderue, som sitta närmare, så kunna hafva hört.
Jag yttrade ingalunda, att en eollectiv förening inom Utsk., som utgjorde pluralitet, icke ägde rätt att inkomma med förslag till ändringar i grundlagen.
Jag skulle icke hafva trott man kunde förmoda någon riksdagsman, som deltagit i en half riksdag, kunna vara så okunnig i grundlagen, att han kunnat hysa en 448 Den 9 Maj. sådan mening1, oell än mindre någon som deltagit i en hel eller flera riksdagar.
Af Hr Mannerskanz liar jag särskildt fått mottaga en slags uppmaning att närmare förklara mitt förra anförande.
Detta skulle påfordra en liten föreläsning i grundlagen, hvilken visserligen lätt kunde åstadkommas; men då nu en viss otålighet äger rum, och jag dessutom anser eu sådan föreläsning vara för större delen af Ståndets ledamöter obehöflig, så afhåller jag mig derifrån.
Cederström, som jag hörde anmäla sig, och som dessutom närmare ingick i frågan, finner för godt att tillfredsställa Hr Mannerskanz med några ytterligare upplysningar.
För min del anser jag det vara helt och hållet öfverflödigt.
Då jag förra gången hade ordet, bör jade jag att anföra, det jag förmodade mig icke rätt hafva uppfattat andemeningen af Hr von Hohenhausens yttrande; men sedan den förra delen deraf nu blifvit för mig förklarad, återstår likväl den sednare delen, deruti Hr von Hohenhausen bestridde rättigheten för ötsk:s minoritet att inkomma med reservationer; och i afseende pä detta yttrande qvarstår således alltid riktigheten af hvad jag sist hade äran anföra.
Jag tillåter mig vidare att bemöta ett par anmärkn:r, som blifvit gjorda emot yrkandet af återremiss.
Hr von Hartmansdorff har yrkat, alt Utsk. saknade så mycket mera fog att fästa sig vid deli Hr Lagerhjelms reservation förordade förslag, som Utsk. redan en gång hade ogillat en af Hr Lagerhjelm i samma riktning afgifven motion.
Jag torde då först fä fästa uppmärksamheten deruppå, att Hr Lagerhjelm, såsom mig synes, i sitt yttrande icke gifvit detta förslag någon positiv vigt, utan blott framställt det såsom ett exempel af möjligheten att sammanjemka.
Man kan i alla fall icke godkänna den åsigten, att för det Utsk. i sitt första förslag icke godkänt Hr Lagerhjelms förslag, så skulle Utsk. vara förhindradt att åter upptaga det.
Efter min uppfattning af grundlagen, skall Utsk. söka sammanjemka Ståndens beslut sins emellan, och icke Ståndens beslut med Utsk:s eget första förslag; ty det är Utsk:s pligt att andra gängen frångå sin egen öfvertygelse och endast fästa sig vid Ståndens gemensamma tankar, för att söka sammanjemka deni, äfven om de strida emot Utsk:s mening.
Hr Lagerhjelms motion hade innefattat en tjenlig sammanjemkning, så hade det varit Utsk:s ofelbara pligt att dervid fästa sig, utan afseende på Utsk:s förra ogillande.
Samme talare har frågat, huru det skulle vara möjligt att genom sammanjemkning af dessa beslut få någonting sammanhängande, eller om man skulle kunna förmoda, att en dylik sammanjemkning skulle vid nästa riksdag antagas.
Jag skulle kunna besvara denna fråga med en annan, den nemi., ,om det är troligt, att något af de framställda förslagen, vare sig Utsk:s eller något af de öfriga, kan förmodas komma att vid nästa riksdag antagas.
Men jag bcliöfver icke på sådant sätt be - Den 9 Maj. 4i9 besvara frågan, då jag endast kan hänvisa till 56 §:s Reg.F. uttryckliga lydelse, att det åligger Utsk. att söka sammanjemka de olika meningarne, utan afseende på huruvida någon eflect deraf kan blifva eller icke; och grundlagens bud waste uppfyllas.
Den förebråelse samma värde talare gaf Gr.
Frölich derföre, att iian föreslog en liten afvikelse från grundlagen, anser jag i större grad drabba honom sjelf, dä han föreslagit, att man alldeles icke skulle ställa sig grundlagens föreskrifter om sammanjemkning till efterrättelse.
