Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af Protocollet, hållet hos Högh Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den i5 Mars i83o. S. D. Remitterades till RiddarhusU(skotte t: j:o Herr Bråkenhjelms, Pehr Reinhold, den 12 dennes e. m. på hordet lagde motion, att de vid kommande Riksdagar i RiddarhusCanzliet anställde Extra Tjenstemän icke måtte äga alt vid samma Riksdagar utöfva deras Representationsrätt. 2:0 Herr von Hartmansdorffs, August, den i3 dennes e. m. på hordet lagde motion, att intet maximum för utlåning mot namnsäkerhet måtte hestämmas.
Till justering upplästes och godkändes ExpeditionsUtskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser: N:o 4^7.
Om förändrade grunder för fördelningen af Båtsinanshållet Rikets Städer emellan.
N:o 462.
Angående upphäfvande af den nu medgifna moderation i Porto för bref, som väga öfver 8 lod.
N:o 463.
I anledning af Kongl. Maj:ls i?.6
Nådiga Proposition om förändrade grunder för Sågqvarnars, Valk- och Stampverks beskattning.
Upplästes till justering och godkändes från ExpeditionsUtskottet inkomne förslag till 7 §§ i RiksdagsBeslutet.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den i4 dennes under N:o 441 gifne, och följande dagen på bordet lagde Memorial, i följd af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets, i Memorial N:o gjorde hemställan, angåen de de 70,000 R:dr, som äro anvisade för KrigsCollegii Departementers Materiella behof och Krut-tillverknings-kostnaderne, nemligen att denna summa måtte årligen utaf öfverskotten på StatsVerkets ordinarie och extra ordinarie inkomster för åren från och med i83o från RiksgäldsContoret utbetalas, så vidt de dertill lemna tillgång, men att någon ersättning, för hvad som ett år brister i berörde 70,000 R:dr, icke får tagas af öfverskotten för ett annat år; fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom framsläld proposition, för godt, alt, med förhlifvande vid dess förut i ämnet fattade beslut, godkänna de af StatsUtskottet föreslagne voterings-propositioner.
Den i5 Mars f. m. 127 Föredrogs ånyo ConslitutionsUtskottets den io:de dennes, under N:o aflåtne oell den 12 derpåföljde e. m. på bordet lagde Memorial, angående en från Ridderskapet och Adeln remitterad anmärkningsanledning emot Föredraganden för ColonialÄrendenas Departement.
Herr Rosenqvist> Fredric Leonard, uppläste följande: aj. Friherre Rålamb, Claes:
Det synes vid denna Riksdag antingen som skulle ConstitutionsUtskottet aldrig varit nog lyckligt att riktigt uppfatta något ämne, eller ock som skulle man föresatt sig att, med eller utan skäl, klandra alla Utskottets åtgärder.
Man har vid detta tillfälle klandrat, att Utskottet, vid besvarandet af den väckta anmärknings-anledningen, icke anfört annat skäl, än att den anmärkta åtgärden låg utom området för Utskottets granskningsrätt och således icke kunde lill pröfning upptagas.
Rättigheten för Rikets Ständer, att, genom sitt ConstitutionsUtskott, vid hvarje Riksdag granska StatsRådsProtocollen är gifven; men aldrig har, enligt hvad 20 års handlingar utvisa, det fallit något ConstitutionsUtskott in, att granska dessa Protocoller längre, än till den dag, på hvilken då påstående Riksdag börjades.
För öfrigt har *)
Detta yttrande tiar ej bland handlingarne kunnat tillrättafinnas.
Den 16 Mars f. m.
