Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle antalet fästningsartilleri-manskap bestämmas efter det behof, som vid belägringstillfällen fordras, så skulle dess nuvarande antal naturligtvis mångdubblas; men då det bör antagas att för sådana händelser det för kanonernas betjenande erforderliga manskap tages af infanteritrupper, hvarvid fästningsartilleri-personalen blefve undervisare, har det icke ansetts behöfligt att bestämma flere än 4 sådana kompanier; hvaremot i stället ökats fältartilleriets personal, hvilken i militärisk användbarhet mycket öfverträffar fästningsartilleri-manskapet, som endast skall betjena en stillastående kanon.
Af denna anledning har, af de nuvarande 5 fästningsartilleri- eller s. k. depötkompanierna, Carlsborgs fästningskompani blifvit indraget och denna fästning i stället blifvit tilldelad 2 fältfotbatterier, hvarigenom vunnits icke blott dubbelt så stor styrka, utan äfven af sådant artilleri, som kan strida på fältet och hvars skicklighet ej är inskränkt till fästningskanoners skötande.
På samma sätt hafva de förra depötkompanierna i Landskrona blifvit förvandlade till fotartilleri.
Mobiliseringsförslaget visar: 1.
På regements-officerare är ett öfverskott af 1; 2.
På öfrige officerare är en brist af 24 kaptener, 12 löjtnanter och 7 underlöjtnanter.
Vid utbrottet af ett sådant krig, att hela arméen behöfde försättas på krigsfot, finge anskaffandet af dessa 43 officerare ske genom uppflyttning af löjtnanter till kaptener, underlöjtnanter till löjtnanter och underofficerare till underlöjtnanter.
Vill man undvika att göra en sådan uppflyttning genom befordran, så kan detta äfven mycket lätt ske endast genom kommendering, emedan de flesta kaptensbefattningar, utom batteri- och kompanichefernes, hvilka egentligen tillhöra kaptensgraden, om så behöfves, jemväl kunna bestridas af äldre subalternofficerare.
Samma förhållande eger rum med underlöjtnanter ocb i vissa fall äfven med styckjunkare, nemligen att de äro afsedde att göra afdelningschefstjenst lika väl som löjtnanterne.
Halfva antalet, eller omkring 20 officerare, kan man dessutom påräkna att erhålla från öfre afdelningen af krigsskolan, hvars alla elever vid ett sådant tillfälle sannolikt komma att ingå som officerare på arméen.
Med antagande häraf skulle den verkliga bristen i officerspersonal blifva 23. 3.
Af styckjunkare felas 28, af sergeanter 55, af förste konstaplar 30 och af andre konstaplar 107.
Jemte den omnämnda bristen i officerspersonalen, borde således äfven bristen på underbefäl ersättas.
Då emellertid en så stor tillökning under fredstid i samtliga underbefälsgrader skulle medföra, att icke tillfälle under vanliga förhållanden förefunnes att gifva alla tillräcklig sysselsättning och tjenstgöring, samt icke nyttigt vore, åtminstone hvad konstaplarne vidkommer, att för kronans räkning permittera det öfverflödiga antalet, äfven om sådant kunde påräknas 152 vara verkställbart, anse kommitterade, att de för staber och parker beräknade 6 styckjunkare, jemte de för reservbatterierna erforderlige 16 styckjunkare, 32 sergenter, 24 förste konstaplar och 56 andre konstaplar icke böra i fredstid uppsättas.
Härtill finnes så mycket mera skäl, som med visshet kan påräknas, att inom hela artilleriet ett antal sergenter, vida öfverstigande 22, bör finnas, som aflagt styckjunkare-examen och äro aspiranter till denna grad.
Äfvenledes kan antagas, att inom hvardera af de 25 fältbatterierne finnas 2 eller 3 andre konstaplar examinerade och behörige att befordras till förste konstaplar, samt ännu flere artillerister, som aflagt andre konstapels-examen och genom pålitlighet gjort sig förtjente af befordran, och hvilka sålunda vid en mobilisering skulle inträda i dessa grader.
Den återstående bristen, nemligen af 6 styckjunkare, 23 sergenter, 6 förste konstaplar och 51 andre konstaplar, bör nu genast fyllas medelst dessa platsers tillsättande.
Underbefälet skulle derefter på följande sätt fördelas.
Förste Andre Styckjunkare, Sergenter. konstaplar konstaplar, 25 fältbatterier: 50 81 94 175. 4 fästningskompanier: 4 8 4 16. reserv-(tyg-underofficei'are m. m.) 7 13 7 29. 61 102 105 220.
