Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom vill jag dock icke hafva sagt, att icke läkarestaten delar lika öde med den lägre delen af officerspersonalen, nemi. att vara otillräckligt aflönad, hvarvid jag äfven uti mina aflemnade organisations-förslag fästat behörigt afseende; men att afhjelpa detta missförhållande genom en ny tillökning i landlförsvarets närvar, utgifter, måste jag afstyrka af samma skäl, som jag afslyrkt anslaget till Ingeniör-trupperne; att jag bestrider fortfarandet af de ä Generalitets-staten upförda arfvodeh till s. k.
Fält-ldkare.
Deras befattningar äro under vanliga fredsförhållanden inga andra än som tillkomma hvarje annan Regits-läkare, hvarföre jag saknat skäl att tillstyrka fortfarande arfvoden för benämningar utan motsvarande åligganden.
Under krigstillfällen eller då arméen ställes på fältfot och Sundhets-colhii öfverinseende öfver den militära sjukvården icke blir tillfyllestgörande, utan detta åliggande åt en serskild person måste 110 Den 11 Januari. updragas, gifver fältförvaltnings-reglementet vid handen huru samma person skall aflönas. alt jag bestrider tilldelandet af resestipendier till andra militär-läkare än dem, som besöka verkliga krigslheatrar och derstädes inhemta huru, under dylika omständigheter, den militära sjukvården handhafves.
Algerien och Kaukasien äro i detta fall ständiga experimentalfält.
Alt deremot uteslutande besöka Europas hufvudstäder och derstädes taga kännedom huru sjukhusen äro inrättade etc., är visserligen högst nyttigt för läkare i allmänhet; deremot torde speciell för militär-läkaren, isynnerhet vid betraktandet af vår arme-organisation, detta icke vara det mest behöfliga; alt jag bestrider anslaget till återbesättandet af de indragne Sergeanterne vid Fotgardes-reg:tena.
Svenska Underofficers-organisationen, utan motstycke till andra arme'er, är, enl. min åsigt, då jag undantager de expeditionsförande (fahnjunkarne), ett öfverflödigt mellanting emellan befäl och trupp (ledare och stridande); ett militäriskt oling, hvarken till båtnad för tjensten eller individerna sjelfva.
Uti andra arme^er äro Under-officerarne (Ser-1 geanterne) icke annat än våra korporaler; de äro kapitulanter, erhålla gage samt proviant och beklädnad in natura, äro beväpnade och bära packning lika med truppen, tillsammans med hvilken de äfven, i och för fullgörandet af sin tjenstebefattning, äro kasernerade, hvilket allt dock icke hindrar en allmännare befordran för dem till officerare — och dertill ganska duglige officerare.
Hos oss deremot äro Underofficerare beväpnade och beklädda i liket med Officerare, bo icke tillsammans med truppen, samt måste sjelfva bekosta sig beklädnad, föda, qvarter, ljus och värme emot aflöningsvilkor, som relativt till utgifterna understiga hvad soldaten erhåller af Staten.
Följden häraf är: alt befälets (ledarnes) antal obehöfligt förökas på bekostnad af de verkligt stridandes; alt Underofficerarnes afsedda närmare upsigl öfver truppen förfelas och öfverflyltas från dem på korporalerne; att sluteligen nämnde personers ekonomiska ställning är den mest beklagansvärda, dels derigenom att de genom sin yttre utstyrsel och de anspråk, som härifrån härflyta, tvingas till en under andra förhållanden obehöflig lefnadskostnad, som vida öfverstiger inkomsterna, dels derigenom att de sakna allt tillfälle medan de tjena, att genom biförtjenster bidraga lill sin utkomst, dels sluteligen derigenom, alt de äro utan all framtid.
Att det är om desse Underofficerare (Sergeanter) jag talar, som äro utan all enskild förmögenhet och utan allt hopp om befordran, och ej om de unge män af börd och förmögenhet, som under ett ä två år, för syns skuld pådraga Underofficersrocken för att derefter utbyta den mot Officers-epålelterne; förstås af sig sjelft.
