Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man hyser den åsigt af 60 § Reg.F., som Hr af billbergh framställt, är det tydligt, att man äfven kommer till samma resultat sorn denne värde ledamot; men då kommer man också till den conclusion, att blott Konungen åt en skatt gåfve något sådant namn, som ej är upptaget i 60 §, skulle Konungen äga rätt att pålägga denna skatt, It.
St. oåtsporda.
Så tror jag dock icke, att Representationen någonsin tolkat grundlagar, eller att Konungen kommer att tillämpa densamma.
Det har, såsom skäl hvarföre frågan borde anses vara af oeconomisk natur, blifvit framstäldt, att den blifvit behandlad af Oecon.Utsk. Jag ber att i R. o. Ad:s minne få återföra marchen af denna frågas remiss. R. o. Ad. remitterade den till Itevilln.Utsk. och ansåg den således vara af bevillntsnalur.
Bevilln.Utsk. återsände frågan och förklarade sig icke dermed kunna taga befattning.
Då återsände R. o. Ad. densamma till Bevilln.Utsk. och förklarade således för andra gången, att Ståndet ansåg frågan vara af bevillntsnatur.
Men derefter befanns, att 2:ne andra Stånd remitterat frågan till Oecon.Utsk. och endast ett Stånd, jemte R. o. Ad., beslutat remiss till Bevilln.Utsk. I följd deraf koin frågan om remissen att afgöras af Constit.Utsk., som hänvisade målet till Oecon.Utsk., utan att låta denna remiss åtföljas af något enda motiv.
Här bör således afgöras, huruvida Oecon.Utsk. i fråga om målets behandling bör låta leda sig af sin egen öfvertygelse eller icke. 1 detta afseende ber jag att få uppläsa sista mom. af 34 § Riksd.Ordn., som innehåller: ”Vilja R.
St. hellre, än att tillsätta flera Utsk., remittera sådana mål, som till visst Utsk. icke höra, antingen till Besvärs- o. Oecon.Utsk., eller till något af de öfriga förut tillsatta Utsk., vare samma Utsk. pligtig!, att med dess utlåt., i enlighet med erhållen remiss, inkomma; och bestämme sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men icke den hvarje särskildt
Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, i enlighet med R.
St:s deröfver tillhöriga beslutande-rätt, bör afgöras.” R. o. Ad. torde finna af det nu upplästa morn., att om Oecon.Utsk. anser frä - Den 8 December. 3:111 vara af bevillnts-hesknffenhet, är Utsk. oförhindrad! att behandla den såsom bevilln:smål.
Jag har varit bland dem, sorn yrkat, att frågan måtte så behandlas; men jag bekänner, att jag ej ville hasardera det vigliga beslutet öfver principfrågan genom begäran om votering, derföre att tankarna voro så delade, att man ej kunde beräkna, huruvida icke Utsk. kunnat stadna i det beslut, att frågan var af oeconornisk beskaffenhet.
Derföre medgaf jag, lika med dem, som delade min tanke, att man ej skulle afgöra af livad beskaffenhet frågan var, innan den vid nästa riksdag hunnit blifva fullständigt utredd genom ytterligare undersökningar.
Jag skulle således önska, att ingen återremiss af detta betänk, skedde, såvida icke Utsk. indirect uttryckt den mening, att frågan är af oecononiisk natur, då Utsk. tillstyrkt en und. anhållan, att icke intill nästa riksdag tolagsafgifterna må ökas eller någon ny tolag beviljas.
Nu får jag deremot, i consequens med Utsk:s beslut att innehålla med allt omdöme öfver frågans natur, yrka betänkts återremitterande, på det att nyssnämnde tillstyrkande må återtagas.
Man har såsom skäl emot mig åberopat 3 § ansvarighetslagen, hvaraf skulle följa, att tolagen, såsom en afgift, bestämd till hamnars och broars underhåll, ej vore af bevilln:snatur.
