Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 11 Maj. tets Betänkande angående upptagandet af de hvilande Grundlags-frågorna, i så måtto att det uppskjutes till annan Riksdag med afgörande af alla andra beredda Grundlagsfrågor, an dem som ConstitutionsUtskottet i sitt Betänkande utmärkt, och öfver hvilkas Upptagande propositioner skola, särskildt för hvarje fråga, göras, skrifver Ja — den det ej vill, skrifver Nej; v Vinner Nej, komma alla sedan förra Riksdagar på Bordet hvilande Grurtdlags-frågor att, under loppet af denna Riksdag, till afgörande upptagas.
Hans Ex c eli efter.
Bert Grefven och Landt* Marskalken tillkännagaf sig af Hans Kongl. Höghet Arf-Prinsen vara befalld att, å Hans vagnar, bjuda 56 af RidderSkapets och Adelns Herrar Ledamöter att nästföljande dag, Sorn vore Hennes Maj:ts
Drottningens namnsdag, den l2-‘te
Maj klockan half till Nio, till Bal Och Souper hos Hans Kongl. Höghet sig infinna; och hemställde Herr LandtMarskalken, om icke, enär de budnes antal vore lika stort med bänkarnes, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att hvarje 3«4 Den 11 Maj. bänk
Inom sig ägde att välja en Ledamot för att téten bevista.
Härefter företogs voteringen klockan | till 1, och slutades klockan 3: då rösterna sedan en voterings-sedel hade blifvit afta* gen, befunnos hafva utfallit som följer:
Nej — 130. och skulle således alla sedan förra Rik5" dagar på Bordet hvilande Grundlags-fråg°r komma att af Riddeiskapet och Adeln, u°‘ der loppet af denna Riksdag, till afgöra»**0 upptagas.
Ridderskapet och Adeln &t‘ skilldes klockan straxt efter 3.
In fiHem ProtocolH A. G.
Thorsdagen'den II Maj.
Den 11 Maj. e. m. 325 Justerades följande Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofliga Ridderskapets och Adelns Plenum den 11 Maj 1815* S. D. Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets, den l3:de April på Bordet lagda, Betänkande, af den LO:de i samma månad, i anledning af Konungens Nådiga Proposition om uppskof med de hvilande Grundlags-frågorna, stadnade Ridderskapet och Adeln för sin del i det beslut, att alla sedan förra Riksdagar på Bordet hvilande Grundlags-frågor komma att
Under loppet af denna Riksdag till afgörande upptagas; hvilket beslut skulle de öfriga respectiva Stånden vänligen meddelas.
Föredrogs ånyo och bifölls RiddarhusUtskottets den 29-’de Mars på Bordet lagda Memorial rörande Riksdags-vedergällningar för Riddarhus-Kamreraren, Fiscalen samt de Wänne Ordinarie Canzlisterne.
Uppå derom, af Herr Spaldencreutz, Ar.
Vl<l, väckt fråga, rnmodades Herr af Uhr att ^a till trycket befordra sitt den 8;de den*tes upplasta Dictamen. $ a 0 Dm i1 Maj e, n%l
Vid förnyad föredragning biföllös Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottets den 5:te dennes på Bordet lagda Betänkanden; i:o
Om yrkad rättighet för Magistraterna uti de Städer, der Landshöfdingar residera, att, nu såsom förrän Kongl, Påbudet den l4:de Augusti 1813 utfärdades, få meddela Res-pass åt inom Staden boende personer, hvilka derom sig anmäla, 2.’Q Om yrkad ändring uti hvad Författningarne qmHemmans-klyfning nu stadga, 3:o
Om afskaffandet af den hittills nyttjade Titulatur i allmänna Skrifter och Handlingar.
Vidare föredrogs å nyo och bifölls RiddarhusUtskottets den 5:te
Maj på Bordet lagda Memorial, rörande Adeliga Jungfru-Stifts-Cassans fordringar i Finland.
