Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag tillstår, att jag vågar bestrida dessa anslag på den grund, att jag 8 Den a3 September f. m. icke tror Embetsmannapersonalen hafva gjort sig förtjent af anspråk på högre löner, eller att Staten eger någon pligt att bevilja dem, förr än Embetsverken blifvit organiserade på ett sätt, sorn skall blifva bestående; vi skulle eljest kanske få hela Embetsverk på halsen att pensionera och föda på allmänna IndragningsStaten.
.Tåg bestrider på grund häraf alla partiella Lönförliöjningar på andra Hufvudliteln med undantag af den, sorn fordras för att i enlighet med Grundlagens anda sätta StatsSecreterarne i lika värdighet med StatsRåden; ty oagtadt det hat jag här hört yttras emot en Minister-styrelse, och oagtadt rangordningen olyckligtvis ej kom att följa med Grundlagen, hvarigenom StatsSecreterarne hlefvo underordnade Konungens Rådgifvare, är det likväl säkert, att en MinisterStyrelse, grundad på StatsSecreterarnes parité med StalsRåden, är det enda medlet att komma till den lyckliga lott , att få höra Konungens Ministrar sjelfve svara inför folket, och att slippa höra deras sak utföras af sakförare och betaldte talare, hvilket måste blifva följden af en inrättning sådan, sorn Herr Tham i ett land omnämnt, ty der Embetsmannen äro ulan lön, der behöfva de ej svara sjelfve.
Hessa äro de princip-frågor, som hela Statsregleringen igenom måste framställas, och då jag med tillämpning häraf, går till Den 2 3 September f. m. afgörande af hvarje detaljerad punkt, finnér jag visserligen, att det nu ifråga varande anslaget åt tvenne personer, af 65o R:dr årligen åt hvardera, är ganska obetydligt; men då jag icke kan skilja någon partiel del ifrån det hela af Utskottets föreslagne Lönförhöjningar, sorn gå till 654,000 R:dr, måste jag redan vid första punkten säga Nej.
Här har mycket blifvit ordadt derom, att man icke endast borde afse behofvet för närvarande; men om en aflägsen framtid lärer väl ej eller vara fråga, utan derom, huruvida partiella förhöjningar nu behöfvas, eller icke.
Här har äfven blifvit taladt om behofvet af equipager och vämjelsen af parapluer.
Jag vill icke tala härom, ehuru jag skulle kunna föreslå demifortuner för att slippa gå upp i StatsRådet under paraplue; men jag är öfvertygad, att de ifrågavarande
Embetgmännen för sin representationskostnad åtnjuta åtskilliga icke så obetydliga förmoner.
Åtminstone utvisade 1825 års Tullräkenskaper, om jag icke minnes orätt, vissa icke obetydliga licencer för Utrikes StatsMinisterns bord lill besparing i kostnaderne för hans lefnadssätt med de utrikes beskickningarne.
Jag kan således icke finna, att behofvet vid denna Riksdag påkallar någon partiel förhöjning för de 2:ne StatsMinistrarne, utan att dermed kan dröjas, till dess vi få se StatsRådet organiseradt i full öfverensstämmelse med Grund - 42 H. 8* ii6
Den a3 September f. m. lagen, och alla Stater uppställda på samma fasta sätt, som under vära fordna Konungar, hvilka sjelfve lade handen vid Regleringen t. ex. Carl XI, hvars Stat orubbadt varade i 80 år.
På dessa skäl finner jag mig föranlåten, att rösta emot den föreslagna förhöjningen i denna punkt, likasom jag kommer att rösta emot alla de partiella lönetiliökningarne.
Min mening har ingalunda varit, att, på sätt Friherre Cederström yttrat, vilja gifva Embetsmännen blott bröd att äta; i consequence hvarmed de också skulle få endast vatten att dricka; på en sådan regime af vatten och bröd vill jag ej sätta dem.
