Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan visserligen möta Konungens propos, så vidt den rörer Frih.
Åker - 336 Den 26 A u g u a t i f. ra. hjelm, med det allmänna omdöme, om hvars mer eller mindre riktighet jag icke vill yttra mig, nemi. att han icke behöfver någon pension; men detta ar icke fället med Gr.
Hård, sorn med en talrik familj befinner sig utan någon, mig veterlig, förmögenhet.
Den hufvudsak liga omständighet, som verkar på mig, är den, att Gr.
Hård har icke ovillkorligen begärt afsked: han begärde i sin ansökning, att, ifall Konungen vid verkställigheten af den beslutade förändringen af Statsrådets organisation, icke vore sinnad att honom bibehålla, han i sådant fall mätte erhålla afsked och varda föreslagen till pensions erhållande.
Det är en stor skilnad mellan en ovillkorlig afskedsansökning och en sålunda styliserad!
Hård kan således icke rätteligen sägas hafva aflägsnat sig från tjernsten, — det är tjensten som upphört: och otvifvelaktig! bör man härvid påminna sig, att då han kallades till Statsrådet, agde han en inamovibel plats i Högsta
Domstolen, der han förvärfvat sig en allmän högaktning, så för kunskaper, som för rättrådighet.
Den verkställda organisationsförändringen har flyttat honom utur Statens tjenst; men det ligger icke hvarken rättvisa eller billighet i den slutföljd, alt lion skall betala förändringen med sin och sin familjs välfärd.
Ännu et l allmännare skäl talar till bifall för proposm, och det är intaget i Hr von Troils reservation.
Han säger med mycken sanning, att om det blir antaget, att Statsrådsledamöter, då de lyssna till de rop, som måhända med skäl, och lika ofta utan skäl, höja sig, att Konungen bör ombyta ministere, — örn, säger han, en ledamot af Statsrådet då går bort utan att hugnas med pension; så skall följden blifva, att ingen kan taga emot en plats i Statsrådet, sorn icke tillhör rikedoms-aristocratien; och man kan då med full visshet antaga, alt Rcgerts-personalen blir utsedd endast bland rikedoms-aristocratien.
Delta tror jag ej vara ratt.
På dessa skäl anhåller jag ont ålerremiss af betänkandet.
Jag har behof af att rectifiera den anteckning, sorn linnes i betänk, gjord för min räkning.
Jag har icke instämt i första mom. af [lr von Troils reservation, d. v. s. så vidt den afsåg detta föremål.
Jag har ifrigt satt mig emot allt uppskof, hvaremot jag i 2:a punkten fullkomligen delat Hr von Troils mening, på sätt jag inom SlatsUlsk. utvecklat.
Det har varit efter min öfvertygelse StalsUtsk:s åliggande att betrakta frågan, hvarken ur den egentligen juridiska eller den moraliska sidan.
Majoriteten stödjer sig ofelbart på den juridiska, och efter den är beslutet riktigt och rättsenligt.
Hos mig har icke den individuella känslan kunnat göra sig gällande i fråga om statsmanna-bestyr, och efter statsmanna-åsigter är det som minoriteten tillstyrkt half lön.
För att vinna ändamå let, Den a6 Augusti f. na. 3^7 let, att äfven pension tilldelas arne, efter egen önskan afskedade, Statsråder, får jag äfven yrka att målet återremitteras.
Gr. A tick ars värd, Carl H e n r.:
Jag känner vid detta tillfälle liela tyngden af känslans strid med pligten; men jag tillåter mig i sådant hänseende icke att tveka i valet af den rost, jag bör afgifva.
Då jag här hört vedersakarne af StatsUtskrs betänk, anföra sina skäl för dess förkastande, och då jag ej kan antaga dem, anser jag mig icke, genom iakttagande af tystnad dervid, gifva anledn. till den förmodan, som biträdde jag dessa skäl.
Boye yttrat, rörtde en af de ifrågavar. personerna, nemi. att behofvet borde komma i fråga, tror jag, enl. mitt begrepp om pensionerande och rätt dertill, del icke vara R. o. Ad. tillständigt att ingå i en sådan pröfning.
Jag anser mig således kunna frångå en sådan, helst för rätt till pension redan finnes i lag bestämda föreskrifter.
Den K. propostn innehåller ingen motivering, hvarpå undantaget skulle grunda sig, eller hvarifrån grunderna för ett undantag skulle kunna bestämmas.
Man har yttrat, att en af de ifrågavar.
