Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Strandägaren har, likasom alla andra, rätt att täfla, och om han är täflande, så blir han verkligen ägare, ty ingen kan bjuda mer än han, med hopp att derpå hafva någon förtjenst.
Hvad beträffar slutmeningen, der Utsk. hemställer, att R.
St- ville hos K. M. i und. anhålla, att, derest några Kronofisken skulle vara af den dåliga beskaffenhet, att de icke kunna till ränta skattläggas och köpare dertill erhållas, K.
M. då ville till R.
St. framställa nåd. propos. om dylika fiskens afförande utur Kronans jordeböcker; så kan det icke stå tillsammans hvarken med Kronans rätt eller arrendatorns fördel; ty fisken kan på ett ställe vara borta ända lill 10-tal af år och likväl derefter åter uppkomma.
Vid utskärningar uti elfvar och stora strömmar händer genom den mängd af sand och grus, som der samlas, alt fisken blifver bortskrämd, och återkommer icke förr än efter flera års förlopp, då botten blif - Den 4 Juni f. m. vit återbeväxt med gräs.
Det faller af sig sjelft, att 0111 sådana fisken vid auetionen icke erhålla någon, som gör anbud på arrendet, så komma de att stå oularrenderade, och medför detta icke något annat; ty deras benämningar blifva i jordeboken qvarstående.
Skulle åter för framtiden inträffa, att fisken börjar gå upp, så anmala sig strandägarne för att mottaga sådana fisken under villkor, att root frihetsår bygga de fiskeverk, som erfordras, och samma fisken återkomma då till nytta för samhället.
Jag anhåller om återremiss på ifrågavar. betänkande.
Jag hade icke väntat alt Kammarcoliegii President skulle så ifrigt tala emot ifråga var. betänk., då jag tror mig väl känna, att en mängd af högst obetydliga Kronans fisken utgör en stor del af det besvär, som både de locala auetoriteterna och eollegierna hafva med fiskeriernas bortarrenderande.
Efter hvad man kunnat finna, hafva dessa arrenden tillkommit på den tid, då de norra orterna ännu icke voro så peuplerade och odlade, som i sednare tider.
Jag tror, att det isynnerhet var under Konung Johan lills tid, som Kronan till vä
I lade sig en stor del af dessa fisken, och naturligtvis, alltefter som odlingen stigit i dessa trakter, så hafva äfven en mängd besvär der uppstått genom det intrång, som dessa fisken göra på äganderätten.
Jemte det Utsk. funnit obilligt att utarrendera fisken, som tillhört Lapparnc, har man äfven ansett det vara orättvist, att Kronan behåller en mängd sådana fisken inom byarnes ägor, hvarigenom på dessa ägor långt mera intrång och skada sker, än dessa fisken äro värda.
Det var inom Utsk. verkligen fråga om, alt på en gång i massa afföra dessa fisken ur jordeboken; men i anledn. af K. M:s nåd. propos. liar StatsUtsk. öfvergått på den tanke, som i detta betänk, finnes utvecklad.
Då de större fiskena undantagas, (och det beror på K. M., hvilka som böra undantagas och bibehållas) så tror jag att ingen våda eller förlust för Staten derigenom skulle kunna uppstå, så framt de mesurer vidtogos, hvilka StatsUtsk. föreslagit.
Jag kan icke annat än tillstyrka R. o. Ad. att bifalla StatsUtsk:s betänkande.
Den siste värde talaren har trott sig veta, att dessa fisken tillkommit under Johan III:s tid.
Långt förut voro de Kronans tillhörighet, och det finnes placater från Gustaf I:s tid, som bestämma alla sjöar och strömmar i Nordlanden såsom Kronans regale; och derefter finnas under Erik XIV och Johan lil samt äfven sedermera en myckenhet författningar om dylika fisken.
Men, mine herrar! här är icke fråga 0111 huruvida dessa fisken obilligtvis blifvit
Kronans tillhörighet; frågan är här, huruvida dessa fisken någonsin ingått i beräkningen vid dylika lägenheters skattläggning.
