Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Herr Grefven och Landt Marskalken hem - S70 Ben i5 Maji f. m, ställde, att äfven detta StatsUtskottets Utlåtande måtte tills vidare ytterligare få hvila på bordet j hvilket bifölls.
Herr Grefven och LandtMarJkalken, till— kännagaf, att Herr von Ehrenheim, Reinhold Fredric, och Herr Rappe, Carl, afsagt sig deras rum, den förre i BevillningsUtskottet samt den sednare, i Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet; i anseende dertill att de måst för enskilta angelägenheter från Riksdagen afresa.
Herr Grefven och, LandtMarskalken anmodade Herrar Electorer, att innan nästa Plenum sammanträda för att, efter bemälte Herrar, utvälja nya Ledamöter i Bevillnings- och OeconomieUtskotten.
Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets den 5 dennes under N:o 143 afgifne samt den 7 derpå följde eftermiddagen på bordet lagda Utlåtande, om lindring i lnqvarterings-besväret för Städerne i allmänhet samt särskildt för Götheborg, Malmö, Warberg och Wadstena.
Då nu ånyo föredrogos ConstitutionsUtskotiets den 5 dennes under N:o 11 och 12 aflåtne samt den 12 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde 2:ne Memorial, innefattande Förslag till förändrade redactioner af 21 och 79 §. §.
Riksdagsordningen j fann Ridderskapet och Ådeln Den i5 Maji f m, 27I för godt, att uppå derom af Herr Grefven och Landt
Diar/kalken framstäldte serskildte Propositioner, berörde Förslag till den behandling 56 §.
Företogs till pröfning ConstitutionsTJtskottets den 3 dennes under
N:o 9 allåtne samt den 12 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande förslag till förändrad re-' daction af 4 Momentet i 1 §.
Herr Grefven och LandtMarfhalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade den af ConstitutionsUtskottet föreslagne nya redaction af 4 Mom. i 1 §.
Tryckfrihetsförordningen, till den behandling 56 §.
Regerings-; Formen föreskrifver, godkänna.
Protocoll, hållna ll os Högloflige Ridderskapet och Adelil, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1840 ock 1841.
Onsdagen den' 17 Mars 1841.
Justerades 1 prot.utdr. för den 12 och 1 för?
den i3 och 10 dennes.
Justerades pleni-prot:n_ föröden 27 sisth Fehr. e. 111.
Öppnades Hrr^Electorers lista tilltvål af en ledamot i Exped.Utsk. efter N:u io5. Gr. af Ugglas, Ludv.; oell hefanus dertill hafva blifvit utsedd : IV:o_83.
Gr.;Cronstedt, Fredi'.
Att åtskilja sak och person är ej alltid lätt, är ofta omöjligt, så hofsam maximen än af den mindre eftersinnande må befinnas.
Förmodligen var jag förut hos Hr Frih. o. Landtm, som slormsint noterad, och detta föranledde troligen till att, då jag under uppläsandet af min reservation emot R. o. Ad:s bifall till Stats- samt Allm.
N:o i38ianledn. af återremiss å Utsklns betänk.
N:o 14, angtde åtskilliga ön St.
Barthelemy rörande förhållanden, uppräknat colonialgratificationerna till Statsrådets ledamöter och endast lösligen omnämnt Justitierådens, Hr Frih. o. Landtm, ansåg sig böra med klubbslaget hejda uppläsningens fortsättning.
Landtm, befann sig troligen vid detta tillfälle i lika åskådning med skepparen, hvilken, seende i den lägre borizonten en liten molntapp stiga tipp, deraf befarar en annalkande storm.
Förhållandet var likväl här, att då man trodde stormen vara i annalkande, var det nästan redan förbi.
Den var således egentligen en ringa bouvrasyne, en väderhvirfvel, om annars en lugn recit af eli historiskt factum ens kan förtjena en sådan benämning.
A en annan sida har jag försport något mot mig riktadt stickord för mildhet eller för stor eftergifvenhet att ej fullfölja min uppläsningsrätt.