Men till svar på Friherre Cederströms anmärkning, länder det lätt bevisliga factum, att alla colonial-varor sedan 1809 fallit till den enorma grad, att nedsättningen i priset utgör öfver 5o procent; att priset på kläden, kött, ost och victualier, äfven sedan den tiden fallit.
Dessutom torde jag få framställa en annan anmärkning, till behjertande af landtmannens ställning.
Då i8a3 års Statsreglering uppgjordes, hade 5 lyckliga år consecutift föregått; men efter den tiden har ett svårt missväxt-år inträffat, som ännu hänger så svårt efter, att afskrifningar måst hos Rikets Ständer anmälas för erhållen undsättningsSpanmål, och äfven innevarande år är mycket oroande.
Vårsäden ligger ännu obär - Den 23 September f. m. ny gad på åkrarne, och liar skjulit upp nya skölt;, så alt intet mera hopp är alt få något gsgn deraf; och potatesskörden, som skulle utgöra ett surrogat, är äfven i fara att förstöras, der den ligger och flyter i lervällingen.
Landtmannen behöfver således nedsättning; och jag förenar mig derföre i allo med Herr Hjerta.
Jag förbigår hvad som blifvit yttradt emot mig personligen, emedan del ingenting bevisar i saken; öch vill således blott upptaga de anmärkningar, som vid densamma blifvit gjorda.
Deribland förekommer först påståendet, att min uppgift om cursen år 1809 icke vore vigtig.
Till bevis på motsatsen får jag åberopa Grefve von Scliwerins år 1817 uppgifne skrift till utredande af medborgerliga kunskaper, der det sid.
45 säges, att cuusen 1809 var högst 65 och lägst 58 .sk., hvilket i medelcurs gör 61 ± sk.; men jag har för jemn räknings skull upptagit den sämre än han var, eller till 64 sk.
Hade jag gjort beräkningarne efter rätta förhållandet af 6i-j, så hade 5ooo R:dr den tiden motsvarat mera än dubbelt, eller utöfver 10,000 R:dr 1111 för tiden.
Hvad 1810 års curs beträffar, har jag icke nämnt derom, emedan de ifrågavarande lönerne bestämdes redan 1809, och följagteligen efter de förhållanden, som då förefunnos och kändes.
Att lönerne verkligen bestämdes år 1809, in - Den a3 September f, m. hemtas af Ridderskapets och Adelns protocoll för den 8 Julii samma år, hvari omförmäles, ntt till Ståndet då inkommit StalsUtskottets Betänkande af den 5 i samma månad, rörande dessa löner.
Hvad 1810 års curs beträdar, så uppgifver Grefve von Schwerins åberopade skrift, att lian lägst var 65, och högst, g3 sk.
Man har derefter gjort en jemförelse emellan 1809 och 181 o årens varupriser, samt de närvarande, för att visa, det dessa icke stigit i samma förhållande, som cursen.
I afseende härå, får jag åberopa de officiella Årstabellerna öfver Statens inkomster och utgifter, utvisande att
Markegångspriset för en tunna
Råg år 1809 utgjorde \
R:dr, att det flera gånger varit uppe öfver 6, som det för närvarande utgör; då detta, såsom försäljningspris hetraktadt, anses vara lägre än vederborde, i förhållande till andra varors värde; så syjies äfven, att dessa i allmänhet stigit i samma nion som cursen.
Slutligen får jag, i afseende på hvad man yttrat om behofvet att öka skatterne för dessa löneförhöjningar, instämma i Friherre Cederström» anmärkning, att StatsUtskottet, för Spannemålsprisets tillfälliga stigande öfver 6 R:dr, afsatt 4o>ooo R:dr årligen, hvilka icke hvarje år behöfvas, utan torde kunna till andra ändamål begagnas.
Den tillökning jag föreslagit så väl för StatsMinistrarne, sora för StatsRåden, utgör tillsammans blott 900a F.:dr årligen utöfver StatsUtskottets förslag» Den September f. m. "9
Om man icke lager andra tillgångar, än dessa 4°>ooo R:dr i beräkning, skulle man ändock möjligen hafva mer än nog för detta och andra behof.
