Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är hwarken Rust - eller Rotebällare; Jag har ingen anledning til hämd öfwer nägon, ej heller riägon, som jag i den wägen skulle kunna wända mig emot, och dä jag är til de är kommen at under sökt stillhet jag föresatt nyg tolamodigt afbida min utgäng ur tiden, alla specutationer för framtiden uphöra at blifwa Rusteller Rotehällare, sä betages äfwen alla anledningar til obehörige misttankar, som ffulle et eget intereste styrt detta mitt anmälande.
Jag har säledes af ren Patriotisme anfört detta, grundadt pä sakens sanna förhällande, utan at wela förfördela nägon, och om intet allt hwad här blifwit anfört är lämpeligt til hwarje särskild Landsort, sä lärer dock hwar ock en Rusteller Rotehällare ärkänna, at en ock annan omständighet honom drabbat, och at i det hela, sörballandet är sädant som upgifwit medlen til nödig rättelse utan fördom, efter min bästa öfwer - Den 9 ÄuZuftk.
SN' svcrtpgelfe och fattnings begrepp.
Egenkärleken räder hos alla menniffor, men jag wägar försäkra : at den ingalunda sträcker stg sä längt at jag tror mig hafwa påfunnit den bästa botemedelen emot det i fräga warande onda, och således anmodar och upmanar jagen ochhwar, som ömmar för Mcdbröders bästa, at föreflä nägot bättre, innom mig glad och förnöjd dä säkrare och bättre utwagar kunna förestås, allenast ändamälet minnes, som är at til en betpdelig del lätta Rust - och Rotehällares, de der utgöra de flesta skattdragande Jordbrukare, drpga b.ördor medelst befriande ifrän onödige och Staten intet bätande utgifter och bidraga bertil at de mätte sättas uti tilständ at utgöra de utskplder, som en owis Regering och deraf stg härledande krig äbragt Riket.
Huruwida detta blott är et Regerings-ärende får jag underställa Högwälborne Herr Grefwen och Landtmarskalkcns samt Högloft.
Nidderffapet och Adelns bepröfwande, men four det ingalunda kan bestridas, at det ju icke innefattar et sädant ämne, som hos Riksens Högloft.
Ständer kan wäckas sä fär jag wördsammcligcn anhälla derom at detta Memorial warder remitteradt til Oeconomie - och BeswärsUtstottet, med anmodan at bcmälte Utskott mätte afgifwa sit Betänkande til Riksens Högloft.
Ständers Plena, samt at jämte Protocolls-Utdrag detta ordagrant genast mä med de öfrige Riks-Ständen communiceras.
Re. 8k3 Den 9 Augusti.
Remitterades til Allmänna Beswärs- och Oeeonomie Utstottet, men skulle Friherre kuncx. sjelf besörja onr communicationen med de öfrige Ständen.
Ridderstapct och Adeln ätstildeS klockan ä lil 9.
In sillem kiOtOcolli, 6.
Lilverstol^L.
Frcdagm Len n Augusti. klcmnm klockan ^ 10 förmiddagen.
Justerades klem Protoccllet för den 9 Augusti.
Uplästes et af Herr sifversparre, ^rou Issac, inlemnadt Memorial, sä lydandep ' Wördsamt Memorial!
Dä Swensta Folket n ed stäl kan anst kör en af de nya Grundlagarnes wäsendtligaste förmaner at pä et mera bestämdt sätt än någonsin förut, hafwa sätt den Lagstiftande och Lagskipande magtens rättigheter afgjorde och Gränsen för bwarderas befattning pä et tydeligt sätt utstakad, sä widt defta ämnen uti sjelfwa Regeringsformen bordt och kunnat uptagas; blir det nu mera af största angelägenhet at i samman - Den il Augnst^. zllg Hang härmed gifwa ät de särstildtc delarne af Samhällsförfattningen en rigtnina, som har til synpunct det stora ändamälet öfwerensstämmelse och et bestämt förhållande uti alla Styrelsens grenar.
