Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då har man en reserv för framtiden. 1 fall Staten möjligen skulle åtaga sig större förbindelser än den kan fullgöra, står då icke Banken som en mäktig vän, den der icke endast vill utan äfven kan hjelpa Staten.
Nu säger man, att om man beträder denna väg, skall Banken slutligen bemäktiga sig hela vår penningerörelse.
Jag får fästa upmärksamheten derpå, l:o att jag sagt, att Banken icke bör i första hand ingripa i enskilda penningerörelsen utan blott i den allmänna och 2:o frågar jag, är det bättre att stå under utländningens välde, såsom förhållandet nu är, än under väldet af vår egen Bank.
Jag åtminstone föredrager att Svenska folket, om det skall komma derhän, må stå heldre under Bankens än ut - 204 Den 10 Mars. landningens välde, och får derföre anhålla om Hr Gr. o.
Landlm:s propos. derå, att hälften af Bankovinsten må blifva reserverad.
Frågan, huruvida Bankovinsten bör, såsom Utsk. föreslagit, i sin helhet öfverlemnas för användande till Statens behof elier till större eller mindre del reserveras för Banken, synes mig lättast kunna afgöras derigenom, att man söker göra sig reda för, huruvida något besparande af Bankovinsten kan, såsom åtskilliga reservanter förmenat, i någon väsendtlig mån bidraga lill Bankens konsoliderande.
Det synes väl alldeles gifvet, att såvida orden konsolidera Batiken här få betyda, hvad de förnuftsenl. mäste betyda, eller att Banken genom en sådan åtgärd förvärfvar sig större förmåga att inlösa sina förbindelser, måste jag härpå lemna det svar, all bevarande af Bankovinsten icke förmår att konsolidera Banken.
Jag sade att konsolidera Banken betyder att vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom Bankens metalliska kassa förstärkes, så att han blir satt i större förmåga att med klingande mynt inlösa sina förbindelser, sina utelöpande sedlar.
Om man vid en föreg:de_ Biksdag vidtagit denna åtgärd och sagt, att om en sådan konjunktur inträdde, såsom under sista året var händelsen, nemi. att vexlar till tjenlig kurs kunde inköpas, och för detta inköp skulle användas Bankens vinst, men icke nya sedlar utsläppas, samt man i detta Betänk, intagit, att man önskade en sådan åtgärd för framtiden, så skulle, i händelse en dylik konjunktur åter inträdde, en konsolidering kunnat komma i fråga.
Nu är likväl icke ifrågasatt någon åtgärd, som i någon mån kan anses såsom en konsolidering af Banken.
Om Banken har några mer eller mindre reverser, som icke kunna utbytas mot silfver, är Banken, i händelse af behof att med klingande mynt inlösa sina förbindelser, lika litet dertill förmögen som förr.
Man konsoliderar således icke Banken, om man än bevarar någon del af dess vinst för de ändamål man här framställt.
Det svnes mig deremot ganska klart, att om den vanliga hågen här i landet framträder, nemi. att utvidga låneutvägarne, och striden rör sig egentligen derom, hvilka skola komma i åtnjutande af de större eller mindre beloppen deraf, lärer hvarje försök till en Bankens konsolidering komma att häremot stranda.
Bankovinstens inläggande utöfvar dessutom icke något inflytande pä sedelrörelsen, ty för Bankovinsten kan upköpas obligationer och derigenom kommer den räntevinst, som tillfaller Banken, ånyo ut i rörelsen, hvilket naturligtvis är ganska riktigt, emedan i annat-fall skulle rörelsekapitalet i landet för hvarje Riksdag minskas med beloppet af Bankovinsten.
Frågan är således om nyttan deraf, antingen attjgenom en reservation af Bankovinsten öka några lånefonder, eller också att bereda medel för en utsträckning af filialbankerne; men om man än skulle innehålla 200,000 eller till och med 600,000 R:dr, som här blifvit ifrågasatt, kunna dessa medel i ingen mån ersätta det behof, som upkommer genom uphörande af privatbankerne, hvilkas rörelsekapital upgår till 7 å Den 16 Mars. 8,000,000 li:dr.