Såvida möjligt är, skall jag undvika att tala om personer, och endast hålla mig vid saken.
Jag har blott några få anmärkningar att göra vid hvad här blifvit yttradt.
Lika med Herr Hjerta önskade jag, att Konungens Rådgifvare alltid högt och kraftfullt yttrade sig öfver hvad som fordras lill landets väl, men icke kan jag derföre med honom instämma i önskan om ny organisation af StatsRådet.
Huruvida för öfrigt vidtaldte eller betald te Talare finnas, som förtjena namn af sakförare, känner jag icke, och skall icke bemöta ett anfall af denna art, som tycktes vara rigtadt mot mig, med annat än den köld, hvarmed hvarje redlig man besvarar oförtjenta och obehöriga tillvitelser.
Tranquil, om jag misskännes, skola inga beskyllningar, deni jag vet mig icke förtjena, kunna rubba mitt sinnneslugn.
Man bar undrat, att Rågpriset icke stigit i samma mon som cursen; och detta yttrande skulle förundra mig, om det kommit från någon, som sjelf är åkerbrukare, men då detta icke lärer vara förhållandet, torde jag få erindra, att den naturliga orsaken, förmodligen ligger deri, att en ökad produktion minskar priset, då afsättningen icke 120 Den 23 September f. m. går i bredd med tillverkningen.
Exempel derpå äro äfven de af den värde Talaren sjelf omnämnde colonial-varorne, hvilka äfven i andra länder, der ingen myntoreda egt rum, fallit till en fjerdedel mot hvad de gällde 1809.
Någon annan orsak mäste således linnas till ett sådant fallande, och det lärer förmodligen, i afseende på colonialvaror, vara densamma, som jag nyss angifvit i afseende på Spanmålspriset.
Jag tror derföre, att de slutsatser man häraf velat draga, äro lika falska, som premisserna origtige, och att detta bäst bevisar olämpligheten att ställa Landtmannen och Embetsmannen i samma categori.
Jag är sjelf Landtman,' men anser mig icke böra vara orättvis emot Embetsmannen, som har sina bestämda utgifter, och som i första rummet måste uppoffra sin tid för uppfyllande af bestämda skyldigheter mot Staten, samt på grund häraf bör äga rätt att fordra en mindre föränderlig lön för sin utkomst.
Landtmannen deremot måste underkasta sig omständigheternas vexling, och derefter rätta sin production, eller vända sig åt en annan bog, som man säger.
Så är förhållandet i andra Länder, och så måste det äfven vara här.
Att utlagorna icke blifvit ökade på ett för landtmannen tryckande sätt, är redan tillräckligen upplyst; Herr Rosenblad bar tvärtom visat, att pkatterne blifvit minskade, och att de ökade inkomsterne varit en naturlig följd af ett bättre handelssystem
Den 23 September f. m. 121 och bättre författningar rörande Näringarne; och den, som tviflar härpå, hänvisar jag tili de officiela handlingar, hvilka för närvarande ligga på Ridderskapets och Adelns hord.
De, sorn ej vilja taga kännedom häraf, lära ej kunna bibringas någon annan öfvertygelse, och jag skall för min del ej befatta mig med att söka öfvertyga dem, som icke vilja lära sig att räkna qvatuor species.
Men jag vill icke vidare uppehålla Piidderskapet och Adeln med denna sak; jag har blott velat i korthet vederlägga de origtiga satser, jag här hört framställas.
Alt vinna upplysning, så länge man lefver, hör vara menniskans högsta syftemål, och alltid välkommet ifrån hvad håll som häldst.
I anledning af Herr Hjertås yttrande, önskade jag derföre, för min enskilda tillfridsställelse, att han ville något närmare bestämma de lättnader för mitt hord, sorn jag år r825 skulle hafva åtnjutit.