Utskottet äfven haft ett annat skäl att icke ingå i granskning af den väckta anmärknings-anledningen, hvilket skäl redan i början af Riksdagen blifvit anfördt, då Utskottet, på en annan anmärknings-anledning emot Chefen för ColonialÄrendernas
Departement, svarade, att Hans Exeellence Herr Grefve af Wetterstedt i denna egenskap var utom granskning af Svenska ConstitutionsUtskottet, emedan 1812 års RiksdagsBeslut tydligen tillkännagifver, att Rikets Ständer antagit den af Konungen då föreslagne unda ntagsLag, som fritager hela Colonien S:t Barthelemy och dess Embetsmanna-personal från Sveriges Grundlagar och Drätsel.
Med åberopande så väl af detta skäl, som det Utskottet anfört, tillstyrker jag alltså bifall till Utskottets Memorial.
Grefve Horrij Claes Fredrik:
Om det är en sanning, att ConstitutionsUtskottet vid denna Riksdag, såsom Fiber re Rålamb anfört, varit nog olyckligt att alltid se sina åtgärder klandrade, så är det troligen derföre, att både Nationen och Representationen varit nog olycklige att finna Utskottet dertill hafva gifvit full anledning.
Äfven den nu ifrågavarande åtgärden finner jag för min del vara af så betänklig natur, att jag icke kan underlåta att framställa de anmärkningar, hvartill åtgärden, vid jemförelse m§.d Grundlagens uttryckliga stadgan den, Den 16 Mars f. ra. 129 den, föranleder.
Jag finner på intet ställe i Grundlagen sagdt, hvilka StatsRådsHandlingar, som ligga inom eller utom ConstitutionsUtskottets gransknings-område, emedan detta område tvärtom är obegränsadt uti allt, som icke redan passerat föregående ConstitutionsUtskotts granskning.
Det står, i io5 § RegeringsFormen, att ConstitutionsUtskottet äger att äska de Protocoll, sorn i StatsRådet blifvit förde, och att äfven de Protocoll, som angå ministeriella ärenden och commandomål skola, i allmänt kända och af Utskottet uppgifna händelser , hållas Utskottet tillhanda; och detta allt utan någon inskränkning till tiden.
Att StatsRådsProtocollen under 20 år blifvit aflemnade blott intill Riksdagens början, bevisar intet; ty om, under denna tid, samma händelse som nu hade inträffat, att en anmärknings-anledning blifvit rigtad mot en under Riksdagens lopp vidtagen åtgärd, hade säkerligen den praxis blifvit bruten, på hvilken Friherre Rålamb synes lägga så mycken vigt.
För öfrigt synes det, som Utskottet endast velat komma ifrån saken, och jag vill icke heller för min del nu bålla mig till densamma så egentligen, utan blott till formen för Utskottets behandling, sorn jag finnér alldeles origtig.
Det torde likväl tillåtas mig att erinra, i anledning af Friherre Rålambs yttrande att Colonien •
• t och dess förvaltning vore utom Rikets Stän66 H. 9 ders granskningsrätt, att det möjligtvis kunde hända, att förvaltningsChefen en gång tillstyrkte Coloniens försäljning utan Ständernes hörande, och jag begriper sannerligen icke, huru han i sådant fall skulle kunna undandragas Rikets Ständers anmärkning; ty att man öfver låtit Coloniens förvaltning åt Styrelsen, bevisar ej att man öfverlåtit åt Styrelsen att förfara med hela Colonien efter godtycke.
De exempel, Herr Rosenqvist anfört, finna stöd i AnsvarighetsLagen, der sådane våldsamma och Riksförrädiska företag förutsättas kunna inträffa, så väl under, som mellan Riksdagarne; men att man, i händelse de inträffa under en Riksdag, skulle nödgas vänta i 5 år, innan de personer, sorn tillstyrkt åtgärden, kunde ställas till ansvar, lärer Ridderskapet och Adeln lätteligen finna vara en orimlighet.
Jag anhåller, på grund häraf, om återremiss» Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf:
Af de anmärkningar, som blifvit framställde mot ConslitutiolisUtskottets ifrågavarande Memorial, utbeder jag mig att få upptaga några till besvarande.
