Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pröfnings-komiléerna hafva hittills, i saknad af skäl oeh uplysningar, icke kunnat fullständigt rätta de fel, Koniitéen funnit i Taxerings-komitéens åtgärder.
Jag förnyar min anhållan om bifall till §:n.
Hr Aminoff: Stadgandet, alt Kronoombud skall vid Taxefings-komitéerne pä landet vara närvar, blef först vid sista riksdagen uti Bevilln.-förordn. intaget.
Ulsk. har nu ansett, att ett Kronoombud äfven borde finnas vid Taxerings-komitéerna i städerna, och deuti instämmer jag.
— Hvad åter angar Stockholms Stad, så är den ifrån de öfriga städerna i så måtto skiljd, att Kamreraren vid OfverStåth.Embetet i Kronoupbörds-ärender skall uti rösträttighet vara närvar., samt bevaka Kronans lagliga rätt.
En talare har här yttrat, att en kontrollant vore tillräcklig för Stockholms stad.
Jag tror mig ega någon kännedom härom och får derföre uplysa, att Taxerings-komitéerna härstädes arbeta på afdeln:r, hvarest ärendena utredas och beredas, och att der är högsta behofvet af en person, som bevarar Kronans rätt.
Då nu ti.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad.
Den 14 Maj c. m. 487 bifölle ifrågavande §, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter fl. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. §§ 104, lill och med lil.
I 108 §:n har Ulsk. föreslagit, alt inköpspriset i fråga om hus och byggnader i städerna skall ligga till grund för taxeringsvärdet.
Jag anser della oriktigt.
Enl. den erfarenhet jag har, blifva hus och åbyggnader i städerna tillräckligt laxerade, om brandförsäkringsvärdet lägges till grund för taxeringen.
Jag anser Utsk:s förslag så mycket oriktigare, som inköpspriset beror af många andra omständigheter, än just husets värde.
Det kan bero af någons behof att cga ett hus.
Jag känner t. ex. en person, hvilken sålde sin egendom, och yttrade: ”jag vill sofva endast ”under egel tak och dä jag nu inflyttar i staden, vill jag derföre ”i dag köpa mig eget hus,” hvilket han äfven gjorde.
Vid sådana fall betalas hus möjligen med några 100 eller 1000 r:dr öfver deras verkliga värde.
En nabo kan äfven få betala ett hus öfver dess verkliga värde, då han t. ex. vill tillegna sig grannens hus, för att förekomma anläggningen af en inrättning ni. m.
Således kan inköpspriset ofta vara högre, än verkliga värdet och bör således ej läggas lill grund för taxeringen.
I allmänhet har jag icke funnit, alt husegare i städerne, om icke undantagsvis, varit för lågt beskattade; och då, enl. min åsigt, den gamla §:s stadgande är riktigare än det nu föreslagna, anhåller jag, alt B. o. Ad. ville bibehålla det förra.
Jag får äran uplysa, att genom ett misstag ordet inköpspris kommit att i §:n inflyta.
Förhållandet var nemi. sådant, att U(sk:s afdeln., på grund af en inom Ulsk. väckt motion, hade tillstyrkt antagandet af delta ord.
När frågan sedermera förekom inom Utsk., blef ordet likväl uteslutet.
Uti afdelms förslag blef likväl genom förbiseende ordet bibehållet och likaledes genom förbiseende har det blifvit tryckt.
Jag anhåller derföre, att §:n malte återremitteras för att blifva rättad, såvida R. o. Ad. icke finner för godt att genast besluta bibehållande af gamla §:n.
Hr R osenblad:
Jag kan visserligen icke bedöma, huruvida del varit Utsk:s mening att ordet ”inköpspris” hör i §:n finnas, men jag för min del yrkar bifall å förslaget sådant del nu befinncs.
I smäsläderne tror jag det vara likgiltigt, om inköpspriset tages lill grund för taxeringen, likasom alt i allmänhet brandförsäkringsvärdet öfverstiger det verkliga värdet eller köpevärdet, med undantag likväl af den händelse, Frih.
Palmstjerna omnämt, men deremot är förhållandet inom Stockholm alldeles tvertom, ty här är försäljningspriset större och för en stadsegendom kan i köpeskilling med lätthet erhållas mera, än den vanliga brandförsäkringssumman.
A egendomar, som långliga lider tillbaka blifvit brandförsäkrade, är försäkringssumman vida lägre, än det vanliga försäljningsvärdet.
