Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade i det stället gamla Rotehållet blifvit bibehållet och förvandlingen skedt genoife den Vacance Spannmål, som andra Rotar gerna erlagt, så hade icke behöfts mera än blott dividera; då förrättningen, sorn nu medtagit nära ett år, till stor kostnad för Staten, kunnat på ett par månader varit afgjord.
Det är icke nog att denna och dylika händelser hafva den menliga påföljd, att de tillskynda skada och förlust åt Invånarne, utan att
Staten deraf har någon förmån; men den har den ännu vida större, att förtroendet till Regeringen försvinner, ty då man med full tillförsigt bör kunna anförtro sig till Konungens ord och loften, rhen Embetsmännen dem sedan förändra; så händer deraf alt allt hvad Konungen låtei1 sedermera framställa, om man oek inser förmå - Den 19 Januarii.
73 lien och nyttan deraf, undandrager man sig af farhåga att det skulle annorlunda kunna uttydas; det allmänna misstroendet tvingar Regenten då att bruka magten, ehuru i en Constilutionel Stat, det är Folkets kärlek och tillgifvenhet som bör göra Regerings-bördan lätt.
Herr Grefven ock LandtMarskalken hemställde, om icke, enär alla de vid Grefve Hamiltons, Axel, och Friherre Stael von Holsteins Memorial i samma ämne den 9 dennes framstäldte anmärkningar samina dag blifvit, jemte berörde Memorial, lill Stats-Utskottet remitterade, Friherre Stael von Holsteins nu uppläste Anförande äfven måtte tili Slats-Utskoltet remitteras.
Då anmärkningar vid ett Memorial framställas vid samma tillfälle Memorialet till remitterande föredrages, är det visserligen lagligt, att på sätt i frågan om Skånska Roteringen den g dennes äfven inträffade, anmärkningarne på samma gång åtfölja Memorialet till Utskottet, så framt icke någon af anmärkningarne skulle befinnas vara af olaglig beskaffenhet; men då nu händt, att anmärkningar, flere dagar efter det Memorialen blifvit remitterade, framställas i en form, som jag tror vara emot våra Grundlagar stridande; så anser jag för min del dessa anmärkningar böra närmare undersökas, innan Remiss derå meddelas, och får på denna grund anhålla; att Friherre Stael von Holsteins nyss upplästa Memorial må till nästa Plenum hvila på bordet. 74 Den 19 Januarii.
Friherre Björnstjerna j Magnus:
Då jag uti Dictamen å Skånska Roteringen anförde, att
Skåne åtnjutit en betydande förminskning af bördor, dels genom upphäfvande af 1000 mans Vargering, och dels jemförelsevis mot Rikets öfrige Provincer, derigenom att Indelte Räntorne till Cavalleri-Befälet, endast utgå efter Carl XI:s Markegång och utan förvandling, var fråga om Provincen i massa, och icke om någon serskildt Glass af Rotehållare eller Rusthållare, hvilket jag i anledning af Friherre Staels Yttrande, härmedelst till rättelse får äran anföra.
Friherre TVirsén, Gustaf Fredric:
I anledning af hvad Herr Friherre Stael von Holstein nyss anfört, torde det tillåtas mig få upplysa följande:
Hufvudgrunden för verkställigheten af Skånska Roteringen var visserligen, på sätt Herr Friherre Stael rigtigt anmärkt, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i Martil Månad
År i8i3 redan bestämd:
Också finnes Instructionen för Comitterade derifrån ingalunda afvika.
Hvad nu detta ämne angår, så enär Friherre Stael anser Vederbörande icke hafva fått tillgodonjuta det somPropositionen utfäster till vilkor för Permanancen, har jag ingenting deremot, att Riksens Ständers Utskott sättes i tillfälle noga undersöka det rätta förhållandet och derom lemna besked; på det, att all tvetydighet härutinnan må undanrödjas; och på denna grund vill jag frångå mitt förra Utlåtande, att ämnet icke ens borde Den ig Januarii.
