Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts Propos:r om domars verkställighet och om handelsfördraget, som uplät inrikessjöfarten åt Norige, här behandlades, var jag den enda inom hela representationen, som opponerade mig deremot, val inseende följderna af ett sådant förfaringssätt
Jag står äfven i dag i opposition mot våra unionela åtgöranden.
Visserligen erkänner jag, att hos Svenska folket råder missnöje mot Normätinen derföre, att unionsangelägenheterne befinnas i ömkligt skick och olägenheterne till stor del äro kastade på oss, under det att Norrmännen träda allt mera in i sina rättigheter 268 Den 17 Mars e. m. såsom med oss jemlike i unionen.
Yi afundas dock icke deras framsteg.
Med glädje åser Svenska folket Noriges materiela utveckling och nationela sträfvande; ty i samma mån detsamma fyller sin plats i unionen, i samma mån blir den för begge folken värdefullare och mäktigare.
Men om äfven missnöje i ofvan upgifna delar verkligen existerar, så har dock Gr.
Anckarsvärd i sin motion och till någon del äfven Utsk:t derpå dragit obefogad vexel.
Motionären klandrar 1814 års politik och förening med Norige, såsom den skedd är, seende deri dynastipolitikens spel; hade önskat Noriges provinsiela ställning till oss.
Jag deremot finner just i dessa omständigheter beviset på Carl Johans stora erfarenhet och kännedom om folkens rättigheter och tidsandans kraf, då Högstdensamme genast satte föreningen på den ståndpunkt af jemlik het, på hvilken den står, och som är vilkoret för dess bestånd.
Hvilka skulle väl följderna blifvit af ett i provinsielt förhållande till oss varande Norige i en tid, då sjelfstyreise och nationalitets-sträfvande väcker alla förtryckta nationaliteter till lif?
Sannolikt skulle Norden företett samma bedröfliga skådespel, som upföres i Österrike, Italien och Danmark m. fl. länder.
De i dessa stater förenade nationaliteter, som skulle utgöra staternas styrka, liro orsaken till deras ytterligare svaghet.
De förtryckta nationaliteterna skaka dessa monarkier i sina grundvalar.
Men om vi i detta hänseende upskatta till sitt rätta värde denne store Konungs förtjenster, så ega vi detta oaktadt giltiga anledningar att förebrå honom hans politiska system-förändring efter 1814, sannolikt föranledd af Svenska kamarillans hat mot Norska folkmakten, bestående deri, att han icke allenast uraktlät, oaktadt Storthingets påminnelser, sätta den besvurna Konstitutionen i verkställighet, utan äfven direkte angrep densamma i 10 st. till Storthinget, 1821 aflemnade Propos:r, understödd af Svenska sjö- och landtrupper, åsyftande en total reform i det Norska regeringssättet.
Tack vare Storthingets okufliga anda, föranledde dessa åtgärder ingen utvidgning af Konungamakten.
Vid slutet af sin regering synes Carl Johan likväl återgått till sin ursprungliga unions-politik, att döma af hans ord d. 7:de Dec. 1843 till UnionsKomitéen, hvilken Komité blifvit ålagd revision af unionsfördraget, grundadt på det fördrag, som bestämmer brödrafolkens ömsesidiga förpligtelser och rättigheter: »oryggliga», säger han, »i följe af deras natur befästade med ömsesidigt besvurna förbindelser och gemensamma intressen, samt helgade med den välsignelse, som Försynen fortfarande breder öfver föreningen, utgöra dessa grunder de begge brödrafolkens beskyddande jEgid.»
Utslct talar om en likställighet, som efter dess förmenande aldrig kan komma att ega rum emellan Sverige och Norige, dels derföre, att i Grundloven blifvit gjorda förbehåll, till följd af hvilka Noriges förpligtelser i vissa fall äro mindre än Sveriges, och dels derföre, att uti intetdera af de båda förenings-fördragen — Noriges Grundlag och RiksAkten — finnes den ifrågaide principen för föreningen med tydliga ord stadgad.
