Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid kom från Regeringen ett förslag i detta ämne, hvaröfver en committé', hvaruti äfven jag var ledamot, kallades att sig utlåta.
Jag erfor här, huru svårt det var att förena de stridiga interessena.
Å ena sidan väckte roan fråga om att till lägsta grad nedsätta denna tull, och å andra sidan ville possessionater och ledamöter af PresteSt. till den grad höja denna tull, att dermed intet ändamål skulle vinnas.
Slutet blef, då ingen medelväg kunde ernås, att man antog det förslag, som Statssecret.
Skogman hade uppgjort, hvilket, efter min öfvertygelse, innehöll för höga tullbestämmelser.
Detsamma blef grunden för den författning, som sedermera utkom och som jag skulle önska icke undergått någon förändring; roen efter den missväxt, som året derpå föranledde det ursinniga skriket i journalerna, ändrade K.
M. författningen af denna orsak, eller måhända af någon annan.
Jag nämner detta blott för att visa, huru svårt det är att bestämma en fix tull; nien jag förenar mig med Gr.
Horn i den anhållan, alt frågan må få hvila, intilldess Bevilln.Utsk. inkommit med betänk., angående tullen på spannmålen, då jag skulle önska, att den blefve fixerad, och att den måtte bestämmas vid hvarje riksdag gemensamt af Konung och Ständer.
Jemte det jag instämmer med den siste talaren och Gr.
Horn i den begäran, de framställt, får jag blott upplysningsvis nämna, att beslut i afseende på spannmålstullen ännu icke är fattadt uti Bevilln.Utsk., ehuru förslaget visserligen redan är på afdelningarna beredt.
Det var blott för att rätta det misstag af Gr.
Horn, att Bevilln.
Utsk. redan skulle hafva fattat sitt beslut i frågan, som jag begärde ordet.
Men när jag härförutan lemnatden upplysning, att Bevilln.Utsk., efter hvad jag förmodar och hoppas, snart skall vara i tillfälle att inkomma med sitt betänk. i ämnet, får jag instämma uti Hr Gr.
Horns anhållan och begära, att, i händelse återremiss beviljas, Constit.Utsk. måtte anmodas att icke afgöra någon förändring uti 60 §.
Reg.F,, förrän R.
St fattat sitt beslut rör:de spannmålstullen.
Den 20 Juni.
Gr. Horn: Såvida R. o. Ad. behagar återremittera memor. med sin gemensamma tanka, sådan som den siste värde ledamoten yrkat, att den måtte blifva, nemi. att Constit.- Utsk. måtte anmodas icke afgifva något förslag till ändring af ifrågavar. grundlags §., förrän R.
St. fattat sitt beslut, rör:de tullen på in- och utgående spannmål, anhåller jag att få afstå från min begäran om memorJs hvilande på bordet, och förenar mig uti Gr. von Fersens yrkande.
Hr Tham förenade sig med Gr. Horn.
Den fråga, som nu kommit under discussion, har aldrig förr utgjort föremål för min forskning.
Huruvida jag misstog mig i den framställning, jag gjort, underställer jag R. o. Ad:s pröfning.
Jag anser mig icke vara ofelbar i mina omdömen, och jag gör rättvisa åt andras.
Om denna discussion skulle medföra den obehaglighet, att en vägrad propos. uppkomme, vill jag föreslå de Hrr, som gjort dessa anmärkningar emot Utsk:s metnor., huruvida de icke skulle vilja låta anmärkningarna nu förfalla, men i motionsväg framställa dem till Constit.Utsk., hvarigenom samma ändamål bestämdt kunde vinnas, utan att man behöfde inkomma uti en specialitetsfråga, som möjligen kunde blifva svårlöstare, än man tror.
Jag har blifvit föranledd till denna framställning, då jag närmare granskat sednare delen uti 56 §.
Reg.F., hvarest det heter: ”blifve de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Constit.Utsk. hänvisade.
Utsk. åligge då att samtliga RiksSt:s tankar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemnka, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga RiksSt:s behandlande anmäla.” Skulle man af dessa ord vilja draga den mening, att Constit.Utsk. icke skulle äga annat än att sammanjemnka meningarna öfver ett redan framstäldt förslag, skulle man kunna tyda det derhän, att fråga, ej varit väckt hvarken om den ena eller andra frågan.
För att undvika sådant, tror jag det vara bäst, att Hr Stuart och Hr Gr.
