Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Printzensköld, Axel: Sedan Herr von Troil så fullständigt vederlagt de inkast, som blifvit framställde, får jag blott förena mig med honom, och anhålla oin proposition till bifall å BancoUtskottets forsla, välgrundade och icke vederlagde, Betänkande.
Jag anser mig skyldig tillkännagifva, att inom Utskottet skedde ett försök till jemkning mellan de olika opinionerna, medelst räntans fastställande till 5f procent; men delta misslyckades.
Jag ber för öfrigt de Herrar, som med mig anse den nuvarande räntans bibehållande vara alt drifva en allt för dålig
Discontrörelse, besinna, att vi numera icke kunna verka till något resultat.
Två Stånd hafva redan bifallit Utskottets senare Utlåtande, och det är all anledning, att BondeStåndet gör detsamma, liebst bland g reservanter mot Utskottets första Betänkande 7 voro Ledamöter af BondeStåndet.
Men om nu äfven BondeStåndet skulle tillika med Ridderskapet och Adeln bifalla räntans förhöjande, kom likväl, enligt y3 §.
Riksdagsordningen, frågan derom all förfalla, sedan 5i H. 11 162 Den 3o November f. m. två Stånd slädnät emot två.
För att således icke borttaga tiden med en onödig strid, måhända votering, som icke leder till något resultat, tror jag att vi, sorn icke vilja tillstyrka den under nuvarande förhållanden olämpliga 5 procents räntans bibehållande, bora vara tillfredsställde, alt hafva till protocollet uttryckt vår tanka.
Friherre Boye:
Ett närmare eftersinna nande för mig till den skyldighet mot mig sjelf, att undanrödja anledningen till ett misstag i andras omdöme så vida, att mart kunde finna en inconceqvens emellan min i början af Riksdagen gjorde motion och min tystnad i förevarande fråga* Jag anhåller derföre, att få föra lil! minnes, det min motion innefattade förslaget, att i alla delar upphöja Bankens ränta till 6 procent, men Ridderskapet och Adeln har redan i ett föregående Plenum bestämt räntan för lån på metalliska effecter till \ procent, och det är således ingeninconseqvens, om jag nu, sedan min motion icke vunnit afseende , säger, att jag anser jordbruket lika väl böra tillgodonjuta den låga räntan, sorn Brukspalronerne, Hans Éxcellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af BancoUtskottets hemställan i dess första Betänkande, alt räntan på nya lån i BanCoDisconten och ProvinceLåneContoi - Den 3o November f. m. 163 ren från den t Januarii i83o må blifva, likasom före 1823 års Riksdag, 6 procent för år räknadt; och att i sammanhang dermed del må Vara förbehållit, att om betydligt af lånefonderne skulle till följd deraf under de 2:ne första åren visa sig blifva outlånt, beslut af BancoDiscontDirectionen i samråd med BancoFullmägtige kan vidtagas, att för nya lån från viss dag nedsätta räntan, dock icke under 5 procent.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla BancoUtskottets, i dess senare Utlåtande, gjorde tillstyrkande, alt ordinarie räntan för lån mot borgen i BancoDisconten och ProvinceLåneContoiren må bibehållas vid 5 procent, såsom den från sista Riksdag varit.
Ja och Nej. Herr Cederschjöld:
Då men in ga ine i förevarande fråga äro så starkt delade inom detta Hus, att det tyckes vara osäkert, huru en votering kunde utfalla, skulle jag till densammas förekommande vilja framställa ett förlikningsförslag.
Sedan det nemligen blifvit upplyst, att två Stånd afgjort frågan med bifall till Utskottets senare Utlåtande, och saken derigenom är afgjord, vågar jag hemställa, om icke de värde mot5i II. 11* Den 3o November f. ra. ståndarne lill den åsigt jag delar, hvilka alltså redan vunnit i liufvudsaken, ville låta hero vid ett bifall af Ridderskapet och Adeln till Utskottets första Betänkande, på det de, som tappat hos Rikets Ständer, åtminstone kunde trösta sig med att hafva vunnit hos Ridderskapet och Adeln.
Då detta icke är någon vigtig principfråga, får jag underställa, om det vore skäl att förspilla tiden med en onyttig votering.
Herr Tham,'.
Det synes mig häst, att ju förr desto heldre afgöra saken genom votering; ty jag kan för min del ej frångå yrkandet af bifall till Utskottets senare Utlåtande.