Anses 1 § Grundloven och 1 § RiksAkten och den i Svenska Konst.Utsk:ts Betänk, af d. 25 April omtalade jemlikhet i rättigheter emellan de båda folken Den 17 Mars e. m. ‘269 med afs:de härpå betyda, att revisioner böra verkställas efter sådana grunder, att främsta rummet inom föreningen bör åt Sverige^bibehällas ?
Denna Utsk:ts deduktion anser jag vara alldeles oriktig.
Norige är väl i politisk mening likställigt med ett fritt och sjelfständigt Sverige, de må föröfrigt vara i industrielt och ekonomiskt hänseende olika.
Hur skall man eljest förstå utöfvandet af politiska rättigheter, vare sig stater emellan eller inom samma stat? K. M. förklarar sjelf i sin Propos. af d. 13 April 1815 (pag. 13 i Betänk:t) till Ständerna, att han ansett sig »af flera skäl berättigad att erkänna grundsatsen af en fullkomlig jemlikhet mellan begge rikena i alla de frågor, som rörde deras gemensamma styrelse.»
Stater, som hafva fullkomlig jemlikhet i deras gemensamma styrelse, skola väl vaya politiskt likställiga.
Och ehvad de det icke äro, till följd af ofullständigheter i det gemensamma fördraget, så måste dock principen hållas i helgd, och ofullständigheten, stridande mot densamma, undanrödjas genom revision af de gemensamma stadgarne.
Principen äf likställighet får dock icke angripas.
Hvad åter angår de konstitutionela förhållanderna, rikena emellan, finnas de angifna i åberopade Kongl. Propos. af 1815, der det heter, att »K. M. ansåge §§ 1, 6, 7, 8, 26, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44,47,48 af Noriges Rikes Grundlov egentligen omfatta de ämnen, som för båda rikena voro gemensamma.»
Nar nu 12, 13, 14 gg af Grundloven, som omfatta Ståthållarefrågan, icke finnas bland de ofvan upräknade, och onekligt frågan om
Ståthållareskapet måste vara en konstitutionel fråga, så erkänner jag mig ieke förstå, huru man kan anse den ligga inom vår befogenhet att blanda oss i, anseende denna sak vara helt och hållet en Norsk angelägenhet, ett prerogativ för Noriges Konung.
Men, utan afs:de härpå, erkänner jag villigt de flere gg i Grundloven, som beröra unionen, men de egna sig icke nu mera för vår behandling, sedan vi i RiksAkten icke uptagit desamma; ty med samma skäl skulle vi kunna uptaga hvarendaste g i Grund loven till behandling, eller Norrmännen möjligen vilja revidera vår Grundlag.
Dock förlora derföre icke dessa frågor sin vigt och behörighet, och en revision af föreningsfördraget på grund af dessa unionela intressen påkallas, högt uttalad af allmänna opinionen.
Må man dock icke tro, att en sådan revision kommer att upfylla alla framtidens fordringar i detta hänseende; ty med förändrade tidsförhållanden måste nya revisioner återigen verkställas*, och något normalt i detta hänseende är endast principen, sjelfva grundvalen, hvarpå föreningen hvilar, som måste nu och i alla kommande tider erkännas såsom orubblig för föreningens bestånd.
På grund af dessa åsigter yrkar jag förkastandet af Utsk:ts förslag och antagandet af Frih.
Sprengtportens om en revision af föreningsfördraget och afslag på 3:dje punkten.
För att icke säga mer eller mindre än jag önskar, har jag skriftligen upfattat mina tankar, hvilka jag ber att få upläsa.
Jag minnes mig bafra sett anfördt ett yttrande af Konung Fredrik den Store.
Af epitetet, som jag bifogat namnet, synes påtagligen att jag icke menar den Fredrik, som en gång hade den äran att innehafva Svea Thron, utan Konung Fredrik i Preussen, gemenligen kallad der alte Fritz.