Att göra anspråk på att någon skall handla precist så, som man sjelf skulle hafva handlat, är ensidighet.
Liksom Hr Frih. o. Landtm, med all erforderlig hofsamhet framställde sin hejd - 4 Den 17 Mars f. m. ningsåtgärd, vill jag ock hoppas att Hr Frih. o. Landtm, funnit mig utan ringaste harm eller förtrytelse hafva afstått från -uppläsningen och i stället endast tyst för mig sjelf uppläst hvad jag kunde utesluta, och hvilket uteslutande jag äfvenväl derföre sjelf fann så mycket lämpligare, som denna period i sin slutmening utgjorde ettslags inledning till en annan coionial-framställning, som jag ej ämnade den dagen andraga.
— Emedlertid finnas nu i slutmeningen af mitt inprotocollerade anförande orden : ’’ursägta denna långa liksom digressionoch för att göra skäl för benämningen digression, kunde och borde detsamma väl varit några ord längre.
Till protocollet aflemnade jag mitt anförande helt, sådant det var skrifvet, i afsigt alt Hr Frih. o. Landtm, mätte kunna, om hans tid så medgaf, äga tillfälle att sjelf se att det af mig tyst förbilästa ej innehöll något stormsint.
Skulle Hr Frih. o. Landtm, ej dertill haft tid, vet jag att Ridd.Secrettn känner sådant förhållande.^På dessa grunder torde det nu tillåtas mig få till protocollet uppläsa det tyst af mig förbilästa, och här ställa detsammas slutmening i sammanhang med ett anförande nu, hvartill nämnda slutmening skulle tjena som slutmening.
— De sista orden i det lili prot. den i3 Februari upplästa voro: ”enen derom har jag, ehuru ensam tjenstgörande protocollssecret. den tiden , ingen kännedom.” — Derpå lydde fortsättningen :
Jag säger icke att ju denna fördelning kunde åsyfta moderlandets bästa, men hvarföre namnes icke ett ord derom i riksdagsberättelsen?
Och oaktadt denna frikostighet, var väl ändå så mycket qvar, vill jag tro, som kunde utgöra den ofvan etablerade besparingsfonden för Colonialdepartementet; men hvart tog denna rest vägen?
Derom harman aldrig något inom Colonialdepartementet försport, och den K. assensionen om Colonialdepartementets besparingsfond, huru nu förslå den?
Jag vet det icke. I K.
Mss nåd. skrifvelse år 1818 till R.
St:s StalsUtsk. om intraderna låter det redan klent med dem, och dåvar. H. K. H.
Kronprinsen säges hafva måst förskjuta af egna medel det arets 2, 3 och 4 qvartal.
Men hvar var då den i K. skrifvelsen 1816 framledda colonial-besparingsfonden?
Säge mig det den som kan.
Ett, åtminstone för mina ögon, ganska vackert drag af Colonialstyrelsen, och hvilket troligen har den dåvar. directeuren för de K. spektaklerna, Gr.
Gust. Löwenhjelms välvilliga humanitet och välkända verksamma nit för de fria konsternas befrämjande inom fäderneslandet att lacka för sin tillkomst, är anslaget för den K. theatern 3o,5oo r:dr b:co, en gärd af tacksamhet åt den Konungs minne, fria konsternas beskyddare, som i en lyckligare tid förvärfvade oss den nu förtvinande besittningen.
Den ij Mars f, m.
Så långt det af mig lyst genomlästa.
Jag slutar med den önskan, att den alltför länge vanvårdade colonien måtte, genom en sorgfälligare omvårdnad, kunna återvinna det välstånd att moderlandet deraf kunde hemta någon fördel.
Och måtte då denna fördel så begagnas, som den förste förvärfvaren skulle hafva begagnat den, synnerligast till uppmuntran för de fria konsterna och vettenskaperna.
En vidtfräjdad
Skandinavisk skald meddelar oss någorstädes denna ovärderliga moralitet:
I ett land, der grof sinnlighet och tygellös sedeslöshet tagit öfverhanden, är det endast genom konstens hand, som folket kan återbringas lill sederna; vill säga: genom ädlare njutningars erbjudande ledas ifrån de gröfre.
