Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har således in - 422 Den 30 October f. ni. geni ing emot återremiss af denna punkt, hvarigenom Ulsk. blir i tillfälle alt yttra sig öfver det nu väckta förslaget.
Jag uppträder kanske litet partisk, då Frih.
Palmstjerna redan förut yttrat sig.
Att jag å min sida skulle önskat ett annat tillstyrkande ifrån StatsUlsk., än det vi hört oss föreläsas, är temligen naturligt, emedan 3 af de personer, som skulle komma i fråga till åtnjutande af löneförbättring, tillhöra det län, hvars vård blifvit mig i nåder anförtrodd; men då jag är öfvertygad, att Konungen redan beslutat en reglering af laudtstatens lönevillkor oell jag således icke vågar hoppas att kunna erhålla något tillskott för desse tjenstemän, anser jag mig icke eller böra påyrka återremiss af denna punkt, enär troligen ej kan vinnas hvad man åsyftar.
Att landtstatens tjenstemän äro pä många ställen illa lönta, del är en allt för känd sak för att behöfva bevisas, men all genom partiel förändring få hjelp för några, tror jag knappast vara möjligt att vänta just då, när man vågar hoppas alt emotse en förändring i det hela, ehuru vissas ställning är beklagansvärd, i synnerhet i Skåne, der få af kronobetjeningen äga boställen.
Jag är väsendtligen af den mening som Frih. Palmstjerna uttalat.
Att behof af förbättrade löner, äfvensom af en allmän lönereglering för landlstaterna förefinnes, är allmänt kändt.
Jag tror ock, att svårligen torde någon brist på lönereglering så trycka allmogen som just denna.
Sådan ärjsaken sedd från den ena sidan.
Betraktar man henne från den andra; så vållas balancer och tillgrepp af otillräckliga löner.
Icke blott den enskilde, hvar i sin ort, utan ock Kronans cassör förlora således derpå, att landtstatens tjenstemän icke äro behörigen aflönade.
När man nu dertill ihågkommer, att den allmänna ordningen i Sveriges Rike väsentligen hvilar på dessa tjenstemän, de der utgöra police-myndighelerna på landet; så bör något hvar inse huru vigligt det är, att en allmän lönereglering snart företages.
Jag medgifver visserligen skäl vara för handen, att ej delvis göra denna reglering; men burn länge vi kunna fä vänta på en för hela Riket sammanhängande lönereglering, kan vara ovisst.
Säkert är emedlertid, att än i det ena än i det andra länet förekomma sådana ojemnheler, att de icke kunna lemnäs derhän i flere år, ja, icke ens i ett år.
Jag har hört omtalas exempel, att vissa landtstatstjenster komma att sakna sökande, om icke löneförbättring anslås.
Dä vore det väl godt om Ständerne, till förekommande af dylika olägenheter, ville vidtaga den åtgärd, som Frih.
Palmstjerna föreslagit, nemi. att någon summa lemnades åt Konungen att t. v. använda der behofvet oundgängligen fordrade hjelp, utan att den allmänna och ständiga löneregleringen derigenom förekommes eller rubbades.
Jag instämmer således i Frih:s önskan, alt R. o. Ad. måtte återremittera betänk., på det att Statslltsk. mätte taga saken i närmare öfvervägande.
Då en mängd motioner i detta afseende äro väckta af Riksdagsmän ifrån Rikets särskilda delar och mest af BondeSt., som eljest plägar akta sig för alt påyrka Den 30 October f. m. 423 anslag, sä måtte det bevisa, att förbättrade lönevillkor i detta hänseende äro nödvändigare än många andra.
I afseende å behnfvet af ökade löneanslag för vissa af landtstalens tjenstemän, instämmer jag så mycket hellre, som jag redan vid 1S34 års riksdag väckte särskild motion derom för krouofogdarne pä Gottland, och varit nödsakad att i häkte inmana en sådan tjensteman, fader till 9 oförsörjda harn, för bristande leverering af krononpphörden.