Till en början får jag yttra, att då ansvarighetslagen icke är grundlag, kan den icke upphäfva grundlagen, äfven om den skulle innefatta något sådant stadgande, som dermed stöde i strid; och då grundlagen i 60 §.
Reg.F. tydligen stadgar:
Ej må några allm. afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan R.
St:s samtycke kunna förhöjas, stora sjötullen å inkommande och utgående spannmål allena undantagen,” samt det ej lärer kunua nekas, att tolag är en allm. afgift, så förmodar jag, att den åberopade § i ansvarighetslagen ej kan hafva afseende på ifrågavar. eller några andra allm. afgifter, utan endast på sådana afgifter, som uttagas af vissa communer eller för vissa enskilda ändamål, såsom hamn-, bro- och färjpenningar <3tc.
Hvad hamn- och bropenningar beträffar, erläggas de särskildt och icke tillsammans med tolagen, äfvensom de beräknas efter annan grund än tolags-afgiften, hvilken beräknas efter varans värde, då deremot hamnpenningar utgå efter fartygens lästetal; och hvad färjpenningarna angår, så vet en hvar, att de utgöra en afgift af obetydlig beskaffenhet, som erlägges efter taxa.
Således tror jag, att 3 § ansvarighetslagen hvarken kan upphäfva elier står i strid med grundlagens stadgande om hvad under namn af bevilln. förstås; och är jag således lika med Hrr Cederschjöld och Hjärne, öfvertygad derom, att tolagen är af bevilln:snatur.
Horn tror också jag, att det ej är stort ■värdt att vid denna riksdag söka genomdrifva denna prin - Den 8 December. cips godkännande.
Det är derföre icke under förhoppning att vinna detta ändamål, jag yrkat betänk:s återremitterande; men hvad jag tror kunna vinnas och ganska lätt stå att vinna, utan att principfrågan afgöres, är, att Utsk., på sätt Gr.
Cronhjelm föreslagit, tillstyrker den und. anhållan, alt JK.
M. matte bestämma till hvilka ändamål de nu befintliga tolagsi^komsterna skola användas, och att de städer, som uppbära tolag, må förpligtas att lill behörigt embetsverk insända redovisning öfver medlen; ty om samma praxis fortfore, som nu under flera år blifvit följd, nemi. att K.
M. kunnat efter godtfinnande förhöja tolagen, så kunde städerna utverka dess förhöjning och sedermera, enär ändamålet ej är bestämdt, använda tolagen till löneförhöjningar, hvartill den här i Stockholm lärer utgått, till uppbyggande af pyramider, obelisker &c. Med ett ord, tolagsinkomsterna kunde användas till helt andra ändamål än dem, som varit afsedda med denna beskattning, nemi. vissa hamnars och broars underhåll.
Det har visserligen icke varit hvarken motionärens eller min mening, och jag tror ej heller, att någon annan af dem, som yrkat reglering af tolagen, åsyftat, att de städer, som uppbära tolag, skola gå miste om en sådan inkomst för de ändamål, hvilka dermed varit afsedda, utan meningen är att en gång få bestämdt, huru stora inkomster städerna genom tolagen böra erhålla, och alt densamma såsom en allm. afgift må uppbäras i sammanhang med tullen och utsättas i tulltaxorna, så att de trafikerande der må kunna se, hvad de skola betala.
Redan i denna reglering ligger en stor fördel.
Jag skulle jemväl, lika med Hrr Hjärne och Cederschjöld, tro, att om man ej direct vill säga, att frågan är af bevillntsnatur, så bör man åtminstone icke indirect säga, alt den är af oeconomisk beskaffenhet, utan bör denna principfråga lemnäs in suspenso; och i följd deraf önskade jag, att Utsk:s förslag om en und. anhållan, att tolagen ej må ökas, måtte förfalla.
På det Utsk. måtte taga dessa anmärknrr i betraktande och närmare granska det förslag, Gr.