Sjelf känner jag dem icke, och det vore således för mig en dyrbar upplysning, att genom Herr Hjerta komma i erfarenhet derutaf.
Friherre jinckarswärd:
Jag hemställer om icke, då Herr von Hartmansdorff trott sig kunna lagligen bevisa Embetsmännens rätt, att fordra löneförhöjning, på grund af cursförhållandet år 1809, det anfall, som af 122 Den 2 3 September f. rn. 1809 års Ständer verk stal des emot Banken,, var åtminstone samtidigt med den lönereglering, . som då fa sts tä Ides; om den ena af dessa åtgärder endast var calculerad för ögonblicket, eller för någon längre tid; och om icke åtgärderna med Banken, utgåugne från samma Lagstiftningsmagt, som bestämde Lönerna, verkade derhän, att tillintetgöra lagligbeten af alla anspråk på lönförhöjning, enär det för mig visar sig bestämdt, att cursen redan 1810 och 1811 var uppdrifven till i36 sk..
Jag kan således icke finna silfverberäkning och cursjemförelse innefatta någon grund för löneförhöjning ända till dubblering, såsom det blifvit yrkadt.
1 afseende på en Ledamots yttrande on\ representations-kostnader och värdighetens fordringar, så vill jag minnas, att RiksRådet Falkengren bott i Hornskroken; och likväl tror jag, att mången åkande nu för tiden skulle önska sig, att med hans hufvud få gå under parapluie..
Herr LefrenJohan Pehrr I hufvud-- frågan förenar jag mig med Herr von Hartmansdorff, hvars förslag instämmer med min reservation, som åtföljde Utskottets första Betänkande; men jag anhåller att få tillägga något, i anledning af åtskilliga här yttrade satser.
Eli värd Talare, hvilken, såsom van räkenskapsman och gammal StatsUtskotts Ledamot, måste med lätthet kunna klart inse verkliga förhållandet med Statens.
Den 23 September f. m. -»23 tillgångar, har yttrat, och jag förundrar mig öfver ett sådant påstående, att de tillökade utgifter Utskottet föreslagit stiga till 654,000
R:dr, då de i sjelfva verket utgöra omkring 280,000 R:dr mindre.
Det är ej tänkbart, att Talaren af misstag förbisett, att den förstnämnde summan uppkommer endast genom öfverföringar och calculationsberäkningar.
Om Talaren med sin uppgift åsyftat att meddela Ståndet upplysningar om sanna förhållanden, så har han deri icke lyckats, serdeles då uppgifterne tåla afprutning af minst f. I afseende på hvad samma Talare yttrat om Civila Embetsmannacorpsen, såsom oförtjent af löneförhöjning; så förundrar det mig, att man under Riksdagsmannens fria yttranderätt vill skydda sådana tillvitelser.
Jag anser mig pligtig, att för min del yttra motsattsen.
Hvad skatterna beträffar, vore det visserligen önskligt, att Riksstyrelsen, sådana förutan, kunde besörjas; men då sådant icke lärer kunna åstadkommas, lära vi ej kunna undandraga oss, att erlägga hvad som erfordras för Statens upprätthållande.
För min del tror jag väl icke, att våra Näringar äro i det mäst blomstrande tillstånd, men icke eller, att de äro i det förskräckliga förfall, sorn man här utmålat.
Svenska allmogen är känd för noggrannhet i erläggandet af sina skatter, och man har således ingen rätt, atti allmänhet från restantiernas obetydlighet bestämt sluta till Skattebördornes stör - i^4 Den 23 September f. in. re eller mindre tyngd; men då Restantierna utgöra endast \ procent, af hela upphörden tror jag, att man med trygghet kan säga, det ingen nöd är för handen, ehuru äfven jag för min del medgifver, att svårigheter kunna finnas till följd af en icke alltid rättvis och jemn fördelning af Statsbidragen.
