Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjerna i den nyss upplåsta reservationen upplyst, att beräkningen blifvit uppgjord för ett år, hvarunder spanmälsprisen varit sär - Den 9 April f. m. 1S5 särdeles höga, hvarföre icke eller i verkligheten lönerne skulle uppgå till det belopp, sora blifvit uppgifvet; men dervid måste jag anmärka, alt, om man granskar denna specifika uppgift, linner man öfverallt särdeles låga taxeringsvärden såväl pä boställen, som på stomhemman och öfriga lägenheter, som blifvit biskoparne tillerkände, hvarförutan endast 4 proc:s afkastning blifvit deraf beräknad som inkomst.
Då man granskar Hrr Biskopars löneinkomster, finner man, ali de öfverstiga vida hvad som blifvit anslaget till Rikets vigtigaste och mest maktpåliggande embeten, och att således en hemställan, af den beskaffenhet, som Frih.
Tersmeden föreslagit, verkligen är af behofvet påkallad, det anser jag åtminstone obestridligt.
Då nu nyligen Ekon.Utsk. afgifvit ett betänk., deruti Utsk. ansåg en slags undersökning om preslernes löneförmåner i allmänhet behöflig, men betänk, derom icke lyckades vinna Ståndets bifall, så anhåller jag att åtminstone den här begärda undersökningen rör:de Hrr Biskopar mätte godkännas, så mycket mera, som det väl synes att man icke vill taga ifrån presterskapet och kyrkan livad dit hörer, utan endast att en jemkning af lönevillkor måtte äga rum, under del att öfverskottet af hvad någre hafva för mycket, skulle läggas till de svagare aflönla prestman och skollärare.
Den uträkning pä hiskoparnes löner, som detta betänk, finnes vidfogad, utvisar, att på mänga ställen halfva lönen utgöres af prebenden, som blifvit biskoparne tillagde, i mån af som de varit svagt lönta, och att följaktligen sjelfva lönerne äro obetydliga.
Skall man nu af dessa löner taga och dela ut åt andra svagare lönta pastorer, så kunde man af samma skäl taga af de bättre lönade .pastorerne i 1 classens pastorater, som utgöra belöning för högre lärdom oell djupare vetenskapliga forskningar, någon del af dessas löneinkomster och repartisera dem på bond-capellanerne.
Det är likväl af vigt att inom hvarje gren af embetsmannaverksamheten bättre och sämre löner finnas till belöning af den högre eller mindre stora förtjensten, och dä man besinnar den förtroliga fot, pä hvilken en biskop lefver med pastorerne inom sitt stift, afl hans hus alltid skall stå dem öppet, då de lill stiftsstaden anlända, så kan man väl finna att sådant icke kan aflöpa utan kostnader, om än all lux dervid är bannlyst.
Jag finner intet skäl till en sådan bär fördelning och yrkar, alt betänk, mätte afslås, eller helt simpelt läggas till handlingarne.
Hr von Troil: 1 anledn. af hvad Hr von Hohenhausen nyss yttrat, får jag äran nämna, att jag ingalunda åsyftat fullkomlig likhet mellan alla biskopslöner.
Reservanten har endast föreslagit en undersökning om förhållandet härmed, och att till näst sammanträdande Ständer måtte framläggas ett förslag till reglering i detta hänseende, lämpadt efter den olika representationsskyldigheten inom hvarje stift, samt öfrige sig företeende förhållanden.
När man besinnar, att Hrr Landshöfdingar i allmänhet äro alloff H. 24 186 Den 9 April f. m. nade med 4,500 ä 5,000 r:dr och endast undantagsvis högre; att ledamöter af Konungens Statsråd, taffelpenningarne oberäknade, endast hafva 6,000 r:dr; så synes det icke vara proportion deruti, att biskopar skola finnas, åtnjutande löner, uppgående till 8-, 9-, ja ända till 12,000 r:dr bxo. Jag tror, att inom ett väl ordnadt samhälle böra löneförmänerne inom de olika classerna af embeten vara något så när ställda i proportion och sammanhang med hvarandra.
Dä löneregleringar förut för sig gått genom nästan alla grenar af embetsförvaltningen, inser jag ej hvarföre man icke skulle kunna tillvägabringa en sådan mellan Hrr Biskopar; på grund hvaraf jag icke annat kan än förnya min anhållan om afslag å betänk, samt att R. o. Ad. mätte förena sig om antagande af Frih.
Tersmedens reservation.
