Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får dervid erinra, hurusom jag erfarit, att t. ex. Gottlands båtsmän, som ej behöfva öfvas i marscherande, transporteras först till norra udden af Öland* sedermera tåga till södra delen af denna ö, vidare föras sjövägen till Calmar och slutligen landvägen till Carlskrona.
Jag tror att det derföre ej vore onödigt, att göra en påminnelse, sorn kunde föranleda, att desse båtsmän transporterades directe från Gottland till Carlskrona.
Slutligen tog Hr von Hartmansdorff sin ressurs till några små skrif- eiler stafningsfel.
Att man behöfver taga sin tillflykt till såda* ne småsaker synes visa, att betänk, icke är så oriktigt, man velat påstå.
Hr Gripenstedt har anmärkt, att antingen ett visst afstånd från gästgifvaregården, hvarinom hästarne borde finnas, eller också en viss tid för deras inställande borde bestämmas för entreprenörer.
Äfven jag yrkade detta från början, men vid närmare eftersinnande, och då under öfverläggningen inom Utsk. flera gästgifvaregårdar uppgåfvos, vid hvilka det skulle blifva omöjligt att under sådana villkor åstadkom-, ma entreprenader, fann jag att bestämmande af ett sådant afstånd eller en viss tid skulle innefatta en orättvisa emot Deii to Juni c. ra. a.5 många ställen.
Nu är det i stället sagdt att, med ledning af den tid, som hittills åtgått för hästars uppbådande, landshöfdingnrne böra uppgöra saken.
Derigenom kunna fördelarna eller skyldigheterna vid alla gästgifvaregårdar lika afpassas, hvilket synes tala för bifall till Utskls betänk, i denna del.
För öfrigt anser jag de smärre anmärkntna emot Utskts betänk, vara af den art, att de endast kunna förtjena afseende vid uppgörande af den K. kungörelsen, som i ämnet bör utfärdas; hvarföre jag förnyar min förra erinran, att tiden är dyrbar, samt, då jag tror, att intet särdeles ändamål kan vinnas genom en återremiss, hemställer, om det ej vore så godt alt bifalla detta betänkande.
Äfven jag hade visserligen några små anmärkningar emot Utsk:s betänk., men jag har redan af flera ledamöter blifvit förekommen, och hade i alla fall ej ämnat, oaktadt så många ledamöter begärt återremiss, med mina anmärku:r dertill bidraga, då jag ej finner några af alla de här gjorda framställningar vara nog. hufvudsakliga för att innefatta skäl för återremiss.
Jag instämmer med särdeles tillfredsställelse i de åsigter, som Hr Edenbjelm, Frih, Kraemer och Gr.
Jag skall inskränka mig till att endast söka förekomma, alt någon al R. o. Ad. må fästa sig vid hvad a eller 3 talare nämnt, att någon inkomst skulle förloras för de skjutsskyldiga, då skjutsen blefve dera fråntagen.
Hvar och en landtman, som något observerar och calculerar hvad det kostar honom att föda en häst och hvad fördel lian har att i stället föda hornboskap, linneslätt sin stora vinst vid att slippa att bålla hästar.
Skulle nu landtmannen ej vara tvungen att hålla hästar, vore han gerna dem förutan.
Man säger, att allmogen gerna vill skjutsa.
Ja! det finnes mången som gerna gör det.
Jo! derföre alt de äro nödsakade att hålla hästar.
De, som äro underkastade håll- eller reservskjuls, eller stora godsägare underlydande jordbrukare, som enligt contracter skola göra vissa skjutser, eller ock bergsmän, hvilka alla äro tvungne att hålla hästar, vilja åtaga sig foror; men sällan skall man finna andra villiga dertill, och jag är öfvertygad, alt, om håll- och reservskjuts-skyldigheten upphörde, skulle isynnerhet de små jordbrukarne, hvilka en värd talare ansett hafva vinst af skjutsen, upphöra att hålla någon häst, och de större hemmansägarne minska antalet af sina hästar!