Antages således inom Stockholm taxeringsvärdet till grund, skulle en ojemnhet i taxeringen upkomma, och då Ulsk:s förslag är något, ehuru ett ringa steg till cn rättvisare taxering, tillstyrker jag bifall lill detsamma. 488 Den 14 lUaj e. iri. Gr. af Ugglas: Gr.
Gyldenstolpe liar redan uplyst
Ståndet om orsaken hvarföre ordet ”inköpspris” inkommit i §:n och om Hr Rosenblad behagat genomläsa reservationerna, som blifvit bifogade Utsk:s betänk., hade han säkerligen äfven funnit, att Koministern Reckman reserverat sig deremot, alt ordet ”inköpspris” icke blifvit i §:n intaget.
Då ordet nu icke inllutit i 68 §:n, vore väl orättvist, att intaga det i den 108;de.
Men, utom de skäl, Frih.
Palmstjerna anfört, torde jag få fästa upmärksamheten derpå, att egendomar i allmänhet, med få undantag, icke äro uptaxerade till sitt rätta värde, och då vore det väl hvarken rätt eller billigt, att uptaxera en del af dessa egendomar.
På dessa skäl anhåller jag, att U. o. Ad. ville bifalla §:u, likväl med uteslutande af ordet ”inköpspris”.
Med dem, som anse ordet ”inköpspris” böra uteslutas, förenar jag mig; men dä älskillige anmärkmr blifvit gjorda emot den inora städerna antagna taxeringsgruud, anser jag mig böra sanningsenligt uplysa, alt åtminstone inom Stockholms stad i allmänhet den regel följes, att egendomar taxeras efter inköpspriset och delta så strängt, att om under loppet af året en egendom blifvit försåld, taxeras den påföljande år efter sista köpeskillingen.
Om sådant vore lämpligt, skulle jag härpå kunna upgifva mångfaldiga exempel.
Härjemte får jag erinra, att om hvarken inköpspriset eller egendomarnes jemförliga värde bör utgöra måttstocken, hvarefter taxerings-koraitéerne böra gå tillväga, hvar skall man då finna den rättmätiga grunden?
När vi hinna lill den 112 §:n skulle icke finnas någon norm för Taxerings-komitéerna.
Detta är ett skäl till för den älerremiss jag yrkat å en föreg:de §, men ifråga om den nu förevar, förenar jag mig med dem, som yrka bibehållandet af den gamla §:n.
Sedan af 2:ne ledamöter inom BevillmsUtsk. blifvit uplyst, att ordet ”inköpspris” influtit i §:n af förbiseende, hade jag önskat, att lltsk. om ett sådant förhållande gifvit R.
St. officiel underrättelse, hvarigenom man undvikit den nu inträffade händelsen, alt en ledamot af detta Stånd yrkat bibehållandet af detta ord, oaktadt den honom lemnade uplysning, att ordets intagande i §:n aldrig varit Ulsk:s mening.
Jag gillar deras åsigt, hvilka anse olämpligt, att lägga inköpspriset till grund för beskattningen.
Mörner har jag den erfarenheten, att Stockholms stads Taxerings-komité, utan alt närmare undersöka egendomarnes rätta värde, tverlom antaga försäljningsvärdet till taxeringsgrund, oaktadt det icke sällad skulle kunna uplysas, att af hvarjehanda orsaker köpeskillingarna upslegras öfver egendomarnes verkliga värde.
När nu sä är förhållandet och egendomarnes taxeringsvärde icke bör updrifvas högre, än att bevillningen utgår till så stort belopp, som R.
St. beräknat, synas mig dessa omständigheter innefatta ett giltigt skäl att ordet ”inköpspris” icke bör uti §:n intagas, så mycket mindre som detsamma icke blifvit infördt i de §§, som afhandla grunden för beskattningen af egendomar på landet.
Stockholms stad har under de sednare åren blifvit, hvad fastighetsvärdet beträffar, så högt Den i4 Maj e. ro. 489 beskattad, att denna stad fått öfvertaga mera, än lialfva båtsmanshället i riket, derföre att landsortsstäderna varit lågt beskattade, men deremot hufvudstadens egendomar taxerade efter upgifvet köpeskillingsvärde.
Palmstjernas yrkande, att brandförsäkringsvärdet borde läggas till grund för beskattningen, får jag nämna, att Riksg:s-kont. olyckligtvis för en kort tid sedan måst inköpa en egendom i Wennerborgs stad, emedan egendomen icke knnde försäljas till det pris, att ett iutecknadt byggnadslån leande dermed betackas, oaktadt lånet understeg brandförsäkringsvärdet.