På här anförda skäl kan visserligen hvarken jag eller någon annan af delta Hus försvara och yrka bifall till det nu föredragna betänk.; men att afstå detsamma och ej tillstädja möjligheten af rättelse i det existerande förhällandet, tycker jag vara nog långt gånget.
Man har sagt, att skäl vöre för handen att biskopar, såsom innehafvare af höga platser i samhället, må äga större löner.
Det vill jag icke bestrida; men ser icke eller något skäl, hvarför lönerne skola så högst betydligt variera sins emellan.
Har man förut varit angelägen alt göra alla landshöfdinge- och reg:ts-chefs-löner lika, så kan jag åtminstone icke finna skälet, hvarföre endast biskopslöner skola så betydligen till beloppen divergera ifrån hvarandra.
Dä jag sjelf är bosatt inom ett stift, der det icke finnes någon domprost, och erfarenheteii visat att både stiltet och församlingen, der biskopen sjelf är kyrkoherde, varit lika väl styrda, som församlingar, der domprostar finnas; så kan jag ej underlåta att fästa uppmärksamheten derpå, huruvida icke åtminstone inom de stift, som icke äro dess större, det skulle kunna vara en möjlighet att sammanslå dessa embeten.
Jag tror att så kan vara fallet, och pä denna grund skulle jag föreställa mig rätlast vara att återremittera detta betänk, för att kunna få ett tillstyrkande, att Ständerne mätte i und. skrifvelse hos Konungen anhålla, att till nästa riksdag fä en propos., som ginge ut på att icke allenast uppgifva huruvida, eller i hvad mån ett eller annat domprosteri kunde upphöra, utan ock en allmän lönereglering för biskoparne föreslås.
Jag hemställer således om ej en återremiss vore tjenligast.
Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag visserligen deruti, att det icke lönar mödan att spilla många ord på vederläggning af Utsk:s förslag, hvilket ock tillkom på ett eget sätt, åtminstone att dömma öfver den derstädes förda discussionen.
Den sammansatta afdelningen hade, i anledning af Contractsprosten Sandbergs motion, uppgjort ett förslag i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den reservation jag tagit mig friheten att framställa.
Afdelningen fann då, likasom jag är öfvertygad att detta Hus det finnér, förslaget om biskopsembelenas indragning vådligt och olämpligt, enär det icke kan nekas, alt hvarje Den 9 April f. m. 187 stift behöfver en chef.
Men då hvarje riksdag motioner om lönereglering för biskoparne framkomma, tror jag det vara skäl att åt ämnet egna någon uppmärksamhet, till undvikande af förnyade framställningar i samina syftning för framtiden, och en sådan reglering biskoparne emellan, är väl icke mera ur vägen, eller olämpligare, än så beskaffade regleringar, som blifvit vidtagne i afseende ä andra Statens embetsmän.
En sådan har blifvit vidtagen i afseende å Hrr Landshöfdingar, och jag ser ej något skäl, hvarför man ej skulle kunna verkställa en dylik reglering med Hrr Biskopar.
Hvad på en sådan skulle kunna vinnas, har jag ej föreslagit skola frångå Ståndet, utan användas lill förbättring af sämre lottade skollärares och sämre aflönta pastorers inkomster.
Meningen är alltså icke, alt taga något ifrån del Ilögv.
Ståndet, hvarföre min framställning icke eller torde anses obillig, hvaremot ett rent afslag å betänk, utan att något annat sättes i sället, vore olämpligt i rnin tanka.
Det är sant, att PresteSt. afslagit detta betänk.; likväl befinnas många ledamöter af nämnde
Stånd vara af annan tanka och motionen är just väckt derinom.
BorgareSt. har i dag beslutat en skrifvelse till Konungen i detta hänseende, i öfverensstämmelse med den reservation, som Hr Norin afgifvit, som till en del afser frågan om indragning af biskopsembetena.
Så långt anser jag det ingalunda vara skäl att gå, emedan en chef är behöflig i hvarje stift, denne må nu beta biskop, eller något annat; denna person bör äfven äga en viss värdighet, det år gifvet, och jag anser biskopstiteln medföra en sådan; anseende således lämpligt att den bibehålles.
Pä grund af min afgifna reservation, anhåller jag om ålerremiss..
Hvad frågan om indragning af biskopsembetena angår, finner jag icke behöfligt att derom afgifva något yttrande, då ingen af R. o. Ad:s ledamöter uttalat den åsigt, att en sådan indragning bör äga rom; men anser mig deremot böra yttra några ord rör:de den ifrågasätta undersökningen om biskoparnes löner.