Betraktar man i motsatts härmed korporalerne; den bättre lottade och mindre ekonomiskt bekymmer medförande samhällsställning de innehafva; huru mycket truppens goda hållning, disciplin och tjenstbarhet på dem är beroende; deras mångsidiga användbarhet i militäriskt hänseende, samt slutligen hvad de för närvar, äro och hvad de kunna blifva med högst obetydligt för - Den 11 Januari. lil bättrade villkor och hvarpå Art:ts l:a Konstaplar lemna ett så vackert och aktningsbjudande exempel, så vågar jag hysa den förmodanx att min åsigt, att indraga en större del af nu befintlige
Underofficers-befattningar i stället för att tillskapa nya, icke ogillas; att jag bestrider de för Wermlands Fältjägare-reg:tes förvandling till en bataljon erforderliga öfverflytlningar och jemkningar i detta regrtes närvar, anslag.
En organisation, som afser bataljonen såsom administrativ enhet, kan jag för min del icke annat än högeligen ogilla, dels derföre att den relativt till truppstyrkan medför större kostnader än organisationen af flere bataljoner till en korps, •— Lifreg:tets och Smålands Grenadier-bataljoner m. fl., lemna derpå obestridliga exempel, dels derföre, att en ensam bataljon snart i fält förvandlas till ett intet, således aldrig bör utgöra ett helt för sig; att jag bestrider lönetillökningarne för Art:ts Öfverstar och Majorer, såsom icke af det trängande behof påkallade, att de böra föregå den allmänna förändring af Arméens löneförhållanden, hvilken icke länge kan uteblifva; att jag bestrider den föreslagna tillökningen af Öfverste-löjtnanter på stat vid Art., så framt härigenom något ytterligare anslag skulle erfordras.
Erfarenheten har visat, att betänkligheter upstått om tillräcklighéten af Arm 'ens Pensionskassas tillgångar till pensioneringens bestridande, och hvaraf följden blifvit en begäran om tillskott från statsmedlen.
Ju mer deras antal ökas, som blifva berättigade till högre pension, med andra ord, ju flere gradupflyttningar som ske, likartade med dem, som under sednaste åren egt rum vid Topografiska och Ingeniör-korpserne, ju mer anlitas kassans tillgångar och ju förr upstår behofvet af understöd af statsmedlen.
Ar meningen i stället att blott tilldela nya benämningar åt en del af Art:ts Majorer, så hafva R.
St. dermed intet att skaffa; men då frågan vidröres i det Stine meddelade Statsrådsprot., har jag icke trott det vara otillständigt att yttra den åsigt, alt jag, med hänseende till hvad som ronde titulaturen inom Norska arméen eger rum, icke skulle anse det olämpligt om samtlige Majorer inom Svenska arméen, såsom egande alldeles enahanda befattningar, nemi. antingen Bataljons- eller Divisions-chefs, hädanefter komme att benämnas Ofverste-löjtnanter; att jag bestrider förvandlingen af anslaget till skrifmaterialier och expenser, samt ved och fjus för Krigs-collim m. fl. verk, ifrån bestämdt anslag till forslags-unslag, eftersom jag anser det nu anvisade beloppet med nödig hushållning fullt motsvara behofvet ; alt jag sluleligen bestrider, att det å allmänna indragningsstaten anvisade belopp af 10,000 r:dr till expectans-arfvoden åt lönlöse Officerare, icke måtte beviljas till pensions-förhöjningar för andra än dem, hvilka i Kaptens-graden taga afsked.
I den så maktpåliggande Kaptens-graden stannar det stora flertalet af arméens Officerare, utan andra utsigter för ålderdomen än dem de kunna bereda sig och familj, för de 400 r:dr, hvaraf den vanliga pensionen utgöres.