Man har klandrat alt
Utskottet ursägtat sin vägran att upptaga den väckta anmärknings-anledningen dermed, att den anmärkte åtgärden skett under Riksdagens lopp och således låge utom gränsen för detta Utskotts befattning.
Jag vill, i anledning häraf, blott påminna om 11 §:ns lydelse i AnsvarigbetsLagen för Den iG Mars f. di.
StatsRådets Ledamöter, nemligen: hvad emot StatsRådets
Protocoll intill den dag, då Riksdagen börjas, under då påstående Riksdag icke anmärkt blifver, derom må sedan vid påfölj ande Riksdagar åtal icke äga rum.
Här är således tydligen utpekadt, att granskningen af Stats-Råds-Protocollen vid hvarje Puksdag ej får sträcka sig längre, än lill Riksdagens början; och jag tror att detta är ganska visligen stadgadt.
Ty då det är förbjudet för StatsRådets Ledamöter att jemte Konungen regera, bör detta ännu mera vara förbjudet för Rikets Ständer: men jag hemställer, om det ej vore att jemte Konungen regera, om Rikets Ständer skulle äga att ställa Konungens Rådgifvare till ansvar för hvarje afslag, som de tillstyrkt på de underdåniga skrifvelser och förslag, som under Riksdagens lopp från samma Ständer blifvit till Konungen afgifne.
För att pröfva hvar rättvisan ligger, är del nödigt att opinionen lugnas och att andra opinioner än deras, som sjelfva äro parter i säken, kunna göra sig gällande, då omdömet om nyttan eller skadligheten af Konungens Rådgifvares medverkan till det Kongl. Beslutet skall fällas.
Man må för öfrigt säga hvad man vill, så tillhör det den monarchiska pricipen, att Styrelsen bar makt att äfven göra ondt, om den vill, och att Folket först efteråt kan ställa de ansvarige Rådgifvarne till rätta, så att man all 66 H. 9 + Den 16 Mars f. m. tid nödgas lemna Styrelsen någon viss tid att utföra det onda, hvartill den möjligen är sinnad, innan Folket kan fordra redo derför; åtminstone är detta min idé om saken.
Men hvad beträffar de af en värd Talare supponerade arresteringsorder och Riksdagsmäns släpande i fängelse, med mera dylikt, så får jag erinra, att vår Grundlags Stiftare varit nog försigtiga att icke i sådane fall anförtro reelamationsrätten till ConstitutionsTJtskottets bepröfvande, eller åtnöjt sig att för sådane åtgärder hålla sig till Rådgifvarne allena, utan äfven till livar och en verkställare af den gifna befallningen.
RegeringsFormens ilo § säger nemligen:
Skulle någon enskild man eller någon Corps, Militair eller Civil, eller ock någon menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med anledning af befallning (märk: med anledning af befallning), försöka alt våldföra Riksens Ständer eller deras Utskott eller någon en* skild Riksdagsman , eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant ansett som förräderi och ankomme på Riksens
Ständer att slike förbrytelser i laga ordning beifra låta.
Det är således icke blott emot contrasignenten af en sådan åtgärd, som Rikets Ständer äga rätt att anställa åtal, ulan äfven mot hvilken Civileller MilitairCorps, som verkställer åtgärden, ehvad den skett på befallning eller Den 16 Mars e. ra. i33 icke.
Jag tror att vi äro våra GrundlagsSliftare tack skyldige för denna garanti., som är vida större än alla de, sorn kunna hämtas från ConstilutionsUtskottet: och vi behöfva således icke, från fruktan för sådana våldsgerningar, som de nyssnämnde, hemta någon anledning till behof af en hittills ovanlig behandling af förevarande fråga, som är af helt vanlig beskaffenhet, och för hvilken bestämda former äro föreskrifne, som vid nästa Riksdag kunna tillämpas.
