Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant skulle visserligen kunna hända, men först och främst är ojemnheten i denna börda redan nu mycket ojemnt fördelad häraderna emellan, för det andra kunde och borde denna ojemnhet, om den på ett eller annat ställe blefve alltför tryckande, lindras och underlättas genom bidrag af allmänna medel, i likhet med hvad som nu äger rum i afseende å Skollärares aflönande, Kyrkors nybyggnad och flera andra kommunala åligganden, och för det tredje fallet vore det i och för sig icke obilligt om någon del af landet funnes, som icke vore genomskuren af någon allmän väg, i hvilket fall den naturligtvis hade ett mycket afsk iljdt läge, vore föga bebodd och föga bördig, att denna landsdel då vore befriad från deltagande i de allmänna vägarnes underhåll, helst den då hade vidsträckta enskilda vägar att rödja och bålla vid makt, för att kunna komma till och draga någon fördel af de allmänna.
Jag anser mig derföre böra föreslå följande: l:o Att indelning af allmänna vägar må ske socknevis. 2:o
Att hvar och en jordägare, genom hvars ägor allmänna vägar framlöpa, skall få hela det vägstycke, som ho nom åligger att underhålla, sig tiIIdeladt inom sina ägor, så vida detta vägstycke ej öfverstiger hela den genomlöpande vägens längd, hvaremot denna fördel skall vid taxeringen tagas uti beräkning. 3:0
Att om någon socken skulle genom detta delningssätt blifva utöfver sin förmåga betungad med vägunderhållning, skall den, då sådant blifvit vederbörligen undersökt och bestyrkt erhålla understöd af allmänna medel.
Besv. och Ekon.Utsk. 198 Den 3 December e. m. 3:0. RikdagsOrdn:s 12 § stadgar, att R. och Ad. infinner sig till Riksdag och representantval enl.
Riddarhusördnm, hvilken, likasom öfrige StåndsOrdn:r, bör vara i öfverensstämmelse med Grundlagarna författad.
Vidare stadgar RiksdagsOrdmn uti 18 §, att »till Riksdagsman må ej i något
Stånd godkännas någon person, hvilken laga kraftvunnen dom förklarat ovärdig medborgerligt förtroende, eller att föra andras talan, eller för något nesligt brott till straff skyldig.
» Nu stadgas deremot i RiddarhusOrdms 7 g 2 morn., »att Adelsman, som för nesligt brott, genom behörigt, sedermera icke lagligen uphäfdt, utslag antingen blifvit till straff fäld, eller med mera än halfva skäl besvärad, så att domaren funnit saken böra till framtiden lemnäs, skall vara från säte och stämma på Riddarhuset utesluten.»
Då skillnaden emellan laga kraftvunnen dom och ett icke lagligen uphäfdt utslag är påtaglig, och detta moro. således icke står i öfverensstämmelse med RiksdagsOrdmn, som är en Grundlag, så anser jag mig böra yrka att RiddarhusOrdn-n i detta fall måtte erhålla en förändrad redaktion så beskaffad, att den föreskrifna öfverensstämmelsen med Grnndlagen derigenom vinnes.
Hr Tham, Seb. Mathias, upläste 3:ne motioner, så lydande: l:o.
Att under de sistförflutna 10 åren sjöfarten på de norrländska farvattnen uti högst betydlig mån stigit, är hvad väl ingen lärer kunna motsäga.
Ett underlättande af denna för de norrländska provinserna lika nödvändiga, som äfven för hela Riket fördelaktiga rörelse bör åstadkommas genom en förbättring och förändring af ej mindre lotsinrättningen än fyr- och inseglingsmärken utefter hela kusten.
