Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det allmänna och enskildta interesset råka ofta i collision, och tredje man, eller utländningen, skulle genom publiciteten få en obehörig del af förtroendet.
Nationen gör derföre, enligt min tanka, bäst att såsom hittills öfverlemna vården öfver dess Banque åt de Ombud, till hvilka hon i detta afseende hyser fullkomligt förtroende.
Då jag således icke finner, att någon nytta genom Banquens publicitet vinnes, men att dess skada möjligtvis derigenom äfventyras, afstyrker jag, för min del, denna publicitet.’’ Herr Professoren, Doctor Rundblad yttrade; ”Såsom Riksdags-Fullmägtig ovilkorligen förpligtad att ställa mig till efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Regerings Form, jeirite Riksdags - Ord-, ningen och öfrige gällande Grundlagar, anser jag mig vara lika mycket pligtig, som berättigad, att uppgifva några de väsendtligaste betänkligheter, hvilka synas mig böra tillbörligen behjerta*, vid besvarande af den förevarande frågan; om Ban. quens publicitet.
Och skola, vid denna vördsamma framställning, Grundlagarnes ordagranna lydelse gifva ledning åt mina omdömen.
Till Grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring, fordras, enligt Riksdags» Ordningens 75 §., alla Riks-Ståndens samman - Banco-XJtskottets Betänkanden.
167 stämmande beslut och Konungens sanction.
För beslut i alla öfrige ärenden, de mål undanlagne, hvarom i Regerings-Formens 66, 6g, 70, 71 och 72 §§. särskildt förordnat är, galle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds mening, o. s. v. Då således frågor, rörande Banquens förvaltning, icke afgöras hvarken genom fyra eller tre Stånds af Konungen sanctionerade beslut, utan behandlas enligt Regerings-Formens 75 §., der det stad, gas: att Riksens Ständers Banque förblifver hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen garancie och vård, så att den ostörd må förvaltas efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro, eller vidare af Riksens Ständer göras kunna.
Så, ock då Grundlagarne, enligt Regerings Formens 83 efter deras ordalydelse, skola i hvarje särskildt fall tillämpas, återstår till besvarandet, den genom intet stadgande ännu, såsom mig synes, nog tydligen afgjorda frågan, om och huruvida, för att förändra Banquens primitiva skick, fordras blott trerine eller nödvändigt fyra Stånds öfverensstämmande beslut.
Det är med afseende hära, sorn jag till Herr Friherrens och Ordförandens samt Höglofl, Utskottets upplysta pröfning och afgörande vördsamligen hemställer, huruvida i händelse Högl, Riks-Stånden i sina beslut öfver frågan orri Banquens publicitet, skulle stadna i skiljagtiga meningar, det må anses vara och blifva Banco-Utskottet tillstäudigt, att, t. ex. på blott trenne Stånds beslut, yppa Banquens hittills, alla modificationer af föreskrifter oagtadt, alltid bibehållna, till och med uti 18x8 års Ständers för 168 Eap.co Utskottets Bttartkanden.
Banco-Utskottet utfärdade, ännu. full kraft egande, Instruction med bestämdt gillande omnämnd,e så kallade hemligheter.
Skulle för bestämmandet häraf en förklaring af Grundlagarne möjligen anses behöflig, hemställer jag vördsammast om densamma kan vinnas i annan etdning, änden sorni Begerings - Formens 56 och 81 §§• finnes vara föreskrifvon.
Enligt Regerings-Formens -85 §. må ej tryckas Banco- och Riksgälds-Verkens Protocoll och Handlingar rörande ärender.
Till följe af Riksdags - Ordningens 38 §.. besluter Banco-Utskoitet i de inål, sorn böra hemligd kallat, med Riksens Ständers rätt.
Och uti samma Grundlags 40 och 4 3 §r omnämnes den Tysthets-Ed, som fordras i Hemliga- och Banco Utskotten.