I afseende å de Lieencer, hvarom jag nyss talade, och dervid jag nämnde Utrikes-Statsministern, får jag upplysa att min mening icke var, att dessa Lieencer blifvit gifna för Haus Excellcnce Herr Grefve af Wetterstedts bord, utan blott att hans namn fanns bland dem, sorn erhållit Licencer, och att jag förmodade, det en sådan förmon äfven kunde användas för hans hord.
I alla fall skall jag åtaga mig, alt nästa plenum närmare upplysa saken, och då visa, det dylika Licencer blifvit Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt beviljade år 1824 ellei' 1825.
Jag har ej sagt, att
Ministrame äga någon laglig rätt till erhållande af högre löner; men att de af billighet borde få förhöjning.
År 1809 var jag ej Riksdagsmyndig, och hade således ingen yttranderätt, hvars begagnande jag här kunde underlåta.
Men hade jag då varit Riksdagsman; så skulle jag nu likväl icke söka undvika att på mig taga min an - I Den i3 September f. m. 125 del af de misstag Rikets Ständer då möjligtvis begingo.
Jag får först nämna, med äfventyr att tadlas för det jag ej instämmer med StatsUtskottet, att löneanslagen blifvit framstälda såsom utgörande löneforökningar.
I min reservation vid Betänkandet ]NT:o 124 har jag framstält min åsigt, att bär ej kunde vara fråga 0111 annat, än om ersättning för de förluster dessa löntagare lidit genom myntförsämring.
Myntförsämringen har nu hunnit till sin culminationspunkt; om sakerna få gå den gång de börjat taga, så gålman på myntförbättringens bana.
Det är icke omöjligt under denna förutsättning, att Baneosedeln 0111 10 år kan stå på den punkt, som den år 1.809 befann sig.
Näringsidkarn vill ej vidkännas följderna deraf.
Han yrkar, att liqvid må göras på den punkt man nu står.
Detta har verkat ett villfarande för hans interesse från både Regeringen och Rikets Ständer.
Men då den ena tjensten är den andra värd, då från ena sidan man gör hvad billigheten fordrar, borde man på den andra sidan ock göra något; då Ständerna sjelfva sätta en gräns för Mynt/orbättringen, borde man afse hvad Embetsmännen under Myn iförsämringen förlorat.
Jag ber om ursäkt, att jag nyss glömde besvara det vigtiga inkast 126
Den 23 September f. m. sorn af Herr Lefren mot mig gjordes, att jag uti min uppgift, huru StatsUlskottet be^ räknat 1829 års RiksStatsförhöjning utöfver 1823 års Stat, tilltagit 38o,ooo R:dr för mycket.
Utskottet har i tabellen uppgifvit 684,000 R:dr.
Jag har ej kunnat nedsätta denna summa till mera än 654,000, emedan jag blott kunnat afse den indeldta delen, som åter utgår.
Nu räknar man mot mig på det sätt, att för det på Tullverket, Postverket, Saltpeterförbättringen, förut behöfts så och så mycket, behöfves nu ej större summa än 38o,ooo R:dr.
Jag frågar, af hvad hallt dessa bevis äro, eller skall man, när Kongl.
Maj:t i Dess proposition ej begär någon ökning, icke räkna det såsom en förhöjd skatt, för det t. ex. Postverket beliöfver öfver Stat mera än förut.
Jag kan med all min räkneförmåga icke nedbringa summan till mindre än 654,000 Ibdr.
För att besvara en Ledamot af 1823 års Statsutskott, borde man visserligen icke behöfva ingå i detailler örn subtraction och addition, vid jemförelse!! emellan de olika Statsregleringarne; och det förundrar mig verkeligen, huru hail kunnat glömma bort, alt man anviste på öfverskotten vid i8a3 års
Riksdag en bestämd summa af 233,333f R:dr Banco, med skyldighet för RiksgäldsContoret att ersätta den brist, som på öfverskotten kunde uppkomma.