Såmedelst kunde småningom höfvas den samhällslifvet nedtryckande blytunga lekamlighelen.
. Hr Brummer fortfor derefter sålunda:
Förvillelser hafva från början och sedermera alltjemnt, liksom ett yrväder, undanskymt, insnärt och öfverhöljt Barthelemy-förvaltningen.
Min den i3 Februari sisth afgilna reservation emot R. o. Ad:s gillande af Stats- samt Allm.
N:o i38, i nnledn. afåterremiss å Utsk:ns betänk.
N:o i4, ang:de åtskilliga ön St.
Barthelemy rör:de förhållanden, innefattar uppgifter, som kunde blifva rubricerade som angifvelse!’.
Jag nödgas för dessa uppgifters eller angifvelsers bevisande bana mig väg derigenom att jag nu anhåller, att, till bepröfvande af deras riktighet, R.
Sl:s StatsUtsk. måtte anmodas företaga en revision af Barthelemy-förvaltningen, sådan den blifvit framtedd i de lill R.
St:s StatsUtsk. vid hvarje riksdag från H. M.
Konungen afgångna nåd. skrifvelse!- derom.
A denna min anhållan, såsom af nuvar. omständigheter föranledd motion, stående, såsom lätteligen inses kan, i något sammanhang med frågan om cabinettscassabristen, får jag utbedja mig Högv.
Hr Frih. o. Landtnäs propos. om återremiss till StalsUtskoltet.
Landtm, yttrade, [idet han icke kunnat höra Hr Brummers sednare anförande så, att han uppfattat meningen deraf, hvarföre Hr Landtm, nu ej heller derå kunde framställa någon propos.; det förra hade Hr Landtm, tyckt sig finna blott vara en reservation.
Då det, enligt Ridd.— Ordn., åligger hvarje ledamot, som uppläser skriftliga anföranden, att dem lill bordet aflemna, så får jag begära, alt den värde ledamoten täcktes aflemna delta mern. till bordet, och anhåller att det mätte der få hvila till nästa plenum.
6 Den 17 Mars f. m.
Jag skall aflemna del sednare, som är en motion; det öfriga är blott ämnadt att införas i protocollet.
Föredrogs ånyo Coust.Utskls den 10 oell i5 dennes på Bordet lagda mern.
N:o g5, med hemställan om afgörande i förstärkt Const.Ulsk. af frågan om representationens fördelning på en eller tvänne kamrar.
Den till R. o. Ad:s antagande här framställda propos. innehåller mera än hvad sorn behöfves för dess ändamål, och detta mera är, såsom jag tror, ej blott öfverflödigt, utan skulle också möjligen i sina följder kunna vara olyckligt, derföre att det skulle kunna binda R. o. Ad. vid den pröfning, hvarom nu ej är fråga.
P10- postn innehåller nemi.:
"Den som vill att
Svenska representationen skall fördelas på tvänne kamrar.”
Der är allt hvad som behöfves, men nu kommer ytterligare ett öfverflödigt tillägg : ”efter de grunder, som R, St., i anledn. af Const.- Utsk:s förslag i meni.
N:o 85, komma alt bestämma/’
Hela denna tirad anhåller jag måtte utgå derföre, att den kan tydas såsom ett band på den pröfning, som R. o. Ad. ej kan företaga förr än mern.
N:o 85 förekommer till föredragning.
Jag begär således återremiss till Dtsk., med anhållan att denna mening måtte uteslutas.
Utsk:s mening kan ej vara att sålunda på förhand binda oss hvarken vid grunderna eller resultaten.
När meni.
N:o 85 förekommer, skall jag söka bevisa att det är grundlagsvidrigt och aldrig kan blifva föremål för propos.
Att nu sålunda på förhand binda oss vid utgången af en pröfning, som vi ännu ej företagit, är oskäligt.
Jag anhåller således hos Hr Landtm, om propos. på återremiss af detta meni. och anhåller att denna anmärka, mätte fä åtfölja återremissen.