Nuvarande antalet, tyg-underofficerare inberäknade, är: 55 ^ 79 99 169. 4.
A stam-artillerister visar förslaget ingen brist.
A batteritrumpetare är en brist af 3 och å afdelningstrumpetare en brist af 10; men då kommitterade anse att de för reservbatterierne beräknade 8 trumpetare ej på fredsfot behöfva finnas, emedan de lätteligen vid dessa batteriers organisering böra kunna anskaffas från vid regementena varande musikelever, så uppkommer här i stället endast en brist af 2 afdelningstrumpetare, hvilka jemte de tre batteritrumpetarne böra tillsättas.
Å handverkare visar förslaget en brist af 49.
Kommitterade anse, att vid hvarje af de 25 fältbatterierna böra finnas 2 stam-handverkare och att således det nu befintliga antalet bör ökas med 16.
De öfrige 33 böra först vid artilleriets mobilisering anskaffas och kunna då troligen fås bland beväringsmanskapet. 5.
Å hästläkare visar förslaget en brist af 38.
Då under fredstid till hela svenska artilleriets öfning för det närvarande endast finnes 762 hästar, kan naturligtvis ej ifrågakomma att tillsätta 38 hästläkare, för hvilka tillräcklig tjenstgöring helt och hållet skulle saknas.
Kommitterade föreslå att 3 nya hästläkare tillsättas, så att hvarje artilleri-hufvudstation bekommer 2 sådana.
De öfriga torde kunna vid krigs utbrott anskaffas af elever från de båda i riket befintliga veterinärskolorna.
De brister i befälets antal, som i fred ej ersättas, men vid krigs utbrott måste utur stammen fyllas, utgöra (då 20 officersplatser antagas tillsättas ur krigsskolans öfre afdelning) således: Officerare .... 23.
Styckjunkare . . . 22.
Sergenter .... . . 32.
Förste konstaplar . . . 24.
Andre konstaplar . . . . 56.
157. eller i rundt tal 160, hvilket sålunda är det antal, hvarmed stam-artilleristerne måste ökas, för att i någon mån blifva tillräckligt.
De brister i personalen, hvilkas ersättande vore särdeles maktpåliggande äro sålunda följande: 1. 160 man stam-artillerister.
2. 6 styckjunkare, 23 sergenter, 6 förste konstaplar, 51 andre konstaplar, 3 batteritrumpetare, 2 afdelningstrump etare, 3 batterihästläkare och 16 batterihandverkare.
153 Såsom egande nära gemenskap med frågan om artilleriets organisation i afseende å personalen böra här tagas i betraktande åtskilliga förhållanden, rörande såväl sergents- och förste konstapels-graderna som underofficers-graderna i allmänhet inom detta vapen.
För vinnande af styckjunkare- eller högsta underofficers-graden fordras genomgående af en svår examen, i flera delar af lika omfång med officersexamen och detta helt naturligt af det skäl att ur denna grad i främsta rummet skall i fält ersättas de brister, som uppstå i subalternofficers-graden; derjemte äro styckjunkare afsedde, att vid fotartilleriet göra afdelningschefstjenst, att vid ridande och åkande artilleriet vara batteriadjutanter och andre befälhafvare vid batteriets park, båda befattningarne ganska maktpåliggande såväl i fred som i fält.
Till denna grad erfordras sålunda särdeles skicklige och pålitlige personer; de blifva äfven jemförelsevis försvarligt aflönade och åtnjuta den utmärkelse att bära en uniform som icke mycket skiljer sig från officersuniformen.
Jemför man nu sergents- och förste konstapels-graderna, finner man att kunskapsfordringarne för båda graderna äro desamma, nemligen afläggandet af den s. k. förste konstapelsexamen, som rättare borde kallas underofficersexamen.
Enligt nuvarande organisation äro också båda afsedde att vara kanonbefälhafvare i fält med lika åligganden och ansvar.
I afseende åter på deras ställning inom garnisonerna under vanliga förhållanden företer sig en stor skillnad.
Sergenten har fullt underofficers-befäl, har lön och beklädnad i kontant, är vanligen icke skyldig att bo i kasern, samt anses i lefnadssätt och enskilda förhållanden tillhöra den s. k. herreklassen.
Förste konstapeln är deremot till alla delar nummerkarl, har beklädnad och en del aflöning in natura, är boende i samma rum som truppen, är lika klädd med den (med undantag af epåletterna), har samma tjenstgöring som andre konstapeln och får mera undantagsvis göra underofficerstjenst.