Derom afgick till Kongl. Maj:t en un - Den 23 September f. m. 127 derdånig skrifvelse just vid den Riksdag, då SlatsUtskottet öfverflyttade på Hufvudtitlarne allt hvad sorn förut utgått öfver Stat, med förbehåll, alt sådant blott skedde förslagsvis.
Afser man nu det mindre Spannemålspris, sorn ingår uti nuvarande SlatsUtskotts beräkning, så skall man finna att summan af verklig tillökning minskas ända till 4°4>000 R:dr.
Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMar skalken yttrade, att då Irenne meningar i afseende å förevarande ämne hufvudsakligen förekommit, ansåg Hans Excellence sig böra öfver hvardera af deni inhämta Ridderskapets och Adelns tanka.
Hans Excellence framställde derefter särskilta propositioner, först å StatsUtskottets förslag, dernäst å Herr von IJartmansdorffs förslag, och sluteiigen till afslag å Utskottets framställning samt förblifvande vid 1823 års Statsreglering i denna del.
Dessa Irenne propositioner blefvo, hvar för sig, af Ridderskapet och Adeln med Ja och Nej besvarade.
Jag anhåller, att vid den förestående voteringen mitt förslag måtte blifva Ja-proposition.
Utskottets förslag måste blifva Ja,-proposition, och vi få således först votera om, antingen Herr von Hartmans - 128 Den 23 September f. m. dorffs, eller Friherre Anckarswärds förslag skall blifva contra-proposition.
Herr Hjerta har visserligen rätt, ifall någon Ledamot yrkar bifall å Utskottets förslag, men om Ridderskapet och Adeln förenar sig uti Herr von Hartmansdorff!? förslag till Ja-proposition, hafva de Herrar som begärt afslag å Utskottets förslag, med Ja-propositionen intet att skaffa, emedan de få sitt förslag till contra-proposition.
Enär Ridderskapet och Adeln med förändringar kan antaga Utskottets förevarande Utlåtande, ser jag intet, som hindrar en sådan Ja-proposition.
Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff uti den af honom föreslagne Ja-proposition.
Jag hemställer, om man kan i den nu förestående voteringspropositionen intaga något om StatsRåden, då ännu egenteligen blott varit fråga om StatsMinistrarne.
Tvenne Ledamöter hafva i afseende å sistnämnde Embetsman önskat bifall å Utskottets Utlåtande.
Herr von Hartmansdorff bar derutöfver yrkat en tillökning, och vi andra hafva tillstyrkt afslag å Utlåtandet.
Saken lärer sålunda få behandlas, såsom jag nyss föreslagit.
Det är ostridigt, att Ja-propositionen skall blifva till bifall af Ilen rf Sept^ber f. »p 129 af Utskottets Utlåtande, om någon af Ridderskapet och Adelli sådant yrkar, mep opi detta med Nej besvaras, förfaller hela dep Saken, och vi kunna då förena oss örn en annan japroposition.
I gnlednjpg af hvad Herr Hjerta yttrat, att man icke bör ipfar ga StatsRåden i samma voteringsproposition, får jag blott fästa hans uppmärksamhet derpå, att StatsRåden och StatsMinistrarne i Utskottets båda Utlåtanden stå tillsammans uti en punkt.
Jag ar hufvudsakligen förekommen af den sigte värde Talaren, med hvilken jag såletfes i allo förenar mig.
Då här är fråga om tvenne ytterligheter, tror jag det rättaste vara, att gå en medelväg, och anhåller derföre, att Japropositionen måtte blifva bifall till Utskottets förslag, och att, i händelse
Nej skulle vinna, serskild votering kommer att företagas för att utröna, huruvida lönerna skola ytterligare ökas, eller ock förblifva vid i8a3 års Stat.
Jag tror, alt förhållandet bär måste blifva .lika med hvad som ägde rum vid irsta Hufvudtiteln.