Detta yttrande lydde sålunda: »att han icke visste något folk, som så oafbrutet arbetat på sin ofärd, som det Svenska, utan att likväl upnå målet».
Då jag i minnet återfört sagde yttrande, har detta icke skett utan afsigt.
Jag anser nemligen vår ställning vara sådan, att den varning, som af det anförda kan dragas, icke bör förbises, utan all möjlig upmärksamhet lemnäs åt detta »gif akt» till hvad vår frid tillhörer.
Ofverg&ende till Utsk:ts Bet:de, ber jag att till en början få föra till minnes, att ingen fråga, intet ämne är så enkelt att det icke kan invecklas af vida mindre ordande, skrifvande, bombastiska fraser, vädjande till känslan, öfvermodet och passionerna, än sorn blifvit användt uti förevide, med vår förening med Norige gemenskap egande fråga.
Efter min uppfattning iir den ganska enkel till sin beskaffenhet, om man vill behandla den utan afseende på annat än sak.
Jag vill försöka att så tillvägagå; om jag dervid lyckas, får 11. o. Ad. bedöma.
Sålunda får jag förklara, att enligt min npfattning utgör
Riksakten den enda rätta och lagenliga urkunden för Sveriges och Noriges förening.
Grundlagen för oss, Grundloven för Norige är deremot våra euskildta tillhörigheter, öppet för oss att dem ändra i den ordning och med iakttagande af de former, som i dem föreskrifvas.
Hvarje försök att uti någon bakom Riksakten liggande handling hemta slöd för åsigters genomdrifvande, kan jag icke annorlunda betrakta än sorn advokatur, advokatur emot bättre vetande.
Elter denna förklaring till premiss, vill jag analysera hvad LJtskisBetidet i lista och 3:dje punkterna innefattar.
Uti lista punkten föreslår U t skit, på grund af Gr.
Anckarsvärds motion, en revision af löreningsfördraget, visserligen med uteslutande af Hr Gr.
Anckarsvärds för sitt yrkande anförda, af mig redan vid remissen såsom olämpliga förklarade motiver.
Men deremot har Ut skottet anfört andra, ibland dem, hvad som förekommer pag. 31, innehållande en i unionen för Sverige afsedd principal ställning.
Denna yttrade åtrå står dock i upenbar strid med Riksaktens tydliga innehåll, hvaruti en fullkomlig likställighet de båda folken emellan är tillförsäkrad.
I slutföljd härmed yrkar jag afslag på lista punkten, så framt densamma skall bifogas af oivan antydda motiv.
Nu finnes dock åtskilliga förtydningar i de unionella förhållandena, som af föregående talare blifvit anförda och som icke stå i strid med den unionella likställigheten och hvilka jag anser vara af vigt för unionen om de komma till stånd.
Uti denna rigtuing vill jag icke emotsätla mig en underd. framställning om revision, egentligare sagdt, om ett tillägg till unionsfördraget; och då Frih.
Sprengtporten i så väl sitt yttrade som skriftligen afgifna förslag fullkomligau uttryckt mina asigter i ämnet, så åter står mig, hvad lista punkten angår, icke annat, än en begäran att med Hr Frilnn få mig förena.
Den 17 Mars e. m. 271 Hvad åter 3:dje punkten angår, så yrkar jag afslag på Utsk:s förslag, såsom olämpligt, obehörigt och olagligt.
Frågan rörande
Riksståthållareskapet finnes icke vidrörd i RiksAkt. en, är således icke af unionel natur, utan en angelägenhet, som uteslutande rörer Noriges Storthing och Unionskonungen.
En blick på bi or iges Grundlov gifver stöd åt mili anförda åsigt.
Tillsättningen af beriirde embete är aldeles vilkorlig och af Konungens godtycke beroende; detsamma är äfven förhållandet huruvida KiksStåtluillaren skall vara Svensk eller Norrman.