Horn till Constit.Utsk. inkomma med sina uppgifna redactionsförslag.
Jag framställer detta blott såsom ett förslag att förena de åsigter, som gjort sig gällande öfver de stridiga meningarna, men vill icke här uppträda såsom förfäktare hvarken af den ena eller andra meningen.
Jag skulle visserligen vara villig att gå Frih.
Ehrenborghs önskan till mötes, att till Constit.Utsk. inkomma med en särskild motion i ämnet; men det kunde vara möjligt, att memor. kunde, sådant som det är, bifallas till afgörande af redactionsförändringens antagande vid nästa riksdag, och det är då, jag skulle anse det mindre formligt att vid samma riksdag inkomma med ett nytt redactionsförslag öfver samma §.
Jag skulle tro det vara mera lämpligt a* 11 Den ao Juni. 3i3 att återremittera förslaget med de framställda anmärkningarna, än att till Utsk. ingifva särskild motion i frågan.
Det kan icke vara någon tvifvel underkastadt, att ju icke återremiss kan ske, om Ståndet förenar sig om Hr v. Troils anmärkning; och om återremiss på grund deraf beslutas, och Gr.
Horn och Hr Stuart på samma gång inkomma med sina motioner i ämnet, tror jag, att grundlagens bokstaf till punkt och pricka är uppfylld.
Ehrenborgh blifvit förekommen i dess sista yttrande.
Jag tror nemi., att om R. o. Ad. skulle behaga förklara den af Hr v. Troil gjorda anmärkningen vara dess gemensamma tanka och på sådan grund besluta en återremiss till Gonstit.- Utsk., vore för Gr.
Horn och Hr Stuart tillfälle beredt och tid öppen att, om de så för godt finna, hos Utsk. göra motion i öfverensstämmelse med deras här framställda yttranden.
Den principfråga, sorn här uppstått, kunde derigenom måhända alldeles undvikas.
Jag hemställer således till Hr Gr. o. Landtm., huruvida icke II.
Ex. skulle vilja till R. o. Ad. härom göra framställning, och jag gör till Gr.
Horn och Hr Stuart den hemställan, om de icke skulle vilja förena sig i detta förslag och under tiden till Constit.- Utsk. såsom motioner inlemna deras i dag i R. o. Ad:s plenum gjorda framställningar.
Såvida memor. blir återremilteradt på hvad grund som helst, skall jag gerna afstå från mitt yrkande, att anmärkningarna måtte åtfölja, och deremot såsom enskild motionär framställa dem till Constit.Utsk.; men det kan endast ske i det fall, att memor. återremitteras.
Ehuru jag ingalunda kan godkänna riktigheten af den mening, sorn af åtskilliga talare här blifvit yttrad, att nemi. propos. till återremiss icke skulle kunna göras i anledn. af min anmärkn., får jag likväl, på det att denna discussion icke må ytterligare förlängas, förklara, att jag i motionsväg till Constit.Utsk. skall framställa de anmärkningar , som jag tagit mig friheten att vid förevar, memor. inför H. R. o. Ad. nu göra.
Jag kan icke föreställa mig, att borttagandet af ordet: husbehofs, innefattar någon ny motion, utan blott ett generaliserande af ett redan i §. gifvet begrepp, hvarföre jag icke heller annat kan tro, än att återremiss, på grund af den härvid gjorda anmärkning kan äga rum.
Men om det icke sker, ser jag icke, huru någon motion kan göras med ändamålsenlig påföljd'; ty då skulle alternativa förslag framkomma från Utsk., hvilket man i sednare tider ansett olämpligt.
Jag hemställer derföre, om icke återremiss bör äga rum med den af Hr Stuart tillika med den af Hr v. Troil gjorda anmärkning. 8 H. 4° 3i4 Den 20 Juni.
Jag borde icke vidare uppehålla R. o. Ad:s tid uti denna speciösa discussion; men det är för att förekomma, att tiden ytterligare skall extenderas, som jag hemställer, huruvida R. o. Ad. icke vill förena sig om Hr v. Troils anmärkning mot memor., och att det på denna grund måtte återremitteras.
Jag kan icke föreställa mig något hinder för Constit.Utsk. att uti svaret på återremissen förklara, att under tiden inkommit andra motioner, som föranledt Utsk. att omarbeta förslaget.
Jag kan icke finna sådant vara grundlagsvidrigt.