Af sjöfarande föres en allmän klagan, och detta med rätta, öfver otillräckligheten af lotspersonalen på vissa stationer och stadgarne ang:de lotsningsskyldighet, äfvensom deröfver, att farlederne till de på norra kusterna belägna städer och hamnar dels genom sjömärken icke äro utprickade, dels att dessa märken äro af dålig och ej emot ändamålet svarande beskaffenhet
Uti farleden emellan Stockholm och Haparanda finnas följande lotsplatsen, nemi.: Arholmarne, Svartklubben, Öregrund, Örskär, Limon (utanför Gefle), Gåsholmarne, Storjungfrun, LillJungfrun (utanför Söderhamn), Kråksundet (utanför Hudiksvall), Brämön (utanför Sundsvall), Östholmen (norr om Sundsvall), Hernöklubb (utanför Hernösand), Ulföarne, Skogsudden (utanför Örnsköldsvik), Jernäs udde (vid inloppet till Nordmaling), Breskär (vid inloppet till Umeå), Rathan, Bjurö klubb (utanför Skellefteå), Romelsön, Rönnskär (utanför Piteå), Rödkallen (utanför Luleå) och Malön (vid inloppet till Haparanda).
Den 3 December e. m. 19» DS till de norra hamnarne numera Srligen inlöpa ett stor mängd ej mindre utländska fartyg, än äfven Svenska, samt inlöpande till dessa hamnar måste ske på de flesta ställen genom långa skärgårdar, emellan klippor och skär, synes billighet och rättvisa påkalla, att lotsväsendet härstädes så ordnas, att det så vidt som möjligt upfyller sitt dermed afsedda ändamål, hvilket nu hvarken kan vara eller är förhållandet, vid betraktande dels af lotsarnes ringa antal på sina ställen, dels deraf att lotsarne endast hafva små och dåliga båtar, hvarmed de under hardt väder ej kunna utgå så långt till sjös, som under sådana omständigheter, för ändamålets upfyllande, eller emottagande af ett fartyg, innan detsamma kommer till inloppet, är nödvändigt, dels äfven deraf, att lotsarne ej äro ålagda eller kunna, så länge de icke hafva större och bättre farkoster, förpligtas att gå ankommande fartyg längre än till ett i jemförelse med behofvet ringa afstånd från lotsstationen till möte.
Att afhjelpa ofvan anmärkta omständigheter, dertill fordras i första rummet att, på redan befinteliga lotsstationer, lotsarnes antal ökas, der detsamma är otillräckligt, hvilka lotsstationer äro LillJungfrun, Bremön, Ulföarne, Breskär, Rödkallen och Malön.
På dessa ställen finnes, i förhållande till behofvet, så få lotsar, att ej få exempei finnas derpå, att under flera dygn någon lots ej kunnat erhållas, då de på nämnda stationer anställde lotsar, efter att hafva inlotsat ankomna fartyg till de flera hamnar, som inom distriktet finnas, ofta ej kunna på flera dagar till stationen återkomma; och mer än annat, till bevis härför, talar det förhållande, som i år inträffade, att till Sundsvall ankom i veckan före midsommar ej mindre än 116 fartyg, och deraf lil utländska, och att vid nyssnämnda tid till Hernösand ankommit 76 större fartyg.
1 afseende på sjelfva sättet att bestrida lotsningen förekommer, dels, på sätt redan är anmärkt, beskaffenhet af de utaf lotsarna nu begagnade farkoster, dels lotsarnes ringa aflöning i förhållande till deras svåra och äfventyrliga befattning, dels äfven slutligen den omständighet, att lotsningen skall gå i tur.
Vid en sådan befattning, sorn lotsen tillhörer, dermed nästan stundeligen han, under utöfningen af sitt kall, utsätter sig för lifsfara, bör aflöningen vara så hög, att densamma blir en driffjäder att utsätta sitt lif för räddande af sina medroenniskors lif och gods; och synes, dessa åligganden böra, så vidt möjligt är, vara frivilliga, och det hittills följda stadgandet, att lotsningen skall gå i tur emellan de i stationen anställde lotsar, uphöra.