Grefve Kalling, Pehr, uppläste följande ; Vördsamt
Ständer under de föregående Riksdagar beslutit upphäfvandet af alla Landt-tullar, emot en viss årlig be* Den 11 Maj. e. m. villning, så af Städerna som af Landet, och detta till mycken beqvämlighet och undvikande af tids utdrägt för alla som införa Spannmål och andra varor till torgen, samt många ledsamma chicaners undvikande af en egennyttig Tullbetjening; så har det intet kunnat undfalla min uppmärksam, het, att oaktadt allt detta, ändå så mycken Tullbetjening underhålles vid alla Städer, till mycken gravation för Staten, och till en tunga för hela Landet.
Ändamålet lärer säkert vara att förekomma Lurendräge. ri och förbudna varors införsel; men som utländsksa förbudna varor ej kunna kornma utifrån annat än sjöledes, och vid alla Sjötullar underhålles tillräcklig betjening till visitationer, så kan jagt för min dej in-; tet inse till hvad ända en opödig
Landtullsbetjening längre behöfver bibehållas.
Någon torde invända härvid, att de behöfva® till att efterse, det intet förbudna varor införas i Städerna, men något hvar vet aE erfarenhet, att man intet blifver visiterad, då man haren liten Drickspenning att sticka Tullbetjenten i handen, och sällan blifva de resande visiterade på resor genom Små. städerna, der tullarne merändels stå öppna, och ej sällan utan bevakning, helst der någon krog finnes i grannskapet.
Dessutom lärer den, som har betydligt Lurendrägeri, nog akta sig att med sina varor passera tullarna, då i alla Städer finnes många andra Smygvägar att med lätthet komma in, Sjelfva Stockholm ej undantaget.
Vi jDen 11 Maj. e. rttl äge nu i Sverige vid pass So Städer, och uti de mesta af dem äro flere tullar, hvaribland Wadstena, en mindre betydlig
Stad i ÖsterGöthland, har 5.
Hvad för en mängd Tullbetjening af flera hundrade personer att underhålla med Lön och nödiga hus, och hvad för en kostnad medförer icke allt detta för Riket, i en tid, då våra dryga och högst öfverdrifna Contrib ttioner i alla Län hos en stor del Jordbrukare ej utgå annat än genom utmätningar, dem till föry tryck och fattigdom, Åkerbruket till stör. sta vanmagt och förderf och hela Riket till obotlig skada.
Min tanka är visserligen intet den, att på en gång alla Landtulls* betjenter böra förafskedas; ty derigenom skulle mången'blifva bragt till tiggare stafven, utan att Småningom deras antal kunde blifva minskadt, genom transporter till blifvande ledigheter vid Sjötullarna, och att då någon genom döden afginge, dess plats ej blefve af någon annan uppfylld.
Om denna min Motion vinner Herr (brefvens och LandtMarskalkens och Höglofl.
Ridderskapets och Adelns bifall, anhåller jag att detta mitt Memorial måtte till ve. derbörligt Utskott blifva reipitteradt.
Remitterades till Allmänna Besvärs* och OeconomieUtskottet.
Herr Heykensköld, Ludvig, anförde skriftligen till Protocollet:
Den 11 Maj. e. m; 3*9 Vördsamt
Under nu påstående Riksdag har Riksens Ständers uppmärksamhet synnerligen blifvit lästad vid våra Näringars tillstånd, och ett särskildt
Utskott fått sig uppdraget att undersöka, så väl orsakerna till deras vanmagt, som medlen att återlifva dem.
Om man å ena sidan måste medge, att våra inhemska Näringar icke kunnat undgå att vidkännas de svårigheter, som varit en följd af handelns osäkerhet under ett länge fortsatt krigs-tillstånd både inom och utom Eu.’ ropa, måste man å andra sidan erkänna, att en mängd Författningar i vårt Fädernesland gifvas, hvilka inskränka närings-fliten inom allt för trånga gränsor , till betydligt hinder för Näringarnes förkofran.
Att för hvar* je Närings-gren särskildt granska de förordnanden, som den röra, blifver otvifvelaktigt det säkraste sätt att utröna huruvida rättelse eller ändring är af nöden.
Men då en sådan fullständig undersökning allena kan väntas af flera upplysta personers gemensamma bemödande, är min afsigt blott att vidröra några Oeconomiska Författningar, om hvilkas otjenlighet och skadliga verkan jag sjelf som Närings-idkare kommit i erfarenhet.
Knappt finnes inom vårt Fädernesland någon Näring, som mer än Bergshandterin. gen fått vidkännas olägenheterna af ett öfver densamma utöfvadt förmynderskap, och 33« Pen i i Maj. e. m. i hvilken den enskildta industrien mer vid hvarje steg ser sig hämmad af författningar under särskildta perioder utfärdade.
Jag vill inskränka mig till anförande af några Förordningar rörande Kol-handeln i Bergslagerna.
Jern Bergs-Ordningen den 6 Juli 1649, stadgar: att ingen Bergsman må eller sKall hafva magt att försälja någon skog utom hyttelaget eller förskingra dess koi-tillverkning undan hlåsningen i samma hytta, men vara förpligtad att kolen inom hyttelaget utbjuda, så framt han sådana vill aflåta.
Likaledes Kongl. Förklaringen den t April i739.
Oen som beträdes att ifrån Bergsmans-skogarna och Tackjerns,. blå^mngarna handla några kol, det vare sig Bruks-,igare eller någon annan , för att desamma använda till hammar-verk, masugnar eller andra koltärande verk, skall första gängen för hvarje stig vara förfallen till £0 Daler Silfvermynts böter, andra gången till dubbelt, och den tredje sina erhållna Bruks-privilegier förlustig.
Om någon Jernverks-ägare koper kol undan något af de ädlare verken, skall han, utom här förut stadgade böter, hvarje gång han dermed beträdes, framgent förlora 25 Skpd af sin årliga smides-rättighet •— Ändamålet m^d otvannämnde Författningar synes hafva varit, dels att förekomma, det den till Tackjernsbläsning påräknad1 kol-tillgång på annat sätt skulle användas, dels att genom ett nedtvin a It kol-pris inom Bergs-lagerna erhålla ett lågt pris ä Tackjernet.
Man arv pen ii Maj e. m. 331 såg vid denna tid förbud och exclusiva privilegier såsom nödväudiga villkor för näringarnes bestånd, och i enlighet med dessa grundsatser bildades ej allenast hvarje Bergslag, utan inom dem hvarje hyttelag, till särskildta corporationer, förbundne att ovillkorligt använda skogarna till kolning för Tackjerns - blåsningen.
Dessa hinder, lagda i vägen för ett fritt begagnande af skogarna , äro lika menliga för industriens tillväxt inom Bergslagen, som de till sin natur äro stridande emot rättvisa och billighet.
Om en Bergsman af omständigheterna skulle finna sig föranlåten att sälja sin skog eller sina kol, bör han väl då vara beröfvad rättigheten att till den mestbjudande försälja dem, och ovillkorligen förpligtas att aflåta sin egendom till medlemmarne af samma hyttelag, till hvad pris de behaga utsätta?
Desse utöfva ju då i afseende på honom ett monopoliskt tvång, och lära ej underlåta att genom sammansättning begagna sig af hans förlägenhet.
Vid ifrågavarande fall, likasom i allmänhet, borde en fri concurrence af köpare och säljare allena bestämma varu-priset, och ett undantag härifrån kan aldrig äga rum utan enskildt lidande.
Förordningar, hvilka bestämdt sålunda föreskrifva hvartill skogarne och tiden inom Bergslagerne få användas, inskränka ej allenast den fria dispositions-rätt hvar och en inom ett samhälle bör hafva öfver sin egendom, de hindra äfven anläggningen och utvidgandet af andra 33?
Den 11 Maj e. ml vid hvilka kolen med större förmån både för enskildta och det allmänna skulle kunna begagnas.
Sednare tiders bedröfliga erfarenhet har visat, att Svenska jern-handteringen hvarken nu eller framdeles kan påräkna den jemna afsättning å sina producter, eller det emot productions-kostnaden svarande pris, som man vid Bergs-Ordningar* nes utfärdande ansett nästan som orubbligt.
De utgåfvos i en tid, då handeln nationerna emellan sällan var underkastad betydliga hinder, dä utbytet af producter länder emellan var lätt och obehindradt, och Bruksidkaren mcrändels säker att med vinst återbekomma sitt använda capital.
Denna verlds-handels ostörda gång har nu upphört, och den säkerhet i beräkningar och företag, som deraf var en följd, har längesedan försvunnit.
Industrien måste således foga sin efter tidens förändrade skick, och genom hittills obegagnade eller ej påtänkta utvägar söka en ersättning för oundvfkliga förluster.
Men härtill fordras ock, att den skall lemnäs fri, och att de band borttagas, som hindra närings-idkaren från förflyttningen *f sitt capital och sin verksamhet ifrån en närings-gren till en annan.
Stundom har väl Regeringens liberala tänkesätt genom upphäfvande eller ändring af en och annan författning rörande
Bergshandteringen undanröjt hindren för näringsfliten; dock torde nu den tid vara kommen, då desse författningar i allmänhet mera bö - Den 11 Maj. e. m. 833 ra lämpas efter förändrade lö hållanden.
De af mig anförde förordningar rörande Kolhandeln, likasom åtskilliga angående Tackjerns-handeln inom Bergslagerna, äro efter min tanka af den egenskap, att de i deras närvarande skick nästan tvinga Närings-idkaren att söka eludera dem, och gifva derigenom anledning till underslef och lagbrott.
Jag vågar således vördsamt underställa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, om icke, till beredande af en mera utvidgad närings-frihet i Bergs-handteringen, de författningar, hvars olämplighet jag nu sökt visa, jemte öfriga, som dermed stå i sammanhang, böra komma under öfvervägande och granskning vid frågan om sättet att i allmänhet upphjelpa våra näringar, och anhåller derföre, att mitt anförande måtte till det särskildta Utskottet remitteras.
Remitterades till Särskildta Utskottet.
Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel, uppJ läste till Protocollet följande:
Under loppet af närvarande Riksmöte, tyckes
Allmänna tonen mer än någonsin vara stadgad för erkännandet af den Sats; att allmänna välfärden säkrast danas och underhålles, då Samhällets inre verksamhet 334 Den i i Maj. «. fri« äger en fri och obehindrad gång* — Flefä värde Ledamöter, sorn vidrört härmed förenade ämnen, hafva sammanstämt i önskningar för upphäfvandet af Skrå-inrättningarS och Monopoliers tvång, såsom säkraste medlet att gifva ny kraft åt den sjunkandö allmänna välmagten och återföra lif och för. måga åt de aftynade Näringarna.
De hafva således rättvisat Satser, sont Philosopher och store Statsmän, äfven under olika tidehvarf, enstämmigt yrkat.
Med åsigter hämtade från dessåS läror, i förening med den erfarenhet jag under en, ehuru inskränkt Verkningskrets ägt tillfälle förvärfva mig, vågade jag, såsom Med: lem af detta Stånd, under 1 X09 års Riksdag väcka en Motion, som hade följande föremål. ”Att Exclusiva Privilegier, i deras primitiva bestämmelse ämnade till konstflitens uppmuntran, ej måtte förfela deras ändamål, genom en till skada för andra Medborgares verksamhet för långt utsträckt tid till begagnandet af den uteslutande Kåtten ; utan närmare svara mot ändamålet, derigenom, att för det första, tiden för deras åtnjutande behörigen förkortades, att för det andra, tillverknings.methoden ensamt blefve föremål för ett sådant Privilegium, och ej Personen så till sägandes satt i stånd att under skygd af erhållen rättighet på u - Den 11 Maj. e. m. 33S teslutande tillverkning af en viss sak, kunna utan egen förlust försämra sin tillverkning, hvars rätta bedömmande saknar all måttstock, om täflan icke finnes.