Det lärer icke kunna undfalla Riksens Höglofl.
Ständers upmärksambet, huru litet detta ändamäl stär at winnås, sä länge olämveliga och mot nu gällande Regerings-Lagar rakt stridande Författningars fvrmeliga uphäfwande icke undanröjt alla twetydigbeter, som eljest sä lätt kunna förwilla Domare och andre Ämbetsmän i utöfningen af deras sysilor, och sä länge owisihet räder i afseende pä behandlings-sättet som bör följas, dä fräga är at stadga nya eller förändra och uphänva förut gällande Författningar.
At i bäda besia hänseenden för det närwarande tarfwas rättelse, blifwer ej smärt at wisa.
Flere Författningar gifwas, bwilkas innehäll är alldeles oförenligt med wära Grundlagars bäde esprit och ordalydelse Jag will blott exempelivis anföra: Kongl.
Förklaringen af den 2Z Mars i. 07, som betager enstyldte parter at sjelfwe af Domare fordra answar och uprättelse för genom Ämbets fel tilstyndad stada : Kongl^ Förordningen, den 26 Januarii >M2, som förbin, der med Adelstav et wilkor, nästan härdare än det strängaste Kloster löfte: Wära TryckfribetsLagar mä ej anföras, emedan de förmodligen alla blifwa upbäfne genom den Förordning i detta ämne, hwilken, säsom hörande til Grundlagen, wid dennä Riksdag kommer at utfärdas.
De ofwannämnde
Författningarne äro icke de enda af sä ögonskenligen emot Regerings-sättet stridande beskaffenhet:
Men betänkligare än det - 870 Den i r Augusti. ta förefaller onekligen den wigtiga omständigheten at wi alldeles sakne ct päliteligu rättesnöre för urstiljandet af Le ämnen som tvid Niksdagarne böra behandlas: säsom Lagfrägor efter Regeringsformens 8?
§. eller säsom hwad man kallar Oeconomie-mäl efter den 29 Z- Owisiheten härutinnan är högst menlig för det samband af enighet och förtroende, som til befrämjande af allmänt wäl är sä nödwändigt emellan den Lagstiftande och Lagskipande Magten.
Osäkerheten foder stiljagtitza begrepp, och i sakens natur ligger, at dejsa lätteligen alstra stiljagtiga tänkesätt och söndring emellan Konung och Ständer wid medlen til ernående af et godt ändamäl, hwilkel bada, det oagtadt, med lika uprigtighet kunna söka.
At undanrödja möjligheter för säLane olyckshändelser är fördenskull af yttersta wigt:
Detta kan sse endast derigenom, atofwanberörde twifwelsmäl häfwas; Och ehuru Regeringsformen, i hwilken detailler af nysinämnde egenskap icke lämpeligen kunnat innefattas, uttryckeligen genom 37 §. föressrifwcr, at stiftande , förändring och uphafwande af Civil - Criminal - och Kyrko - Lag ssola behandlas som Lagfrägor, samt i §. utstakar, huru med Lagar och Författningar, som angä Rikets Allmänna Husbällning och som grunderna för Allmänna Inrättningar röra, förhällas bör; äterstar dock härrvid at bestämma ätssilnaden emellan besia bada siags Lagar:
Men denna ätssilnad är icke sä lätt at finna, som det wid första päseendet torde synas.
Gansta naturligt framställer sig:
Len tankan, at Sweriges Rikes Lag, med alla förklaringar och förändringar deraf, mäste endast innefatta ämnen, hwilka säsom Lag-frägor höra handteras.
Hwad Giftermäls, Ärfda, Jorda, Den ii Augusti. 871 La, Misigärnings, Straff, UtsökningS- och Rät. tegängs Balkarne beträffar, säsom de der egenteligen angä Medborgares säkerhet, til personer och egendom, lärer wäl detta wära utom allt twifwelsmäl:
Men uti Byggninga och HandelsBalkarne, hafwa influtit särffildte Reglementarista Författningar, som äro helt och hällit af Veconomist beffaffenhet.
