Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom har Utskottet, i anledning af gjord anmärkning, ansett sig, dådet synes vara billigt, att den, som, i grund af besvär, erhåller bef rielse från eller nedsättning uti Bevillning, icke betungas med någon utgift för lösen, böra tillstyrka det allmänna stadgande, att Utslag eller Resolution, i sådan 174 Den ia Augusti f. m. händelse, må kostnadsfritt meddelas den klagande.
Då dessa tillägg synes mig innefatta allt hvad ytterligare kan erfordras, anhåller jag om proposition till bifall af Utskottets Betänkande N:o 12 med de tillägg Utlåtandet N:o 35 innehåller, likväl med de förändringar i 1 punkten, hvilka jag i början af mitt anförande tillstyrkt.
Herr von Hartmansdorff, fagust:
Jag får härvid förnya den erindran jag tillförene framställt, att de väsendtligaste anmärkningar, som i revisionsväg göras, afse debiteringen, hvaraf följer, att den möjligast fullständiga granskning bör äga rum i detta hänseende.
Sådant är icke möjligt, med mindre man, på sätt Herr af Billbergh föreslagit, medgifver KammarRätten att tillse, det BevillningsFörfaltningarna rätt tillämpas.
BevillningsUtskottet må göra sig så mycket besvär, som helst, för att få en väl redigerad Bevillnings-förordning, bl ifver beskattningen utan en riktig tillämpning ändock ojemn.
KammarRättens tillsyn åsyftar således att göra Bevillningen jemnt fördelad, genom
Författningens noggranna verkställighet i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer utstakade grunder.
Inskränkningar i denna granskningsrätt skulle blott lemna utrymme för godtycke och anseende till personen.
Att ingendera delen uteblifver bland grannar i städerna och på landet, är ganska säkert, Den 12 Augusti f. m. i75 och jag påminner mig härvid ett uttryck af en bonde i Brödrariket, hvilket träffande målar förhållandet så i hänseende till grannarne, som KammarRätten.
Enär, efter Föreningen, beskattningsrätten, som förut tillhört Konungamagten, i Norrige öfverflytlades till Folket, och en bonde tillfrågades, om han ej tyckte derom, svarade han:
Mine grannar äro antingen mine afundsman eller mine vänner, och kunna af begge skälen föranledas att göra orätt.
Konungen åter känner mig icke, och har ingen anledning att göra likaså.
Samma förhållande är ock med KammarRätten.
Den känner icke enskilda personer i landsorten, hvarföre ock dess åtgärder böra blifva mer oväldiga.
Tham har medgifvit ett tillägg i i punkten i öfverensstämmelse med Herr af Billberghs förslag, att KammaRätten skulle få bestämma den summa, vederbörande efLer vissa anförda besvär borde betala.
Då tror jag det vore bättre, att i allo behålla Herr af Billberghs förslag, än att KammarRätten endast skulle få döma i anledning af sådane besvär, som anfördes af Kronans Ombud inom Länet.
En sådan inskränkning anser jag oriktig, i fall man dermed åsyftar inskränkning i anmärkningsoch besvärs-rätten för KammarRättens RevisionsContoir, i händelse dessa funno
Committéernas beslut eller taxeringsvärden böra rättas.
Herr Tham har ansett Herr af Billberghs anmärkning innebära ett under - Den 12 Augusti f. to. kännande af PröfningsCommilteernas rättigheter; men hans yttrande innehöll icke annat än erinran, att Kronans Ombud i hvarje Län icke sträcka sina anmärkningar utom dem, och att således ingen gemensam myndighet finnes, som å Kronans vägnar sträcker sin anmärkningsrält öfver alla Länen samfäldt.
— Man har sagt, att det skulle blifva ett stort besvär för Ledamöterna i TaxeringsCommittéen, om besvären utgingo till deras förklaring, innan KammarRätten pröfvat dem.
