Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Föreskrifterna om doms fullgörande synas dessutom vara alldeles öfverflödiga. då den, som vunnit, enligt 3 kap. 4 och 5 §§ Utsöknings-balken, eger njuta utmätning och. emot borgen, lyfta det utmätta eller fä det satt i qvarstad, äfven om vederparten i högre Rätt fullföljt talan.
På grund häraf får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer matte för sin del besluta: att lagens stadganden om skyldighet, att vid fullföljande af talan mot Underrätts och Hofrätts dom eller utslag i tvistemål ställa borgen för kostnad och skada, insätta revisions-skilling och fullgöra dom, skola upphäfvas.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 Afd. 44 346 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
J\s 178.
Jag anhåller om remiss häraf till Lag-Utskottet, i hvilket jag, såsom ledamot, torde få vidare utveckla skälen för denna min motion, i den mån sådant kan erfordras. samt jemväl afgifva bestämdt förslag till upphäfvande eller ändring af de lagrum och förordningar, hvari stadganden af ifrågavarande beskaffenhet förefinnas.
Stockholm den 29 November 1862. J. A. 1 emchen. JW 178.
Af Herr Lemchen:
Om upphäfvande af sista morn. af 9 § i 30 kap. Rätlegångs-balken.
Lagens stadgande i sista momentet 9 § 30 kap.
Rättegångs-balken, att tiden för fullföljd af underdånig talan hos Kongl. Majit i vexel- och sjörätts-sak skall vara hälften kortare än i andra civila inål, synes mig vara olämpligt ännu mera, sedan, genom Kongl. Förordningen den 21 December 1857, tiden för anmälan af missnöje mot Hofrätts dom blifvit förlängd till tjugo dagar efter det domen föll.
Om nu part anmäler missnöje med Hofrätts dom i vexel- eller sjörätts-sak å tjugonde dagen och erhåller Hofrättens beslut tredje dagen derefter, hvarförinnan beslutet i allmänhet icke blifver uppsatt, underskrifvet och till parten ntgifvet, återstår endast af den för sakens fullföljd hos Kongl. Maj:t bestämda tid sju dagar, om saken är afdömd i Svea Hofrätt, och tjugotvå dagar, om den åtgjorts i Göta Hofrätt eiler Hofrätten öfver Skåne och Blekinge.
Inom denna korta tid blifver det särdeles svårt, om ens möjligt, att å inställelsedagen inlemna kompletta handlingar: och att dessförinnan fullgöra dom, enligt föreskrifterna i 5 och 6 §§ 30 kap.
Rättegångsbalken, måste vara en omöjlighet, särdeles om parten dertill saknar kontanta medel, hvilket merändels torde vara tället.
Dessutom förekommer den oformlighet, att, enligt Kongl.
Förordningarne den 24 April 1754 och den 20 November 1845, Hofrätten skall ålägga revisions-sökanden att, vid äfventyr af talan? förlust, ingifva lösen och stämpladt papper till Kongl. Hofrättens protokoll i saken inom en månad efter det revisions-utslaget meddelats, och således efter det inställelsedagen hos Kongl. Maj:t längesedan förflutit.
Jag finner mig i följd häraf föranlåten vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte för sin del besluta upphäfvandet af sista momentet i 9 § 30 kapitlet Rättegångs-balken.
J A. Lemchen.
Motioner «' Borgare-Ståndet 1862.
,/W 179. 347 JVf 179.
Af Herr Lcmclien:
Om utsträckning af liden, morn hvilken Häradsrätts och Rådstuj vur ätts protokoll i mål angående inteclmingar, uppbud och lagfarter m. m. skola vara till Hofrätt insända.
I flera, om ej de flesta domsagor inom riket kunna Häradshöfdingarne icke iakttaga föreskriften i 28 § af Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1818 och i Kongl.
Cirkulärbrefvet den 11 Februari 1847, att inom en månad efter slutet af hvarje s. k. tingsår till Hofrätten insända protokollen i mål angående inteckningar, uppbud och ■agfarter, äktenskapsförord, förmyndares förordnande, bouppteckningar, morgongäfvobref samt afhandlingar angående lösöreköp.
Denna föreskrift, som är hemtad ur 3 § 7 kap.
Rättegångsbalken i 1734 års lag, var nog i afseende på tiden lämplig 1734 och sannolikt äfven verkställbar 1818 och 1847, men sedan dess hafva antalet af de till ifrågavarande protokoll hörande ärenden i hög grad tilltagit, ja mångdubblats.