Då man vet, att i stället för en häst kan man uppföda ett par oxar eller a:ne kor, så synes lätt fördelen att ej behöfva hålla hästar.
Jag har ansett af vigt att framställa detta, på det ingen af den föregående discussionen måtte luta förvilla sig derhän, att han tror sig göra allmogen en otjenst, derigenom att skjutsen densamma fråntages.
Att man ej vill erkänna BondeStåndets bifall lill Ulsk:s betänk., såsom ett bevis på lämpligheten att antaga det af bitsk, uppgjorda 2l6 Den 10 Juni c. ra. forsing, kan jag ej förstå; ty allmogen, som afBondeStåndet representeras, har största andelen i sk juts»ingsbesväret, och derföre då BondeStåndet med tillfredsställelse och tacksamhet antagit betänkandet, så vet jag icke hvad större bevis på dess duglighet och lämplighet kunde erhållas.
Jag får anhålla att Utsk:s betänk., om möjligt, måtte utan återremiss blifva antaget.
Hr Bergenstråle: Frih.
Raab har i sitt yttrande åberopat och anmärkt åtskilligt af hvad jag anfört.
De citationer, han dervid gjorde, voro dock, såvida jag rätt fattat hvad han sade, icke öfverensstämmande med mitt anförande.
Men då Frih:n, såsom jag tror, sjelf är ledamot af Ekon.Utsk., anser jag onödigt att nu närmare upplysa honom derom, emedan han i Utsk., om han så behagar, har tillfälle att taga kännedom om mina yttranden, sådana jag framställt dem.
Då jag icke hört, ehuru det möjligen förrän jag uppkom skett, att någon af R. o. Ad:s ledamöter omnämnt militärpersoners skyldighet att uppå order verkställa embetsresor utan ersättning, utan blott hört Hr von Hartmansdorff i allmänhet omnämna embetsresor; så får jag härom erinra, då jag tjenar vid ett regemente, der oflicerarne till chefen eller förste majors-expeditionen hafva från södra delen af districlet omkring 3o och från den norra delen omkring 9.0 mil.
Dådet icke får nekas af en subaltern-officerare, då han har compagni-disposition, äfvensom i annat fall, att på order göra en sådan resa kanske 1 eller 3 gånger om året utan någon ersättning; så vill jag fråga, om det är billigt att, då man å andra sidan måste medgifva, att aflöningen för under-lieutenants, lieutenants, och andre capitaines-graderna omöjligen föder sin man, ådraga dem en så betydlig tillökning i kostnaderna för embetsresor, hvilken ej blott skulle äga rum i afseende på de längre resorna jag nu nämnt, utan äfven i afseende på de kortare till husesyner och krigsrätter m. m.
Jag skulle tro, att en sådan tillökning ej bör komma i fråga, utan att fråga äfvenledes uppstår om förhöjning i lönerna eller ersättning för dessa resor, och jag anhåller således, att efter återremissen, som äfven jag yrkar, Utsk. ville benäget taga detta i öfvervägande, samt uppgifva något medel till ersättning; i hvilket afseende jag hemställer, att vid samma tillfälle, då förevar, fråga hos K.
M. anmäles, äfven den underd. önskan må uttryckas, att sådane militäre embetsmän måtte få någon slags ersättning för den högre resekostnad, som den högre skjutslegan skulle ådraga dem.
Hr Lind af Hageby, Carl Au g., hade inlemtiadt ett anförande, som upplästes, så lydande:
Då äfven jag var en af dem, som begärde detta betänk. på D c ii 10 Juni c. m. 2'7 på bordet, bör jag också härmed gifva mina invändningar tillkänna emot Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskts betänkande N:o 2(i.