Cronhjelm framställt, hvilket icke, för att kunna i åtskilliga delar bifallas, förutsätter en bestämd opinionsyttring om tolagens natur, kan jag icke frångå min anhållan om återremiss af betänk.; och jag är öfvertygad, att Gr.
Horn, såsom Utsk:s ordförande, ej skall underlåta att med all sin kraft understödja dessa billiga fordringar, att en redogörelse för allm. afgifter må äga rum.
Jag anmälde mig, då en värd ledamot, Hr af Billbergh, anticiperade på den blifvande discussionen om Bevilln.Utskrs betänk., rörtde stora sjötullen.
Sedermera har en annan värd talare, Hr Cederschjöld, till det mesta framställt, hvad jag ämnade svara på Hr af Bill - n8 De ii 8 December. berghs anmärka., att Bevilln.TJtsk. bort föreslå, det vissa varuartiklar skulle befrias från tolag.
I consequens med denna Hr af Billberghs sats har Hr Cederschjöld ganska riktigt visat, att om Bevilln.Utsk. ägde föreslå och R.
St. kunde besluta, det en artikel skall vara fri från tolag, så kunde samma beslut fattas i afseende på alla de öfriga artiklarna; och hvari Konungens ratt att bestämma tolagen då skulle bestå, vet jag icke.
För öfrigt hafva här åtskilliga meningar om förevar, frågas natur blifvit yttrade.
Det torde vara mig tillåtet att ännu en gång yttra mina åsigter i detta afseende.
Jag framställde dem, då frågan här förekom till remiss; men då motsidan vid detta tillfälle upprepat de skäl, som då lades till grund för dess åsigt, torde jag äfven nu få upprepa mina skäl.
De stödja sig på 60 § Reg.F. och 3 § Ansvarighetslagen. 60 § uppräknar de titlar, hvaraf bevilln. utgöres.
Der finnes ej tolagen upptagen; men man säger, att tolagen står i så nära sammanhang med stora sjötullsbevillningen, att om den ej är bevilln., är den dock af bevillntsnatur.
Denna distinction kan jag ej fatta, utan jag tror, att hvad som är af bevillntsnatur äfven är bevilln.
Således måste tolagsfrågan vara ett af två, antingen bevillnts eller oeconomiskt mål.
Vid innevar. riksdag hafva, såsom Hr Hjärne upplyst, meningarna derom varit så delade, att denna fråga måst afgöras al Constit.Utsk., och detta Utsk. har hänvisat målet till Oecon.Utsk., sedan det förut varit öfverlemnadt till Bevilln.Utsk.
Mig synes det således, att Constit.Utsk. ansett frågan icke vara af bevillnrsnatur eller bevillnzsmål, då dess domslut innehöll, att målet borde remitteras till Oecon.Utsk., hvilket ägde att med Bevilln.Utsk. sammanträda, i händelse sådant kunde finnas nödigt.
Deraf synes, att det blott var för att af Bevilln.Utsk. hemta upplysning om tolagens belopp, som denna hänvisning lemnades Oecon.Utsk. för den händelse, att man önskade hos K.
M. göra lind. anhållan om tolagens nedsättning.
Man har här sagt, att 3 § Ansvarighetslagen ej kunde upphäfva stadgandet i Go § Reg.F.; men jag får fästa uppmärksamhet på ingressen af ansvarighetslagen.
Der står, att ”sedan R.
St. sig emellan öfverenskommit om den ansvarighetslag för Statsrådets ledamöter &c.” R.
St. hafva således öfverenskommit om denna ansvarighetslag, och i följd deraf måste den stå i full öfverensstämmelse med grundlagen. 3 § af nämnde ansvarighetslag innehåller: ”Skulle Statsrådsledamot eller Konungens rådgifvare i commandomål tillstyrka Konungen att vidtaga sådant steg, hvilket uppenbarligen är stridande emot Reg.Fts bokstafliga föreskrift uti 57 §, rörtde R.