De betänkligheter, som af Frih.
Boye nu blifvit framställda emot Const.Utsk:s förslag till voter:s-propos., hafva redan i PresleSt., i enahanda syftning, blifvit anmärkta, oell har betänk, i följe deraf återremitterats.
Jag beklagar på det högsta, att denna mellanmening kunnat gifva anledn. till dessa farhågor, men bestrider
Då intet vis återremissen och förmodar, att Utsk. kommer att ställa sig de respective Ståndens gemensamma tanke i detta hänseende lill efterrättelse.
Jag ber likväl få förklara, att ingen sådan mening legat till grund för Utsk:s förslag i denna del, och att, hvad det oskäliga beträffar, så har jag svårt att förklara den värde talarens mening dermed, men vågar försäkra, att det åtminstone ej varit Utsk:s mening att framlägga någonting oskäligt, och ådagalägger betänk, ganska påtagligt och tydligt Utsk:s oskuld i detta Den rj Ma rs f. m. 7 hänseende.
Boyes begäran om fiterreniiss af belänk., och har intet vidare att invända deremot.
Cederström, Jacob: I anledn. af hvad den siste värde talaren yttrat, att anmärkningen skulle blifva framställd såsom Ståndets gemensamma tanke, får jag erinra, alt här ej är fråga om någon gemensam tanke, för att ändra ett grundlagsförslag, utan här är frågan helt enkelt om en återremiss, på grund af en oriktig voter:s-propos.; någon propos. för förklarande af gemensam tanke vore i formen grundlagsvidrig: voter-.s-propos. bör, enl. hvad rätteligen anmärkt blifvit, endast innehålla, att den som vill, att Svenska representationen skall fördelas på två kamrar, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, så skall representationen sammanträda på en kammare.
Jag anhåller om propos. till återremiss.
Jag erkänner fullkomligt mitt misstag i afseende derpå att anmärkmn ej bör afgå såsom Ståndets gemensamma tanke.
Const.Utsk:s mern.
N:o g5 återremitterades.
Till pröfning företogs Bevilln.- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskrns den 3 och i5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 12, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rör:de grunderna och villkoren för brännvinsbränningens utöfning samt afgifierna derför. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis föredragas. 2 fj:n.
I en reservation, som åtföljer detta betänk., har jag yttrat min tanke, deruti jag ogillar Utsk:ns förfarande i denna fråga.
Utsk:n hafva, efter min åsigt, förqväft två Stånds yttrade mening örn brännvinsbränningen, såsom husbehof betraktad.
Inom Utsk:n önskade ganska många, att ärendet skulle så behandlas, att de frågor, som egentligen rörde sjelfva husbehofsbräriningen, först borde framställas till R. o. Ad. och BorgareSt., på det att man måtte få veta deras tankar i detta ämne, emedan de ännu ej i detta afseende hafva fattat något beslut.
Genom votering undertrycktes likväl denna tanke, och på grund deraf hafva Utsk:n afgifvit betänk, i den form, hvari det nu blifvit framsläldt.
Jag vidblifver den tanken, alt detta förfarande är oriktigt, och skulle således tro, att på de skäl, hvilka jag åberopat, detta betänk, borde till TJtsk:n återremitteras, med föreskrift för desamma, alt med ett mern. inkomma till de Stånd, som ännu ej yttrat sig rörande husbehofsbränningen, för att deröfver inhemta 8 Den ly Mars f. m. dess;1 Stånds tankar.
Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, ville till R. o. Ad. framställa propos. härpå.
Mig synes, att CJtskm i detta hänseende hafva förfarit i öfverensstämmelse med Riksd.- Ordn.; och då frågan otvifvelaktigt är af ekonomisk natur, så har den också, sedan två Stånd stannat emot två, förfallit och kan således ej utgöra föremål för någon ytterligare åtgärd vid denna riksdag.
På sådan grund, anser jag Ulsktn hafva rätteligen förfarit, oell tillstyrker bifall till deras förslag i detta afseende.