Deremot innehälla siere ställen äfwen uti besia Balkar, i synnerhet Handels-Balken, stadgande» som icke utan förtydning, annorledes än med Lagstiftande Magtens samtycke kunna ändras eller- uphäfwas.
Härwid bör jemrväl anmärkas, at bäve Oecono. mista förstritter i Lagen och mängfalldiga andra Författningar ålägga flerestädes
Böter och answar af sädan betydenhet, at Medborgares Hela wälfärd och säkerhet ti!
Lif, ära och gods ofta deraf bero.
At dylike Lagar stulle ensamt ankomma pä den Lagstiftande Masten, kan wäl alldriq instämma med ensund Lagstiftning, följaqteligen icke eller wara Grundlagens mening.
En Åtskilnad mäste wara emellan det blott reglementarista uti en economist Författning, samt det som älägger swärare answar och straff
Det förra kan höra til Laqstipande Magtens försorg ensamt, det sednare icke utan öfwerläggning och samtycke af Lagstiftaren.
Dennes i Grundlagen stadgade medwerkan til förevarande af hwarje Medborgares personliga säkerhet och egendomsrätt, wore eljest blott et bländwerk och friheten et tomt ord utan mening.
Den i Februari e. m. 301 Frill.
Då upskofsförslagets uphofsinan numera utvecklat sin tanke derhän, att It. o. Ad. icke skall likasom tacite och ovilkorligen följa PresteSt:t i spåren, utan han fastmera tillika upgifvit, att inom samma Högvördiga
Stånd många sinsemellan skiljaktiga meningar sig redan yppat, ooh hans åsyftan är, att lt. o. Ad. af dessa mångahanda åsigter och förslag, äfvensom af de hos oss sjelfve möjligen sig yppande, slutligen kunde välja det ändamålsenligaste, så och då en annan ledamot, i de mest ömmande ordalag, bevekligen anropat R. o.
Ad. att bevilja något upskof för denna vigtiga frågas behandling, må jag beredvilligt afstå från mitt yrkande om afslag å dröjsmålet, men bibehåller dock inom mig de betänkligheter emot upskofvet. dem jag nyss haft äran anföra.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter propos. å bifall till Hr Carlheim-Gyllenskjölds förslag, att behandlingen af sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ts Betänk.
N:o 1, i anledn. af K.
Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till 2:ne årgångar nya predikotexter och till ny kyrkohandbok, skulle upskjutas intilldess underrättelse om Högv.
PresteSbts derom fattade beslut ankommit, och sedan härtill svarats många ja, jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo sammansatta Lag- samt Allm.
Utsk:ts den 28 sisth Januari ooh 1 dennes bordlagde Betänk.
N:o 2, i anledning af väckta förslag, att den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter skriftermålet före den allmänna Gudstjensten utdelas.
I allmänhet tror jag att en hög och sann tanke gjort sig gällande i den gamla Kyrkolagen, då den fäster den H.
Nattvardens begående såsom en integrerande beståndsdel vid den allmänna gudstjensten.
Så har äfven detta sakrament betraktats allt ifrån Kristendomens äldsta tider, och högligen vöre att beklaga, om det någonsin annorledes betraktades.
Jag förstår derföre icke orsaken till det förslag, som Utsk:t här upgjort.
Såsom alldeles gifvet måste man antaga att, i fall det blefve lag att den H.
Nattvarden skulle administreras genast efter skriftermålet, så måste just denna närmare och innerligare förening mellan gudstjensten och denna heliga akt helt och hållet uphöra, och dermed skulle äfven uphöra mer än hvad man nu skulle tro eller in ser, ty Nattvarden skulle förlora betydelse af nådemedel och blifva en blott vacker akt, som af vanan eller andra underordnade orsaker blefve iakttagen.