Huruvida sådana olyckshändelser för framtiden kunna inträffa, kan jag naturligtvis icke veta, men nog är del af högsta vigt att löne reglering och förbättringar komma i fiåga.
Partiella fall kunna uppgifvas der behofvet är störst, än för den ena och än för den andra, och detta har äfven skett; men vid den riksdagen då jag väckte fråga härom, blef jag afvisad dermed, alt en allmän lönereglering skulle komma alt äga rum, och att intilldess inga sådane frågor kunde upptagas.
Nu har ytterligare vid denna riksdag blifvit tillkännagifvet, att
Konungen täcktes taga detta ärende i öfvervägande och ernar framställa förslag derom.
Derpå tryggar jag mig fullkomligen, ehuru jag måste beklaga det olyckliga förhållande, som för närvar, med dessa tjenstemän äger rum.
Palmstjerna i afseende på frågan om återremiss och om den förändring i StatsUtsk:s betänk., att Utsk. mätte till beviljande föreslå de belopp som ungefärligen kunna erfordras, för att som arfvodeu gifvas, der Konungen pröfvar sådane behöflige; men jag skiljer mig något ifrån Frih. deruti, att jag icke anser det vara klart, att SlatsUlsk. icke bör upptaga enskilda motioner om anslag, emedan grundlagen medgifver rättighet ät representanten att derom väcka fråga, då StatsUtsk. åligger alt pröfva nyttan och behöfligheten deraf.
I afseende på ämnet, så är det klart, att en direct sammanhängande plan för bringande af landtstalens tjenstemäns löner lill likhet öfverallt inom samma grad, vore det oriktigaste mankan länka sig, emedan dessa tjenstemän icke stå i enahanda förhållanden i afseende å tjensleutöfningen och derföre icke eller hafva behof af lika löner.
Delta måtte rättas efter de olika förhållandena, hvari de befinnas och undersökningarne derom komma nog alt draga ut på liden, så alt hjelp nu bör, intilldess en definitiv lönereglering blifvit bestämd, meddelas de mest behöfvande.
Att allmogen, eller rättare motionärer af BondeSt. varit de fleste som framställt behofvet af lönetillökning, följer af sig sjelf, ty när de veta och måste veta, alt dessa personer icke hafva tillräckliga löner på stat, så är det med dem som med landsfiscaler i de norra orterna, sorn ej hafva några löner, alt de mäste födas af allmogen.
Den bristande tillgången på löneanslag, hvarigenom man har svårt att erhålla rättskaffens och redbara personer inom landtstaten, låter känna sig, dä henderne nödgas föra och skjutsa dessa tjenstemän för intet, och derföre är det ock helt naturligt, att man söker på ett rättsenligl sätt komma ifrån ett dylikt besvär. 424 Den 30 October f. m. O Hr Akerman, Fredr.:
Alla talare som yttrat sig, hafva instämt deruti, att landtstatens lägre tjenstemän icke äro aflönta på ett sätt, som öfverensstämmer med Statens fördel.
Om man i allmänhet fordrar arbete som är godt, så måste betalningen rältas derefter, och då denna fordran måtte vara desto större i frågan om sådane tjenstemän, som hafva Statens intrader örn händer, så bör man ock aflöna dem så, alt de icke ens sätlas i frestelse att för sin utkomst se med begärliga blickar på de medel de uppbära.
Jag anser mig således icke i denna del böra tillägga något vidare; men då jag finner en skiljaktighet i åsiglerna äga rum emellen de talare som yttrat sig, bestående deruti, alt någre ansett del vara tjenligt att afvakta liden; då en af Konungen lofvad organisation af alla landlstais-ljenstemäns löner kan komma i fråga, och andra åter, att denna lid icke bör afvaklas, utan i stället föreslagit, alt ett anslag borde lill Konungen öfverlemnas, för att vid särskilda pressania tillfällen, dä lönetillökningar kunna komma i fråga, vara att tillgå; sä får jag förklara, alt jag sä mycket hellre instämmer i det sednare alternativet, som jag funnit mig befogad att hos Konungen i rind. anhålla om förbättring i lönevillkoren för kronofogdar och häradsskrifvare inom det mig nådigst anförtrodda län.