De af ödet åter mera gynnade, hvilka öfverskrida nämn - 112 Den 11 Januari. de grad oell hvilket vanligen sker redan vid en yngre ålder, erhålla relafivt ganska fördelaktiga lönevilkor, medan de ännu tjena och, då de en gäng taga afsked, hvilket i allmänhet sker vid en mera framskriden ålder än Kaptenerne och först då de minst blifvit berättigade till pension efter 4:de pensionsklassen, en högre pension, samt utsigter till en mängd fördelaktiga anställningar, hvilka icke. stå Kaptenerne till buds.
Såsom ytterligare skäl till ofvan gjorda yrkande, gäller det förhållande som vi litet hvar veta eger rum, eller att en ofta icke mer tjenstbar
Kapten likväl af ömmande omständigheter befordras lill Major i akt och mening att han skall taga afsked efter de 2:ne år, som göra honom berättigad till Majorspension, — något som dock vanligen icke inträffar, utan i stället föranleder individen, i följd af de erhållne högre inkomsterne, att hvad man kallar ”hanka med” ännu längre, än om han redan såsom Kapten med en skälig pension kunnat taga afsked.
Att Statens tjenst genom detta förhållande i mångfaldigt hänseende blir lidande, inser hvar och en tillräckligt.
Blefve deremot de ifrågavar. ä indragningsstaten upförde 10,000 r:dr uteslutande anvisade till förhöjning af Knptens-pensioner, t. ex. med 100 r:dr för hvar och en, så blefve härigenom enl. mitt förmenande icke allenast pn af rättvisa och billighet föreskrifven handling upfylld, utan äfven alla anledmr till befordran af miséricorde undanröjda.
Sedan jag nu yttrat mig öfver de för Landtförsvaret begärda ständiga anslag, öfvergår jag lill de tillfälliga, denna innovation från 1823 års riksdag, och får med anledn. deraf yrka att följande begärda anslag, nemi.: till nya gevär 200,000 r:dr; till anskaffning af fänghåls-tappar samt rengörings- och söndertagningsverktyg 12,000 r:dr, och till nya pistoler 12,000 r:dr, eller tillsammanlagdt 248,000 r:dr, måtte nedsättas till 60,000 r:dr på 3:ne är, eller 20,000 r:dr om året, samt användas till anskaffning af nya gevär, pistoler och sablar med hvad dertill hörer, för den stående hären (stammen), och derjemte öfverflyttas från tillfälligt till ständigt anslag.
Enl. hvad redan i det föregtde blifvit anfördt, egde vi år 1810 92,000 gevär, oberäknadt de 30,000, vi från England såsom subsidier sednare erhöllo, eller tillsammanlagdt 122,000 gevär med en kaliber af dels 0,67 dels 0,65 dec.tum.
Sedan denna tid tror jag mig, utan fruktan för öfverdrift, kunna påstå, alt R.
St., i och för anskaffande af nya gevär uti dels ordinarie, dels extra anslag, tillsammanlagdt anvisat icke mindre än 2,000,000 r:dr, hvilken summa gifver en tillökning sedan år 1810 af cirka 100,000 gevär med tillhörande bajonetter, å hvilka kalibern blifvit nedsatt till 0,62 dec.- tum.
Vapentillgången, inberäknadt hvad vi år 1810 egde brukbart, borde således år 1850 vara 222,000 gevär.
För att beräkna förbrukningen under dessa 40 år dividerar man 22,591, eller det antal gevär, som af stamlrupperne begagnas, med 50 eller gevärets brukningstid, då man erhåller den årliga förbrukningen, som är 452 gevär.
Multiplicerar raan åter detta tal med 40 så angifver produkten 18,080 det antal gevär, som sedan 1810 blifvit förbrukade.
Den 11 Januari. 113 kade.