Statsråds-ledatnöterne blott villkorligt begärt sitt afsked: men mig synes, att della skäl, långt ifrån alt tala för, verkligen talar emo t honom, då i det villkoret ligger, att Konungen icke ansett lämpligt att vidare begagna honom i Statsråds-befaltningen, och för sådant fall icke finnes någon pensions-rätt i lag stadgad.
Jag finner icke tiilständigt, att vid allmänna medels användande lemna min röst till följd af känslan, och finner icke heller tiilständigt för lagstiftningen att använda allmänna medel till så beskaffade föremål; och det bör aldra minst vara fallet för det Stånd, som i så rikt mått upphemtar en stor del af de allmänna skattebördorna och en alltför stor, föi' att i lagstifningsväg tilltro sig kunna göra undanlag för medlemmar af detta Hus.
Jag tillstyrker derföre bifall till StatsUlsk:s betänkande.
Det är i anledn. af de hegge siste lalarnes yttranden, som jag ber att få erinra derom, att då jag uppkallat känslans rätt, har detta icke varit del hufvudsakliga motivet hvarpå jag bygger mitt omdöme; det har blott varit ett biskäl, och jag vet ej hvarföre icke detta skäl äfven bör komma i betraktande.
Om enskild rätt och billighet icke får gälla för något, så torde det allmänna skäl, som Hr von Troil framställt, böra göra tillfyllest; nemi, att genom det praejudicatel skulle, som jag tror, ett förbud de facto anses vara gifvet, att icke någon annan kunde emottaga en plats i Statsrådet än den, som vore så rik, att det qvittade honom lika, om han finge pension eller icke.
Vill man hafva Statsrådsplatserna endast öppna för rikcdoms-aristocralien, då är Ulsk:s tillstyrkande ett rakt medel dertill; men jag .2 II.
' 43 358 Den iO Augusti f. m. troi' icke, att sådanl är all iakttaga fäderneslandets sannskyldiga bästa.
Känslans rätt har blifvit åberopad i detta'falI, och jag får, med åberopande af densamma, förklara, att det särskildta förhållandet, att en af de ifråga var. personerne varit i i o
Ar min ungdomskamral och vän, bei ät tigar mig att vara tyst, när fråga är att lägga en röst emot honom.
Deremot ålägger mig ä andra sidan pligten att icke tala för honom; jag vill således i denna fråga iakttaga ett neutralt tillstånd, som jag tror genom denna förklaring vara nog motiveradt.
Under en sådan neutralitet och med uppfattning af frågan, nemi. om pensions vinnande åt honom, tror jag mig handla rättast och bäst att motsätta mig återremiss af detta betänk., emedan utgången af densamma definitivt måtte för honom vara angelägen, och den fördrojes endast genom en återremiss.
Jag tror att definitiva utgången af denna fråga inom PiiksSttn i alla fall af en hvar på detta rum kan förutses, och då måste det vara vig tig t för den, som tappar ett påräknadt understöd för sig och familj, att få frågan snart afgjord, äfven om det vore på det värsta sättet, hellre än alt uppehållas i en osäker förväntan.
På sådan grund motsätter jag mig återremiss.
N:o 257 Lief af It. o.
Ad. ålerremitteradt.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s den i5 dennes på bordet lagda utlåt.
J\':o i53, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse ang:de uppförande å indraga.staten af löne-ersätlning åt f. d.
Statssecrettne Grip och von Hartmansdorff.
An ekars wärd, Carl Henr.:
På samma grunder som jag yrkade bifall lill StatsUtsk:s förra betänk , på samma skäl önskar jag afslag å detta.
Jag linner i den betänk, vidfogade reservationen Hr von Troil hafva yttrat : "förgäfves torde man i både grundlag och allmän lag forska efter ett enda ställe, som antyder en rätt för föt troendeembelsrnannen att bibehålla sin plats längre än Konungen finner vara för
Riket nyttigt;" och mig synes detta yttrande vara tillräckligt för alt afslå den ifrågavar. pensionen åt dessa Statssecreteraie.
Man säger, att embelet blifvit indraget: men jag kan icke finna att förhållandet varit sådanl eller är sådant; ty embetet har i sjelfva verket endast fått en annan benämning och något utvidgad verkningskrets, således är icke embetet indraget.
Det förekommer mig betänkligt att under så beskaffadt förhållande som detta bifalla en pension för dessa herrar, aldramest, som förslaget innehaller, af hela lönebeloppet.
