Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får förklara att jag hyser till den verksamhet som Regeringen städse ådagalagt i lagstiftningsväg så stort förtroende att jag anser det högst oriktigt ingå till K.
M. med ytterligare skrifvelser, ansökningar och framställningar om att lag skall stiftas hvilken redan är under bearbetning.
När nu Hr Stjernsvärd derjemte erkänt, att en viss del af denna lagstifning är under arbete äfvensom att påminnelser från Regeringen till vederbörande embetsverk hafva afgått om verkställighet af dess föreskrift ronde arbetets fullbordande, synes det ännu mera obehörigt att R.
St:r aflåta en skrifvelse med anhållan om ytterligare påminnelser i detta fall.
Det skulle se ut som ansågo R.
St:r sig ega mera makt öfver ett Statens embetsverk än Regeringen sjelf; det innebure till oeh med en förödmjukelse för Regeringen.
Jag tillstyrker således bifall till såväl det ena som det andra Betänk, oeh vill med anleda, af Hr Stjernsvärds aumärkn. rörde upbisandet af vissa kapitel i krigslagarne för truppen förklara att, efter hvad jag tror varda icke dessa kapitel, äfveu om de i någon mån äro förändrade, uplästa ord för ord så som de i krigslagen finnas uptagne, utan säkerligen blifva de af vederbörande upliiste med de förändringar som sedermera tillkommit.
Men om någon skulle tillåta sig att utan afseende på dessa förändringar upläsa nämnde kapitel, då begår han, efter min öfvertygelse, en oriktighet, hvarföre ansvar å honom bör följa, enär han bör veta, det man icke skall för en trupp upläsa stadganden, de der icke äro gällande och hvilka således ej för truppen lända till efterrättelse.
Jag tror ieke heller att någon trupp på sednare tider hört sig föreläsas ur krigsartiklarne straffbestämmelser sådana som gatulopp, mista högra band och hufvud o. s. v., hvilka finnas i den gamla lagen.
Följaktligen torde R. o. Ad. handla klokast uti att bifalla hvad Sammansatta Stats- och Ekon.Utsk. samt Ekon.Utsk. tillstyrkt hvarå jag anhåller om propos.
Jag har blifvit förekommen af den siste talaren i hvad jag ämnat andraga till svar å Hr Hjertås anförande rör:de sakriktigheten af Frih.
Creutz’ kritik öfver krigsartiklarne.
Jag har icke fått mera del af Frih.
Creutz’ motion i detta ämne än hvad som genom Utsk:s Betänk, kommit mig tillhanda, der det står att Frih.
Creutz föreslagit att R.
M. med underd. anhållan: »att en Kommitté af sakkunnige män måtte tillsättas för omarbetande af nu gällande krigslagar i enlighet med, efter mensklighetens och tidehvarfvets anda, förmildrade lagar på det att krigaren inom sitt yrke, i likhet med hvarje annan samhällsmedlem inom sitt, måtte bilfva värnad mot egenmäktighet och förtryck.»
Om äfven en sådan skrifvelse inginge, hvilket jag anser onödigt emedan Regeringen säkerligen lika väl som motionären önskar att denna omarbetning af krigslagarne komme att ske i den riktning han antydt, är det dock nödvändigt
Den 14 Oktober. 85 ntt omarbetningen göres med fästadt. afseende på bibehållandet af nödig krigslydnad hvarförutan en Armé icke kan uträtta någonting af hvad som med densamma åsyftas.
Jag kan icke förklara Hr Hjertås begär att vilja anse Frih.
Creutz’ yttrande med afseende pa prygelstraffets afskaffande så väsendtligt.
Det finnes beklagligen personer som hysa en så panisk förskräckelse för prygel att de icke kunna uthärda att det i krigsartiklarne finnes tillämpadt på Arméens och Flottans manskap, men denna sak hör ju alldeles icke hit.