I många domsagor har jemväl den sed vunnit insteg, att å den dag, dä ting afslutas, inlemnas en mängd, om icke de flesta dylika handlingar, för hvilkas expedierande en icke kort tid atgår.
Domhafvandes i sednare tider tillkomna bestyr för lättande af kontrollen öfver handlingarnes kartering är äfven tidsödande, och på. många ställen möter stor svårighet att fä biträde till protokollens renskrifning.
— Den i nämnde § stadgade tid af 14 dagar efter hvarje månad för insändande till Hofrätt af Rådstufvurätts protokoll i omförmälda mål torde också böra anses för kort; och då någon olägenhet eller osäkerhet icke bör kunna uppkomma derigenom att tiden för insändande till Hofrätt af Häradsrätts och Rådstufvurätts ofvannämnde protokoll förlänges, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta den förändring i 28 § af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 och Kongl. Cirkulärbrefvet den 11 Februari 1847, att tiden, inom hvilken protokoll i mål angående inteckningar, uppbud och lagfarter, äktenskapsförord, förmynderskap, bouppteckningar, morgongåfvobref och afhandlingar om lösöreköp skola vara till Hofrätt insände, bestämmes för Häradshöfding till tre månader efter hvarje gång han hållit ting i sitt häradshöfdingedöine, och för Rådstufvurätt till slutet af månaden näst efter den, under hvilken protokollen blifvit förde.
J A.
Lemchen. 348 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,d\f 180. JW 180.
Af Herr II0fl lil 11 il SSOn:
Angående statsbidrag till anläggning af en bibana från Christianstad till Södra stambanan vid Hessleholm.
Det stora allmänt erkända behofvet för staden Christianstad och hela orten deromkring af en bibana emellan staden samt, Statens södra stambana vid Hessleholm har under flera år föranledt åtskilliga sammanträden och förslag, tills omsider en vid sammanträde inför Kongl. Majit,s Befallningshafvande i Christianstads län den 29 Januari detta år utsedd Kommitté uppdragit,s att betänkande i frågan afgifva.
Denna Kommitté anmodade Majoren vid Kongl.
Väg-och Vattenbyggnadskorpsen Herr C.
Adelsköld att uppgöra förslag' å kostnaden för anläggning af en smalspårig bana emellan Hessleholm och Christianstad och i öfrigt afgifva utlåtande i frågan.
Herr Majoren afletnnade slikt utlåtande och förordade smalspårig bana, för hvilken kostnaden, enligt förslag, skulle utgöra 1.080,000 R:dr Runt.
För erhållande af denna summa utfärdades en inbjudning till teckning af aktier, lydande hvardera å 100 R:dr. och har denna aktieteckning — inberäknadt 6.000 aktier för staden Christianstad — nu så fortskridit, att t,vå tredjedelar af erforderliga summan lärer blifvit tillvägabragt. i följd hvaraf man har all anledning hoppas det denna för staden och orten sä vigtiga fråga får en tillfredsställande lösning.
Detta är likväl beroende af Rikets Ständer, helst om anslag eller fördelaktigt lån ej lemnäs, företaget svårligen kan komma till utförande.
Och då jag nu, i följd af mina Kommittenters uppdrag, hos Rikets Höglofl.
Ständer begär att för ofvannämnde bibana erhålla ett anslag af 270,000 R:dr samt ett lån på möjligast billiga vilkor, till belopp af 540,000 R:dr, får jag, såsom skäl härför och för angelägenheten af den ifrågavarande bibanan, vördsamt anföra: att i staden Christianstad finne* ett betydligt militär-etablissement med en stor del af södra Sveriges vapenförräder och utredningspersedlar, hvarförutan staden är säte för Hofrätten öfver Skåne och Blekinge samt för länsstyrelsen; att Statens södra stambana »tvifvelaktigt, skulle vinna en betydlig tillökning i dess trafik genom ifrågavarande bibana, som mera direkt än nu är fallet, skulle draga Christianstads-ortens rörelse till stambanan; och att den kanalanläggning från Christianstad till hafvet vid Åhus, hvilken nu synes kunna påräknas blifva inom ett decennium fullbordad, och detta utan ringaste uppoffring från det allmännas sida, skulle komma att blifva för landet och dess framåtskridande än mera välsignelserik, om kanalen sattes i förbindelse med landets stora pulsåder, jernvägsstambanan, medelst nu ifrågavarande bibana, derigenom den fördelen, bland många andra, i öfrigt vanns, att de varor, som från vestra kusten och vestliga delar af landet böra söka hamnar vid Östersjön, lättare och med mindre fara kunde öfver bibanan och genom kanalen föras till Östersjöhamn en vid Åhus.