75 kunna utgöra föremal för den Discussion härstädes.
Hvad nu åter angar undersökningarne i afseende på extra Roterings-jemkningen, till grund för Permanencen, så är det ju allenast kändt, att den af Kongl. Maj:t i Nåder tillförordnade Roterings-Commissionen utgjordes, icke blott af Embetsman, utan ock af åtskillige Provincers Possessionater samt Ledamöter, äfven af Allmogen, hvilka Ifäradsvis ombyttes, på det localkännedomen dess mindre måtte saknas.
Såsom ständige Ledamöter i Commissionen å Provincens vägnar deltogo Ilof-Marskalken Grefve Barnekow och Kammarherren Baron Trolle, hvilka Herrars aktningsvärda egenskaper böra utgöra en ytterligare borgen för detta Ärendets omsorgsfulla behandling.
Det är naturligt, att Roterings-Commisiojien måste inom sig uppgöra och bestämma vissa grunder, i afseende på Taxationcn, lill rättelse för sjelfva Rotesätlningcn:
Deribland lärer ock varit den af viss behållen Revenu af Hemmanen, att svara för en Rote; men dessa detailler innehöllos ej uti Instructionen.
Emedlertid anser jag det vara alldeles klart och osvikeligt, icke allenast att blott 2000 Rotar blifvit nu mera fastställde, utan ock att Pro v ine en fått fullt tillgodo njuta den femtedels-minskningen, sorn varit densamma lofvad, hvilket sednare bäst och säkrast torde kunna vitsordas af de Rotehållare inom Provincen, sorn erhållit icke allenast fullt en femtedelr utan i följd af 76 Den i g Januarii.
Rotejemnkningen, en än ytterligare nedsättning, som i samma mån verkat att en annan icke fått sin femtedel till fullo; bägge likväl härvid behandlade efter enahanda för dem lika gällande grunder. 2 i Friherre Stael von Holstein:
Friherre Wirsén medgifver nu, att Konungens Skrifvelse af den a3 Mars i8i3 är den hufvudgrund, hvarefter Comitterade bordt verkstäldt Roteringen; men derjemte alt
Comitterade efter egen pröfning funnit för godt derifrån afvika, samt efter alldeles motsatta grunder förfara derutinnan; att då Konungen sagt, att en hvar skulle åtnjuta lika rätt och lindring, Comitterade dock funnit skäligt, tilldela somliga mycket, andra litet, och många intet; det är således gifvit, att Comitterades förrättning är en olaglighet, då den strider emot Konungens Föreskrift och det med Landet ingångne Contract; det bör således icke kunna förmodas, att man soutenerar det en olaglighet skulle vinna laga kraft, sedan den nu mera är så lydeligen uppdagad.
Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som 49 §• i Riksdags-Ordningen stadgade, att det vore hvarje Ledamot öppet, att öfver ett redan väckt
Mål sig yttra, hvilket Yttrande borde jemte målet till samma Utskott remitteras, ansåge Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om icke de af Friherrarne Stael von Holstein, Björnstjerna och Wirsén, rörande Skånska Roteringen nyss afgifne Yttranden finge till Stats-Utskottet remitteras.
Den 19 Januarii. 77 Friherre Cederström ansåg Friherre Stael von Hollsteins ifrågavarande Anförande moje» ligen vara af den beskaffenhet, att detsamma, enligt Grundlagen, icke kunde till något Utskotts handläggande öfverlemnas; hvadan Friherre Cederström med åberopande 4g §.
Riksdagsordningen, yrkade, att frågan om Remiss af nämnde Memorial måtte till nästa Plenum hvila på bordet, då Friherre Cederström ytterligare ville utveckla de skäl, på hvilka han grundade sin öfvertygelse, att Memorialet icke borde remitteras Friherre Stael von Holstein frågade, efter hvilken §. i Grundlagen Friherre Cederström ansåg någon Remiss af Friherre Stael von Holsteins Memorial icke böra äga rum Friherre Cederström , efter 90 §. i Regerings-Formen.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, förklarade, det han för sin del icke fann något skäl till uppskof af Remiss å Friherre Stael von Holsteins Memorial.
Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att anledningen till hans förut framställde Proposition varit hämtad från den förmodan, att om de, angående Skånska Roteringen nyss afgifne Yttranden, nu genast till Stats-Utskottet remitterades, Utskottet derigenom förr skulle komma i tillfälle, att denna till Utskottet redan remitterade fråga pröfva och afgöra, samt 73 Den i g Januarii. hemställde å nyo, om icke berörde Anförande nu finge till Stats-Ulskottet remitteras; hvilket bifölls. Friherre Cederström anhöll, att emot Ridderskapets och Adelns Beslut få till Protocollet anmäla sin Reservation och Protest.
Herr von Ficandt, Daniel Vilhelm anhöll, att i anledning af Friherre Anckarsvärrls, Carl Hinric, till det förut i dag Justerade PleniProtocollet för den g dennes ingifne Memorial, angående Rikets Försvars-Verk samt förminskning af den Indeldte Armeen, få uppläsa följande:
Om å ena sidan National-högmod, äregirighet och eröfrings-lystnad oftast kunna räknas bland de orsaker, som vållat Staters missöden och försatt dem i vidtutseende omständigheter, lärer det å den andra icke kumla bestridas, att ett vanmägtigt och illa organiseradt Försvars-tillstånd, icke mindre sällan hotat Nationers Sjelfständighet och äfven beredt deras undergång, Den Stat, som blott till hälften använder de medel den äger till beredande af sitt Försvar, kan redan anses till hälften underkufvad; och det är af dessa skäl, som jag icke kan förena mig i Herr Friherre Anckarsvärds Yttrande, angående inskränkande af Rikets Försvars- och Strids-krafter, för att derigenom befrämja allmän välmåga i Landet.
Jag medger väl, att närvarande ställning och förhållande icke lemna utsigten för några återeröfringar; men om jag, utan att återkalla mindre angenäma minnen af det förflutna, vågar Den ig Januarii. 79 fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de händelser, som förberedt och tillvägabragt detta förhållande, torde de redan tillfyllest ådagalägga nödvändigheten af kraftfulla och väl inrättade Försvars-anstalter, för det Land, som önskar bibehålla dess Sjelfbestånd och Frihet, och försvara den återstod, som härsklystnaden ännu icke kunnat förtrycka och underkufva.
Om Finlands Försvar i tid varit påtänkt och uppfattadt, alla medel samt utvägar dertill behörigen öfvervägde och använde, hade säkerligen icke Rysslands Örnar blifvit planterade på de Murar, som äro frugten af mångårige mödor och stora uppoffringar, ej eller beträdt den jord, som utgjort Svea Lejons fredliga boningar.
Denna Na-, tion saknade icke enthusiasmen att försvara sin uråldriga Frihet; icke mod och ståndaktighet att motstå det Ok, som under Århundraden hotat att undertrycka den; men det felades både förutseende af Allmänna Ställningen, och ett planmässigt utförande af de åtgärder, som kunde trygga dess säkerhet, och detta Land, som vågat uppoffra allt för Försvaret af sin Sjelfständighet, föll ett Offer för en dårad och illa beräknad Politique; ett ojäfaktigt bevis att Enthousiasmen ensam, icke förmår afskudda Despotismens Ok, om den icke understödes af kraftiga ansträngningar; men att deremot sjelfva Öfvermagten icke kan fälla det mod, eller trottsa den ståndaktighet sorn ifrar för Friheten; och att således underlägsenhet i styrka, icke bör föranleda till nedslagenhet och farhåga att blifva underkufvad, hvilken tankva 8o Den ig Januarii. endast böra tillhöra slafven och uslingar, men ej ett Folk, sorn, tryggadt vid sitt Sjelfbestånd; skall äga både vilja och förmåga att det försvara.