Herr von Schulzenheim David:
Då jag tog mig friheten begära ordet, var mitt ändamål, för det första, att, genom åberopande af 11 §:n i AnsvarighetsLagen för StatsRådets Ledamöter, åstadkomma ett, måhända icke öfverflödigt supplement till Friherre Rålamhs försvar för ConstitutionsUtskottets ifrågavarande Memorial; och jag vågar för min del tro, att Utskottet svårligen, utan att ådraga sig rättmätigare beskyllningar, än dem Utskottet nu fått uppbära, kunnat, vid behandlingen af närvarande anmärknings-anledning, afvika från den hittills följda praxis, genom att ingå i en pröfning, som hade varit i uppenbar Strid mot den nyssnämnde 11 §:n i AnsvarighetsLagen.
Jag har likväl under tiden blifvit så fullständigt förekommen af Herr Cederschjöld, att, jag, så väl i denna del, som i afseende på de framställde nog besynnerliga supposilionerne om våldsamheter i34 Den 16 Mars f. m. emot Rikets Ständer, m. m., ieke liar något hufvudsakligt att vidare tillägga.
Men då ConstitutionsUtskottet förklarat sig ej kunna till pröfning upptaga den väckta anmärknings-anledningen, egenteligast på den grund, att Utskottet ansett sig incompetent i afseende på liden för den anmärkte åtgärden, sä, ehuru detta skäl ensamt redan är mer än tillräckligt, torde det dock tillåtas mig att fästa uppmärksamheten derpå, att bredvid denna incompetence i afseende på tiden, gällande endast för det närvarande ConstitutionsUtskottet, finnes äfven en annan incompetence i sak, som hindrar frågans upptagande af hvilket ConstitutionsUtskott som hälst, och som är grundad på 6:te §:n i 1813 års Riksdagsbeslut, hvarigenom Colonien S:t Barthelemy undantages från Sveriges SlatsFörfattning, Administration och Drätsel.
Grundlagen uppräknar äfvenväl i 106 och 107 §§ RegeringsFormen samt 29 § Riksdagsordningen, i bestämda ordalag, den Rådgifvare-personal, som är underkastad constitutionel ansvarighet inför Rikets Ständer; men uti ingen af dessa §§, lika litet som uti Q:de §:n RegeringsFormen, der de personer äro uppräknade, som under ansvarighet äro förbundne att yttra sig till StatsRådsProtocollet, finnes Föredraganden för Colonial-ärenderne omnämnd.
Detta Embete behöfver icke ovilkorligen beklädas af någon SlatsRådels Ledamot, ulan kan af Konungen uppdragas
Den 16 Mars f. 111. 135 åt hvilken som hälst.
Föredragningen af Colonial-äi’enderne sker ej heller i SiatsRådet, ulan inför Konungen enskildt, till följd af 1812 års beslut; och io5 § RegeringsFormen, likasom 29 § 2 mom.
Riksdagsordningen, hvilka gifva ConstitutionsUtskottet rätt att äska de i StatsRådet förda Protocoll äfven i ministeriella ärender och commandomål, då de röra allmänt kända och af Utskottet uppgifna händelser, lära väl icke kunna, emot 1812 års Riksdagsbeslut, tillämpas på sådant sätt, att ConstitutionsUtskottel skulle äga att fordra de Protocoll, som utom StatsRådet blifvit förde inför Konungen enskildt öfver frågor som äro alldeles afskiljde från RiksStyrelsen i allmänhet.
Genom denna vördsamma framställning tror jag mig tillräckligen hafva ådagalagt, att ConslitutiousUtskottet omöjligen kan, i enlighet med Grundlag och RiksdagsBeslut, gifva någon slags handläggning åt en anmärknings-anledning, som är rigtad mot en Embetsman, hvilken ej är underkastad någon Constilutionel ansvarighet, och som rörer ett ämne, hvilket, enligt 1812 års RiksdagsBeslut, icke kan tillhöra Rikets Ständers pröfning.