— Och slutligen för att utan någons förfång vinna en jemn fördelning af rättigheter inom idoghetens område, alla Exclusiva Privilegier, som innehafvarena under en tid af 20 år begagnat, måtte upphäfvas och försvinna
Då jag icke kommit i erfarenhet hvad vid denna motion slutligen blifvit tillgjordt, och än mindre att den medfört någon verkan, så vågar jag nu ytterligare framställa de grundsatser, hvarifrån jag då utgick, och i det jag åter väcker samma Motion, vördsamt underställa Höglofl.
Ilidderskapet Och Adeln följande.
Jag har ansett och anser uteslutande
Rättigheter som fiender till Ko sterna, Slöjderna och Handeln, hvilka säkrast genom täflan befrämjas; en täflan nödvändigast i ett land, der Climatets hårdhet gör lynnet trögt och mindre benäget för nvheter och försenar utvecklingen
M koi st-sinnet. [ag har trott, att, ju mindre man stadgar Lagar för Idogheten, ju färre bancT, sorn TiaöTä~dess krafter~och' alstrings-förmå* ga, ju mer båtnad uppstår för Samhället; ty Handel, Slöjder och Näringar, skola sjelfmante framtränga till de fält, hvarpå de frodas. 336 Den ii Maj t. m'.
Af dessa satser följer ingalunda, att jag förnekar nyttan af en uppmuntrande belöning för bevislig uppiinning af ett nyttigt föremål} men om å ena sidan, ett på rjitta. grunder gifvet privilegium må blifva uppfinnaren en borgen att hoppas ersättning, derigenom att han under en bestämd tid ensam äger föryttra en tillverkning, för hvars uppfinning eller fullkomnande han tilläfventyrs användt mödor och penningar, bör det å andra sidan ej sätta honom i tillfälle att uraktlåta förbättrandet af sjelfva saken, som vid sin första uppfinning ej alltid kan äga fullkomlighet, och som under en tid af 20 år, hvarpå de flesta sådana privilegier äro utdelte, kan i sina former tarfva förändringar, hvilka, de må vara så nödvändiga som helst, likväl icke kunna bringas i verkställighet, så vida uppfinnaren elier den privilgieradee personen ej af egen drift finner för godt att följa tidens fordringar och en framskridande upplysning.
Då man i följd häraf bemärker, att dessa redan pä så lång tid gifna privilegier blifva understundom prolongerade, finner man lätt orsaken, att ett samhälle i vissa fall skall under en mansålder kunna qvarstå på samma punkt af odling.
Om, tillexempel, Guttenberg, sorni l5:de Seculum uppfann Träd-typer och grundläde den första Boktryckar-präss, hade erhållit en uteslutande rätt att ensam dermed få trycka böcker, lil.
Den 11 Maj t. tru 337 böcker, med förbud och vite för hvarje annan att dermed sig befatta; och om han endast haft sin egen vinning till föremål, så hade han säkerligen ej funnit sig befogad att, till vinnande af ett större ändamål, med sig förena Scheffer och Faust, hvilka tillsammans förädlade den gjorda uppfinningen genom en ny, af gutna Metall-typer och Matriser; och Boktryckeri-konsten skulle troligen hvarken så snart fullkomnat sig, ej heller så hastigt till sina verkningar blifvit känd, att 23 år efter Guttenbergs första Boktryckar-präss en Latinsk Bibel blifvit tryckt med gutna stylar, samt att 20 år senare ett Boktryckeri redan fanns i Sverige.