Liljehök har missförstått mig då han påstått mig hafva yttrat att fullständigt förslag till krigsartiklar skulle vara öfverlemnadt till KrigsHofEättens granskning.
Det har jag alldeles icke yttrat eller om jag har sagt det, var det icke min mening, utan det är endast ett visst förslag till krigsartiklar hvilket Regeringen ansett böra underkastas KrigsHofEättens granskning.
Deremot anser jag i olikhet med Hr Liljehök att detta sednare förslag icke torde få hvila så länge till dess civillagstiftningen i dessa ämnen hunnit blifva fulländad, och jag tror likaledes att saken är af den vigt att den icke kan låta vänta på sig.
Hr Stjernsvärds yttrande att författningssamlingen icke behöfver statsanslag, så synes af Utsk:s Betänk, att utgifvandet af nämnde samling likväl erfordrade anslag af statsmedel.
Om detsamma tages af besparingen på 4:de HufvudTiteln eller af andra besparingar så är det likväl ett anslag, och troligt är att utan detsamma, synnerligen om besparingen på 4:de HufvudTiteln icke lemnar tillgång till kostnadernas bestridande, kan författningssamlingen icke utgifvas.
Således vidblifver jag mitt förra yttrande, att, utan att E.
St;r anslå någon summa till utgifvande af denna samling, tjenar det föga eller intet till att derom göra en påminnelse till Regeringen hvilken synes så mycket mindre befogad efter de uplysuingar Hr Stjernsvärd sjelf lemnat eller att vederbörande embetsverk erhållit upmaning om vidtagande af åtgärder till arbetets fortsättande.
Liljehök har anmärkt att af de §§ jag åberopat ur krigsartiklarne skulle åtskilliga vara alldeles ur bruk och andra åter förändrade.
Deri finnas förändringar och tillägg hvilka jag också känner, men jag har icke kunnat förnimma att någon af de §§ hvaraf jag gjort utdrag, finnes i dessa tillägg.
De g§ jag anfört äro hemtade ur de krigsartiklar jag här har i min hand och dessa äro tryckta 1843.
Jag kan icke underlåta att uptaga hvad Hr Liljehöök sagt: att prygelstraffet skulle i det nya förslaget endast undantagsvis användas.
Enligt min öfvertygelse tyckes det vara väl strängt, att man för Arméen undantagsvis bibehåller spöslitning, då man likväl icke undantagsvis bibehåller det för tjufvar och skälmar.
Vidare har Hr Liljehöök sagt att krigslagen bör stå i den närmaste öfverensstämmelse med civillagen.
Deri instämmer jag till alla delar; men då det tilläfventyrs kan dröja ganska länge, innan civillagen kommer under E.
St:rs bepröfvande och krigslagen är så föråldrad, att man icke skulle kunna afvakta 86 Den 14 Oktober. civillagens stiftande, anser jag det vara skäl, att genom en underd. skrifvelse till K.
M. söka få ifrågav:de krigslagar ändrade.
Sista gången jag hade ordet kom jag icke att yttra mig öfver mina förev:de motioner.
Det synes icke vara för tidigt att någonting göres i dessa afseenden, då redan 1836 ett förslag till nytt tjenstgöringsreglemente afgafs som lästes vid KrigsAkademien i manuskript och der tillämpades, men som sedermera befanns vara af beskaffenhet att icke kunna gillas.
Detta var 11 år sedan.
Sedermera har ingenting vidare hörts af, utan visserligen heter det att vi officerare på möten skola följa exercis- och tjenstgöriugsreglementet, men tjenstgörings-reglemente finnes icke att köpa för penningar.
Tjenstgöringen på roten har icke undergått någon slags förändring och är i många fall så betungande för både befäl och manskap att det kunde vara tid på att härutinnan åstadkomma ändring.
Manskapet skall ligga inom sina socknar, på sina torp, och få icke derifrån aflägsna sig; befälet skall finnas likaledes inom kompaniets stånd, och tjenstgöring är så beskaffad att den är hell och hållet onödig.