En värd talare har citerat ordspråket, att sådan som soppan tillredes, måste hon också uppätas; men det må tillåtas mig yttra, att det vore bra hardt, om vi, som icke haft någon del i lillreduingeo af den anrättning Utsk. för oss uppdukat, skulle, det oaktadt, anses skyldige att bidraga till dess förtärande.
Jag förnyar mitt yrkande om bifall till Hr Lagerhjelms mening.
Jag utber mig vördsamt att först få afgifva en upplysning, sorn är framkallad derutaf, att en ledamot af Const.Utsk. har gjort en framställning rör:de detta Utsk. och mig såsom motionär.
Det är en sanning, att vid denna riksdags början jag afgaf till nationalrepresentations ombildning ett förslag,'som underkändes af Utsk.; men det är också en sanning, att de tankar, som jag nedlagt i min reservation emot utlåt.
N:o 36, blifvit, på sätt Gr.
Cronhjelm nyss anfört, exempelvis framställda och derjemte innehålla de en fullkomlig innovation i det förslag jag afgaf sistlidne höst, derutinnan, att i reservationen föreslås, att den nedre kammaren skulle äga att invälja ett visst antal ledamiiter inom sig, till ledamöter i den andra kammaren.
Ett misstag torde således vara begånget af den värde talare, som här yttrat, att jag å nyo framställt samma förslag.
Men delta förhållande borde icke på nu förevarande ämne hafva något inflytande, enär jag icke har begärt, att mina i reservationen nedlagda tankar skola inom Const.Utsk. tagas under pröfning, utan endast framställt dem, för att exempelvis ådagalägga möjligheten af en förmedling, en sammanjemkning, genom hvars uraktlåtande Utsk. begått ett formfel.
Sedermera vill jag, i anledn. af det beslut rörde föredragningen, som R. o. Ad. nu fattat, utbedja mig att få göra en liten ändring i mitt förslag, och ber att, med iakttagande af denna ändring, åter få uppläsa det: ”R. o. Ad. anser Const.Utsk. hafva bort försöka att, i öfverensstämmelse med 56 § Reg.F., till ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka icke blott tvenne, utan samtlige RiksSt:ns i anledn. af utlåt.
N:o 26, rörde representationssättets ombildning, afgifna gemensamma tankar; hvarföre, och till vinnande af sådan frågans ytterligare handläggning, R. o. Ad. anser ingen annan åtgärd för närvarande äga rum, än att utlåt.
N:o 36 till Utsk. återremitteras, åtföljdt af de vid utlåt:s föredragning hos R. o.
Ad. afgifne yttranden.”
Jag går nu att på det aldrakortaste upplaga några få af 10 H. 75 450 Den 9 Maj. de anroärkmr, som blifvit emot mig gjorda.
Fiirst har man sagt, att mitt yrkande innefattar ett förldädt afslag.
Detta inkast har af Gr.
Hamilton blifvit så klart vederlagdt, att jag endast åberopar hans yttrande.
Svaret ligger nemi. deruti, att man kan förutse, att om äfven något af de nu uppgifna förslagen skulle genom votering i förstärkt Ulsk. vid denna riksdag godkännas, så skulle det likväl icke vid nästa riksdag blifva antaget, och alt således frågan derigenom konime att stanna in statu qvo.
Det är deremot frågans bringande framåt, som af R. o. Ad. bör åsyftas, och detta sker väsendtligen genom discussionens fortgång öfver detta vigtiga ämne; ty hvad kan mera bevisa, att discussionen icke är fulländad, än att tvenne hälfter af representationen kunna framkomma med så olika åsigter, att åtskillige talare anse dem för diametralt åtskilda.
Amnet kan således icke anses vara af discussionen uttömdt.
Man säger vidare, att en återremiss endast skulle framkalla ett lappverk frän Ulsk:s sida.
Jag vågar icke svara för mera än mina egna tankar, och de värda talare, som på förhand gifva ett absolut decret om andra personers arbete så eller så, de sträcka sitt bedömmande utom kretsen af deras egen adivi tet.
Men vid allt delta få vi icke förgäta, mine Hrr, att formen är af en stor betydenhet.
Man kan visserligen hafva olika tankar rör:de formen, och jag kan icke nog värdera den som aldrig i detta fall viker från sin öfvertygelse; men när jag sjelf hunnit fä en, så måste jag likväl följa den, och kan icke följa en annans.
Formen är vigtig derföre, att den står qvar vid nästa riksdag, men hvem af oss vet, om han står qvar då?