Då obestridligt är att förste konstapels-graden minskar behofvet af underofficerare, hvilkas antal eljest måste blifva talrikare och staten dyrare, är således billigt, att denna grads ställning höjes, såväl genom någon förbättring i dess villkor, som ock derigenom att förste konstaplar i allmänhet endast användas till underofficers-tjenstgöring.
De skulle dock liksom nu förblifva boende i samma rum som manskapet med tillsyn öfver detsamma, erhålla aflöning och beklädnad liksom nu, den sistnämnda dock alltid på passevolans och något högre än för manskapet så att de genom hushållning och ordentlighet derå kunde göra sig besparing.
1 öfverensstämmelse med dessa åsigter, hvilka till en del äfven egt tillämplighet inom den öfriga värfvade arméen och legat till grund för hvad kommitterade i betänkandet om denna armées lönereglering föreslagit beträffande underbefälets aflöningsvillkor, hafva sergenterne vid artilleriet blifvit i samma förslag uppförde till erhållande af vissa löneförmåner in natura, hvarigenom de, hvilket nu icke är fallet, kunde anses någorlunda aflönade i förhållande till det nödvändigaste lefnadsbehofvet, och har ett förhöjdt beklädnadsunderhåll för förste konstaplarne blifvit der jemväl beräknadt.
Genom den ofvan ifrågaställda tillökning i antalet underofficerare skulle vinnas, utom det i främsta rummet åsyftade ändamål, äfven den fördel att några af dem emellanåt kunna permitteras utan men för tjenstgöringen; möjligen kunna de alla tilldelas semester i likhet med officerare, hvilket skulle göra dessa beställningar ännu mera eftersökta.
En större lätthet att erhålla tjenstledighet skulle för äldre underofficerare lätta möjligheten att efter afskedet skaffa sig andra, mera lönande befattningar, hvarigenom de icke behöfde tjena för länge.
Då styckjunkarnes antal är betydligt mindre än sergenternas, skulle en lämplig omsättning inom den senare graden möjligen på detta sätt vinnas.
Detta är i allmänhet förhållandet inom de flesta utländska artillerier, der underofficerarne, till följd af den vid vapnet genom goda undervisningsanstalter förvärfvade större skicklighet, äro synnerligen eftersökte till lönande beställningar inom andra näringsgrenar.
Kommitterade hafva från artilleriregementena infordrat uppgifter öfver tjenstgöringsförhållandena vid samtlige artilleristationerna, för att tillse, huruvida permitteringen vid rege Landi försvarskumit.
I. 20 154 mentena kunde för kronans räkning ökas och derigenom en besparing uppkomma.
Det åsyftade ändamålet har likväl icke vunnits.
För närvarande är vid hufvudstationerna förhållandet följande:
Vid Svea regemente utgör de permitterades antal 44, vid Göta regemente 30 och vid Wendes regemente, hvars permittering nyligen ökats med 60 man, 36 procent af den befintliga styrkan.
Vid Svea regemente är antalet permitterade så stort, att tjenstgöringen med svårighet kan, såsom sig bör, bestridas, hvarföre någon ytterligare permittering derstädes ej bör ifrågakomma.
Då regementet, på sätt framdeles skall visas, erhåller sin del af den tillökade personalen, kan tjenstgöringen i Stockholm utan svårighet bestridas och ändock medgifva för batterierna i Stockholm och Norrland en ökad permittering af 122 man.
En försvårad tjenstgöring vid nämnda regemente eger för närvarande rum derigenom, att gemensam kasern saknas, som, om den funnes, dels skulle förminska antalet tjenstgörande, dels åstadkomma besparingar i anslaget för artilleriregementena, emedan derå äro anvisade ständiga utgifter till kasernhyror och kasern-inqvarterings-ersättningar.
Vid Göta regemente är de permitterades antal så litet, hufvudsakligen af det skäl, att 67 konstaplar och artillerister äro ständigt kommenderade såsom fångbevakning å Ny-Elfsborgs fästning.
Då Ny-Elfsborg i sitt närvarande skick icke kan räknas till rikets fästningar och der endast finnes en ringa och föga användbar artillerimateriel samt omkring 100 fångar att bevaka, deraf en stor del äro försörjningshjon och orkeslöse samt alla mindre arbetsföre, synes det vara öfverflödigt och olämpligt, att 1 kapten, 2 underofficerare och 67 man af fältartilleriet skola användas till kommendering derstädes.