Af dessa Grundlagarnes stadganden följer tydligen, att sådane mål inom Banquen kunna förefalla, hvilka man ansett lämpligare och för det allmänna nyttigare, att öfverlåta åt
Ett af alla Riks-Stånden förordnad*, edsvurit och dessutom af behöriga Ordningar,' Stadgar och Reglementen bundet Utskott, än att desamma framställa till öfver läggnings-ämnen på Ständernas fyra särskilda kamrar.
Eika tydligen följer ock af de anförde stadganden, att n(igot, fner eller mindre, finnes och måste finnas inom Banquen, hvilket, enligt samma stadganden, bör hållas hemligt.
Utom det, att det alltid blir svårt att uppdraga gräuslipien emellan detta något, som bör, och detta något, som icke bör hållas hemligt, synes Banquens offentliggörande icke kunna stå tillsammans med ofvananfyrde Grundlagarnes föreskrifter, eller, Banco-Utshottets Betänkanden.
169 hvilket är detsamma, Banquens offentliggörande synes ej på ett
Cunstitutiorts-enligt sätt kunna äskas och medgifva® förr, än Grundlagarnes föreskrifter i Constitutions-enlig ordning, i detta afseende blifvit ändrade eiler förklarade.
Så onekligen skadligt det för den skull är, att afvika från gällande Grundlagar, så onekligen skadligt är det ock, att med nu gällande Grundlagar äska och medgifva Banquens publicitet.
Denna grundprincip trogen, kan jag för närvarande ej annat än afstyrka Banquens publicitet.
Ty• ehuru afskräckande beskvllningen för obscurantisme ärt måtte j O synas, vågar jag dock ej, på Grundlagarnes äfven blott möjliga, bekostnad, bekänna mig till äfven den mest beprisade liberalisme.
Den i sanning vigtiga frågan åter, huruvida Banquens publicitet må vara och blifva, antingen skadligare eller nyttigare, än dess så kallade hemlig hållande, är, i hänseende til!
Grundlagars helgd , subordinerad, och för öfrigt sådan, att jag ej tilltror mig, att densarnma besvara.
Då i alla fall nyttan af den ifrågavarande publiciteten ännu är blott problematisk, anser jag för mig tryggast, att instämma i den af Herrar Banco-Fullmägtiges pluralitet yttrade, Banquens publicitet afstyrkande, mening.’’ Herr Öfver-Hofpredikanten, Doctor Hedren: ’’I afseende på de constitutionella betänkligheter, som blifvit väckta mot Banquens publicitet, instämmer jag fullkomligt med Höglofl.
Afdelnirrgens utlåtande.
Regerings-Formens 72 §. ställer Banquen endast under Riksens Ständers oberoende sjelfständiga vård, och tillegnar Riksens Banco-Utskotlets Betänkande!!.
Ständer allena rättigheten att bestämma dess sty. reise-ord ning.
Riksdags-Ordningens 75 §.,dåden upptager nämnde Regerings-Formens stadgande ibland undantagen, liar ock: lydeligen afgjordt, att Konungens samtycke i beslut rörande Banquen icke behdfver sbkas.
Att i öfrigt Banquens nu begärde publicitet ingalunda är en fråga om Constitutionens förändrande eller förklaring, bevisas bäst deraf, att, om än denna publicitet förutsättes såsom afgjord, så behöfver, till följe deraf, ingen minsta bokstaf förändras i Grundlagarne, hvilka alla kunna med nämnde förutsättning bestå orubbade.
Ty alla öfriga rum i Grundlagarne, der hemlighet och Tysthets-ed nämnes, bestämma ingalunda att hemlighet skall i Banco-ärender finnas, och ännu mindre hvilka dessa hemliga ärender rnå vara; utan endast' huru förhållas bör i sådana ärender, som skola hemliga hållas; hvilket stadgande sålunda tydligen hänvisar, utom Grundlagarne, på någon] särskild
Instruction till bestämmande deraf.