St:s beskattningsrätt, uti 60 § till förhöjande af den bevilln., R.
St. sig åtagit, eller af sådana artiklar, hvilka i densamma till bevilln. räknas, allt sådant till förökande af Kronans inkomster, dock härunder icke begripna Den 8 December. sådana, i denna 60 §. icke omnämnda afgifter, hvilkas föremål .äro inrättningar lill enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom båk-, bro-, färj- och andra afgifter af dylik beskaffenhet” &c.
Frågan ar således: är tolagen en af Kronans inkomster?
Den hörer således ej till de afgifter, som i Reg.Fts 60 § nämnas; och då det är en afgift till enskild nytta, måste man medgifva, att den är i samma kategori med de båk-, bro- och färjpenningar och andra afgifter af dylik beskaffenhet, som ansvarighetslagens 3 § omförmäler.
För mig är således klart, att tolagen ej kan räknas till bevillntsafgifterna, hvilka i 60 § upptagas.
Man har äfven sagt, att om man ej till hevilla, ville räkna andra afgifter än dem, hvilka denna § nämner, behöfde K.
M. endast gifva nytt namn åt en beskattning, för att kunna pålägga den; men jag får erinra, att förhållandet med en allm. beskattning till förökande af Kronans inkofaster är helt annat, än med sådana afgifter, som utgå till enskildas gemensamma nytta.
Jag tror således, att denna argumentation förfaller.
Då jag nyss yttrade mig om Ilr af Billberghs framställning, förbigick jag en omständighet, nemi. hans yttrande, att om R.
St. bestämde en hög tull å någon artikel, kunde den tolagsproc., som af denna lull skulle utgå, blifva en alltför hög afgift för denna artikel.
Detta, tror jag, äger sitt eget correctiv deri, att K. M., i förhållande till tullafgiftens höjd, kan bestämma en lägre tolagsproc., hvarigenom missförhållandet rättas.
För öfrigt äro icke alla, utan endast vissa varuartiklar belagda med tolag, hvilket ytterligare bevisar, att tolagen ej är någon albil, afgift.
Detta i afseende på sjelfva principen teller målets natur.
Jag fortfar i den öfvertygelse, att tolagen; ej är af bevillntsnatur; och det är på grund af denna öfvertygelse, jag täger mig friheten fästa uppmärksamhet på OecOn.Ulskts nu förevar. betänk., deri Utsk. tillstyrkt den un«. anhållan, ”att K.
M. läcktes låta företaga en så beskaffad undersökning, ang:de tolagens tillkomst och användande, sfim af CommerceColl:m och förenämnde committerade blifvit föreslagen, samt att K.
M. derefter behagade vid nästk. rikUdag till R.
St. aflåta Dess nåd. förslag till dels reglering eif stapelstädernas tolagsinkomster, dels controller öfver deras) användande till sina bestämda ändamål.”
Då, enligt min öfvertygelse, tolagen icke är af bevillnrsnatur, och jag såledeV anser, att man ej direct kan säga, att den är en afgift, metf hvilken R.
St. äga att sig befatta, kan jag ej inse, hvarfjöre man på en omväg skall söka komma till samma resultat.
Om, enligt den af Utsk. föreslagna und. anhållan, ett \förslag angtde tolagens reglering vid nästa riksdag skulle R.\St. föreläggas, skulle det tillhöra R.
St. att deröfver yttra si^V oc^1 * samma stund kommu tolagsfrågan att, i stället för des» oeconomiska natur, erhålla egenskapen af beskattnings/niål-\
Det är pa iia Don 8 December. denna omständighet jag velat fästa deras uppmärksamhet, som lika med mig anse tolagen ej vara af bevi!ln.‘snatur.
För öfrigt yrkar jag hvarken återremiss, bifall eller afslag i detta betänk., emedan jag tror, att hvad grundlagen stadgat om afgifter icke genom ifrågavar. hemställan kan rubbas; och hvad tolagens reglering beträffar, hvilken jag anser af behofvet påkallad, förmodar jag, att då denna sak varit öfverlemnad åt en af K.