Detta blefve likväl undanröjdt genom Herr af 13i 11 berghs förslag samt Utskottets tillstyrkande, att de må slippa förklara sig, och besväret ensamt drabba Kronans Ombud, som i PröfningsCommitteen deltagit.
Man har omtalat, alt det vore en alltför lång tid , inom hvilken KarnmarRätten äger rätt alt göra anmärkningar.
Detta beror på sammansättningen af Uppbörds- och Räkenskaps-verket i det hela.
En hvar vet, att inom en bestämd tid efter det böcker, afslutade, inkomma till K a m - marRätten, skola RevisionsContoiren granska dem, derest de vilja åtnjuta procent af sina anmärkningar.
Man bör således i detta afseende icke tala om KammarRälten allena, utan om hela Uppbörds verkets organisation.
Man har sagt, att KammarRälten aldrig gör några anmärkningar till nedsättning af taxeringsbeloppet.
Delta är också naturligt, då hvarje skattskyldig, som anser sig Den n Augusti f. m. sig förnärmad, •
Sjelf -bör bäst veta i bvad mön det skett, och är närmast till alt deröfver besvära sig.
Med all aktning för Kronans Ombud i Länen, vet jag väl, huru mycket annat de hafva ätt göra, än att befatta sig med dylika anmärkningar.
Öfverlemnas deras görande åt LandtStaten allena; så är det nästan detsamma, som att alldeles afskaffa dem.
Man har anfört, att det stadgande BevillningsUtskottet föreslagit oå Brandförsäkringsvärdet på hus, skulle vara en verklig förbättring.
Jag bestrider icke att så är; men finner ej, hvarföre denna förbättring skall å en annan sida rnotvägas af försämringar.
Riktigare vore det, alt med denna förbättring förena dem Herr af Billbergh föreslagit, hvarå jag anhåller om proposition.
Herr von Hartmansdorffs berättelse om en bonde i vårt grannrike, som förklarade sig hellre vilja beskattas af en autoritet, än af sina grannar, anser jag icke af någon betydenhet, i det afseende, att om vän eller ovän beskattar någon oriktigt, äger man vända sig till en autoritet, söm rättar det oriktiga.
Jag förenar mig således i första punkten med Herr Tham.
Hvad Minimi-tariffen beträffar* kan jag icke finna annat, än att flå Rikets Ständer vid hvarje Riksdag fastställa denna Tariff, och den summa, undet hvilken 37 H. 12 »7s Deri i a. Augusti f. ni. egendomsvärdet icke må gå, liar PröfningsCotnmilleen rätt, att efter sig företeende omständigheter nedsätta hemmansvärdet, blott Tariffen icke underskri des.
Endast i detta fall anser jag Kamma)Rätten härmed äga någon befattning, och rätt att anmärka.
Rikets Ständer fastställa ju vid hvarje Riksdag denna Tariff y Ledamöterna af deras Bevillningsutskott äro valde från alla landsorter, och känna hemmanens relativa värde vida bättre än KammarRätten.
Att då detta Verk skall äga rätt anmärka emellan Riksdagarna * vill icke säga annat, än att det äger göra förändring i den beskattning Rikets Ständer bestämt, hvilket icke lär kunna vara Rikets Ständers mening.
Att taxeringanie vid Taxerings-, Pröfnings- och BeredningsCörnmittéerna anSlällaS efler godtycke, är en anklagelse, sorn jag icke väntat mig af en Riksdagsman.
Det visar, att han anser alla Municipai-inrättningar oanvändbara, och Nationen så nedsjunken i heder och ära, att det icke lönar mödan, att bibehålla dessa ärträttningar.
En sådan beskyllning finnér jag verkligen obehörig.
Man kunde då likaväl äfven så gerna säga, alt det är godtycket, som leder RevisionsContoirets anmärkningar, enär dessa ofta afgifvas utan kännedom af handlingarnas innehåll, och sedan blifva underkände af KammarRätten.