Hvad den ene af dessa herrar vidkommer, sa hade han på år icke ulöfvat Slatssecret. -befattningen, da den nya Statsråds-organisalionen in - Den a6 A u g u 11 i f, m. 339 träffade; iian liade linder denna tid innehaft förvaltningen af ett Ian.
Antingen måtte det förhållandet hafva inträffat, att Konungen icke ansett honom lämplig för utöfningen af denna tjenst, då, ifall så varit händelsen, rättigheten till pension af sig sjelf förfallit, eller också att han ej sjelf fann sig lingad att fortsätta med länsstyrelsen, och då förfaller äfven alla anspråk på pension.
Jag vet i sanning icke hvarthän så beskaffade prsejtidicaler i pensionsfrågor skulle leda.
Jag får öppet bekänna för min del, att jag ej inser hvaruti de stora förljenster bestå, som påkallade ett undantag, i afseende å Hrr von Hartmansdorff och Grip, från gällande pensions-reglementen, och hvilket synnerligast på förtroendeembetsmän skulle äga tillämpning.
—Jag tror det vara menligt för Statens tjenst, om en embetsman med en ovanligare skicklighet och förmåga skulle i ännu unga år, genom pensionering, sättas ur tillfälle att anse sig behöfva Statens tjenst och tillhandagå Staten med frukten af sina insigter och sin högre förmåga, hvilket kunde blifva händelsen genom erhållande af en högre pension än mången genom eli ihärdigt fortsättande på tjenstemanna-banan någonsin kan lyckas att sig förvärfva.
Jag tror således, att allt talar emot beviljandet af pension vid en casus som denna.
Jag kan vid detta tillfälle icke undgå att göra den anmärkn., att man, under sådana förhållanden, att de högre administrations-bestyren genom förändring i organisationen blifvit lediga, då nian ser andra, till lönebelopp fullt ut motsvarande platser obesatta, man icke finner från administrationen utgå någon lanke att belöna ifrågavar. tjenstemän med sådana platser, eller att fylla platserna med personer af så bepröfvad skicklighet och förmåga, som man bör förutsätta hos dem, som en längre lid innehaft ett rum inom den högre administrationen, utan alt, samtidigt med Reger:> öfverlemnande lill Sländerna af förslag till belastande af indraga. staten med ett så stort belopp, som nu är i fråga, man (inner personer anställas i högre embeten, hvilka under största delen af sin lefnad varit ur tjenst och således icke ägt anspråk pä någon tjenst eller möjligen aldrig sökt de ijcusler, hvartill de blifvit utsedde.
Det visar sig för mig som den mest skriande misshushållning; jag saknar ord att rätt uttrycka hvad jag känner deröfver, att lediga platser finnas, högst lämpliga för de oflanämnde herrarnes användande i Stålens tjenst, men att man förbiser delta, för att i de lediga tjensterna insätta personer, som måhända i oo Ar varit ifrån all tjenstgöring.
På dessa grunder yrkar jag alsing på StalsUtskts betänk, om uppförande å indragmsstaten af ett belopp, stort 8,000 r:dr, sorn för dessa båda f. d.
Stalssecreterare blifvit hegardt. 11, Lefren, Juli.
Pehr: SlatsUt.k. har med ett lugn, sorn anstår ett förberedande Ulsk., upptagit hagan från sin Den 26 Augusti f. m. rikliga synpunkt.
StalsUlsk. bär nemi. förklarat, att Konungens lillkännagifvande är en reger:s-handling, sorn således utestiinger ali öfverläggning om sjelfva saken.
Const- och StatsUtskln hafva vägen öppen alt göra anmärka, mot Regertns åtgärder, men att tillintetgöra Regerius åtgärder, dertill har hvarken SlatsUtsk. haft anledn. att göra tillstyrkan, eller Ständerne rättighet att sådant bifalla, i händelse det hade blifvit tillstyrkt.
SlatsUtsk. har icke tillkännagifva sin tanke i sjelfva saken, — deruti har StatsUtsk. handlat rätt, — utan SlatsUtsk. har hållit sig vid frågan i sin verkliga beskaffenhet, i sin juridiska form betraktad; men här hafva af en föregående talare blifvit yttrade aninärknlr i sjelfva saken, och då ber jag all få lemna några upplysningar i anledn. af samma talares framställning.
Frågan kan betraktas utur aine synpunkter, nemi. först den juridiska, och då tror jag att resultatet skall blifva, att desse herrar, hvarom nu fråga är, hafva juridisk rättighet att blifva på indragnings-stat uppförde.