Af det nu anförda bör kunna beräknas, att bibanan Hessleholm—Christianstad, utom det stora gagn den kommer att medföra i militäriskt hänseende, skall både Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 181.
349 genom person- och godstrafiken inbringa så betydliga inkomster för stambanan, att god ränta erhålles för det anslagsbelopp, som må kunna beviljas, hvadan jag vördsamt anhåller att, i fall anslag till någon bibana beviljas, för bibanan Hessleholm—Christianstad ina erhållas ett sådant till belopp af 270,000 R:dr R:mt, motsvarande J:del af anläggningskostnaden, samt lån på fördelaktigaste^ vilkor för hälften af samma kpstnad 540,000 R:dr R:mt — eller också att detta sammanlagda belopp, Atta hundra tio tusen R:dr R:mt. må såsom lån utgå på så förmånliga vilkor som möjligt.
Om remiss till vederbörligt Utskott får jag vördsamligen anhålla.
Bohmansson.
.M 18i.
Åf Herr Witt:
Angående dels undersökning i afseende å en jernväg mellan södra stambanan och Carlskrona, dels förslagsanslag till en sådan undersökning.
Då Rikets förs v ars väsen de med rätta tilldrager sig vår uppmärksamhet och vårt allvarliga begrundande, torde det tillåtas mig att här framställa ett af mig länge påtänkt förslag, hvilket står i nära sammanhang med^ våra vigtigaste försvarsanstalter.
Jag frågar: hvilken väg tager en fiende till vårt land? — och jag svarar: ehuru det ej är omöjligt att det blir landvägen, kan dock förvisso antagas, att det äfven blir sjövägen.
Ilan söker då naturligtvis det för landstigning bäst passande ställe.
När man nu vet, att ingen bättre hamn än Carlskrona finns i Europa, att der är utrymme och skydd för den största flotta, som kan visa sig pä hafvet, så synes fienden ej behöfva annat, än med hela sin krigsstyrka begifva sig dit, der landsätta sina trupper och med denna plats såsom nyckel öppna det inre af landet.
Bättre fotfäste lär väl ock svårligen en fiende kunna få än Carlskrona, der både kaserner, förrådshus, sjukhus, ångbageri och andra beqvämligheter för trupper, dockor och verkstäder för skeppens reparation m. m. finnas i beredskap.
Fragan blir att hindra denna landstigning.
Att vår flotta skulle kunna mäta sig med den, som kan sättas emot oss, och således hindra fienden att nalkas våra kuster, hör naturligtvis till de fromma önskningarne, och sådana äro icke att förakta, men gälla föga vid en lugn och kall beräkning.
Hafva vi deremot hvad vi kunna och böra hafva, nemligen en flotta, som kan skada fienden på hafvet, motarbeta hans landstigning och försvaga hans styrka, innan han kan få fast fot, fästningar, som kunna bidraga till samma ändamål, är detta af ovärderlig förmän; men slutli - 350 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 182. gen är det dock på stranden vi måste stå färdiga att med stål och bly möta hvarje ovälkommen gäst.
Det är af denna strand vi icke få afstå en fotsbredd, utan att fukta den med blod.
Och huru skall detta försvar gå till ?
Jo, på det sätt, att från aila trakter af landet vapenföra män hasta till den punkt, hvarest anfallet sker, och att betydliga qvantiteter krigsförnödenheter skyndsamt samlas der.
Skall värt skarpskytteväsende utveckla all den kraft, skänka all den hjelp i nödens stund, fäderneslandet af den ädla, sannt. fosterländska inrättningen väntar, så är det nödvändigt, att landets tappra söner sättas i tillfälle att skyndsamt hasta till de ställen, der hjelpen behöfs.
Derför erfordras jernväg till Carlskrona.
En annan omständighet finnes äfven, som talar för samma sak, nemligen: om vi i farans stund skulle påräkna vänners hjelp, så funnes för dem ej heller beqvämligare ställe, för att aflemna folk, ammunition m. m. än Carlskrona, hvarifrån följaktligen jernväg borde linnas, för att hastigt sprida hjelper! till de trakter, der den för tillfället behöfs.