För min del skulle jag tro, att, långt ifrån att de löneregleringar, som ägt rum i afseende pä regemcnts-chefer och landshöfdingar äro exempel att efterfölja, böra desamma, efter min enskilda öfvertygelse åtminstone, lända till varning härutinnan för framtiden.
Jag tror, att de Heste, som närmare granskat berörde löneregleringar, skulle gerna önska att man nu stöde på samma punkt, som före deras vidtagande.
Beträffande åter den frågan att, då i åtskilliga stift, domprostar icke finnas, utan biskoparne der tillika äro kyrkoherdar öfver vissa församlingar, samma förhållande skulle kunna äga rum i alla öfriga stift, skulle jag tro att det vore vida riktigare, om i de stiftsstäder, hvarest domprostar icke finnas, kyrkoherdar för dessa församlingar tillsattes, så att biskoparne i sådane stift, såsom varande chefer för allt presterskap derinom, icke tillika voro kyrkoherdar.
Mig synes, att en biskop, som skall vaka öfver ordningen inom kyrkan, öfver ett helt stift, icke bör vara upptagen af bestyr för en enda församling företrädesvis, hvarföre man borde 188 Den 9 April f. m. undvika att biskopar tillika voro kyrkoherdar.
Ad. mätte alsia betänk.
Ingen har uppstått till försvar för betänk., ty litet hvar lärer inse, att ett bifall vore detsamma som att erkänna, det all styrelse inom kyrkan vore öfverflödig, och denna sats, conseqvent tillämpad, skulle föra derhän, att äfven all regering vore öfverflödig, hvilket åter vore ett tillbakagående lill naturtillståndet, då hvar och en skötte sig sjelf, ölen jag kan deremot icke neka, det jag instämmer i Frih.
Tersmedens reservation, hvaruti föreslås en skrifvelse till Konungen med begäran om reglering i förevarande hänseende.
Jag instämmer likväl icke deruti af den orsak, att jag tror, att en lönereglering, i likhet med den, som ägt rum för landshöfdingar och regds-chefer, vore nyttig eller borde åstadkommas, — ty jag är med siste talaren förvissad, att man dervid begått ganska betydliga misstag, nemi. enahauda misstag, som skulle uppstå i händelse en skattejemning skulle komma att äga rum, emedan man har på åtskilliga ställen fått sanningsenliga uppgifter, på andra åter blifvit narrad, så att, under det att man tror att alla hafva lika löner, så finnas många, som hafva dem större än det belopp, som blifvit bestämdt — utan, säger jag, mitt instämmande hvilar på den grund, att jag hoppas att medelst en sådan skrifvelse fråga skall uppsa och äfven kunna genomdrifvas att biskoparne blifva aflönade på ett sätt, hvarpå jag önskade att alla Statens embetsman det vore, nemi. genom direcla löner ifrån statscassan.
Då ingen talat till bifall för Ulskms förslag, men åtskillige deremot för Frih.
Tersmedens reservation; så är det i afseende pä denna, som jag anhåller att få yttra mig.
Reservationen innehåller i 1 punkten, ”att R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla att, sedan en fullständig undersökning ägt rum, till utrönande af biskoparnes löneförmåner, K. il. täcktes låta upprätta och till R.
St. vid nästinstundande riksdag framlägga ett förslag, hvilket, jemte en deri upptagen tillräcklig och jemnare fördelad aflöning för Rikets biskopar, äfven utvisar den tillgäng, som genom en sådan reglering kan blifva att påräkna”.
Hr Akerman har nyss nämnt hurudaut förhållandet varit med den utredning och jemnare fördelning af landshöfdingarnes löner, som redan ägt rum.
IM enahanda sätt har det tillgått vid regleringen af Hrr Reg:ts-chefers lönevillkor.
Jag vill ej fästa mig vid svårigheten att få riktiga uppgifter; ty hvarföre skulle man ej kunna komma derhän genom ett sorgfälligt bemödande?
Men en sådan jemnare fördelning, som den ifrägavar., bör ej göras pä det sältet att man ät alla gifver lika lön, emedan det är klart, att i sådant stift som Linköpings eller Westerås’ fordras för biskopen mera än måhända i Hernösand eller Wisby.
Man har vid landshöfdingelönernes reglerande iakttagit ali gifva större löner på de ställen, der en större lefnadskostnad vore erforderlig.
I det hänseendet vore det visserligen möjligt alt uppgöra en riktigare fördelning mellan biskoparne, än den som hittills ägt rum.