Den kan äfven betraktas linder formen af f. d. i likartade mål vidtagna beslut af Ständerna, nemi. från praejudicaternes sida, och då blifva de äfven berättigade att uppföras på indragn.staten.
Hvad den juridiska delen först vidkommer, vill jag upptaga det påstående af talaren, att något embete icke blifvit indraget, utan att blott namn-förändring ägt rum.
Yi hade före sista grundlagsförändringen ett embete, som hade följande hufvudsakliga functioner, att nemi. föredraga målen i Konungens conselj, men utan rättighet att vara rådgifvare i någon annan angelägenhét än i den, för hvilken de voro föredragande: detta var karakteren af statssecret.-befattningen.
Det embete, som (rädt i stället, förenar, jemte rättighet och pligt alt föredraga de ärenden, som höra till den föredragandes departement, rättigheten och pligten att öfvervara de öfriga departementens föredragningar och vid dem Konungen råd gifva.
De förre embetsmännen, statssecreterarne, voro således inskränkte att vara rådgifvare i blott de ämnen de föredrogo och voro icke Statsråder; — således kunde de icke Konungen råd gifva i alla riksstyrelsens angelägenheter, hvaremot nuvar. föredragande hafva rättighet och pligt att göra begge delarna.
Vill man icke häruti se en förändring, så beskaffad, att det är 2 särskildta slag af embeten, så ligger frågan icke inom tvisternas område; men 0111 man kallt betraktar saken, så finnes en stor skilnad, så myckel märkligare, som, just för att tillvägabringa denna skilnad, hela grundlagsförändringen är gjord.
JVu säger vidare 35 §in Reg.Fin, alt de personer, som innehafva förtroendeembeten, icke kunna på annat sätt skiljas derifiån, än att Konungen kungör sitt beslut i Statsrådet, hvars ledamöter vore pliglige att deremot göra und. föreställningar, om de finna sig dertill skäl äga.
Konungen har rättighet all skilja en sådan man från förtroendc-embrtct; men lian skall l)cn »6 Augusti f. in. 341 dock göra det på det sätt och i den fonn, som denna 35 § föreskrifter.
Han det gjort, så blir följden deraf afskedels utfärdande genom formligt beslut i Statsrådet, och förrän en sådan actus föregått, lärer väl ingen, med begrepp om juridiska former, kunna säga att afskedet är utfärdadt, och att personen är afskedad.
Nu har icke en sådan händelse ägt rum; Konungen har icke i Statsrådet afskedat de ifrågavar.
2:ne herrarne; ty det är en personlig handling sorn skall äga rum, att de äro från deras embeten skiljde, och Statsrådets ledamöter hafva således icke deremot kunnat göra de föreställningar, som grundlagen föreskrifter.
Deraf följer att de icke äro skiljde fransina embeten.
Häruti tror jag ligger deras juridiska rätt alt vara betraktade såsom i sina embeten qvarvarande, intilldess Ständerne behagade föreslå embclena till indragning och Konungen lemnade dertill bifall; och då blir deras förhållandet sådant, som hvarje embetsman.*., hvilken utan egen åtgärd och Konungens åtgärd och utan domstols åtgärd blifvit urslåndsatt att göra den tjenst, hvarpå han äger fullmakt; och då har den casus inlrädt att blifva uppförd på indrngnings-stat.
Jag vill nu öfvergå till den del af frågan, som angår praejudicaterna.
Ständerne hafva indragit åtskilliga verk och inrättningar med Konungens bifall; så skedde med Allm.
Magazins-inrättningen: dess embetsmän ägde icke lön på grund af förordnanden, de hade icke ens lön, utan arfvoden; men Ständerne funno likväl rätt och billigt ali, då tjensterna indrogos, bibehålla individerna vid deras löner, förklarandes dem berättigade att uppföras på indragn.slal.
Man kan säga, att sådant skedde vid 1823 års riksdag och under de tider då de menlösa åsigterna förnummos vara rådande; men jag framtager då ett praejudicat från denna riksdag, således från samma StatsUlsk., i fråga om Nummer-lotteriet och tjenstemännens derstädes bibehållande vid sina inkomster.
Således finner man vid denna riksdag, deiman strängeligen hushållar och måhända rätteligen hushållar, samma rättrådighetsprincip, som ägde rum vid i8a3 års riksdag, äfven hafva gjort sig gällande nu i fråga om nyssnämnda verks tjenstemanna-personal.