Nämnde person är derjemte helt oell hållet Norsk embetsman och kan ställas under tilltal inför Norsk Riksrätt.
Dess så väl utnämnande som entledigande har slutligen alltid egt ruin i uteslutande Norskt Statsråd och aldrig blifvit föremal för Svenskt Statsråds handläggning.
Ofverväger man allt hvad jag här anfort, utan att hemta ledning af någon förut fattad mening, så är jag öfvertvgad att min här förut tillkännagifna åsigt om RiksStåthållareskapet icke skall blifva bestridd.
Ett ytterligare skäl till detta förfarande skall man finna, om man, om jag så får säga, vänder om frågan.
Låtom oss nemi. antaga, att det icke varit Noriges Storthing utan Unionskonungen, som önskat Ståthållareskapets afskaffande.
Huru skulle väl då tillvägagåtts?
Jo! Unionskonungen hade, efter hörande af sitt Norska Statsråd, till Stortliinget afgitvit Nåd.
Att han dervid först skulle hafva hört Sveriges Rikes Ständer eller Svenska StatsRådet, detta är jag öfvertygad att ingen, åtminstone inom detta hus, skulle påyrkat, såsom ett det mest positiva intrång på det konungsliga prerogativet.
Jag förnyar mitt yrkande om afslag på 3:dje punkten och får dertill tillägga följande af mitt hjertås djup gående ord:
Af den snart hädangångna generationen hafva vi i arf emottagit ett hos utliindniogen skuldfritt land — ett med folket på andra sidan Kölen förenadt Konungarike; huru hafva vi vårdat detta?
Jo! redan hafva vi med 150 mill. utländsk skuld belastat det kära fosterlandet, och dymedelst förvandlat majoriteten af dess jordbrukande befolkning ilian sjelfegande män till arrendatorer åt Tysklands penningemäklare.
Må vi taga oss till vara, att icke genom öfvermod, småsinne och sårad fåfänga äfven efterlemna en bruten förening, en åtgärd, som oundvikligen skulle förvaudla det gamla anborna, för hjeltedater och idrotter berömda, fordom mäktiga Sverige från en makt af 2:dra till en af 3:eije, möjligen 4:de ordningen, bebodt af ett slägte i sjelfständighet och oberoende olikt våra fäder.
Uti motsats till Frih.
Raab, som anmärkt att de uprepade ropen på propos. inora detta hus utvisa att passionerna vilja göra sig gällande, anser jag att de långa talen dertill äro orsaken.
Fördenskull skall jag ock söka att icke genom något långt tal trötta R. o. Ad.
Jag får till en början, lika med Gr.
Anckarsvärd, uttrycka min innerliga tillfredsställelse öfver det sätt, hvarpå Ministéren uti denna fråga, likasom vid åtskilliga föreg:de tillfällen, upfattar sin ställning, och derigenom ådagalagt huru en sannt konstitutionel styrelse bör tillvägagå 272 Den 17 Mars e. ni.
Hvad sjelfva Betänk:t beträffar, så har redan deröfver så mycket blifvit ordadt, att det må tillåtas mig i korthet förklara, det jag med Ekon.Utskit instämmer såväl uti Bettin k :ts l:sta punkt, hvilken icke heller här blifvit i dag särdeles bestridd, om ock åtskilliga talare ogillat de motiver, hvilka i Betänk:t förekomma, som oek uti det slut, hvartill Ut,sk:t kommit och uti hvilket äfven dagens talare i allmänhet instämt.
Vidkommande särskildt 3:dje punkten, har redan tydligen blifvit ådagalagdt, att den 14:de § i Noriges grundlag är bland dem, som genom Konventionen i Moss och i ani. af föreningen med Sverige tillkommit, samt att nämnde g alltså är af uuionel beskaffenhet, fastän densamma jemte flere andra §§ af samma natur icke blifvit uti RiksAkten intagen.