De förenade Utsk:ns yttrande, rörande 2:dra §:n i författningen, skulle vara riktigt, om två Stånd verkligen i besluten hade stannat emot två; men Utskm hafva sjelfva upplyst, att Preste- och BondeSlm hafva antagit 2 §:n af Utskms vid utlåt.
N:o 5 fogade förslag till författning i ämnet.
Deremot äro R. o. Ad:s och BorgareStrs beslut endast i den frågan lika, att brännvinsbränningen ej vidare borde utgöra något privilegium för jordbruket, hvilken fråga ej hör till sjelfva §m.
BorgareSt. har likväl förbigått allt yttrande i afseende på andra §:n.
Det vore intressant att veta, genom hvilken beräkning
Utskm här kunnat komma till det resultat, att två Stånd stannat emot två; och innan det blifvit upplyst att BorgareSt. har fullkomligen förenat sig med R. o. Ad., så måste ovillkorligen sammanjemkning af dessa beslut äga rum.
Om nu i dessa beslut förekommer en förändring af §m, hvaröfver PresteSt. och BondeSt. ej blifvit hörda, så är det klart, att dessa
Stånd ej kunna betagas rättigheten att besluta deröfver.
Jag kan således, för min del, ej antaga den af Utsktn framställda meningen, att, enligt 75 §:n Riksd.Ordn., den fråga, som varit framställd i 2 §:n af Utsk:ns förslag, måste anses för denna riksdag förfallen, utan anser det otvifvelaktigt tillhöra Utskm att föreslå Preste- och BondeStm hvad som bör göras i fråga om sammanjemkningen samt inför R.
St. redovisa för de grunder, på hvilka R. o.
Ad. och BorgareSt. hafva fattat sina beslut, och hemställa till de öfriga Stånden, huruvida dessa vilja sig med dem förena; ty förr än en sådan hemställan blifvit af Utskm gjord och af de öfriga Stånden besvarad, kan man ej anse frågan vara afgjord.
Utskm antogo såsom grnndsats, alt i en fråga, som kon förfalla, derföre att densamma är af ekonomisk natur, der bör hon äfven förfalla, då två Stånd stannat emot två.
Detta var just förhållandet i förevarande fråga.
Två Stånd qvarblefvo vid den gamla grunden, som var husbehofsbränningen, och två Stånd förkastade densamma samt ville öfvergå lill hvad de kallade fri brännvinsbränning.
Just derföre ansågo Utskm, att denna fråga, så - Den 17 Mars f. m. 9 såsom varande af ekonomisk beskaffenhet, borde förfalla, oell att det boide blifva vid hvad som förut hade varit.
Så hafva Utslcn ansett det, och trott att de i sådant fall ej hafva hehöft att sammanjemka Stundens olika tankar.
För min del deremot var jag af den tanken, att sedan det var afgjordt, att husbehofsbränningen skulle qvarstå, så borde de Stånd, hvilka ej yttrat sig om husbehofsbränningen, få tillfälle alt nu framföra sina tankar derom.
Det är härom jag begär propos., så alt Ulskm må åläggas fullgöra deras skyldighet i detta fall oeh inkomma med ett sammanjemkningsförslag lill de Stånd, hvilka ej hafva yttrat sig om husbehofsbränningen.
Innan några voter:s-propos:r uppgöras, måste väl
Stånden förut hafva yttrat sig öfver denna sak, men hittills hafva de ej yttrat sig om husbehofsbränningen. utan blott ålagt beskattning, bestämt tiden för brännvinsbränningen, o. s. v. Sålunda bör jemkningen i detta fall ske, innan några voter:s-propos:r i detta ämne blifva framställda.
Då denna fråga första gången inkom från Utsktn till R.
St., antogo 2,:ne Stånd principen af fri brännvinsbränning, och två Stånd vidhöllo den gamla.
När betänk., efter skedd återremiss, ånyo inkommit till R.