Betraktar man åter jernvägarne ensamt såsom medel för landets ekonomiska välstånd och industriela förkofran, måste man väl med erkännande af den hittills följda grundsatsen, det^ deras hufvudändatnål hos oss är. att förbinda det inre af landet med hamnarne, inse att en förbindelse med Carlskrona hamn äfven i detta afseende är af stor nytta för riket.
Då det blott är omkring elfva högst tolf mil från Carlskrona til! närmaste ställe på den under arbete varande jernvägen, vore kostnaden ej så stor, att den kan afskräcka från en så vigtig angelägenhet.
Det är dock ingalunda min mening att framkomma med något yrkande, att Carlskrona-jernvägen framför de af Kongl. Majit föreslagna borde komma i åtanke, utan blott, att vördsamt föreslå, det Rikets Högioflige
Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att undersökning blir verkställd till utrönande af lämpligaste rigtningen för en ändamålsenlig jernväg emellan södra stambanan och Carlskrona och kostnaden för en dylik, samt att Rikets Ständer ville lemna ett förslagsanslag till undersöknings-kostnadernas bestridande, hvartill, enligt mig meddelad säker uppgift, en summa af niotusen femhundrade (9,500)
Ridr är fullt tillräcklig.
Remiss till vederbörligt Utskott begäres vördsamligen.
Gustaf Carl Witt. isa. Af Herr EklDäD:
Om anslag till kanalanläggning emellan Nora sjön och Fåsjön i Nora bergslag.
Redan på 1700-talet, väcktes fråga om anläggning af en kanal emellan Norasjön och Fäsjön i Nora bergslag.
Behofvet deraf har sedermera blifvit mer och Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 182. 351 mer kännbart och Styrelsen för Allmänna väg- och vattenbyggnader har äfven, uti de till flera föregående riksdagar, af nämnda Styrelse, upprättade generalförslag, förordat understöd af allmänna medel för ifrågavarande kanalanläggning.
Af samma Styrelses till innevarande riksdag afgifna underdåniga memorial, af den 19 nästlidne September, bilagd Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständers Statsutskott, angående Statsverkets tillstånd och behof, inhemtas, att, bland de företag af sådan allmännyttig beskaffenhet att understöd till visst bestämdt belopp synte dertill böra anvisas, i första klassen blifvit uppförd anläggningen af kanal emellan Fåsjön och Norasjön, hvarföre ett anslag af R:dr 100,000 Runt är vordet af Styrelsen föreslaget.
Då Kongl. Maj;t likväl ej funnit skäl, att, ibland de företag, för hvilka anslag å sjette Hufvudtiteln äskats, upptaga det nu ifrågavarande, så nödgas jag, uti enskild motion, till Rikets Ständers behjertande anmäla denna vigtiga angelägenhet.
Genom den ifrågasatta kanalen skulle en oafbruten vattenväg af 1^ mils längd norrut från Nora åstadkommas.
Hela denna ort, der en betydlig bruks-och grufverörelse bedrifves och som öfver Nora utför sina tillverkningar, skulle naturligtvis genom anläggningen beredas väsendtlig lättnad i sina transporter, och särskildt komme, förutom Lerbergs och Klacka betydliga jernmalmsfält, icke mindre än 3 jernbruk och 8 masugnar att vinna direkt gagn af den nya transportleden och såmedelst blifva i tillfälle att i hög grad öka sin produktion.
Att landtbrukets utveckling skulle befrämjas, när de nu brukliga transporterna af ortens tunga produkter ej mera rycka krafterna från jorden, ligger äfven i öppen dag.
Företaget har äfven inom orten blifvit om fathult med det intresse, att ett bolag bildats och påbörjat aktieteckning, som redan * uppgår till (10,000 R:dr och inom kort torde kunna uppbringas till 81,144 R:dr, eller den summa, som kanalen enligt beräkningskulle kosta utöfver det af Styrelsen för Allmänna väg- och vattenbyggnader förordade anslaget.