Jag torde icke behöfva gå längre, för alt framkalla den gemensamma lankan, att formen är öfver alla enskildas öfvertygelse.
Efter min tanka är det just vördandet af formen, som skulle utgöra det karakteristiska i R. o. Ad:s beslut, i fall mitt förslag antoges.
Vöre det icke möjligt att åstadkomma någon förening emellau de olika åsigter, som gifvit sig tillkänna i Ståndens särskilda beslut vid början af denna riksdag, och som ännu i denna stund lyckas vidhållas i denna fråga, vore det icke möjligt, då skulle jag beklaga Svenska folket.
Jag söker en fredlig lösning af detta vigliga problem; jag vill icke göra striden permanent, och derföre söker jag att bringa frågan framåt.
Det sker genom en lefvande discussion, men icke genom en död votering.
Frih. Cederström, Jacob: Jag har af Hr Mannerskantz blifvit tillvitad att hafva framkastat idéer om formerna, utan att bestyrka deras riktighet genom åberopande af de gruudlagsbud, hvarpå de voro fotade.
Jag (iuner mig föranlåten att återsända ifrågavarande anmärkn. såsom ogrundad.
Då hvarje riksdagsman vid pollettens uttagande erhåller, enligt grundlagens föreskrift, ett exemplar af grundlagarne, på det ingen må förebära okunnighet om deras innehåll, så anser jag mig hafva varit berättigad att i afseende på formen endast åberopa den 56 § Reg.F. till stöd för mitt påstående, att Ulsk:s försök till Den 9 M aj. 451 sammanjemkning måste inskränkas till det sorn är möjligt att inpassa i Utsk:s förslag.
Jag vill likväl nu ingå i bevisning deraf, på det. man icke måtte fortsätta påståendet, att det icke finnes något gruudlagsbud, sorn stadgar sådant.
Man vill drifva det derhän, att genom gemensamma tankar kunna tvinga Utsk. att frångå sina beslut, och att till samman jemkning åter upptaga sådana frågor, som inom Utsk. redan blifvit pröfvade och underkände.
Grundlagen förbjuder, att grundlagsfrågor få väckas i Ståndens plena, men tillåter i den 84 § Reg.F. en förfaltare, hvars motion af ConstUtsk. blifvit underkänd, att på eget författareansvar låta trycka densamma.
Nu vill det vara långt sträckt på sidan om denna §:s bokstaf, att man tillåter sig påstå, att man kan såsom gemensam tanke antaga ett sådant förslag och göra det till föremål för omröstning i Ståndens plena.
En värd talare yttrade, att formens helgd är det vigtigaste, emedan ingen vet, om någon af oss finnes qvar vid en blifvande riksdag; men samme värde ledamot, på hvars hela handlingssätt såsom medborgare och lagstiftare jag för öfrigt sätter ett högt värde, har likväl förklarat sig skyldig att följa en öfvertygelse, som står på sidan om grundlagen.
Han säger nemi.: jag har verkligen vid riksdagens början afgifvit ett förslag till Const.Utsk., men den återremiss jag nu begär, är fotad på en modification af samma förslag och kan leda till en sammanjemkning.
Jag frågar, om icke formen ar bruten, då Utsk. tvingas att handlägga ett förslag, som redan en gång blifvit underkändt? och modificationen är en i Ståndets plenum nu väckt fråga, hvilket grundlagen i 81 § Reg.F. uttryckligen förbjuder.
En annan ledamot, Gr.
Björnstjerna, har yttrat, att Hr von Hohenhausen och jag kunde hafva rätt i princip, men att praktiken vore emot oss både vid denria och föregående riksdagar.
Jag medgifver, att våra protocoll beklagligtvis bära vittne om sådana olagligheter vid grundlagsfrågors behandling; men det hr icke på Ståndets majoritet s'ådant berott, det är i Landtmarskalkens hand ensamt, som makten är nedlagd, att förekomma sådana olagligheter, genom vägrad proposition.
Vi hafva sett, vid en föregående riksdag, huru Hr Cederschjöld, då Utsk. vägrat att låta hans reservation få åtfölja till Stånden, försökte alt från sin bänk i detta rum få läsa upp sitt förslag till ändring af en grundlags-§; men han fick icke.
Klubban afbröt honom, och han måste stoppa förslaget på sig.
Men jag säger ännu en gång, att derest icke Talmannen hindrar olagligheter inom Ståndet, så är det icke möjligt att hindra majoriteten besluta i strid med grundlagen; och man måste då underkasta sig beslut, som kunna stå i rak strid emot grundlagen.