För afbjelpande af de öfverklagade olägenheterna med lotsningen på de norra farvattnen, vågar jag derföre ödmjukeligen föreslå: l:q att lotsarnes antal må okas på de ofvann:de 6 lotsstationer, der deras antal befunnits otillräckligt; 2o att lotsarnes aflöning må till det minsta fördubhlas; 3:o att utom de nuv:de lotsstationer ett visst antal stöm lotsstationer må inrättas, t. ex, 5 ä 6, fil| hvilka stationer äro tjenligast och förslagsvis upgifvas göderarms fyr, vid Stor - Den 3 December e. m. städjebamn, Örskär, Ulfön, Storjungfrun, Brämön (der, såsom förut upgifvits, i en vecka passerat öfver hundrade fartyg) och Bjuröns hamn vid Bjurö klubb; 4:o att vid dessa föreslagna 5 å 6 större lotsstationer lotsarne skola åläggas hafva däckade båtar eller kuttrar, liknande de som Norska lotsarne begagna, samt hafva till skyldighet att med dessa ligga ute till sjös och möta ankommande fartyg, så att icke, såsom nu ofta inträffar, fartygen äro nödsakade att inlöpa emellan klippor och skär, innan hjelp af lots kan erhållas, och oftast få söka sig, utan biträde af lots, ankarplats; 5:0 att de lotspenningar, hvilka erläggas för en sådan lotsning, som i föregående punkt omförmäles, må uteslutande tillfalla de lotsar, som lotsningen besörjer.
Ett för sjöfarten på de norra farvatten icke mindre vigtigt ämne är afbjelpandet af det högst förfallna och bedröfliga skick, hvaruti inseglingsmärken, eiler s. k. kasar, under flera år befunnits.
Till afhjelpande af denna äfven öfverklagade olägenhet måste, enl. min tanka, ej skäligen nödiga medel böra kunna förvägras, enär allt bör göras, för att underlätta sjöfarten på de norra orterna, der kusterna för sjöfarande äro så högst farlige samt så många fartyg förolyckas och menniskolif spillas; och äfven må härvid komma i betraktande, att sedan ångbåtstrafiken på de norra orterna med en förvånande hastighet tilltagit, så färdas numera, till följd af detta lätta kommunikationssätt, tusentals menniskor till de norra provinserna, hvilkas lif och egendom det allmänna, om ock med upoffring, bör söka betrygga genom ändamålsenliga anordningar.
Såsom en följd af det nu anförda vågar jag vördsammast vidare föreslå: 1:0
Att vid nedan upräknade ställen befinteliga inseglingsmärken, eller s. k. kasar, hvilka alla äro förfallna, må byggas högre, brädbeslås och hvitmålas, nemi.:
Vid Haparanda: Svarsten, Kuukko och Gunnarn.
Vid Kalix:
Repskär.
Vid Piteå:
Ledskär.
Vid Skellefteå:
På Rönnskärsholmen.
Vid Umeå:
Bredskär, hvarest nya, stora och tillräckligt höga märken böra anbringas.
Vid Nordmaling: Storbådan.
På Bonden, hvarest det befintliga kumlet tarfvar betydlig tillökning. 2:o
Att nya fyrar måtte upföras; på Bonden en roterande fyr; på Hernöklubb en mindre fyr, och på Björn en större fyr (på hvilket sednare ställe en sådan omöjligen lärer kunna undvaras), samt ett fyrskepp på Finngrundena. 3:o
Att nedannämnde grund böra utmärkas genom bojar eiler sjömärken, nemi.:
Springarn, beläget emellan Luleå och Piteå, cirka S.O. och S. ifrån Rebbens kök och endast 7 fot djupt.
Norrströmsgrundet vid Luleå, hvarå en mängd fartyg strandat och förlorats.
Den 3 December e. m. 201 Murakallen, i närheten af Rödkallen.
Söran, vid inloppet till Piteå.
Hösen och Geten, tvenne grund, med endast 8 fots djup, nära Rönnskärs lastageplats, hvarå många fartyg strandat, då de ingått för erhållande af lots. llatha Storgrund, vid Rathan.
Lördag shällan, ett grund som ligger i vattenbrynet, vid inloppet af Bonden; hvarförutan hela segelleden till Umeå, hvilken är trång och farlig, bör utprickas.
