Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Yid föredragning af Sammansatta Bevillnrs-, Lag- samt Ålim. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 25 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 2, ang:de vilkoren för bränvins tillverkning, blef äfven detta Betänk., på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt; och yttrade derjemte Frih. Tersmeden, Wilh.
Sedan detta Betänk, nu blifvit hegardt på bordet, lager jag mig friheten hemställa, att detsamma måtte sättas först på föredragningslistan i det förstkommande plenum i nästa vecka.
Ett bland skälen till denna framställning är det, alt nästa Lördag är en dag, då Riddarb.- Direktin, enl. dess Instrukt., måste vara tillsammans, till följd hvaraf R. o. Ad. ej den dagen kan hafva plenum på både f. och e. m., och då delta Betänk, är af den vidlyftiga beskaffenhet, att dess afgörande ej torde kunna så hastigt medhinnas, torde det vara lämpligt att upskjuta dess företagande till en annan dag.
Uppå i anledn. häraf framställd propos., beslöt R. o. Ad. att icke före första plenum i nästa vecka företaga i fråga v:de Betänk, till afgörande samt att detsamma då skulle upföras främst å föredragningslistan.
Föredrogos, och bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, nedannämnde d, 25 dennes på bordet lagde Betänk:n och Utlåt., nemi. från Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet .- N:o 81, i ani, af väckt motion om befrielse för Svenska ångfartyg, som göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots då de komma från sjön; N:o 82, i ani. af väckt motion om inrättande of en centralmyndighet för kyrkliga och undervisnings-ärender ; N:o 83, i ani. af väckt motion om nedsättande af en Komité för undersökning af Kongl, och Hvitfeldtska gymnosii-godsets tillstånd och förvaltning:
Expeditionsutskott^ : N:o 6, om bestämmande af dag för nästa lagtima Riksdags början.
Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., anförde skriftligen:
Vid Riksdagens början och inom motionstiden, afgaf jag en motion, innefattande en begäran att StalsUtsk. ville infordra redo - Den 29 April. 419 visningen för de af R.
St:r vid sednasle Riksdag beviljade 3 millioner till den af R.
St:r bekostade, vidt beryktade, beväpnade neutralitetens uprätthållande; och hvarvid R.
St:r fästade det uttryckliga vilkor, att särskild räkning och redovisning för dessa medel skulle afgifvas.
Jag begärde uti denna min motion, att R.
St:r genom sitt StalsUtsk. skulle få del af dessa medels användande genom utgifternas gruppering eller sammanförning uti vissa poster, för att tjena E.
St:r till någon vägledning vid krigsadministrationens bedömande då 4:de och 5:te HufvudTitlarne komma att af R.
St:r handläggas.
Denna min vördsamma begäran har hitintills icke åstadkommit någon påföljd.
Jag tager mig med anledn. deraf friheten att förnya min motion, med en anhållan om R. o. Ad:ns medverkan till StatsUtsIcs anmodande, att skyndsamligen förskaffa E.
St:r del af redovisningen för de vid sista Eiksdag af R.
St:r till den beväpnade neutralitetens uprätthållande anslagna 3 millioner.
Till förtydligande af min mening torde jag måhända böra förklara, att den inskränker sig till en begäran, att medelst vissa sammanfattningar af de förnämsta utgiftsposterne, en lätt öfversigt öfver det hela måtte kunna vinnas; om T.o) fördelningen af besagde 3 millioner emellan landt- och sjöförsvaret; 2:o) om exempelvis antalet af pickelhufvor som för Arméens behof ifrån Preussen lära blifvit införskrifne, samt om kostnadsbeloppct i och för dem; 3:o) huru många miniestudsare som blifvit införskrifne och hvad de kostat; 4:o) om hvad som af tross och utredning för Arméens behof af dessa medel blifvit anskaffadt, med upgift af antal för särskilta bestämmelser af trossvagnar, m. m. 5:o) om i hvad mån, och till hvilket antal, de i och för fältambulansen och den militära sjukvården nödige persedlar och inventarier blifvit anskaffade och kompletterade; 6:o) om hvad som af dessa medel blifvit använde för artilleriets behof; på hvad sätt och till hvilka särskilda ändamål; 7:o) om och till hvad del Arméens beklädnadsförråder genom dessa medel blifvit förstärkta; 8:o) om och till hvilket belopp remtygspersedlar äfven blifvit utifrån införskrifne; 9:o) om de af lifbeväringen efter fransk modell pådragne hufvudbonader blifvit utifrån förskrifne, af dessa medel inköpte och kostnaden för dem; 10:o) om hvilka summor som blifvit använde på truppers marscher och konlramarscher i och för neutralitetens uprätthållande; ll:o) likaledes om, huru de för sjöförsvaret af dessa medel använde summor blifvit fördelade emellan linieflottan och skärgårdsvapnet; 12:o) om huru stor del af anslaget blifvit användt till demonstrationerne med vår linieflotla uti våra farvatten, under den 420 Den 2 Maj. stora allierade armadans besittning af Östersjön, med hvad mera StatsUtsk. af räkenskaperne kunde finna lämpligt att under särskilda rubriker uplysningsvis B.