Det är utredt af Kanunar-coilegii till K.
M. ställda utlåt., rörande den generella Den 4 Juni f. m. frågan om dessa fisken, att icke vid något enda hemman i de norra länen fiskrätten ingått i skattläggningen och således icke heller under skatterätten.
Då fisket vid hemmansbeskrifningar i dessa orter är nämndt, har sådant ock varit uppgifvet i små insjöar och rännilar; men alla stora sjöar, elfvar och strömmar äro bestämdt undantagna.
Ingen obillighet sker således; men obilligt vore det, alt till skatteman öfverlemna en rättighet, som genom skatteköpet icke blifvit förvärfvad, och sådant utan särskild skatt och ränta.
Således kan jag icke gilla hvad StatsUtsk. framställt, att sådana fisken, som icke kunnat undergå skattläggning, skola uti jordeböckei na afiföras; ty jag har nyss yttrat och sökt för R. o. Ad. ådagalägga, att sådana fiskerier, hvilka under flera år icke äro begagnade och af hvilka då ej arrenden kunnat påräknas, emedan fisken af hvarjehanda orsaker öfvergifvit deras stränder, likväl efter flera års förlopp kunna blifva gifvande, sedan fisken återkommit.
Jag ber att få upplysa detta förhållande genom följande exempel:
Ljusne-elfven gjorde för några år sedan stora utskärningar, och alla Kronans laxfisken blefvo derigenom förstörda, så att arrendebeloppen deraf icke kunde, utgöras.
Så Ijar det sedan varit under flera år ända till för 3 år sedan, då man åter begärde, att der få göra anläggningar för sådana fisken, och nu äro åtskilliga af dessa fisken utarrenderade och komma troligen att för hvarje år blifva mera gifvande, emedan stränderne årligen sätta sig och bottnen i elfven blifver allt mer gräsbeväxt.
Jag skiljer mig mycket litet från Utsk:s betänk., ty jag har, såsom jag nyss sade, godkänt det förslag, att de mindre fiskena böra säljas, men jag skiljer mig deruti, att strandägare icke böra få optionsrätt, ty derigenom förfaller Kronans hela fördel af dessa fiskens försäljning; det blefve detsamma, som att skänka bort dem.
Jag liar jemväl bestridt slutmeningen, nemi. alt dessa fisken borde ur Kronans jordeböckei' afiföras, ty de kunna tilläfventyrs om några år gifva ganska betydliga arrenden till Staten.
Jag förnyar min anhållan om återremiss äf detta betänkande.
Med StatsUtsk. in stämmer jag hvad den i punkten beträffar.
Hvad deremot den aldra punkten angår, måste jag göra samma anmärkn. sorn Frih.
Cederström, nemi. att om strandägare hafva förmånsrätt alt få lösa fisket för hvad en annan bjuder, så kommer icke något antagligt anbud att göras; utan det skulle anses blott såsom en illvilja af den ena grannen mot den andra att onödigtvis höja köpeskillingen för ett fiske, hvilket dock slutligen skall falla strandägaren till.
Man har sagt att dessa fisken tillkornmo, när orterna voro mindre befolkade.
Del är visserligen sannt, att folkmängden tilltagit pied tiden, naen fisken finnas äfven i trakter, som från de
Den 4 Juni f. m.
,09 äldsta tider varit befolkade, men der fisktillgången ändock kan okas, t. ex. Elfkarleby.
Detta fiske aftog betydligt, emedan fallen voro för mycket tillstängda.
Efter undersökning af vederbör, beslöt K.
M. att stängseln skulle borttagas ocb derigenom fiskets förbättring föranledas ända upp åt Dala-socknarna.
Ålgården är ny, så ali erfarenbeten ännu icke kunnat visa hennes gagnelighet ; men efter all anledning kommer hon att medföra en högst betydlig förbättring.
Cederström deruti, att den tillfälliga ringheten af ett fiske ingalunda bevisar, att det är oförbätterligt med tiden.