Om de pröfvadeSj innan de utgingo till för - Pen 12 Augusti f. na. >79 klaring, kunde kanhända interesset bli mindre, att få bort dem.
Det är just meningen af förslaget, att anmärkningsrätten skulle vara uppdragen Kronans Ombud i Länen.
Att åter ett Ombud skulle få göra anmärkning i ett annat
Län, tror jag icke kunna ske med sakkännedom utan föranleda till utöfning af kittslighet.
Man har sagt, alt KammarRätten icke kommer åt, att jemka till någon nedsättning för andra än de Sorn klaga.
Det är väl möjligt, men jag får påminna, alt en hel menighet klagar icke gerna, så länge icke pålagan är för mycket svår; ty det är icke godt för en hel provins att komma öfverens derom.
Således har KammarRätten aldrig haft anledning att derigenom nedsätta taxeringsvärdet; men då man omtalar, attKammarRätten skall jemka detta värde, så borde den kunna utöfva en sådan rätt utan anförda klagomål.
Del inbringar dock inga s5 anmärknings-procent, och följden är alt man aldrig fått se några nedsättningar utan blott uppsättningar i värdet.
Jag anhåller således om den proposition jag förut föreslagit, och får; i händelse det vägras, begära votering.
Herr Tham har yttrat sig så, som skulle jag tillstyrkt, att KammarRätten måtte få jemka minimitariffen.
Jag tror icke något sådant und35 H. ii* Den ii Augusti f. m fallit mig; men hvar och en han inse, att om taxeringsvärdet åsältes så olika inom Länen, att man i det ena får betala efter halfva, och i det andra efter fulla värdet, eller ännn högre, så måtte det Län, som fått för hög tariff, lida orätt, jemförelsevis med andra, som hafva den lägre, och då måtte det vara väl, att en myndighet finnes, som kan göra jemförelser
Länen emellan, och i följd af hvars anmärkningar emellan Riksdagarna Rikets Ständer under en blifvande
Riksdag lättare och säkrare kunna rätta felen deruti.
Samma Le-' damot har ock påstått, det jag beskylt TaxeringsCommitteerna att förfara efter godtycke, samt derföre gjort mig föreställningar i stora och slarka ordalag.
Derpå får jag blott svara med ett exempel, som jag känner; nemligen att i en ort, blef EscadronsChefen taxerad öfver all höfva, och när man sökte utforska orsaken kunde man icke finna någon annan , än att han hade casserat Ryttarehästar mera än Rusthållarne funno skäligt.
Ytterligare har man upprepat, att KammarRälten icke plägar anmärka för låga taxeringar.
Jag tar mig härvid friheten fråga, om det kan vara ändamålet med Kronans anmärkande Embetsman, att de skola nedsätta Kronans inkomster?
Det finnes dessutom folk i alla delar af Riket, hvilka söka komma Kronans rätt nog, om icke alltför nära.
Det är således rätt väl, att Kronan någonstädes har en myndighet, som bevakar hennes bästa; Den 13 Augusti f. rn. iSt Herr Nordenanckar:
Herr von Hartmansdorff har yttrat, att den olikhet nu skulle äga rum landsor'terne emellan, att Hemmanen i ett Län kunna blifva dubbelt så högt värderade, sorn i ett annat.
Om så är, hemställer jag, om icke Rikets Ständer under Riksdagarna, och BevillningsUtskottets Ledamöter, hvilka äro från alla orter i Riket, bättre böra känna detta, än Kammai Rätten, som alltid är i Stockholm.
Hvad angår Herr von Hartmansdorffs anförda exempel i afseende på den omlalta SquadronsChefen, så, äfven med antagande af berättelsens tillförlitlighet, ser jag icke huru detta kunde hafva någon påföljd för honom, emedan jag har svårt att tro, det äfven PröfningsCommitteen skulle taxera honom med afseende på casserade hästar, och han i alla fall hade vägen öppen genom besvär till KammarRätten, enligt Utskottets förslag.