Att i grundlagarne söka ett stöd för Banco-hemligheten, vore i min öfvertygelse en nog vådlig och grundlags-vidrig afvikelse från bokstafven: emedan genom en lika be skaffad tolkning, en mängd saker skulle kunna förklaras constitutionella derföre, att de finnas i Grundlagen omnämnda, hvaraf följden skulle blifva, att många missbruk, under skygd af constitutionens helgd, skulle utan ali rättelse fortfara.
Då jag sålunda i denna del bifaller det föreslagna, utlåtandet, kan jag deremot i det öfriga icke finna detsamma fullkomligen svarande emot hvad Riksens Ständer vänta och verkligen hafva Banco-Utsköttets Betänkanden.
171 begärt, nemligen ett tydligt och bestämdt svar, huruvida Banquens publicitet kan vara nyttig eller skadlig och, i följe deraf, bör till- eller afstyrkas.
Afdelningen har deremot uppehållit sig vid resonnaimenter och slutföljder, som ömsevis vacklande emellan bifall och afslag, emellan framställande af sakens nytta och skadlighet, sluta med att lemna ingen klar och bestämd mening.
Detta framlyser icke mindre i sjelfva det vidlöftigt motiverade betänkandet,’ än i det sista af dess frenne resultater.
Då nämligen Afdelningen omständeligen sökt visa, att i händelse af en ny Banquens organisation, den begärda publiciteten vore nyttig och nödig, men i händelse af Banquens oförändrade skick ett sådant offentliggörande öfverflödigt och snarare skadligt; så har man tydligen härmed velat affordra Riksens Ständer ett preliminairt beslut i denna del.
Jag anser Riksens Ständer icke allenast ega rättighet att utan afseende på ett sådant beslut fordra bestämdt yttrande i frågan, utan fast mera Banquens offentliggörelse vara ovilkorligen nödvändig för samma beslut.
Ty huru skulle det vara möjligt, att med full säkerhet afgöra en sak, utan att känna denp — Kari icke möjligtvis just denna kännedom bestämma Riksens Ständer att låta Ban. quen stå qvar på dess gamla fotp Jag kan åtminstone icke föreställa mig möjligheten för en Riksdagsman, som vill, efter goda skäl, och med full öfvertygelse besluta, att afgöra någon enda, och i synnerhet en så vigtig sak, som Banquens framtida förhållande och functioner, utan att känna dess tillstånd.
Om någon, vid frågan om re - 172 JBanco-UisholUts Betänkandcn. paration af ett allmänneligen öfver kl agad t bristfälligt hus, fick det besked af sin Arch i teet, att, i händelse husegaren behagar besluta reparationen, skulle huset besigtigas, men i alla fall vore det onödigt; så hade han allt skäl att öfvergifva en så fattig rådgifvare.
Min fulla öfvertygelse är, att Riksens Ständer, ehvad beslut än må för fjnancevteglej-ingen tagas, och just i och för detta besluts grundlighet och nytta, ega både behof och rättighet att få känna Banquerts tillstånd, eller åtminstone af Banco •
Utskottet få höra klara och ufvertygande skäl,'hvarföre ett sådant meddelande vore vådligt och skadande.
Visserligen må det i denna, som alla andra frågor, anses upplysande, att i fordna tiders förhållande söka ledning och rättelse för den närvarandes behof.
Dessa återkallade minnen behöfva dock icke gå längre, än sjelfva ändamålet fordrar, samtidens upplysning.
Jag anser nu varande Banco-Utskott ingalunda pligtigt att försvara, och ännu mindre att vidhålla sista Banco.Utskottets åsigter och beslut.
De må fortstå under sanningens och framtidens dom.
Jag känner mig desto mera förpligtad’ till detta vad, som äfven jag hade äran vara Ledamot af 1818 års BancoUtskott, hvars justincation i nu varande fråga hvarken är behöflig eller på sitt ställe.