Om jag äfven antager, att den foreslagne inskränkning i Försvaret skulle medföra särdeles stora besparingar, och öfver allt sprida allmän och enskild välmåga, vågar jag likväl framkasta den frågan:
Hvartill skulle detta välstånd och öfverflöd gagna?
Och hvilken uppmuntran skulle det väl vara, att använda flit och möda för att förkofra sig och samla förmögenhet, om, i ett försvarslöst tillstånd, man skulle skåda den rysliga utsigt, att hvarje dag af en hotande Fiende kunna hemsökas och plundras?
Och om detta icke vore att befara från det mägtigaste Grannriket, så, ehuru det uppgifves att
Dannemark ej kan anfalla Oss, frågar jag hvem som vill och kan garantera, att denna Granne, som genom vår sjelfvilliga afväpning skulle erhålla en säker öfvervigt i Stridskrafter, nu mindre än förut skulle underlåta att begagna ett önskadt tillfälle för dess inkränkningslystnad?
Om ett sådant förhållande kunde äga rum, hvilket aldrig skall inträffa, och Nationen betvifla möjligheten af ett Sjelfförsvar, vore det enligt min tanka bättre, att helt och hållet afväpna sig och med undergifvenhet afbida Ödets beslut, an att äga Armeer och Flottor försatte i den belägenhet, att deras tillvaro endast skulle tjena till att gäckas af en förmäten Fiendes öfvermod.
Den Den i g Januarii. 31 D01I framställning, att Sverige sedan Finland upphört att vara dess Förmur, utgör en lång Landssträcka, sorn öfverallt kan anfallas, och att Hulvud-Stadefis försvar är blottad t sedan Rysslands Örnar innehafva Åland, samt att å andra sidan Sveriges kringflutna och från den öfriga Verlden afskilda läge, jemte dess fattigdom och hårda Luftstreck, skall trygga det från anfall, tyckes utmärka en stridig mening, för synbar att behöfva vederläggas; men detta medgifvande, alt vårt läge redan gifver oss trygghet för Öfvermagten, skall Öfvertyga och försäkra oss, att våra bemödanden icke skola blifva frugllösa, samt lifva det Naliönalmod som för Frihetens försvar alldrig skall slockna i Svenska bröst, förrän sista blodsdroppan blifvit utgjuten. — Herr 0101?.
Fieandl begärde, att dess Anförande måtte till StatsUtskottet, dit Friherre Anckarsvards Memorial redan blifvit förvisadt, remitteras.
Herr StjernschantZj Johan Ahraliamj anförde skrifteligen:
Med anledning af de Yttranden jag i Plenum af den g dennes bordt, rörande Försvarsmedlens förminskande, och de skäl, hvarpå man bygdt sina påståenden; vågar jag äfven yttra min mening, sorn ej skall rubba andras eller ledas af andra driffjädrar, än de begrepp jag gör mig om det rätta och sanna.
Prot. II. B. 1 Afd. 11, 12. 82 Den 19 JanuariL Ått mäta oss med vår starkaste Granne,, är visserligen ej min tanka, vi böra eftersträfva; ty dertill äro våra medel för små, om också armar funnos; men att sätta oss på den punct, att vi kunna försvara våra Rättigheter, vår sjelfständighet och ej helt och hållit försvinna ur allmänna uppmärksamheten, tror jag vara bland våra heligaste pligter, så framt vi ej önska, alt vid första påhälsning se oss underkufvade och bli ett rof för Eröfrings-passionen.
Om vi lemna oss uti ett ulblottadt Försvars-tillstånd, kunde möjligtvis begäret man ägt, att få Hamnar uti östersjön, sträcka sig till Nordsjön, ty Inkränknings-systemer hafva ännu aldrig haft andra gränsor, än dem, starka Coalisalioner föreskrifvit; och delar jag med Grefve Löwenhjelm fullkomligt den lankan, att om vi ej äro Considei erade bland andra Magter, vill ingen vara med oss i Förbund, ulan alla anse våra Alliancer, såsom ej svarande mot ändamålet.
