Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En inom den Svenska kyrkan högt upsatt ännu lefvande man, som dock ej bevistar denna Riksdag, har äfven yttrat, att de symboliska böckerna befinna sig på en ståndpunkt, på hvilken vi icke kunna qvarstå, samt att det vore bättre att hafva en lefvande påfve, som dock en gång måste dö och lemna rum för en annan, som alltid något skulle jemka sig efter tiden, än en papperspåfve, som aldrig dör.
Ofverväger man allt detta, så måste man återkomma till frågan: »Huru skall man i den nya lagen kunna bereda trygghet åt den talrika del af Svenska folket, som icke vill öfvergå till något annat religions-samfund, utan anser sig bekänna den rena Evangeliska läran, ehuru den i vissa hänseenden skiljer sig från Statskyrkan?
Skall denna talrika del af befolkningen fortfarande vara underkastad ansvar för irrlärighet, under det att raan tillåter hvar och en att ansvarsfritt öfvergå till den katholska läran eller något annat från Statskyrkan skiljdt religionssamfund?
Det är i detta hänseende som jag beklagar, att uti ingressen till den Kongl. Propos:n ingenting finnes uämndt om denna sak, ibland annat t. ex. om uphäfvande af den s. k.
Sakramental-lagen och af den Kongl. Förordn., som tillåter K.
M. att genom kronobetjeningen låta afhemta och emot föräldrarnes vilja till dopet befordra barn, som icke inom några veckor efter födelsen blifvit döpta.
För att ådagalägga, att jag för dessa Författningars uphäfvande har en.auktoritet att åberopa, anhåller jag att få upbisa några koria stycken ur en i svenskt tryck utgifven skrift med titel:
Doktor Martin Luthers Herdabref till de Böhmiska bröderna, och rätta siittet att förordna och tillsätta församlingens herdar; men dessförinnan ber jag att få tillkännagifva, att om R. o. Ad. skulle finna de uttryck, den gamle hedersmannen'
Doktor Luther begagnat, på åtskilliga ställen vara något, som man säger, grofkornig^, så är detta hans fel och icke mitt, och jag får derom säga som Kellgren i sin saga om smeden och bagaren yttrat om ett der förekommande, på dålig latin utgifvet läkarebetyg: »att latinet hör icke mig, men Tyska Doktorn till.»
Doktor Luther inleder detta sitt bref med denna förklaring: »Hår gä vi på spår efter det reno, och råtta kyrkoskicket, som ärframståldt för oss i Skriften, och derföre fråga vi icke stort efter hvad bruket
Tiar infört och fäderna efterföljt i detta stycke.
Vi hafva nemi. nu redan en rund tid klart nog ådagalagt, att vi icke behöfva, ja, hvarken bordt eller, vilja vara slafvar af menskliga påfund.»
Härefter förekommer på sidan fl, ang:de
Döpelsens förrättande: »Och då det det jemte har enhälligt medhåll, och är bruk öfver hela verlden, att medgifva äfven andra än prester rätt att döpa, så år det tillika mitt råd, att hvar och en husbonde som blefve fader, sjelf döpte sina barn, och sålunda sörjde för sig sjelf och de sina, i öfverensstämmelse med kristendomens lära, t. o. m. om de hela sitt lif igenom icke vågade eller icke kunde åtnjuta den Heliga Nattvarden; ty Altarets Sa - Den 18 Juul. krament är icke ovilkorligen nödvändigt till saligheten, såsom Evangelium och Dopet allena äro.»
Sannerligen om 2 eller 3 eller 10 hus eller en hel hy eller flere hyar eller städer blefve eniga om att följa detta råd, så att de hemma i husen, mellan sig sjelfva inbördes öfvade tron och kärleken genom Evangelii kraft, så skulle Christus. mycket säkert vara midt ibland dem och erkänna dem för sin församling, om också aldrig någon invigd, kronrakad eller huru som helst pätvungen tjenare komme och räckte dem Altarets Sakrament och andra kyrkans förmåner; Christus skulle icke fördöma dem.
Sidan 14 heter det om prestvigningen: »Jag upskjuter tills vidare den klagan, som kan göras mot den papistiska vigningen, att alla, som kallas till prester, smörjas och förordnas allenast i följd af Biskopens maktfullkomlighet, utan att man i minsta måtto frågar efter eller bekymrar sig om den menighets samtycke och röst, öfver hvilken man sätter dem att styra; ändock just menigheten, såsom Guds folk, har mest att säga och den största andel i saken, så att man ej borde påtvinga dem någon emot deras vilja; ty endast den, som vore för menigheten välkänd, och som den hade kallat, emedan man trodde sig kunna af honom gagnas, endast honom skidle Biskopen stadfästa i embetet.