Jag förnyar derföre min förut gjorda anhållan om återremiss endast i grund af Hr v.
Troils anmärkning; föreställande mig, att Hr Gr. o. Landtm, i annat fall möjligen kunde finna sig föranlåten att vägra propos. , hvarigenom vi skulle försättas i den ledsamma belägenhet, jag förut haft äran skildra.
Ii. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade, under förklarande, att Hr v. Troils, Emil, anmärkning vid Constit.Utsk:s i memor.
N:o i4 afgifna yttrande utgör Ståndets gemensamma tanka, hänvisa nämnde anmärkning till Constit.Utsk. Bifölls.
Landtm, måtte framställa propos., huruvida icke R. o. Ad. uti denna dess gemensamma tanke äfven inbegriper Hr Stuarts anmärkning.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att Hr Stuart frångått den anmärkning, han framställt.
Jag frångick visserligen icke mitt yrkande af propos. på återremiss med anledning af min anmärkning; men jag trodde mig böra tillkännagifva, att jag ville, äfven i händelse en sådan propos. icke meddelades, söka tillvägabringa den af mig föreslagna redactionsförändring på den väg, som Ståndets flesta ledamöter anse mest lämplig. Gr. von Fersen:
I följd af hvad jag sednast anfört, får jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad. måtte förena sig uti den anmodan till Constit.Utsk., att Utsk. ville dröja med att afgifva förslag till förändring af ifrågavar. grundlags-§., intilldess Ståndet afgjort frågan, ang:de fix spannmålstull.
Såvida det vore Constit.- Utsk. betaget att successivt under riksdagens lopp inkomma med det ena förslaget efter det andra angående samma §., äfven då förslagen vore till innehållen af hvarandra oberoende, skulle jag instämma med hvad Gr. v. Fersen yttrat; men då jag deremot anser Utsk. både berättigadt och förpligtadt att, om Utsk. så för godt finner och på grund af inkomna motioner, när som helst framställa förslag till ändringar i grundlagen, anser jag hvad Gr:n föreslagit åtmin - Den 10 Juni. stone öfverflödigt.
Föremålet för närvar, förändrade redactionsförslag har endast varit landt- och sjötullen samt accisen.
Utsk. är således oförhindradt att inkomma med ett nytt redactionsförslag, ang:de husbehofsbiänningen och K.
M:s rättighet att bestämma spannmålstullen.
Jag tror således icke, att Constit.Utsk. behöfver särskildt åläggas att fördröja sitt utlåt., intilldess R.
St. fattat sitt beslut, rörtde tullen å spannmål.
Om jag icke oriktigt uppfattat Gr. v. Fersens begäran, innehöll den icke fråga om något åläggande, utan endast om anmodan till Const.Utsk. att icke inkomma med förslag i afseende på denna §:s förändring, förrän R.
St. fattat beslut, ang:de brännvinsbränningsrättigheten samt tullen på spannmål.
Jag kan derföre icke annat än förena mig med Gr. v. Fersen, utan att vilja lägga hinder i vägen för Constit.Utsk. att arbeta i den riktning, grundlagen medgifver.
Men om Constit.Utsk., innan förslagen rörtde brännvinsbränningen och tullen inkomma, skulle företaga en ny redaction af ifrågavar. §., som äfven afsåg sistnämnde ämnen, skulle de beslut, som i dessa frågor fattades, möjligen komma att stå i strid med redactionsförslaget.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. vill förena sig med Gr. v. Fersen om anmodan till Constit.Utsk. att låta redactionsförslaget hvila, intilldess R.
St. beslutat angående brännvinsbränningen och spannmålstullen.
Jag har visserligen icke uti min begäran nyttjat ordet ålägga, utan jag har anhållit, att Constit.Utsk. måtte anmodas.
Orsaken till min anmodan var den, att jag ansåg R.
St. icke böra 2 0 3 gånger besväras med en 1 och samma grundlags-§., för att ändras den ena gängen på ett sätt och den andra gången på ett annat genom tillägg eller uteslutande af ett eller annat ord.
Jag ä» öfvertygad, att om Constit.Utsk. haft sig bekant, att en sådan fråga varit å bane, som den angående bestämd tull å inkommande spannmål, hade Utsk. låtit hela redactionsförändringen hvila, tilldess den saken blifvit afgjord.