På delta skäl, och då härtill kommer, att den väckte anmärknings-anledningen jemväl har det fel i afseende på formen, att den har tillkommit några år för bittida, anhåller jag vördsammast 0111 Herr Grefvens och LandtMai skalkens proposition, att Constitutions - 136 Den 16 Mars f. ro.
Utskottets Memorial må, såsom icke erfordrande någon åtgärd, läggas till handliugarne» Herr Crusenstolpe j Magnus Jacob:
Sällan liar någon discussion mera bekräftat sanningen af den satts, att sanningen ligger emellan två ytterligheter.
Då jag å ena sidan instämmer med Herr Cederschjöld, att granskningen, på sätt ii § i AnsvarighetsLagen stadgar, stannar med den dag då Riksdagen börjar, måste jag likväl instämma med Grefve Horn deruti, att sådan© händelser kunna inträffa, att det för ConstitutionsUtskottet blir ett åliggande att infordra Prolocollerne.
Frågan är således nu, om den förevarande anmärknings-anledningen är af den vigt, att sådant för det närvarande fordras.
För min del tror jag det icke, och tior ej eller att man förlorar något vid att låta den fördröjas i 5 år.
Med den siste Talaren tillstyrker jag således, alt Memorialet må läggas till handlingarne, helst en återremiss deraf icke innan Riksdagens slut skulle hinna besvaras.
För min del tror jag, att Ridderskapet och Adeln bör uttala en bestämd opinion öfver ifrågavarande Memorial, och jag anser af högsta vigt, att Ståndet härvid antager en annan grundsats, än den Utskottet följt, hvilken, om den gillades, skulle, bland andra denna Riksdagens märkvärdigheter, införa en ny princip för Den 16 Mars f. m.
Rikets Ständers granskningsrätt af Styrelseåtgärderne, hvilken vore i uppenbar strid mot Grundlagens anda, och vådlig för Representationens framtida kraft.
Jag kan ej fatta, huru man af 11 § Ansvarighetslagen kan komma till det resultat, man uppställt.
Ty då det i denna § heter:
Hvad emot StatsRädets
Protocoll intill den dag, då Riksdagen börjas, under då påstående Riksdag icke anmärkt bäfver, derom må sedan vid påföljande Riksdagar åtal icke äga rum; är det åtminstone för mig tydligt, att detta stadgande i Ansvarighetslagen finnes för StatsRådets ledamöters skull, och för att trygga dem för en förnyad granskning af åtgärder, som en gång blifvit godkände.
Men huru man häraf kan draga den slutsats, att stadgandet skulle befria den, som under Riksdagens lopp, så att säga, tages på bar gerning i ett brott mot Grundlagens helgd, från att genast ställas till ansvarighet, kan jag ingalunda fatta.
Mig synes jemväl Herr Cederschjölds yttrande om nödvändigheten deraf, att den ena Statsmakten får under Riksdagarne vara i oberoende och fred för den andras inflytande, innebära en aldeles oriktig åsigt, som aldrig leder till något förtroende Stalsmakterne emellan, och just derigenom gagnar hvarken Folket eller Thronell.
Tvertom, ju mer samverkan och förtroende finnes mellan Statsmakterne, ju bättre blifva Riksdagsärenderne och Regeringsärenderne hvar för sig skötte.
Jag skulle 138 Den (6 Mars f. tu. derföre snarare yrka såsom en pligt, alt Rådgifvarepersonalen, häldre än att, såsom hittills skedt, under Riksdagarne förtiga och inför Thronell undanhålla de hos Representationen rådande opinioner, samt sålunda motverka framgången af Rikets Ständers beslut, borde tillhållas att handla i mera öfverensstämmelse med de af Representationen yttrade åsigter, på det man ej så ofta, som vid denna Riksdag skedt, måtte se de vigtigaste från Representationens sida framställde förslag sönderryckta genom i hast vägrade sanctioner; och jag tror, att till och med dessa vägrade sanctioner höra ligga inom området af de församlade Ständernes anmärkningsrätt, såsom en lämplig garanti för Folkets Representanters anspråk att få något afseende fästadt vid dess yttrade åsigter och framställde önskningar.