St. yttrade sig dessa sednare Stånd, alldeles icke om den fria brännvinsbränningen, utan de tvänne Stånden, som förra gången hade bestämt sig för densammo, vidhöllo den äfven nu, likasom de två andra Stånden vidblefvo sitt beslut örn husbehofsbränning.
Då således två Stånd beslutat den fria brännvinsbränningen, och de två öfriga Stånden vidhållit husbehofsbränningen, så hafva ju två Stånd ovillkorligen stannat emot två.
Jag kan således ej inse annat, än att Utskm på goda grunder hafva ansett, att frågan i enlighet med 75 §:n Riksd.Ordn. bör förfalla, och anhåller om propos. på bifall lill Utsktns betänk, i denna del.
Flere talare hafva ansett Utskrns yttrande i frågan vara riktigt, derföre att, sedan två Stånd yttrat sig öfver en grundsats, och två andra Stånd öfver en annan, så skulle man, enär den, hvilken öfverensstämmer med hvad hittills gällande varit, ej blifvit i afseende på ordalagen underställd de Stånd, som åslunda en annan grundsats, nu ej hafva någonting att rätta sig efter förr, än ordalydelsen blifvit af de tvänne sistnämnda Stånden pröfvad. R. o. Ad. lärer finna, att det ej förhåller sig så, som en värd talare yttrat, nemi. alt två Stånd ej hafva uttalat någon tanke i detta hänseende.
Råde R. o. Ad. samt BorgureSt. hafva förklarat sig för en brännvinsbränning, sorn ej vöre inskränkt til! vissa fastighetsägare och sålunda lemuat näringen fri.
När dessa 2tne Stånd yttrat sig sålunda, är det ju naturligt, alt de ej kunde ingni pröf22 Ii. 2 19 Den r y Mars f. m. ning af den ordalydelse, som slödde sig på en annan grundsats.
Men sedan den fria brännvinsbränningen föi fallit, så hafva med detsamma de dithörande redactionerna gjort likaledes.
Nar den gamla grundsatsen, rörande hitsbehofsbränningeii, står qvar; så är det klart, alt äfven den tedaction, som uttrycker samma grundsats, jemväl qvarstår.
Fl varom skola vi nu tvista?
Jo, om uppställningen i tillstyrkandet, och för detta ändamål försöka alt återremittera en sak,,sorn redan två gånger förevarit, d. v. s. för att få samma sak behandlad 3 särskilda gånger, eller rättare sagdt fyra, efter vi nu förehafva det tredje betänk.
Min grundsats i detta fall har gått under.
Jag torde således ej kunna anses partisk, när jag yrkar, alt R. o. Ad. måtte antaga delta betänkande.
Jag gör det derföre, att grundlagen måste helighållas, oansedt hvad mina egna och andras enskilda önskningar kunna åsyfta.
Jag hemställer således till R. o. Ad. att gilla den framställning, som Utsktn i afseende på i §:n här hafva gjort.
Ad. ansåg öfverläggningen fulländad.
Hr Landtm, yttrade, det R. o.
Ad. behagade finna, att Utsk:ns framställning här delade sig i tvänne särskilda frågor; den ena , som innefattades i första meningen , vore Ulsktns hemställan eller anmälan, att, jemlikt y5 §:n Riksd.- Ordn., R. o. Ad:s samt RorgareShs beslut måtte anses hafva förfallit, och den andra utgjordes af den sednare delen, eller meningen, hvaruti uttrycktes Utsk-.ns åsigt att i §:n härigenom skulle vara antagen på sätt Utsk:n den föreslagit.
Hvad förra delen anginge, så hade ingen af R. o. Ad:s ledamöter yttrat sig deremot, och hemställde Hr Frih. o. Landtm, alltså, om R. o. Ad. behagade gilla Ulsktns yttrande i den delen.
Jag har redan yttrat mig derom, att, Utsktn oriktigt hafva ansett frågan vara förfallen.
J ig kan ej med Hr von Hartmansdorff instämma deruti, att, derföre att Utsk:n inkomma med sarnmanjemkningsförslag, hvilka ej innefatta hvad de borde innefatta, frågan bör anses ej kunna få någon ny behandling.