Herr Manck af Rosensköld:
Här är icke fråga om mindre än om värdet och vidden af Svenska Folkets rätt, att genom sine Ombud sig sjelf beskatta , äfvensom om värdet af våra municipalinrättningar.
Skulle ofta enskilt hat och afund råda vid dessa inrättningar i vårt land, såsom här nu blifvit sagt, så vill man väl äfven gerna afskaffa dem på en tid, då man i andra länder söker utvidga dem.
Men om god_ tycket någon gång äger rum vid utöfnin. i8a
Den ra Augusti f. ra. gen af deras befattning, så kan det äfven äga rum hos KammarRätten, hvars interesse det dessutom är, aldrig att nedsätta, men att höja Bevillnin.gen.
Farhogan, att godtycket hos PröfningsCommitteerna skall leda till minskning af Bevillningssumman, hör ej vara större, än den, att godtycket hos KammarRätten skall leda till dess förhöjning, hälst den icke är bestyrkt af erfarenheten, då vi känna, huru stort öfverskott erhållits sedan sista Riksdag.
Herr von Hartmansdorff har citerat exemplet af en bonde i Brödrariket, som föredragit, att beskattas genom en souverain Konungs Ombud i stället för af sine lagligen valde Medborgare.
Detta visar intet annat, än att det måtte varit en mycket enfaldig bonde, som icke kände eller icke kunde bedöma sina likars öde i det Rike, med hvilket hans land varit nyligen förenadt.
Jag deremot vågar med sakkännedom påstå, att Bönderne i Danmark i allmänhet äro mycket drygare beskattade, än i Norrige.
Resultatet af Herrarne af Billberghs och von Hartmansdorffs förslag skulle onekligen blifva, att hos KammarRätten, ett administratift
Verk, stadnade den högsta och afgörande utöfningen af Nationens beskattningsrätt.
Således kan jag icke annat, än i det hela instämma med Herrar Tham och Nordenanckar.
Jag är till en stor Dcu 12 Augusti f. irt.
183 del förekommen af Herr von Hartmansdorff, som rätt uppfattat hvad jag skriftligen och muntligen anfört.
Jag vill dock besvara några inkast, sorn deremot af andra blifvit gjorde, och skall dervid söka undvika att repetera hvad som redan blifvit anfördt.
Orsaken, hvarföre jag sagt, att
KammarRätten skulle äga bestämma täxeringssumman, är att man förklarat missnöje deröfver, att mål så ofta blifvit återförvisade till TaxeringsCommiltéerne, och min afsigt var således endast att förekomma denna olägenhet.
Att åter tillsätta ombud i Länen, har jag väl ingenting emot, men anser det öfverflödigt, dels emedan det icke kan komma i fråga, att
Ombuden i ett Län skulle kunna anföra besvär öfver Comit) i Licens åtgärder i ett annat, dels emedan det i BevillningsUlskottet uti BevillningsFörordningen skulle utsättas, hvilka de äro, som må vara behörige att besvära sig.
Herr Tham har sagt, att KammarRätten icke kunde hafva något begrepp om locala förhållanden, hvarföre det vore lämpligast, alt TaxeringsCommitteerna voro aldeles oberoende af detta Verk.
Jag ber då få fästa uppmärksamheten på, att BevillningsFörordningen icke ger anledning till, att hvarken locala eller personliga förhållanden skola komma i fråga annorlunda, än efter de i författningen stadgade grunder.
Herr Tham liar ock sagt, att tiden är för lång lör anjnärkningsrätten.
Härvid får jag tillägga 184 Den ia Augusti f. m. livad Herr voa Hartmansdorff yttrat, den hemställan, om härutinnan kan vara mera olägenhet, när det rör Bevillningsmål, än nar det angår StatsVerkets medel, och om håde enskildt och allmänt väl skall vika, på det en anmärkning icke må sednare göras, än inom den tid, sorn är bestämd för besvärs anförande öfver Gommitteernas beslut.