Men jag har ansett det nödigt att fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, och jag har trott, att intet lämpligare sätt funnes för det af mig åsyftade ändamål, än att vänligen anmoda Constit.Utsk. att afbida R.
St:s beslut, rör:de spannmålstullen, innan Utsk. lill R.
St. ingifver sitt förslag till förändrad redaction af 6o §.
Reg.F. H. Ex. Hr Gr.
De Geer, Carl: 1 anledn, af den bär väckta fråga att anmoda ett Utsk. att icke inkomma med yttrande öfver en fråga, förrän R. o.
Ad. eller ett Stand afgjort en fråga, som möjligen med den förra kunde hafva gemenskap, får jag till prot. anmärka, att jag, för min enskilda del, icke kan anse sådant fullkomligen öfverensstämmande med formerna.
Jag tror nemi., alt man hvarken kan 3iG Den ao Juni. eller bör, om jag får nyttja ett sådant uttryck, paralysera ett
Utskrs åliggande att inkomma med svar, eller förelägga hvilket Utsk. sorn helst att uppskjuta med svar uti en fråga, tilldess Ståndet afgjort en annan, emedan det svar, som från Utsk. inkommer, kan låggas på Ståndets bord att icke afgöras, förrän sedan den frågan blifvit afgjord, hvarmed det kan stå i sammanhang; men att genom en bestämd anmodan eller ett åliggande tillsäga ett Utsk. att icke inkomma med svar uti ett ämne, förrän en annan fråga från ett annat Utsk. till Ståndet inkommit och blifvit afgjord, det tror jag icke vara det rätta och icke med grundlagen öfverenstämmande, emedan jag tror det vara hvars och ens önskan och rättighet att fordra, att ett Utsk. så fort som möjligt inkommer med svar uti ett ämne.
Ehrenborgh: Förekommen af H. Ex. Hr Gr.
DeGeer får jag blott yttra, att Utsk. icke lärer underlåta att förse sig med erforderliga upplysningar ur de till Stånden inkommande betänk:n, rör:de såväl brännvinsbränningen som spannmålstullen.
Skulle åter sådana upplysningar icke beliöfvas, lärer så mycket mindre dröjsmål i Constit.Utsk. äga rum vid behandlingen af detta ärende.
Jag nödgas erkänna, att jag vid behandlingen af denna fråga begått ett fel, det nemi., att jag så mycket som mycket som möjligt sökt lämpa mina åsigter efter andras.
Jag ångrar, att jag icke vidblifvit mitt första beslut.
Jag får dock fästa uppmärksamheten derpå, att hvad här blifvit yttradt är R. o. Ad. tillhörigt, och att det således beror på R. o. Ad. att äfven upptaga mitt förslag såsom dess gemensamma tanka.
Jag har nemi. funnit, att det för sakens skull vore rättast, att alla de förslag, som man f önskar skola vinna afseende, upptagas såsom Ståndets gemensamma tanke, emedan jag fruktar, att ett förslag från en enskild motionär icke skall vinna det afseende, som om det är ett uttryck af Ståndets gemensamma tanka; och då jag anser saken icke böra förbises, får jag af nyssnämnde anledning hemställa, om icke R. o. Ad. skulle vilja förena sig örn min anmärkning, såsom dess gemensamma tanke.
Likväl skall jag vara färdig att efterkomma det beslut, hvari R. o. kan stadna.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det H.
Ex. ansåg formenligast att låta bero vid det beslut, som redan blifvit fattadt, helst i alla fall ingens rätt derigenom skedde för när, då hvar och en kunde, i form af motion, hos Constit.
Utsk. göra sin anmärkning gällande.
Ånyo föredrogs Constit.Utsk:s d. 17 dennes e. m. på bordet lagda memor.
N:o i5 med förslag till ändring af 18 §, Riksd Ordn., i fråga om cessionants obehörighet till riksdagsmannakallet.
Den io Ju lii.
Hr Cederschjölds reservation, som innefattar ett alternativt förslag, måtte blifva uppläst.
Hr Cederschjölds reservation upplästes.