Då man vid 1833 års lönereglering indrog subalternernes boställen, så var meningen den, att uti den betungande tjenstgöringen på roten, göra lindring för subalterner, och då endast kaptener och fanjunkare samt sergeanter vid de flesta Reg:ten hafva boställen men de andra officerarne på kompaniet penningelöner, som äro så låga att de icke räcka till att aflöna en dräng ännu mindre en olficer, synes det vara skäl att, i händelse den nuv:de tjenstgöringen på roten skall bibehållas, lägga den på kaptener och fanjunkare, hvilka hafva boställen inom kompaniet men befria dem, hvilka icke hafva boställen från så beskaffad tjenstgöring.
Detta är icke allenast min åsigt utan jag vågar påstå att den hyses öfvervägande af hela befälet inom Arméen.
Härtill vore så mycket mera skäl som de officerare, hvilka ej halva boställen, ofta icke veta hvar de under denna tjenstgöring skola få tak öfver hufvudet och lönerna så låga, att underlöjtnant tjenar för 168
Rdr om året och 2:dre löjtnant för 240.
Jag förenar mig fortfarande med Hr Stjernsvärd om afslag å Utsk:s Betänk., äfvensom att It.
M. med en skrifvelse i den syftning motionen omtalar, och Preste- samt BondeStm inbjudas att häri sig förena.
Jag skulle icke förlängt den redan nog uttänjda discussionen, om jag icke ansett mig upmanad af min ärade vän och granne till höger, Hr Printzensköld, hvilken synes hafva velat döma mig i enlighet med Krigs-artiklarne, och låtit mig undergå en extra-judiciel bestraffning, som, om än icke handgriplig, likväl varit ganska eftertrycklig, och mot hvilken jag således, i enl. med förenämnde Krigs-artiklar, måste anföra besvär.
Med afs;de på den värde ledamotens högre både lag- och lagstiftningskunskap, vill jag gerna ställa mig till efterrättelse de allmänna satserna för möjlig bot och bättring, och till och med gå så långt att jag tackar för nådigt straff, men kan icke medge mig hafva haft orätt i det yttrande jag i förbigående fällde, nemi. att jag icke förstod huru man kunde påstå det, som Prih. Creutz ur Krigs-artiklarne upläst I) e ii 14 Oktober. 87 icke höra till saken.
I händelse ett sådant omdöme skulle kunna fällas, måste man val antaga att allt hvad Frih.
Creutz både i sin motion yttrat, och äfven här i dag upläst, skulle röra antiqverade stadganden.
Nu kan väl hända, att Frih. Creutz vid upläsningen af Krigs-artiklarne låtit medfölja sådana stadganden eller straffbestämmelser, som redan äro afskaffade, och hvilken upläsning jag då från hans sida icke kan anse hafva härrört af annat, är hans afsigt att påpeka det man borde skynda att afskaffa en lag, som innehåller en mängd obrukbara och föråldrade lagbud; men han upläste äfven åtskilligt annat, som ännu är gällande, och med afside härpå måste jag vidhålla att det verkligen hörer till saken.
Det visar sig äfven deraf att motståndarne kastat sig öfver en mindre väsendtlig del af hvad Frih.
Creutz anfört, men aktat sig att uptaga det hufvudsakliga till vederläggning.
Det är blott detta jag velat anföra och förnyar jag i öfrigt min förut gjorda propos.
Beträffande den af Hr Printzensköld till kännagifne öfvertygelse om obehöfligheten af Krigslagarnes omarbetning af det skäl att för alla de deri gjorde förändringar finnas särskilde Författmr utgifne, anser jag denna hans öfvertygelse ganska naturlig; ty han bedömer den frågan från sin erfarenhet såsom civil embetsman, den der för hvarje fall, då någon skrifvelse aflåtes, har att tillgå arkiver, och om han icke finner reda på saken i en bok, finner han den i en annan.