Jag tror ock lika med Frih. Cederström, att fiskena icke böra afföras utur Kronans jordeböcker, derföre att anbuden på dem blifva ringa och oantagliga.
Det borde ej heller stå: ”skatlläggas och köpare dertill erhållas,’' utan i dess ställe "eller;” ty det kunde hända, att köpare, i beräkning på bättre ti der, bjödo något för ett fiske, som vore af beskaffenhet, att ingen skattläggning derå kunde ske.
Jag vill minnas, att det t. ex. finnes ett kronofiske i Eman inom Jönköpings län, hvilket ej ger någon lax, derföre att man inom Calmar län har tillstängt fallen, så att laxen icke kan komma upp.
Men arrendatorn af fisket i Jönköpings län fiskar och betalar skatten på det sätt, att han reser ner till dem i Calmar län, som stängt forsarna, och får af dem ersättning för stängningen, hvarigenom hans fiske icke är så dåligt.
Cederström i anhållan om återremiss.
N:o 136 återremitterades.
Såsom närvar, i gårdagens plenum då R. o. Ad. fick emottaga K. M:s nåd. propos., äng. pension åt tvänne afgångne Statsråd och ang. öfverbyttning af Statssecreterarne på indragningsstat, tror jag mig äga rättighet, att såsom riksdagsman öfver detta ämne mig yttra; men som man sagt mig, att ärendet icke kan förekomma i plenum förr än nästa Onsdag, och jag då icke är här, så får jag hos Hr Frill. o. Landtm, och hos H. R. o.
Ad. vördsammast anhålla, att, såsom jag tror, min rättighet likmätigt, i denna dagens plenum andraga det yttrande, som jag i anledn. af den K. proposrn önskar afgifva.
Icke med förundran men med en känsla af obehag har jag i går och i dag läst anmärkntr emot K.
M:s berörde nåd. skrifvelse, och man synes vilja insinuera, såsom skulle K. M:s ifrågavar. propos., om den bifalles, kunna anses såsom ett aLkärande af den makt, som Const.- Utsk. har att föreslå R.
St. och att sätta i verkställighet de ansvarspåståenden mot Konungens rådgifvare, hvartill CJtsk. kunde finna sig befogadt.
För att vederlägga detta, behöfver jag endast begära tillstånd att få framlägga sakens båda sidor, icke blott den ena.
Må den ena vridas, inom och utom detta Hus; jag misstager mig icke, då jag tror, att R.
Ilo Don 4 Juni f. m. o.
Ad:s känsla är rättvis.
Då man påminner sig, att dc ansvarighets-lagar, som skola utgöra rättesnöret för R.
St. dä de vilja ställa Konungens rådgifvare under ansvar, uttryckligen föreskrifva för det fall, att den tilltalade Konungens rådgifvare frlinträdt sitt embete och innehar pension, att rättighet är Riksrätten gifven att dömma den tilltalade så från pension, som han skulle hafva blifvit dömd från lön, om han varit i tjenst; — när man påminner sig detta, så finner man, att hvarken Coust.Utsk:s eller R.
Sits rättighet är för nära trädd derigenom, att pensioner begäras och lemnäs, emedan det alltid beror på Riksrätten att dömma dem ifrån pension, 0111 den så finner för godt.
Jag vill dermed blott säga, att insinuationen är oriktig, om meningen är, att den K. propostn på något sätt förnärmar R.
St:s makt.
Man har sagt mig, att 107 §:n Reg.Fm kunde användas.
Const.Utskts ledamöter skola, såsom jag hoppas, respectera 107 §:ns ordalydelse, hvilken icke är användbar för ifrågavar. fall, utan endast för det med samma §. åsyftade ändamål, nemi. att K.
M. måtte från sin rådgifvarepersonal afskilja den eller de, mot hvilka man vill använda 107 §:n.
Detta ändamål är förfeladt, enär ifrågavar. rådgifvare redan frånträdl sina embeten.