Vidare har det blifvit yttradt, att KammarRätten icke anmärkt, när beskattningen varit för hög, äfvensom att det icke vore skadligt, om Staten skulle förlora något, då öfverskotten i alla fall ära så stora.
I förra fallet skulle jag tro man bort göra mig den-rättvisa, att det just är den bristen i KammarRättens åtgärd, som jag föreslagit till rättelse, hvilket tydligen står att läsa i andra punkten af min reservation, och man hade utan tvifvel blifvit det varse, om man icke så mycket intimerat sig med den motsatta ideen, att man icke vill se några skäl på andra sidan; i sednare fallet hemställer jag, om det kan blifva någon sann Statsmannaåsigt, att man vill öfverse med oriktigheter och ojemnheter i Taxeringsmannaåtgärderna, för det att Statsinkomsttitlarne hittils lemnat öfverskotter.
Herr Nordenanckar har äfven debiterat mig för att jag skulle hafva sagt, det KammarRätten borde äga jemka minimitariffen.
Jag kan så mycket mindre hafva sagt detta, som, efter min erfarenhet, RevisionsContoiren icke kunna göra andra an - Den ia Augusti f. in. i85 Märkningar, än då grunderna i ett eller annat afseende blifvit åsidosatta.
Man liar äfven anfört, att BevillningsUtskottet sköl-* le bättre känna hemmansvärdet; men på de skäl jag nyss nämnt, torde det lätt finnas, att KammarRätten icke behöfver känna detta värde, då det icke kan blifva föremål för anmärkning.
I sammanhang härmed har Herr von Hartmansdorff fått uppbära mycken ovilja, hvaraf ock en god del fallit på KammarRätten, såsom den der skulle handla efter godtycke.
Jag skulle deremot tro, att då man borttager all controll från Taxerings- och Pröfnings-Commilteerna, lemnar man fältet öppet att handla efter godtycke; och jag ville i delta afseende hänvisa de värde Talarne att genomläsa de flere besvär, sorn ankommit till KammarRätten, och sedermera öfverlåta åt dem att bedöma, om TaxeringsCommittéernas åtgärder altid varit föranledda af stadganden i författningarna, eller af godtycke.
Att detta icke kan äga rum i KammarRätten, är påtagligt, emedan KammarRätten måste handla stricte efter lag och författningar, samt communicera målen, innan de afgöras.
Att ogrundade anmärkningar communiceras, har äfven blifvit an för dt, och jag vill icke eller bestrida, att ju anmärkningar ofta utfärdas,, som vid definitiva afgörandet anses kunna och böra förfalla, men, ehuru anmärkningarne pröfvas i Kongl.
KammarRätten, innan de corarau - Ben 12 Augusti f. m. liiceras, är det icke altid möjligt att, förer se deras obehörighet, då man ännu icke_ känner hvad förklaranden har att andraga til! sitt urskuldande.
Det finnes ingen åklagare, som i detta fall kan säga sig vara ofelbar.
Herr Munck af Rosensköld har slutligen försvarat municipalinrältningarnes nytta.
Äfven jag medger att de kunna vaja nyttiga; men med det absoluta vilkor, att de mäste stå under någon gemensam con t roll; ty en municipalinrättning, pä hvilken icke finnes någon controll, vill jag icke lefva under.
Lemnar man en absolut magt åt en sådan, så fruktar jag, att den skall missbrukas, mer än af en souverain Styrelse.
Herr Munck af Rosensköld säger vidare, att på grund af mitt förslag alla Bevillningsfrågors afgörande skulle stanna i ett administratift verk.
Den värde Talaren har härvid begått ett dubbelt misstag, först när han kallar KammarRätten ett administratift
Verk, ehuru det är en Domstol.
Icke eller stanna målen der, utan bos Kongl. Maj:t, sedan Rikets Allmänna Ärendet s Beredning deröfver yttrat sig.