Der åtnjuter en kronofogde 7(i(i r:dr 35 sk. 6 r:st. och häradsakrifvaren 369 r:dr 11 sk. 4 r:st.
Beräknar man nu, att desse tjenstemän mäste aflöna skrifvarebiträden, de många resor de årligen, utan all ersättning måste göra inom fögderiet för uppbärande af kronouppbörden och för taxeringens förrättande, hvarföre kostnaderna icke kunna blifva obetydliga, då t. ex. ett fögderi inom Wesler-Norrlands län innehåller icke mindre än 157 quadrat-mil, så tordeman finna, att icke särdeles mycket blifver öfver för alt lefva utaf.
Min åsigt är derföre, att sådana partiella behofs afhjelpande icke utan våda för det allmänna kunna, och således icke eller böra uppskjutas lill dess en allmän reglering af ifrågavar. tjenstemäns löner kan äga rum.
Skall jag bedomina tiden då denna reglering kan inträffa efter de svårigheter, som jag anser dermed vara förknippade, och som visserligen icke minskats genom det landtstatstjenstemännens sammanträde, som under sistl. sommar ägde rum, och hvarvid både billiga och obilliga pretentioner framställdes; så fruktar jag att regleringen väl kan komma alt något anstå.
Jag yrkar återremiss och instämmer för öfrigt i Frih. Palmstjernas förslag.
Om jag ägde något skäl til den öfvertygelse, att ett^tillskott, lemnadt af Ständerne till Konungens disposit., skulle i någon män försvåra eller fördröja den allmänna reglering, som
Konungen läcktes utlofva för landtstatens tjenstemän i allmänhet, så skulle jag visserligen icke vilja bidraga till ett sådant resultat; men då olyckligtvis förhållandet inom landtstaten icke är sådant, alt inom densamma tillräckliga medel finnas för det åsyftade ändamålet, eller regleringen, utan tillskottet alltid kommer alt behöfvas och det i högst betydlig mån; så ser jag ej något ondt deruti, om Ständerne skulle på förhand till Konungens dis - Den 30 Oetober f. m. 125 disposition ställa en summa, ungefärligen motsvarande beliofvet.
Då vi dessutom af de ingifna motionerne, äfvensom af vår egen erfarenhet känna att partiella behof i förevar, hänseende äro för handen, kan jag icke annat än i allo dela den åsigt, som af Frih. Palmstjerna blifvit uttalad, yrkande på anförde skäl återremiss af denna punkt.
Endast med två ord vill jag påminna Frih. Cederström, att just mitt yttrande bevisar, det jag icke förbisett
Ständernas rättighet att äfven bevilja andra anslag än de som af Konungen blifvit äskade.
Men i allmänhet tror jag, all det sällan är ändamålsenligt att bifalla några andra, och framställde derföre mitt förslag som ett undantag frän regeln.
Jag fruktar att hafva blifvit missförstådd, ty efter hvad jag af en talares yttrande kunnat fatta, förekommer det mig som skulle man trott, det jag afstyrkt såväl återremiss, som öfverlemnande af ett anslag till Konungens disposition.
Men detta har visserligen icke varit min mening: jag bar tvertom sagt, att jag önskade både återremiss och det ifrågasatta anslagets beviljande ; men då jag tillika yttrade, det jag ej vågade hoppas att sådant skulle lyckas, yrkade jag ej derpå.