I följd af det vacklande i sjelfva grunderna har ock det tredje af Betänkandets resultater fått den okestamdhet, äbrri utmärker det hela.
BancoUtskottet skulle nemligen, enligt dess lydelse, öfvdrlemna åt Rikets Ständer att afgöra, huruvida ea vidsträcktare Banquens offentlighet, än den HaneOmZJsskotlets Bftänhnmb n. *73 nu för finance-regleringen fordrade, skulle ega rum för framtiden.
I min tanka kunna Riksens Ständer öfverlemna ät sine Utskott, men icke tvärtorn!, rättigheter, som Riksens Ständer allena tillhöra.
Mäste icke Grundlagens mening med Utskotten vara att bereda .frågorna, så att de utveckla sig till bestämda förslag till bifall eller afslag?
Om alla Riksens Ständers Utskott behagade på lika sätt öfverlemna ärenderne tillbaka tili sine Principaler, utan att yttra sig på någondera sidan, så vöre Utkot. tens arbeten öfverflödiga.
Enligt min öfvertygelse måste fördenskull Banco-Utskottet, äfvenledes i denna punct, yttra sig bestämdt anlingen med till- eller afstyrkande.
På anförda skäl förnämligast, utan att in» gå i vidlöftigare detalj, anser jag Afdelningen projecterade utlåtande icke svarande emot sitt ändamål, Ständernes fullkomliga upplysning i förevarande ämne.
Ständer hafva fordrat ett tydligt och klart uttryck af Ban» co-Utskottets tanka, och jag horeri denna fordran en ännu vördnadsvärdare uppmaning, sjelfva tidens, den upplystare, bättre och ädlare tidens, som begär öppenhet, renhet och bestämdhet i allt hvad som uttalas.
Vid det förut afgifna, nu åter-remitterade Banco-Utskottets Betänkande i detta ämne, har jag låtit bero, icke af annan tanka i hufvudsaken; men endast i förmodan, att Riksens Ständer skulle gifva anstånd med afgörandet, till dess financefrågorna hunnit nalkas sin utveckling.
Men då Riksens Ständer uttryckligen begärt ett^tydligt 174 BancO'Utsköttets Betankanden. och bestämdt yttrande i hufvudsaken, så skulle jag fela i min Riksdagsmanna-pligt, om det ett ögonblick förvägrades.
Härvid måste jag dock vidgå min ringa kännedom och erfarenhet i ämnet, för att, som jag önskade, kunna framställa ett Betänkande, sådant jag, efter här framställde grunder, ville till våra Principaler aflemna.
I sjelfva saken torde jag begå misstag.
Jag stärkes i denna farhåga af flere upplyste och agtningsvärde medlemmars motsatta meningar, dem jag desto mera respecterar, som de, bestämdt uttalade, öfvertyga och leda till upptäckande af förvillelser.
Då jag fördenskull icke tilltror mig kunna uppgöra något förslag, värdigt att i detta ämne underställas Eiksens Ständer, utbeder jag mig blott att i korthet få framställa grunderna, på hvilket, i min tanka, ett sådant borde byggas.
Jag anser Banquen böra offentliggöras.
Det är ett publikt Verk, der hvarje Statens medlem är eller kan blifva fordrings-egare.
Alla medborgare hafva då äfven rättighet att känna hvad alla tillhörer.
Det enda fall, då en sådan rättighet med något skäl kunde förväg, ras, vore då Banquen ä vista infriade sina reverser; ehuru, efter min öfvertygelse, äfven i denna händelse Banquens offentlighet vore både rättvis och nyttig.
Nu deremot, då en sådan inlösning på lång tid icke egt rum och på lång tid ej kan påtänkas, synes mig ett förnekande af denna offentlighet vara både en orättvisa emot fordrings-egare och ett förderf Banco-Utskottets Betänkanden. 175 för Banquens eget förtroende.