Denna beräkning är dock gjord under förutsättning att alla år 1810 befintliga gevär varit obrukade; men då sådant icke kunnat vara händelsen, har jag trott mig komma lill ett närmast riktigt resultat, derigenom att jag ökar förbrukningen med 100 proc., således antager densamma till 30,160 gevär.
Subtraherar man åter detta tal från 222,000 så utgör resten 185,840, det antal brukbara gevär, som nu borde vara tillfinnandes.
Alt låta det antal gevär ingå i beräkning af förbrukningen, som af beväringsmanskapet begagnas, anser jag vara högst orätt, ty dels erhöll nämnde manskap, ända frän sitt inrättande till år 1822, inga andra än bristfälliga och obrukbara gevär, dels har detsamma från nämnde till närvar, tid icke erhållit andra gevär, än sådane, som för stamtrupperne blifvit kasserade, utan att vara så obrukbara att de icke genom reparation kunnat ånyo i brukbar t skick försättas.
På grund af förenämnde utredning af frågan har jag ansett lämpligt att yrka den nedsättning i ofvan anförda anslag, som jag upgifvit och som, enl. hvad Tab. 15 och 23, uti det af mig afgifna förslag N:o 2, innehålla, motsvarar det angifna ändamålet; att det begärda anslaget till anskaffning af redskap samt ridmed liera persedlar för Artilleriet, 48,000 r:dr, måtte nedsättas lill 20,000 r:dr för 3:ne år eller 6,666 r:dr 32 sk. årligen.
Riksdagshandlingarne för 1810 uplysa äfven, alt vi då egde en ”i bästa stånd varande Art.-materiel, tillräcklig i antal för en armé af 100,000 man.”
Tager man vidare i betraktande de betydliga summor R.
St., lid efter annan, till förökande af nämnde materiel anvisat, torde den nedsättning jag föreslagit icke finnas olämplig; alt det begärda anslaget för Carlsborgs fästningsbyggnad, 150,000 r:dr, måtte nedsättas lill 60,000 r:dr på 3:ne år eller 20,000 r:dr årligen.
Anläggandet af en fästning på ett dylikt ställe, som Carlsborg, är, redan i militäriskt hänseende, något högst anmärkningsvärd!.
När dertill kommer omfånget af den antagna planen och de kostnader, som med utförandet häraf äro förenade, så upstår ett förhållande, som jag tvekar gifva sin rälla benämning.
I andra länder lägger man fästningarne på gränserne, dels för att hindra fienden att öfvergå desamma, dels för att bereda honom ett anfall i ryggen, om han detta oaktadt lyckas göra det.
Hos oss deremot afbryter man till och med de befästningar, som skulle skydda den nära kusten belägna hufvudstaden, med allt det dyrbara den innesluter, mot åtminstone en surprise; låter befästningarne af Gefle, Calmar, Carlskrona, Malmö, Landskrona, Halmstad och Götheborg dels förfalla, dels raseras, raserar till och med den i strategiskt hänseende så vigtiga Christianstads fästning och upbygger i stället ett slags Sveaborg i hjertat af riket, dit ingen fiende kan komma, förrän han dessförinnan gjort sig lill herre, öfver hela Sverige.
Har dock denna olycka inträffat, hvad skola vi väl då med Carlsborg?
Hvilken är väl då frukten af de millioner, som blifvit utgifna för tillfredsställandet af en blott och bart militärisk fantasi.
Att man i rikets medelpunkt, å ett ställe med fördelaktiga kommunikationer, beslutar sig anlägga en hufvud-depöt, äfvensom att den så tillvida befästes, alt 3 H. 8 114 Den 11 Januari. man blifver i tillfälle bevara de sammanbopade förråderne mot okunniga tilltag, deremot bar jag intet att anmärka; men detta är icke på långt när hvartill man inskränkt sig vid Carlsborg.