Nu inviger man deremot prester i allmänhet i det ovissa, sd att nästan ingen mera vet, hvilken menighet han en gång kommer att betjena.» Vidare sidan 17: »Ty att vara skaffare öfver Guds hemligheter, och att värda själar, det är ju en simpel syssla, hvartill den outplånliga preststämpeln icke behöfves, eller den heliga vigningens Sakrament.» Ang:de prestvigningen och prestadömet Jortjenar vidare, såsom särdeles märkvärdigt, att citeras följande yttrande, sidan 27: »Här mäste man utgå frän trons fasta grund, på det att vi genom Guds ords kraft md kunna omkullvälta denna stora och mäktiga förargelse-klippa, att menniskor först påfunnit att bruka namnet prester (der Guds ord har namnet presbyter eller äldste) och sedan att styft och trotsigt påstå, att de och endast de vore prester, som blifvit plättrakade och smorda af Biskoparna; ty just under detta namn har satan listigt insmugit sig och derefter förödt alltsammans med grufligt väsen; sedan har han hemtat sju andra djeflar, som voro ännu värre, samt med dem tagit borgen i besittning, och der sitter han nu på sin tron i god ro och fred, så att allt folket under namnet prest nu bara tänker pä ett sådant plätlrakadt och insmordt kreatur, som år upbläst af menskligt högmod och tillkommet i mörk vidskepelse.»
Och längre ned på samma sida: »Till prest i det Nya Testamentets mening mäste man födas och icke fabriceras, skapas och icke invigas.
Denna födelse är emellertid icke efter köttet, utan af vatten och andan, och sker i den nya födelsens bad, hvarföre också alla kristna utan undantag äro prester och alla prester kristna; och det vore ett förbannadt och förvändt talesätt, om man ville säga, att en prest vore något annat än en kristen; ty sådant tal strider emot Guds ord, grundar sig på idel menniskolärdom, gammal vana eller mängdens mening.» Sidan 30: »Häraf draga vi nu följande slutsats:
Ar Christus vorden det nya förbundets förste prest, utan rakning, smörjelse och prest - IBO Den 18 Juni. marke, och utan den biskopliga prestvigningens hela apspel, sd har han också gjort sina apostlar och lärjungar till prester, utan dessa narraktiga påfund, hvarföre hela detta galna bruk år alldeles öfverflödigt, och der det begagnas år det dessutom alldeles otillräckligt att göra någon till prest; annars tvingas man ju till att suga, att hvarken Christus eller hans apostlar varit råtta prester.
Häraf år det dd alldeles klart, att jag med full rätt har kunnat säga, att der ingenstädes finnes i mindre grad prester, ån just der, hvarest man inviger prester såsom nu för tiden.» »Men låtom oss nu gä vidare och af de s. k. presterliga förrättningarna bevisa, att alla kristna uro prester.» — »Det första och aldra vigtigaste, hvaraf edit annat beror, och hvartill det slutar sig, år Guds ords förkunnande, ty medelst ordet undervisa, välsigna, binda, lösa, döpa, offra, pröfva och bedöma vi edit, sd att när vi öfverantvarda ordet dt någon, kunna vi ingalunda taga oss rättighet att frånkänna honom fullständig andel i prestadömet.
Men nu är ordet just alla kristnas gemensamma egendom, såsom Esaias säga': edla dina barn skola varet lärda af Gud, hvilket Christus sålunda utlägger, att alla de uro lärda af Gud, som höra Fadrens ord och lära att komma till honom.» — »Men att denna första förrättning, nemi.
Guds ords tjenst, (ministerium verbe divini), tillhör alla kristna, år ytterligare klart af följande Skriftställen:
J åren ett konungsligt presterskap, det heliga folket, och det egendomsfolket, att J skolén kungöra hans dygd, som eder kallat häfver af mörkret till sitt underliga ljus.
Får jag nu taga mig den friheten att fråga, hvem det är, sorn år kallad från mörkret till Hans underliga ljus1
Ar det kanske bara de plättrakade och smorda komediantpresterna, eller är det icke fastmer alla kristna?
Men S:t Petrus medy ifver dem icke allenast rätt till, utan rent af befaller dem att förkunna Guds dråpliga verk, hvilket sannerligen icke vill säga något annat, än att predika Guds ord.