Afser man med detta lagförslag endast vissa undantag, såsom för ålderstigna och sjukliga, så skulle jag för min del anse en skrifvelse till K.
M:t alldeles öfverflödig, ty gällande lag medgifver redan sådant, och häfden har redan bildat undantagslagar.
Må vi nöja oss med dem.
Så t. ex. i hufvudstadens församlingar hålles, till följd af församlingarnes eget beslut, skriftermål hvarannan Ijör - 30» Deli i Kebrnari e. m. dag och hvarannan Söndag.
Då skriftermål hvarannan Lördag eger rum, år den sjuklige och ålderstigne alldeles oförhindrad, att, när han ej kan öfvervara en hel högmessa, omedelbart efter skriftermålet begå den H.
Nattvarden; och jag går så långt, att jag tror t. o. m. att man i visst fall skulle kunna tilltala en prest, som förnekade någon att genast efter skriftermålet begå den Hel.
Nattvarden.
Gå vi till andra stift inom vårt fädernesland, så tror jag mig med visshet veta, att man der omedelbart efter skriftermålet utdelar H. Hel.
Nattvard; jag menar Lunds och Götheborgs stift, der det lärer blifvit af behofvet påkalladt, i följd dels af den dupplicering, som eger rum inom församlingarne, dels af andra svårigheter.
Då jag nu anser att denna praxis ej bör få göra sig gällande annat än vid högst sällsynta fall, men tror att en lag, som denna, skulle verka uplösande, så förstår jag icke, hvarföre R.
St. nu skulle besvära K.
M. att framlägga ett lagförslag, som är icke allenast onödigt, utan äfven ledande till missbruk.
På grund häraf får jag för min del yrka afslag å det för handen varande Betänk:t.
Orsaken, hvarföre man önskar deona förändring, är, såsom den siste värde talaren yttrat, förmodligen den, att behofvet var så trängande att i det fället modifiera hvad Kyrkolagen innefattar; äfvensom missbruk på åtskilliga ställen inrotat sig.
Jag lör min del anser att det ej kan vara öfverensstämmande med god ordning, att en så högtidlig akt, som den ifrågavide, skall ske i strid med lagens föreskrifter.
I följd deraf kan jag ej annat än understödja förslaget; dock skulle jag, innan jag vidare yttrar mig, önska få veta, huruvida till R. o. Ad. ankommit något Prot.Utdrag med underrättelse om hvad de andra Stånden beslutat.
Efter det undertecknad i anledn. häraf uplyst, att någon underrättelse om Preste- och BorgareStåndens beslut uti förev:de fråga ännu icke ankommit, men att BondeStåndet, enligt erhållet Prot.- Utdrag, återremitterat Utsk:ts Betänk., upropades ånyo och yttrade sig Hr v. Koch: R. o. Ad. har inhemtat att BondeSt. återremitterat frågan ; på enskild väg har jag också hört att BorgareSt. behandlat ämnet, men PresteSt. ej; och att BorgareSt., i ungefärlig öfverensstämmelse med hvad som yttrades i BondeSt. och som der foranledt återreraiss, fattat beslut, hvarigenom det skulle tillåtas en sådan förändring i afs. på tiden för Nattvardens begående, som här föreslagits, när Pastor och församling derom vore ense, utan att någon hemställan till Domkapitlet, som i Betänk, föreslås, borde ega rum.
I följd af hvad jag nämnt, hemställer jag, om ej R. o. Ad. skulle tillåta att Betänk, blifver återremitteradt, på det att Utsk. måtte få tillfälle att taga i betraktande, hvad som här äng. denna
Den 4 Febrnnri e. m. sak blifvit yttradt.
För min del skulle jag önska, att vi finge en lag, som tillät Pastor oell församling, att, efter ömsesidigt medgifvande, vidtaga denna förändring, hvars bedömande jag ingalunda kan finna nödigt hänskjuta till
Domkapitlet; ty detta kan ej gerna göra något annat än sanktionera, livad församlingen i detta fall önskar.
Jag anhåller om propos. å återremiss.
En talare har yttrat, att den Hel.
Nattvarden temligen allmänt utdelas omedelbart efter skriftermålet och före predikan.
Detta är likväl absolut stridande mot Kyrkolagens föreskrift; ty der står att Nattvarden efter predikan skall utdelas; och om på ett eller annat ställe ett motsatt förhållande egt rum, har det föranledt anmärkningar vid Biskopsvisitationer, hvarefter denna sed blifvit ändrad.
Således kan jag ej finna, att det är öfverflödigt, utan tvertom högst nödvändigt, att en författning, som närmare bestämmer denna sak, förefinnes, så vida man är ense med den värde talaren i halis åsigt att Nattvarden äfven må utdelas före predikan.
Jag skulle således tro att han, roed den åsigt han förfäktar, långt ifrån att motsätta sig förslaget, tvertom borde till styrka detsamma.
Hvad beträffar den värde talarens yrkande på återremiss, på det att Utsk. måtte taga i betraktande den mening, som gjort sig gällande i BorgareSt:s förslag och hvilken dessutom ligger till grund för BondeSt:s återremiss, så ber jag att få meddela R. o. Ad., att deremot inom Utsk:t gjordes den invändning, att, då en lag eller allmän lithurgisk ordning finnes föreskrifven, församlingen sjelf ej kan elter godtfinnande ändra densamma; men att den kyrkliga myndigheten, Domkapitlet, borde ega pröfva, huruvida skäl förefinnes att bifalla en sådan förändring i den lithurgiska ordningen, då den af en elier annan församling önskas.
Antingen skall det nemligen finnas en lithurgisk ordning eller ej, men finnes en sådan, bör det icke heller stå hvarje församling fritt att efter eget, godtfinnande göra förändringar deruti.
Den Hel.
Nattvarden var i gamla tider och bör ännu betraktas såsom den vackraste och sista delen af gudsljensten; det var då också vanligt att Nattvarden utgjorde slutpunkten vid hvarje gudstjenst.
Så är likväl numera ej alltid förhållandet, men då Nattvarden skall begås, bör det väl såsom regel ske efter en vacker predikan, genom hvilken man blifvit beredd till denna handling.
Då likväl förhållanden kunna inträffa, då det kan vara nödvändigt, att
Nattvarden utdelas genast efter skriftermålet — t. ex. för ålderstigna och sjuklingar, som icke kunna öfvervara gudstjensten, eller der bristen på prester är så stor, att en prest måste sköta gudstjensten i två eller tre kyrkor på en Söndag — der bör sådant ej kunna förvägras, så snart Domkapitlet gifvit sitt bifall dertill.
Jag vill för min del ej motsätta mig återremiss, i fall R. o. Ad. anser lämpligt att återremittera Betnnk:t; men jag bar velat :i04 Deli 4 Februari e. m. antyda de motiver, som föranledde Utskit att ej tillstyrka motionen i dess helhet.
Då jag första gången hade ordet, lyckades jag ej att göra mig förstådd af 11. o. Ad.
Utgångspunkten för mitt yttrande var nemi. den, att den H.
Nattvarden borde så litet som möjligt skiljas från den allmänna gudstjensten; något, som jag fruktar kunna blifva fallet, om Utsk:ts förslag antages.
Gudstjensten och Nattvarden böra ingalunda skiljas från hvarandra, utom när, på sätt Grefve Sparre omnämt, samvetsfall förekomma, ty under sådana förhållanden anser jag att den H.
Nattvarden bör utdelas omedelbart efter skriftermålet.