Yller Jernäs grundet, 2 fot och Longögrundet 7 fot djupt, belägna utanför Nordmaling, långt till sjös. Storgrunden, vid Skogsudden, utanför Örnsköldsvik.
Hallgrundct, utanför Söderhamn.
Länsmans grundet, i Öregrundsgrepen.
Waxliållan, i Stockholms skärgård, hvarå ett kummel bör upresas.
På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, får jag vördsamt anhålla, att R.
St:r måtte, uti underd. skrifvelse till K. M., begära afhjelpande utaf ofvananmärkta olägenheter, samt dertill, utöfver redan befintliga tillgångar, anvisa nödiga medel.
Besv. och Ekon. Utsk:n. 2:0.
Då förhållandet emellan K.
Tullstatens Pensionsinrättnings inkomster och utgifter är sådant, att derest icke denna inrättning, i likhet med andra Pensionskassor, erhåller understöd af allmänna medel, högeligen, för att icke säga med bestämdhet, är att befara att inrättningen, förr eller sednare, går sin upiösning till mötes, vågar jag, oaktadt det missöde framställd begäran om anslag till Tullstatens Pensionsinrättning under förflutna Riksdag rönt, likväl förnya en sådan framställning.
Tullstatens Pensionsinrättning, som f. n. har 2,126 delegare och 779 pensionärer, är bildad genom enskild upoffring af dess delägare.
Pensionernas belopp äro, i jemförelse med hvad andra dylika inrättningar utgifva till tjenstemäns och betjentes enkor och barn, högst ringa; det utgår nemi. med endast 15 proc. af mannens eller fadrens i lifstiden hafda ordinarie lön å Tullverkets stat.
Till andra Pensionsinrättningar bidraga delägarne med vanligen 2 proc. af lönens belopp, Tullverkets tjenstemän skatta numera till sin Pensionsinrättning med 3, 4 å 5 proc. af lönen, utom den bestämda inträdesafgiften; hvarförutan inkomstinrättningen tillfaller genom innehållning af 3 proc. å alla beslagare och åklagare tillkommande andelar uti konfiskations- och bötesmål, äfvensom å auktions- och KustCbefsproc:r m. m.
Dessa kassans inkomster, i förening med dess räntor å utlånta medel, hafva likväl ej varit tillräckliga att, under en lång följd af år, betäcka dess utgifter, utan hade inrättningen redan varit uplöst, om icke den för hvarje år upkomna brist blifvit genom af K. M. i nåderanvisade belopp ersatt.
Blott för sistförflutna år, eller 1855, har Pensionsinrättningen, utan att begära något serskildt understöd af 202 Den 3 December e. m. tullmedlen kunnat fullgöra sina åtagna förbindelser, men härtill hafva 2:ne tillfälliga omständigheter bidragit, nemi. inbetalning af s. k. bottenpenning å hufvudsakligen betjente enligt K. M:s Nåd.
Stat den 9 Mars 1855 tillagd löneförhöjning, och ett erhållet testamenteradt kapital, som upgått till 5,637 R:dr 17 sk. 4 rst. b:ko, men då dylika förhållanden som de nu omförmälda icke för kommande år äro att emotse, blir följden deraf oundvikligen likasom tillförene att inrättningens utgifter komma att öfverstiga dess tillgångar.
En af de största orsakerna till Pensionsinrättningens oekonomiska ställning är den talrika kust- och gränsbevakningen, hvilken genom dess tjenstgöring ofta ådrager sig sådana lidanden, att deras lifstid förkortas, hvarigenom pensionstagarnes antal ökas; och om detta förhållande obestridligen är menligt för Pensionsinrättningen, måste det äfven vara högst talande derför, att enkor och barn efter nyssbemäide personer erhålla understöd.
En annan omständighet må äfven omnämnas eller att genom den fria tulllagstiftning, som under sednare tider inträdt, betydlig minskning kommer att ega rum i inrättningens extra inkomster uti procenter af beslagare och aktorats arfvode m. m.