Då jag finnér lagstiftarens afsigt hafva varit att bereda tillfälle för den, som genom olycka blifvit försatt uti cessionstillstånd, att åter inträda uti sin representationsrätt, synes mig väl Riksd.Ordnrs närvar, lydelse uti dess 18 §. kunna gifva anledning att sätta i fråga rättigheten af ett sådant återinträdande i Representationen på grund af företedt bevis om ett sådant fullgörande af sina åligganden, sorn nu gällande concurslag förutsätter för cessionantens befrielse från allt vidare ansvar i och för cessionen; men jag hänför dock en dylik tvifvelaktighet till en okunnighet om de juridiska formerna, och då jag derifrån går att betrakta Utsk:s förändrade redactionsförslag, finner jag detsamma afvikande från det syftemål, lagstiftaren afsett, i stället för att bereda en lättnad, tvärtom försvåra möjligheten för cessionanten att återinträda i sin representationsrätt.
Utsk. föreslår nemi. såsom vilkor för denna rättighet den skyldighet för cessionanten att visa, det han sina borgenärer till fullo förnöjt.
Det kan ju hvarken angå det allmänna eller den enskilde, huru creditorerna blifvit förnöjda.
Om de af eftergifvenhet eller af öfvertygelse om sanningen af gäldenärens uppgifter om oförvållade orsaker till hans iråkade obestånd, eller af hvilken annan anledning sorn helst, finna sig förnöjda med mindre än full betalning, kan jag icke finna någon anledning eller särskild orsak, som bör föranleda till det stadgande, att cessionanten icke må åter tillerkännas sin representationsrätt, innan borgenärerna blifvit till fullo förnöjda.
Jag vet visserligen, att mankan göra den anmärkningen, att till fullo förnöjd kan betyda detsamma som: till fullo belåten; men då det föreslagna uttrycket sålunda innefattar en otydlighet, att det också kan hänföras till bekommen full betalning, finner jag Hr Cederschjölds redactionsförslag äga stort företräde, och jag tillstyrker derföre återremiss af merner, till Utsk., som jag hoppas sjelf rättar den tvetydighet uti begreppet, hvilken det vid närmare eftersinnande mäste finna redactionsförslaget innefatta.
Äfven i denna fråga har jag icke uppträdt för att motsätta mig återremiss af ifrågavar. grundlagsändrings förslag.
Jag har blott trott mig böra redovisa för anledningen, hvarföre Utsk. företrädesvis valt de uttryck, som uti redactionsförslaget förekomma framför de af Hr Cederschjöld uppgifna, hvilken är den, att de af Utsk. föreslagna uttryck äro precist desamma, som förekomma uti nuvar. concurslag, och hvilka man derföre ansett lämpligast att välja.
De hafva icke mera latitud än de, som stodo i SiS Den 20 Juni. grundlags-§:n; men denna grundlags-^. hade afseende på en itppliäfven concursstadga, som föreskref, att till riksdagsman icke måtte i nugot Stånd godkannas den, som efter ingifven cessionsansökning och utfärdadt proclama icke blifvit från sina borgenärers kraf genom laga dom befriad.
Det ■var just dessa orden: ”genom laga dom befriad,” sora i de flesta fall skulle lägga binder i vägen för att tillerkänna cessionanten rättighet att återinträda i Representationen, sedan han sina borgenärer förnöjt, emedan aecordet, hvarigenom gäldenären förnöjer sina creditorer, vanligtvis uppgöres, sedan concursdomen fallit, och concurslagen stadgar, att ingen kan genom Jaga dom befrias från creditorernas kraf, med mindre han dem till fullo förnöjt.
Detta har varit orsaken, hvarföre ConstitUtsk. valt det uttryck , som blifvit användt.
Hr Cederschjölds förslag, åt hvilket jag för min del gifver sitt fulla värde, har likväl, efter min tanka, det felet, att der står: ”på sätt lag förmår”; ty när det icke är en domstol, utan Landtm, med åtskilliga deputerade för Frälseståndet samt JustitieStatsministern med biträde af Fullmägtige i Banken och Riksgäldscont. förde öfriga Stånden, som granska fullmagterna för riksdagsmän och deras behörighet i öfrigt att inträda i Representationen, uppstår fråga, huruvida dessa personer må förstå, hvad som menas med:
"på sätt lag förmår.”
Utsk. har velat gifva den bestämda föreskrift, att när cessionanten företer bevis derom, att han sina borgenärer till fullo förnöjt, är han berättigad att inträda i Representationen, emedan, efter min tanka, största svårighet skulle uppstå vid att upplysa, hvad som menas med på sätt lag förmår, emedan det icke linnes stadgadt, huru man skall styrka, att man förnöjt sina creditorer; och detta är skälet, hvarföre Utsk. valt ett bestämdt bud framför det evasiva.
