Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
15 afgifna tre hemställanden skulle komma under pröfning först efter det att hela författnings-förslaget blifvit genomgånget; äfvensom att R. o. Ad., för den händelse åtskilliga §§ i förslaget komme att återremitteras, men andra åter bifölles, skulle lemna Utsk:t öppen rätt att vid förslagets förnyade granskning vidtaga sådana jemkningar i de godkända §§:nas redaktion, som kunde finnas behöflige till följd af de förändringar, som de återremitterade §§:ne torde komma att undergå; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. bifölle hvad sålunda föreslagits.
Den 5 Anguati.
T Förslaget till jagtstadga. § 1.
Bifölls. § 2- Gr. Sparre, Erik:
I denna 2:dra § är K. M:s Befh:des rättighet till jagt å ifrågav:de marker inskränkt mot hvad den nu är.
Jag förmodar visserligen att de fleste landshöfdingar icke äro jägare, och således icke heller i allmänhet mycket skola sakna detta privilegium; men åtminstone i det län der jag har den äran att vara styresman, har det varit en urminnes häfd att i början af Augusti hvarje år anställa en jagt på kronans parker i sällskap med landshöfdingen; och det nöje, som härigenom förunnats jagtvännerne, har framkallat stor omtanka för jagtens bibehållande och bevarande; och detta är så mycket mera gagneligt som chefen för skogs-styrelsen icke kan hafva tid att resa omkring öfverallt.
Då det dessutom måtte vara på grund af ett förbiseende af K. M:s Nåd.
Förordning af 1827 som Utsk:t här föreslagit en inskränkning i den rätt K. M:s Befh:de haft, får jag hemställa att 2:dra §:n måtte få följande lydelse: »Jagt å berörde marker utöfvas af Oss sjelfva och chefen för Vår Hofjägeri-stat jemte dem, som vid sådana tillfällen äro följaktige; dock må jagträtt å samma marker, med undantag af dem, som äro ställde till vår disposition, der Vi om jagten särskildt förordna, också tillkomma chefen för Vår Skogs-styrelse, Väre Befh:de, hvar och en inom sitt län, jemte dem, som vid sådane tillfällen äro följaktige, samt till skogs- och jägeri-staten hörande tjenstemän inom deras tjenstgöringsområden.»
Den utsträckning, Gr.
Sparre föreslagit för K. M:s Befh:de, att i likhet med chefen för Skogsstyrelsen få medtaga sällskap på jagten, kan jag icke med min röst biträda, ty jag befarar att jagtnöjen, genom en sådan tilllåtelse för K. M:s Befh:de, allt för ofta skulle ifrågakomma och villebrådet för mycket efterhållas, ja möjligen utrotas å ifråga v:de jagtmarker.
Bifölles Gr.
Sparres förslag, komme sannolikt K. M:s Befh:de att öfverhopas med ansökningar af en mängd hvarjehanda personer att få deltaga i jagtnöjena, men att gå åtskilliges önskan till mötes och afslå andras begäran, är förenadt med ett obehag, som ej ifrågakommer, om den påyrkade rättigheten icke beviljas.
Vill dessutom landshöfding icke ensam för sin person idka jagt, så lägger Utsk:ts förslag ej något hinder för honom att skaffa sig landssekreterarens eller landskamrerarens sällskap, hvarförutan han säkerligen alltid kan påräkna sådant af ortens jägeripersonal.
Hvad åter beträffar 2:dra mom:t, ber jag att få uppläsa min reservation:
Den 5 Augusti. »Uti § 2, mora. 2 har ordet skadliga blifvit insatt framför rofdjur, och såsom en följd häraf hafva de uti K.
M:s Nåd. förslag begagnade orden nyttigt vildt blifvit utbytta mot orden annat vildt.» »Då emellertid stadgan icke innehåller något förbud mot jagt efter rofdjur — dessa må till följd af sina bestämda funktioner i naturen vara mera eller mindre skadliga eller t. o. m. nyttiga — så anser jag berörda tillägg och förändring icke vara behöfliga, helst det torde tillkomma jordegaren att, enligt den anvisning naturvetenskaperna lemna, sjelf bedöma hvilka slags rofdjur böra fredas å hans egendom och att, ifall han upplåter jagträtten, inlägga uti afhandlingen derom de bestämmelser, hvilka han anse erforderliga.» »I enlighet med denna åsigt anser jag mom:t höra omredigeras i enlighet med K.