Men jag anhåller, att till besvarande ännu få upptaga en invändning, sora förut blifvit gjord, den nemligen, att räntan borde höjas för att erhålla en större Statsinkomst.
Detta synes mig vilja säga, att man bör på de lånbehöfvande jordbrukarnes bekostnad gynna capitalisterne, som ej betala något till Staten, med undantag af den stadgade Bevillnings-procenten, hvilken de ofta veta att undandraga sig, och hvilken icke eller här lärer kunna komma i fråga, så att 6 procents
Disconlränta i sjelfva verket är högre, än den lagliga.
Jag tror att vi, oberoende af de öfrige Ståndens beslut, bora ådagalägga, alt vi ej äro bland dem, som vilja förtrycka jordbruket och förstöra näiingai ne, för att gynna capitalisterne.
Den 3o No vem lier f. m. 165 Herr Munck af Rosenschöld: Om Ridderskapet och Adeln bifaller Utskottets senare Utlåtande, äro jemväl
Utskottets premisser bifallne, hvilka slå i öfverensstämmelse med Herr Cederschjölds åsigt.
Jag vill derföre framställa ett annat förslag till förlikning mellan de olika meningarne, nemligen att Utskottets senare Utlåtande bi kalles i hela sin vidd; Herr Cedershjöld vinner då i premisserna; vi uti beslutet.
Ehuru jag anser det vara oformligt, att till hufvudfrågan återföra discussionen, sedan den en gång är slutad, och proposition blifvit framställd, utbeder jag mig likväl, då Herr Tham i detta afseende föregått mig med exempel, alt få besvara Herr Thams invändning, att 6 procent
Discontränta skulle vara högre, än den lagliga, emedan intet Bevillningsafdrag kunde äga ruin, Jag ser nemligen intet binder för Banken, att äfven medgifva sådant afdrag å Disconträntan.
Herr Printzensköld:
Jag vill endast i anledning af Herr Thams i dess sista yttrande, emot mig och andra, som våga vara af annan mening än han, gjorda aposlrophering, hemställa till honom, om Skaraborgs Läns jordbrukare funnit sig särdeles väl deraf, alt de genom den låga räntan blifvit inlockade i Disconten till belopp af flere 100,000 R:dr. ✓ i6fj ' Den 3o November f. ra.
Då Ridderskapets och Adelns beslut, huru det än må fattas, ej kan verka på saken, utan blott blifver en enskild triumph för den ena eller andra meningen, tager jag mig friheten hemställa till bägge meningarnes anhängare, huruvida de icke, till undvikande af votering, skulle vilja tillåta en compromiss, och ingå på den medelvägen, att bestämma räntan till 5| procent.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande Yoterings-proposition:
Den, som bifaller BancoUlskottets i dess första Betänkande gjorde hemställan, att räntan på nya lån i BancoDisconten och ProvinceLåneContoiren , från den i Januarii i83o blifver likasom före 1823 års
Riksdag 6 procent för år räknadt; i sammanhang hvarmed det likväl må vara förbehållit, att, om betydligt af lånefonderne skulle, till följd deraf, under de a:ne första åren, visa sig blifva outlånt, beslut af BancoDiscontDirectionen, i samråd med BancoFullmägtige, kan vidtagas, att, för nya lån från viss dag nedsätta räntan, dock icke under 5 procent, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Den 3o November f. m. 167 Vinner Nej, anses Ridderskapet peli Adeln gilla BancoUtskoltels i dess senare Utlåtande framställde tillstyrkande, alt ordinarie räntan för lån mot borgen i Banco - Disconten och ProvinceLåneContoiren må bibehållas vid fem procent, såsom den från sista Riksdag varit.
Voteringen börjades klockan ball’ lill 12 f. m., och befunnos vid voteringens slut, klockan half till 1. e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, sorn följer:
Nej — 84- I följd hvaraf, och sedan det olver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalke.il skapet och Adeln således beslutat, det ordinarie räntan, för lån mot borgen iBnncoDisconten och ProvinceLåneContoiren , borde bibehållas vid 5 procent, såsom den från sista Riksdag varit.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtM ar skalken tillkännagaf, att Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. 168 Den 3o November f. in. 2:0
Att vid Discontläns omsättning pä jemna 6 månader, må, såsom hittills, fordras en femtedels afbetalning efter ursprungliga låncapitalet, samt i förhållande derefter vid kortare omsättningstider till och med tre månader, då af betalningen följaktligen blifver en tiondedel; men alt inbetalning, till ringare än detta sistnämnde belopp, icke får äga runi, oaktadt omsättning skulle sökas för kortare tid än tre månader.