Det är väl eu ibland de besynnerligaste motsägelser i vår liberalt constitutionella Stats-författning, att, då alla publika åtgärder, från de minsta till de största, ända till Regentens hemligaste rådslag, ligga öppna lör den allmänna granskningen och kunna komma till den ringaste medborgares kännedom, skall det likväl vara honom förmenadt att kunna utröna, hvad hans ärligt förvärfvade Tolfskilling betyder, och hvilka tillgångar motsvara de anvisningar, som honom lemnäs för hans arbete.
Sanning och öppenhet föder förtroende och afböjer ränkorna.
Farhågan för deraf ökade vinglerier är inbillad.
Bedrägeriet kommer icke fort, der allting är öppet.
Man fruktar för speculationer, särdeles af utländningar, hvilka, om Banquens tillstånd blefve uppenbart, skola blifva farliga just genom hemligheten.
Tvertom skola de genom offentligheten alltid Stadna inom den gräns, den sakernas naturliga gång bestämmer, en gräns, sorn af den förslagna intrigen så lätt utvidgas och flyttas i mörkret.
Banquens offentlighet är slutligen, efter all sannolikhet, den bästa garantie för ett stadgadt myntvärde, ehvad något steg till metallisk utvexling påtänkes eller ej.
Af alla dessa 3 korthet anförda skäl, dem både min tid och mina insigter förbjuda mig att i all sin vidd utveckla, tillstyrker jag en så vidsträckt Banquens publicitet, som med hvarje enskild mans säkerhet och rättighet star att förena.
Jag anser sålunda icke allenast 176 Banko- Viskottets Bstihikanderi.
Banquens na varande tillstånd brira uppenbar ras till ledning för de försatölade Riksens ^tänders öfverläggningar och beslut rörande alimanna fin a ribe-{frendér na, utan ock en frarhtitla fortfarande Banquens offentlighet böra ega rum, antingen till en början vid hvarje Riksdag oell deremellan infallande Riksens Ständers revision, eller oek framdeles årligen, genom af trycket utgående summariska redovisningar, i likhet med hvad redan länge egt rum vid Riksgälds-Gontoiret, med synbar nytta för detta Verks Credit.
Begge déssa "Verk tillhöra samma folk, styras af samma folks Ombud och granskas af gemensamma Revisorer: det är en både löjlig oell skadlig inconsequence, att det eria skall vara öppet och det andra fördold t.
Tiden synes längesedan vara förbi, då, man trodde sig arbeta säkrast i mörkret.
Afven då hörde man förespås
Statens olycka och undergång, sä snart yttrande - rätten började frigifvas, då Riksdags-Protocoller började tryckas, flygskrifter och dagblad kringsprida underrättelser om alla Statens, ja äfven enskildas angelägenheter.
Det stora fruktade spöket har upplöst sig i dirmnorj, och solen står med hvar dag klarare bakom.
Sådan är offentligheten i alla förhållanden, som höra det allmänna till.
Sådan måste den — sanningen och erfarenheten kan ej upphäfva sig sjelf,— sådan mäste den blifva i afseende på Banquens.
Då jag sålunda tillstyrker en förändring af tredje puncten i likhet med hvad laar blifvit - Banco- Utskottets Bttänkanden.
177 •vit anfcrdt, är jag förvissad, att i händelse Riksens Ständer skulle firma för godt, att lemna till män framställning om B-mquens periodiska offentlighet,, deras bifall, -Riksens Stander äfven lära anmoda Banco-Utskottet, att inkomma med förslag till en sådan offentlighets reglerande, bade i afseende på tiden och de ämnen, sorn skola _ allmängöras.” Herr Contracts-Prosfen, Forssander: ”Jag förenar tnig uti hvad Herr Cancellie - Rådet Bruncrona* och Pjerr Doctor Rundblad anfört, och då jag, oaktadt hvad under discussionen anfördt blifvit: ändå icke annorledes kan betragta frågan om Banquens publicitet, än såsom med Grundlagarne egande nära gemenskap, samt 82 §.