Men så kommer
Den 9 April f. m. 189 frågan: livad vore i sådant fall lämpligt; och hvad skulle Staten vinna derpå?
Ty meningen med den jemnare fördelningen, är enligt sednare punkten i Frih.
Tersmedens förslag, alt den tillgäng, som genom berörde reglering må uppkomma, skulle användas till löneförbättring åt svagare aflönade prester och skollärare.
Hr von Hohenhausen bar redan anmärkt, att om prebendena borttoges från biskopslönerne, så äro inkomsterne icke betydlige.
Min tanka öfverensslämmer med hans, och jag bar nu i bast under öfverläggningen gjort ett afdrag ifrån hvarje biskopslön af prebendenas värden, utbedjande mig att för R. o. Ad. få uppgifva hvad som då återstår.
Ärkebiskopen har då en inkomst af 9,450 r:dr.
Mig synes otroligt, att Frih.
Tersmeden, eller någon annan skulle vilja nedsätta Ärkebiskopens lön under detta belopp.
Hvarföre, säger man, böra prebenden undantagas?
Jo derföre, att det, eller min tanka, är ett bestämdt missbruk, en bestämd skada för hvarje församling att betaga henne sin kyrkoherde.
Det kan icke vara henne likgiltigt att sakna den, som rätteligen åt hennes själavård egnar hela sin verksamhet.
Min erfarenhet under de 7 är, jag beklädde
Statssecreterare-embetet för ecclesiastik-ärenden var den, att hvarenda prebende-församling, som kunde hafva någon anledn. att komma ifrån en sådan belägenhet, bemödade sig derom, pä skäl, dem jag icke kunde annat än finna grundade.
Följden af den ifrågavarande regleringen måste fördenskull, om man vill vara rättvis mot församlingarne och öm om religionsvården, blifva den, att R.
St., när prebendena fått sina egna kyrkoherdar, nödgas komma att tillskjuta medel för att vederbörligen aflöna de biskopar, som erhålla för små löner sedan prebendena nndantagits Icke en skilling vore på hela företaget att vinna; ty att låta prebendeförsamlingarne, som nu i hiskoparne åtminstone hafva någon kyrkoherde, vara alldeles utan en sådan och begagna hans besparade aflöning lill bättre utkomst för prester i andra församlingar, eller för skollärare, det vore en så våldsam beskattning af prebende-församlingarne till ändamål, som för dem äro främmande, att jag anser benne otrolig.
Riskopen i Linköping har, när man undantager prebendena, blott 3,400 r;dr.
Der lära Sländerne fä göra ett betydligt tillskott.
Riskopen i Skara åtnjuter, utom prebendena, blott 4,3öö r:dr, hvarmed han icke eller skulle vara belåten; Biskopen i Strengnäs likaledes 4,079 f:dr, således mindre än den förre; Biskopen i Wexiö 4,051 r:dr; Biskopen i Götheborg 3,270 r:dr.
Huru kan man tänka sig, att en Biskop i Götheborg skulle kunna vara belåten med en sådan summa ?
Biskopen i Lund skulle, utan prebende, väl hafva 7,845 r:dr; men man skall komma ihåg, att denne Biskop är Procanceller vid Universitetet, att han, inom sitt stift har icke mindre än 224 kyrkoherdar under sig, och att han således framför andra biskopar behöfver hafva en ansenlig lön, för att kunna lefva med den gästfrihet, som erfordras för styresmannen af eli så stort stift.
Biskopen i Calmar skulle hafva 3,685 r:dr, men deruti har likväl ingått något, som jag tror höra lill bans kyrkoherdelön i staden.
Biskopen i Carlstad skulle, utom prebende, åtnjuta 3,840 r:dr, och 190 Den 9 April f. m. biskopen i Hernösand 2,303 ndr, således den sämst lönta at allesammans, ty biskopen i Wisby finge utom prebendena åtminstone nära 4.000 r:dr, hvari ock torde ingå en del af hans kyrkoherdelön i Wisby.
När man nu tillika kommer ihåg, huruledes det nästan är utan exempel, åtminstone kan jag ej påminna mig något sådant, att en biskop efterlemnar förmögenhet; så frågas om icke detta är ett temligen säkert bevis derpå, att deras löner behöfvas så stora, som de redan äro.
Under min embetsförvaltning har jag lill och med haft den erfarenhet, att äfven der biskopen varit högst aflönad, har biskopshuset dock varit nära att göra concurs, ehuru de enskilde fordringsägarnes aktning för den atlidnes minne och för det embete han i lifstiden beklädde afhällit dem ifrån åtgärder medförande concursens utbrott.