Lät dem nu komma fram, alla de som hafva upfunnit ett dubbelt prestadöme, nemi. dels ett andeligt och allmänt, och dels ett utvärtes och särskildt, och som föregifva att S:t Petrus här talar om det första af dessa.
Hvari består dd deras utvärtes och särskildta prestadöme?
Och skall detta då icke förkunna Guds herrlighet?
Här gifver
Petrus just det andeliga och allmänna presterskapet befallning derom.
Detsamma bestyrka också Christi egna ord hos Mattheus, Marcus oall Lucas, når han säger till dem alla vid den sista aftonmåltiden: »görer detta till min åminnelse!»
Detta ho han icke blott sagt till de plättrakade och smorda, ty annars skulle ju inga andra ån de anamma Christi lekamen och blod.
Men nu består åminnelsen alldeles icke i något annat, ån just ordets förkunnande, såsom Paulus också utlägger det, når han säger: ty så ofta J äten af detta bröd och dricken af denna kalk, skolén J förkunna Herrans död, till dess han kommer.
Men att förkunna Herrans död vill icke såga något annat, ån just detta, att förkunna den Herres »dygd, som häfver kallat oss från mörkret till sitt underliga ljus.»
Derföre är det ett dumt snack af dem att såga, att apostelens ord blott angå presteständet eller de personer, som åro prestvigda genom deras narruptåg, oaktadt apostelen hår ålägger och förpligtar alla och enhvar till samma ords tjenst.» »Härmed hafva vi då tillräckligen bevisat hvad dessa Skriftställen pä det starkaste och klaraste sätt äfven bevittna: nemi. att
Guds ords Den 18 J u ni. tjenst, som är kyrkans vigtigaste embete, alltid tillhörer alla kristna gemensamt, ja, är icke blott deras rätt, utan äfven deras pligt..
Derföre år och mäste prestadömet också nödvändigt vara ett för alla kristna gemensamt embete, så att mot dessa gudomliga maktord gälla alla fäder och kyrko-församlingar sä mycket som intet, om de ån vore flere, än att de kunde räknas»; och lika litet ligger der makt på någon gammal slendrian och all verldens vana, som är den lösa grund, hvarpå de plättrakade stackarena tinder std sig att bygga sitt prestadöme.» »Den andra prestförrättningen är att döpa: en förrättning, som man i nödfall t. o. m. gifvit ät qvinnan rätt att sköta, och som nu snart icke längre räknas för någon prestförrättning.
Men antingen det behagar papisterna eller ej, sä måste vi hår för dem lägga i dagen, och dertill begagna deras egna medgifvanden, såsom bevis, att alla kristna, qvinnorna inberäknade, åro prester, utan plättrakning och utan något utvärtes prestmärke; ty när man döper, så uttalar man ju det lefvande ordet, som pånyttföder sjularne, och frälsar från synd och död, och detta har ju, utan cili jemförelse, mera att betyda, ån att välsigna brödet och vinet, ty att föra Guds ord är kyrkans vigtigaste embete.» »Den tredje förrättningen består i att välsigna och utdela det invigda brödet och vinet.
Här stoltsera de plättrakade och berömma sig af, att segren är på deras sida; här trotsa de riktigt, och säga: denna makt har ingen annan, hvarken englarne eller den heliga jungfrun, Guds moder.
Vi vilja nu icke vidare inlåta oss på detta sladder, utan svara blott, att också denna förrättning är gemensam för alla kristna, alla kristnas tillhörighet, lika sd vål som de andra delarna af prestadömet.
Och vi begära icke. att. någon skall tro oss bara på våra ord, utan vi grunda vårt påstående på Herrans ord och uttryckliga förklaring, när Hem vid Nattvarden säger: »detta gör er till min åminnelse!» ty också de plättrakade pr esterna medgifva, att Christus genom dessa ord har skapat prester, och gifvit dem fullmakt till att välsigna.
Men nu har
Han talat dessa ord till alla sina lärjungar, sd väl till dem som den gången voro nämde, och åto och drucko af brödet och vinet, som också till alla dem som sednare i tiden skidle komma till att äta och dricka deraf.
Häraf följer dä, att den fullmakt, som här gifves, år gifven till dem alla; och häremot hafva de andra ingenting annat att sätta eller anföra, ån fäderna, kyrkomötena, och det gamla bruket, samt deras aldra yppersta tros-artikel, hvilken lyder sålunda: vi hafva de flesta på vår sida, och vi bruka sä, derföre måste det vara sannt och säkert.