— Men för att med exemplen vara närmare vår tid, så anmärkom verkan af ett enda privilegium inom Fäderneslandet, som nogsamt ådagalägger huru dessa uteslutande rättigheter i allmänhet kunna förhindra konsternas framsteg och utveckling, genom de hinder som läggas i vägen för deras sträfvande till fullkomlighet.
E11 Embetsman i ett af Rikets högre Collegier erhöll år 1788 Kongl. Maj:ts Nådigste Privilegium att ensam här i Riket få gravera och trycka Musicalier under en tid af 20 år.
Fem år innan detta Privilegium tilländalopp, eller år 1P03, erhölls prolon. gation på femton år.
Således har under en Ridd. och Ad.
Prut. N.'0 43* 44. 338 Den 11 Maj. tid af 35 år ingen ägt och äger ingen ännu att i denna väg af de fria konsternas befordrings-medel göra någon förbättring, hvilket likväl det härvarande privilegierade Musi k-trycket så väl behöfde, då det ej allenast är vida underlägse allt hvad af dylika inrättningar i andra Länder finnes, ritan med undantag af några få epreuver äfven sämre än hvad det i början härstädes lofvade blifva.
— Betydliga uppfinningar hafva emedlertid i denna vägen uppstått och väsendtliga förbättringar på andra orter blifvit gjorda vid arbets-methoden, utan att sträcka deras verkan hit, emedan det härvarande privilegierade Tryckeri tyckes vilja uthålla sina 35 år, utan att afvika från dess ståndpunkt.
Dessa uppfinningar, kända och värdera:.] de af hvarje vetenskaps-idkare, äro Stereotypien och Lithographien eller Sten: skriften, hvilken sednare i synnerhet här är användbar i anseende till inom Landet varan: de tillgång på erforderliga sten-arter.
Dess.' utom hafva Typographien och den vanliga Giavuren undergått märkliga förbättringar, hvilka, utaf förut, anförda anledningar, äro alla hos oss obegagnade.
Frukten af ett så utsträckt och uteslu. tande privilegium är således, att man icke allenast fått åtnöja sig med ett vida sämre Nottryckeri, än i något annat Land, utan äfven att flera inhemska Compositeurers ar - ■ / \
Den ii Maj. beten, på sednare åren blifvit i Tyskland tryckta och sedan hit införda.
Samma utväg, som desse Compositeurer sett sig tvungna att vidtaga, om ej arbetets yttre form alltför mycket skulle hafva motsagt dess inre hallt, torde äfven den tillförordnade PsalmComitéen finna oundviklig för den blifvande Psalmbokens musikaliska del, så vida en mellankommande tillåtelse af fri täflan icke uppväcker idoghetens och konst-flitens åtgärder till vackrare och berömvärdare resultater.
Jag har vågat anföra' ett exempel af Exclusiva Privilegiers verkan, som, jag medger det, ej är af ett allmänt intresse, eller af någon stor nytta.
Men jag har vågat göra det ur det skäl, att jag känner detta Privilegii beskaffenhet närmare än något annats, och tror derjemte, att man genom en frametälld tafla af ett Privilegii skadlighet, kan sluta till följderna af flera, om icke till alla, och vågom äfven säga: att då konst-fliten inskränkes genom prohibitiv va författningar och exclusiva privilegier, skadar man på en gång det arbete, hvilket tillåtes, och den, hvilken man förbjuder detsamma Jag skulle misskänna HÖglofl, Ridderskåpets och Adelns upplysta omdöme, om jag ansåg mig tift ämnets vidare utförande behöfva ingå i ytterligare detailer, för att bevisa, huru allmänna industrien qväfves, om belöningar ämnade till dess uppmun* Den ii Maj e. m. tran ej tilldelas ur förändrade och på sannare förhållanden grundade åsigter.
Om vi förene andra Länders erfarenhet med en sann theorie, skole vi ej hafva svårt att, till vinnande af det åsyftade målet, finna en sannare rigtning för dessa belöningar.