Sedau jag nu hört flere talare instämma i samma önskan som jag hyser, så hoppas jag att betänk, må blifva återremilteradt, med den framställning derjemte till Utsk., att det måtte föreslå, att till Konungens disposition må ställas en summa att användas till löneförbättringar, der beliofvet sådant synnerligast påkallar.
Det är ingenstädes sådana förbättringar till högre grad behöfvas än just i det län, der jag har äran att vara landshöfding.
Hr F åhraius:
Jag har redan vid ett föreg:de tillfälle uttalat den åsigt, att löneregleringen för landlstatens tjenstemän är ett af de angelägnaste föremål för Regeringens och Ständernes uppmärksamhet.
Jag har likväl trott mig böra, i anledn. af hvad under denna discussion förekommit, fästa uppmärksamheten derpå, att Konungen redan förut vid 2:ne riksdagar under den sednast förflutna perioden, nemi. vid 1S34 och 1835 samt 1840 och 1S41 årens riksdagar, aflåtit nåd. proposir, åtföljde af fullständige förslag till en sådan lönereglering.
Vid det förra tillfället förklarade Ständerne sig vara nödsakade att uppskjuta med regleringen, i brist på tillräcklige medel, och vid det sednare slutade Ständerne med det förklarande, att de ej kunde vidtaga någon åtgärd i anledn. af den K. propos.
Man har under denna öfverläggning yttrat, att Regeringen någon gång, äfven med den största uppmärksamhet, kunde undgå att inse de verkliga behofven.
Jag förmodar, att inom representationen den säkraste och tillförlitligaste utvägen bör sökas att få kännedom om de allmänna behofven; men då Ständerne lemnat så beskaffade svar på K.
M:s propos:r i ämnet, som jag nyss hade äran anföra, så tyckes det sorn redan deruti förefunnes en ursäkt, om Konungen icke vid detta tillfälle, 54 420 Den 30 O c toli er f. m. äfven om för öfrigt omständigheterne dertill gifvit anledn., ånyo framträdde med ett förslag i samma ämne.
Emedlertid är jag naturligtvis långt ifrån att vilja motsätta mig ett sådant förslag som nu blifvit framsläldt och af de fleste talarne tillstyrkt, eller ali som provisorisk åtgärd vidtaga den utvägen alt ställa till Konungens disposition en viss summa, lill fyllande af de angelägnaste beliofven.
I det hänseendet anser jag mig böra upplysa, att för uppbringande af kronofogdars och häradsskrifvares lönevillkor, de förres till minst 800 och de sednares lill 500 ndr för hvardera, erfordrades omkring 22,000 ndr; och då, i händelse af en sådan löneförbättring, billigheten fordrade en tillökning för landträntmästare till ett minimum af 1,100 r:dr, erfordrades ytterligare 4,500 ndr, eller en summa omkring 26,500 ndr b:co.
Jag upprepar hvad jag förut haft äran anföra, att det skulle vara mig ganska kärt, om, i afvaktan af definitiv reglering, ett så beskaffadt provisoriskt regleringssätt kunde komma att äga rum; och jag vill endast i det fallet förnya det förbehåll, som jag vid det tillfället, då Hr Montgommerys motion remitterades, gjorde, att sådant icke måtte försvära den reglering, som K. M. i sin nåd. stalspropos. antydt, i afseende på indelta löners ingående till statsverket, såsom villkor för den definitiva landtstatslöneregleringen.
För min del betygar jag min fägnad deröfver, att den siste värde talaren för sin del instämt i den af mig och flere andre talare yttrade åsigt, att Konungen, genom ett anslags beviljande må sällas i tillfälle alt afhjelpa behofvet af löneförbättring för landfstalstjenstemän, der sådant icke utan våda kan uppskjutas; men då af den framställning som i sammanhang dermed följde, om den summa som vore erforderlig för att bringa kronofogdarnes lön till 800 r:dr och häradsskrifvarnés till 500 r:dr, torde kunna dragas den slutsats, alt dessa belopp skulle utgöra lämpliga löner för ifrågavar. tjenstemän, så anhåller jag att få bifoga den anmärkn. till StatsUtsk. att dessa löner äro alldeles otillräcklige.