Jag har dock egentligen begärt ordet för att fästa B. o. Ad:s upmärksamhet på ett förhållande, hvilket jag icke hört att ännu någon af de föregide talarne vidrört.
Det är att, då Noriges Storthing beslöt borttagandet af stadgandet i 14:de g och i sammanhang dermed fattade det beslut att ytterligare en Norsk StatsMinistersplat. s skall tillkomma, utom den som redan finnes, så har Storthinget dervid försummat att förändra eller förtydliggöra en § i BiksAkten, som säger att »Det sammansatta StatsRådet (Interims»Regeringen) skall halva sitt säte i Stockholm.
Svenska Just.Stats»Ministern och den Norska StatsMinistern skola, vid begge Stats»Rådens första sammanträde, draga lott om hvilkendera der först »skall föra ordet».
Af denna § synes att det icke är förutsatt att det skall finnas flere än en Norsk StatsMinister.
Nu hafva likväl
Norrmännen beslutat att de skola blifva två.
Således är, efter mitt förmenande åtminstone, nödigt att en förändring eller ett förtydligande af den utaf mig uplästa g i RiksAkten eger rum samt att först må bestämmas, hvilkendera af de Norska StatsMinistrarne skall föra ordet i Regeringen, innan det ifrågaställda förslaget till uphäfvande af Ståthållareskapet kan sättas i verkställighet.
Uti berörde omständighet ligger således en formell brist, som, utom andra skäl, efter min öfvertygelse gör omöjligt för Konungen att sanktionera det af Noriges Storthing fattade beslut, hvilket nu utgör föremål för R.
Strrs öfverläggning.
Jag anhåller om bifall till Ekon.Utsk:ts Betänk.
Då jag icke kan underlåla att ut tala mina tänkesätt uti denna vigtiga fråga, vill jag endast, då den sena timman och de förökade ropen på propos. hindra mig att taga R. o.
Ad:s upmiirksamhet i anspråk, inskränka mig att blott instämma
Uti de tänkesätt, som blifvit uttalade af Frih. Raab, Hrr G.
Cederschöld, P. R.
Tersmeden m. fl., som yttrat sig i samma rigtning, och särskildt uti det förslag till skrifvelse, som af Frih. Sprengtporten blifvit framställdt.
Öfverläggningen ang.
Usta och 3:dje punkterna af förev:de Betänk, förklarades nu vara fulländad, hvarefter H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, i afseende på den Usta punkten, blifvit yr kadt, D en 17 Mars e. m. 273 kadt, af en mängd ledamöter bifall till Utskits förslag, af Frih.
Den 21 November e. m. mycket skol-inventarier, och, i händelse Utskis förslag bifalles, blir följden, att under det en skola får betydliga tillgångar, så räcka en annan skolas terminsafgifter icke på långt när till för inköp af inventarier.
Således förfelas sy fl et nied Utsk:s förslag.
Vidare bör tagas i betraktande, att skol-inventarier, lika väl sorn allt annat, gjordt af menniskohänder, äro underkastade nötning m. in. och böra antingen repareras eller också utbytas mot nya persedlar, då möjligen kapitalet vid den skola, sorn liar ett mindre antal liir jungar, icke för ändamålet blir tillräckligt, hvaremot en annan skola med större antal lärjungar årligen hopar inflytande medel, som lemna öfverskotter, hvilka sedermera hvarje år ökas, och hvartill skola väl dessa penningar användas?
Afven bör man ihågkomma att hitintills har det ålegat hvarje kommun att förse skolan med åtskilliga inventarier såsom t. ex. i Klara skola, der församlingen bekostar icke blott lokalen utan äfven möbler m. m. i rummen.
Denna skyldighet att anskaffa lokaler måtte väl fortfarande komma att äga rum äfven om namnet på läroverket förändras, och följden af ett bifall till Utskrs förslag blir endast att kommunerne befrias från anskaffande af skolinventarier.