Af denna anledn., och på grund af hvad jag bär i korthet anfört, anser jag att man för framtiden, jemte det man drager all möjlig fördel af hvad redan vid Carlsborg i befästningsväg är verkställda inskränker arbetet lill hvad som är nödigt för ingeniörvapnets tillbörliga öfning, och att fästningsbyggnadsanslaget, hvilket således hädanefter endast blefve alt anse såsom ett exercisbehof, nedsättes till hvad jag föreslagit; att det begärda anslaget till Topografiska korpsens arbeten 36.000 r:dr mätte nedsättas till 18,000 r:dr för 3:ne år, eller 6,000 r:dr ärligen, eller det belopp, hvilket jag anser motsvara hvad som erfordras för personalens tillbörliga öfning och verkställandet af dess arbeten.
I sammanhang med den yrkade nedsättningen torde det icke vara ur vägen, att fästa upmärksamheten deruppå, att af korpsens, med lön på stat varande 11 Officerare, äro icke mindre än 4, oaktadt de fortfarande upbära lön vid korpsen, af dels allmänna, dels enskilda updrag, antingen helt och hållet eller till en del befriade från tjenstgöring vid korpsen, hvaraf följden blifvit behofvet af andre serskildt atlönade personers biträde till förrättande af korpsens arbeten och hvarigenom statsverket således tillskyndas en ytterligare opåkallad utgift.
Sluteligen yrkar jag med hänseende till de begärda tillfälliga anslagen: att följande belopp, nemi.: till bestyckning af strandverken vid Carlstens fästning 50,000 r:dr, samt (ill fortsättande af fästningsbyggnaderne vid Waxholm, Carlstén och Carlskrona 315,000 r:dr, eller lillsammanlagdt 365,000 r:dr under loppet af 3:ne år, måtte till det upgifna beloppet oförminskade utgå, såsom varande, efter mitt förmenande, af ett verkligt och trängande behof påkallade; att följande anslag, nemi.: lill äldre gevärs förändring till slagkruts-antändning 50,000 r:dr och till kompletterande af reservförrådet för beväringsmanskapet 80,000 r:dr eller tillsammanlagdt 130.000 r:dr, måtte sammanföras till ett anslag och förökas till 150.000 r:dr för 3:ne är eller 50,000 r:dr årligen, med anvisning att detsamma oafkorladt måtte användas till bildandet af ett uteslutande för krigsbehof afsedt reservförråd af vapen, beklädnad, utredning och tross för krigsreserven, hvilket i fredstid medelst erforderlig omsättning, ständigt bör underhållas i fullgodt och komplett skick.
Innan jag lemnar
Landt försvaret har jag ansett mig böra fästa upmärksamheten på ett förhållande, hvaruti rättelse tyckes vara af nöden.
Före år 1830 var icke någon serskild lön på stat anvisad General-Fältlygmästaren, utan förenades förenämnde befattning vanligen med Chefsskapet öfver något af Art.-reg:tene.
Uti detta förhållande får man söka anlednm till K. Brefvet d. 15 Februari 1820, hvarigenom d. v. General-Fälltygmästaren och Chefen för Art. von Cardell anslogs den s. k.
Humlegården till boställe och underhåll af dess tjenste hästar, då han sig i hufvudstaden
Den 11 Januari. 115 uppehöll.
M:s föreg.-de nåd. propos., reglerades generalitets-löner vid 1830 års riksdag, hvarvid till General-Fälltygmästaren, Fortifikalions-Generalen och Kavalleri-Inspektören, hvardera anslogs 4.500 r:dr, deraf 3,000 r:dr i lön och 1,500 r:dr i furage och taffelpenningar.
Troligen af förbiseende fastades då icke något afseende vid Humlegården, eftersom en fortsatt besittningsrätt derå för General-Fälttygmästaren fick passera, hvarigenom det anmärkningsvärda förhållande inträffade, och ännu eger rum, att en och samma embetsman, jemte inqvarterings- och furage-ersättning i kontant af statsverket, den förre utgående med 533 r:dr 1(5 sk., åtnjuter genom Humlegården inqvartering och furage in natura, sam af Stockholms stads Taxerings-komité är upskaitad lill 1,000 r:dr.