Jag bekänner, att, ehuru jag flere gånger och sednast i går blifvit på detta rum tiilvilad ovilja emot Privatbanker och Hypotheks-föreningar, jag vida heldre, än alt Riksbanken skall inlåta sig i en rörelse, som för dess bestånd är äfventyrlig, ser att Privatbankerne qvarstå.
Någon tillökning uti reel valuta erfordras för att Banken skall kunna förstärka sin rörelsefond, pä hvilken en sedelutgifning kan grundas, men dennas framskaffande är en trollkonst, hvilken visserligen hvarken BankoTJtsk. eller någon annan lärer kunna hitta pä, utan den måste framkomma på den naturliga vägen d. v. s. när vi blifva så hushållaktiga och omtänksamma att vår export öfverstiger importen och kontant valuta inflyter i landet.
Då först kan Bankens rörelse utvidgas och detta är det enda samt naturliga medlet dertill.
Man har bär ganska riktigt anmärkt, att genom en år 1S44 inträffad missräkning af Bankens tillgångar, Bankovinsten nu blifvit uptagen till 800,000 B:dr utöfver dess rälta belopp; men jag får erinra dem, hvilka möjligen fästa sig vid detta förhållande, att då Utsk. föreslagit, att hvad, som af Bankovinsten anslås till Statsbelmfven icke skall öfverlemnas förr än vid slutet af hvarje är, bär Banken tillfallit en räntevinst, som motsvarar om icke öfverstiger beloppet af denna missräkning, och att Banken följaktligen icke tillskyndas ringaste skada genom Ut.sk:s förslag.
Jag kan icke undertrycka min förvåning deröfver, att personer, som äro och böra förutsättas vara kunnige i Bankväsendet, yrka, att Banken skall alltmer inblanda sig i enskilda penningeförhållanden.
Så har Utsk. förfarit, och nyss liar en talare sagt, att Banken borde och kunde vara förläggare för Hypotheks-in rättningar.
Egentligen borde
Statsbanken endast fungera såsom deposit- och vexelbank, och följaktligen hafva till sysselsättning endast att utgifva bevis på insatta penningar, eller att invexla silfver mot sedlar och tvertom, men när nu Banken i viss mån blifvit en institution för Statens uprätthållande, bör man väl sä litet som möjligt inveckla den i enskilda förhållanden och utsträcka detta utöfver den ståndpunkt, hvarpå Banken redan sig befinner.
Detta är en sanning så klar, att hon icke kan förbises af någon, som om Bankens förhållande har ett rigtigt begrepp.
Man har också yttrat, att om Banken genom dess uplagda vinst förmådde utsträcka sin rörelse, skulle den i nödens stund kunna lemna Staten försträckning.
Ehuru jag icke känner det, förmodar jag likväl, att den värde talaren är född inom den tid, då Bankens försträckning till Slaten hade den påföljd, att Banken gjorde konkurs, och just dessa Bankens försträckningar till Staten hafva föranledt de myntförsämringar, som öfvergätt oss.
■Den sista försträckningen från Banken framkallade äfven 1834 års realisation, och den grundtanke, som då uttrycktes och icke bör förgätas, är, att Banken aldrig bör hopblandas med Statsverket, och till förekommande häraf har Staten ett serskildt embetsverk nemi.
Riksg:sKont., som har alt uplåna penningar för Statens räkning, när sådant påfordras, på det att Banken icke 266
Den 16 Mars. må sammanblandas med Statsverket, hvilket alltid har till följd, att myntförsämringar förr eller sednare inträffa.