Jag finner således, alt endast personlighet är i fråga, huruvida man är mer eller mindre belåten med de individer, som skola uppföras på indragn.slal; men jag gör mig förvissad, att Representationen låter rätt och billighet gå framför sina enskildta tycken om personer, som blifva föremål för dess öfverläggning.
Jag tillstyrker bifall lili SlatsUtskts betänk., som behandlat sill ämne politiskt klokt och juridiskt rätt.
Min afsigt var alt utreda den stora gränslinie, som fanns emelian f. d. slatssee. ret.-emhetet och nuvar. statsråds-befätlning, men Hr Lefren har förekommit mig, och jag instämmer i hvad lian Den aG Augusti f. m. yl trot.
Här återstår dock en enda omständighet, li varpå jag ber att få fästa uppmärksamheten, derföre att den kan medföra förvillelse i afseende på sjelfva begreppet, hvarom debatteras.
Man har sagt, att statssecret.-embelet vore ett förtroende-embete, och att i samma stund innehafvare!) af ett sådant skiljes derifrån, upphörde alla hans anspråk på ersättning afStaten.
Det är sannt, att om statssecreCne blifvit af Konungen entledigade från sina embeten, så hade de blifvit, som man säger, afFärdade på grått papper och icke varit berättigade till en skillings ersättning; men förhållandet är icke så.
I samma ögonblick som vårt nya statsskick inträdde, upphörde statssecret. -embetet att finnas; händelsen gjorde, att 2 personer voro qvai- bland statssecrettne på ordin.-stat, — de blefvo således reducerade, och i samina ögonblick inträdde också deras rättighet att säga: jag har icke begärt afsked, jag rår icke för, att jag icke får sköta mitt embete, jag behöfverså väl hädanefter som hittills något att lefva af och fordrar att på indragn.stat uppföras; jag är icke berättigad alt sköta något annat embete, och jag vill ej ens sköta något annat embete.
Det hade varit ett högst menligt prsejudicat för framtiden och dessutom lagstridigt, om den princip skulle antagas, alt det ligger i Ständernes makt att sätta sig i opposition mot Regertns åtgärder, och om StatsUtsk. hade hyllat minoritetens inom Utsk. tanke.
Det förevar, förhållandet är icke att betrakta som en pension, som blott kan, på begäran om afsked ur tjensten, tilldelas en person efter en viss upphunnen ålder, och hvilken pension icke svarar mot lönebeloppet, ulan det ar hvad dessa herrar angår, alt de icke blifvit afskedade utan reducerade.
I de föreslagna 4>°°° >:dr ligger icke de taffelpenningar, som de under tjenstetiden ägt uppbära, således få de ej uppbära lönens fulla belopp, utan blott den summa, som Ständerne anslagit som pension åt slalssecrelme, då de kunna afskedas på grund of uppnådda 65 års ålder.
Jag torde icke
Deli ofva yttra mig något vidare och anhåller om bifall å betänkandet.
Hr Gede ■ schjöld, Pein- Gustaf:
En värd talare har vid behandlingen af nästföregtde mål yttrat, att han icke vågade följa sin känsla i fråga 0111 dispositionen af Statens medel , utan nödgades bålla sig vid den strängaste rättvisa.
Delta yttrande fann jag vara så rikligt, oell den gjorde på mig ett så djupt intryck, att jag gjorde våld på mig för att underlåta all yttra 111ig i saken.
Men just i följd af samma princip kan jag nu icke underlåta att tillstyrka bifall till StatsUtskrs betänkande.
Har är icke fråga om någon nådebevisning, ulan om sträng rättvisa; och jag vädjar till herrarne samtligen, om någon vet exempel att i Sverige, under sednare tider, något embete blifvit indraget, och siste innehafvare!) lemnad utan bibehållande af sin lön.
Jag är i beviset för detta så fullkomligen förekommen af de a:ne sista talarne, att jag D c u 26 Augusti f. m. 343 icke beliöfver något tillägga, utan inskränker mig allenast att tillstyrka bifall till betänkandet.
Hr Munck af R ose n sc b öl d, JV i i s Rudolph:
Oakladt jag måste tillstå, att den summa, hvilken StatsUtsk. ansett sig böra uppföra på allm. indiagn.slaten lör Hrr Grip och von Hartmansdorff: räkning, är temmeligen väl tilltagen, så att det tyckes böra synas lönande för Statens högt uppsatte, alt ej göra sig så särdeles förtjente af det allmänna; sa vill jag icke anmärka något annat mot Stats Utsk;s ifrågavar. utlåt., äu att då dess Hrr ledamöter ansett sig böra tillstyrka R.