Härigenom tror jag ali möjlig säkerhet, både för det enskildta, och allmänna vara vunnen.
Herr Munk af Rosensköld:
Den siste värde Talaren har till försvar för sine åsigter åberopat, att han i 2:dra punkten af sitt förslag tillstyrkt rättighet för KarnmarRätten att göra anmärkningar, så väl då deri Dn i?.
Augusti f. rn. sknUsk yldige, som då Kronan är lidande, Alen hvartill hjelper väl ett sådant stadgande, då'! först erfarenheten, visar, att KammarRtflten .aldrig, nbed undantag af ett enda fall, gjort någon anmärkning, sorn åsyftat dea skofciskyldiges lindring, och då för det andra ingen provision för KammarRättens Tjenstemän kan ega rum, i händelse anmärkningen rörer deig,skattskyldiges lidande.
Herr af Billbergh har äfven anmärkt mot'mitt yttrande, att Konungen eger skaffa rättelse i KammarRättens åtgärder i beskattningsfrågor; men äfven här inträffar, att det är den executiva makten, hos hvilken beskattningsrätten ytterst hvilar.
I grundsatsen förenar jag mig med hvad Herr von Hartmansdorff i det Plenum, då frågan förra gången förevar, yttrade, att sedan en Lag tillkommit, den må hafva utgått från Rikets Ständer ensamt eller från Konung och Ständer gemensamt, bör det tillkomma Statens Embetsman att tillse, det Lagen efterlefves, så att detta icke helt och hållet öfverlemnas åt godtycket.
På denna grund får jag, utan att ingå i någon vidlyftigare framställning af mina skäl, instämma med Herr af Billbergh.
Men om detta skulle möta motstånd , och om man finner stötande, att ett Kronans EmbetsVerk är ÖfverDomstoi öfver Pröfnings- och TaxeringsCommittéerna, så får jag, då någonconlroll måste finnas 188 Den i ä
A vi g u s t i f. m. på PröfningsCommittéernas godtycke, och på det icke PröfningsGommitleerna, genom misstydning af Författningen, må kunna förändra det af Rikets Ständer fastställda beskattnings-systemet, tillstyrka, i händelse Herr af Billherghs förslag, som jag för min del anser vara det rätta, icke godkänfaes, att Grefve Spens’s förslag om en RiksPrÖFmngsCommittée autages.
Frikerre Cederström> Jacob:
Det är naturligt, att sedan Rikets Ständer utfärdat en Författning, afsigten dermed är, att Författningen skall efterlefvas, och att tillsynen deröfver måste tillkomma något administratift Verk, som vid misstydning af Författningen kan befordra rättelse deri.
Men frågan är här endast, huruvidaKammarRättens anmärkningar kunna vändas emot de skattskyldige, elier emot de Embetsman, som med mindre noggranhet bevakat Kronans rätt.
För min del tror jag det de böra riktas mot de sednare, eller att anmärkningarne alltid böra göras mot Embetsmännen.
I afseende på Uppbörden af Ordinarie räntor, ställes alltid anmärkningen emot Uppbördsmannen, hvilken deremot har sig öppet att anställa reservationskraf hos den skattskyldige, intilldess saken blifvit afgjord.
Om i Bevillningsfrågor, der tvist kan uppstå, huruvida någon TaxeringsCemmitte'e vidtagit en oriktig nedsättning, sorn PröfuingsCoramitteen uraktlåtit att rät - Den ii Augusti f. m. 189 ta, eller de Embetsman, hvilkas åliggande det är, att vid Taxeringarne bevaka Kronans rätt, och anmärka allt, som genom origlig tillämpning af Författningen dervid förekommer, uraktlåtit sin skyldighet i detta afseende, anmärkningen ställdes emot de Embetsman, sorn dervid försummat sig, skulle jag tro att delta vöre den rätta utvägen.
Jag bär flere gånger tillförene haft tillfälle att uttala min öfvertygelse i detta ämne.