Ytterligare kunna vi såsom vittne framföra S:t Paulus, som säger: »jag häfver undfått af Herran, det jag ock eder gifvit häfver.»
Paulus talar äfven hår till alla Corinthierna, och ställer dem alla lika, d. v. s. viger deni lill prester, med fullmakt att välsigna Sakramentet.»
Och slutligen på sidan 54: »Vi std deremot fast på, att hår intet annat Guds ord gfves, ån det som alla kristna åro förpligtade att förkunna; att här icke gifves något annat dop, ån det som alla kristna kunna meddela; att det icke gifves någon annan åminnelse-måltid vid Herrans bord, ån den som hvar och en kristen efter Herrans egen instiftelse kan begå; att hår icke gifves några andra slags synder, än dem som hvar och en kristen har rätt att lösa och binda.»
Jag har upläst dessa stycken derföre, att deraf tydligen följer, 462 Den 18 Juni. att vår gamle reformator i afs:de å Sakramental-lagen oell församlingarnas rätt att döpa barn, var af en annan tanke än Svenska presterskapet nu är, och detta så tydligt, att om den hedersmannen kunde stiga upp ur sin graf och ställas ansigte mot ansigte med vår nuv:de Erkebiskop, som deltagit i Ilegeringens beslut om Sakramental-lagen, som belägger Nattvardens utdelande af andra än prester med hardt ansvar, så och då en och samma sak icke kan på samma gång vara och icke vara, eller ieke vara på en gång sig sjelf och dess motsats, så måste ettdera inträffa, nemi. antingen att Svea Rikes Erkebiskop, Doktor Reuterdahl, icke kunde anses vara riktig lutheran, eller ock att Doktor Luther sjelf icke kunde anses bekänna den rena Evangeliska läran.
Sedan jag nu upläst några de vigtigaste ställen af denna Luthers skrift, ber jag dock tillika få tillkännagifva, att ehuru det klarligen synes, att det mesta som Luther yttrat om papisternas anspråk inom kyrkan, i afs:de på Ordets förkunnande och Sakramentets förrättningar, i fullt mått gäller äfven om vår Kyrkas presterskap och dess begrepp om sin uteslutande rätt inom församlingen, så har det endast varit med hänseende till innehållets stora vigt för den sak, hvarom här är fråga, som jag ansett mig förpligtad att åberopa sjelfva verba formalia, och att sådant alldeles icke skett med biafsigt att på något sätt kasta skugga på vårt Svenska presterskaps personliga värde, hvilket jag anser både i bildning och i sedlighet stå lika högt som något annat presterskap och måhända högre än de flesta af dessa korporationer.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, såvida R. o.
Ad:s ledamöter önskade fortsätta öfverläggningen i ett annat plenum, skulle framställa propos. om R. o. Ad., med afs:de på den långt framskridna tiden, behagade åtskiljas; men att, efter hans upfattning, det ej kunde vara tillåtet, att i en sådan fråga, hvari öfverläggning egt rum och Ståndet förklarat den fulländad, fortsätta öfverläggningen en annan dag, emedan i sådant fall Ståndets förklarande att öfverläggningen blifvit fulländad, blefve lemnadt utan afs;de, och jemväl de yttranden, som då komme att afgifvas, borde få en annan gång uptagas till besvarande.
Jag anhåller att få förena mig med Hr Hjerta deri, att denna fråga icke må anses vara slutad i detta plenum, utan må kunna fortsättas en annan gång, då det må vara tillfälle för de återstående att yttra sig.
För min del anmäler jag mig äfven såsom önskande att få tillägga några ord till remissen, men åstundan, likasom Hr Hjerta, att det måtte upskjutas, då det är mindre lämpligt att vid denna tid i så få personers närvaro afhandla frågan.
Då det torde vara de närv:de ledamöterne af R. o. Ad. bekant, att plenum icke kan komma att ega rum hvarken i morgon eller öfvermorgon, samt att, efter hvad jag hört sägas, om Måndag endast ett kort bordjäggnings-plenum D en 18 Juni. kommer att hållas, torde Hrrne finna, att följden af det bégärda upskofvet blefve, att den Kongl. Propos:n icke komme att på flere dagar remitteras.
Fördenskull hemställer jag, huruvida icke de Hrr, som .ännu hafva något i ämnet att anföra, behagade afgifva sina yttranden i afton, på det att såväl den nu föredragna, som de öfriga Kongl. Proposma måtte blifva remitterade.