Icke heller kan jag godkänna Hr Lilljehööks anförda skäl, att terminsafgiften skall användas icke till inköp af bord och bånkär utan af glober, electrisitets-maschiner o. s. v., men om än ändamålet med detta anslag vore sådant, hemställer jag till en hvar "** om icke härigenom inom hvarje skola afgiftens accumulerande kommer att äga ruin, helst jag icke kan föreställa mig, att man årligen sönderslår en glob eller electrisitets-maschin, utan sedan dylika saker en gång blifvit inköpte böra de räcka i flere decennier, och då behöfs icke terminsafgiften.
Huru jag än betraktar saken kommer jag derhän, att Utskis förslag icke är så upstäldt som jag önskar det för att kunna af mig bifallas.
Jag tror derföre, att rättast är, det terminationsafgiften hädanefter som hitintills ingår till Statsverket, och att om materiel eiler instrumenter erfordras, hvarje skolstyrelse bör hos K.
M. om behofvet deraf göra anmälan.
Finner då K.
M. att ett sådant behof är för handen, kan K.
M. af besparingarna inom hufvudtiteln fylla detsamma.
Jag anhåller om afslag å Utskrs förslag.
Den siste talaren sade, att TJtsk. icke betänkt detta ämne.
Jag befarar, att lian litet eller intet tiinkt på huru det ser ut i skollokalerne.
Den, som sett dessa skolor med deras usla bord och biifikar samt tränga utrymme, måste med någon känsla för det upväxaude slägtet önska, att ungdomen måtte få icke blott lämpliga platser att sitta på, utan äfven bord och frisk luft i skolrummet.
Hr Printzensköld har betydligt misstagit sig, om han tror, att beloppet st' terminsafgiften 39,000
Rdr skall årligen användas till reparation af gamla glober m. m.
Till något sådant tror jag icke, att man med någon eftertanke kan leda sig af denna discussion.
Terminsafgiften skall utgå till anskaffande eller reparerande af skolans inventarier.
Jag tror, att uttrycket skolans inventarier är bättre än det Utsk. begagnat.
Hr Lilljehöök har sagdt, att med instrumentcr menar man sådana undervisningsinedel, 602 Den 21 No rem b er e. m. hvarigenom undervisningen göres för ynglingen åskådlig, bildrik.
Det är en sanning, att man afsett detta, men jag påstår, att om man säger skolinventarier, så innesluter detta ord i sig undervisningsmaterielen, hvaremot ordet undervisnings-maleriel utesluter stolar, bord och luftvexling^ apparater och andra saker i skolan, vida viisendtligare än en och annan ritning eller glob, hvarvid Hr Printzensköld företrädesvis fästat sig, och hvilka liro af mindre vigt. för skolan.
Man har sagt, att denna afgifr, ingår orättvist, och att den bör utgå med en viss summa till hvarje skola.
Då först påstår jag, att den blir orättvis, ty otti man såsom jag fäster sig vid, att i en skola behöfvas stolar och bord i förhållande till lärjun gernes antal, då är det lämpligt att taga denna afgift, som just utgår efter ani alet lärjungar.
Nu kostar ett sådant bord eller en stol kanske 30 lldr, och terminsafgiften utgör 6
Rdr, hvilken efter 5 års förlopp allisa betäcker kostnaden.
Det är väl dä ganska måttligt begärt, att denna summa får gå till skolkassan.
Hr Printzensköld har äfven befarat, att den, som skulle handhafva skolkassan, icke skulle göra det med vederbörlig omsorg.
Dessa kassor måste väl framgent redovisas, och således förfaller denna anmärka.
Vill man till en början behjerta skolornas ställning, så kan man nog sedermera anskaffa kontroller.