Härtill kommer ytterligare att afkastningen af Humlegården, ehuru detta ställe, enl. mig meddelad uplysning, är en Statens egendom, likväl icke lärer finnas uptagen bland Statsverkets inkomster.
1 enlighet med livad jag i del föregtde anlydt, öfvergår jag nu till den del af den K. propostn, som afhandlar Sjöförsvaret:
Här vid kan jag icke hindra mig från att än en gång anföra det högst sorgliga intryck jag erfarit vid genomläsandet af det, den K. propos:n bifogade, und. anförande af Chefen för Sjöförsvars-depart:tet; detta anförande, hvaruti Dcpart:ts-chefen med en sällspord och berömvärd upriktighet, för hvilken nationen bör hälla honom räkning, oförställdt blottat det bedröfliga förhållande, att vårt sjöförsvar, om man så kan kalla de fragmenter deraf som vi ega, oaktadt vårt långa fredslugn, och de icke njugga anslag som, under den förflutna tiden, af K.
St. blifvit beviljade, befinner sig uti ett dels inkomplett, dels slopfärdigt tillstånd, och att vi således nära nog kunna sägas sakna den del af försvaret, hvaruppå fredandet af våra landamären, således till stor del betryggandet af vår sjelfständighet, i främsta rummet är beroende.
Granskaren af den K. proposm, hvarmed Stalsrådsprot. och Depart:ts-chefens underd. anförande står uti oskiljaktigt sammanhang, har att fästa afseende dels vid det ifrågasatta systemet, dels vid den planmessiga utvecklingen deraf, (detalj-bestämmelserna) hvilka i båda fallen här i verkligheten äro till finnandes.
Hvad först systemet vidkommer, så har jag svårt all förlika mig med den tanken, alt såsom bestämd princip för framtiden anlaga, att Sverige, af naturen bildadt till en sjöstal, likväl icke mer skulle ega någon stor flotta, d. v. s. linieskepp, under del att de makter, med hvilka vi kunna komma i konflikter, fortfarande ega och underhålla sådane.
Det försvarslösa skick, hvaruti våra öppna kuster och Gottland, denna perla i Sveriges krona, skulle vid utbrottet af ett krig blifva lemnade genom en dylik princips förverkligande, gör alt jag icke kan understödja densamma.
Men då jag måste anse det ligga inom omöjlighetens gränsor, att för närvar, tillskapa såväl en stor flotta som den, hvilken för skärgårdsförsvaret erfordras, så upmanar mig min medborgerliga pligt, att på det kraftigaste förorda hvad jag i främsta rummet anser böra anskaffas, ordnas och underhållas, nemi. erforderlig materiel till kustförsvaret, jemte det härmed sammanhang egande yttre sjöförsvaret, allt såsom det, med undan - 116
Den 11 Januari. tåg af ångbogserings-fartygen, finnes upgifvet i Departds-chefens tryckta underd. anförande pag. 54.
De kostnader, som åtfölja anskaffningen af nämnde materiel, och de förändringar i personalen, som häraf blifva en följd, äro visserligen betydliga, men någon ringaste tvekan vid deras beviljande bör dock icke upstå, ty belänken väl, Mioe Hrr, att en flotta tillskapas icke lika lätt som en krigshär, och utan flotta äro vi väl att anse för något annat, än grannens i öster aldra ödmjukaste tjenare?
Jag uprepar derföre ännu en gång min önskan, all de äskade anslagen för flottan rundeligen mätte beviljas, äfven om delta måste ske på bekostnad af andra anslag, hvilka man af såväl böjelse, som öfvertygelse om deras behof, är hågad att medgifva.