Yid nu anförda förhållande och med afseende derå att de till beloppen högst ringa pensionerna rättvisligen böra förökas, samt enär K.
Tullverkets inkomster för de sednare åren upgått till en böjd som ej ens kunnat anas än mindre beräknas, får jag vördsamt föreslå att af K.
Tullverkets medel måtte åt Tullstatens Pensionsinrättning beviljas ett årligt anslag af 10,000 R:dr b:ko; och bifogas härjemte upgift om Tullstatens Pensionsinrättnings ställning för nasti. år.
Med anledn. deraf, att K. M. i Sin till R. nu församlade St:s StatsUtsk. den 30 nästl.
Oktober aflåtna Nåd.
Propos., ang:de Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit, att Landshöfding, som under de för tillgodonjutande af pension å Rikets allmänna Indragningstat i allmänhet stadgade vilkor, vid afskedstagande från nämnda embete upföras å sistberörda stat, må, i st. f. det af R.
St:r vid 1834 års Riksdag bestämda pensionsbelopp, Tre Tusen R:dr b:ko, få såsom pension beräkna 4000
R:dr samma mynt, eller Sex Tusen R;dr r:mt om året; får jag'härmed vördsamt hemställa, att Guvernören öfver Svenska kolonien, ön S:t Barthelemy i Westindien, Öfversten och Commendeuren James Harlef Haasum, som R.
St:r enl. underd. skrifvelse den 12 Juli 1854, förklarat berättigad att, vid afskedstagande! från Guvernörs-embetet, under ofvannämnda vilkor på allmänna indragningsstaten åtnjuta samma årliga pensionssumma, som är för Landshöfdingar bestämd, mätte, derest R.
St:r bifalla hvad K. M. nu beträffande Landshöfdingepensionernas belopp föreslagit, jemväl tillförsäkras enahanda förmån, eller att, vid afskedstagande!, å allmänna Indragningsstaten tillgodonjuta en årlig pension af Sex Tusen R:dr r:mt.
Den 3 December e. m. 203 Till stöd för denna motion åberopar jag ej mindre de skäl, hvilka ligga till grund för R.
St:s ofvanomförmälda beslut, rörande Guvernören Haasums pensionsrätt, hvarigenom han i detta hänseende blifvit ställd i fullkomlig likhet med Landshöfdingar, utan äfven den betydliga stegring lefnadskostnaderna under tiden här i landet undergått, och hvilken, när denne allmänt aktade och förtjente embetsman vid hög ålder, med försvagad hälsa och bruten kraft, en gång till fäderneslandet återvänder, skall väsendtligt öka hans bekymmer för anständig bergning åt sig, hustru och barn.
Hr von Seth, Joh. August, upläste följande motion:
Instämmande i den motion som Hr Hallenborg i förmiddagens plenum väckte; får jag såsom ny motion vördsammast anhålla få göra det amendement dertill, att icke blott »en jernbana från Ystad till någon punkt norr om Lund å fastställda Södra stambanan», utan en jernbana från Ystad till de norr om Helsingborg belägne s. k.
Hallarne, ja möjligen ända till Engelholm, måtte få såsom en Rikets stambana anses ocb byggas.
Till stöd för denna min vördsamma anhållan, utbedjer jag mig endast få hänvisa på hvad betydelse denna bana skulle komma att få.
Om det är en sanning att södra Sverige måste hufvudsakligen sträfva att producera och exportera landsmanna-produkter, och att dessa med största fördel knnna afsättas åt vester, der de folkrikaste länderna finnas, så bör det ju ligga nationalekonomiens politiska tillämpning att underlätta rörelsen så mycket, som möjligt från öster till vester.
Skåne beträffar, så vore det af synnerlig stor vigt att dess landtmanna-produkter genast kunde forslas till ocb afsättas på de vesta hamnarne, der erfarenheten visat att de bäst betalas emedan varorna derifrån säkrast, tidigast på våren och med minsta tidsutdrägt kunna komma i verldsmarknaden.