Riksg:s-kont. skulle således stadna i stor förbindelse till en spekulant, som ville inköpa egendomen för ungefärligen \ af brandförsäkringsvärdet.
Jag tillstyrker följaktligen återremiss eller ock att §:u mätte godkännas med uteslutande af ordet ”inköpspris”, hvarom jag anhåller alt Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. Hr von Hartmansdorff:
Mig synes så många goda skäl vara anförda mot införandet i §:n af ordet ”inköpspris” att jag icke skulle besvära 11. o. Ad. med något yttrande derom, såvida icke min granne näst bakom mig hade anmält sig och tvifvelsutan kommer att yrka ordets bibehållandet, ehuru han af 2:ne Bevilln:s-Ulsk:s ledamöter blifvit erinrad derom att ordet genom misstag influtit i §:n.
Huru är det väl lämpligt, att för städerne taga inköpspriset till taxeringsgrund, då en sådan grund icke följes vid landtegendomars taxering? och, såsom Frih.
Palmstjerna omförmält, ett hus understundom betalas alltför mycket i följd af en persons nyck? mendet kan också inträffa, att en stadsegendom betalas under sitt rätta värde.
Inköpspriset synes mig således olämpligt såsom taxeringsgrnnd.
Brandförsäkringsvärdet åter har i §:n blifvit antaget såsom ett minimum, hvarifrån man bör utgå.
Hvad beträffar verkliga värdet, hvilket Gr.
Mörner trott, alt man icke kunde utfinna, om man icke ville hålla sig antingen till det jemnförliga värdet eller till inköpspriset: sä synes af §:n att, såsom förut hyresbeloppen böra tagas till grund, hvilket jag äfven anser vara rätt.
Jag tillstyrker således, alt R. o. Ad. mätte bibehålla den gamla §:n oförändrad.
Hr Printzensköld har förundrat sig deröfver, att jag yrkat bifall å den ifrågavar. §:n, ehuru, sedan den kommit till Ståndels pröfning, 2:ne af Utsk:s ledamöter förklarat, att i §:n genom förbiseende influtit ordet ”inköpspris”, hvilket utgör liufvudsaken af den nya redaktionen.
Jag får då fästa upmärksamheten derpå, alt om detta ord verkligen af förbiseende inkommit i §:n, har betänk, hvilat så länge på bordet, att Ståndet kunnat vänta, att, såsom flere gånger tillförene skett, R.
St. från Utsk. undfått officiel anmälan att tryckfel eller misskrifning uti Utsk:s betänk, egt rum.
Men lålom oss äfven antaga, alt så hade skett och §:n följaktligen varit oförändrad, hade det varit Ståndets rättighet, att antaga densamma med den af mig påyrkade förändring; och då jag anser det föreslagna stadgandet riktigt, ehuru jag medgifver, att en inkonseqvens derigenom upkommer i Bevillms-förordn., synes mig denna inkonseqvens af föga vigt, dä så många andra redan furnäs der.
Hr von Hartmansdorff har omnämnt olämplighelen af en taxering efter inköpspriset derföre att
Den 14 Maj f. m. nian, för alt gynna någon, kunde sälja sin egendom för elt alllför lågt pris, men detta likasom det af Frih.
Palmstjerna omtalta exempel hörer till undantagen, och ett korrektif deremot ligger derutinnan, alt i §:n säges, att brandförsäkringsvärdet skall vara ett minimum.
Hvad åter angår Ilr Printzenskölds anmärkmr och, bland annat, Riksg:s kont:s inköp af en egendom i Wenersborgs stad, så betyder detta rakt ingenting, ty efter den gamla §:n hade brandförsäkringsvärdet i alla fall qvarstått såsom ett minimum.
Hr Printzensköld omtalade också någonting annat, som, rörande Stockholm och båtsmanshållet, icke har med denna sak att skaffa.
Jag får förklara, att om man än med skäl kan göra anmärkn. mot de grunder, som i Bevilims-förordn. blifvit i detta hänseende stadgade, är det ändock billigare än förut, då Stockholm egde 100 båtsmän och Södertelje 10, en proportion, hvilken icke af någon lärer anses billig.
Jag underställer visserligen Ståndets pröfning mina enskilda tankar och medgifver, att om
Ståndet bibehåller den gamla redaktionen, mindre inkonseqvenser i Förordn. upkomma, men skäl finnas likväl för mitt förslag.