Men här är fråga om ett arbete, hvilket kan hafva en så hastig tillämpning, att ransakning, dom och exekution kan ske på 0 timmar och till och med kortare tid; och jag tror således att Hr Printzensköld bör inse olikheten mellan Civillag och Krigslag.
Hvad saken sjelf angår, torde det icke vara ur vägen att påminna att förra Riksdagen, då denna samma motion var före, beledsagades den af icke mindre än 18 reservationer.
FIr Klinkowströms yttrande ang:de nödvändigheten af anslag, kan jag icke godkänna, utan tror jag att arbetet kan bestridas genom hänvisning på 4:de Hufvudtiteins anslag till oförutsedda utgifter, hvilket synes, om Frih:n vill skänka sin upmärksamhet åt hvad Presidenten i KrigsColl. yttrade d. 15 Sept. 1846.
»För bestridande af kostnaden till detta arbete torde tillgång icke saknas, emedan 4:de Hufvudtiteins anslag för oförutsedda behof synes vara afsedt för utgifter af denna art.
Sammanlägger man denna kostnad för flera år, så upkommer visserligen en icke obetydlig summa, men betraktad för hvarje år särskildt är kostnaden ringa.
Jag har här händelsevis en bok, som är den Franska arméens TjenstgöringsRegbte.
Man ser huru liten den är till volymen; likväl innehåller den allt hvad ett TjenstgöringsRegbte bör innefatta, derjemte alla de extra judiciella bestraffnings-föreskrifterne.
Jag har blott velat, med hänseende till hvad Hr Stjernsvärd yttrade ronde Franska TjenstgöringsReghtet, uplysa, att denna volym icke alls innehåller något om den yttre tjenstgöringen, utan endast om den inre.
Hela det Franska Tjenst - 88 Den 14 Oktober. göringsReghtet består af 3 volymer, en som rörer den inre tjenstgöringen, en annan som rörer fälttjenstgöringen och en tredje om tjenstgöring i fästning.
Stilar och tryck äro så fina, att det uptager fullt ut lika mycket, som vårt nuv:de TjenstgöringsReghte.
Jag vill blott nämna, att
Frilen i ha stigheten icke upmärksammat att jag blott nämnde den inre tjenstgöringen.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att ehuru R. o.
Ad. beslutat att Allm.
Besvärs och Ekon.- Utsk:s Betänk.
N:o 112 och Stats- samt Allm Besv.-o Ekon.Utsk:s Utlåt.
N:o 23 skulle på en gång föredragas, R. o. Ad. torde finna att med ordningen bäst öfverensstämde att särskild propos. först framställdes i afs:de på Betänk.
N:o 112, då det beslut som deröfver fattades äfven torde afgöra det beslut, som i als:de på Utlåt.
N:o 23 borde af R. o. Ad. fattas.
Hr Gr. o. Landtm, framställde nu att i afs:de på Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 112, hvartill flere ledamöter yrkat bifall, hade Hr Stjernsvärd, Frih. Creutz och Hr Hjerta föreslagit, att R. o. Ad. måtte, med alslag fi nämnde Betänk., bifalla det af Hr Stjernsvärd framställda förslag till underd. skrifvelse till K. M. samt inbjuda Preste- och BondeStm att i detta beslut sig förena; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s Betänk.
N:o 11 2, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka
Efter härvid af Hr Stjernsvärd begärd votering, med anhållan att hans förslag måtte blifva kontrapropos., hemställde Hr Gr. o, Landtm, till Hr Stjernsvärd om han önskade att i kontrapropos:n skulle ingå äfven förslaget till inbjudning eller endast frågan om den underd. skrifvelsen.
Jag tror för min del att det är för ti digt besluta något om inbjudningen, utan torde R. o. Ad. stanna vid sitt eget beslut.
Till inbjudning torde blifva tillfälle en annan gång.