Här har ännu ej blifvit framstäld någon proposition angående StatsRåden, blott om StatsMinistrarne, och Utskottet bär dessutom så v^l i 42 a O i3o Den a3 September f. m. sitt första Betänkande, som i Tabellen, satt StatsMinistrarne under serskild rubrik, och på lika sätt finnas de äfven i RiksStaten upptagne; vi böra derföre bålla oss blott vid detta ämne, och ej slå två flugor i en smäll.
Hans Excellence Herr Grefven och LancLtMarskalken yttrade, det Hans Excellence i de af honom nyss framställde särskilte propositioner innefattat liela första punkten, eller både StatsMinistrarne och StatsRåden, emedan samma punkt, på sätt Ridderskapet och Adeln vid uppläsningen deraf erfarit, omfattade dem alla; dock ankomme det helt och hållit på Ridderskapets och Adelns godtfinnande, att vid afgörande! dela dessa båda frågor.
För mig är det alldeles egalt, om StatsMinistrarne och StatsRåden skiljas åt, eller sättas tillsammans uti samma voteringsproposition, ty jag har, i likhet med Hedervärda BondeStåndet, ansett båda dessa Embetsgrader ej böra få någon förhöjning i de löner, som de för närvarande innehafva.
Herr Rosenblad: Herr Hjerta har alldeles misstagit sig, då han uppgifvit, att StatsMinistrarne och StatsRåden stå under olika rubriker i Utskottets Betänkande; förhållandet är icke sådant; men väl har jag sett saken så framställas i en liten särskild
Den a3 September f. m. 13.i uppmaning, som, undenlecknad af Herr Hjerta och några andra ledamöter, blifvit inom Ståndet utdelad.
Jag vill endast fästa Herr Hjertås uppmärksamhet derpå, att första punkten i StatsUtskottets båda Utlåtanden omfattar både StatsMinistrarne och StatsRåden.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken har äfven låtit oss föreläsas bela denna punkt.
På Tabellen står visserligen hvar och en af dessa grader serskilt, men, om tabellen skall följas, skulle vi votera om hvarje Hofrätt särskilt, oell äfven kunna få 24 voteringar om 24 särskilta Länsnotarien Jag anhåller sålunda, att vi måtte följa Utskottets Utlåtanden.
Friherre Anckarswcird.:
Ehuru, på sätt Grefve Posse upplyst, StatsMinistrarne och StatsRåden stå under särskilte rubriker å den af Utskottet uppgjorde tabell, hår jag för min del dock icke något emot, att man innefattar alla dessa Embetsman uti en voteringsproposition.
Jag föreställer mig, att man, i afseende å StatsRåden, har samma öfvertygelse, sorn rörande StatsMinistrarne, enär förhållandet är alldeles enahanda.
Vi kunde derigenom bespara oss en votering.
Enda svårigheten är, att utfinna en lämplig voteringsproposition, i hvilket afseende Hans Excellence Herr Grefven och Landt42 H.
9* i32 Den 23 September f. tn.
Marskalken torde meddela oss, huru Hans Excellence uppfattatRidderskapetsoch Adelns svar å de af Hans Excellence nyss framstäldte särskilte propositioner.
Om frågan endast är, att vinna tid, så kunna vi taga hela Hufvudtiteln i en klump och votera deröfver.
Men sorn StatsMinistrarne verkligen i RiksStaten stå för sig sjelfve, torde denna ordning också vara den bästa att följa.
Vi hafva vid irsta Htifvudtilelns afgörande serskilt beslutat för hvarje Lustslott, ehuru alla Lustslotten stodo tillsammans under en rubrik.
Jag fordrar derföre, att öfverläggningen måtte få ske, såsom öfverläggning om RiksStalen i alla tider skett, och att vi sålunda mätte erhålla proposition å Statsministrarne ensamt.
Delta torde vara så mycket nödvändigare, som flera Ledamöter kanske anse lönförhöjning för Ministrarne nödig, mea icke för StatsRåden.
Jag anhåller sålunda först om proposition angående StatsMinistrarne.
Herr nion Hartmansdorff: