Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag slutar med att tillkännagifva, att jag, lika med flere föregide talare, finner förslaget i dess nuvande skick vörö behäftadt med väsendtliga formfel, och då det dessutom icke motsvarar det dermed åsyftade ändamål, kan jag ej dertill lemna mitt bifall, men medgifver för min del gerna, att Betänk, må till Utsk. återremitteras.
Om det icke kan bestridas, att det för lagskipningens jemna gång hr af högsta vigt, att den lag som skall tillämpas är tydlig och klar, så bör det väl också medgifvas vara lagstiftarens pligt, att, då det blifvit utredt, att ett lagstadgande icke är tydligt och klart, utan att en olika Den 7 Februari.
341 tolkning oell tillämpning deraf eger rum, förändra stadgandet så, att den olika tillämpningen ej vidare kan ifrågakomma.
För min del får jag förklara, att jag alltid upfattat det nu ifrågavar:de stadgandet sålunda, att domaren ej egde rätt att döma till äktenskapsskillnad förr, än natt och år förflutit frän den dag stämning å eller lysning efter den förlupna makan blifvit utfärdad.
SA har lik väl stadgandet ej blifvit lillämpadt, och en talare liar i dag uplyst, att en domstol uphäft ett äktenskap efter endast trenne veckors förlopp ifrån den dag öfvergifvandet skedde.
Vid sådant förhållande synes det mig vara lagstiftarens pligt att åt lagen bereda t tydlighet och klarhet, och det blifver då fråga, hvilketdera man vill, antingen att ett äktenskap skall kunna uplösas efter några veckors förlopp, derigenom alt den ena makan gör en ångbåtsresa till utrikes ort, eller att en längre tid skall åtgå från öfvergifvandet, så att både samhället klefve förvissadt, att öfvergifvandet vore -verkligt och ej öfverenskommet, samt de ätskiljda makarne finge besinningstid, innan det- vigtiga, olyckliga steget toges.
Hvilketdera man nu vill, bör det i lagen uttryckas, så alt dylika fall, som de här upgifna, af olika förfaringssätt, ej mera må inför domaren in träffa.
Man har visserligen sagt, att den domstol, sorn dömt till äktenskapsskillnad, sedan den förlupna makans förklaring efter en kort tid till domstolen inkommit, orätt förfarit, enär lagen stadgar, att en utrikes vistande person skall tillgodonjuta en stämningstid af sex månader från delfåendet.
Att så är stadgadt, är en sanning, men jag ber att få fästa llrr:nes upmärksamhet derpå, att den längre stämningstiden är en förmån, ett s. k. beneficium juris för den stämde, hvaraf det beror på honom sjelf att begagna sig eller icke.
Att ej ingå i svaromål förr än efter åtnjutandet af laga stämningstid är den stämdes obestridliga rättighet, men om han ej vill begagna sig deraf, utan genast svara på käromålet, så lägger lagen om stämningstiden ej något hinder deremot, naturligtvis med det vilkor, att det sker med kärandens begifvande.
Då detta varit förhållandet i de här upgifna fallen, kan jag för min del ej finna, att domstolen orätt förfarit, och något ansvar för detta förfaringssätt torde ej kunna ifrågakomma.
Elium jag således ej kan förena mig med dem, som påstå, ■att lagen i förevande fall ej tarfvar förändring kan jag dock icke gilla det förslag till ändring, som LagUtsk. bär framlagt.
Jag instämmer uti hr Carlesons yttrande, att det är olämpligt, att en föreg:de rättegång skall anställas, för att sålunda få utrönt, huruvida den bortovarande makan vistats sex månader utrikes eller icke.
Ett sådant stadgande strider emot den allmänna rättsprincipen, att då stämning begåres, den ej må förvägras
Jag skulle derföre tro, att det vöre tjenligast, om man finge tydligen uttryckt, att domaren, äfven då den förlupna makans vistelseort är känd, alltid skall förelägga natt och år för svaromåls afgifvande, hvilket äfven, på sätt jag först nämnt, torde vara öfverensstämmande med en rätt tolkning af det nuvande stadgandet.
För det andra fallet, 342 Den 7 Februari. eller dä man ej vet, hvar den bortresta sig uppehåller, är något nytt stadgande öfverflödigt, enär det nuvar:de derutinnan är tydligt oell klart.
Jag anhåller födenskull om Aterremiss af Betänk.
Jag har hegärt ordet blott för att anhålla omatt få förena mig med de
Hrr, hvilka yrkat återreiss å Betänk., enär jag anser mig böra underordna mitt omdöme i denna fråga under de lagfarnes.
Sedan nu några anmärkmr blifvit framställda emot förslaget i formelt hänseende, så må det tillåtas mig att i korthet uptaga dem till besvarande.
Man har anfört, såsom en oformlighet i förslaget att ett vilkor blifvit fästadt vid rätten att erhålla stämning.
Jag ber att dervid få erinra, att i brottmål, hvartill egen villigt öfvergifvande i anseende till påföljderne måste hänföras, gäller den allmänna regeln, att den tilltalade skall vid rätten höras, innan han varder dömd; att i detta fall åter är fråga om en alldeles särskild stämning, hvars försittande, har till påföljd, att den tilltalade, utan att höras, varder till saken fälld; och alt följaktligen, då en sådan särskild påföljd utaf försittande af stämningen eger rum, det icke torde höra anses stridande mot den allmänna principen att stämning ej må förvägras, om för stämningens beviljande fordrades utredning derom att sex månader förflutit från det den bortresta makan lemnade landet: och förnekas bör ej eller att man icke gerna kan veta, huruvida en bortrest makas afsigt verkligen varit alt öfvergifva en hemmavarande, förr än någon längre tid efter afresan förflutit, utan att han låtit sig afhöras.
En talare har jemväl framställt den anmärkn., att enl. detta förslags ordalydelse skulle äktenskapsskillnad för öfvergifvande ej kunna ega rum i annat fall, än då den förlupna makan bevisligen rest utrikes, hvilket åter skulle strida mot hvad förut i det afseendet gällde, såsom talaren ville sluta af sednare delen i lagparagrafen samt Kongl. Br. den 4 Febr. 1818.
Härtill får jag svara, att. enl. min upfattning af §:n, uprepas i l:sta mom. de särskilda omständigheter, hvilka karakterisera brottet och deribland jemväl att den brottsliga makan reser utrikes, samt att sedan endast omtalas två olika sätt, hvarpå den oskyldiga makans ansökning om äktenskapsskillnad delgifves den bortresta.
Vet man hvar denne finnes, så uttages å honom stämning.
Är åter hans vistelseort okänd, inträder det i sednare delen af §:n omtalade fall, då den förlupna makan skall efterlysas, och det är en sådan åtgärd, som domaren, etil. det af talaren citerade Kongl. Br., ej får vidtaga, förr än han undersökt, om någon känner den afviknas vistelseort, orsakerna till bans frånvaro och begge makarnes förra sammanlefnad; hvaremot en sådan undersökning är mera obehöflig, då man vet hvar den bortresta vistas, kan tillställa honom stämningen och få hans bestämda förklaring ang:de orsaken till hans frånvaro.
Den 7 Februnri. 343 Härmed tror jag mig hafva ådagalagt, att anmärkn:ne om förslagets formella krister icke äro fullt giltiga, och får jag således förnya min uttryckta önskan om bifall till Betänk.
Hr Gr. o. Landtmts härefter först till bifall och sedan till afslag å förevar:de Betänk, framställde Propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmne föranleda till ålerremiss. samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja blandade med Nej, förklarade det han ansåg
Ånyo föredrogs LagUtsk:s den 28 och 31 sisth Januari på bordet lagda Betänk.
N:o 10, i anledn. af väckt förslag om tillägg till 1 kap. 12 §.
Rättegångs-B:n och 9 kap. 5 §.
Utsöknings-B:n.
Jag finner den af LagUtsk. här afgifna förklaring ingalunda vara upmunlrande för R.
Stms Just.-Ombudsm.
Den för honom utfärdade Instruktion föreskrif— ver, att han skall inför R.
St. anmäla de brister, som i lagar och författn:r förefinnas.
Om han icke fullgör detta åliggande, lägges det honom lill last; om han gör det, bryr man sig icke derom.
För min del kan jag ej finna annat, än alt Just.-Ombudsm:s nu ifrågavande lagförslag är riktigt och af ett verkligt behof påkalladt.
För när vande finnes det icke stadgadt ansvar för Domare och K.
Beflnde i andra fall, än då de förre fälla orätt dom och de sednare upsåtligen af hat eller afund m.»m. göra orätt i lagsökningsärenden.
För andra cmbetsförseelscr, som af dessa tjenstemän kunna begås, finnes icke något bestämdt ansvar stadgadt, utan det är endast en praxis, alt 1 kap. 12 § R.
B:n tillämpas äfven i de fall, då domare och K.
Befh:de göra sig skyldiga till andra tjenstefel, än fällandet af orätta doniar och utslag.
Vid sådant förhållande har Just.-Ombudsm. ansett del vara lämpligt, att i lagen tydligen uttrycktes, alt alla fel i embetet af domare och K.
Befh.-de skulle hemfalla under nämnde § såsom en för dessa tjenstemän gemensam, allmän ansvarighetslag, och LagUtsk. har äfven medgifvit riktigheten af denna Just.-Ombudsm:s åsigt, då Utsk. yttrar: »Nu är visserligen sannt, alt delta lagrum blott talar om domare, som fäller orätt dom; men någon tvekan om dess tillämplighet på fel, som domare begår i embetet vid andra tillfällen, än då han uplräder såsom dömande, har, så vidt Utsk. kunnat inhämta, åldrigt egt runi.
En hundraårig lagskipning bar gifvit lagbudet denna ulslräckla betydelse etc.»
Detta är ju ett temligen tydligt medgifvande, att lagrummet endast genom en extensif tolkning är tillämpligt på domares tjenstefel i allmänhet, och då jag för min del ej kan linna annat, än att lagen hör vara tydlig och fullständig, anser jag de af Just.-Ombudsm. föreslagna tilläggen vara riktiga och behöfliga, hvarföre jag, ehuru med föga hopp om framgång, anhåller om återremiss å detta Betänk. 344 Den 7 Febrnsri, Gr. Sparre, Erik: 12 § i 1 kap.
Rälteg:s-B:n säger: »Fäller domare orätt dom af uppenbar vårdslöshet eller oförstånd; miste cmbetet etc.
Gör han det upsåtligen af hat och illvilja, eller för vänskap eller muto och vinning, miste embetet att få det aldrig åter etc.»
Om således en domare begår ett embetsfel, är det antingen af våreslöshet, oförstånd eller illvilja, och då nu Just.- Ombudsm. föreslår ett tillägg till denna § i följande ordalag: »Gör domaren sig skyldig till annat fel eller försummelse, vårdslöshet eller obehörigt dröjsmål etc.» kan jag för min del ej finna annat, än att alla de i detta tillägg upräknade förseelser kunna sammanmanföras under det i den gamla § redan befintliga ordet vårdslöshet.
Den som försummar sin tjenst eller sölar deri är ju vårdslös om tjensten.
Det är dessutom en i lagskipningen allmänt vedertagen praxis, att den ifrågavar:de §:n tillämpas i alla de fall, då domare eller K.
Beflude begå tjenstefel, och vid sådant förhållande är det föreslagna tillägget alldeles obehöfligt.
För öfrigt tror jag mig veta, att Betänk, redan är af de öfriga Stånden bifallet, och jag anser således någon vidare discussion i ämnet ej nödig.
Såsom jag nyss hade äran nämna, stadgar den ifrågavar:de §:n ansvar för domare endast i det fall, att han fäller orätt dom.
Men nu kan det utan tvifvel inträffa, att domaren tilltalas för det felet att han uti något mål underlåtit att fålla någon dom.
Vill då Gr.
Sparre att en domare, som ej •fällt någon dom, för detta fel skall dömas till ansvar för orätt fälld dom ?
Då jag nu fått uplysning derom, att Betänk, redan är af MedSt:n bifallet, vill jag ej vidare påyrka en ålerremiss, men jag anser mig ej böra hafva underlåtit att fästa R. o. Ad:s npmärksamhet på behöfligheten af det förslag, hr Just.-Ombudsm. afgifvit.
Äfven jag är i denna fråga af samma tanke som hr Cederschiöld, nemi. att det af Hr Just.-Ombudsm. föreslagna tillägget till 1 kap. 12 § Bätteg:s-B:n är af behofvet påkalladt.
Det finnes f. n. icke någon författn. eller något lagrum, som stadgar bestämdt ansvar för tjenstefel, som begås af domare, K.
Befhrde eller någon annan Statens tjensteman, hvarföre det icke sällan inträffat, alt då jag, i de fiskaliska aktioner, jag sett mig nödsakad anställa, yrkat ansvar enl. den ifrågavar:de §:n, den till talade tjenstemannen invändt, att densamma endast handlar om det fall, då domare fäller orätt dom, och således ej är på andra tjenstemäns förseelser tillämplig.
Just till följd af bristen på bestämd lag i dessa fall, har man sett sig tvungen att i de flesta fall, då ansvar för tjenstefel ådömas, åberopa 1 kap. 12 §:n, Rätteg:s-Balken, men han har dervid ej vågat använda de vanliga ■uttrycken: »jemlikt» eller »i förmågo af» den eller den §:n, utan man har måst begagna uttrycket »enligt grunderne i 1 kap. 12 § Rätteg:s-B:n»; hvarmed man tydligen gifvit tillkänna, att man Don 7 Februari.
345 medgifver närande § ej vara på det ifrågavande fallet fullt tillämpas, ehuru man mäste använda densamma, derest ej en tjensteman skulle undgå ansvar för tjensteförseelser.
Följaktligen är jag af den tanke, att en författn. i den af hr Just.-Omhudsm. angilna syftning verkligen är af hehofvet påkallad, ehuru jag för min del anser densamma höra erhålla den utsträckning, att den Liefve tillämplig, ej allenast på domare och Landshrr, utan äfven på andra Rikets embets- och tjenstemän.
Denna åsigt har jag icke velat underlåta att till R. o. Ad:s prot. uttrycka, ehuru jag, lika med hr Cederschiöld, vid nu mera uplysta förhållande ej anser det vara tjenligt att yrka återremiss.
Förevar:de Betänk, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs Bevilln:s-, Lag- samt Allm.
Ekon.Utsk:ns d. 31 sisth Januari på bordet lagda Betänk.
N:o 1, i anledn. af väckt motion om tillåtelse för vissa personer att tillverka bränvin från d. 14 Fehr. till d. 14 Mars innevande år.
Frih. von Saltza, Carl Anton Philip:
Jag skulle i sanning ej hafva begärt ordet i denna fråga, så vida jag ej befarade, att man möjligen af mitt stillatigande skulle draga den slutsats, att jag lättsinnigt och utan mogel öfvervägande väckt ett förslag, som jag sedermera efter en kort tids förlopp öfvergifvit.
Jag vexlar icke gerna opinion och jag har icke heller i detta fall gjort det, men jag älskar lika litet ordvexling, då dermed intet kan uträttas.
Jag vill derföre endast erinra R. o. Ad. derom, att vi i dag räkna d. 7 Februari, och torde denna omständighet utgöra en tillräcklig förklaring för min underlåtenhet att yrka bifall till den af mig väckta motionen.
Propos. till bifall å förevarule Betänk, blef härefter framställd och besvarad med Ja.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. EkonUtsk:s nedannämnde d. 31 sisth Januari på bordet lagde Betänkm: N:o 21, i anledn. af väckt motion om ändring i Reseregle mente! d. 31 Okt. 1851; N:o 22, i anledn. af väckt motion om åtgärders vidtagande till förbättrande af vindbryggan och segelleden vid Almare Stäk; N:o 23, i anledn. af väckt motion om tillägg till 9 § i K. M:s Nåd.
Förordn. d. 16 Nov. 1849, angide iakttagelser i afse ende å passagerare-ångfartygs byggnad och utrustning m. m.; N:o 24, i anledn. af väckt motion om post-expeditionens i Wittsjö socken förflyttning till Markaryds socken i Kronobergs län,'
N:o 25, i anledn. af väckt motion om användande af manskap ur Arméen vid Statens jernvägs-arbeten; 346
N:o 26, i anledn. af väckt motion om indragning af kronofogdetjensten i llerjeådalens-fögderi; samt N:o 27, i anledn. af väckt motion om uprältande af ny Jordeboksliggare för Malmölius län.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 31 sistl.
N:o 28, i anledn. af ifrågasatt förändring i föreskrifterne om uprältande och aflemnande till presterskapet af förteckningar å personer, som för brott blifvit sakfällde eller under framtiden ställde.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, nedannämnde d. 4 dennes e. m. på bordet lagde Mern., Betänk, o. Utlåt., nemi. ifrån Allm.
N:o 29, i anledn. af återremiss i Utsk:s Betänk.
N:o 4:
N:o 30, i anledn. af väckte motioner i afseende å de vid större allmänna arbeten anställde personers religions- och sedligbetsvård.
Riddar hus-Utskottet: N:o 7, öfver Riddarh.~direkt:ns Riksdagsberättelse.
M. numera i nåder funnit för godt att meddela sanktion åt R.
St:rs beslut ang:de de s. k. gemensamma öfverläggningarne, samt det är anledn. att antaga, att dessa öfverläggningar komma att hållas här i Riddarhussalen; tager jag mig friheten att hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna nödigt att updraga åt Riddarh.Utsk. eller Riddarh. -Direkt:n att inkomma med förslag, ang:de placeringen af RiksSt:ns medlemmar vid de blifvande sammankomslerne.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne Mein. och Betänk:n. nemi. från Constitutions-Utskottet: N:o 5, med utlåt, om K. M:s Nåd.
Propos., ang:de förändring i och tillägg till Riks-akten af d. 6 Aug. 1815: N:o 6, med bestämmande till hvilket Utsk, särskilde af doktor Nils Nordlander och Riksdagsfullmin J. E. Rutströms väckta motioner böra förvisas; Sammansatta Stats-, samt Allm. Besv.- o. Elion.-Utsk.:
N:o 1, ang:de arfvode för en af Utsk. antagen särskild Sekreterare; - Den 11 Februari. 347 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk.:
N:o 1, i anledn. af dels K.
Propos., ang:de vissa ändringar i nu gällande stadgandcn om utskrilningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet, dels ock en i samma ämne väckt enskild motion; Allm.
Besvärs- o. Ek o n.-U t sko 11 et: N:o 35, i anledn. af väckte motioner om afskaffande af den s. k. Folkmarknaden i Westerås; N:o 36, i anledn. af återremiss utaf Betänkandet N:o 11; N:o 37, i anledn. af väckt motion om afvittring af åtskilliga på Ockelbo allmänning varande lägenheter; N:o 38, i anledn. af väckt motion om rättighet för frälseräntegifvare, att, i likhet med kronotionde-gifvare, lösa frälseräntorna efter medelmarkegångspris; N:o 39, i anledn. af väckt motion om fastställelse af kronotionde-sättning för Upsala län; N:o 40, i anledn. af väckt förslag om nedsättande af en kommitté för beredande af en jemnare fördelning af skatterne inom Wesslands socken af Upsala län; och N:o 41, i anledn. af väckte motioner om ändringar i Kongl.
Stadgan d. 13 April 1808, ang:de jagt och djurfång samt Kongl. Kungörelsen d. 24 Okt. 1851. H. K. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Onsdagen den 11 Februari 1857.
Justerades 8 prot.-utdr. för d. 7 dennes, samt pleni-prot. för d. 28 sisth Januari f. m.
Föredrogs en från R.
St:rs Jusl.-Ombudsman insänd så lydande skrifvelse: 348 I> en 11 Feb ru ari.
Tili R. H.
St:r, den 4 innevar:de månad, utfärdade förordnande för mig att vara deras Just.-Ombudsm., har jag denna dag mottagit.
1 anledn. deraf skyndar jag att anmäla, alt jag af närvande förhållanden vid universitet i Upsala finner mig hindrad att för flera år lemna min befattning derstädes, och att jag följaktligen nödgas vördsamt afsäga mig del embete, R.
Sl:r nu behagat mig updraga.
Upsala d. 7 Februari 1857.
P. E. Bergfalk.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då 98 §:n Reg.-F:n föreskrefve, att i händelse Just.-Ombudsmannen vid samma Riksdag, under hvilken han blifvit vald, afsäger sig det erhållna förtroendet R.
St:r skola i Embetet genast insätta den man, som de till hans efterträdare utsett, finge hemställa om R. o. Ad. behagade meddela Exped.Utsk. den nu föredragna skrifvelsen, med anmodan att upsätta och till RiksSt:n inkomma med förslag till förordnande för, till Just.-Ombudsmannens suppleant utsedde. Revisions-sekret:n och Riddaren Johan August Södergren att vara R.
Stms Just.-Ombudsman, hvilket bifölls.
Landtm, lillkännagaf sedermera, att Talmännen, i anledn. af ifrågavande afsägelse, vid i går hållet sammanträde öfverenskommit att föreslå RiksSf.n, alt Lördagen d. 21 dennes företaga val af de Elektorer, som skola utse Just.-Ombudsmans Suppleant, i st. f. Revisions-Sekret:n Södergren; hvarefter R. o. Ad., uppå derom framställd propos., till detta förslag lemnade sitt bifall.
Med tillkännagifvande att Frih. Åkerhjelm, Joli.
Carl, återlemnat den af honom såsom fullmäktig för Grefliga ätten N:o 137 Skjöldebrand innehafde Riksdagsmanna-pollett, anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer att utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. i st. f. Frih.
Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 31 sisth Januari och d. 7 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 28, i anledn. af ifrågasatt förändring i föreskrifterna om uprättande och aflemnande till presterskapet af förteckningar å personer, som för brott blifvit sakfällde eller under framtiden ställde.
För anläggning af kanal från Asasjö i Kronobergs län, genom Helgasjö och sjön Salen till Allmundsryd i sjön Åsnen, samt jernbana från nämnde lastplats till Carlshamn, har Kongl. Maj:t i Dess till StatsUtsk. remitterade Nåd.
Propos., ang:de Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit ett anslag af 525,000 R:dr, samt ett Den 11 Februari. 349 lån af 825,000
R:dr rmt, under förmodan ali högst sistnämnde belopp torde behöfva utgå under nästa Statsregler:s period.