Regerings-Formen stadgar: att hvad till ändring och förbättring af Grundlagarne uti den förcskrifna Ordningen, Riesens Ständer enhälligt beslutit och Konungen gillat, eger kraft af Grundlag, äfvensom i följande att Grundlagarne skola efter deras ordalydelse tillämpas, så kan jag, för min del, icke anse denna fråga annorledes böra behandlas, än på sätt 81 §. i Regertngs-Formen föreskrifver.
Jag medgifver gerna, att jag misstagit mig i detta mitt omdöme, men da jag är villrådig orri hvad som är det rätta, vill jag, i en fråga af så mycken vigt sorn denna, häldre in deféctu än excessu hafva felat.” Herr Borgmästaren Hambreus: ’’Ehuru jag visserligen anser Herrar Banco-Fullmägtiges, pa pluralitetens tanka , grundade Utlåtande Bika.nf> till Riks. St.
Fröt. 1825, 6:tc S.aml, N:o 12.
Bento- Utskottets Bttänkandtn. ej böra lemnäs ulan afseende, finner jag likväl minoritetens för publiciteten anförde skäl närmare öfverensstämma med mina åsigter och. förenar mig således dermed, och i synnerhet med Herr Directeuren Schwan, hufvudsakligen så vidt han tillstyrkt uppgift af Eanquens ställning för det närvarande; enär. jag icka inser något deremot i Grundlagen lagdt hinder, och ej eller deraf befarar några vadliga följder; men då händelser framdeles kunna inträffa, sorn göra nödigt att hålla Eanquens ställning oell operationer hemliga, tror jag att periodiska uppgifter, såsom möjligtvis äfventyrliga, ej böra komma att ega ruth.
Jag ville i detta hänseende nästan jemföra Eanquen med en rik och driftig handlande, som ingått uti nog vidlöftiga affåirer; han kan, då ingen eger kännedom om verkliga förhållandet, reda sig, göra alla rätt, och dessutom ega betydligt öfverskott; hvaremot, om han tid efter annan skulle allmängöra sina företag och speculationer, sådant, genom väckt farhåga hos Creditorerne, skulle verka till hans undergång.
Jag anser på dessa grunder, lika med Afdelningen, att Utskottet bör tillstyrka uppgift af Eanquens nu varande ställning, för att tjena till up.plytning och ledning vid öfverläggningarne och besluten om perminge-väsendets reglering; men jag tror, för min enskilda del, att
Afdelningen ej behöft att gå så långt ifrån sitt ämne, sorn den gjort, utan blott uppgifva skälen hvarföre publiciteten nu bör ega rum.
Och anhåller jag, af denna anledning, Hansa Utskottets Bitank anti en. 179 att, t händelse det af Afdelningen föreslagna Betänkande antages, få reservera n;ig i anseende till uppställningen deraf.” Emot pluralitetens Beslut, hvarigenom Finance - Afdelningens Föislag blifvit giliadt, reserverade sig förenämnde Herrar ledamöter, under förbehåll, att deras afgifne yttran den matte till Riks-Stånden åtfölja Betänkandet.
På giund af särskilde yttrade meningar under discourserne, reserverade sig afven Herr Revisions * Secreteraren Stråle, Herr Doctor Frantzén, Herr Prosten Hallström, Pierr Brukspatron Bjuhr och Herr Borgmästaren Montan; förbehållande, att vid Betänkandets slutliga justering aflemna deras tankar till Protocollet, för att jemväl vid Betänkandet bifogas.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Häglof.
Ständers Banco Utskott den ?6 A. pril JS23. S. D. Justerades Höglofl. Baneo-Utskottets Betänkande, i anledning af aterremiss rörande frågan om Banquens publicitet, hvarefter Herr Revisions Secreteraren Stråle uppläste och afletnnade ett så lydande anförande: 55Då Höglofl.