Den bördiga Ysladsslättens landtman skulle då kunna sälja deras säd i någon af den vestra kustens hamnar, hvarhelst högsta pris bjöds.
Ett annat skäl af stor vigt är att transito-bandel snart skulle komma i gång på denna väg, ty dels undveks Öresundstullen och den ofta ännu drygare Falsterboref, och dels skulle handelsvaror längsta tiden på året fortskaffas på denna bana, då Ystadshamnen sällan tillfryser och den goda bamnlägenhet, som jag vid de s. k.
Hallarne ofvan omnämnt, sednast af alla på vestra kusten om hösten tillfryser, men först om våren blir öppen.
Med hvad ofvan blifvit antydt, skulle jag våga tro att en jernbana i denna riktning, och som komme att skära södra stambanan vid någon punkt nära Ringsjön, skulle snart nog komma att bära sig, så godt som någon annan och hvad vigtigare är, skulle komma att utöfva ett stort välgörande inflytande på Skånes framtid.
Hr Koos, Axel, hade inlemnat följande motion:
Vid LagUtsk:s sistl.
Riksdag afgifne Bet.
N:o 13, ang:de uphörande af bördsrätten i stad, gjorde jag några erinringar, i ändamål att genom återremiss Utsk. måtte blifva upmanadt, att afgifva förslag till uphörande äfven af den förderfliga s. k. nabobördsrätten; men som då under discussionen blef uplyst, att öfrige 3 Stånden redan bifallit Bet., måste frågan den gången förfalla.
Omförmälde mina erinringar får jag nu i form af motion åter framställa, med anhållan om remiss deraf till LagUtsk.
Då man funnit en gammal lag otjenlig och företager sig att den derför förändra, bör man väl också noga eftertänka och göra sig reda för hvilka fel och brister, som egentligen varit de stötande och som böra undanrödjas, ty annars kan man möjligen komma derhän att man borttager det goda och så att säga sjelfva kärnan af lagen, under det man bibehåller det dåliga, det mäst förkastliga eller de bittra skalen deraf.
Till ett ungefärligen sådant resultat tyckes mig Utsk. uti dess Bet. hafva kommit.
Bördsrätten den är med ett annat ord slägträtten, och en lag om denna rätt, borde väl uteslutande sysselsätta sig dermed, men genom missförstånd hos lagstiftaren har dertill blifvit fogad s. k. naborätt, och det är denna s. k. rätt, hvilken saknar all billighetsgrund, som utgör största stötestenen och värsta trätofröet i gamla lagstadgandet, och hvilket framför allt bort borttagas.
Slägtbörden har, såsom ock Utsk. omförmäler, en moralisk grund, en grund liktydig med sjelfva samhällets; men hvad grund har då Nabo-börds-rätten ?
Utsk. har icke utredt detta, men skulle man sluta af följderna, så kan man åtminstone dertill icke upsöka någon god grund.
För följderne af slägts-börds-rätten, kan en köpare sig någorlunda värja; den tillhör endast säljarens närmaste slägtingar.
Nabo-rätten åter, omgifver köparen p& alla kanter.
Sig ständigt reproducerande, står den altid färdig att slå till, endast väntande en vinningslysten eller trätgirig granne.
Den ena gången bördar N:o 1 N:o 2, derefter N:o 2 N:o 3, N:o 3 N:o 4, o. s. v., till möjligen hela qvarteret blifvit inkräktadt.
Den andra gången kan början ske med sista nummern i qvarteret och sluta med den första o. s. v. allt med lika resultat och med lika liten billighets- och verklig rätts-grund.
Sedan åter nabo bordat, finnes inte något hinder för honom, att åter sälja.
Det ena huset kan börda det andra, om det vöre aldrig så många gånger; alltid andra till förargelse och skada; alltid med lika dålig rätt, och alltid på grund af det förkastliga stadgandet om s. k. nabo-rätt.
Jag hemställer således, att den orimliga och skadliga s. k. nabo-börds-rätten måtte föreslås till uphörande.