M. nedsatt committé', K.
M. lärer taga i betraktande, hvad denna committé' gjort, och att således till städernas och det allmännas nytta saken blir reglerad utan den föreslagna und. skrifvelsen, hvilken synes mig innefatta litet i sak och mera vara föreslagen för att få någon conclusion, utan afslag a motionärens framställning.
Då jag icke kan underlåta att fortfarande önska återremiss af detta betänk., kan jag ej dela den farhåga, Gr.
Horn sednast framställt, att målet derigenom skulle hos Utsk. blifva mer inveckladt.
Jag gör mig visserligen icke stora förhoppningar af en återremiss, ty jag påminner mig, att man efter 2tne dagars discussion inom Oecon.- Utsk. ej kom till annat resultat än denna und. önskningsadress till K. M.; men jag tror, att om också Utsk. ej ville fästa stor uppmärksamhet vid återremissen och skulle qvarstå vid den anhållan, som nu är tillstyrkt, kunde Utsk. åtminstone deri insätta en önskan att få inhemta Regeringens egen tanke i fråga om tolagens bevilln:s- eller privilegiinatur.
Jag har redan förut yttrat min öfvertygelse, att om tolagsinkomsterna skulle tillhandahållas statsverket, och städerna af staten erhölle, hvad som erfordras för de ändamål, hvilka med tolage^i varit afsedda, skulle statsinkomsterna blifva ökade, och S betraktande deraf hyser jag det glada hopp, att Regeringen sjelf kunde anse tolagen böra betraktas såsom bevilln.j Gr. v.
Fersen har yttrat, att tolagen ej vore en allm. beskattning derföre, att ej alla varor vore belagda med tolag; mien han lärer ej kunna förneka, att den åtminstone i så rraåtto är en allm. beskattning, som den erlägges af alla me(& tolag belagda varor.
Jag har visserligen vid denna riksdag sett den obenägenhet, Representationen i allmänhet visat fffjr att gå föreslagna reformer till mötes; men jag kan ickfc neka, att jag likväl önskar reformer, och att det för mig jvore en stor tillfredsställelse, om man i aldrig så ringa mån ville börja dermed.
Jag tror, att, på sätt jag önskat,| ifrågavar. indirecta beskattning kunde öka statsinkomsten, foch under denna synpunkt önskar jag, att den måtte anses* såsom bevilln.
Hvad åter/beträffar åtskilliga värda talares anmärkn., att Utsk. skullfe yttrat sin opinion om målets natur genom dess tillstyrkaJ^e^ att R.
St. måtte i und. anhålla, att, under tiden oclj intiH nästkommande riksdag, tolagsafgifterna f icke Den 8 December. jelte må ökas eller någon ny tolag beviljas, så finner jag aldeles icke, att detta tillägg innefattar någon bestämd tanke, att frågan är af oeconomisk natur.
I Utsk. önskade jag lifligt dessa ords intagande.
Jag ansåg dem uttrycka samma mening, som Hr Cederschjöld velat hafva framställd, eller att R.
St. icke anse någon förökning af tolagen kunna medgifvas.
I fall K.
M. fäster uppmärksamhet vid R.
St:s framställning i detta ämne, lärer K.
M. ej underlåta alt gå deras önskan till mötes, och då är det detsamma, om man på detta sätt framställer, att tolagen ej förökes, eller med åberopande af sina rättigheter fordrar det.
Jag har intet vidare att tillägga och anhåller endast om propos. på återremiss af Utskrs betänk.
Roye!
Jag har sökt att med uppmärksamhet följa discussioneti i detta amne; men jag kan icke inse, hvilket ändamål med säkerhet kunde vinnas genom betänkts återremitterande.
De fordringar, som de värde anmärkarne, Frilitna V.