Jag anser detta förslag vara ett af de vigtigaste, ty låter man icke den upväxande ungdomen i skolan sitta ordentligt med ett bord framför sig och således i fred och ro, kan undervisningen omöjligen blifva så fullständig som den bör. och jag har hört erfarna skolman säga, att största delen af lärarnes tid åtgår till uppehållande af skoldisciplinen, hvilket äfven är naturligt, då man betänker, huru de sitta på dessa bänkar.
Den siste talaren har trott, att sedan man inköpt stolar, bord oeh glober m. m. har man intet att använda penningar till.
Jag har redan omnämt en luftvexlings apparat.
Den är ty värr ett önsknirigsmål, ehuru den långt för detta bort finnas i hvarje skola, så att icke såsom nu ungdomen må under flera timmar sitta inpressad i en förskämd luft, hvilken med den ringa håg och smak för luftvexling, som vi Svenskar ådagalägga genom våra innanfönster, nu är nästan omöjligt att förekomma.
Dessa omständigheter äro af högsta vigt och jag.beklagar, att man förbisett dem.
Då jag hört, att en annan ledamot tued mera sakkännedom än jag, begärt ordet, slutar jag med anhållan, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s förslag med den förändring jag framställt, hvilken jag anser vara af stor vigt.
Summan i fråga är ringa, men man kommer ändock ett steg framåt på civilisationens och mensklighetens bana, och derföre önskar jag denna förändring.
Jag kan icke nog beundra den siste talatens stora ömhet för skolpojkarne.
Jag har haft 3 sådana, sittande på träbänkar och tuktade af lärmästare med färlan, och de hafva varit i slagsmål med kamrater så att bord och bänkar ramlat omkull.
2:tie af dessa ynglingar äro nu fullvuxne och ingångiie i Statens tjenst.
Den ene äf dem befinner sig ofta på detta
Den 21 November e. m. 603 rum, och den, som sett dem båda, har otvifvelaktigt funnit, att den obeqväma sittningen på bänkarne icke medfört de svåra följder den siste talaren så bildrikt sökt ådagalägga.
Just dessa hårda bänkar, som för den äldre personen kanske äro något obeqväma, iiro tvertom ganska lämpliga för ynglingar, och de behof: a icke någon beqväm a re* sittplats.
Skola såsom Hr Bildt föreslagit, skolornas inventarier bestå af stolar och bord, hvilka hvardera kosta kanske 20 ltdr och mera, så är jag öfvertygad, att terminsafgiften blir ganska nödvändig, ty ingen termin skall då gå förbi med mindre tili att dessa stolar och bord blifva så illa tilltygade, att nya måste anskaffas.
Hvar och en, som genomgått en skola, vet huru lo i j unga ine tillbringa de lediga stunderna, dä de i följd af otjenlig väderlek måste vara inne i skolsalen.
Jag vill icke tillstyrka någon att gitva sig in i leken med dem, ty det skulle bekomma en hvar mindre vig ganska illa.
Den der brottningen dels med händer dels med bänkar mot hvarandra är för ungdomen i fysiskt hänseende ganska nyttig och äfven ett godt bidrag till den gymnastik, som sedan under särskilda lii rares ledning dem bibringas.
Jag anser något särskildt anslag icke behöflig!, och det synes mig sorn om Hr
Bildt ville bedonia skolans möblering och lärjungarnes förfarande med densamma efter hvad han sett vid Carlberg, men jag vill dock erinra, att under lästimmarne har hvarje klass derstädes icke blott en officer, som vakar öfver ordning och skick utan ock monitorer, hvilka hafva samma åliggande, äfvensom att under fritimmarne kadetterne icke få vistas inne i läsrummet med mindre befälet är närv:de, hvaremot i en allmän skola en sådan tillsyn icke finnes, utan der lefva ynglingarne som man säger, vildt under fritimmarne.
När man så ser saken, hemställer jag hvartill det gagnar att anslå så betydliga summor för anskaffande af dessa inventarier, hvilka böra vara så simpla meri så starka som möjligt.