Man torde också komma ihåg huru desse embetsman ofta använda sina inkomster.
De antaga sig hoppgifvande obemedlade ynglingar i sina hus, uppfostra dem der eller underhålla dera vid stiftens läroverk och vid universiteten.
Jag skulle undra om icke ibland R. o. Ad:s tillstädesvaraude medlemmar, en och annan finnes, som blifvit i biskopshuset uppfostrad.
Att sammanslå biskops- och domprostembeten är, på sätt Hr Silfverstolpe anmärkt, olämpligt; det är olämpligt i alla embetsgrenar att låta chefer hafva annan befattning, än att tillse huru alla underlydande uppfylla sina pligter, och att leda deras verksamhet.
Om en biskop tillika är kyrkoherde, sä kommer han i jemförelse med andra sådana förhållanden, som vålla att han icke kan uppfylla sitt öfriga embete såsom han borde.
Rättast vore att en biskop icke hade något prebende; än värre vore det att göra prebeudeförsamlingarnes belägenhet ännu sämre, på sätt jag redan visat.
Nu har någon invändt, att denna motion vore väckt inom PresteSt., och att denna omständighet talade för hennes gillande.
Om här vore någon officer inom R. o. Ad., sora yrkade att reg:?schefslönerne skulle blifva mindre och öfverskotta fördelas på de lägre officerarne, månne det talade för motionen att hon vore sålunda tillkommen?
Hvad hafva väl regementena vunnit derpå, att chefslönerue vid indelta armeen blifvit så förminskade, som de nu äro?
Utan tvifvel hafva regementena förlorat derpå att icke mer äga chefer, som äro i ständ att hålla ett hus såsom de fordna cheferne, hvilka kunde hos sig hafva hoppgifvande ynglingar ibland de unga officerarne, hvilka saknade annat hem.
Detta, säger jag, är en stor förlust för arme'en.
Den yngling, som utbildas hos en god och duglig chef, kan blifva något af.
Gör man äter chefen sjelf så fattig, att han ej kati taga en eller annan utmärkt, men obemedlad yngling under armarne, så får ock Rikets tjenst umgälla det.
Om saken i sig sjelf är oriktig, så är det desto oriktigare att sätta henne i fråga ibland chefslöuerne, som hon ej låter sig verkställa utan PresteSt:s samtycke, alldenstund 4 § i dess privilegier lyder sålunda : ”Wi efterlåte ock nådigst åt alle Wäre Biskopar, Superintendenter, Theologi* Doctores, Professores, Pnepositi, Paslores i städerne och på landet, Leclores i gymnasierne, Rectores och Con - Den 9 April f. m. 191 rectores i scholarne och alle prester i gemen, måge oförändradt njuta oell behålla efter gammal häfd, sina biskopsstift, prajbende socknar och hemman, prestegårdar i städer och på landet, indelningsstommar vid deras annexer, tomter, capellanshemman och boställe, klockarebord, utjordar, ängelegar, torp, bergsbruk och qvarnställen, med alla deras tillhöriga ägor och lägenheter, hvad namn de ock hafva kunna, som anten urminnes häfd är på, eller af andra lagliga skäl kunna bevisas dertill lyda.
Hvilka prestegårdars bemälle ägor och tillägor presterskapet skola till sitt underhåll skäl- och lagligen, utan andras förfång bruka och häfda, eller häfda låta, till vatten och land.
Wi vele ock hafva i nåder confirmerad ali härtills åtnjuten tionde, samt deras pastorater och rättigheter, så att de skola af vederbörande riktigt utgöras. — — — — — — Wi stadfäste ock hvad presterskapet härtills åtnjutit uti kyrkoherbergen af Konungstionden, som till Biskopars, Superintendenters, Professorers vid academier, Lectores vid gymnasier, Rectorers och Conrectorers i scholar, Kyrkoherdars och Predikanters i städer och på landsbygden, samt andra Kyrko- och Schol^e-betjenters, Hofpredikanters, Domkyrkors, Kyrkors och Hospitalers underhåll och lön förordnadt är”.
Pä grund af de skäl jag nu anfört samt den § jag uppläst, anhåller jag, alt R. o. Ad. måtte afslå ej mindre Frih.
Ters medens reservation, än Utskts förslag.