Stedingk och Cederström samt Hr Dalman framställt, synas mig först då kunna med säkerhet tillfredsställas, när en sådan undersökning försiggått, sorn uti Utskts betänk, tillstyrkes.
Det är först då, vi med säkerhet kunna komma till de resultater, som af dessa ledamöter nu begäras.
Jag anhåller således om propos. till bifall å betänk.; men ehuru den föreslagna undersökningen skall omfatta sjelfva tolagens hatur, tror jag mig likväl icke böra anticipera på den Upplysning, som genom undersökningen skall vinnas, derigenom att jag yttrar, att såvidt tolagen ända hittills Varit bevillntsmål, såvidt skall den äfven blifva det hädanefter; åtminstone synes mig, att jag måste hafva rätt i den tanke, att målet bör anses lika hädanefter som hittills, intilldess undersökningen kan föra oss till en annan öfvertygelse.
Då nu R.
St. hittills baft rättighet att vid tulltaxornas uppgörande undantaga en mängd af varor från bevillnrsafgift, måste en sådan rättighet äfven framdeles blifva gällande, åtminstone intilldess motskäl genom undersökningen framställas.
Jag skulle således tro, alt en undersökning i denna del är af höden; men den kan ej vinnas genom återremiss af detta betänk.
Hr von Hartmansdorff, Aug.l
Äfven jag anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla betänk., och finner icke de dervid gjorda anmärkn. innehålla tillräckliga skäl för dess återremitterande.
Man har sagt, att R.
St. borde fordra redovisning af städerna för tolagsafgifternas användande.
Sådant vore måhända nyttigt; men man kan ej fordra redovisning för andra medel, än dem, som tillhöra en sjelf eller stå under ens vård.
Skulle nu så vara, att städerna agde rättighet lill dessa medel, oberoende af Ständerna eller deras revisorer, så måste städerna vara obehindradt ett aniy H. »6 123 Den 8 December. vända tolagsmedlen till de ändamål, som dem lämpligast synas.
Man har velat undvika den af Utsk. föreslagna und. anhållan, att tolagen ej intill nästa riksdag må ökas.
Denna fråga är af samma beskaffenhet som de öfriga, nemi. beroende derpå, huruvida tolagen är af bevilintsnatur eller icke.
Jag anser den bevisning, Gr. v. Fersen framställt, ådagalägga, att tolagen ej är bevilin.
Förut under denna riksdag har jag yttrat denna mening, och får nu upprepa den, ehuru jag erkänner denna afgift vara en af dem, sorn stå på gränsen emellan bevilin. och communala bidrag, så att olika tankar derom äro ganska förlåtliga å ömse sidor.
En värd ledamot har yttrat, att han ansåg ansvarighetslagen stå i strid med grundlagen, men icke kunna öfverväga den sednare.
Man bör likväl erinra sig, att hvarje speciel lag, som utgör ett undantag från allm. lag, gäller framför den allm.; och då ansvarighetslagen uti 3 § uttryckligen stadgar ett undantag från Reg.Fss 6o §, är det, såvidt jag förstår, tydligt, att ansvarighetslagen gäller företrädesvis, emedan den är en speciel lag, utfärdad senare än grundlagen.
I följd häraf, och enär betänk, icke åsyftar att på förhand bestämma saken närmare, än författningarna redan göra, utan blott skulle leda dertill, att en undersökning anställes för att utreda, hvad man framdeles bör lägga till grund för sina beslut, anhåller jag, att R. o. Ad. mätte så mycket hellre bifalla betänk., som dess återremitterande vore utan ändamål, enär de undersökningar, hvilka här äro i fråga, ej kunna medhinnas under den korta tid, som af riksdagen återstår, om också R. o. Ad. ville besluta några inskränkningar i omfånget af dessa undersökningar.
Jag instämmer så mycket hellre i den åsigt, Hr Dalman yttrat, då han afstyrkt, att R.