På grund af alla dessa skäl och då, såsom jag sökt ådagalägga, någon Bankens konsolidering i detta ords rätta bemärkelse icke kan annorledes ega rum, än att Banken förökar sin metalliska kassa, och då jag anser det vida bättre, att
Staten för dess behof använder hela Bankovinsten än att den användes till några lånefonder i sig sjelfve mindre vigtige och för Banken mindre fördelaktiga, kommer jag att rösta för bifall till Utsk:s Betänk, och önskar, att det må vinna det Högh Ståndets bifall.
Då BankoUtsk. afgifver Betänk, i fråga om Bankovinsten, har det att ställa sig till efterrättelse den af R.
St:r för BankoUtsk. utfärdade instruktion.
I andra §:n af denna instruktion förekommer i slutet följande: ”Utsk. bör så fort sig göra låter till R.
St:r inkomma med upgift om och hu ruvida någon del af den sedan 1851 års början influtne Bankovinst erfordras för Bankens konsolidering”.
Utsk:s upgift har således varit att tillse, huruvida någon del af nämnde vinst behöfves för Bankens konsolidering.
Olika meningar hafva yppats här om rätta förståndet af orden:
Bankens konsolidering, men jag skulle tro, att, om man reflekterar på Bankens bestämmelse, all tvekan, hvad dermed menas, upphör.
Enl. nämnde, år 1851 utfärdade, Banko-Reglementet är Bankoverkets föremål A. 1 egenskap af Depositions- och Vexel-Bank. l:o.
Att för allmänhetens säkerhet, nytta och beqvämlighet emottaga penningar af en hvar, som sådant åslundar, deröfver föra läkning, och dem vid anfordran insättaren tillhandahålla, så att handel och rörelse må underlättas genom de derå utfärdade assignationers och invisningars kredit, kraft och giltighet, samt att dessförutan, jemväl till säkert förvar emot vådliga händelser och tillgrepp, under försegling emottaga och vårda så väl kontanta penningar, som annan flyttbar egendom.
Att det inländska myntet må bibehållas vid dess rätta och skäliga valör, samt främmande myntsorters obilliga och egenmäktiga stegrande hindras och förekommas.
B. I egenskap af Lune-Bank.
Att dels uplåna fruktlöst liggande kapitaler, dels på drägliga vilkor, emot fullgod säkerhet, biträda lånbehöfvande med understöd och sålunda, till befordrande af handelns och alla nyttiga näringars upkomst och förkofran, förebygga ocker och obilliga intressens beräknande enskilde emellan.
I egenskap af allmän Slals-anstalt.
Att, uti den genom låneoperationerne inflytande och besparande vinst, en nödhjelps- och tillgångs-kassa må beredas, hvaröfver R.
St:r ega att till K. M:s och Fäderneslandets heder och nytta samt allmänt gagneliga ändamål disponera.
Detta är Bankens ändamål i allmänhet.
Skärskådar man dessa föreskrifter närmare, så skall man otvifvelaktig! finna, alt hvad som hör till Bankens konsolidering icke är annat än enl.
A i BankoOrdmn, uprätthållande af myntvärdet.
Således allt, som bidrager dertill, hör till Banken konsolidering.
Såväl reservanter inom Utsk. som en och annan talare här hafva ansett, att äfven Litt.
B. eller Bankens egenskap af lånebank skulle kunna innefattas under begreppet Bankens consolidering.
Jag hemställer likväl till en hvar af Hrnne, huruvida Bankens konsolidering befordras derigenom att lånerörelsen utsträckes.
Utsk. har i sitt Betänk, ådagalagt, att
Bankens ställning i denna stund är bättre än den under lång lid varit.
Vid sista Riksdagen åberopades såsom skäl för reserverande af Bankovinslen för Bankens räkning, att silfverfonden sjunkit, att den behöfde förstärkas o. s. v. Detta var grunden för de Ullåt:n BankoUtsk. då afgaf.
Sådant är förhållandet alldeles icke f. n.
Bankens ställning är, som jag nämnt, utmärkt god.