Här förekommer den besynnerlighet, att Utskottet föreslagit tvenne slags respit-tider, nemligen en för lån på 6 månader, och en annan för lån på 3 månader.
Grunden för de så kallade respit-månaderne i Banken har likväl endast varit svårigheten för låntagare i aflägsna landsorter, att verkställa remissen på en gifven dag, och ett billigt afseende derpå, att en låntagare, som råkade att förete ofullständiga handlingar, icke derföre skulle förlora sin lånerätt, utan äga tillfälle alt rätta misstaget; jag kan ej finna annat, än att samma respittid bör gälla för lånen på 6, sorn för lånen på 3 månader.
Jag anhåller således om proposition, att respit-tiden, likasom hittills, må förblifva 3 månader, utan åtskillnad emellan lån på längre och kortare tid, enär grunden för all beviljad respit ej ligger uti en längre eller kortare betalningstermin, utan endast i de omgån - Den 3o November f. m. 16g gar, som föranledas af våra besvärliga communicalioner.
Utskotlets mening har förmodligen varit, att på delta sätt söka motverka lånens omsättning på kortare tid, oell jag gör rättvisa åt Utskottets bemödande, att göra allt möjligt för återförande af ordning; men jemte det jag icke i principen kan godkänna den bär vidtagne utväg, skulle äfven olägenheter deraf uppstå i verkställigheten genom ökadt bokhålleri.
Respit-månaderne leda alldeles icke sitt upphof från någon afsigt, alt lätta correspondencen för aflägset boende låntagare, ty dertill äro anmaningsbrefven ämnade; utan respit-månaderne härleda sig ursprungligen från en välvilja bos RiksDiscontDirectionen, som på eget bevåg beviljade först dagars, och sedermera i månads respit med lånens inbetalning, intilldess vid 1818 års
Riksdag en bestämd respit-tid af 2 månader fastställdes, till följd af den tillfälliga stockning i rörelsen, sora då ägde rum.
Då nu Utskottet icke tillstyrkt, hvad sorn kanske varit riktigast, att respit-månaderne belt och hållit borde afskaffas, utan blott att respit-tiden borde inskränkas till 1 månad för lån, som äro ställde på kortare betalningstermin, än 6 månader, hvarigenom åtminstone till någon del kan förekommas det oskick, att Discontlån genom omsättning på kortare tider bibehållas vida utöfver den fastställde liden, 170 Den 3o November f. ni. tior jag, att Utskottets förslag är väl grun-, dadt, oell tillstyrker derföre bifall till senare Utlåtandet, Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedtj Gustaf: Jag hemställer till Herr Hjerta, om icke frågan rörande respit-månaderne tillhörer den tredje eller nästföljande punkten i Utskottets Utlåtande, och om icke öfverläggningen nu bör inskränka sig till andra punkten, sorn blifvit föredragen.
Det är ett fullkomligt misstag af mig begånget; och jag uppskjuter derföre att yttra mig vidare, intilldess tredje punkten förekommer, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition till bifall åf hvad BancoUtskottet i dess första Betänkande hemställt, eller att lånen, såsom hittills, ställde på högst 6 månader, må kunna, under oförminskad säkerhet för DiscontVerket, omsättas hvarje 6:le månad , mot afbetalning af en femtedel å primitiva ca pi ta let; men att i sådant afseende för nya lån, sorn från i83o års början blifva plgifne, den gi undsatts må antagas , att minst femtedelen ovilkorligen skall erläggas, äfven när omsättning sökes för borstare tid än 6 månader, Ropades Nej.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, Otti Ridderskapet och Adeln behagade gilla Den 3o November f. m.
Utskottets i dess senare Utlåtande gjorde tillstyrkande, att vid
Discontlåns omsättning på jemna 6 månader, må, såsom hittills fordras, en femtedels afbetalning efter ursprungliga låncapitalet, samt i förhållande derefter, vid kortare omsättningstider lill och med 3 månader, då afbetalningen följaktligen blifver en tiondedel; men att inbetalning, till ringare än detta sistnämnde belopp, icke må äga rum, oaktadt omsättning skulle sökas för kortare lid än 3 månader.