Jag instämmer sådelés nu endast i alla afseenden med Herrarne af Billbergh och von Hartmansdorff. Men Herr Tham har yttrat åtskilliga satser, som torde påkalla någon vederläggning.
Herr Tham har nemligen yttrat sin förundran deröfver, att Herr von Hartmansdorff vågat taia om godtycklighet hos Taxeringsman.
Jag vill ej bestämdt påslå, att den kan ega rum, men såsom exempel, om ej på godtycklighet, åtminstone på uppenbar försummelse, får jag nämna att det i en Stad handt, att Taxeringsmännen förglömde påföra Stadens innevånare en bestämd stadgad utskyld, hvilken ej eller observerades i PröfningsCommitte'en; utan först i KammarRällen gjordes anmärkning derom, och KammarRätten beslöt, på grund häraf, att Taxeringsmännen borde påföra Staden denna utskyld.
Men detta funno Taxeringsman - Den 12 Augustuf. rn. nen för sig så förnärmande, att de uti ert till Kongl. Maj:t ingifven skrift förklarade, att det vore elem likgiltigt om utskylden utgick eller ej, blott de ;undsLuppo KammarRättens åläggande.
Jag hemställer om icke vid sätrane förhållanden conlroller äro nödvändiga, för alt motverka godtycklighet hos Taxerings- och PröfningsCommitteerna.
Herr Tham har vidare undrat derpå, att KammarRätlen aldrig användt sin anmärkningsrätt, för att nedsätta, utan endast för att upphöja Taxeringsvärdet.
Men vid närmare granskning af BevillningsFörordninsen torde Herr Tham finna, att den innehåller ett bestämdt stadgande, att.KammarRätten ej eger rättighet lill nedsättning, utan att besvär af den skattskyldige blifvit anförde.
Herr Munck af Rosensköld har talat orti Municipal-Inrättningar, och Folkets rättighet att beskatta sig sjelft.
Denna bestrider jag ingalunda, men tror, att den bäst utöfvas genom Ständernas rätt att stifta beskattningslagar, och Folkets rätt att utse Deputerade, sorn verkställa dem; och jag tror det vara nyttigt, att en auctoritet finnes, som oberoende af personliga förhållanden och utan kännedom af de personer eller lägenheter, som äro i fråga, tillämpar författningarne, utan alla considerationer.
Derigenom anser jag Folkets rätt bäst bevarad.
Jag ber om ursngt, att jag för tredje gången uppträder i denna Deri 12 Augusti f. ru. fråga,‘men jag finner mig uppkallad, genom påståendet att alla controller skulle vara borttagne, till följd af Utskottets förslag.
Jag frågar, örn ej Ständernas förordning finnes, och om ej detta ar en controll?
Jag frågar, om ej Kronans Ombud finnas?
Om ej den enskildte har rätt till klagan, och om ej KammarRätten äger rätt att upptaga klagomål, så väl från den ena som andra sidan?
Och jag frågar, hvilka ytterligare controller man då önskar, om icke den, att personer, sorn sitta här i Stockholm, utan kännedom örn persönerna och dea egendom, som skall taxeras, såsom en värd Ledamot sjelf nyss yttrade sig, skola ägä rättighet att opåkallädt ändra PröfningsComtnittéernes beslut?
Jag tror ej på ofelbarhet hos Municipal-inrättningar; men när tillräckliga controller finnas derigenom , att klagan å ömse sidor är öppen, tror jag faran vara inbillad.
Jag beklagar för öfrigt, att Herr af Billbergh nu meddelat den upplysning, alt KartimarRätferi alltid pröfvar RevisionsContorens anmärkningar, innan de communiceras ; ty jag skulle kunna framvisa tvenne convmunicerade anmärkningar, som äro så rakt stridande emot nu gällande Bevillnings och andra förordningar, att jag icke skulle hafva trott, det de före communicationen undergått någon KammarRättens pröfning.