M:s förslag, så att ordet skadliga framför rofdjur utgår och i stället för orden »annat vildt» sättes »nyttigt vildt», helst något tvifvel ej kari uppstå derom att, då i stadgan bestämningsordet nyttigt framför vildt användes, dermed menas matnyttigt vildt och sådant, hvilket efter derom gifna vetenskapliga bestämmelser, ej räknas till rofdjursslägtena.»
Jag anhåller om Hr Gr:s o. J>andtm:s propos. på antagande af mom:t med de förändringar, jag nu haft äran föreslå.
Hvad först Gr.
Sparres anmärkning angår, så har jag ingenting att mot densamma erinra, utan tycker verkligen att de skäl Gr.
Sparre anfört för att K. M:s Befh:de äfven i andras sällskap skola få idka jagt, kunna vara ganska billiga.
Jag vill dock erinra derom, att det är K. M:s förslag Utsk:t följt, och då icke fråga inom detsamma blifvit väckt om utvidgande af landshöfdingarnes jagträtt, så förefanns icke heller något skäl att frångå K. M:s Propos. Hvad Hr Ros’ anmärkning angår, så är den mig väl bekant, emedan den äfven framställdes i Utsk:t, och rörer sig kring redaktion af 2:dra mom:t.
Den skulle nemi. bland annat innehålla ett stadgande att jagtbetjeningen skulle få anställa jagt efter rofdjur i allmänhet.
Utsk:t fann dock detta förslag mindre lämpligt, emedan halfva faunan kan omfatta rofdjuren, om man så vill.
Dit kunde då äfven t. ex. räknas kråkor, skator och råttor.
Just derföre att det bland rofdjur finnes sådana som icke allenast icke äro skadliga, utan t. o m. nyttiga, har Utsk:t insatt ordet »skadliga» framför rofdjur.
Så äro t. ex. ugglearter och vråkar m. fl. fridlyste i Danmark.
Hvad jag nu sagt, är för att visa befogenheten af Utsk:ts framställning, hvartill jag äfven får anhålla om bifnll.
Då det län, hvars styrelse dr mig anförtrodd, icke eger några sådana parker, der jagträtt kan begagnas, har jag icke heller något särdeles intresse
Den 5 Augusti. 9 i denna sak, men anser mig dock böra understödja hvad som rätt och billigt är.
Till svar ä hvad Hr Ros föreburit, att landshöfdingen skulle vara berättigad att medtaga landssekreterare och landskamrerare, ber jag att få uppläsa lista §:n i K. M:s Nåd. instruktion för landshöfdingen, lien lyder så här: »Styrelsen inom hvarje af rikets län är anförtrodd åt en landshöfding, såsom K. M:s Befhide, hvilken utöfvar densamma med biträde af landssekreterare och landskamrerare.»
Således är i denna § tydligen ådagalagdt, att det är landshöfdingens person som är K. M:s Befhide, och af det stadgande i jagtstadgan, som nu är under öfverläggning, kan man icke komma till någon annan slutsats, än att det är landshöfdingen personligen som har rätt att jaga.
Således blir följden, att då han icke får taga med sig några andra än jagtbetjeningen, kan han t. o. m. blifva tvungen att sjelf leda sina hundar.
På grund af Utskits förbiseende af ordalagens rätta betydelse, måste jag således instämma i Gr.
Att, på sätt Hr Ros anfört, landshöfdingen skulle taga landssekreterare och landskamrerare med sig till skogs, och således göra embetets utöfvande omöjligt, medan han är borta, det kan jag verkligen icke tro låter sig göra, ty icke kan han väl upprätta ett embete borta i skogen.
Sorn den siste värde talaren också säger, är det gifvet att den jagträtt, som är landshöfding medgifven, är för hans person och icke för landshöfdinge-embetet.
Hvad åter den anmärkning beträffar, att denna rättighet skulle gifva anledning till alltför många ansökningar att få vara landshöfdingen följaktig, så ligger häruti ingalunda någon våda, ty inom Elfsborgs län har antalet inskränkt sig till 8—10 personer.
Det är icke så många, som vilja resa lång väg för en jagt; men för jagtvänner inom orten har det ansetts som en fördel att landshöfdingen kan lemna denna rätt.