Längre lärer likväl ortens bidrag ej kunna sträckas, dä dess krafter förut strängt anlitats för de stora kommunikationsföretag, som på sednare tiden blifvit der utförda, men deremot vågar man sä mycket heldre påräkna Statens mellankomst för denna angelägenhet, som den ökade utveckling af handel och näring, hvilken af den ifrågavarande kommunikationsförbättringen skulle framkallas, måste tillföra Statens jernbanor en betydligt ökad rörelse.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra far ja^ föreslå, att Rikets Ständer mätte anvisa ett anslag, utan aterbetalningsskyldighet, af Ett Hundra Tusen R:dr, till en kanalanläggning emellan Norasjön och Fåsjön, med skyldighet för bolaget, som för ändamålet bildats, att ansvara för byggnadens fullbordande inom viss bestämd tid.
Carl Ekman 352 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 183. JW 183.
Af Herr EklMIi:
Om tillåtelse för enskilde att anställa särskild, prest man till upprätthållande af gudstjenst i orter, sorn' från församlingens kyrka äro mera aflägsna m. m.
För afhjelpande af det allmänt erkända behofvet af en ökad och lättad undervisning i religionen, såvida denna beror af en allmän Gudstjenst, har hittills föga annat kunnat från Regeringens sida tillgöras, än att förordna om delning af de större pastoraterna och att tillvägabringa en och annan ny församling med egen kyrka och prest.
De många hinder, som en sedan sekler ordnad kyrkoförvaltning måste lägga i vägen för anordningar, svarande emot förändrade förhållanden, lemna föga hopp, att några åtgärder af större omfattning i detta hänseende skola genom Statsmagterne kunna tillvägabringas.
Deremot torde i detta, som andra fall, det enskilda intresset och nitet kunna och böra tagas till hjelp; åtminstone så vidt, att de hinder undanrödjas, som för närvarande försvåra alla anstalter för gudstjensts förrättande och ordentliga upprätthållande af prestmän, i orter med talrikare bosättningar aflägsne från kyrkan.
Väl är det icke ovilkorligen förmenadt en församling att för sådant ändamål uppföra en kyrka utom den, som det lagligen tillkommer församlingen att underhålla, äfvensom att tillåtelse kan vinnas, att anställa särskild prestman, under namn vare sig af kapellan eller sockneadjunkt, för gudstjenstens upprätthållande.
De kostnader, som sådane åtgärder påkalla, äro dock så betydliga, att dylika tillgöranden mera sällan komma till användande och förbindelsen att allt framgent underhålla kyrkan och utgöra aflöningen till prestmannen afskräcka äfven från ett sådant åtagande.
Det är icke eller gifvet, att ett behof af ökad religionsundervisning, hvilket för någon tid och under vissa omständigheter kan visa sig särdeles bjudande, skall allt framgent fortfara eller att det alltid skall kunna fyllas på ett sätt, som gör uppoffringen lätt, enär den finnes icke vara fruktlös.
Men om det medgifves vare sig enskilde personer, som i sitt arbete använda en talrikare personal, att kalla och anställa särskild prestman, för att bereda sina arbetare lättadt tillfälle att på ett värdigt sätt begå den allmänna gudstjensten, eller flera förenade byalag, som äro mera aflägsne från kyrkan, att på detta sätt sörja för sitt behof af en jemnare religionsvård; så skall ett sådant behof, der det verkligen låter känna sig, afhjelpas på ett sätt, som, i fall omständigheterna så fordra, skall leda till nya församlingars bildande utan särskilda anordningar derom, men i annan händelse skall visa sig motsvara äfven det tillfälliga behofvet, der endast ett sådant förefunnits.
Det vilkor, som för en sådan tillåtelse synes nödvändig, torde kunna inskränkas dertill, att ett värdigt rum för gudstjenstens förrättande anskaffas och underhålles, och att aftalet med prestmannen blifver sådant, att han icke kan ställas utan presterl.ig tjenstgöring; hvaremot åt honom måste medgifvas den befordringsrätt, som tillkommer det inom församlingarne tjenstgörande presterskapet.
Då de inskränkningar, som kyrkolagen och presterskapets privilegier bestämma i rättigheten för enskilde att kalla prestmän, härflyta endast från omsorgen att den allmänna - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. .JVC 184.
353 manna gudstjensten skall hållas vid magt och att presterskapets befordringsrätt icke skall förringas genom anspråk af sådane, som icke arbeta inom församlingen; så torde det vara klart att i kyrkolagen och presterskapets privilegier icke finnes något hinder för en anordning, som afser att tillvägabringa en allmän gudstjenst och att anställa prest under förhållanden, lika med dem, som utgöra grunden för presterskapets allmänna befordringsrätt.