St:r meddela.
Jag anhåller om remiss till StatsUtsk. af denna min motion, och att den måtte de öfriga RiksSt:n kommuniceras.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om han rätt upfattat Gr.
Anckarsvärds nu uplästa anförande, detsamma icke innefattade någon ny motion utan endast ett yttrande i fråga om en af Gr:n förut väckt motion, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. bi föl le att detta yttrande remitterades till StatsUtsk. samt kommunicerades de öfriga H i k s S t: n.
Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Ja hafva varit öfvervägande. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. half 1 på dagen.
Lördagen den 2 Maj 1857.
Just. 6 prot:s-utdrag för d. 29 sisth April samt pleni-prot:t för d. 28 sisth Mars e. m.
Emedan jag nödgas företaga en resa åt landet kan jag icke längre bevista öfverläggningarne inom BankoUtsk., och anhåller derföre att med bibehållande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig ledamotskapet i samma Utsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Uplästes ett af Hr af Dalström, Gust, Jakob, inlemnadt så lydande memorial:
Som jag i nästa vecka skall afresa till Gotland för att verkställa mönstringar med national-beväringen samt inspektera vapenöfningarna; får jag afsäga mig H. R. o. Ad:ns förtroende att vara ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.; men vördsamt anhålla att vid min återkomst få bibehålla min riksdagsmannarätt.
Efter äfven härtill af R. o. Ad. lernnadt bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer alt sammanträda till val af en leda - 11 e n 2 M aj. 421 mot i BankoUtsk. efter Heykenskjöld och en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Hr af Dalström.
Hr Bergenstråhle, Alexander:
Då jag tillföljeaf min tjenstebefattning är tvungen att lemna staden, så anhåller jag vördsamt att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats som supleant i BankoUtsk. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall: hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, anmodade Hrr Elektorer att jemväl utse en Supleant i BankoUtsk. efter Hr Bergenstråhle.
Uplästes ett hos R.
Stirs Elektorer vid val af komiterade för tryckfrihetens vård hållet protokoll af följande innehåll:
År 1857 d. 30 April sammanträdde R.
Elektorer för val af komiterade till tryckfrihetens vård; och befunnos efter valsedlarnes öpnande rösterna hafva utfallit som följer:
RiksArchivarien och Riddaren af Kongl. N. 0.
Doktor Johan Jakob Nordström, 24 röster; Lektoren och Riddaren af Kongl. N. 0. Jonas Lundstedt, 24 röster; HofRättsAssessoren, Grefve Erik Sparre, 23 röster; Vice Bibliothekarian och Riddaren af K. N. 0.
Johan Erik Rydqvist, 23 röster: RiksAntiqvarien och Riddaren af K. N. 0.
Bror Emil Hildebrand, 22 röster; Professoren och Riddaren af K. N. 0. Lars Magnus Enberg, 19 röster; Kongl.
Hofpredikanten och Ledamoten af K. N. 0.
Thure Wensjoe, 5 röster; Kyrkoherden Nils Johan Ekdahl, 2 röster; HofRättsAssessoren Edvard Henrik Carleson, 1 röst; samt Kongl.
Hofpredikanten Joseph Nordlund, 1 röst.
Varande alltså RiksArchivarien D:r Johan Jakob Nordström, Lektoren Jonas Lundstedt, HofRättsAssessoren Grefve Erik Sparre, Vice Bibiiothekarien Johan Erik Rydqvist, RiksAntiqvarien Bror Emil Hildebrand och Professoren Lars Magnus
Enberg utsedde att vara komiterade till tryckfrihetens vård.
Ut supra C. Beckfriis. lsr.
Bergman. K. A.
Almgren.