Den har omkring 7,000,000 R:dr i silfver.
Vi känna, att vexelköpen under denna vinter fortgått, hvilket högst sällan inträffat denna tid af året, och just derigenom har Bankens metalliska kassa blifvit förstärkt, så att enl. ett till BankoUtsk. inkommet Mern. det belopp, hvilket Banken eger att i Hamburg hafva i silfver, är nära fullt, hvarför Fullmäktige begärt en utvidgning i denna rätt.
Allt detta sammanlagdt visar, att någon serskild åtgärd för myntvärdets uprätthållande icke erfordras.
Under sådane förhållanden har jag liksom pluraliteten inom Utsk. ansett, det vara Utsk:s pligt att för 15.
St:r tillkännagifva alt ingen reservation af Bankovinsten erfordras för Bankens konsoliderings och att åt 15.
St:r öfverlemna disponerandet af nämnde Bankovinst.
När nu härtill lägges, att penningar erfordras för hvarjehanda Statsbehof, så leder hvarje åtgärd, som åsyftar reserverande af Bankovinsten för Bankens behof till misshushållning.
Slaten behöfver denna vinst och kan väl använda den; men om så blir förhållandet, om medlen reserveras för Bankens behof, lemnar jag derhän.
Gr. Posse har sagt, att Banken icke upfyllt sitt åliggande sorn kreditanstalt.
Deri instämmer jag; men Gr:n yttrade äfven, att Banken icke bör vara en kreditanstalt för enskilda utan för kommuner.
Jag ber Gr:n upgöra ett nytt reglemente för att åstadkomma något sådant.
Nuvande reglemente går ut på, att Banken skall lemna låneunderstöd åt enskilde och intet annat.
Att komma ifrån detta torde icke falla sig så lätt, men så länge Banken har en sådan skyldighet sig ålagd, anser jag lånerörelsen icke böra utvidgas.
Jag skulle önska, att man kunde komma derhän, att lånerörelsen i vissa fall inskränkes och i andra åter utvidgades d. v. s. i förra fallet då lånerörelsen icke är nyttig och fördelaktig för allmänna rörelsen, såsom förhållandet är med Bankodiskonten, men det häfver sig icke så lätt att komma till rätta med en reorganisation af Bankens lånerörelse.
Här har blifvit yttradt, alt Utsk. oriktigt beräknat Bankovinsten, och att den icke skulle kunna i sin helhet till Stats - 268 Den 16 Mars. verket öfverlemnas, utan att de 4 milhr i obligationer, som, enl. en § i Banko-Regbtet, alltid böra finnas i Bankens vård, skulle förminskas!
— Till svar härpå får jag uplysa, för det första att beräkningen af Bankovinsten är upgjord efter samma grunder som vid alla föreg:de Riksdagar och att den fullkomligt öfverensstämmer med Bankens räkenskaper; samt för det andra att, som, enl.
Utsk:s förslag, nämnde vinst skall med ^-del vid slutet af hvardera året 1854, 55 och 56 till Statsverket aflemnas, den för innevar:de och påföljande åren inflytande vinst dertill kan och bör användas, och således intet behof förefinnes att för detta ändamål afyttra en enda obligation.
Slntligen får jag anföra att, enl. min öfvertygelse, Bankens öfverskott bättre användes när derigenom beredes tillfälle till arbetsförtjenst åt en mängd idoge medborgare, än om våra redan temligen långt utsträckta länetillgångar emot namnsäkerhet ytterligare utvidgas; på alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Betänk.
Jag anhåller att min reservation måtte blifva upläst, och att jag derefter återfår ordet.
Sedan denna upläsning försiggått, yttrade Hr Aminoff:
Af den nu uplästa reservation finner R. o. Ad. mina åsigter, eller huru jag anser att Bankovinsten borde användas, äfvensom hvilka följder deraf upkommit till nytta för Banken och för det allmänna.