Har, såsom Gr.
Mörner yttrat, mitt förslag blifvit följdt i praktiken, så är ingenting enklare, än att uphöja praktiken till lag.
Om några inkonseqvenser finnas uti ifrågavar. författning måste man väl antaga att de influtit uppsåtligen, men att deri upsätligen införa någon inkonseqvens anser jag icke öfverensstämmande hvarken med R. o. Ad:s värdighet eller den urskiljning och omdöme, man af della Stånd har att vänta vid fattandet af dess beslut; och jag tillstyrker således att förevar. § mätte gillas med uteslutande af det ord, spm af misstag influtit.
Då nu öfverlägguingen förklarades fulländad samt II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, först hemställde om R. o. A. biföllo de utan anmärkn. lemnade 104, 105, 106 och 107 §§, blef denna propos. besvarad med ja.
Efter sedermera till bifall å ISO § framställd, men med nej besvarad propos., hemställde Fl. Ex. om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkn:ne föranleda lill samma §:s återremitterande.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarjemte
Hr Printzensköld anmälde sig och yttrade:
Då, på sätt redan är uplyst, 2 ledamöter af Utsk. tillkännagifva, hvad äfven bör anses ostridigt, alt ordet ”inköpspris” af misstag i §:n influtit, hemställer jag vördsamt, alt 108 § mätte bifallas med uteslutande af delta ord.
Jag ber endast att vördsamt få fråga om icke diskussionen är förklarad slutad.
Landtm, behagade framställa den propos. jag begärt, nemi. på antagandet af §:n med uteslutande af ordet ”inköpspris”.
Den 14 Maj e. m. 491 Då mi II.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle 108 § med uteslutande af deri genom misstag införde ordet ”inköpspris”, blef denna propos. besvarad med ja.
Uppå sedermera framställd propos., biföll R. o. Ad. de utan anmärkn. lemnade 109, 110 och lil §:ne. § H2.
Underl Ridd.Sekret, tillkännagaf, att Preste- och BondeStm bifallit denna §.
Jag anser Utsk. icke hafva träffat någon lycklig redaktion af denna §.
Utsk. har nemi. företagit sig, att upräkna de åtgärder af Taxerings-komitéen, hvilka böra underkastas Pröfniugs-komitéens granskning.
Enl. min åsigt bör Pröfnings-komitéen vara i allmänhet ålagdt, alt granska Taxerings-komitéens åtgärder.
Om nu händelsevis någon kategori skulle uti §:n vara förbigången, skal! måhända Pröfnings-komitéen finna betänkligt, alt taga befattning med så beskaffade bestyr, hvilka afse dessa kategorier, och på denna grund anhåller jag om återremiss.
Förevar. § eger sammanhang med den 50, och då den sistnämnde blifvit återremitterad, anhåller jag, att Ståndet äfven ville återremittera den 112:te.
Såsom ytterligare skäl härför får jag tillägga, att jag önskar bibehållandet af den för taxeringen af landsfasligheter, uti den gamla Författningen bestämda grund nemi. att dessa egendomar skola sältas till deras med hvarandra jemförliga värde samt att följaktligen orden: ”rättmätiga belopp” komma att utgå.
Det obestämda i detta uttryck hafva vi under föreg:de diskussion haft tillfälle inhemta, enär det befunnits tvifvelaktigt, om grunden för taxeringen skulle utgöra inköpspriset eller något annat värde.
Jag förenar mig med Hr Bråkenhjelm om åtterrmiss.
Bland de partiella förändringar Utsk. i Bevillmsförordn. föreslagit äro de i denna § de vigtigaste och ändamålsenligasle, ty tvifvel har egt rum, huruvida Pröfnings-komitéerna tillhörde, alt, utan anförda besvär, granska och förändra den af Taxerings-komitéerna bestämda bevillning.
För att häfva detta tvifvel och uphö.ia Pröfnings-komitéerna till hvad de Verkligen böra vara, eller en Ofver-Taxerings-komité, har Utsk. föreslagit denna §.
Jag inser och erkänner äfven behofvet deraf, och jag påslår, att de af Utsk. begagnade ordalag äro ganska väl valda, utan att derföre vilja bestrida, att man möjligen skulle mera grammatikaliskt och mera öfverensstämmande med språkbruket kunnat uttrycka sin mening. § synes mig klar och tydlig.
I anleda, af Gr.