Det är således detta förhållande, som nu är för handen, och jag tror icke, att Const.Utsk. kan förvrida det till ett förhållande, sorn icke äger rum.
Göra de del, så skada de ingen annan än sig sjelfva.
Man skulle anse det såsom en förnyelse af partiförföljelserna, och ingenting annat; man skulle dömma 1840 års Const.Utsk. såsom man dömt 1756 års commissioner.
Hvad åter statssecreterarne angår, inträffar alldeles samma förhållande.
Jag begär, att detta yttrande måtte få åtfölja remissen till Stats.Utsk.
Mine herrar! i den fordna s. k. frihetstiden, som också var en tid af passioner, flyttade hallarne, då de voro maktägande, ur rådet alla de rådgifvare, som mössorne ditsatt; men man förföljde dem icke, man anställde icke några actioner mot dem, och beviljade dem t. o. m. pensioner.
Måhända kan man söka orsaken till detta förfarande icke blott i rättvisan, utan äfven i den kännedom, man den tiden ägde, att hattarne efterträddes af mössorna — och att mössorne efterträddes af hattarna, och den, som tog inträde i rådet, kunde vela, att en annan snart skulle träda i hans ställe.
Man var icke heller då så känslolös för familjers välfärd, som 1840 års StatsUtskrs esprit synes vara.
Jag förnyar min vördsamma anhållan, att, i händelse af remiss till Utsk., mitt anförande måtte få densamma åtfölja.
Då en eller annan ledamot i anledn. häraf hördes anmäla sig alt tala, yttrade Hr Frih. o. Landtm., att han ansåg sig böra fästa uppmärksamheten derpå, att det ämne, hvarom Frih. Boye Den 4 Juni f- ra. 111 yttrat sig, icke nu vore föredraget, och att således en discussion derom nu måhända vore mindre lämplig; hvarefter Hr Frih. uppropade Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., som yttrade:
Under iakttagande af hvad Hr Frih. o. Landtm, har anmärkt rörtde Frih.
Boyes yttrande, vill jag icke ingå i någon discussion deröfver, enär jag fullkomligt erkänner oformligheten deraf; men jag utber mig likväl
Hr Frih. o. Landtnäs och Husets tillstånd att få till prot. afgifva min protest emot ett så beskaffadt förfarande, att Frih.
Boye fått tillåtelse att göra ett så fullkomligt afbrott uti det föredragna ämnet, att han på grund af en tidningsartikel till discussion upptagit ett ämne, som kunnat och bort föranleda till ett ganska vidlyftigt svaromål.
Jag uther mig blott att i förbigående få säga, att hvad det historiska uti hans anförande ang:de hattar och mössor vidkommer, så tyckas hattarne inom detta
Hus till den grad vara öfvervägande, att bär knappt tyckes kunna uppslå någon fråga om mössorna.
Vid detta tillfälle vill jag icke vara vidlyftigare, ehuru i afseende å de i min tanke alltför häftiga utfallen emot Coust.Utsk. och mot den esprit, som vid denna riksdag är rådande, vore mycket att säga, och jag skall vid ett annat tillfälle, då Frih.
Boye är närvar, och vill förnya sina påståenden, icke underlåta att, så godt jag kan, ingå i svaromål derå.
Jag skall icke utsträcka mig längre än blott till bestridande af den protest, Gr.
Anckarsvärd gjort mot mitt anförande.
Då jag varit närvar, vid föredragningen af ifrågavar. ämne, inen deremot ej kan vara här om Onsdag, så mätte det vara min rättighet alt i dag till prot. få yttra mig deröfver.
Jag finner icke någon §. i grundlagen, som hindrar detta.
För öfrigt tackar jag Grefven för den underrättelse, han lemnat mig, att hattarne äro de maktägande inom detta Hus, och hemställer till honom, om detta äfven är förhållandet uti Const.Utsk. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Jag har blott begärt ordet för att i prot. fä nedlägga min reservation emot det beslut, hvarigenom StalsUtsk:s betänk.