Skulle man mot dessa mina åsigter göra anmärkn:r, så skall jag ej underlåta att söka försvara mig, men intills sådant sker, vill jag stillatigande gå förbi hvad sjelfva reservationen innehåller, öfvertygad att hvad jag anfört, svårligen kan vederläggas.
Utsk. har i sin beräkning af Bankovinsten kommit till det resultat, att densamma utgjorde 3,759,000 R:dr, hvarifrån Utsk. likväl bordt afdraga den för år 1850 återstående vinsten 8l 1,000 R:dr, hvilken efter Ständernas beslut redan var reserverad Banken, på grund af Instruktionen för R.
St:rs BankoUtsk. § 2, sålydande: ”att Utsk. bör lill 11.
St:r ingå med upgift, om och huruvida någon del af den sedan 1851 års början uplupna räntevinst erfordrades för Bankens konsoliderande”.
Om Utsk. iakttagit denna föreskrift, så hade från ofvannämnde upgifna behållning 3,759,000 R:dr bordt afgå 811,000 R:dr, jemte de till Filial-Bankernes försträckning aflemnade 780,000 R:dr, ej som Utsk. uptager hela milhr, som för detta afseende var af Ständerne afsatt men icke uttagen, då den verkliga återstoden blefve 2,168,000 R:dr — och således, enl. mitt förslag, endast 68,000 R:dr reserverade för Bankens räkning. — Då nu 1853 års Bankovinst förslagsvis är beräknad och således kan i verkligheten ganska betydligt förminskas, har jag i mitt förslag gått så långt jag rimligen tror mig kunnat medgifva, utan att skada Banken.
St:r vid sista Riksdagen beslöto, att af Bankovinsten skulle 2,100,000 R:dr öfverlemnas till Statsverkets behof, ehuru
Bankens ställning då var ganska betänklig — borde Ständerne Den 16 Mars. 269 nu, då Banken befinner sig i mer gynnande belägenhet, vänta, att en lika stor summa blefve från Banken aflemnad till Statsverket, synnerligen under nuvar:de politiska förhållanden; så tillstyrker jag, alt från Banken, af dess vinst må för hvardera af åren 1854, 1855 och 1856 utbetalas en summa af 700,000 R:dr b:ko.
Tersmedens afgifna yttrande kan jag fatta mig ganska kort.
Jag förenar mig med honom till alla delar, och anser, alt någon consolidering af Banken icke erfordras, och att ett ökande af lånerörelsen skulle för Banken vara skadligt.
Om man önskar ett bättre ordnande af Bankens lånerörelse, har Banken f. n. å egna fonder dertill erforderliga tillgångar.
Jag anser, att hela Bankovinsten bör öfverlemnas till Statsverket, så mycket heldre som Statens närvande behof kräfva högst betydliga anslag.
Att, såsom Hr Aminoff föreslagit, Banken icke skulle lemna mer än 700,000
R:dr till Staten, då den kan ärligen öfverlemna 900,000 R:dr, vore att beröfva Staten en inkomst af 200,000 ll:dr årligen, hvilka på annat sätt måste fyllas nemi. genom bevillning, sorn i sådant fall kommer för de skattdragande att ökas med 10 proc. årligen, och detta endast för att åt några lånebehöfvande skapa ytterligare fonder lill bedrifvande af enskilda förelag.
Jag kan icke inse riktigheten deri.
Lemnar man åter ett mindre belopp än hvad Hr Aminoff föreslagit, blir beskattningen i och för fyllande af Statens behof ännu större.
Hvad angår Utsk:s beräkning af Bankovinsten, anser jag den fullkomligt riktig, ehuru Utsk. kunnat upstälia den på annat sätt.
Utsk. har icke behöft göra afseende på den vinst, som egde rum år 1851, emedan den redan var tagen i anspråk för Filial-Bankerne.