Utom det skadliga för manskapet att förrätta en sådan tjenstgöring, förorsakar sådant äfven en betydlig kostnad.
Kommitterade hemställa derföre, att denna artillerikommendering måtte upphöra och den derstädes befintliga, möjligen användbara artillerimateriel förflyttas till Carlsborg och Carlsten.
Det synes visserligen som dessa 67 man i sådant fall skulle kunna permitteras för kronans räkning, men enär, efter kommitterades förslag, artillerist-antalet vid de sex fältbatterierna i Göteborg skulle ifrån 632, som det nu (tygstatskompaniet inberäknadt) utgör, minskas till 570 eller med 62 artillerister, kan ingen ökad permittering till följd af Élfsborgs-kommenderingens indragning ega rum, helst tjenstgöringsstyrkan i Göteborg, under den tid rekrytbildningen pågår, är temligen knapp.
Enligt kommitterades förslag skulle artillerist-antalet å Carlsborg ökas med 63 man.
Af dessa böra 54 permitteras.
Permitteringen från Carlsborg ökas då med 38 man, som tillsammans med den ökade permitteringen af 122 vid de nyorganiserade batterierna i Stockholm och Norrland utgör 160, eller det i nya förslaget upptagna antalet af 10| månader permitterade artillerister.
Sedan permitteringen vid
Vendes artilleriregemente nyligen ökats med 60 man, anse kommitterade den icke vidare kunna der utsträckas.
Tiden från exercistidens slut och intilldess undervisningen vid regementenas läroverk tager sin början, eller under eftersommaren, skulle dock permitteringen otvifvelaktigt kunna ökas vid hufvudstationerna, såvida det vore regementscheferne medgifvet att, endast med iakttagande af tjenstgöringens behöriga gång, då utsträcka densamma.
Betydliga besparingar skulle derigenom uppkomma.
Efter denna framställning om hvad som rörer personalen, gå kommitterade att yttra sig rörande behofvet af hästar.
Om nuvarande hästantal 372 ökas med 8 hästar eller till 380, kunde hvarje af de föreslagna 19 åkande batterierna erhålla 20 egna hästar, hvilket under fredstid vore tillräckligt för stammens öfning i enskild ridning vid dessa fältbatterier; men fotbatterierna, som icke nu hafva egna hästar, böra äfven förses med ett lämpligt antal sådana; ty derigenom vunnes den stora fördelen, att dessa batterier sjelfva kunde utbilda det behöfliga antalet kuskar till ryttare och ej, såsom nu är fallet med batterierna i Landskrona, behöfva skicka folk till hufvudstationen för att undervisas i ridning.
Dessutom vunne truppen vana vid hästskötsel, nå - 155 got sorn nu ej kan begäras af fotbatteriernas artillerister, oaktadt saknaden deraf "är en stor brist i deras utbildning som fältartillerister.
Det är derföre ganska maktpåliggande, att egna hästar tilldelas äfven fotartilleriet.
Den verkliga kostnaden i och för en sådan anordning blir äfven jemförelsevis billig, emedan derigenom de till batteriernas exercis förhyrde hästars antal minskas.
Hvarje af de 6 fotbatterierna borde derföre tilldelas 8 hästar, visserligen ett ringa antal, men dock tillräckligt att bibringa en stor del af dessa batteriers stamtrupp nödig skicklighet som ryttare.
På grund häraf föreslå kommitterade att de 312 hästar, sorn svenska artilleriet nu eger, ökas till 428, eller med 56 hästar.
Till fotbatteriernes exercis måste, såsom hittills skett, hästar förhyras.
Antager man 45 hästar*) såsom det behöfliga antalet vid ett 12-S":gt och 32 **) vid ett 6-#:gt fotbatteries exercis och anser de 4 fotbatterierna i Landskrona och å Carlsborg utrustade med 12-fö:g och de i Norrland med materiel, samt bestämmer hvarje batteris hästexercistid till 15 dagar, skulle, under förutsättning att hvarje batteri hade 8 egna hästar, erfordras ytterligare följande antal, legde för 30 dygn nemligen: vid batterierna i Landskrona 37. » » å Carlsborg 37. » » i Norrland 24.
Tillsammans 98 hästar.
Allt dettas ordnande bör för öfrigt lämpligast ske af artilleristyrelsen.
Bilagan B. innefattar kostnadsberäkning för den tillökning i personal och hästar vid artilleriet, kommitterade nu ansett erforderlig och är uppgjord i öfverensstämmelse med de af kommitterade här förut yttrade åsigter samt det särskilda förslaget till lönereglering för värfvade arméen i allmänhet.