Och då prestmannen skulle försäkras om den ställning i afseende på bestånd, verksamhet och tillräckligt underhåll, som lagen afser att bereda honom, lärer en hvar, som i verkligheten vill bidraga dertill att religionsvården förbättras, nödgas medgifva, att någon invändning af vigt ej kan göras emot förslaget.
Jag tillåter mig alltså att föreslå, det Rikets Ständer för sin del besluta, .såsom tillägg till 19 kap. 31 § kyrkolagen, eller i annan lämplig form, att för inrättande och upprätthållande af ordentlig gudstjenst i orter, så aflägsna från församlingens kyrka, att denna icke kan med lätthet besökas, det må vara enskilde, eller föreningar af sådane, tillåtet att kalla och anställa särskild prestman, emot det att lämpligt rum för gudstjenstens förrättande inrättas och underhålles, och att sådant kontrakt, med prestmannen afslutas och för förvar till
Domkapitlet aflemna», att han icke kan ställas utan presterlig tjenstgöring äfvensom att befordringsrätt i likhet med öfriga presterskapet sådan prestman tillerkännes.
Om remiss af denna motion, till vederbörligt Utskott anhålles.
Carl Ekman JW 184.
Af Herr HolHl(|Vist i Angående anslag för Lindesbergs stads skolas förändring till tvåhlassigt elemeniar-läroverk.
Vestra Westmanland eller den del af Örebro län, som tillhör Westerås stift, har redan allt för länge varit vanlottadt på läroverk.
Visserligen föreslogs redan vid 1817 års riksdag en lägre lärdomsskola i Lindesberg, men huru Stats-Utskottet i sitt betänkande af den 6
Mars samma år erkände behofvet af en sådan i städerna Nora och Lindesberg, så afslogs dock detta, enär dessa orter egde en lång tids vana att sända sina barn till Örebro elier Arboga, hvarföre denna utväg tillsvidare ännu borde anses hjelplig.
Detta tillsvidare har nu öfver 45 år fortfarit och, då vid 1856 års riksdag de flesta elementar-läroverken och många pedagogier i riket omreglerades och hugnades med betydliga lönförhöjningar, afhördes intet förslag till förbättring af Pedagogierna inom denna etiftsdel, som omfattar nära nog halfva Örebro län, och år 1855 räknade en befolkning Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 Afd. 45 354 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\fl 185. af ej mindre än 38.541 personer.
Vid sednaste riksdag erhöll skolan i Nora sådan löneförbättring, att densamma numera kunnat förändras till 2-klassigt läroverk; men ehuru de deromkring belägne socknarne, Nora, Jernboås, Hjulsjö, Hellefors och Grythyttan, af ofvannämnde befolknings numerär inom den styfmoderligt behandlade stiftsdelen, egde minsta antalet eller år 1855 blott 18,794 personer, men i den återstående delen af denna ort, eller Lindes, Ramsbergs och Ljusnarsbergs socknar, uppgick samma år befolkningen till 19,747 personer, glömdes eller förbisågs likväl Lindesbergs pedagogi, hvilken fortfarande lemnades utan uppmuntran samt i det otillfredsställande och mot ortens behof alldeles icke svarande skick, hvaruti densamma sig befunnit under loppet af många mansaldrar.
Denna trakt saknar också de kommunikationsförmåner, som för densamma skulle underlätta skolungdomens bevistande af läroverken i Orebro eller Arboga; då deremotNora stad med omkringliggande bygd åtnjuter förmånen af direkt jernvägsförbindelse med både Örebro och Arboga.
Under innevarande år har lärjungarnes antal vid Lindesbergs en-klassiga skola varit 28 eller samma antal, sorn två-klassiga skolan i Nora räknadt under samma tid.
Med en kostnad af 36,163 R:dr R:mt har staden Lindesberg pä de sednare sju åren uppfört ett prydligt skolhus af sten, hvilket, utom trenne rymliga lärosalar, innehåller boställsrum såväl för Rektor som Kollega.
Ständer vid föregående riksdagar anslagit medel för utvidgning af de flesta äldre pedagogier i Rikets städer; torde
Lindesbergs stad och angränsande folkrika socknar, nu, sedan staden gjort så betydlig uppoffring för åstadkommande af ett rymligt och tidens fordringar fullt motsvarande skolhus, kunna med skäl hysa den förhoppning, att en framställning om nödiga medels beviljande för skolans förändring i likhet med hvad grannstaden Nora erhållit, skall af Rikets Högloflige Ständer behjertas.