De historiska uppgifter, som Utsk. upptagit från enskilda motionärers anföranden, vill jag icke bestrida, men viii de slutsatser Utsk. deraf dragit Utsk. finner nemi. skjutsningsskyldigheten hafva uppkommit genom godtycket och den starkares maktspråk emot den svagare; samma slutsats motsäges — på indircct sätt — af Utsk. sjelft, dä det erkänner skjutsningsåliggandets bibehållande i närvar, tider, till följe af erkända nödvändigheten af denna utväg för communicationer inom landet, och som icke kunnat genom andra medel tillvägabringas; det liar således öfvergått lill en erkänd sky Idighet, och samma nödvändighet var det väl, sorn fordom erkändes, och sorn gaf anledn. dertill, att det fastades vid jordbruket.
Likaledes tyckes det vara besynnerligt, att Utsk. påstår, det skjntsningsbesväret icke kan tagas i egentlig beräkning vid ett köp af hemman.
Skulle sådan beräkning vid handeln ej komma i fråga, så är detta ett fel, som väl endast bör drabba säljare och köpare.
Ytterligare ett misstag tror jag Utsk. har begått, då ”full ersättning skulle gifvas de skjutsande genom legan.”
Detta är oriktigt, först i den omständigheten, som Utsk. erkänt med stöd af den historiska uppkomsten af ifrågavar. onus, nemi. att det var nödvändigt för communicationerna, sorn fästade denna tunga vid jorden, först stadgadt genom styrkan och i sednare tider stadfästadt genom opinionen, och då det var ansedt som en tunga, kunde viii full ersättning ej komma i fråga genom legan.
Deremot blir det alltid ett nytt onus för den resande, som ofta nödgas för dess väl färd göra en längre resa.
Jag ber att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den omständigheten, att då några resor ej äro af behofvet påkallade, -så äro de mesta sådana, att de ej kunna undvikas, och der
Staten ej ersätter den resande någon resekostnad.
Hvad man således lindrar jordbruket, det betungarman andra classer af medborgare, hvilka derföre ej erhålla någon niotsvarende förmån, men likvisst dertill äga samma rätt.
Och man måste ihågkomma, alt icke vid lindring af en o lägeniiet åstadkomma en annan, med ett ord, att icke bota en gammal orättvisa med en ny; att icke bota på ett sätt, som kanske hos många skulle blifva ganska ovälkommet, hos dem nemi., hvilka Utsk. så faderligen omfattat och velat med tvång lära dem ”inse deras eget intresse”, hvilket är Utsk:s egna ord.
Det finnes ganska många hemmansägare, t. o. ni. speculanter, som skjutsa för den lega, som är, ganska gerna; för dessa blifver delta tvång ganska ovälkommet, och jag troi-, att denna högt uppdrifna lega skall snarare B H. 28 Den i o Juni e. m. förorsaka communicationernas hämmande i stället för underlättande, ty priset på ångbåtar samt foror m. m. lärer väl blifva en följd att de stegras.
För dem, som bo mera aflägse från gästgifvaregårdarna, är ej samma förhållande, jag medgifver det; de kunna ej med fördel begagna skjutsningen, men för att medla emellan båda, bör intet tvingande alternativ framställas, utan valet för båda vara fullt flitt.
För denna sist anförda orsaks skull, äfvensom af det skiil jag förut uppgifvit, att icke en tunga bör handlöst och nyckfullt kastas från den ena medborgare-elassen på den andra, måste jag ogilla i §:ns stadgande, deruti förhöjning är bestämd till ?-4 a sk. b:co milen.
Säkerligen (innes ingen, som ej vet, huru n u tillgår med dem, som ej vilja skjutsa, och då man påminner sig detta, tror jag man har en ledning för sig i denna lagstiftningsväg.
De betala nu redan i stället en afgift lill den som åtagit sig skyldigheten att bestrida åliggandet för hvarje häst ro. m. livad hindrar att detsamma nu kan ske?