Häradsskrifvaren skulle t. ex. få 500 r:drs lön.
Han kan under vanliga förhållanden icke påräkna mer än 200 å 300 ndr i s. k. sportler, hvadan hans hela löneinkomst skulle uppgå till 800 ndr.
Om man nu härifrån afdrager kostnaden för en, stundom för 2:ne skrifvare, hvilkas biträden han behöfver för att kunna sköta sin trägna och ansvarsfulla tjenst, och vidare omkostnaderne för de vidlyftiga resor, som han i och för tjensten mäste göra; så hemställer jag till en hvar huruvida återstoden kan vara tillräcklig för alt försäkra honom om den ekonomiska ställning, att han kan anses vara en oberoende controllant öfver Kronans intraders riktiga ingående.
Mig synes, att frågan om det lönebelopp som bör tillkomma kronofogdar och häradsskrifvare, motsvarande deras lefnadskostnad och de utgifter som de i och för sina befattningar få vidkännas, icke bör uppskjutas till dess den allmänna löneregleringen kommer i fråga.
Kunde nu vid denna riksdag ett anslag beviljas, hvarigenom kronofogdarne erhöllo 800 Den 30 October f. m. 427 r:dr, häradsskrifvarne 500 r:dr och landlräntmästarne 1,100 r:dr i lön, så vore ju redan ett stort steg taget lill afbjelpande af det tryckande lidande, hvarunder de nu sucka.
När man, som jag, haft det stora och smärtsamma obehaget att nödgas häkta lädren till en talrik familj, utan ali utsigt till utkomst, när sådane olyckor än vidare kunna förekomma, så mäste roan med allt skäl och den största glädje understödja ett förslag, hvarigenom en provisorisk åtgärd kan bli vidtagen att afhjelpa detta stora onda.
Jag tillstyrker återremiss och instämmer i de skäl, sorn blifvit anförde för beviljande af ett anslag alt ställas till Konungens disposition, till afbjelpande af den tryckande nöden bos ifrågavar. embetsman.
O Ilr Fåhreeus:
I anledn. af Hr Åkermans sednare yttrande, ber jag att få förklara, del jag roed upptagande af vissa summor för de särskilda tjenstegraderne ingalunda baft för afsigt alt föreslå, att de för framtiden dertill skulle bestämmas.
Jag upptog dem endast exempelvis, för att ådagalägga proportionsvis hvartill den erforderliga summan skulle komma att uppgå.
För öfrigt ber jag att få tillägga, att då jag icke har något att erinra mot återremiss, sådant grundar sig på den förutsättning, att statsverkets tillgångar medgifva ett sådant anslag, hvarom fråga blifvit väckt.
If. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot mom. litt. f. i 3 pnnklen af Statsölsk:s utlät, gjorde anmärkmr föranleda återremiss.
Lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomna utlåtm, betänk, och mern., nemi. frän S tats-U tskottet: N:o 41, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 8:de liufvudtitel; N:o 42, ang:de regleringen af riksstatens 9:de bufvudlitel; Lag-Utskottet: N:o 19, i anledn. af väckt fråga om dels den uppenbara kyrkopliktens afskaffande, dels ock ändring i straffet för sLöld, lörsta och andra resan; Allm.
N:o (JO, ang:de rättelse af Ulsk:s betänk.
N:o 31, i anledn. af väckt motion om ändring af lö § uti 1S36 års militiebostälisordning.
In fidem protocolli, Albert Munck. 428 Den 30 Octobcr e. m.
Onsdagen elen 30 October 1844.
Hrr Bänkmäns val-lista till återbesättande af uppkomne ledigheter bland Hrr Electorer efter: N:o 131.
Gr. De Geer lill Löfsta, Carl, „ 77.