Jag hemställer för öfrigt, om det är så särdeles lämpligt att landshöfdingens rättighet är precis densamma som hvarje öfverjägare eller ännu lägre, jägeri-staten tillhörige, personer besitta ?
På dessa grunder får jag fortfarande anhålla om bifall till mitt förslag.
Hr Nordenfalk, Garl:
Hvad l:sta moimt beträffar, så fäste (Jtskit verkligen sin uppmärksamhet vid den omständigheten, att K. M:s Bel'h:de endast för sina egna personer skulle ega jagträtt, och fann äfven, att många skäl talade för att de icke skulle beröfvas den rätt de hittills åtnjutit att medtaga följe.
Men då K. M., som väl bäst kan bedöma huru vidsträckt rätt Dess Belh:de bör ega, icke i detta fall föreslagit något undantag, så ansåg sig Utsk:t icke ega skäl att härutinnan tillstyrka ändring. 10 Den 5 Augusti.
Hvad åter 2:dra mom:t beträffar, så har redan en annan talare framställt de skäl, som förmått Utsk:t att i någon mån afvika från K. M:s förslag.
Jag vill endast fästa uppmärksamhet derpå, att då man i andra länder funnit nyttigt att icke utrota sådana djur, som icke kunna hänföras till skadliga rofdjur, så böra vi väl tillgodogöra oss denna erfarenhet och icke lagstifta i motsatt syftning.
Jag får således anhålla om bifall till §:n.
Hr Ros:
Jag anhåller blott att propos. måtte framställas på K.
M:s förslag oförändradt.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som särskilda yrkanden blifvit framställda i afseende å den förev:de §:ns tre mom:r, komme dessa mom:r att göras till föremål för särskilda propos:r; och hade, hvad beträffade det första mom:t, blifvit yrkadt dels bifall till detsamma oförändradt, och dels af Gr.
Sparre bifall dertill med följ:de förändrade lydelse: »Jagt å berörde marker utöfvas af Oss sjelfva och Chefen för Vår Hofjägeristat jemte dem, som vid sådana tillfällen äro följaktige; dock må jagträtt å samma marker, med undantag af dem, som äro ställda till Vår disposition, der Vi om jagten särskildt förordne, också tillkomma Chefen för Vår Skogs-styrelse, Våre Beflude, hvar och en inom sitt län, jemte dem, som vid sådana tillfällen äro följaktige, samt till skogs- och jägeristaten hörande tjenstemän inom deras tjenstgöringsområden.
» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till det ifrågav:de mom:t oförändradt, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på bifall till detsamma med den af Gr.
Sparre föreslagna förändrade lydelse, då svaren utföllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr Ros begärde votering.
Uppsattes och justerades lölj:de votens-propos.: »Den, som bifaller lista mom:t af 2:dra §:n i Sammansatta Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i Betänkit N:o 34 afgifna förslag till Jagt-stadga, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. ifrågav:de mom. med följide förändrade lydelse: »Jagt å berörde marker utöfvas af Oss sjelfva och chefen för Vår Hofjägeristat jemte dem, som vid sådana tillfällen äro följaktige; dock må jagträtt å samma marker, med undantag af dem, som äro ställda till Vår disposition, der Vi Den 5 Augusti. 11 om jagten särskildt förordne, också tillkomma chefen för Vår Skogs-styrelse, Väre Befh:de, hvar och en inom sitt län, jemte dem, som vid sådana tillfällen äro följaktige, samt till skogsoch jägeristaten hörande tjenstemän inom deras tjenstgöringsområden.
» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Landtm, förmälte, att, vidkommande det andra mom:t, hade yrkats dels bifall till detsamma oförändradt, och dels af Hr Hos att mom:t måtte bifallas med följande förändrade lydelse: »Skogs- och jägeribetjente må på de skogar och marker, som stå under deras bevakning, anställa jagt efter rofdjur, samt, med vår Skogs-styrelses på viss tid eller tills vidare lemnade särskilda bifall, äfven efter nyttigt vildt eller vissa arter deraf», hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till mom:t utan förändring, och då dertill svarades flere ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Med förmälan att, hvad slutligen det 3:dje mom:t angick, något annat yrkande än å bifall till detsamma ej blifvit afgifvet, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på mom:ts antagande, hvartill svarades ja. § 3.