Enligt denna beräkning utgör årliga underhållskostnaden för den tillökade styrkan Rdr 78,801: 18, hvartill nya tillgångar behöfde anvisas samt uppsättningskostnaden Rdr 77,574.
Sistnämnda kostnad bör först bestridas af möjligen disponibla besparingar å artilleriregementenas nuvarande anslag samt hvad deruti brister, af första årens anslag för underhållet derigenom att uppsättningen endast småningom verkställes i den mån tillgångarne sådant medgifva.
Enligt mobiliseringsförslaget fordras, då alla 198 kanonerna jemte de i samma förslag upptagne staber, parker och tross sättas i marschfärdigt stånd, eller hela fåltartilleriet utrustas för krig, emellan 7 ä 8,000 hästar.
Mobiliseras endast de 150 kanonerna, eller den som lämplig antagna artilleristyrka för en armée-corps af 60—70,000 man, jemte de i förslaget upptagne staber, parker och tross, erfordras härtill omkring 6,000 hästar.
Då kommitterade antagit att 50,000 man af alla vapen böra kunna genast ställas på krigsfot, bör äfven uppgifvas det minsta möjliga antal hästar, som böra finnas i beredskap för att i första ögonblicket utrusta den för en sådan armée behöfliga artilleristyrka.
Denna är i det föregående antagen vara 16 batterier eller 96 kanoner.
Halfva antalet, eller 8 batterier, *) batteri.
Batterichefen 1 ridhäst.
Afdelningscheferne 3 » Trumpetaren 1 » Till 6 kanoner 36 draghästar.
Reserv 4 » Summa 45 hästar. “) b'-fl:</t batteri.
Afdelningscheferne 3 » Trumpetaren 1 » Till 6 kanoner . . . . . . . .24 draghästar.
Reserv 3 » Summa 32 hästar. kunna antagas vara åkande och halfva antalet vara fotartilleri samt vidare halfva artilleristyrkan vara sexpundig.
Enligt Bil. A (tabellerna 1, 2, 5 och 6) behöfvas: till 4 åkande 12-Sr:ge batterier 696 hästar.
» 4 » ö-Jtfige » 560 » » 4 fot 12-@':ge » 540 » »4 » 6-S':ge » 392 » 2,188 hästar.
Härvid är ingen häst beräknad till de i mobiliseringsförslaget upptagne staber och parker med tross, hvilka således måste, intill dess hästar hinna uppköpas, fortskaffas med uppbådade hästar.
Dessa 2,188 hästar är således det minsta antal, som genast bör vara till hands för att 16 batterier skola kunna försättas på krigsfot.
Af dessa 2,188 hästar eger svenska artilleriet 372 egne och 390 s. k. rusthållshästar.
Återstoden, eller 1,426 hästar, böra således ytterligare vid ett sådant tillfälle kunna ställas till artilleriets förfogande.
För att ständigt veta hvarest man, när så behöfves, har att taga dessa 1,426 hästar, finnes näppeligen något annat sätt, än att derom på förhand uppgöra kontrakt.
Dessa kontrakt böra då innehålla, att hästarne skola lemnäs »så snart Kongl. Maj:t anser för landet nödigt att ställa en del af arméen på krigsfot.»
Att låta afsutna kavalleriet ständigt hålla detta antal hästar i beredskap skulle blifva alltför dyrt.
Deremot vore högeligen önskvärdt, att vid rusthållarnes snart tilländalupna kontrakt och nyas uppgörande det stadgande tillädes, att hästar skulle genast anskaffas vid krigsrustning, hvarigenom det vigtiga målet vunnes utan kostnad för staten.
Kommitterade torde böra yttra något om lämpligheten af svenska artilleriets nuvarande hufvudstationer:
Stockholm, Göteborg och Christianstad.
Det har blifvit ifrågasatt, och med mycket skäl, huruvida nämnde ställen äro de rätta för artilleriets hufvuddepöter.
Isynnerhet gäller detta om Göteborg, som ligger alldeles öppet för ett anfall, utan att någonting hindrar ens den ringaste kapare att ingå i hamnen och bombardera hela staden tillika med artillerietablissementet, der fältmaterielen är förvarad.
Skulle äfven detta ofördelaktiga förhållande i en snar framtid, genom befästningar vid elfvens utlopp i hafvet, afhjelpas, måste dock medgifvas att Göteborg, beläget invid kusten, ligger illa såsom depot, då deremot Carlsborg vore härtill särdeles väl beläget, midt i landet, med lätta vattenförbindelser och dessutom genom kanalen förbundet med jernvägen.