Jag anhåller att få förena mig med Hr v. Troil, oell ber Hr Estenberg återtaga sitt yrkande, på det att vi måtte få åtskiljas.
Landtm, yttrade, att han, i anledn. af den framställning som blifvit gjord, finge hemställa om It. o. Ad. till ett följande plenum behagade upskjuta öfverläggningen om K. M:s ifrågavide Propos., ropades starka
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge öfverläggningen om denna Kongl. Propos. fulländad; hvilken hemställan besvarades med starka
Ja, jemte ett eller annat Nej; hvarjemte Hr Hjerta anmälde sig och yttrade:
För den händelse att öfverläggningen skall anses böra afslutas i qväll, så att det förnekas mig att i ett efterföljande plenum afgifva mitt yttrande, nödgas jag, ehuru ogerna, anhålla om ordet, för att få anföra hvad jag aktar nödigt.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att, såsom han upfattat Ståndets mening, hade ^Ståndet önskat att få förev:de fråga afgjord i afton, och att öfverläggningen må vara fulländad, med undantag för de talare, som redan anmält sig; hvarföre Hr Gr. o. Landtm, anhöll, att Hr Hjerta nu mätte fortsätta sitt anförande.
Som tiden nu framskridit nära till midnattstimman, så, ehuru Hr Gr. o.
Landtm, nyss upmanat oss att under detta plenum afgifva de yttranden, hvarmed vi önska beledsaga den Kongl. Proposm vid dess remiss, anhåller jag likväl att för det niirv:de få afstå från ordet och en annan gång få framkomma med de anmärkmr, hvartill icke så mycket den Kongl. Proposm som fastmer ett emot densamma här afgifvet yttrande gilvit mig anledn.
Det är icke möjligt, att i ett så vigtigt och innehållsrikt ämne som det nu förev:de, sammanfatta sina tankar i sådan korthet, att ens yttrande icke uptager en längre stund, och jag hoppas, att något hinder för bifall till min anhållan desto mindre skall möta, som ett dylikt upskof tillförene icke förnekats, såsom t. ex. då Hr Tham, i anledn. af ett mitt yttrande öfver en af Gr. v. Stedingk väckt motion vid en föreg:de Riksdag, hvilken också handlade om religionsfrihetens införande, fick uti ett efterföljande' plenum afgifva ett yttrande, som sedermera fick följa den förutgångna remissen af nämnde motion.
Jag förmodar, att derest Hr Gr. o. Landtm, behagade inhemta R. o. Ad:s tanke om min nu framställda begäran, Ståndet desto heldre torde villfara densamma, som grannlagenheten synes fordra, att de talare, emot hvilka jag ämnar upträdsq få tillfälle att afhöra hvad jag kan hafva att andraga. 464 Den 16 Jnnl.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter förev:de Kongl. Propos. jemte de i anledu. deraf afgifna yttranden remitterades till LagUtsk.
Föredrogos och remitterades till LagUtsk. nedannämnde d. 17 dennes f. m. ankomna och på bordet lagda Nåd.
Propos:r till E. St:r: 1:0 om uphörande af landsflykt såsom påföljd för brott; och 2:o ang:de ogift qviuuas rätt att vid viss alder vara myndig.
Pöredrogos och remitterades till StatsLTtsk. K. M:s nedannämnde d. 17 dennes f. m. ankomna och på bordet lagda Nåd.
St.r: 1:0 ang:de användandet af influtna medel för ett parti exporteradt och i Tripoli försåldt krut?
2:0 ang:de anslag till inköp af fysiska apparater och mekaniska modeller för Svenska Slöjdföreningens i Stockholm inrättade Söndags- och Aftonskola; 3:o ang:de understöd af allrrfahna medel för uppehållande af gästgifveri vid Malmagens by i Plede Tingslag af Jemtlands län på vägen från Långå by tili Norrska gränsen; 4:o ang:de anvisande af ett kreditiv tili betäckande af kostnaderna för anskaffande af likare och modeller för mått och vigter åt GeneralLandtm.Kont. och ProvinsLap.dtm.Kontin; 5:o ang:de ersättning till Landskin i Orebro län för löningsjord, som blifvit afträdd för jernvägsanläggningen emellan Orebro och Skebäck; samt 6:0 ang:de åtskilliga inom Götheborgs och Bohus län belägna kronoholmars afgiftsfria uplåtelse till allmänt begagnande.