Bifölls. § 4.
Hr Ros: Denna § har jag reserverat mig emot, och i denna min reservation yrkat att ordet »tillsvidare», som begagnas i K. M:s Propos., måtte bibehållas i R.
St:rs förslag.
Men sedan jag afgaf denna reservation, har jägeribetjeningen i WesterNorrlands län fästat min uppmärksamhet å nödvändigheten deraf, att icke vidsträcktare rättighet till jagt å öfverloppsmarkerne beviljas, än den, som bestämmes i afseende på jagten å kronoparken och derföre får jag föreslå, att R. o. Ad. måtte utesluta orden »och kronan efter afvittring tillfallen öfverloppsmark», hvarigenom §:n skulle komma att lyda: »På oafvittrad skog i de norra länen, äfvensom i skärgård på klippor och skär, som ej lyda till visst hemman, samt ute på öppna hafvet, vare jagten, med de inskränkningar, hvarom bär nedan sägs, fri för hvarje Svensk man.»
Jag anhåller om propos. i den syftning, jag haft äran framställa. 12 Den 5 Augusti.
Jag får erinra derom, att §:n, sådan den lyder i Utsk:ts Betänk., är lika med K. M:s Propos., med undantag af att ordet »tillsvidare)) är uteslutet.
Anledningen härtill är den, att man ansåg lagen, liksom hvarje annan mensklig institution, endast vara tillsvidare, samt att således detta ord var öfverflödigt.
Hvad åter Hr Ros’ anmärkning beträffar, att §:n innehåller tillstånd för hvarje Svensk man att jaga på öfverloppsmarker, så har Chefen för Finans-I)ept:t upplyst att det icke är skäl att göra någon inskränkning i jagträtten på dessa marker, dels emedan jagten deruppe i Norrland är ett näringsfång, och dels emedan det vore nästan omöjligt att deruppe få jagtförbudet respekteradt.
På dessa grunder har Utsk:t vidhlifvit den K.
Propos:n, hvadan jag också får yrka bifall till §:n oförändrad.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall till densamma med uteslutande af orden »och kronan efter afvittring tillfallen öfverloppsmark», framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till §:n utan förändring, och då dervid svarades många ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Uppsattes och justerades följrde voter:s-propos.: »Den, som bifaller 4:de §:n i Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts förslag till Jagtstadga, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. §:n med uteslutande af orden »och kronan efter afvittring tillfallen öfverloppsmark.»
Nej - 7.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. §§ 5 och 6.
Den 5 Augusti. 13 § 7.
I denna § har Utsk:t gjort en afvikelse Irån K. M:s Propos., deri att Utsk:t insatt räf bland de djur, som få förföljas inpå andras egor, äfven om djuret icke förut är sårarit.
Jag har alltid ansett som en vigtig grundsats, att hvar och en utan främmande intrång eger rätt att disponera öfver sin jagtmark, och att detta tillägg skulle hos oss, mer än i andra länder, kunna bidraga till intrång i denna rätt, är lätt att inse, då man vet att räfven finnes i alla provinser och trakter af riket.
Men hvad blir väl följden?
Jo! hvar och en kan alltid vänta sig besök af en s. k. räfjägare, och huru skall man val kunna erhålla visshet om han är i rätta ärender stadd eller icke?
Man har till försvar för Utsk:ts beslut anfört, att räfven vanligen jagas med drifvande hundar, och att man icke skulle kunna begagna detta jagtsätf, orri man icke finge förfölja räfven in på andras egor.
Det må så vara, men jag anser detta jagtsätt vara det minst ändamålsenliga, och att förgiftning, sax, grop m. fl. äro långt bättre.
Dessa jagtsätt äro dessutom för hvar och en tillåtna.
Den förra slags jagten deremot är ett slags liebhaberi, och den, som vill utöfva densamma, må bereda sig tillstånd dertill al sina grannar.
Jag anser stor vigt ligga deruppå, att ordet »räf» bär utgår, och att §:n således får den lydelse, som den har i K. M:s Propos.; hvarföre jag också anhåller om bifall till §:n, med uteslutande af ordet »räf.»
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med utbyte af orden »jerf eller räf» emot orden »eller jerf», hvilken propos. med ja besvarades. §§ 8, 9 och 10.