Med anledn. af Hr Stjernsvärds sednare yr kande hade jag trott, att kontra-propos. skulle lyda så: »att med afslag å Utsk:s Betänk, en skrifvelse till K. M. måtte af R.
St:r aflåtas, med anhållan det nödiga åtgärder», etc. etc., men att Presteoch BondeStåndets inbjudning att i R. o. Ad:s beslut deltaga, uteslutas.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att Hr Stjernsvärd yrkat att R. o. Ad. måtte besluta den underd. skrifvelse, som af honom i hans motion först blifvit yrkad.
Creutz hade instämt i detta yrkande med tillägg att R. o. Ad. måtte inbjuda Preste- och Bonde - Den 14 0ktober. 89 St:n att i ett sådant beslut sig förena.
Då sedan propos. blifvit framställd, hade votering blifvit yrkad af Hr Stjernsvärd, som önskat att till kontrapropos. få sitt förslag.
Således om Frih.
Creutz ieke yrkade votering med annan kontrapropos.. komme votering endast att anställas emellan bifall till Utsk:s Betänk, eller bifall till det förslag
Hr Stjernsvärd framställt, med E. o. Ad. förbehållen rätt att sedan besluta öfver inbjudningsfrågan.
Om jag icke missminner mig, var det Hr Stjernsvärds första yrkande, att Ståndet skulle ingå med skrifvelse till K. M.»
I ett annat yttrande förändrade Hr Stjernsvärd detta, så att han yrkade det »Stånden skulle ingå till K. M.», och det var på grund häraf jag sista gången önskade, att kontra-propos. skulle blifva »att med afslag å Utsk:s Betänk.
E. St:r matte ingå till K. M.» etc., och jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, att få den propos. bibehållen.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade det han förmodade att Frih. Creutz’s yttrande nu grundat sig på ett misstag, emedan Hr Stjernsvärds förslag, såsom det sednast blifvit framställdt, afsåg bifall till hans motion, hvilken icke från början åsyftade en skrifvelse från E. o. Ad. utan från E.
St:r till K. M.
På detta sätt hade Hr Gr. o. Landtm, upfattat och framställt Hr Stjernsvärds förslag, och så komme det att ingå i kontrapropos:n; hvarföre Frih.
Creutz, om lian önskade att inbjudningen må ingå i kontraproposm, egde derom begära votering.
Jag hemställer huruvida icke Hrr Stjernsvärd och Hjerta skulle vilja förena sig med mig om den kontra-propos.: »att E. St:r ingå till K.
M. med skrifvelse, och de 2:ne nämnde EiksStm inbjudas.
Jag tror att det skulle verka till frågans bättre utgång att göra en sådan inbjudning; det vore att taga ett slags initiativ.
Då några talare härvid hördes anmäla sig, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att han straxt skulle upropa dem, men finge hemställa om icke saken vore hjelpt dermed att man först afgjorde hufvudfrågan, enär det derefter, i händelse Nej-propos:n bifölles, berodde på E. o. Ad. att pröfva Frih. Creutz’s förslag ronde inbjudningen.
Creutz’ upmaning, ber jag att fä uprepa hvad jag förklarat, att då jag först yrkade en enskild skrifvelse från E. o Ad., var det under förutsättning att detta ärende var i de öfriga Stånden afgjord.
Då jag nu blifvit uplyst om att frågan endast i ett
Stånd varit före, inskränkte jag mitt yrkande till ett blott och bart beslut af E. o. Ad.
Hvad åter inbjudningen angår, tror jag icke det vara öfverensstämmande med formen att inbjuda i en sak, hvarom icke är beslutad, hvarföre jag icke velat yrka derpå. 90 Den 14 Oktober.
Jag ber att få hemställa till Frih.
Creutz om han icke skulle vilja bespara R o. Ad.
2:ne voteringar genom att förena sig med Hr Stjernsvärd.