N:o i35 afslogs.
Ånyo föredrogos och biföl los 5tatsUtsk:s den 3o sisth Maj e. m., på bordet lagda utlåtanden: N:o i3y, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om åtskilliga kronolägenheters försäljning; N:o 138, i anledn. af Anders Anderssons från Skaraborgs län motion anglde ersättning för eller befrielse från åtskilliga onera, hvilka å en del hemman, genom Götha canals anläggning, tillkommit. 111 D c n 4 Juni f. ni.
Föredrogs ånyo StalsUtsk:s, den 3o sistI Maj e. m., på bordet lagda utlåt.
N:o 13g, i anledn. af Hr Munck af Rosenscliölds, N. R., motion om anslag till pensioner åt enkor efter de soldater, som tjenstgjort vid den s. k. vestra armeen år 1809.
Hr Munck af Rosen sebold, Nils Rudolph:
Då Utsk. icke anfort något skäl, hvarföre den ifrågavar. af mig väckta motionen skulle lemnäs utan afseende, kan jag icke föreställa mig något annat, än att Utsk. ansett männens bragder icke större, än att deras nu efterlefvande enkor skalle kunnat utföra desamma, och att derföre intet skäl vore att bevilja dessa någon pension.
Om jag också skulle vara böjd att lemna en sådan öfvertygelse, i händelse den verkligen skulle hafva legat till grund för Utsk:s beslut, utan afseende, och tvertom anse förtjensterna af 1809 ganska stora; så har jag dock ingenting emot alt Utsk:s memorial bifalles. StatsUtsk:s utlåt.
N:o 139 blef af R. o.
Till pröfning företogs StatsUlsk:s den 3o sisth Maj e. m. på bordel lagda utlåt.
N:o izjo, i anledn. af HrvonHai tmansdorlfs, Aug., motion om mynthusets upplåtande till embetsrum åt de 6 Regeringsdepartementen, m. m.
Min motion åsyf tade, ej allenast att det ifrågavar. huset skulle upplåtas åt Statsförvaltnings-deparlementen, utan äfven alt medel skulle anslås för deras inrymmande der och för K.
Myntets föregående flyttning derifrån.
Endast på den förra frågan har StatsUtsk. svarat och sagt, att åtgärderna tillhöra Regeringen.
Jag erkänner, attdet så förhåller sig; men om StatsUtsk. och R.
St. blott på det sättet besvara frågan, så innebär svaret detsamma, som ett afslag; enär myntet hvarken, kan nedläggas eller flyttas annorstädes, utan att medel dertill anvisas.
Det är till följe af detta förhållande, och ifall StatsUtsk. anser mynthuset tjenligt att till det föreslagna ändamålet begagnas, hvilket jag har anledn. att tro, icke blott af detta utlåtande, utan äfven af åtskillige Utsk:s ledamöters enskilda utsago, som jag önskar att R. o. Ad. ville återremmittera betänk., på det att StatsUtsk. mätte tillse, då statsregleringen skall i sin helhet slutligen genomgås, om icke medel finnas att anvisa till betäckande af kostnaderna för myntets förflyttning.
Jag har äfven' hört omtalas andra förslag, nemi. att en mynthuset tillhörig byggnad skulle begagnas för polisen inom hufvudstaden.
Om det så förhåller sig, så är det dubbelt skäl till återremiss; ty äfven i sådau händelse behöfvas penningar, såsom jag redan anfört.
Frih. Cederström, Jacob: Jag skulle förmoda, att Staten med mycket mindre kostnad kan lata uppbygga ett ‘ nytt Den 4 Juni f. ra.
1i3 nytt lius än flytta myntverket till ett annat ställe.