Likväl har jag icke emot, att memor. återkommer till Utsk., på det frågan må blifva ytterligare pröfvad.
Jag ger fullkomlig rättvisa åt den siste värde talarens framställning, ang:de anledningen till båda buden, såväl det gamla som det nya.
Det är sannt, att det nu gällande öfverensstämmer med ordalvdelsen i förra concurslagen, och det är äfven sannt, att det af Constit.Utsk. nu föreslagna öfverensstämmer med ordalydelsen i närvar, concurslag; men det ena är icke destomindre lika felaktigt som det andra.
Om uti en concurslag ett ord införes, som, utan att gifva anledning till misstydning, likväl kan vara tvetydigt, medför det ingen menlig följd.
Här åter kan det gifva anledning till inskränkning af cessionantens rättighet.
Hvad åter angår frågan om de uti Hr Cederschjölds förslag förekommande orden: på sätt lag förmår, mäste jag skilja mig från den siste talarens yttrande derom.
Lag förmår ingenting, som lägger hinder för, att qvittens är lagligt be - Den 20 Juni. 3‘9 tis.
Jag skulle tro, att hvar och en cessionant, som företer prot. öfver proclamadagen, som visar, hvilka hans creditoreräro, samt qvittens af dem för deras fordringar, har, på satt lag förmår, visat sig vara befriad från ifråga var. hinder för intrade i sin representationsrätt.
Men j.ig återkommer till hvad jag förut nämnt, att det ligger en tvetydighet uti uttrycket, lill fullo förnöjt, för hvars undaurödjande jag anhåller om återremiss.
Den siste värde talaren har så väl utvecklat min mening och försvarat mitt redactionsförslag, att jag kanske gjorde bäst att icke tillägga något till hvad han yttrat.
Jag vill också blott taga mig friheten till besvarande upptaga ett och annat af hvad Frih.
Ehrenborgh anmärkt.
Hr Frih. har sökt försvara Ulsk:s redactionsförslag dermed, att detsamma ordagrannt innefattar samma uttryck, som förekomma i concurslagen.
Men det är just detta, som jag anser felaktigt; ty i samma stund sistnämnde lag i detta afseende förändras, upphör denna grundlags-$ att vara öfverensstämmande dermed.
Dessutom har Hr Frih. klandrat milt förslag derföre, att deri står: ■”på sätt lag förmår,” utan att det bestämmes, hvad dermed menas.
För min del anser jag det vara bäst att begagna detta allmänna uttryck, emedan det beror på nuvar. eller en blifvande concurslag att bestämma, hvad lag förmår, hvilket sålunda icke bör i grundlagen utsättas.
Jag hemställer derföre, om ej återremiss måtte blifva beviljad, måhända med anhållan om den lilla redactionsförändringen i mitt förslag, att orden: ”visa gitter” måtte utbytas mot: kan visa, till undvikluide i grundlagen af gamla pedantiska ord från allmänna lagen.
Jag kan icke förena mig uti Hr Cederschjölds yttrande, att ConstitUtsk:s förslag skulle vara oriktigt, om concurslagen uti ifrågavar. afseende blefve ändrad, ty jag föreställer mig, att man icke kan gå Itiagre än att, om en gäldenär kan ådagalägga, att han inför roncursdomstolen styrkt, att han sina borgenärer till fullo godtgjort, lian då har fullgjort hvad man kan fordra af honom; och ehuru jag således är öfvertygad, alt förslaget innefattar, hvad det bör innefatta, skall jag likväl icke, i händelse Hr Cederschjöld önskar, att antagandet af bans redactionsförslag mätte förklaras för Ståndets gemensamma tanke, sätta mig deremot, utan tillstyrka återremiss.
I afseende på orden: till fullo förnöjt tror jag visserligen, att Frih.
Ehrenborghs förklaring kan vara tillfredsställande, och att dermed icke kan menas annat, än att en borgenär icke äger någon fordran, som i grund af yttre lag kan göras gällande.
Något annat lärer väl dermed icke kunna juridiskt förstås, enär i annat fall pröfningen rör:de sättet, hvarpå cessionanten fullgjort 3ao Den 20 Juni. sina förbindelser mot borgenärerna, såsom vilkor för återinträde i represantationsrättigheten, skulle sträckas utöfver den gräns, som borgerliga lagen i allmänhet ulstakat för gäldenärs och fordringsägares inbördes rättigheter och åligganden.