Om Utsk. iakttagit detta, hade det nu gjorda afdraget af 1 mill. tilt Filial-Bankerne icke inkommit i beräkningen, utan den hade då blifvit sä upgjord, att vinsten år 1851 utgjorde 963,092 R:dr; 1852 985,000 R:dr och 1853 990,000 R:dr och således med ränta inberäknad i dessa belopp skulle, enär 3 gånger 9 utgör 27, Bankovinsten upgå till 2,700,000 R:dr och detta belopp skulle åter fördelas på tre år och utgå med 900,000 R:dr årligen såsom BankoUtsk. äfven tillstyrkt.
Jag anser det icke vara någon svårighet för Banken att utbetala dessa belopp, och att denna utbetalning icke föranleder lill något öfverskridande af det maximum, hvarmed sedelstocken får öfverskrida den metalliska kassan.
Jag anhåller således om bifall lill förslaget.
Liljencrants har misstagit sig, då han trott fråga här vore om en besparing för Banken af 200,000 R:dr årligen.
Hr Aminoff har föreslagit att 700,000 R:dr skulle af Bankovinsten till Statsverket öfverlemnas, hvaremot jag yrkat, att Staten skulle undfå endast 600,000 R:dr och åt Banken följaktligen tills vidare besparas 300,000
Finner Gr:n denna besparing för ringa till Bankens förstärkning, så står det honom öppet att föreslå en ännu större besparing.
Tersmeden, med hvilken Gr.
Den 19 Juni. 301 deles vid de inlemnade intygen från enskilde personer, utan hufvudsakligen följer de intyg, som från vederbönde auktoriteter ingå, och således blifva fria från ansvar, likasom sjelfva auktoriteten, emedan den vanligen uttrycker sig med orden: ”att så vidt kändt är, anses låntagaren och löftesmannen vederhäftig.”
Detta blinda förtroende till auktoriteterne, hafva ej sällan medfördt stora förluster för Riksbanken, hvarföre vederbönde Diskont-Direktörer vidtagit, hvad länge varit gällande i Privatbankerne, alt genom välkände, redbara personer i landsorterne förskaffa sig nödiga underrättelser om lånsökandes och deras borgesmäns vederhäftighet, och de lyckliga resultalerne hafva merendels deraf blifvit .en följd.
Just derföre, att jag någon gång varit ledamot af Diskont-Direklm, har jag fått erfara vederhäftighetsbevisens otillräcklighet, då de utfärdas af Kronans ansvarige embetsman.
Hurudana skulle då de betyg blifva, sorn meddelades af personer, hvilka icke hade någon juridisk ansvarighet, och som kunde vara likgiltiga för beskaffenheten af de bevis, hvilka de utlemnade.
Hvad jag här yttrat är sagdt för Bankens bästa, och icke för min egen lättnad, ty jag har sällan af Banko-Fullm. haft updrag alt granska lånehandlingar, emedan jag icke känner enskildtes affärer, eller åtrår kunskapen derom.
Man har sagt det hända, alt unga domare icke känna till personers affärer, samt att det derföre vore Banken nyttigt, om han genom enskildie män i orterna finge säkrare uplysning.
Men gamle domare äro understundom icke bättre än d' iinga.
Således hände det Diskonten för några år sedan, att en gammal Domare i Upland hade gifvit vederhäflighelsbetyg åt en person, som redan var död, och hvars frånfälle stod antydt i den handling, som likväl af domaren påtecknades.
När betyg äfven af gamla embetsman hafva så liten tillförlitlighet, hvad skall man då vänta af enskildie mäns?
Om, såsom här påstås, Diskont-Direkt:n icke bör taga till ovilkorlig efterrättelse, vederhäftighetsbevis af embetsman, så är det väl ännu mindre skäl, alt hon rättar sig efter enskildes betyg.
Eller vill man göra henne beroende af den ene enskildte mannens betyg om den andres förmögenhet?
Detta anser jag äfventyrligt, och det är derföre, som jag ogillar, och ytterligare afstyrker förevande tillägg.