Frih. Rehbinder, Fredrik Wilhelm, „ 119.
Adelsvärd, Johan Carl, samt „ 1222.
„ Linroth, Carl Johan Gustaf; och befunnos dertill hafva blifvit utsedda: N:o 323.
Rosenblad, Carl, „ 2120.B.
Hr Nauckhoff, Carl Johan, „ 2292. „ af Edholm, Erik, samt „ 2299- ,, von Beskow, Bernhard.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr von Hartmansdorff, Aug., i anseende till göromål inom Unionscomiteen, begärt och erhållit ledighet från sin befattning såsom ledamot i Const.Utsk. under en tid af högst 14 dagar, räknade från och med nästkommande Måndag; och anmodade II.
Ex. fördenskull Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde, lill tjenstgöring under denna ledighetstid, utse en ledamot i nämnde Utsk.
Fortsattes pröfningen af Statslltsk:s d. 26 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 39, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 6:te liufvudtitel. 4:o Gästgifvares friheter och 5:o anslaget till laga skiften i Skåne, Skaraborgs län samt pä Öland.
Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 6:o Anslaget till vägar och communicationer.
Frih. Cederström, Jacob: Bland de motioner, som i denna punkt blifvit af SlatsUlsk. afvisade, för att gå under det anslag af 8,000 r:dr, som förut blifvit, tillstyrkt alt af K.
M. användas för dylika undersökningar, är den af Rutberg väckta frågan om undersökning af väganläggning från Schangeli, Gelli vari och Ruotivari till Tysfjord i Norrige, enligt hvad här står i betänk.
Från Schangeli måste det likväl bli fråga om att anlägga en väg till Ofodenfjord, ifrån Luleå stora vatten för Ruotivari, Gellivari m. fl. malmfält till Tysfjorden, och från Nasafjället, som icke ens är nämndt, till Saltenfjord, allt i Norrige.
Då de vid Schangeli ifrågavar. kopparmalmerna och de andra malmfälten äro bland de rikhaltigaste i Europa, så vore dessa väganläggningar, om de äro verkställbara, af nästan oberäkneligt gagn för Sverige Den 30 October e. m. 429 och Norrige.
Jag skulle derföre önska, att StatsUtsk. ville föreslå en summa i tillökning öfver de 8,000 r:dr, som äro ganska otillräckliga för de ifrågavar. undersökningarne, att gemensamt användas med af Norrige lemnadt anslag, af Norrska och Svenska ingeniörer; att Utsk. derföre måtte öka anslaget med åtminstone 2 ä 3,000 r:dr.
Till denna undersökning måste såväl å Sveriges som Norriges sida kunnige ingeniör-officerare användas, för att uppgöra förslagen med dertill erforderliga afvägningar och nivellerings-cliartor; de äro icke så lätt verkställda, så att man med några hundrade r:dr, som möjligen kunde besparas af dessa 8,000 r:dr, skulle kunna åstadkomma ett sådant arbete, så mycket mindre, som af dessa medel hushyra m. m. för styrelsen i Stockholm måste afdragas.
Det är en känd sak i Bergscoll., der stuffer finnas ifrån de ifrågavar. malmfälten, att den vid Schangeli befintliga malm ger ända lill 35 proc. koppar och derutöfver, Ruolivaris, Gellivaris och Nasafjällets m. fl. malmfält dels jern dels ock andra mineralier, till rikhaltigheten kände; och då detta allt är något så ovanligt med så väl kopparmalmen som de öfriga, och malmfälten äro så stora, att om icke oöfvervinnerliga naturhinder göra det omöjligt att anlägga en 4 mils väg lill Ofodenfjord, en af mellan 5 och 6 mil från Luleå stora vatten till Tysfjorden, samt af ö mil från Nasafjället till Saltenfjord — hvilket man icke bör förmoda, då de Norrska väg-officianternas kunskaper och skicklighet i väganläggningar är genom af trycket utgifna handlingar tillräckligen vitsordade —så skulle Sverige, genom ett sådant företag, i den delen af Riket bereda tillfälle till bosättningar och underhåll för en massa af menniskor och kunna få gagn af de personer, som nu äro på correctionshusen och ligga i arbetscompagnierna här omkring hufvudstaden och åstadkomma osäkerhet rundt omkring.