I jemnbredd med hvad jag i det föregrde anfört och förordat, afstyrker jag för närvar, hvarje åtgärd, som kan innebära ett beslut för framtiden rörrde stora flottan, hvarföre jag äfven afstyrker all förvandling till fregatter af såväl de 2:ne under nybyggnad varande linieskeppen (Stockholm och Skandinavien) som af det till förbyggnad uptagna (Försigtigheten).
Måtte i stället dessa fartyg tills vidare, ifall detta låter sig göra, bibehållas i dockorne uti sitt närvar, ofullbordade skick och ingenting med dem vidtages, förrän materielen lill det antydda kust- och yttre sjöförsvaret blifvit fullbordad.
Hvad äter våra qvarvarande 7 Linieskepp angår, nemi. de 3:ne otjenstbara och de 4, hvilka ännu lill blockskepp låta sig begagnas, så har jag intet att invända mot hvad Depart:ts-chefen i detta afseende anfört.
Uti mitt tillstyrkande af den föreslagna sjöförsvars-materielens anskaffning, bar jag gjort undantag för de begärda 21 st, till en kostnad af 1,470,000 r:dr upgående ångbogserings-fartygen.
Jag har nemi. trott, att till det antydda ändamålet vid inbrytande krig, allt för väl privata, för tillfället förhyrda, ångfartyg, skulle med fördel och besparing kunna begagnas.
Möjligen misstager jag mig häruti, och i sådant fall afstär jag från undanlaget.
Detta om systemet i sin helhet.
Hvad åter detaljerna deraf angår har jag visserligen vid ett och annat åtskilligt att anmärka, åtskilligt att föreslå, såsom t. ex : att det arfvode af 500 r:dr, som är anslaget till undervisning i praktisk astronomi åt Kadetter och Underofficerare vid Stockholms station måtte uphöra såsom obehöfligt mer för den ena, än de 2:ne andra af Flottans stationer, synnerligast, som jag erhållit uplysning, att den undervisning för hvilken arlvodet utgår, icke ifrägakommer; att
Båtsraans-kompanierna icke mätte erhålla mer än en Underofficer hvardera, således det med ett motsatt förhållande förena de anslag icke beviljas.
Deremot tillstyrker jag alt korporalerne vid flottan, de må tillhöra Båtsmans-, Matros- eller Kanonier-kompanierne, erhålla lika aflöning, som den af mig för landtarméen föreslagna eller hvar och en 40 r:dr årligen; äfvensom alt vice korporalerne och Artilleri-båtsmännen erhålla hvar och en 20 r:dr; att portionspriset om bord och i land måtte bestämmas till enahanda belopp, eller till 10 sk. per portion, brödet inberäknadt.
Att Den 11 Januari.
117 nämnde summa motsvarar behofvet, har jag medelst en redan aflenjnad och till StatsUtsk. remitterad ”kostnads-beräkning” ådagalagt.
Deremot föreslår jag att flottans manskap måtte, då de till tjenstgöring äro upfordrade, erhålla s. k. tobaksskilling, i likhet med manskapet vid landtarméen; alt någon sönderdelning af Bataljonsläkare-graden lika litet vid flottan som vid landtarméen mätte förekomma, således ej heller något anslag i detta afseende beviljas; att lönerne för reserv-stalen måtte sålunda bestämmas, att de lemna en nettobehållning, motsvarande den pension, hvartill individen vid afskedstagande! är berättigad.
Det, om jag så får säga, redlösa skick hvaruti vårt sjöförsvar sig befinner, och de betydliga anslag jag anser att nationen icke fean vägra att bevilja för dess uphjelpande och systematiska iordningsställande, har föranledt mig att, slutligen med några ord, äfven vidröra trenne af de öfrige Hufvudtitlarnes anslag.
I detta hänseende börjar jag med lia Hufvudtiteln.
Visserligen vet jag på förhand, alt hvad jag härom kommer att yttra, skal! ogillas från det håll hvarifrån raan tyckes vilja låta påskina, att man är mera konungsk än Konungen sjelf.