öm skjulsnings-entreprenader antagas, hvaremot jag ingen invändning kan hafva, så må de tillvägabringas på så sätt, afl de sorn ej finna sig vid att skjutsa, erlägga något antingen i spanmål eller contant, hvaraf en fond kunde bildas, och hvaraf entreprenören kunde få någon förhöjd skjutslega utan att i ringaste mån förändra hittills varande förhållanden af påräknade utgifter för ena eller andra medborgare-clnssen.
Om det på så sätt sker, så har förändringen försiggått i en enkel och naturlig ordning, ingens rätt har blifvit förnärmad, och hemmansägaren har blifvit försatt i tillfälle att välja hvad för honom godt synes.
Särskildt vill jag här i afseende på den i §:n anmärka, huru t. ex. en militär inom regementets station 8, i a, i5 mil, ja ändå längre, måste resa i och för tjensten, utan att få beräkna sig ersättning af det allmänna.
Om en soballe) n-ofticer med dess svaga lön får göra 3 å 4 sådana resor om året, och denna nu förhöjda skjutslega stadgas, skall han sedan icke hafva myckel qvar af sina löne-inkomster. lag har sett, att ett yttrande inom Hederv.
BondeSt. har blifvit fäldt af Hans Jansson från Elfsborgs län, deri han säger, ”att skjutslegans förhöjning kommer att drabba de mest obemedlade af allmogen.”
Jag hoppas ej behöfva anföra något mera, för att, enligt hvad jag anhåller, få afslag på Ulsk:s betänk., men vill dock tillägga en och annan anmärkn. rör:de det partiella af TJtskts förslag.
Uti 2 <j:n blir en hemmansägare, i den händelse en entreprenör antages, utan vidare omsvep hastigt beröfvad sin skjutsning förtjenst, och detta antingen han vill eller icke, D e 11 10 Junie. ni.
219 och livart har rm den ömma omvårdnad, hvarmed U t sk. i sin inledning behandlade allmogens förhållande, tagit vägen?
Utsk. liar vid entreprenaders inrättande förbisett en omständighet, sorn jag tror ganska lii 11 kan inträffa, den nemi. alt, sedan den skjutsskyIdige blifvit befriad från detta onus, han, med auledn deraf, inrättat sitt jordbruk annorlunda, och möjligen sedan ej föder någon häst; och så händer att entreprenören af en eller annan orsak helt hastigt upphör eller blifver urståndsatt att uppfylla sina skyldigheter sorn skjutsare; frågas, skall då den resande blifva sittande, tills ny entreprenör hunnit blifva antagen?
eller skall icke då den skjutsskyldige jordbrukaren, som så ömmande blifvit omfattad, vara tvungen först köpa sig häst oeh sedan inträda i sina gamla skjutsskyldigheter, åtminstone tills vidare?
Frågas ytterligare: hvad har då den skjutsskyldige vunnit?
Uti 5 §:n förekommer, att de frånvar. få åtnöja sig med de närvarts beslut; detta tror jag vara ett hårdt öde.
Skall det vara nödvändigt för en medborgare att bevaka sin hittills gällande rätt?
Uti 6 §:n förekommer att antingen måste man ingå på skjutsnings-entreprenaden eller också få skjutsa sjelf för en mindre lega än dell som R.
St. förklarat vara den billiga och den som motsvarar besväret.
Huru skall män som lagstiftare kunna tillåta sig sådana inconseqvenser?
Skjutsningslegan kommer således att utgå med, enligt 6 §:n, 16 sk. b:eo för en del resande och för en annan del med mera, samt i städerna, efter nu gällande författning, med 0.0 sk. b:co milen, enligt t §:n med 24 å 28 sk. b:co milen, samt enligt 9 §:n med 3?. sk. b:co milen.
Alltså med 16, 20,24, 28, 32 och i svårare omständigheter med 36 sk. b:co milen; hvilket trassel och hvilken oreda samt gral skall ej detta förorsaka!