Utskottets pluralitet antagit Beredningens förslag till utlåtande i frågan om uppgifvandet af Banquens hela' ställning, »ödgas jag, i afseende på en del af de grun - a 8 o
Banco- Utsftettels BetiinianehA. der Utlåtandet innehåller, reservera min särskilda mening, och anhåller att densamma matte få åtfölja till Kiks-Stånden.
Utkottét har ansett, att blott i fall realisation skulle ega rum, det vore nödvändigt och positift nyttigt, att Banquens ställning blefve allmänt känd, och att, i annan händelse, det vöre utan ändamål, att förhållanderne gjordes allmänna.
Den som instämmer i denna merling och likväl tillstyrker Banquens publicitet, iden bar i ock med detsamma afgifvic sin röst för verkställandet af en realisation, så framt man gjort sig reda för sina egna tankar.
Då man anser en sak blott i ett fall vaxa nödvändig och nyttig, och derefter tillstyrker sjelfva saken, måste man ju förutsätta, att detta fall skall inträffa', eller ock har man tillstyrkt det, som man icke anser nödvändigt eller nyttigt, det tredje gifves icke.
Det är denna sammanblandning af frågan om en realisation och om Eanquens publicitet, som jag för min del yrkat måtte uti Betankandet undvikas, dels för att icke förvilla begreppen, dels emedan jag hyser en alldeles skijaktig öfvertygelse i frågan om vilkoren för allrnängörandet af Banquens ställning.
De tider äro förbi, då hemlighets-slojan kunde bevara Banquens Credit; den kan det nu mera icke, aldrarriinst dä Banquen icke inlöser sine sedlar med metalliskt mynt;tvertom föder hemligheten misstroende, och det är blott framläggandet af de rätta förhållanderne, tom må kunna återställa allmänna förtroendet HanctoUtikottets Betänkänden. 181 till Rikets penninge-verk.
Annu mer måsta det vara nödvändigt att uppgifva Bariquens ställning, då Riksens Ständer skola med bifall elier afslag besluta öfver den så allvarligt väckta frågan om realisation.
Om fordna Ständer beslutat i sådane fall, utan att känna hvarom de beslutat: om de helt och hållet förlitat sig på sine Deputerades omdöme, kan detta ingalunda blifva någon regel för närvarande Ständer, eller förbinda dem att tro på andras meningar.
Dessa skäl äro för mig tillräckliga, att gifva min röst för Banquens publicitet, ehvad realisation korrt iner att ega rum eller ej.
I motsatts mot Utkottets pluralitet tror jag, att just i den händelse att realisationen icke eger rum, det blir ännu nödvändigare, att Banquens ställning årligen uppgifves, för att visa allmänheten huruledes den framskrider i förmåga att kunna företaga realisationen.
Deremot hyser jag mycken betänklighet, huruvida det, sedan utvexling af metalliskt mynt börjat, vore nyttigt, att behållningarne derutaf vore a'lmänt kända; och jag tror det vöre då tillräckligt, om Banqyens årliga inkomster och utgifter kungjordes, hvarigenom allmänheten kunde se, att Banquens förkofran fortfore.
I Betänkandet åberopas den af Stats- och.
Banco - Utskottens Ledamöter sammansatta Finarice - Beredningens åsigter i sjelfva finance • frågan.
Utom det att det synes mig stridande emot former, att uti ett Banco-Utskotts
Betänkande i en fråga, som till detsamma blifvit remitterad , åberopa isigter, som skulle hysas i S 2 Banco fJtskottets Betänkanden.
Sfven af ett annat Utskotts Ledamöter, och icke genom någon expedition tili Riks- Stånden äro kände, får jag förklara, det mig veterligen icke något Beslut af Finance-Beredningen så definitift blifvit fattadt, att detsamma i ett Betänkande till Riksens Ständer Jean åberopas.
Visserligen önska alla Beredningens Ledamöter, att det närvarande tillståndet matte förändras till något bättre, men huru raan skall tillvägabringa detta bättre, derom synas menirigarne ännu delade.