Jag är i afseende å denna fråga af samma tanka, som reservanterne, Frihtne Palmstjerna och Tersmeden i fråga om biskopsembetenas indragning hafva framställt, samt finner mig i hvad jag ämnade yttra, hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren, Hr von Hartmansdorff, och ber derföre att endast få tillägga en anmärkn., som synes vara under diseussionen förbisedd och hvartill Frih. Palmstjernas reservation gifvet' anledning.
Deri förekommer nemi.: ”Beträffande biskoparnes stora löneförmåner, på hvilka man har sina ögon fästade, så måste man vid granskningen af uppgifterna derå erinra sig, att beräkningen är uppgjord för år 1842, då spanmålen, hvaraf de största inkomsterna utgöras, uppgick lill så högt pris, att SG1 tunnor 5| kappar i Ärkestiftet äro beräknade tili 7,607 r:dr 2 sk. 7 r-.st., eller 8 r:dr 40 sk. per tunna, samt i Linköpings Stift 377J tunnor till 3,130 r:dr £7 sk. 10 rist., eller 8 r:dr 14 sk. per tunna.”
Deraf följer, att när spanmålen icke står i så högt pris, sä kommer också den här tabellen, som finnes Utskrns betänk. vidfogad öfver biskoparnes förmenta stora intrader, att icke så obetydligen förminskas och nedsättas.
Men detta är icke enda skälet, jag har att anföra till yrkande af afslag å detta förslag, som är gjordt för att begagna som uppslagsända till åstadkommande af förändring i förevarande hänseende.
Så vidt jag vet, är frågan om denna undersökning icke förberedd.
Den siste talaren har tydeligen utredt, att om man skulle utgå ifrån den grundsats, att perbendepasto ater icke vidare skulle tillerkännas
Hrr Biskopar, så skulle de komma att lida en sådan nedsättning i sina inkom - 192 Den 9 April f. m. ser, att flere af dem skulle komma i behof af ersättning ifrån statsverket.
Följden deraf blefve först och främst, att man ej kunde vidröra denna fråga, utan att ingå i en administrativ öfverläggning, huruvida det vore rätt och late sig göra att skilja biskoparne ifrån de embeten de som pastorer innehafva.
Dernäst uppstår den frågan, huruvida icke, i händelse denna princip komme alt göra sig gällande, Stalén skulle fä vidkännas förlust, i st. f. inkomst.
På dessa skäl är jag för min del böjd, icke allenast att afslä betänk., utan äfven att förkasta det förslag, som blifvit gjordt till vidare utredning af detta ämne, såsom för närvarande icke nog utveckladt.
Mitt yttrande då jag sist hade ordet, eller att med den und. skrifvelse, som blifvit föreslagen, åsyftades en reglering af biskoparnes löneförmåner och att ibland annat biskoparne skulle upphöra att tillika hafva prebenden, på det att församlingarne måtte få tillgodonjuta fördelen af egna pastorer, har af Hr von Hartmansdorff blifvit upptaget, utveckladt och beledsagat af sådane skäl, som grundat sig på hans insigt af ämnet och hans erfarenhet, som f. d. Slalssecreterare för ecclesiastikärendena, hvilka skäl, mycket bättre än hvad jag kunnat framföra, ådagalagt olägenheterna af det nuvarande förhållandets fortfarande uti ifrågavarande hänseende.
Men sedan Hr von Hartmansdorff detta fullgjort, har han kommit till en conclusion, som icke kan annat än högeligen förundra mig, den nemi. att detta förhållande sådant allt oaktadt borde fortfara, på det att Staten, som troligen icke vill förse biskoparne med mindre löner än de nu hafva, icke skulle få vidkännas en utgift.
Det är första gången jag hört honom vilja bespara Staten en utgift, då fråga är att vinna något godt, något nödigt, och jag hoppas derföre att denna gång det förslag, som med reservationen är åsyftadt, skall vinna Ståndets bifall.
Afven jag blef förvånad öfver den conclusion, hvartill Hr von Hartmansdorff kommit, med hänseende lill de premisser, hvarifrån han utgick, emedan jag väntade att yrkande på ålerremiss vore det resultat, hvartill han bort komma.
För min del och ehuru jag yrkat bifall till Frih.
Tersmedens reservation, så och enär såväl Frih. Tersmeden som Frih.
Raab be 7 o gärt ålerremiss, och de anmärkningar, som Hrr Akerman, von Hartmansdorff och Silfverstolpe framställt, synas fordra en närmare utredning af frågan, skall jag afstå ifrån mitt förra yrkande pä bifall till reservationen och förena mig i anhållan om återremiss.