Uti 10 §:n förekommer, att borgen skall anskaffas af entreprenören för minst 5 högst 10 år, men utan klart stadgande om entreprenören får fortfara längre; skulle han uppfylla sina åligganden, synes mig som borde lian hafva företrädesrätt alt erhålla ytterligare prolongation.
Uti de tillagda anmärkn:na förekommer i 2:3 punkten, att bonden äger ensamt rätt köra sin eller sina 2:ne hästar sjelf.
Jag tror detta ej vara billigt, att man skall tvingas lemna i en full eller iIlsken bondes våld, sitt, hustrus och barns lif, dä jag ej vill nämna åkdonets öde.
Åkdonets beskaffenhet kan också vara för detta .stadgande ett hinder.
De skjutsandes ovarsamhet att köra sig sjelfva är tillräckligt känd, så att jag vågar hoppas detta stadgande helt och hållet förkastas.
Uti den 3 punkten står; ”att den skjutsande skall anvisas lämplig plats att sitta å det åkdon han skjutsar;'’ jag tror detta uttryck "lämplig” vara bra ofullständgit och olämpligt. 3'iO Den 10 Junie ni.
Slutligen får jag tilltigga, att jag tror det vara mera betungande för den mindre bemedlade af allmogen, att, då han har en pålitlig son vid 12 ä i5 års ålder, denne ej får medfölja i skjuls, utan för det han skjutsar en gång i månaden vara nödsakad hålla dräng hela året.
På förbtidsedeln kan ju utsättas, om den resande önskar en större dräng för att medfölja.
Med anleda, af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag vördsamt anhålla om Hr Frih. och Landtmarskalkens proposition till afslng på ifrågavar.
Besvärs-och Ekon.- Utsk:s betänkande Nto 26.
Till styrka för hvad Ulsk. föreslagit och ålskiIlige ledamöters yttrade önskan att entreprenader måtte inrättas, får jag anmäla, alt inom Westerbottens län finnas 8 gästgifveriet- vid stora landsvägen, der entreprenader mot nuvar. skjutslega blifvit uppgjorda, och de gä ganska väl, så att både allmogen är ganska nöjd dermed och ingen resande blir strandsatt.
För min del skulle jag tro högst nödigt att, om skjutslegan höjes, sådant endast bör ske der entreprenad ingås, och jag anser icke ens att för sådant ändamål en förhöjning inom Westerbottens län vore nödvändig, men jag önskar samma fördelar för detta läns innevånare, som för alla andra, och tillstyrker således att äfven der den föreslagna förhöjningen må äga rum, men icke under andra villkor, än att skjutsen ställes på entreprenad.
Röök:
En värd talare, Frih. von Kramer, har emot mitt förut ingifna anförande ang:de skjutsningsanstalterna i Riket erinrat: att reservskjutsen är ett vida besvärligare hemmans-onns än hållskjutsen, hvilken sistnämnda ej skulle påkomma till fullgörande af hemmansinnehafvaren vid gästgifvaregården oftare än högst fyra gånger årligen, hvaremot reservskjutsen budas ofta dagligen; och att hemmansåboen under brädesta tiden stundom måste spänna hästarna från åkerbruksredskapen och färdas till gästgifvaregården att fortställa resande.
Detta förhållande kan måhända inträffa i Upland, men uti Östergöthland är hållskjutsen mera onererande och t. o. m. utaf flera af mig omnämnda skäl förderflig, då densamma påkommer minst 8 och stundom 12 gånger årligen, och hvartill, såsom af mig uppgifvits, ålgar för hvarje resa flera dagar, som hemmansåboens hästar och dräng äro undantagne från hemmansbrukets angelägna göromål.
Hvad reservskjutsen angår, så användes en så kallad kafvel emellan de reservskjutsande, hvilka således hafva kännedom förut 0111 de dagar, som skjutsningsbesväret förväntas, och äro således derpå beredde samt kunna derefter ordna hemmansarbetet.
Raah emot mina yttranden förmälte, så anvisar jag honom till mitt anförande, ej sönderplockadt, utan odeladt, D e ii io J u n i e. m. 221 som förnämligast angår Östergöthland, der locala förhållandena å en tätt bebyggd landsträcka äro ganska olika emot den glesare bebyggda orten, der den värde talaren är boende, och reservskjutsande hemman få sökas på längre håll än jjj och •J:s mil från en gästgifvaregård, och aro undantag, som tillhöra en och annan ort; men merendels äro gästgifvaregårdens i glesare bebyggda orter af Riket anlagda af ålder i större byar, eller också på de mest bebyggda trakter.
Jag förnyar min vördsamma anhållan om betänkts återremitterande lill Högh Allm. besvärs- oell Ekon.Ulskts ytterligare granskning.
Då jag förutsätter, att delta betänk, möjligen blir återremitteradt, ehuru jag för min del icke vill yrka det, så utber jag mig att få göra en anmärkt!., som icke förut förekommit.
Jag gillar hufvudsakligen IJtskts betänk;, hvad håll- och reservskjutsen angår, men första delen af Utskts betänk, afser ännu en annan skjutsskyldighet, nemi. gästgifvarnes.
Om skjutsen verkligen är tryckande för håll- och reserv-lagen, så tror jag deremot, att gästgifvarne hafva stora förmåner och privilegier för de skyldigheter, som åligga dem.
Dessa förmåner äro verkligen på sina ställen så betydliga, att de utarrenderas för circa 5oo rtdr btco årligen.
Jag tror derföre, att skyldigheten för gästgifvare att hålla hästar bör behandlas alldeles olika med håll- och reservskjuts-skyldigheterna; men då jag ej specielt kan uppgifva hvilka de privilegier äro, som af gästgifvare åtnjutas, har jag här blott velat antyda dem, på det att Utsk., som förmodligen känner saken närmare, må taga dem i öfvervägande.
Jag tror, att om man vill hafva entreprenader, det blir nödvändigt att bibehålla den stam af entreprenörer, som utgöres af gästgifvare, ty blifva icke de entreprenörer, så blifva inga entreprenader på landet af.
Det var blott detta jag ville anmärka för den händelse, att återremiss kommer att äga rum.
Jag skall icke inlåta mig i hufvudsaken, utan blott anhålla att till besvarande få upplaga en speciel anmärkn., som blifvit gjord derom, att skjutslegans förhöjning äfven skulle höja priset på ångbåtstransporter och foror.
Jag tror, att förhållandet med dessa båda inrättningar är något helt och hållet särskildt, som icke beror af gästgifvareskjutsen, och jag går ännu längre, då jag förmodar, att skjutslegans förhöjning snarare skulle bidraga till framkallande och begagnande af mera billiga transportsätt, såsom man sett i Tyskland och Frankrike, der fattigare personer låta transportera sig med s. k. formäns-åkdon, hvilka väl gå långsammare, men också kosta mindre alt begagna.
Sådant skulle bestämdt uppkomma äfven i Sverige med en förhöjd skjutslega, och dermed tror jag, alt den anmärkn. skall vara besvarad, som Hr Lind af Hageby framställt. 222 D c ii 10 Junie. m.
För öfrigt utber jag mig att få fasta det Höglofl.
Ståndets uppmärksamhet på en sak.
Det kan icke nekas, att under den långvariga discussion, som nu bär förefallit, åtskilliga anmärkn.T blifvit gjorda, sorn icke helt och hållet sakna grund; men sådant mäste utan tvifvel alltid inträffa , då saken rörer ett amne af så omfattande intresse, der allmänna föreskrifter skola gälla för ett helt Rike och för så många till sin natur olika localer och särskildta förhållanden.
Jag skulle likväl tro, att nästan ingenting förekommit, som icke redan blifvit andraget vid remisserna från PuksStm eller under den vidlyftiga debatten inom Utskottet.