Mörners begäran om återremiss får jag erinra, att 112 §:n icke eger sammanhang med den återremitterade 50 §:u, hvarföre af sådant skäl en återremiss här icke är behöflig och jag anhåller derföre om bifall till §:n. Gr. af Ugglas:
Änlednm till den af Utsk. vidtagna förändring är just det af Hr Rosenblad omnämnda, nemi. tvifvel, huruvida Pröfnings-komitéer egde, att utan anförda besvär vidtaga rättelser i Taxerings-komitéernes åtgärder.
Detta tvifvel har kanhända sin för - 4U2
De u 1 i M a j e. m. klaringsgruud deruti, alt, då del af Utsk. nu föreslagna stadgande' fanns i de äldre Bevillms-förordningarne intill år 1825, Pröfningskomitéerne lill följe af den ändring då gjordes, icke ansägo sig kunna förändra Taxerings-koiniléernas åtgöranden med mindre, än att de skattskyldige anförde besvär.
Mörners yttrande, angtde orden ”rättmätige belopp”, sä, med åberopande af samma skäl jag anfört vid 50 och 78 §§:ne, torde jag få fästa upmurksamheten på, att man icke förmycket bör utpeka, att värdet ä hemman efter minimitariffen bör jemkas.
Sä kan stadgandet tolkas.
Att de skola vara jemförlige, fanns i §:n förut. 1 §:n förekommer- nemi. uttrycket: ”med afseende på Statens och medborgares anspråk på jemlik beskattning”.
Hr Bråkenhjelm har sagt, att Utsk. inlåtit sig i för inånga specifikationer och derigenom äfvehtyrade att förglömma någon.
Jag vägar dock tro, alt ifrägavar.
§:s bestämmelser afse alla i Bevillms-förordn. förekommande frågor och alt någon således icke blifvit utesluten.
Jag tager mig friheten, att i anledn. af Gr. af Ugglas senaste yttrande fråga, lill hvilken kategori Gr:n vill hänföra de inom Stockholm befintlige kommissionärerne, antingen till näring eller rörelse.
Visserligen äro deras befattningar rörlige, men icke kunna de väl hänföras till borgerlig rörelse, tor öfrigt får jag förklara, att jag finner betänkligt, att updraga åt Pröfningskomitéerne rättigheten alt ändra Taxerings-komiléernes värderingar af landets fastigheter.
Skall likväl en sådan rättighet tillkomma Pröfnings-komitéerne, anser jag §:n böra hafva följande ordställning: ”äfven med afseende pä” etc.
Mörner, Äfven jag anser denna § stå i så nära sammanhang med den af Ståndet återremitterade 50 §, att den 112 också bör till Utsk. återremitteras.
Utsk. har enl. min lanke begått ett stort misstag, dä Utsk. i §:n emot orden: ”rättmätiga belopp” utbytt det gamla stadgandet, att egendömarne skola upskattas lill deras jemförliga värden.
Hvad utlryckes väl med orden ”rättmätiga belopp?
Är det inköpspriset eller det jemförliga värdet?
Ordet rättmätig uttrycker icke hvad som vederborde.
Det är klart, att hvar och en skall göra hvad rätt är, men hvad är rätt?
Det skall finnas bestämdt uttryckt i lagen och slår det icke der, så finnes det blott i godtfinnande!.
Meningen med Bevillms-förordn. måtte väl icke vara all införa en godtycklig befattning?
Gr. af Ugglas har väl sagt, att Pröfningskomitéen skall afgöra den saken.
Men om nu denna komilée eger alt utan närmare bestämning än efter godtfinnande afgöra hvad rätt är, så tillkommer Kammarrätten att yttra sig öfver Pröfnings-komiléens åtgärder och i sisla hand Konungen öfver Kammarrättens.
Hvem blifver då slutligen den beskattande?
Icke Pröfnings-komiten ulan Regeringen.
Antages en dylik lagstiftning, så införes godtycke i st. f. lag och det måtte icke vara lagstiftarens afsigt.
Gr:n har trott, att i orden: ”i ett rättvist förhållande både lill Statens kraf och medborgares anspråk på jemlik beskattning”, skulle ligga ett tillräckligt rättesnöre.
Jag betvitlar det, ty om denna ordställning bi - Den 1-4 Maj e. m. 493 bchålles, kommer lion säkerligen att tydas pä ganska olika sätt.
I all lagstiftning bör man, sävidt möjligt är, begagna bestämda ordalag, om man af dem vill hafva säker rättelse.