Det hufvudsakliga ändamål, som här åsyftas, skulle i allt fall vinnas, och jag öfverensstiimmer med Hr Stjernsvärd deruti, att det icke är så fullt formenligt att inbjuda de andra RiksSt:u innan man har officiel underrättelse om deras fattade beslut.
Jag vill icke uptaga R. o. Ad:s tid med yt terligare votering, men hvad formen beträffar, vill jag anmärka att det är obevist huruvida frågan är afgjord eller icke af nämnde Stånd.
För att gå de önskningar, som blifvit uttalade, till mötes, förenar jag mig med Hr Stjernsvärd.
Jag anser likväl att det fördelaktigaste för frågan hade varit om kontra-propos. blifvit så, som jag hemställt.
Uplästes till' justering och godkändes följande voter:s-propos.:
Den som bifaller Allm. Besv.- och Ekou.Utsk:s Betänk.
N:o 112, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås föremde Betänk, och bifaller R. o. Ad. det af Hr Stjernsvärd framställda och i l:sta punkten af Betänk, uptagna förslag om aflåtande af en underd. skrifvelse till K. M., ang:de utfärdandet af nya Krigs-artiklar m. m.
Uppå härefter framställd propos. bifölls Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s Utlåt.
Na 23.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s den 7 och 10 dennes på bordet lagda Utlåtandé N:o 125, i fråga om sättet och ordningen för utbetalningen och förvaltningen af de till Statens jernvägsbyggnader anslagne medel.
Usta punkten, ang;de utbetalningen af de ifrågav:de medlen.
Den vid detta Betänk, fogade reser vation uplyser, efter mitt förmenande, ganska klart, huru med denna sak sig förhåller.
St:r beslutat att anslaget för jernvägsbyggnader intill slutet af nästa statsregleringsperiod, hvilket af K.
M. föreslogs till ett belopp af 30 mill., icke skulle utgå med mer än 20, derunder inbegripet hvad som under detta år blitvit beviljadt, hvaraf således följer, att 5 milhr voro beräknade för år, har Utsk. likväl i detta Betänk, tillstyrkt, att 7 mill. för hvartdera af åren 1858 och 1859 skulle anslås.
Då nu af de 20 milhr, sedan omkr. 5 milhr för innev:de år blifvit afdragne, icke mer än 15 åter - D en li Oktober. 91 stå, och af dessa 15 skulle under nyssnämnde 2 år utbetalas för hvardera 7 milhr, så skulle då It.
St:r om hösten 185 9 sammanträda icke mer än omkr. 1 mill. återstå.
Det är klart att följden skulle blifva den, att genast vid Ständernas sammanträde, i likhet med hvad som vid denna ltiksdag egt rum, man framkomme med ett förslag att för fullbordande af de redan i stor skala påbörjade jernvägsanläggningarne ett anslag måtte beviljas, utan att man får tid att ingå i någon vidare pröfning om beskaffenheten af dessa, anläggningar.
Men det är äfven en annan omständighet, på hvilken jag skulle önska att få fästa uppmärksamhet.
Då 11..
St:r icke beviljade det stora anslaget å 30 milhr, utan inskränkte detta till 20, var förmodligen motivet dertill, dels att icke alltför mycket penningar skulle uplånas, dels att arbetena icke skulle bedrifvas i den stora skala, som af K. M. var föreslagen. K. M. begärde, under förutsättning att de projekterade större jernvägs-anlnggningarne skulle bifallas, för nästföljande statsreglerings-period en maximi-summa af 9 milhr pr år.
Ständerne inskränkte i väsendtlig mån dessa arbetsföretag, och bestämde sig blott för fullbordande af de redan påbörjade banorna, nemi. den vestra och den från Skåne upp emot Småland.
Det synes således, som om det nu förev:de förslaget icke vore annat än ett försök af StatsUtsk. att kringgå Ständernas beslut om jernvägsanläggningarnes inskränkning till ett belopp af 20 milhr, ty om man beviljar 7 milhr om året, och påbörjar i denna skala, måste man naturligtvis fortsätta i samma skala, enär en mängd arbetare ej kunna alskedas, och anskaffade materialier ej lemnäs oanvända.