Den skall lätteligen anträffas, så val i de Engelska Patents-Lagarna, sorn i de i Frankrike gällande Brevets d’lnvention och Brevets d’Introduction, hvilkas grunder ganska väl kunna lämpas till vårt Land, med de lörändrade former, som Local-för-; hållanden och National - lynne kanske fordra.
I England finner man det största fält upplåtet för de omtänksammes och idoges ömsesidiga täflan.
Ett Kongl, tillåtelse-bref, eller Royal Patent, vägras icke på hvilken tillverkning som helst, då den förtjenar afseendej men det är ej sjelfva saken eller ämnet som privilegieras, det är utförandet deraf eller arbets - methoden, som upfinnaren försäkras att uteslutande under viss tid få begagnaj och i denna den ägande Rät.' tens helgd har han den rätta belöningen forsin upfinning, som ett samhälle bör kunna bevilja.
En tillverknings förbättringar, hvilka först läras af erfarenheten, äro ej derigenom hindrade och uteslutnej ty hvarje annan, som bevisligt förändrar arbets-metho; Den 11 Maj e. ml 341 den, så att andra Resultater deraf upstå, får för samma ämne ett lika beskaPfadt patentj och det skall ej vara ovanligt, att den -sorn önskar att för allmänna omdömet liksom framställa en måttstock för sin konstflit och skicklighet, innehar flera, ja ända till 6 å 7 dylika patents.
Franska Lagarne för upfinningar skola äga ett företräde i deras mera bestämdhet och större säkerhet för upfinnaren, att njuta frukten af sitt snilles mödor, likväl utan att det sker på bekostnad af andra Medbor-' gares verksamhet och täflan i konstflit. —- Då desse Lagar äfven göra skillnad emellan den förmån, som bör tillfalla upfinnaren, och fördelen, som tillkommer den, hvilken > gör ett ämne bekant, tyckas de, i anseende till deras användbarhet hos oss , hafva en nära rätt till vår uppmärksamhet.
Då jag vid 1809 års Riksdag vågade väcka Motion om en förändrad rigtning för Exclusiva Privilegiers utdelande , hade jag den tillfredsställelsen att se den understödd af flera värda Ledamöter inom detta Riksstånd, äfvensom den, att finna densamma af Besvärs- och Oeconomie-Utskottet gillad och tillstyrkt^ ehuru jag, sedan Utskottets Betänkande i Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Plenum blef bifallet, om denna sakens vidare utgång saknar upplysning.
Med det nya stöd jag för mina här 343 Den 11 Maj e. m'. vördsamt framställda yttranden nu hämtar ur de värda Ledamöters af Höglofl.
Ridderskåpet och Adeln Memorial, hvilka gif. vit anledning till det Särskildta Utskotrets formerande, hvars stora föremål skall blifva den inhemska välmagtens upphjelpande; och med särskildt afseende på Hans Excellences En af Rikets Herrar, Herr Grefve Ruuths yttrande i dess Memorial af den 13 April, i afseende på nödvändigheten: ”.Att”, sorn orden lyda , ”upphäfva alla Författningar , ”sorn strida mot Inhemska Handels-rörelsen, ”samt alla hand, hinder och tvång, af hvad ”namn de vara må, mot producerande näringars och rörelsers fortgång i allmänhet.”
Så vågar jag med stöd häraf ånyo föreslå: l.*o
Att alla Exclusiva Privilegier, som innehafvarne i 20 år begagnat, måtte upp. häfvas och till deras kraft varda dödade. 2:o Att hädanefter icke något Privilegium, på hvad production det vara må, måtte såsom fullkomlig uteslutande rätt i något fall meddelas. 3:o
Att sådana för konst-fliten tjenliga uppmuntringar, som förvissa om ägande rättens ostörda åtnjutande, måtte hafva afseende på tillverknings-methoden, men ej på sjelfva saken eller ämnet. 4:o
Att ett sådant Privilegium ej måt. te blifva ett hinder för erhållandet af ett