Hvad den nu ifrågavarande saken beträffar, så tror jag att anmärkaren begått ett stort fel, då han vändt sig mot Chefen för Colonial-ärendernes departement, hvilket är skildt från Svenska Statsverket.
Men, under medgifvande att anmärkniugs-anledningen med rälta bordt riktas mot StatsMinistern för Utrikes Ärenderna, får jag dock, i anledning af hvad här blifvit yttradt, erinra, att vårt Samhällsskick, i afseende på colonien, ej kan vara så besynnerligt, att man, endast derföre alt Colonien blifvit skild från Svenska Statsverket i en tid, då den gaf vida mera inkomster än som for - Den 16 Mars f. iu. i3g drades för dess förvaltning, skulle anse Colonien helt och hållet öfverlemnad till godtycket, och icke ens så mycket sammanhängande med vår Stat, att icke Svenska Representanten alltid har en skyldighet att vaka deröfver, att Coloniens innebyggare och den till Förvaltningen hörande Embetspersonalen blifva behandlade som menniskor.
Jag tror derföre det vara orätt att vilja afhända Svenska Representationen all yttrande-rätt om coloniens angelägenheter; men jag vill icke för närvarande vidare ingå i detta ämne, utan blott hålla mig till Utskottets motiv, att en anmärkning mot åtgärder, som blifvit vidtagne under Riksdagens lopp, skulle ligga utom Utskottets granskningsområde, hvilket motivs erkännande som grundsats jag måste på det högsta bestrida.
RegeringsFormens io5 § och 39 § Riksdagsordningen ej blott tillåta, utan äfven ålägga ConstitutionsUtskoltet vid hvarje Riksdag alt äska de i StatsRådet förde Protocoll, med tillägg att äfven de Protocoll, som angå Ministeriella ärender och Corn mando mål, likaledes kunna fordras i det, som rörer allmänt kända och af Utskottet uppgifna händelser.
Och nu frågar jag, om det väl är tänkbart, att colonial-ärenderne icke innefattas i något af dessa Protocoll, eller om det'är tänkbart, att icke coloniens angelägenheter tillhöra någon af våra Styrelsegrenar.
Jag kan åtminstone ej fatta annat, än att StatsMinistern för Utrikes Ärendérna Den 16
Mars f. n». måste hafva att skaffa med coloniens alla politiska förhållanden, och Konungens Rådgifvare i oommandomål med allt, som rörer öns försvar.
Om det således är gifvit, att colonien sammanhänger med Sverige såsom Stat, ehuru den är skild från Sveriges uppbörd, kan jag ingalunda frikalla StatsMinistern för Utrikes
Ärenderna från ansvarighet för öns förvaltning, likasom jag ej kan medgifva ConstitutionsUtskottet rättighet alt afhända Rikets Ständer granskningsrätten öfver de Styrelse-åtgärder, som under deras sammanvaro blifvit vidtagne, emedan en sådan granskningsrätt måste tillkomma Ständerne och äfven i sjelfva verket utöfvas, om någon samdrägt mellan Styrelsen och Representationen någonsin skall kunna till— vägabringas.
På alla dessa skäl förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss; ty ehuru denna väg att komma till ett resultat snart blifver afbruten, i anseende till Riksdagens annalkande slut, anser jag likväl, i betraktande af det ofullständiga skick, hvari Utskottets Memorial inkommit, bättre, att Ståndet äfven på sista dagen af sin sammankomst fordrar ett nytt utlåtande af Utskottet, om det också aldrig skulle inkomma, än att Ståndet, genom hvilken annan åtgärd som hälst, som icke innefattade ett bestämdt ogillande af den princip Utskottet antagit, skulle blottställa sig för förebråelsen att hafva delat Utskottets misstag.