Jag tror således, att resultatet af det förslag StatsUtsk. afgifvit, icke skulle blifva annat än att man genast vid nästa Riksdag skulle nödgas att för fortsättande i samma skala bevilja 6 milhr, tillika med den mill, som återstår, utan att Ständerne kunna komma att ingå i den ytterligare pröfning af arbetena, som jag förutsätter, är R.
St:rs önskan.
Jag vågar på dessa skäl anhålla om återremiss af StatsUtsk:s Betänk, i denna punkt.
Den framställning, som Gr.
Sparre gjort, är grundad på premisser, hvilka icke ega full riktighet.
Detta förslag har blifvit till sin grund temligen fullständigt utredt af StatsUtsk., och meningen dermed är ingalunda, såsom Gr.
Sparre förutsatt, att 7 mill. för h vartdera af åren 1858—59 ovilkorligen skola utgå, så att vid hösten 1859 endast en million skulle återstå, hvarigenom en sådan brist skulle upkomma, att R.
St:r genast vid deras sammankomst blefve nödsakade att anslå nya medel.
Utan skälet dertill att StatsUtsk. bestämt 7 milhr har varit det, att RiksgäldsKont. naturligtvis måste veta huru mycket det vore skyldigt att anskaffa för att på K.
M:s anfordran utbetalas.
Till följe häraf var det nödvändigt att R.
St:r bestämde ett visst maximi-belopp, som skulle ställas till K.
M:s disposition för hvarje år, och tillika klart, att man måste se till det denna maximi-summa icke vore tilltagen så lågt att arbetet afstannade i brist på medel.
Det är temligen gifvet att ett så stort arbete icke kan drifvas utan förlager, så att man måste på förhand upgöra köp om 92 Den 14 Oktober. de materialer, sora sedermera kunna komma att användas.
Det Hr också klart att då en jernväg skall anläggas, tarfva de första åren af anläggningen den drygaste kostnaden, emedan då skola icke allenast jordarbetena verkställas, utan äfven öfriga materialier och maschiner, såsom rails, lokomotiver o. s. v. beställas och anskaffas, hvaremot det sista året kanske icke fordras mera än vägens barlastfyllning och fulländning af bangården, och således en mindre summa vore tillräcklig.
Man finner deraf riktigheten att beräkna ett mindre belopp för det sista året.
Meningen är för öfrigt icke att dessa 7 milhr pr år ovilkorligen skola uparbetas, utan blott att anslaget icke måtte vara för litet tilltaget.
Det vore väl icke heller så orätt att under den konjunktur, som f. n. i England existerar med afs:de på jern vägsmaterial ier (de stå der ovanlig t lågt), inköpa ett större parti deraf, i st. f. att det ena året, då priset är lågt, vara inskränkt till inköp af endast ett ringa parti, och sedan det andra året för erhållandet af sådant gods nödgas betala en betydlig prisstegring.
Detta är orsaken, hvarföre summan bestämdes till 7 mill.
Då frågan förevar på Afdelmn, föreslog jag, att Utsk. skulle af Chefen för jernvägsbyggnaderne begära en ny beräkning.
Detta ansåg dock icke Utsk. behöfligt, utan trodde, hvilket jag icke heller anser ogrundadt, dessa 7 0 milhr vara tillräckliga.
Jag borde då jag yttrar mig i denna fråga, för att klart stadga mitt omdöme, hafva framför mig riksdagsbeslutet rör:de anslag till jernvägarne.
De 20 millr, som af E.
St:r blefvo beviljade till jernvägsbyggnader i landet, voro de åsyftade att användas till jernvägsanläggningar under åren 1858, 59, 60 eller till dylika anläggningar under såväl detta år, som derpå följande statsreglerings-period?