Pehr Östman. R. o. Ad. beslöt, att Exped.Utsk. genom utdrag af prot. skulle anmodas att upsälta och till RiksScn inkomma med förslag till förordnanden för de sålunda valde Jiom i terade.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Const.- Utsk. efter N:o 331, Frih. Adlercreutz, Carl Gustaf, och en Supleant i samma Utsk. efter N:o 370, Frih.
Paykull, Johan Gustaf; och befunnos hafva blifvit utsedde till 42 2 Ken 2 Maj.
Ledamot : N:o 2160, Hr Munck af Rosenschiöld, Thomas.
Supleanl: N:o 1661, llr Cärlheim-Gyllenskjöld, Oscar Henrik Adolf, Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Bevilln.- Utsk. efter N:o 392, Frih.
Peyron, Gustaf, och en Supleant i samma Utsk. efter N:o 1199, Hr Simmingskjöld, Fullm.
Gr. von Rosen, Conrad Magnus; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot : N:o 1979, Hr Brakel, Mauritz Gustaf. Supleant : N:o 192, Frih.
Stackelberg, Berndt Oscar.
Öpnades jemväl Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Banko- och en ledamot i Riddarh.Utsk.; och befunnos utsedde i BankoUtskottet: efter N:o 2039, Hr von Troil, Georg Gabriel Emil; N:o 367, Frih. Ulfsparre, Fullm.
Hr von Troil, Georg Gabriel Emil.
RiddarhusUtskottel: efter N:o 370, Frih, Paykull, Johan Gustaf; N:o 2294, Hr af Funck, Carl Oscar.
Hrr Elektorer blefvo härefter, enär llr Brakel och Hr af Funek varit supleanter i de Utsk. der de nu blifvit utsedde till ordinarie ledamöter, af Hr Gr. o. Landtm, anmodade att utse en supleant i Bevilln.Ulsk. efter Hr Brakel, och en supleant i Riddarh.- Utsk. efter Hr af Funck.
Uplostes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk. inkomne förslag till R.
N:o 68, ang:de prajscr ip t i onstid vid förestående allmän JordeBoks-granskning ; N:o 69, i fråga om eftergift af en Öfversten J. af Ekenstam i lifstiden ådömd ersättning till följd af Tullkassören G. E. Bergvalls balans; och N:o 70, ang:de försäljning af tomtplatsen efter Kronans nedbrunna spanmåls-magazinshus i staden Carlshamn.
Hr Ehrenhoff, Gust. Herm., anförde skriftligen:
Som Hr Heykenskölds, vid föredragningen af Bevilln.Utsk:s Betänk.
N:o 23 d. 8 April, mot mig rigtode anförande, numera blifvit för mig tillgängligt, anhåller jag att dervid få göra några anmärkntr: men på det att R. o. Ad. utå rätt kunna bedöma Dea 2 Maj. *23 denna tvistefråga, anhåller jag vördsammast alt i Höglofl.
Ståndets minne få återföra anledmn härtill.
Till följd af RiksStms beslut vid föreg:de Riksdag, inflöt uti nu gällande BankoReghte den föreskriften, att texten på de nya sedlarne skulle angifva sodelbafvarens rätt att få Bankens sedlar inlösta med en bestämd vigt i toiflödigt myntadt silfver.
Rikets St:rs beslut lärer grundat sig på den åsigt, som äfven nuv:de BankoUtsk. uti sitt Betänk.
N.o 15 uttalat, nemi.: »Bankens ovilkorliga skyldighet att vid anfordran tillhandahålla den bestämda valutan oförminskad.» Reg:sF:s 72 § stadgar äfven, att Banken skall »efter deras lydelse» sedlarne inlösa.
Genom dessa lagbestämmelser och beslut, behagade R. o.
Ad. bemärka, att någon tvetydighet icke förefinnes i sedelhafvarens rätt att mot
Bankens sedlar erhålla den valuta i »oförminskad» vigt, hvartill Banken genom sedlarnes »lydelse» sig förbundit.
Då man härtill lägger K.
Myntverkets rätt, enl.
Myntbestämningslagen, att utprägla silfvermyntet till en viss grad undervigtigt, och att slitningen än ytterligare ökar denna undervigt, äfvensom att uti de nya sedlarna eller Bankens skuldförbindelser, icke den ringaste hänvisning till sagde Myntbeslämningslag finnes, än mindre något förbehåll i afseende på slilningsmån, så behagade R. o.
Ad. äfven finna, att förluster kunna för Banken upstå.