Hr Mannerskantz har bland annat förklarat, och, jag tror, jemväl Gr. Cronhjelm, att Const.Utsk. sjelf godkänt Ståndens rättighet alt genom gemensamma tankar kunna föreslå grundlagsändringar, som af Utsk. skola upptagas.
Jag medgifver detta, för så vidt som Hr von Hartmansdorff sjelf kom in till Ståndet med en reservation, som han begärde, att Ståndet ville förklara för sin 452 Den 9 Maj. gemensamma tanka.
Andra hafva sedan följt hans exempel, och på det slittet hafva vi fått hit Hr Åkermans, de så kallade Reformvännernas, Bengt Gudmundssons med liera förslag, såsom bilagor till Const.Utskis betänk.
Rättsenligt behandladt, så skulle Utsk:s ledamöter pro rata betala kostnaden för allt detta tryck, som bort bekostas af förfaItärne sjelfva.
Const.Utsk., som är satt till vårdare af grundlagarnes helgd, och till en skiljedomare emellan Talmännen och Stånden, frångår denna höga bestämmelse, då det nedstiger till likhet med ett Ekon.Utsk., hvars samtliga ledamöters tankar kunna såsom reservationer ingå till Stånden, dag instämmer med Hr Lagerhjelm, men litet allvarsammare, i den vördnad för formernas helgd, som han säger sig äga, och som jag vet, att han vill hafva, fast han försöker att litet grand dagliuga med dem, för att få fram hvad lian kallar en lefvande discussion.
Men hvartill leder väl hans förslag?
Jo dertill, att Cancelliet knappt hinner utskrifva denna discussion, förr än trumpeten går, och hvem skall sedan discutera?
Är det volumerna på Utsk:s hyllor, ty folk finnes der icke mera?
Det är allmänheten, som genom egen eftertanke, genom tidningar och brochurer, skall bereda den lefvande discussionen, för att vid nästa riksdag ett Const.Utsk. må bildas, som kan författa ett antagligt förslag.
Nu hafva vi icke laglig rätt till annat, än att utvälja ett af de alternativer, som Utsk. framställt, och derjemte förklara, att om de andra Stånden icke deruti instämma, så skall om Utskis förslag och det jemkade förslaget voteras i förstärkt Const.Utsk.
Jag begär, att den första punkten, som nu är föredragen, måtte läggas till handlingarne.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att den utredning i fråga om grundlagens rälta mening, som Frih.
Cederström lemnat, visserligen kunde anses vara af beskaffenhet att påkalla en förklaring af H. Ex., men att, då R. o. Ad. hade sig nogsamt bekant, att hvad Frih.
Cederström nu anfört, endast vöre ett förnyande af hvad han vid denna och föregående riksdagar många gånger framställt, och således så väl 11.
Ex. som dess företrädare i Landtmishefattningen flere gånger haft tillfälle att tillkännagifva sina tankar öfver Frih:s åsigt, H.
Ex. trodde sig denna gång böra inskränka sig till ett enkelt förklarande, att han icke ansåg sig berättigad att vägra proposition å Hr Lagerhjelms förslag.
Efter den förklaring Hr Gr. o.
Landtm, nyss behagat gifva, är det öfverflödigt att nu yttra sig specielt om Frih.
Cederströms utlåt.
I ett fall måste jag dock medgifva, att han har fullkomligt rätt, nemi. deruti, att frågan verkligen är i det skick, att hvad vi här yttrat, knappast hinner att blifva utskrifvet och till Const.Utsk. aflemnadt, förr än riksdagstrumpcten skallar, och alt det således är ändamålslöst alt i och för uppfyllande af grundlagens bud yttra sig vidare, utan man kan nu begagna den tid, som af denna discussion återstår, Den 9 Maj.
453 att deklamera och reklamera, allt efter som man har fog till.
Jag hegärde egentligen ordet, för att få bemöta Hr von Hartmansdorffs verkligen fiffiga sätt att komma ifrån den här saken, då han nemi. ingenting högre önskar, än att fä en återremiss, väl vetande, att då det är omöjligt för Utsk. att förena oförenliga skiljaktigheter, så skulle ingenting på detta sältet blifva utaf, men han likväl, genom en förening med de Hrr, som yrka återremiss, kunde få en liten rättighet att anses uppriktigt älska en förändring i representationssättet.