Dä betydliga ko-tnader iiro nedlagda på denna byggnad för att göra den icke eldfarlig, d. v. s. att alla pipor oell rör äro beklädda med eldfast tegel neli allting der är sfi ordnad t, alt, ehuru myntet ligger midt i staden, icke den ringaste fata för eld kan uppkomma, oell dertill kommer, att de öfre våningarne skulle kunna utrymmas för einbetsverken utan att sjelfva myntet sku le komma att stanna; så synes det verkligen betänkligt, att, när man liar en så beskaffad inrättning, hvilken så fullkomligt uppfyller sitt ändamål, förflytta densamma lill ett annat ställe, hvilket möjligen skulle medföra större kostnader, än som erfordrades för att uppbygga ett nytt hus, för att kunna, på sätt motionären önskat, inrymma de 6 Itegerings-deparlenienlen uti samma local.
Cederström har ytt rat, att myntet vore väl och ändamålsenligt ordnadt.
Det är visserligen mycket bättre tillstaldt nu, än det tillförene varit, då man, så tillsägandes, icke hade något myntverk.
Men om den värde talaren ville fråga den, som är myntverkets chef, så förnummes utan tvifvel detsamma, som blifvit mig sagdt; nemi. alt sorn myntverkets inrättning mäst rättas efter husets beskaffenhet, så är det ingalunda så beqvämt och väl ordnadt, som det borde vara.
Vilja nu R.
St. anslå medel för att bygga ett nytt mynthus någorstädes i staden, så skulle detta efter all anleda, kunna blifva vida beqvämligare och bättre, än det nuvar. mynthuset är.
I sådant fall vore visst ieke något för statsverket förloradt utan tvertom mycket vunnet.
Man torde invända svårigheten att finna tjenlig plats för ett sådant företag.
Jag tror icke att det skulle blifva svårt, ifall man ville söka.
På det R. o. Ad. icke måtte tro, att delta blott är en lös utsago af mig, så vill jag t. ex. nämna, att vid saltsjöstranden på Ladugårdslandet finnes en stor tomt tillhörig Kronan, nemi. det fordna Ladugårdslands bränneriet, hvilken för närvar, begagnas af veterinär-inrättningen, men är rymlig nog för ett mynthus, ifall man ville begagna henne.
Jag har trott det vara en pligt att fästa R.
St:s uppmärksamhet på detta ämne.
Om de herrar och män, som nu äro Konungens rådgifvare, anse saken likgilltig, så är lion visserligen likgilltigare för mig; men såsom medborgare af detta Rike kan jag ej vara liknöjd för något som befrämjar dess tjenst.
Det förefaller mig verkli gen, som Hr von Hartmansdorff, med all sin kännedom af formerna, nu vore något på villospår.
Han har talat om bristfälligVieter uti vår myntinrättning och nödvändigheten af förbättringar deruti; men derom har motionen icke innehållit det aldra ringaste.
Jag finner således för min del icke något ändamål med en återremiss af detta betänk, till 8 11. i5 >*4 Den 4 J u n i f. ni.
StalsUlskv
Jag kan icke föreställa mig annat, än att R.
St. öfverlemna frågan till K. M. metl anhållan, alt K. M. oeh 'dess Regering, efter anställd undersökning, ville pröfva lämpligheten af alt föreslå några mesurers vidtagande för inrättande af ett hotel eller en byreau för de nya ministrarne.
Jag tror, alt SlatsUtsk. icke, under hvad förhållande som helst, kan ingå i någon öfverläggning 0111 denna fråga eller afgifva något utlåt, deröfver, förrän P*egeringen i sådant afseende gifv i t sin önskan tillkänna, och instämmer för min del uti Frih. Cederströms yrkande, att StatsTJtsk:s betänk, mätte bifallas, emedan en återrerniss lill intet tjenar.
Jag delar helt och hållet de åsigter, sorn den siste värde talaren utvecklat, och instämmer i öfrigt med Frih.
Cederström uti den önskan, ■att ifråga var. betänk, måtte blifva bifallet; men jag tyckte mig nyss se, alt Hr Finance-niinistern var här, och det skulle både för mig och, sam jag tior, äfven många andra inom Huset vara angenämt att få höra ett yttrande af honom.
Som jag likväl nu icke ser lill honom, så inskränker jag mig till att endast begära bifall å StatsUtsk:s betänkande.