Någon hufvuddepöt borde derföre ej finnas i Göteborg, men så länge ett artilleriregemente derstädes garnisonerar med 6 fältbatterier, måste dock all, dessa batterier tillhörande materiel, för hvars vård battericheferne ansvara, naturligtvis finnas på samma ställe; den kan ej flyttas utan att flytta artilleristerne, ty der dessa äro böra också kanonerna vara.
Derförutan kunde ej en grundlig kännedom om kanonerna af dem begäras.
Det fordras tid att lära sig känna alla de otaliga persedlar, som tillhöra utrustningen af ett fältartilleri-batteri, äfvensom att förvärfva den händighet med materielen, som hos den skicklige artilleristen är en mycket vigtig egenskap.
Först med regementets personal kunde derföre fältmaterielen flyttas till Carlsborg, och detta bör äfven i en ej aflägsen framtid ske.
Hvad Stockholm som depot beträffar, har det samma fel som Göteborg, nemligen att vara beläget invid kusten, i stället för inne i landet, hvarföre åtminstone hufvudverkstäderna borde förflyttas till Carlsborg, och endast fältbatterierna samt reparationsverkstäder qvarblifva i Stockholm.
Kristianstad, ehuru icke lika blottstäldt för anfall som Göteborg och Stockholm, är dock långt ifrån väl beläget som depot. 157 Mycket bättre vore visserligen, om Örebro, Carlsborg och Jönköping vore svenska fältartilleriets hufvuddepöter.
Men, då emellertid en sådan förflyttning till Örebro och Jönköping af Stockholms och Kristianstads depöter skulle medföra mycket stora kostnader, anse sig kommitterade af detta skäl ej våga nu tillstyrka en sådan flyttning.
Carlsborg deremot eger redan stora förråder och verkstäder.
En stor del af Göta artilleriregementes tygstatspersonal är redan der förlagd.
Carlsborg borde derföx-e, i stället för Göteborg, blifva hufvuddepöt, och tygmästaren dit förflyttas.
Artilleriets organisation.
Ett vapens organisation är den form, hvaruti det lefver och verkar.
För att detta lif och denna verksamhet skola vara kraftfulla oeh gagnande, måste en likartad utbildning af alla dess delar försiggå, isynnerhet af de ädlaste, vapnets officerare.
Verksamheten inom artilleriets officercorps är af två slag eller utgör tvenne riktningar; den ena konstruktionen, tillverkningen, underhållet och vården af vapenmaterielen samt artilleristyrelsens biträde uti vapnets ledning och högre utbildning; den andra vapnets användande.
Dessa riktningar få dock icke vara från hvarandra afskilda; de, som tillhöra den ena, få icke vara främmande för hvad, som tillhör den andra; ju större förmåga personerne ega att verka i båda riktningarna, desto mindre ensidighet, desto klarare blick och säkrare omdöme förefinnes, då verksamheten tages i anspråk, och följaktligen desto fördelaktigare för vapnet.
Dettas organisation bör derföre vara sådan, att officerarnes utbildning i båda riktningarne främjas; att båda delarne, lika vigtiga inom vapnet, stå i jemnbredd med hvarandra, att lika vigtiga beställningar inom båda hafva samma ekonomiska fördelar, så att dugligheten inom den ena icke kommer att stå efter dugligheten inom den andra, Lämpligast är derföre, att hela vapnet utgör en corps, hvars chef styrer det hela, och att denna corps består af nämnda tvenne hufvuddelar, den förra under den allmänna benämningen:
Artilleriets stab, den senare bestående af artilleri-batterierna och kompanierna, hvilka sedan sammanföras i större underordnade enheter artilleri-brigader (eller artilleri-stationer), allt efter den enhet, som i disciplinärt, administrativt och ekonomiskt afseende synes vara fördelaktigast.
I öfverensstämmelse med grundsatsen om personernes likställighet inom denna corps, helst då man tager i betraktande, att de genom tjenstgöringen i flera riktningar så ofta komma i beröring med hvarandra, bör äfven befordran gå inom hela corpsen.
Efter nu anförde grundsatser äro de flesta artillerier i Europa organiserade, hufvudsakligen efter fransyska artilleriet såsom mönster, och kommitterade anse det vara af vigt för vapnet, att svenska artilleriets organisation äfven antager desamma.