Men är det nu Utsk:ts mening att gynna sådana undantagsfall och låta dem få laglig form, så tror jag, att man med detta i Betänk:t föreslagna undantag motarbetar sig sjelf; ty då skulle t. ex. i skärgården, der det af en eller annan anledning vore nödvändigt för större delen af de kyrkobesökande att begå denna heliga akt före gudstjenstens början, detta ej kunna ega rum, emedan man ej skulle kunna invänta Domkapitlets tillstånd dertill, och ingalunda vore det helsosamt, om
Domkapitlen vid årens början skulle bestämma hvilka tider under året Gudstjensten och Nattvardens begående skulle åtskiljas.
Dä uphörde det att vara undantagsfall, och då vore man redan inne på viig till söndring af det, som icke bör söndras.
Då jag ej kan anse mig för öfrigt vederlagd af Gr.
Sparre, men kanske icke skulle kunna vinna bifall på afslag, så anhåller jag att få förena mig med Hr v.
Koch i yrkande af återremiss af Betänk:t, på det man genom ett nytt förslag åtminstone må kunna framhålla den satsen, att undantagen endast skola vara grundade på tvingande omständigheter och förhållanden, samt att det då skall vara församling och Pastor tillåtet att, för tillfället, ändra tiden för Nattvardens begående, likväl med skyldighet för Pastor och kyrkoråd, att för hvarje sådan gång underrätta vederbörande
Domkapitel derom, på det att dessa må ega tillfälle och magt att förebygga alla missbruk.
Jag afstår således från mitt första yrkande om afslag och anhåller om återremiss af Betänkandet.
Hr Carl heim-Gyllenskjöld:
Mig synes omdömet om det rätta i förev:de läll bero derpå, huruvida man vill att lag skall efterlefvas eller ej.
Den talare, som började diskussionen, har medgifvit, att Kyrkolagens föreskrifter om tiden för Nattvardsgång ej alltid kunna efterlefvas; och hvarje Stockholmsbo vet, att Nattvarden ej sällan utdelas, då skriftermål om hvardagarne hållits, äfvensom att i Påskveckan Nattvardsgång plägar ske hvarje dag, omedelbart efter skriftermålet.
Då jag är en bland dem, som instämma i den gamla lagens ord: »Då går land väl, när lag följes»; så kan jag ej annat än önska dess efterlefnad, och då nu erbjudes en utväg att förekomma anledningar till uppenbara och ständigt upre pade - t>«n 4 Februari b. to. 305 pade lagöfvertrndelser, hvilket kan ske genom en undantagslag i den syftning, Utsk:t föreslagit* så synes mig, att man ej hör försumma att begagna den.
Då Hr Tham afstått från sitt yrkande på afslag å Betänkit, antager jag att detta Ctsk:s förslag återremitteras.
Jag anhåller då-, att få fasta upmårksamheten på en sak, som synes mig ej vara utan vigt, att nemligen, då nattvardsgång hålles före gudstjensten, omedelbart efter skriftermålet, detta måtte börjas så tidigt, att gudstjensten likväl kunde i vanlig, eller särskildt pålvst tid begynnas, på det de kyrkobesökande, som ej då ämna sig till skrift, må veta när de, för den öfriga gudstjenstens bevistande, böra inställa sig i kyrkan.
En derhän syftande föreskrift synes mig lämpligen kunna lemnäs genom tillägg till den af Utsk. föreslagna redaktion af orden: »dock att högmessogudstjenten. det oaktadt, icke oskäligen fördröjes utöfver den för dess begynnande i lag stadgade, eller genom särskild pålysning bestämda tid.»
Jag skulle äfven vilja föreslå, att ofvanför, näst efter ordet: »Söndag», matte tilläggas: »äfvensom vid passionspredikningar», dels emedan bruket redan är sådant, dels ock emedan detta bruk synes särdeles väl öfverensstämma med den Hel.
Nattvardens art och ändamål.
En af Ståndets ledamöter har enskildt sagt mig, att i hans hemort skulle, om Utsk:ts förslag blefve lag, kunna hända att Pastor genomdrefve beslut om nattvardsgång före den allmänna gudstjensten mot församlingens vilja.