Bifölls, 3:o
Att tvenne så kallade respit-mänader, till omsättning efter förfallodagen, må bibehållas endast för de lån, sorn varit ställda och skola omsättas på fulla 6 månader; meri att der lån sökes eller omsättes på någon kortare tid, ej mera än en respit-månåd mä, vid framtida omsättning deraf, begagnas, Friherre Cederström:
En värd Talares, Herr Rosenblads, påstående, att respit-må» naderne leda sin uppkomst från gamla RiksDisconten, är icke riktig; ty före 1818 var det endast stadgadt, att flen, sorn verkställde omsättningen inom 8 dagar efter förfallotiden, slapp erlägga öfverränta, men. någon prescriplion för sjelfva omsättnings» rätten fanns icke, och det var först vid nyssnämnde års
Riksdag det beslutades, att Den 3o November f. m. omsättningsrätten skulle förverkas af den, hvilken icke inora tvänne månader efLer förfallodagen hade verkställt, omsätt ningen..
Deri ligger skillnaden mellan st ad g a nd erne före och efter 1818 års Riksdag.
Men att nu vidtaga någon ändring uti den respit-tid, sora hittills ägt rum, tror jag icke kunna stå tillsammans med provinsernas bestånd, och jag förenar mig derföre med Herr Hjerta deruti, att respit-månaderne må, såsom hittills, bestämmas till tvänne för alla Discontlån, ehvad de äro ställde på 3 eller 6 månaders betalningstid.
Jag anser, alt det i synnerhet är med billigt afseende på Cautionisternes ställning, sorn man icke bör inskränka respit-månaderne.
Jag finner det afven oformligt, att stadga två månaders respit-lid för lån på sex månaders betalningstermin, men endast en månad för lån på hälften kortare tid, hvilket är alldeles principlöst, och snarare borde vara tvärtom, i händelse någon skillnad mellan de olika lånen skall göras.
Men jag kan ej annat än afstyrka all sådan skillnad, dels emedan de aflägsnare provinser, hvarifrån remissernas ordentliga gång ofta uppehälles genom inträffande omständigheter, deraf skulle få olägenheter, och dels emedan BancoDisconlen säkerligen, till följd af ett sådant stadgande, skulle nödgas antaga en ny tjensteman för bokföringen, helsi hvar - Den 3o November i', m. je omsättning i böckerna upptages såsom nytt lån; ty det.
Lii Iver då nödvändigt, att vid indrifvandet af hvarje lån hålla särskildt reda på, huruvida det löper med en eller två månaders respit-lid.
Jag beklagar, att jag icke har handlingar här lill hands för att öfvertyga Friherre Cederström om sitt misstag, och rigligheten af det förhållande jag förut uppgifvit.
I afseende på Herr Hjertås senaste yttrande, får jag åter förklara, att ehuru jag finner det alltför origtigt, att bibehålla bruket, att i böckerne upptaga hvarje omsättning såsom nytt lån, kan detta likväl icke verka på den nu ifrågavarande saken; ty oberäknadt att anteckningar i böckerne alltid finnas, huru stort primitiva lånet varit, och man således utaf afbetalningarne kan sluta till den betalningstermin, hvarpå lånet blifvit stäldt, kan detta jemväl genast inhemtas af sjelfva skuldsedeln, som visar, huruvida lånet är stäldt på tre eller sex månaders betalningstid, och således löper med en eller två respitmånader.
Jag tror, att man i detta, likasom i amira fall, ej bör företaga någon ändring, som icke är af behofvet påkallad eller föranledd af gällande skäl.
För min del skulle jag, i händelse någon förändring i förevarande afse - i74 Den 3o November f. m. ende borde äga rum, anse den principen rigtigare, alt meddela dess längre respiltid, ju kortare den betalningstid är, på hvilken länet blifvit stäldt, än den motsatta princip, som Utskottet antagit; men jag förenar mig dock med Herr Hjerta deri, att ingen skillnad i respit-tiden för de olika lånen må äga rum.