Det foijer af sig sjelft, att om ett Utsk. underlåter att framställa besluten, sådana som de verkligen blifvit fattade, och deraf draga riktiga resultater, så är det oundvikligen nödvändigt att man förklarar, huru betänk, rätteligen bör framställas, eller också skola två Stånd i representationen nedlägga sin röst i lagstiftningen oell låta Utskm jemte de två andra Stånden diclera hvad sorn blifva skall.
Delta är ej och kan ej blifva den ordning, som grundlagarne halva bestämt för målets behandling.
Om två Stånd stannat emot två, så måste det Den 17 Mars f. m. 11 förblifva vid det gamla, men alldeles icke kan del förblifva vid något nytt, något ändradt eller något i ringaste män jemkadt. flr Frih. o. Landtm, afbrfit Frill.
Gederström under erinran, det R. o. Ad. redan förklarat öfverläggningen vara fulländad.
Då Hr Frih. o.
Landtm, ansett ingen hafva yttrat sig emot lista punkten af Ulsktns fratnslåilning i sjelfva frågan om brännvinsbränningens skiljande ilian jordbruket, nemi. att två Stånd skulle hafva stannat emot två; så anhåller jag få erinra, att jag har bestridt Utsk:ns utlåt, i denna del i mitt första yttrande, hvilket jag således nödgas ånyo utveckla, för alt visa att jag då yttrade mig deremot.
Det är visserligen sanni, att två Stånd hafva förklarat, alt brännvinsbränningen fortfarande skall vara fästad vid jordbruket, och att de två öfriga Stånden beslutat, att den bolde vara fri; men dermed är frågan ej afslulad, ty det kan hända, all något af de två Stånd, som sagt att denna näring skall vara uteslutande vid jordbruket fästad, frångå detta beslut, när de erhålla ett nytt jemknings-betänk., hvaruti villkoren och ändringarne i brännvinsbränningen och dess utöfning blifvit framställda.
Om delta inträffar, så uppkommer derigenom ett R.
Sl:s beslut att brännvinsbränningen skall vara fri, och således bör denna fråga ingalunda anses såsom redan förfallen.
Jag anför detta endast såsom en reservation lill prot. för den händelsen, att R. o. Ad. skulle bifalla TJtskms betänkande.
Jag hörde väl Hr Frih. o.
Landtm, framställa propos. på, huruvida discussionen ansågs slutad eller ej, men jag försäkrar, att jag ej hörde hvad svar som derpå följde.
Skulle discussionen ännu vara öppen, så anhåller jag få förklara, alt jag anser Hr von Hartmansdorff hafva så tydligt, så öfverlygande bevisat, alt, i fråga 0111 grundsatsen, två Stånd stannat emot två och att denna fråga således har förfallit, alt intet tvifvel derom vidare kan äga ruin.
Annat är frågan 0111 detaljerna, och i det afseende! äro vi ännu oförhindrade att yttra oss.
Hr F rili. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. beha gade gilla förra delen af Ulsk:ns yttrande ronde 2 §:n, eller till och med orden ”hafva förfallit.” Ropades ja.
Uppå derefter framställd propos. förklarade R. o. Ad., det Ståndet ansåg den af Utsk:n föreslagna 1 §:n böra i för fattningen inlagas sådan Utsk:n den föreslagit. 1 §:n.
I sammanhang härmed föredrogs en från PresteSt. genom prot.uldr. af den 3 dennes gjord inbjudning till in - 12 Den 17 Mars f. ui stämmande i Ståndets beslut att brännvinsbränningstiden måtte inskränkas till 3:ne månader om året , nemi.
Mars och April om våren, samt November 0111 hösten.
Har hafva vi åter ett exem pel på, huru man kan resonera sig till alt få frågor att förfalla.
Frågan bär är likväl den, att två RiksStåud, BorgareSt. samt R. o. Ad., hafva beslutat att brännvinsbränningen ej skall vara inskränkt till viss tid.
Detta är två Stånds sammanstämmande beslut.
Två andra