Om vi uti en sådan belägenhet blefvo eröfrade, böra vi ej skylla vår Styrelse derföre; ty vi hafva ju då sjelfva smidt de bojor Förtryckaren oss pålägger.
Alt Sverige nu innehar ett inskränkt rum bland Europas Magter, kan jag aldrig finna — tvärtom!
Det har i senare tider stigit och vunnit i politisk fasthet.
En framtid lär nog visa och öfvertyga oss, att vår nu ägande politiska ställning ej är oss onyttig och att förkasta — Skänkom en blick åt den ställning Sverige ägde vid Fredens slut 1809, då Ryska Örnen hotade att krossa Svenska Lejonet; jemnför den Den 19 Januarii. 83 med nu varande; så tror jag ej vi hafva skäl att klandra vår politiska verksamhet, och liksom kasta en skugga pä den rigtning, den i senare tider erhållit.
Meilda en förändrad ställning fordrar ett förändradt skick i försvaret — då man begär ett billigt tillskott, för att genom dess förbättrande öka vår säkerhet, söker man gerna att under mantelen af vår uselhet föda känslan för förstoringen af våra Stridskrafter och kasta skulden på Försvaret, såsom det, hvilket uppslukar våra Resourcer och är det tärande fröet till vår bedrofliga Financiella Ställning —Ej tror jag de medel man i senare tider uppoffrat för våra Stridskrafter, satt oss uti bekymmerfull tider:
— Ej tror jag, att några förmätna planer eller högmodet att vilja mäta sig med andra, varit driffjädrar till vår Penninge-brist och det åklagade eländet; utan mer fordna misstag uti Krig, förda mot då varande Politiska Systemer:
En öfverdrifven Luxe förenad med orimeliga Speculationer af alia slag, och lättheten att få låna Penningar på flera håll; har efter min tanka dertill varit mera vållande, samt ofta förvandladt hushållaren till slösarens första son och käraste gunstling.
Att ju mer man minskar sina Försvarsanstalter, ju mer är det lätthet för en Fiende att intränga och verkställa sina Planer; ärettAxiome af den största klarhet, äfven som det, att ju bättre Försvaret är organiseradt, jemnfördt med Landets beskaffenhet oehResourcer, ju svårare blir det för den anfallande att fullfölja sina afsigter.
— Det är således den punct, emel - 34 Den 19 Januarii. lan ens egna Stridskrafter och Fiendens, förenadt med ändamålen, man skall söka, som sätter en i det tillstånd, att alla försök af den Angripande, om ej för ögonblicket frugtlösa, möta sådana svårigheter, så han ser sig vid sina Planers fullföljande göra merå förlust än vinst; och troligen lär en klok Fiende då upphöra med sinå företag, ty eljest handlade han högst oförståndigt för sitt egit Land.
— Till denna puncts finnande, Mine Herrar! behöfves mera kunskap och erfarenhet både i Politiskt och Tactiskt afseende, än jag och kanske mången annan äger, utan tror jag, för mindel, det vore klokast, öfverlemna dylika forskningar till den, som äger både rättighet och förmåga dertill.
Jag kan aldrig inse möjligheten af vårt Försvars minskande, med bibehållandet af möjeligheten att försvara oss; ty om något Vapen behöfde minskas eller reorganiseras bör deremot ett annat ökas, om Debet och Credit skall slå ihop, men ej minskning i Massan göras.
— Att föra Recruter i elden mot stridbara och öfvadeTroupper, har i evinnerliga tider medfört mera förlust än vinst, mycken kostnad utan någon nytta i längden, om ock man antagit lika Snille hos de Commenderade. — Jag beklagar elen Befälhafvare, som kommer i en sådan erise,, men unnar gerna agremententen att strida med oexercerade Soldater, åt den, som äger så mycket förtroende för deras användbarhet.