An värre, mine Hrr!
Det är en bekant sak, att det silfvermvnt som till Hamburg utskeppas, derstädes till det mesta nedsmältes, hvaraf följer naturligen att på vigten i sådana fall göres största afseende.
Oiii nu dessa
Hrr i Hamburg fordra den fulla vigt som Banken i sina sedlar utlofvat, och de hvarken känna eller vilja vidkännas några tysta förbehåll i afseende på remidium eller slitning, och om till förekommande af de oerhörda förluster, som dylika både inhemska och utländska anspråk kunna föranleda, Bankens styrelse eller 11.
St:r, gifva en tolkning åt Bankens förbindelser, som står i rak strid med deras tydliga lydelse, och genom advokatoriska undflykter kringgå 72 §:n Reg:sF:n, så bl ifver olyckan än större genom förlusten af den kredit hos utlänningen, hvartill Riket nu mer än någonsin har största behof.
Inseende dessa vådor för Banken och mitt fädernesland gjorde jag min motion, och sökte efter min ringa förmåga att göra behof vet af förändringen tydligt.
Men BankoUtsk. har sett saken annorlunda, och halten af dess skäl kan synas af Hr Ileykenskölds anförande d. 8 April.
Hvad detta Hr Ileykenskölds anförande beträffar, så känner jag min pligt att detsamma besvara, men jag känner äfven min oförmåga att för mig reda Hr Ileykenskölds tankegång.
Syftningen tyckes dock vara, dels att söka öfvertyga R. o. Ad. att mitt anförande i ämnet var gjordt för att missleda, dels att söka bevisa min okunnighet i BankoReghlet och i hvad som rörer min tjenstebefattning.
Ehuru, som jag förut haft äran nämna, Hr
Ileykenskölds anförande uti dess sammanhang är för min upfuttning i högsta grad 424 Den 2 Maj. dunkelt, anhåller jag dock att till besvarande få uptaga de mest kärnfulla bitarna derutur.
Hr Heykensköld säger, att det »förundrar» honom att en »Bankens tjensteman kunnat misstaga sig om Regktet», ty, säger han, »jag har fått uplysning att
Banken alldeles icke utlemnar underhaltigt mynt.» Att Hr Heykensköld såsom ledamot af BankoUtsk. söker uplysningar rör:de Verket, är i högsta grad aktningsvärdt; men opåkallade voro dessa uplysningar vid detta tillfälle, enär jag intet nämnt ett ord derom, att Banken utlemnar underhaltigt mynt, och i följd häraf, min förmenta okunnighet i BankoRegkt på denna väg åtminstone ännu icke är updagad.
Hr Heykensköld säger, »att på hvarje sedel står att den skall inlösas med så och så många ort och korn (?) myntadt silfver, och detta hänvisar till 1830 åis myntfot.»
Denna tankeledning är öfver min fattningsförmåga; ty huru skall jag kunna förstå att en utsatt vigt hänvisar till 1830 års myntfot, då efter mitt ringa begrepp, det är genom kännedom om myntfoten man får reda på vigten, och icke tvärtom.
Hr Heykensköld säger ytterligare: »Hvad beträffar Ehrenhoffs andra upgift, att man med silfver, som är undervigtigt, kan få det inlöst och behålla mellangiften, så är förhållandet, att om man kommer till kassan med ett mynt som synes vara med vilja skadadt tages det icke emot.» — R. o. Ad. behagade finna, att Hr Heykenskölds bevisning är riktigt dräpande, ty såsom bevis mot min sägen, att slitet mynt inlöses efter sitt fulla prägelvärde, anför Hr Heykensköld, att mynt med vilja skadadt icke emollages.
Hr Heykensköld säger slutligen, att »Banken icke utlemnat undervigtigt mynt», och för att rätt styrka detta påstående, anför Hr Heykensköld genast derefter, att »den praxis varit gällande, att då man sett att myntet varit slitet, har man icke fästat af seende derpå då det utlemnats i rörelsen.»
Beböfver jag väl påpeka för eder, mine Hrr! att uti detta Hr Heykenskölds bevis ligger i stället en fullständig vederläggning mot sig sjelf.
Denna Hr Heykenskölds ovanliga förmåga, att stycke för stycke motbevisa sina egna bevis, gör ytterligare bevisning från min sida öfverflödig.