Etil. hvad Bestyrelsen för berörde företag likväl inhämtat samt Districts-Chefen Majoren Olivecrona i meddeladt yttrande jemväl uplyst, kan jernbanan, för hvilken lånebidragel är afsedl och som anses kunna anläggas och blifva färdig under nämnde period från och med 1858 till och med 1860. icke genast efter dess fullbordan för orten blifva af påräknad nytta och gifva erforderliga inkomster med mindre än att kanalen från Mörumsån vid Allmundsryd åtminstone till sjön Asnen på samma gång varder öpnad till segelfart, hvilken vattenväg dock, om möjligen ske kan, äfven borde samtidigt utsträckas till sjön Salen medelst byggnad af kanalen emellan denna sjö och Husbyån, hvarigenom kommunikationen blefve utsträckt till minst åtta mil från Carlshamn.
Då utaf bifogadt utdr. af kanalbyggnads-förslaget utredes, att för dessa kanalsträckor erfordras en summa af 337,500 R:dr eller nära ^rdel af liela kostnaden för kanalens utförande, men Bolaget ensamt ej utan stor svårighet torde kunna åstadkomma detta belopp genom ytterligare aktie-inbetalning (samtidigt med och utöfver den som måste ske för jernbanan och hvilken upgår till 476,500 Ii:dr), så i händelse StatsUtsk. skulle finna för godt att tillstyrka bifall åt K.
M:s ofvanberörde Nåd. förslag, får jag å Beslyrelsens vägnar väcka framställning derom, att StatsUtsk. ville vid behandlingen af K. M:s Nåd.
Propos. i denna fråga, benäget tillstyrka att, utom Statslånet, jemväl hälften af förstnämnde kostnadssumma eller 168,750
R:dr allt rmt kunde om så skulle behöfvas under nästa Statsregler:s period få upbäras i afräkning å hela det anslag utan återbetalning, som i den Nåd.
Propostn uptages. —?
Nyttan för orten af vattenkommunikationens öpnande till sjön Salen vid samma tid som jernvägen vore färdig och kunde begagnas är ögonskenlig, helst transportleden från Carlshamn blefve af serdeles vigt för utförandet af den öfriga kanalbyggnaden till Asasjön. i anseende till den betydligt lättade forslingen af kalk och alunskiffer m. m. till de ofvan belägna 9 st. slussar och andra byggnader, hvartill cement-murbruk erfordras, och hvilka materialier sjöledes måste hämtas i Carlshamn och derifrån vidare uppåt försändas.
Då nödiga förberedelser vidtagas för att vid vårens början 1858 kunna påbörja arbetena, anses. enl. hvad här ofvan är nämndt, att så väl jernbanan som kanal-afdelningen till sjön Salen kunna utföras under åren 1858—1860.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 4 och 7 dennes på bordet lagde Mern.
N:o 4. 35 0 Den 11 Februari.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 4 och 7 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 30, i anledn. af väckte motioner i afseende å de vid större allmänna arbeten anställde personers religions- och sedlighets-vård.
Leonh.
Ehuru detta Betänk, vid första påseendet förefaller ganska oskyldigt och icke tyckes böra framkalla några betänkligheter, och oaktadt jag är lifligt intresserad för att religiositet och sedlighet befordras bland dem, som utföra allmänna arbeten, anser jag mig likväl böra yrka afslag å Betänk, på följande skäl.
Jag föreställer mig nemi,, att om R.
M. med en sådan skrifvelse, som nu är i fråga, rör:de en förbättrad religions- och sedlighets-vård för de vid allmänna arbeten anställde personer, densamma innebure en förebråelse mot dem, hvilka det tillhör att utöfva en sådan vård, d. v. s. mot arbetsbefäl, sockennämnder, presterskap, Konungens Befalln:sh., och i sista hand Regeringen.
För min del anser jag en sådan förebråelse icke böra af R.
St. göras, så vida icke allvarsamma skäl eller fullständiga bevis förefinnas, att förebråelsen är förtjent, eller R.
St. gjort sig förvissade om att den föreslagna åtgärden är behöflig eller ledande till det mål, som dermed åsyftas.
Utsk. har, etter min åsigt, icke framlagt någon bevisning hvarken för det ena eller andra.