Dessa menniskor skulle vid ifrågavar. grufvor kunna begagnas, utan att någonsin vara vådliga för någon, och bereda samhället en oberäknelig fördel för framtiden.
Jag anhåller om återremiss af denna punkt i betänk, och att StatsUtsk. måtte ifrån Styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader infordra de upplysningar Utsk. kan behöfva, för bestämmande af summan som kan erfordras, och derefter rätta anslagets belopp.
StatsUtsk. har icke trott sig böra från Styrelsen för väg- och vattenbyggnader begära några upplysningar i afseende på ifrågavar. af Frih.
Cederström nämnde förslag till vägs anläggande, enär StatsUtsk. varit öfvertygadt att ingen person af Styrelsen för väg- och vattenbyggnader har någon kännedom af localiteten.
Icke eller finnes någon kännedom om det stället, hvarifrån motionären sagt, att vägen borde gå.
Localen är, förmodar jag, i allmänhet lemligen okänd, såväl för Styrelsen öfver väg-och vattenbyggnader, som för sjelfva motionären.
Saken är mycket lockande framställd uti motionen, genom allmänna häntydningar på förhållandet med de rika guldeller egentliga koppargrufvor, som skulle i värde motsvara de rikaste guldgrufvor, om uppgifterna voro sanningsenliga.
Utsk. har‘ 430 Den 30 Oclobcr e. m: icke känt, att i norra hemispheren finnas koppargrnfvor, som gifva öfver i%\.
Skulle sådana existera i Ruotivari och Schangeli eller i trakten deromkring, så har StatsUtsk. föreställt sig, att K.
M. icke skall låta sådant undfalla sin uppmärksamhet och att Han, i den händelsen, och om grufvorna befunnos vara af den vigt, som nu är framstäldt, skulle begagna de medel som finnas till Regeringens disposition, för att sätta i verket, hvad som behöfdes för alt åstadkomma en ändamålsenlig bearbetning af dessa rika grufvor, samt att K. M., i händelse befintliga medel icke voro tillräckliga för ändamålet, skulle derom afgifva en nåd. propos.
Ulsk. har äfven förmodat, att om grufvorne verkligen voro af så mycket värde som man här påstått, så skulle motionären på ett tillförlitligt sätt hafva styrkt sina uppgifter om nyttan af ifrågavar. väganläggning.
Ingenting af allt detta har inträffat.
Saken är helt och hållet problematisk.
Den är för ett poetiskt sinne mycket lockande och förledande till högst intressanta föreställningar; men StatsUtsk:s sinne är mycket prosaiskt, och af detta skäl har StatsUtsk. icke eller kunnat anse sig på en enkel omotiverad begäran af motionären böra tillstyrka ifrågavar. undersökning.
Dä föröfrigt styrelser verkligen finnas för hvarje gren af administrationen, så kan i min tanka icke något ärende af den vigt, som detta skulle hafva, undfalla Styrelsen.
Och om frågan verkligen vore af så stor vigt, så skulle säkerligen lämpliga mått och steg jemväl af enskilde bolag utan Statens mellankomst komma att vidtagas, för begagnande af det fördelaktiga naturförhållandet, som skall existera vid nordpolen.
— Jag tillstyrker bifall till StatsUtsk:s betänk.
Om det endast vore en lös uppgift rör:de Schangeli kopparmalm-fälts beskaffenhet, skulle jag icke eller tillstyrka att en väg skall derifrån anläggas; men det är långt derifrån.
Vid Schangeli finnes redan ett bearbetande bolag bildadt.