Föredrogs och remitterades till BankoUtsk. K. M:s d. 17 dennes f. m. ankomna och på bordet lagda Nåd.
Stil-, ang:de beviljande för Myntverkets behof af ett räntefritt lån från R.
St:rs Bank å 50,000 Edr Rmt.
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 17 dennes f. m. ankomna och på bordet lagda Nåd.
St:r: l:o ang:de förvandling af en inom Färentuna härad i Stockholms län utgående skättetitel, under namn af tegelved; och 2:o ang:de pensionsrätt för Ofverjägmästaren Anders Henrik Kasten.
Föredrogs K. M:s d. 17 dennes f. m. ankomna och på bordet lagda Nåd.
St:r, med det af särskilde komiterade afgifna Ilen 18 Juni. 4G5 afgifna underd. utlåt, och förslag, ang:d6 åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning.
Hr Palmcrantz.
Joh. Mauritz:
Jag hade, visserligen åt skilliga anmärkn:r att göra emot denna Propos, men då tiden är så långt framskriden, afstår jag från de flesta.
Jag vill dock i korthet nämna en.
K. M. har nemi. föreslagit, att på alla boställen, hvilkas skogs-områden icke öfverstiga 500 tunnland, boställs-innehafvaren skulle ega att för egen räkning begagna all afkastuing deraf, och således för egen räkning försälja allt hvad som för boställets underhåll ej erfordras.
Mig synes dock, att ett boställes skogs-omfång af ända till 500 tunnland, är allt för stort för att i lag medgifva innehafvaren att för egen räkning, och till förökande af sina förut bestämda löneförmåner, få begagna all afkastning deraf; och jag anhåller att LagUtsk. täcktes taga i betraktande, om icke det är nödvändigt att bestämma, det ett mindre skogs-omfång af t. ex. 300 tunnland anses såsom tillräckligt för en boställs-innehafvares euskildta behof.
Meningen bör väl ej heller vara, att på en sådan väg, som den föreslagna, öka en boställs-innehafvares löneförmåner.
Eemitterades till Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk.
Uplästes ett af Hr Tersmeden, Nils, inlemnadt så lydande memorial:
I anseende till en förestående resa för en längre tid till en badort, nödgas jag afsäga mig det förtroende jag eger att vara ledamot utaf Högloft.
Konst.Utsk., men anhåller dock att få förblifva vid min riksdagsmannarätt. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i Konst.Utsk. efter Hr Tersmeden.
Högloft. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 på natten.
In fidem protocolli Albert Munch.
VJ II. 30 466
Den 22 Jun!.
Måndagen den 22 Juni 1857.
Justerades ett prot.-utdrag för d. 17 ock 18 dennes samt 4 prot.-utdrag för sistnämnde dag.
Uplästes ett af Hr Rudebeck, Ed v. Ulrik, inlemnadt så lydande memorial:
I anseende till trägna tjenstegöromål nödgas jag afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Bevillu.Utsk. Gr. Horn, Predrik:
Då jag af enskilda angelägenheter fin ner mig nödsakad att resa från Riksdags-orten, får jag afsäga mig den mig af Hrr Elektorer tilldelade plats att vara Suppleant i Bevilln.
I anledn. häraf och enär, enl. i sista plenum öpnad vallista, Pir Gripensvärd, Joh. Olof, blifvit utsedd till ledamot i StatsUtsk.
, der han förut varit suppleant, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att sammanträda till val af eu ledamot i Bevilln.Utsk. efter Hr Rudebeck, en suppleant i samma Utsk. efter Gr.
Horn samt en suppleant i StatsUtsk. efter Hr Gripensvärd.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att han, genom en skrifvelse från Styrelsen för K. M:s Hofkapell och Spektakler, blifvit anmodad, att hos R. o.
Ad. anmäla en inbjudning till St:t, att Fredagen d. 26 dennes på e. m. bese Kongl.
Theaterns lokal och förråder samt öfvervara en s. k. upvisning med dess nyuprättade elevskola; hvarjemte berörde skrifvelse innehöll, att behöriga programmet- och entré-biljetter skulle blifva aflemnade å RiddarhusKansliet, samt att det för Kongl.
TbeaterStyrelsen skulle vara särdeles angenämt om den finge hoppas, att äfven damer, tillhörande Ståndsledamöters familjer, ville genom sin närvaro vid samma tillfälle skänka glans åt den enkla fest, TbeaterStyrelsen låtit anordna.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 8 och 16 dennes på bordet lagda Utlåt.