Biföllos. § 11- Hr Ros: I enlighet med hvad jag i min reservation föreslagit, får jag anhålla att R. o. Ad. ville ändra hvad som i denna § stadgas i afseende å rapphönsjagten, så att den endast blir förbjuden från och med den 1 Nov. till den 10 Aug.
Den af Utsk:t föreslagna termin, hvarunder jagt på rapphöns skulle vara förbjuden, förekommer äfven i K. M:s Propos.; och skälet till stadgandet, att rapphöns icke skulle få jagas förr än den 20 Aug., är att ungarne icke förr äro matnyttiga.
Af denna anledning har Utsk:t vidblifvit K. M:s Propos., hvarföre jag också får yrka bifall till denna §. 14 Den 5 Augusti. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Det må visserligen vara, att rapphönsen icke äro få fort matnyttige, som de andra foglarne, och att således någon längre tid skulle fordras innan de få skjutas; men jag ber dock få fästa uppmärksamhet derpå, att först och främst gör 10 dagar icke stor skilnad, och för det andra behöfver man icke i afseende å rapphönsjagt befara den slags jagt, som gjort att Utsk:t ansett tiden för skogsfogels skjutande böra framflyttas till den 10 Augusti.
Det är nemi. »lock»; och rapphöns kunna icke skjutas annat än för hund.
Då således krypskytte icke är att befara, och då det vore en vinst för författningen, om den innehölle så få data som möjligt, hvarigenom hvar och en lättare kan hålla reda på dem och undvika brott mot stadgan, så får jag förena mig med den förste värde talaren i yrkandet att den 20 Augusti måtte ändras till den 10 samma månad.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med den förändring att slutdagen för den tid, hvarunder jagt efter rapphöns skulle vara förbjuden, bestämdes till den 10 Augusti i stället för den 20 Augusti; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på bifall till §:n med ofvansagde förändring, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. §§ 12—24, jemte slutstadganderne.
Utsk:ts första hemställan å sidan 15- Gr.
I fråga om formen för den framställning, Utsk:t här tillstyrkt, ber jag att få göra följande anmärkningar.
Det är uppenbart att jagtstadgan icke hufvudsakligen är af civillags natur, utan af ekonomisk art.
M. förklarat att deri förekommer frågor, hvarom icke bör stadgas utan R.
St:rs medgifvande, har K.
M. ansett sig böra meddela förslaget till R.
St:rs granskning.
Detta är således en så beskaffad åtgärd, som omtalas i 89:de §:n R. F., och kan icke innefatta ett medgifvande att jagtstadgan förändrat natur.
Den är fortfarande af ekonomisk art, ehuru deri förekommer frågor, som K.
M. förklarat icke kunna afgöras utan R.
Och dock har Utsk:t i sin hemställan velat begagna samma form som brukas i civil-lagstiftningen eller att »R.
St:r för sin del besluta etc.»!
Det vore ju rakt af att slå under sig en del af den lagstiftning, som icke tillkommer R.
I afseende å grufstadgan vidtog äfven K.
M. samma åtgärd eller att höra R.
St:r öfver förslaget; men K.
M. sade då detsamma som K. M. nu sagt, eller att K. M., sedan han hört Den 5 Augusti. 15 R.
St:r, vill besluta i frågan; och K.
M:s mening var således ingen annan än att meddela förslaget till R.
St:rs granskning, och i afseende å grufve-stadgan nyttjade R.
St;r ingalunda den af Utsk:t na föreslagna form.
Vid sådant förhållande är det efter mitt förmenande orätt att Utsk:t nu tillstyrkt att R.
St:r skulle »för sin del antaga» förslaget.
En sådan åtgärd har först och främst det mot sig att R.
St:r derigenom skulle begå den formvidrigheten att under civil-lag hänföra hvad som icke är af civil-lags natur; och för det andra, om några obetydliga omständigheter skulle finnas, sorn K. M. icke skulle vilja medgifva, så skulle K. M. — om saken vöre af civil-lags natur — icke kunna ändra ett enda jota i lagen, utan måste vid nästa riksdag aflåta ny Propos. i ämnet.
Jag anser det således vara klokast, om R. o.
Ad. nu ville följa samma method som i tidigare frågor, t. ex. vid grufstadgan 1855, blivit begagnad.