Men saken i sig sjelf har en alltför allvarsam sida för att med tystnad förbigås; och då jag jemför den beryktade Piaster-handeln med den behandling min motion rönt inom BankoUtsk., så frammanas hemska betraktelser, hvilka ej heller ljusna genom det förhållande, att en ledamot af samma Utsk , hvars åliggande det är att vaka öfver Bankens väl och säkerhet, försvarar en åtgärd som kan gifva den enskilda vinningslystnaden tillfälle att undergräfva samma Verks bestånd.
Den alltmer och mer till förveckling sig närmande behand - Den 2 Maj. 425 lingen af de vigtigare frågorne vid denna Riksdag, synes bli ett af de mest utmärkande dragen framför aila föreg:de.
Fåfängt skulle det vara att utreda alla de dertill samverkande orsakerna, och än mer, om sådant än låte sig göra, fåfängt för den enskilde representanten att förekomma eller skaffa botemedel för det onda, bland hvars många resultater alla, mer eller mindre skadliga, ehuru oberäkneliga, ett likväl ligger för öppen dager, nemi. onödig förlängning af Riksmötet.
Det är hans skyldighet likväl att med ständig upmärksamhet ej allenast forska efter sådane orsaker som kunna utpekas och möjligen praktiskt afhjelpas, och det är icke nog att i allmänna ordalag låta skulden falla hvarken på våra riksdagsformer, en bedröflig sammansättning af dess elementer, hvilka alltmer och mer synas vilja skilja sig hvar ifrån annan, ej heller på vår regerings organism.
En del af skulden faller onekligen dem till last, som använda dessa riksdagsformers brister för att öka förvecklingen, under hvilken de för ögonblicket begagna sin makt för att göra sin vilja gällande.
Om härtill har kommit, som det vill synas, tillfälligtvis — ehuru icke mera än som en stats skiftande lif alltid måste betinga — att en större allmän och tillika ny fråga, som framför alla andra för tiden ådragit sig icke allena upmärksamhet utan konflikt emellan stridiga intressen, så hade den dock icke bordt tillåtas bli så öfverväldigande att man för dess skull kastat öfver bord all slags konventionell eller, om man så vill, routinier riksdagsordning, hvilken under ett halft sekels bruk bildat sig omkring den reglementariska.
Man har nemi. vid denna Riksdag mindre än jag tror varit händelsen vid någon föregide, ansett nödigt klassifiera och beräkna ärendernas behandling i vanlig och naturlig samt dertill grundlagsmessig ordning, än mindre sorgfällig har man visat sig för ärendernas behandling såsom hvarje frågas natur och sannskyldiga beskaffenhet fordrat.
Att jernvägsfrågan är en sådan ny, allmän och politisktekonomiskt brinnande fråga, inser enhvar lätt vid delta stadium af Riksdagen, och jag gör min egen urskiljning den rättvisan, att jag straxt vid början ej allenast anade dess förmåga att kunna kasta alla andra frågor — löneförhöjning allena undantagen — i bakgrunden, utan jag sökte af alla krafter varna derför, ehuru förgäfves.
Förgäfves var det måhända just derföre, att dess båda frågor, bättre än några andra egnade sig till medel för diversion, i akt och mening att bryta en troligen väntad om icke befarad opposition, som till en del hvilande på politisk grund och på antecedentia, öfver hvilka man ville kasta ett täckelse.
Det torde icke kunna förnekas, äfvensom det icke möjligen kan skada utan snarare gagna, att den mening öppet uttalas att förenämnde motiver icke torde i så ringa mån hafva gjort konungamakten böjd för koncessioner, hvilka redan före Riksdagen faktiskt gåfvo sig tillkänna genom aflägsnande ur Statsrådet af icke mindre än fyra ledamöter, än prospektivt genom nådiga afsigter och löften om proposir dem vi ännu ha att afvakta.
— För min del var jag
Den 2 Maj. genast villig att låta den politiska grunden för en systematisk opposition falla, sorn, då den icke kunde tillerkännas någon syftning till fosterlandets sannskyldiga- fördel ledande, utan endast kunde uttrycka obelåtenhet med hvad som skett — en obelåtenhet som icke nu behöfde manifesteras för att förekomma någon hotande politisk fara i sigte — jag ansåg vara både i visst afseende orättvis, äfvensom bestämdt oklok.