St., att å allin, indraga.staten uppföra Hrr Grip och von Hartmansdorff, de dervid förglömt ett väsendtligt tillägg.
Jag anser att sid en sådan tillstyrkan banle hafva fästats det yttryckliga villkor, att det vore såvida eller med det förbehåll, alt desse herrar icke vidare uti Rikets tjenst begagnas.
Blir ett sådant tillägg gjordt, har jag icke något emot Ulskfs tillstyrkan, icke heller något annat att säga om saken och dessa herrar i allmänhet, än ungefär till eu del motsatsen af hvad Frankei nes Kung Clovis säde om S:t Martin i Torns, nemi. att det var väl att blifva af med dem, men också bra dyrt.
Till följe af hvad jag ofvanför yttrat, anhåller jag om åtel remiss af betänk., med begäran att vid Hir Grips och von Hart mansdorlfs uppförande å allm. indragn.staten må fästas det förbehåll, att det blott är såvida de icke vidare i Rikets tjenst användas.
Jag tror mig kunna lyckas uti att iakttaga den köld och det lugn, som en värd talare för en stund sedan så mycket omordat och påmint oss att vi böra bibehålla.
Och hvarföre skulle det icke lyckas mig, då det lyckats honom, hvilken, som man vet, är så nära förbunden i vänskap med den ene af de ifrågavar. personerna, hvilket alls icke är händelsen med mig?
Den sista åsigten han framställde, var den personliga, och den förbigår jag.
Jag har trott mig finna i StatsUtsk:s ifrågavar. betänk, verkligen ett tecken till en, hvad jag skulle kalla, ultralegal åsigt.
Deruti skulle jag vilja instämma, ty min syftning i allmänhet är att handla, tala ocii tillstyrka allt hvad jag anser vara legalt; men i denna fråga tillstår jag, att jag icke varit i stånd alt upptäcka den legala grunden.
För att visa huru svårt det mätte vara att ställa upp frågan på en legal grund, behöfver man blott erinra sig, huru de 2:ne ledamöter, som taiat för betänk., argumenterat.
Den ene har argumenterat, som borde en af de embetsman, som är i fråga, uppföras på indragn.stat derföie, att han innehaft ett embete, som nu mera upphört, jag tror han mente hofcancellersembetet.
Den andre har framställt den legala frågan, som vore det på grund af ett innehaft statssecret.-embele.
Om det verkligen funnits någon legal grund, så hade det likväl 344 Den 26 Augusti f. m. ålegat
Konungen — tror jag — vid framställningen af sin propos. i ämnet, att uttrycka den legala grunden derföre, så alt Ständerne icke mätte vara i tvekan om det är på grund af statssecret.- eller hofcancellers-embetets upphörande, sorn denne person skall uppföras på indragn.stat.
Detta har icke skett, och tvisten om hvad sorn skall kallas det lagliga, är af natur att kunna kallas interminabelt.
Men det är ett annat skäl, hvarpå man hör fästa uppmärksamheten, nemi. att det icke finnes någon ovillkorlig föreskrift derom, att för det en indragn.stat är inrättad, alla personer som afgå från sina tjenster, som blifva reducerade, skola uppföras på indragn. stat.
Om så vore, behöfde icke
Ständerne sig dermed befatta vidare än att blott fylla cassan, så att den räckte till; men då Ständerne äga i detta fall att öfverlägga och besluta, måste äfven följa, att de i hvarje casus äga pröfva hvilka de vilja uppföra på indragnlsstat eller icke.
Att åberopa prsejudicater, går visserligen an; men i allmänhet tror jag icke, att man bör följa praejudicater , aldraminst om de bernias från de menlösa tiderna.
Erinran derom var väl den minst lyckliga, den värde talaren kunnat påhitta; ty hvar och en minnes nog huru det gick till då, och att sådana prsejudicater höra läggas till grund för denna riksdags förhandlingar, gränsar till det mer än löjliga.
Med ett ord: jag är icke i stånd att finna hvar den legala grunden skall sökas, utan jag tror att Ständerne kunna i denna fråga följa sin Öfvertygelse om hvad de anse vara lämpligt; och då får jag säga, att om handhafvandet af en indragn.makt, så handhafd som af den siste t. f. Ilofcancelleren, skulle slutligen leda till alt indraga honom sjelf på indragn.stat; så skulle jag deruti finna något det mest irrationella man kan tänka sig.