Dannemark ej kan anfalla oss, tror jag vara felaktigt tänkt; ty erfarenheten har ju visat oss, att då vi varit anfallne af andra, de all - Den 19 Januarii. 85 tid väpnat sig; således behöfver Gränsen mot dem ej lemnäs uti ett Försvarslöst tillstånd, vid skeende Fredsbrott, och huruvida Europas Magter skulle tillåta oss några eröfringar, är svårt att säga, ty det är ett Politiskt
Mål utöfver min och många andras fattning.
Ingen bör hellre se oss förminska vårt Försvar än våra Grannar, och mera glädja sig öfver den Esprit hos oss, att vi hafva ett så förträffligt läge, så vårt Land bör vara utan allt slags Intresse för andra Magter, att vi anse oss för svaga göra något motstånd.
Vi böra således ej oroas:
— Låt den ton bli i jemn tillväxt, hoppas jag vi ej länge skola få skörda Fredens lugn utan Krigets bloss bli tändt; och de Åkerfält man odlar, de Näringar man sköter, de Ilandelsspeculationer man uppgör, de Finan* cielia förmåner man vinner, då Fiendtliga Armeer rusa in i Landet och sköfla detsamma, lära lätt vara beräknade.
Måtte ! aldrig derföre, uti något Svenskt bröst, vare i Tiggarens Koja eller i Palatsen, den känsla om vår svag- 1 het födas, att vi ej äro i stånd försvara vår Frihet, vår Sjelfständighet.— Nej! begreppen om våra egna Krafter, förenadt med begäret alt segra öfver dem, som vilja förtrycka oss, skola göra Fiendens företag, om ej alltid frugtlösa , dock mycket dyrköpta.
För öfrigt får jag äran tillägga, attingen hellre än jag skall med varm känsla, se en Försvarsplan uppgjord af någon, der man med mindre kostnad och med mindre krafter, kan 86 Den if) Januarii. åstadkomma större verkan, än den vi af våra ägande bör kunna hoppas.
— Denne man! skall säkerligen bli, för den nytta han gör sitt Fosterland, evigt belönt med Nationens tacksamhet och dess förtjenster aldrig försvinna ur så väl Statsmannens, som uslingens minnen.
Herr Stjernschantz anhöll, att dess Anförande måtte till StatsIJtskottet remitteras.
Friherre Koskullj Gustaf Adolph> uppläste följande:
Uti den med anledning förmodade och lyckliga öfvertygelse, att alla mina Kamerater, uti den redan, sorn mig synes nog lilla Ammen, med mig dela samma tänkesätt, har jag ej kunnat emotstå begäret; måhända äfven skyldigheten, att förklara min hilliga och rättvisa förtrytelse öfver de meningar jag nyligen har hört yttras, Måtte aldrig mina Landsmän komma att dela dessa, för den rätta Frihetsvännen så litet tröstande öfvertygelse!’; det vöre visserligen ej då långt borta med vår Politiska Tillvarelses Begrafningsdag, till hvilken jag uti sådant fall tror att vi vidare kunna spara oss mödan att bjuda de Främmande, Hvad Armeen angår, tror jag, att den ej fruktar någon af sina Grannar, och ej bygger öfvertygelsen om omöjlighet af sitt Lands försvar, på öfverdrifna jemnförelser af en egen svaghet och andras öfvermagt.
Den skall utan tvifvel veta, när så kan komma att påfordras, Den 19 Januarii. 87 livad den är skyldig sig sjelf, sitt Land och den Hjelte, som ännu aldrig räknade sina Fiender, och som i behofvets stund för den sanna Frihetens sak skall finna nog Vänner till den Scandinaviska Sjelfständighetens försvar, för hvilket ändamål och heliga skyldighet jag tror oss alla med glädje vilja uppoffra lif och blod.