I anledning af den siste värde talarens yttrande, vill jag blott erinra, att, på sätt hittills tillgått, har en låntagare, som omsatt sitt lån på kortare tid, och velat begagna respit-månaderne till fullo, kunnat behålla sitt Discontlån i 7 år, om jag rätt minnes; och jag hemställer, om icke sådane missbruk böra förekommas?
Det missbruk Herr Cederschjöld omnämnt är redan förekommit genom det beslut, som i näst föregående punkt blifvit tagit, att intet lån får omsättas på mindre än 3 månader.
Respitmånaderne blifva således inalles 20, och längsta tiden, hvarunder ett lån kan bibehållas, blifver omkring 4 är, i stället för 7.
Jag får likväl tillägga, att fruktan för detta slags missbruk är grundad mera i inbillningen; ty jag har åtminstone på länge icke funnit att någon begagnat respitmånaderne för sådant ändamål.
Herr Munck af Rosenschöld: Jag är l
Den 3o November f. m. förekommen af Herr Hjerta, och får blott tillägga, att här icke varit i fråga, huru länge ett Discontlån kan bibehållas, utan huru lång respit-tid man, med iakttagande af billighet och rättvisa, bör bevilja.
Det borde vara nog, att en del Låntagare behöfva ifrågavarande respil-månader.
IIans E.xcellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition å BancoUtskottels i dess första Betänkande afgifne hemställan, att 2:ne så kallade ReSpit-månader må bibehållas för
Låns omsättning efter förfallodagen; men att sedan denna tid förflutit, omsättning ej må tillåtas, Bifölls, Jj:o dit straffränta må, på sätt hittills skett, beräknas med 3 procent utöfver ordinarie räntan, för län, som ej, senast 14 dagar efter förfallotiden j blifvit omsatt eller inbetaldt, Herr Rosenblad:
Jag får erinra, att Utskottets i dess första Betänkande afgifne förslag till 2 procents straffränta stod i sammanhang med förslaget om ordinarie räntans upphöjande till 6 procent; men jag hemställer, om det nu mera finnes något skäl alt bestämma öfverräntan inalles till 7 procent och sålunda gynna oordentlighet i liqviderna.
Det skulle mer än hittills hindra tillgångarnes tillräcklighet.
Jag iy6
Den 3o November f. m. anhåller derföre vördsamt om proposition till bifall uf Utskottets senare Utlåtande.
Herr Munck af Rosenschöld: Herr Rosenblad har sagt, att det icke funnes någon enda anledning till öfverräntans nedsättning.
Jag vill likväl uppgifva en anledning, af det slag, som den värde talaren plägar godkänna, nemi. att ingen öfverränta tinnes antagen i något annat land.
Vi äro bos oss så vane, att se gäldbundne behandlade som brottslingar, att man icke ens dragit i betänkande att kalla den ifrågavarande öfverräntan för straffränta, och att göra DiscontDirectionerne till MoralInstituter för låntagare, utan att man besinnar, att om låntagaren sjelf har fordringar hos andra, men heldre betalar öfverränta i Disconten, än utpressar dessa fordringar hos sina gäldenärer, eller ock först vill betala de enskilte långifvare, som ingen öfverränta taga, utgör detta snarare en förtjenst, än ett straffvärdt förhållande.
Jag kan derföre icke heller godkänna, att
Disconternes öfverränta höjes vidare, än till den lagliga eller sex procent; ty de dryga lagsökningskostnaderne och förlusten af omsättnings-rätten innebära ett tillräckligt straff för dröjsmålet.
Jag skall likväl åtnöja mig, att till Protocollet hafva framställt min tanka, ulan att vidare yrka derpå eller den nedsättning, hvartill Utskottets - Den 3o November f. m. 177 tets forsta Betänkande kunde föranleda.
Dock får jag tillägga, att öfverräntan i synnerhet blifver erlagd af den mindre förmögne och 1'ordbrukande klassen, som mest får vidkännas de dryga anslag och den bevillning på synbar förmögenhet, som här blifvit beslutade, och att en hög öfverränta alltså icke står väl tillsammans med dessa beslut.
Emedlertid vill jag, som sagt är, icke yrka proposition på någon nedsättning, sedan ordinarie räntan förblifvit oförändrad.
Till svar å Herr Munck af Rosenschölds anförande, att straffränta icke finnes i något annat land, får jag hemställa till honom, om något annat land äger en så oordentlig
Discontrörelse, som vårt, med omsättningar och respitmånader.