Ridderskapet och Adeln får åtminstone genom
Den 16 Mars f. m. en åtérrémiss tillfälle att rädda sin heder, och uttrycka sin opinion om oriktigheten af den grundsats, hvarpå Utskottet stödt sin behandling af frågan.
Jag anhåller altså om proposition på återremiss.
Jag hade ämnat att endast förena mig med Herr Cederschjöld, emedan jag gjort mig förvissad, att ämnet svårligen kan med större reda och klarhet framställas; men sedan Herr Hjerta mot ii § Ansvarighetslagen anmärkt, att den borde tolkas efter Grundlagens anda, i stället att den värde talaren så ofta tillförne yrkat på tolkning efter ordalydelsen; (ehuru jag gerna medgifver att jag äfven förut stundom hört honom åberopa Grundlagens anda; ty jag har märkt, att den värde talaren varit något ombytlig i principen för sin Grundlagstolkning, allt efter som hans enskildta åsigter för tillfället kunnat hämta stöd från andans makt eller formernas välde) — tror jag mig böra fästa uppmärksamheten på angelägenheten deraf, att Ridderskapet och Adeln uttrycker en bestämd opinion öfver den principfråga, som i Utskottets Memorial blifvit vidrörd, och för min del anser jag denna opinion, med bibehållande af Grundlagens helgd, bäst uttryckas genom bifall lill Memorialet.
ConstitulionsUtskottet har under denna Riksdag blifvit satt på hårda prof och varit klandrad t af åtskillige sins emellan oense talare; Den 16 Mars f. m. men mången torde likväl med mig erkänna, att detta Utskott med utmärkt nit skyddat Grundlagens helgd; Jag hembär ConstitutionsUtskottet min enskilda aktning för det nya prof, Utskottet i detta Memorial visat på sin omvårdnad om Grundlagens helgd, vid en Riksdag, der man så ofta velat bryta den, under föregifvande, att det skedde för frihetens hästa.
Jag tillstyrker bifall till Utskottets Memorial.
Här förekommer den besynnerligheten att discussionen blifvit utsträckt till ett föremål, som
Grundlagsenligt aldrig bör kunna blifva ämne för RiksStåndens öfverläggningar.
Jag anhåller att få uppläsa 6 § i 1812 års Riksdagsbeslut, så lydande:
Uppå derom af Kongl. Maj:t öfverlemnad Nådig Proposition håfve Vi beslutat , att den Svenska Ultramarinska besittningen ön S:t Barthelemy, lika med Hertigdömet Pomern, ej mindre än de Ultramarinska besittningar, hvilka framdeles kunna förvärfvas under Sveriges krona, skola undantagas ifrån Sveriges Statsförfattning, Administration och Drätsel, för att förvaltas efter de serskilda grunder, som antingen vid förvärfvandet deraf blifvit eller blifva lagde, eller sedermera i behörig ordning tillkommit eller tillkomma; skolandes, enligt Hans Kongl. Maj:ts Nådiga löfte, och då ett serskildt
Departement kommer att organiseras för ön S:t Darthe - Den iG Mars f. m. i43 lemys förvaltning, hvilket icke hädanefter kan komma att belasta Svenska Statsverket, vid hvarje Riksdag till Riksens Ständers kunskap komma, hvad i denna del af Styrelsen sig tilldragit, 0. s. v. — Häraf visar sig klart, att Förvaltningen af Ön S:t Barthelemy är för alltid skild, så väl från Svenska Statsverket, som från Svenska Statsförfattningen; och de hithörande ärenderne kunna således icke förekomma bland StatsRadets Handlingar, hvaraf ock följer, att ConstitutionsUtskottet ej kan infordra de deröfver förda Protocoll. Väl har Herr Hjerta sagt, att Colonial-ärenderne måste hänskjutas till de Ministeriella eller Commandomålen, men den uppläste §:n i 1812 års Riksdagsbeslut visar tydligen, att så icke är.