Jag delar den åsigt,.
H r von Hartmansdorff framställt uti sin motion, alt det vore lämpligt, om samtlige Stals-expeditionerna inrymdes tili ett hus, hvartill det så kallade mynlhuset vore det lämpligaste.
Jag erinrar mig dock icke, huruvida Ur von Hartmansdorff» motion är så vidsträckt, att StalsUtsk. deraf kan hafva anleda. att yttra sig öfver beloppet af omkostnaderna för myntverkets förflyttning från den nu ifrågavar. localcn till en annan.
Om så skulle vara, så skulle jag för min del med Hr von Hartmansdorff instämma uti begäran om återrerniss; ty jag för min del kan icke annat än finna högst lämpligt att flytta myntet till en annan local,emedan det måste vara orätt att en så eldfarlig anstalt finnes i samma hus som Stats-expedilionerna, hvarest naturligtvis vigtiga handlingar förvaras, och så nära till slottet.
Den omständighet, hvarpå Frih.
Cederström fästat uppmärksamheten, nemi. att kostnaden för myntverkets flyttning kanske skulle blifva så hög, alt man derföre kunde uppföra ett nytt hus, anser jag icke böra tagas i betraktande; ty nyttan vore stor att hafva myntet på en annan, mera aflägset belägen, local.
Hvad beträffar den siste värde talarens önskan, att chefen för Finance-departementet skulle yttra sig i frågan, så tror jag, att, äfven om han vore närvar.
, skulle man icke kunna fordra, att han uti sakeus uuvar. skick skulle yttra sig; ty någon undersökning om förhållandet har naturligtvis ännu icke af Regeringen kunnat anställas, innan Regeringen fått R.
St:s skrifvelse i ämnet.
Först sedan en undersökning försiggått, blir så väl nämnde depart.chef som Statsrådets öfrige ledamöter i tillfälle att något mera i detalj yttra sig i frågan.
I anleda, af den siste värde talarens yttrande får jag upplysa, att Hr von Hartmansdorff^ motion hvarken innefattar något förslag, livart myntet skall förläggas, i händelse det skulle flyttas, eller någon slags beräkning af kostnaderna derför.
Under sådana förhållanden anser jag, att StatsUtsk. svårligen kunnat föreslå några bestämda åtgärder, isynnerhet sedan StatsUtsk. tillstyrkt och It.
St. beslutat att till K.
M:s pröfning öfverlemna sjelfva frågan, huruvida Stats-expedilionerna böra sammanflyttas inom ett och samma hus.
Om StatsUtsk. skulle d detta afseende föreslå 11.
St. någon åtgärd, så vore det att tillstyrka R.
St. att upphäfva ett redan fatladt beslut^ och ehuru jag visserligen för öfrigt biträder Hr von Hartmansdorffs åsigt, att myntverkets lägq^icke är det bästa, i anseende lill den omständighet, att arbetet måste drifvas med eld, hvilket skulle kunna medföra stora vådor, så måste jag likväl på denna grund hemställa, att Utskrs betänk, måtte bifallas.
Om vidden af min motion vittnar StatsUtsk:s eget utlåt.
Man finner der, sid. io, följande ord: "varande, på alla dessa skäl, af motionären hemstäldt, alt 11.
St. ville hos K. M. i und. anhålla, det K. mynthuset måtte upplåtas till embetsrum åt de 6 Regeringsdepartementen, utom det Utrikes, samt K.
Myntverket och dervar. embetsverk förflyttas annorstädes, äfvensom att R.
St. ville anslå nödiga medel till husets inredning för nämnda ändamål."
Jag har således verkligen satt anslaget i fråga, och StatsUtsk. har deraf haft anleda, jemväl föreslå R.
St. att bevilja något sådant.
En af Utsk:s ledamöter har nämnt, att jag icke afgifvit något kostnadsförslag, och att Utsk. således icke af min motion kunnat håfva någon ledning uti detta hänseende.