Nöjd att låta konungamaktens initialif få sin möjligen största utsträckning, medan den försonande anda, som nu syntes lifva denna makt, ännu varade, vågade jag tidigt till mitt Stånd hemställa, om det var skäl att Riddarhuset, liksom för syns skull, delade sig i 2:ne partier, då en hvar nog kunde begripa, att blott ett kunde hufvudsakligen utöfva något direkt inflytande på sakernas gång, det nemi., som, hur sjelfständigt det än i vissa frågor bemödade sig att visa tecken till egna grundsatser, icke alltid i samklang med Regeringens, dock påtagligen var densamma underdånig och endast paraderade med nästan stereotyperade syftemål, under namn, beder och värdighet af grundsatser, nödvändiga måhända just nu för ingenting annat, än för att tjena till symbolum och föreningsband inom partiet.
Jag ville för min del ingalunda störa eller förminska detta partiets inflytande, ehuru jag insåg att det hvilade mest på prestige och häfd.
I den förhoppning att det skulle utveckla en öppen och fosterländsk riktning åtminstone i alla vitala, fasän icke egentligen politiska ämnen, satte jag värde på dess hållning.
Inseende nyttan af en viss enhet hos detta Stånd, på det de öfriga skulle i sådana ämnen finna det stöd jag kunde förutse att de snart skulle visa sig sakna, var det min högsta önskan att splittring kunde undvikas.
Innan kort uppenbarades dock att de som disponerat öfver bänkmans- och eiektors-valen, och sedan de härigenom fått makten i sina händer, icke ämnade begagna den hvarken för att uprätlhålla förhandlingarnes reguliera ordning, tilldraga sig de öfrige Ståndens förtroende, konsolidera Riddarhusets kollektiva inflytande, eller i allmänhet understödja och befrämja sådana praktiska utvägar, hvarmed, våra stela riksdagsformer oaktadt, det var en möjlighet att söka endrägt bland de fyra Stånden, der egentligen inga intressen annorlunda än såsom fosterlandets gemensamma borde söka öfvervigt.
Det torde fordras att jag bevisar denna beskyllning mot det rådande partiet i massa, innan jag går vidare.
Man hade vid förra Riksdagen med fördel begagnat sig af grundlagens hänvisning till serskilta Utskott för frågor af natur att vara på en gång allmänna, men tillika speciella för tiden samt fordrande närmare utredning än som af de fasta Utskotten kunde väntas.
Bränvinsfrågan bade vid den näst förflutna Riksdagen blifvit så behandlad, och nu borde hvarje i statssaker än aldrig så litet bevandrad genast kunna inse, att förutom den oafvisliga jernvägsfrågan en annan lika oundviklig och till sin natur bestämdt ägande anspråk på företräde i afseende på enteriör behandling, fanns nemi. om reglering af bank- och penninge-väsen - Don 2 Maj. 427 det, en fråga sorn långt före Riksdagens början framstod med symptomer, som icke bordt anses af sekundär vigt.
Jag torde nu ha rätt att fråga: hvarföre motsatte sig det rådande partiet begagnandet af utvägen serskildt Utskott för denna fråga, då motion derom formligen väcktes?
Och hvarföre kom icke jernvägsfrågan äfven under ett serskildt Utskott?
Den sednare frågans besvarande ber jag få dröja med, och jag anhåller om R. o. Ad:s tålamod för det jag så vidlyftigt motiverar den i sig sjelf enkla motion jag ämnar väcka, men för hvilken jag genom en föregående analys af hvad som vid Riksdagen sig tilldragit, nödgas bana vägen på detta vis.
Må man icke svara mig att jag bordt, innan jag väckte motionen, söka understöd derföre hos det motsatta partiet, till hvilket man torde förmodat att jag egentligen skulle mera egentligen höra.
Orsaken var uppenbar, och jag försummade icke många dagar att än vidare förklara den.
Det fanns icke i verkligheten något sådant andra parti mer än till namnet.
Jag har ännu icke kunnat begripa tillvaron af en politisk förening utan äldre stående häfd och organism, äfvensom utan tillkännagifven ledande grundsats, omkring hvilken ett nytt parti kunde formera sig.
En hufvudman, huru aktningsvärd till sin person, och till sin ställning nog uphöjd, för att vara passande i och för den första kongregationen, kunde blott för en ganska kort tid bilda annat än blott ostensibel.
Jag uprepar att jag icke begriper anledningen till den ostensibla splittringen i två partier.
Vore icke de mest framstående personernas karakterer öfver alla misstankar för dubbelhet, så skulle jag lyssna till deras hviskningar, som anse hela tillställningen såsom ett upgjordt spegelfäkteri.