Anmärkningsvis ocb uti allmänhet får jag nämna och torde det vara mig tillåtet att tro, det en verkelig öfvertygelse, om omöjligheten af vårt Sjelfförsvar, svårligen lärer stå att förena med en sann och upprigtig Fosterlandskärlek, äfvensom att man visserligen hos Personer med känsla för oberoende, och förtroende till egna krafter, ej bordt vänta sig alldeles motsatta tankar i frågan om det helas tillvarelse och försvar, Grefve Cronstedt^ ClaeSj anförde skrifteligen:
Med anledning af Herr Grefve Löwenlijelms och Friherre Anckarsvärds hållna Tal, antingen ingen, eller en betydlig
Indragning uti våra försvarsanstalter voro gagneliga och borde äga rum, får jag anålla om Ridöerskapets och Adelns uppmärksamhet, på vårt uråldriga, då varande enda Vapen,, på vårt alltid i nöden befundna rätta försvar:
Våra SjöVapen.
Man beliöfver ej mer än kasta ögat på den Geographiska Chartan öfver Scandinavien, för att icke finna att vårt hufvudsakligaste Sjelfbestånd och Försvar, måste ligga uti dessa vid - 83 Den 19 Januarii. sträckta kusters fredande — och således uti ett kraftigt SjöVapén.
Man må betrakta våra förelag både Offensiva och Dcffensiva, det ena ofta blifvande en följd af det andra, oell denna sanning skall alltid vara grundad.
Sverige nästan en Ö, utan detta Vapen, må bekläda och rusta sin Nationalbeväring, och den skall ej förmå hindra Fiendens härjningar, Kusternes förstörande och sluteligen Landets fegengjorda ursugning och undergång.
Uti en sådan Stat måste det vara ett samband emellan Vapnen, så alt LandlArmeen har stöd och biträde af Sjömagien.
Till dessa Sanningars bevisande vill jag ej uppehålla tiden med att upprepa den mängd tillfällen, som dertill kunna ge anledning utur äldre timade händelse?, men blott taga exempel från 1808 och 1809 årens olyckliga Krig, som varit under våra egna ögons skärskådande.
Jagfrågar:
Hvad hade Sverige varit dessa år, utan dess Flottor?
Elt rof för Ryska, Franska och Danska Armeer.
Hvad hoppades man ej efter det förvånande och väl utförda Företaget med den rigtigt sammansatta Sjöstyrka, vid Expeditionen till Norrbotten, som, hvad dess utförande angeck, alldrig kunde gå bättre — och manne' dessa stora händelser äfvensom Ryska då varande Armeen hämmade SjöledsCommunication, genom Rysslands Fartyg, ej öfvertygar om nyttan och oumbärligheten af Flottor för Sverige.
Jag skulle tro fullkomligen; jag behöfvcr ej upprepa hvad detta Vapen bidragit till HandelsFloltors Convojerande, Sundets försvar liela Vintrar öfver, ,Armeens snabba
Transporter från ett ställe till ett annat Ben i g Januarii. 89 inora Riket och sednast lill och från Tyskland, kanske största bidraget lill Imponerandet på Norriges förening, för att icke villja fästa uppmärksamheten endast på detta Vapens bidrag till våra nuvarande Politiska förhållanden.
Så länge ej Sverige var kringflutet var alldrig någon principe fattad, om Sjöförsvarets verkeliga behof, och ifrån dessa vacklande begrepp och orsaken att detta Vapen alldrig varit i det tillstånd det bort vara, och bärflyter derifrån dess närvarande verkeliga svaga tillvarelse!
Ingen tvifvel bör vara, att denna principe icke är förändrad — det beror endast att gifva den rätta rigtningen åt Sjöförsvars-verkets beståndsdelar.
Jag menar, att visa, uti hvilka slags Vapen, vårt Sjöförsvar bör äga sin styrka.