Man kan då anse Utskts betänk, såsom en jemkning emellan de olika åsigterna, som aldrig kunna upphöra att stå i strid med hvarandra, men emellan hvilka Utskts pluralitet ansett bäst alt begifva sig till det nu förevar.; och då man tillika påstått, att detta är eli ärende, hvari beslutande rätten i sista rummet tillhör icke R.
St., utan K. M., emedan det hör lill författningarna ang:de allmänna hushållningen, eiler åtminstone alltid hittills ansetts höra dit och derföre blifvit af Ekon.Utsk. behandladt: så tror jag att embelsmanna-intresset, innan en författning i ämnet utfärdas, har tillräckligt tillfälle att hos K.
M. göra gällande alla de anmärkntr, hvartill delta förslag möjligen kan lemna någon anledn., och jemväl att vinna afseende på hvad derutinnan kan finnas billigt.
Dessutom, ifall man också vilie göra den invändning, att dessa anmärkntr nu böra göras hos R.
St., så kail ett bifall till detta betänk, icke hindra särskilda motioners väckande i de af några värda ledamöter uppkastade frågorna om ersättning från Statens sida åt embetsmännen o. s. v. Jag skulle derföre tro, att mycken tid och möda besparades och samma ändamål vunnes, om R. o. Ad. nu behagade bifalla Utskts betänk., hvarom jag begär proposts framställande och votering.
Den siste talarens yttrande synes hafva gått derpå ut, att det är likgiltigt huru R.
St. besluta i önskningsmål, emedan det dock beror på K
M. att göra hvad Honom behagar och alt rätta hvad Ständerne hafva illa gjort.
Om detta antages såsom regel, så skulle jag önska, alt det i bestämda ordalag uttrycktes, på det att vid en kommande riksdag Const.Utsk. icke måtte fä någon anledn. att yrka ansvar på Konungens rådgifvare, för det all de icke gjort afseende på Ständernes ofullständiga och felaktiga framställningar.
Jag går så långt, att om detta antoges såsom grund för oss att gilla hvilka förslag vi helst från Utsk. erhölle, så kunde vi helt och hållet bespara oss mödan att sitta bär och Öfverlägga om önskningsmålen; ty det vore likgiltigt, hurudana förslagen voro.
RiksStånden besparade sig dermed ej blott tiden, utan både penningar och arbete.
Den 10 J u n i e. m.
Om jag icke hade något hopp att de, sorn önska bifall å betänk., möjligen skola vinna vid voteringen, skulle jag icke förlänga discussionen med ett svar på den siste värde talarens, yttrande; men som jag verkligen tror, att Utskts betänk, kan bifallas, så utber jag mig att dessförinnan till talaren ställa det svar, alt hans dialeclik var ganska fin och klyftig, men hvilade på ett missförstånd om mitt yttrande.
Jag har icke yrkat och kommer icke alt yrka, att det är likgilitigt, huru Ständerne yttra sig i önskningsmål.
Jag hai t. o. m. flera gånger under denna riksdag, i olikhet med de personer, med hvilka jag i andra afseenden delar opinion, yttrat, att jag anser impulsen lill reformer och förbättringar i författningarna böra utgå från R.
St., och att det ar Konungens rådgifvares skyldighet att derpå göra afseende.
Men med detta yttrande står min nyss afgifna förklaring i fullkomlig conseqvenS, ty jag tror, att ifrågavar. betänk, just är sådant, att pluraliteten af R.
St. deruti finna sina åsigter bäst förenade.
Jag har blott sagt, att frågan om den särskilda ersättning, som kan fordras för åtskilliga embetsman i följd deraf, att detta betänk, antages, lika väl kan göras gällande hos K. M., antingen Ständerne bifalla detta betänk, eller icke.
Täcktes den värde talaren lyssna härtill, så torde han finna, att vi i denna sak icke äro af så olika tankar, som han förmodat.