Jag vill blott omnämna ett förhållande, som jag känner, nemi. att i den ort der jag bor, och jag förmodar att så är, äfven i andra orter, finnes det personer, som äro i den ställningen, att de mycket väl kunna få reda på den stora allmänhetens affärer, och som tillika äro kommissionärer för allmogen, och på samma gång äro i en välbergad ställning.
Sådana personer behöfva icke kungöras, att de ega förtroende att vara Bankens ombud, ty de hafva redan allmänt förtroende.
Icke heller behöfver
Banken hafva någon farhåga för alt de intyg, som de utfärda, skola vara falska, emedan det dels är i deras eget intresse, att utfärda pålitliga betyg, och dels Banko-diskontens styrelse kan på flere sätt få kunskap om de personernas på - 302 Den 19 Jani.
Ullighet.
Man kan också utan någon slags svårighet få reda på sådana personer, som kunna gifva fullt tillförlitliga intyg, och då det i alla fall icke är fråga om, att man skall söka sådana upgifter för hvarje lån som sökes, utan endast medgifva Direkt:n rättighet, att begagna sig af dem, så kan jag icke finna någon fara vid att medgifva det föreslagna stadgandet, hvilket jag för min del tillstyrker.
Jag bör tillfoga en uplysning.
Den af mig omnämnde domaren blef ålagd, att betala ifrågavar:de lån, men han slapp på det sätt, att i låntagarens konkursmassa fanns tillgång.
Honom ålades likväl att böta 500 daler.
Jag undrar om enskild mari, som utgifvit ett dylikt betyg, skulle hafva blifvit fälld till några böter.
Sådan är skillnaden emellan den offentliga mannens och den enskildes ansvarighet för sina intyg.
På det att Hr von Hartmansdorffs sista argument icke mätte verka pä beslutet, vill jag fästa upmärksamheten derpå, att några vederhäflighetsbetyg för döda personer lära väl icke förekomma, och att den som ger ut sådane der vederhäftighelsbelyg i sitt namn lärer väl icke veta annat, än att den personen lefde, eller har han icke tänkt så noga derpå.
Deremot om Banken begär ett sådant betyg af en enskild person, så kan det aldrig vara fråga om betyg för en person, som år död.
Sådant kan inträffa med de officiella betygen, men icke med de af Utsk. föreslagna.
Hr Aminoff: Såsom tillägg till hvad Frih.
Tersmeden nu yttrat, får jag nämna, att om mitt minne icke bedrager mig, så ålades domaren att plikta, emedan han i vederhäflighetsbetyget bestämdt förklarat, att personen var fullkomligt säker och vederhäftig.
Hade domaren nyttjat den vanliga termen, och förklarat personen, så vidt han har sig hekant vara vederhäftig, så hade han ganska säkert undvikit, att blifva till ansvar skyldig.
Landtnäs härefter framstälde propos:r, först till bifall å förevande punkt utan förändring, och derefter till bifall å Hi\ von Hartmansdorffs förslag, att de i denna punkt med kursiv stil införde ord mätte uteslutas, besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde, om R. o. Ad. behagade utan förändring bifalla denna punkt, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
Nej, förklarade, att han ansåg
Utsk:s härefter förekommande yttranden i fråga om afskaffande af nu brukliga anmaningsbref för lån .genom Diskont-verken, ansågs f. n. ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Landtm, föredrog 49:de punkten, anmälde sig och yttrade Hr Bildt:
Jag har icke här hört 195 §:n föredragas, åtminstone, om så är, har det undfallit mig.
Här står att: ”Sedan lånekont. nu mera är vordet i Wisby för Gottlands län inrättadt, så kommer stadgandet i 195 §, att ifrån regi:tet uteslutas.”
Den 19 Juni. 303 lii- Gr. o.
Landina, förklarade, att det var Hr Bildt obetaget, att uu yttra sig, angrde den af honom nämnde 195 §.