I andra länder äro
Discontlån ställde på högst go dagars betalningstid.
Om man kunde taga för gifvet, att endast en verklig förlägenhet hindrade låntagarne från ordentlig liqvid, skulle jag förena mig med Herr Munck af Rosenschöld om nedsättning i öfverräntan; men då dessa oordentligheter ofta härröra från slarf eller illvilja hos låntagarne, tror jag det vara nyttigt, att bestämma öfverräntan till 3 procent, på satt Utskottet i dess sednare Utlåtande föreslagit, särdeles sora lilL 5i H. 1.2 178 Den 3o November f. m. gäng derigenom beredes för Disconten, alt ersätta de förluster den gör på dåliga utlåningar, hvilka Directionen äfven med den största försigtighet aldrig helt och hållit han förekomma, och hvarigenom fonden annars skulle förminskas.
Herr Hjerta: Sedan Herr Munck af Rosenschöld förklarat, alt han icke yrkar proposition å öfverräntans nedsättning, utan blott vill hafva till Protocollet antecknad sin mening, att en lindring i detta afseende bunde äga rum, synes det mig öfverflödigt att vidare orda om delta ämne.
Jag vill likväl erinra, att straffräntan icke tillkommit i ändamål alt DiscontDirectionen skulle derigenom inverka på låntagarnes moralitet, utan såsom en naturlig följd af lagarne för namncrediten.
I alla länders vexellagar finnes ock infördt, att försummad betalning åtföljes af högre ränta; ty om crediten å ena sidan är nyttig, kan den å andra sidan lätt blifva vådlig, om den icke ordentligen begagnas.
Jag tillstyrker derföre för min del bibehållande af den öfverränta, som år i8a3 bestämdes, på det man må äga något band på inbetalningens ordentliga fullgörande; och jag tror, såsom Herr Munck af Rosenschöld sjelf nyss yttrade sig, att man i detta, liksom i andra fall, bör vara belåten att qvarblifva vid livad som är, så länge icke behofvet påkallar något nytt, på det man ej må för - Den 3o November fl 17g villa allmänheten, sorn icke alltid är i tillfälle, att göra sig underrättad om de vidtagne förändringarne.
Herr Munck af Rosenschöld: Herr Rosenblad har icke kunnat bestrida, att straffränta ej finnes i något annat land; och hvad angar det Herr Hjerta anfört om vexel-lagarne, så är förhållandet dermed helt annat, än med lagarne för lån, hvarom här är fråga.
Man vill äfven genom öfverräntan bereda större tillgångar för BancoDisConteiij men emot delta skäl beböfver jag blott erinra, att öfverränlan erlägges i allmänhet af de minst förmögne.
Det mest talande skäl, för öfverräntan, säges vara, att låntagare derigenom skola tvingas till ordentlighet; men detta ändamål vinnes tillräckligt genom skyldigheten att efter respit-månadernes förlopp inbetala hela lånet
Utan otnsättningsrätt, samt äfven, och i synnerhet för mindre lån, genom lagsöknings- och ntmätningskostnaderne.
Öfverl’äntan kommer utomdess ofta mest Ombudsmannen till godo, som förskjuter omsättningssumman.
Jag vill dock icke yrka proposition på min mening, utan lalér bero vid bifall lill Utskottets senare Utlåtande, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å BancoUtskollets i dess första Betän - 5i H. 180 Den 3o November f. m. lande afgifne förslag, att straffräntan mätte beräknas med 2 procent, utöfver ordinarie-räntan, för lån, som ej, senast 14 dagar efter förfallotiden, blifvit omsalt, eller inbetaldt.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga Utskottets i dess senare Utlåtande gjorde tillstyrkande, att straff-räntan skulle, på sätt hittills skett, heräknas med 3 procent utöfver ordinarie-räntan för lån, som ej senast »4 dagar efter förfallotiden blifvit omsatt eller inbetaldt.
Att den assignerings-rättighet pä Banken, till ett belopp af högst
En million R:dr tillhopa, som under tvenne särskilda benämningar blifvit vid 1818 och i8%3 årens Riksdagar förbehållen Kongl. CommerceCollegium, får, såsom hittills, fortfara, mot beräknande af 3 procens ränta för hvad som derå, i mån af behofvet, begagnas.