Och på grund häraf får jag anhålla att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på att R. o. Ad. ville antaga följande förslag: »att R.
St:r i underd. skrifvelse till K. M., med anmälan att vid granskning af berörde nådigst meddelade förslag till jagt-stadga, anmärkningar i vissa delar förekommit, hemställa att åt samma stadga måtte gifvas det innehåll härhos bifogade förslag utvisar; samt att i sammanhang dermed 23:dje kap.
Byggninga-balken och hvad för öfrigt i ämnet finnes förordnadt, må upphäfvas.» Frih. Wrede:
Den siste värde talarens skarpsinnighet och skicklighet att bedöma lagfrågor kan ingen vara villigare än jag att erkänna, men denna gång kan jag icke inse giltigheten af de skäl han framlagt Det K.
Förslaget har först blifvit behandladt af Lag-Utsk:t., och sedermera af sammansatta Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t.
Detta visar ju att det innehåller frågor, som dels äro af civil-lags natur och dels af ekonomisk natur — och ett ytterligare bevis härpå är att Högsta Domstolen blifvit hörd i frågan.
Vid genomläsande af de särskilda §§:ne i förslaget täcktes äfven R. o. Ad. finna att det förekommer frågor, som tillhöra civillagen. T. ex. der det säges att en hvar har jagträtt på sina egor; vidare der det säges att arrendator har jagträtt på den mark han brukar — der det stadgas att man har rätt att förfölja djur in på annans mark o. s. v. Då lagkomitén och lagberedningen skulle utarbeta förslag i detta ämne, uppdrogo de för sig en linie mellan de frågor, som voro af civil och ekonomisk natur.
De förra upptogos i ett kap. af Byggninga-balken, nemi. det 12:te, och öfverlemnades de andra att behandlas uti den administrativa rätten.
Då dessa frågor således efter min mening äro af både civillags- och ekonomisk natur, synes mig deraf böra följa, att hela författningen bör anses som civillag, emedan denna då är hufvudsak, och då bör man äfven följa den gamla 16 Den 5 lugnet!. regeln: »accessorium sequitur suum principale.» Annars skulle R.
St:rs lagstiftningsrätt kunna lida intrång, och för denna min åsigtfår jag äfven åberopa en känd auktoritet i Högsta Domstolen.
' Han yttrade om sjölagen att ämnet var af blandad beskaffenhet, och således skulle höra till civillagen; och med honom instämde Högsta Domstolens öfriga ledamöter.
Af hvad jag nu anfört torde man finna att Utsk:t icke saknat skäl att föreslå ifrågav:de beslut; men då Gr.
Sparres förslag, genom dess elastiska ordalydelse, icke motsäger de principer jag här framställt, skall jag icke, för min enskilda del, motsätta mig dess antagande, men i första rummet måste jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Den ganska kinkiga frågan, hvilken del af lagstiftningen som tillhör den ekonomiska eller civila delen, torde vara ganska svår att theoretiskt reda.
I allmänhet har man visserligen en instinkt derom, men en fullständig och riktig definition har icke funnits och aldrig gifvits.
Vid sådant förhållande har man följt en gammal praxis att hvad som en gång blifvit betraktadt som ekonomisk lagstiftning, har fortfarande så blifvit ansedt, så framt man icke kunnat ådagalägga att något fel i fordna tider blifvit begånget.
Här hafva vi likväl en sådan praxis, ty 1808 års jagtstadga är icke af civillags natur och har aldrig blifvit så betraktad.
Denna K.
Propos. är också utfärdad af Finans-Ministern, icke af Just.-Stats-Ministern; och då den siste värde talaren anlört att lagkomité och lagberedning gjort skilnad mellan hvad som hörde till den civila och den ekonomiska lagstiftningen, så följer ingalunda deraf, att man skall göra hela författningen till civillag, om också i jagtstadgan förekommer stadganden om jagt på enskilda egor.
Om jag genomgår stadgan punkt för punkt, så skulle jag, ända till tröttande vidlyftighet, kunna uppräkna en mängd stadganden, som icke äro af civillags natur, och dessa skulle blifva de aldra flesta.
Hvad åter blifvit anfördt ang:de ett yttrande af en ledamot af Högsta Domstolen vid den der verkställda granskning af sjölagen, så innefattar väl detta yttrande icke någon bevisning för denna sak.