Att sådant skulle kunna ske, det må visserligen ej nekas, då man väl vet, huru lätt en kyrkoherde kan, i en fåtalig sockenstämma, göra sin vilja gällande.
Just för sådana fall torde det derföre vara angeläget, att minoriteten erhåller, på sätt Utsk:t föreslagit, rätt att klaga hos Konsistorium, som efter pröfning bestämmer, huruvida behof af den begärda afvikelsen från allmänna bruket och kyrkolagens bud förefinnes.
Huru nödvändig en sådan afvikelse understundom är, kan en hvar lätteligen inse, då, såsom jag hört upgifvas, ej sällan händer, att ända till 5 00 personer samma dag gå till Herrans Nattvard.
I Utsk:s Betänk, omtalas, att, efter hvad inom Utsk:t blifvet upgifvet, skall det någonstädes hafva inträffat, att på en gång 1,700 personer anmält sig att blifva af det Hel.
Sakramentet delaktiga, samt att utdelandet deraf åt så många skulle för två tjenstgörande prester uptaga mer än 4 timmars tid, den oräknad, som åtgått till skriftermålet och den öfriga högmessogudstjensten.
På dessa och flera andra skäl, som kunna anföras och som till en del af andra talare blifvit framstälda, hoppas jag att E. o. Ad. icke förbiser sakens vigt, om än, med afs. å önskliga redaktionsförbättringar, bäst är att återremittera Betänkandet.
Om, som jag vågar hoppas, Betänk, blir åter remitteradt, vill jag erinra, att dels har, på sätt flere föregående talare nämnt, nattvardsgång egt rum på flera ställen om Söndagarne före gudstjensten, dels är det här i hufvudstadens församlingar ett vedertaget bruk, att på hvardagarne utdela Nattvarden och under Påskveckan är, om jag minnes rätt, nattvardsgång alla dall. lil. 20 30* Den 4 Febr 11 ar) e. m. gar, åtminstone Skärthorsdagen och Påskaftonen.
Man har måst gå utom ingens bud ; detta öfverskridande har blifvit förbisett och veterligen ej ledt till någon annan åtgärd, än att måhända någon anmärkning blifvit vid visitationer gjorda.
I följd deraf skulle jag vilja fästa upmärksamhet på, huruvida, ifall Betänk, återremitteras, ordalydelsen ej kunde blifva sådan, att, i fall det är nödigt att i hufvudstaden och ä andra ställen utdela Nattvarden om hvardagarne, den nya författningen koimne att innefatta bestämmelser i det afseende!.
Den föreskriften att dylik förändring skall underställas
Domkapitlets pröfning, vill jag ej mycket motsätta mig.
Jag anser sådant vara öfverflödigt; men, är det enligt andras- åsigt alldeles nödvändigt, må det gerna ske.
Den olägenhet, det torde medföra, är den, att, utom ett onödigt besvär för Domkapitlet, det skulle dröja, innan man kunde vidtaga af omständigheterna i detta hänseende påkallade förändringar.
Efter härmed slutad öfverläggning, blef Betänk.-t, uppå derom gjord propos,, till (Jtsk:t återremitteradt.
Föredrogs, men blef, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagdt Korist.Utsk:ts den 1 dennes på bordet lagde Mern.
N:o 4, med utlåtande angtde Talmannens i BorgareStit vägran af propos, pä en inom Ståndet framstäld anmärkning emot en ledamots behörighet att vara Riksdagsman.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ts den 1 dennes bordlagda Betänk.
N:o 25, i anleda, af väckt motion om befrielse för Rikets stapelstäder från åliggandet att årligen införa och på ständigt upplag hålla vissa qvantiteter salt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, att detta Betänkide skulle punktvis föredragas, hvilket bifölls. lista punkten.
Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto: [nom Utskit har jag stannat på minoritetens sida i denna fråga, och liar derföre, under yrkande af bifall till motionärens förslag, mot Utskds yttrande reserverat mig.