Frih. Bonde, Knut Philip, hade inlemnat en så lydande motion:
Till ömt behjertande af R.
St:r tager jag mig friheten anmäla den nödställda belägenhet, hvaruti dottern af en ryktbar
Scenisk artist hufvudsakligen derigenom råkat, att anläggandet af Den 3 December e. m. ion Prival-theatrar och upförande af skådespel mot inträdes-afgift blifvit, i öfverensstämmelse med R.
Stms uttryckta önkningar och fattade beslut, en rättighet gemensam för alla, som finna -sig befogade, att densamma begagna.
Förut bade medelst Nåd.
Resolution d. 8 Februari K.
M. för sedermera afl. enkan efter HofSekret.
Carl Stenborg och deras ännu vid framskriden ålder lefvande ogifta dotter, Carolina Stenborg, förnyat det under föregående Regering HofSekret.
Stenborg i lifstiden förunnade privilegium att i landsorten upföra skådespel.
Öfverlåtandet mot betalning åt kringresande theater-trupper af nämnde rättighet, så länge den var enkan Stenborg och hennes dotter uteslutade förbehållen, tillskyndade dem en inkomst, hvaraf de hade nödtorftigt uppehälle.
Sedan thealer-yrket blifvit en fri näringsgren, har denna inkomstkälla för privilegiets innehafvare naturligtvis alldeles uphört, och dottern af Stenborg, som utgjorde en bland de Sceniska glanspunkterna under Gustaf lilis tidehvarf, nödgas på sina gamla dagar anlita den enskilta barmhertigheten, hvars fortfarande mera är att hoppas, än att påräkna, och i alla fall blir dagligen mera otillräcklig i anseende till stegrade varupriser.
St:r på sätt och vis kunna sägas hafva tagit brödet ur hennes mund, är det billigt, dem värdigt, till och med för dem en moralisk förbindelse, att bevilja henne något understöd, så att hennes, efter naturens ordning, ej allt för många återstående dagar må blifva betryggade åtminstone mot hungersnöd.
Jag föreslår derföre vördsamt, att en lifstids-pension af 400 Ridr rimt må Carolina Stenborg förunnas, och anhåller att denna motion må varda remitterad till Högloft.
Hr Sandels, Fabian, hade inlemnat 2:ne motioner af följande innehåll: l:o.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof har i afseende å aflöningen för Officerarne vid Artilleriet och värfvade Kavalleriet blifvit föreslagen den, såsom mig synes, ganska lämpliga anordning, att från den personela aflöningen afskilja kostnaden för tjenstebästarnes underhåll, der sådane enl. stat skola finnas.
Men då derjemte vid löneregleringen som grundsats antagits, det lönerne för samma grader må jernnäs till enahanda belopp, äfven inom olika vapen, så upstår genast ett missförhållande i lönevilkoren, i så måtto, som den beridne Officern utaf denna sin personela aflöning skall anskaffa och underhålla hela sadelutredningen, äfvensom upköpa och omsätta sina tjenstehästar; i följd hvaraf bemälde Officerare, som icke heller hafva att påräkna någon ersättning för de hästar som störta eller i tjensten förderfvas, oaktadt sådan ersättning för nummerhästen erbålles, i sjelfva verket bekomma vida sämre lönevilkor, än deras vederlikar vid Infanteriet.
Hvad åter särskildt beträffar omförmälde kostnader för tjenste - 206 Den 3 December e. m. hästarnes underhåll, så har ersättningen för sjelfva hästrationerna blifvit föreslagen att utgå på ändamålsenligt sätt och enl. billiga grunder; men i afseende å den derutöfver för ifrågavarrde hästar upkommande kostnad för stallhyra, hästarnes skötsel och skoning, stalleffekter, m. m., hvilken kostnad enl. hvad af det den Nåd. Propos:n åtföljande StatsRådsProt. inhemtas, blifvit af K. M. och Rikets KrigsColl., uti dess till K.
M. afgifna underd. yttrande i ämnet, beräknad till omkring 400