M. anhålla, att, innan tolagsreglering ägt rum och nästa riksdag inträffar, inga tolagsafgifter må förökas eller någon ny tolag beviljas, som det ofta händer, att tolagen bestämmes genom tractater med andra stater, och ett sådant förhållande sannolikt kommer att äga rum före nästa riksdag, så vida den ej infaller förrän efter 5 år, emedan Finska handelslractaten derförinnan löper till ända.
Finska fartyg erlägga nu endast half tolag.
Skola Finlands invånare blifva satta i samma förhållande som öfriga trafikerande, så mäste följaktligen tolagsafgiften för dem fördubblas.
På dessa skäl, och icke på de grunder Hr Dalman anfört, anhåller jag, att denna punkt måtte afslås.
Hvad betänk, i öfrigt innehåller, tillstyrker jag på det högsta.
Jag tror, att ämnet fordrar en undersökning, äfvensom jag tror, att denna undersökning skall ådagalägga, att tolagen omöjligen kan, såsom man förställt sig, försvinna, och att den fördel, man trott städerna derigenom åtnjuta, icke är så stor, som man beräknat den.
Jag har haft
Den 8 December. tillfälle aft förut i detta ämne vidlyftigt yttra mig, och anser, att jag genom ett utförligare anförande onödigtvis skulle upptaga It. o. Ad:s tid.
Jag önskade, att betänk, måtte bifallas med den förändring, jag tillstyrkt, och anhåller derföre om återremiss.
Sprengtporten yttrande är ett nvlt Levis på den satsen, att man kan utgå från samma premisser och likväl stadna i olika resultat.
Jag har yttrat, att jag icke tror det vara möjligt alt vid denna riksdag tillvägabringa ett sådant beslut, hvarigenom R.
St. skulle förklara tolagen vara bevilln.; men just derföre har jag icke velat, att R.
St. genom någon tankeyttring skulle medgifva, att tolagen ej är af bevillnrsnatur.
Då Utsk. ansett en undersökning böra föregå detta bestämmande, tror jag också, att omdömet öfver denna del af frågan bör uppskjutas, intilldess den föreslagna undersökningen blifvit verkställd.
Min öfvertygelse är visserligen, att de undersökningar, som blifvit lill R.
St. öfverlemnade och af åtskilliga motionärer framställda, äro tillräckliga för alt stadga en opinion i denna fråga; men då Utsk. yttrat en annan tanke, och åtskilliga af R. o. Ad:s ledamöter instämt i Utsk:s mening, har jag uppgifvit allt hopp att nu komma till det resultat, jag önskar.
Men hvad jag omöjligen kan frångå att yrka, är, det R.
St. hos K. M. i und. anhålla, att K.
M. måtte bestämma de ändamål, hvartill tolagen skall användas samt ålägga städerna alt redovisa medlens användande.
Jag hemställer till R. o. Ad., huru långt man, i fall K.
M. skulle tillerkännas ovilkorlig rätt att höja tolagen, kunde komma, om t. ex. R.
St. vore af den mening, att ett liberalt handelssystem borde följas, och således stadgade låga tullafgifter, men K. M., som väl ej enligt 60 § Reg.F. kunde höja tullen, i stället belade varorna med en omåttlig tolag.
Regeringen skulle sålunda, tvärtemot R.
St:s önskan, kunna införa ett prohibitivsystem och påbjuda en tolag, som vida öfversteg, hvad de städer, sorn skola uppbära den, önskade och för sina behof kunde använda.
Regeringen skulle sålunda få en sådan dispositionsrätt öfver tolagsinkomsterna, att städerna kunde blifva befallda att insätta de överskjutande medlen i någon Regeringens cassa, som för tillfället kunde organiseras.
Någon redovisning korarae ej i fråga, och således skulle flera millioner kunna ingå till statsverket och blifva oredovisade samt användas till sådana ändamål, som R.
St. ej ansett nödiga.
Jag hemställer, huruvida en princip, sorn i sin utsträckning kan blifva så vådlig, kan instämma med R.