DA jag finnér §:n till sin ordaställning mycket obestämd, anhåller jag om återremiss.
Jag linner den 50 §:n icke stå i sa oskiljaktigt sammanhang med den 112, att R. o. Ad., oberoende af dess beslut vid den förre, ju icke kan bifalla den 112.
Den siste talaren har frågat, hvad det rättmätiga är.
Jag åter frågar hvad det jemförliga är, ty för att göra en jemförelse måste jag väl hafva något bestämdt, hvarmed jag kan jemföra.
Icke bör jag jemföra något pied hvad, som är oriktigt bestämdt.
Ar en egendom oriktigt taxerad sä är värdet deraf oriktigt bestämdt, och om jag med detta värde jemför värdet af en annan, kommer jag till en oriktig jemförlighct eller till det godtyckliga och orättmätiga, men derigenom alt i §:n stadgas, alt ingen skall beskattas utöfver det rätta beloppet, blir rättvisa iakttagen.
All beskattning är godtycklig, med undantag likväl af beskattningen a embetsmännens löner, ty i fråga om dem behöfver man endast debitera, men skall man beskatta ett lins eller en egendom, blir beskattningen alltid beroende af det värde, som derå sättes.
Detta kan icke absolut bestämmas, men söker jag att utforska det rätta värdet, npkommer, hvad Utsk. menar med rättmätiga värdet.
Jag tillstyrker således, att II. o. Ad. måtte bifalla §:n och icke antaga orden: ”jemförliga värdet”, hvilket enl. min åsigt blir det orättmätiga.
Jag kan i sanning icke förstå, att Hr von Hartmansdorff icke kan fatta meningen med det af Utsk. begagnade uttrycket ”rättmätiga värdet”.
Uttrycket ”rättmätiga värdet” är väl sä bestämdt som möjligt, nemi. egendomens rätta värde, eller det värde egendomen har vid den lid, den taxeras.
Jemförliga värdet måste vara mera obestämdt, ty det förutsätter, att ett visst värde skall jemföras med ett annat.
En qvantitet måste finnas och då Pröfnings-komitéen skall söka den, kan den väl icke finnas annorstädes än i minimi-tariffen.
§:n synes mig åtminstone klar och tydlig, och jag anhåller derföre om bifall ä densamma.
Skulle alla egendomar a landet och i städerne upskattas efter deras rälta eller rättmätiga värde, hvilka båda epitheter väl måste vara synonyma, så skulle taxeringsvärdet på dessa egendomar upjagas derhän, att beloppet af bevilln. skulle blifva 3 gånger större än den är för det närvar.
Detta har likväl aldrig varit lagstiftarens mening.
När den bevillnings-summan utgått och kommit Riksgälds-kont. tillhanda till fullt det påräknade beloppet och derutöfver, äfven om upskattningvärdet af fasligheterne på många orter icke motsvarat -y och på andra knappast
,j, af deras verkliga värde, så har Staten icke haft mer att fordra, utan beskattnings-författningens ändamål har då blifvit upfylldt.
Det är med afseende å detta förhållande, som man tid efter annan förändrat Bevilln:s-stadgan, i hvad den angår taxering af hus i städerne och landtegendomar, så att man icke skall anse såsom absolut nödigt, att såsom beskattningsgrnnd antaga hvarje egendoms’ rätta och verkliga värde.
Uti före - 494 Den 14 Maj e. m. var. § har vid 1844 års riksdag ordet rättmätig blifvit infördt i utbyte emot ordet rätt, som fanns uti 1841 års Bevillms-förordn., emedan man ansåg det förra epithetet till sin betydelse icke vara så bestämdt som det sednare, så att derigenom ingen nödvändighet framkallades att närma sig till egendomarnes rälla värde, hvarefter af enahanda orsak ordet ”rättmätig” blef uti 1848 års förordn. förändradt till ”jemförlig”.
Jag skulle tro, att det mål, hvartill man sålunda kommit, är det rätta, enär med bevillnings-beskaltningen icke kan vara annan afsigt, än att bereda så stort tillskott, som erfordras till fyllande af den brist uti Statsbehofven, som i ordinarie inlraderne upstår.
Och då, såvidt jag känner, ordalagen i den nu gällande §:n icke haft någon menlig påföljd, så att egendomsvärdet blifvit så nedsatt, att Statsverket icke tillgodokommit den af R.
St. fastställda bevillningssumma, tror jag rättast vara, att bibehålla den gamla redaktionen, serdeles som härförutan de beständiga förändringarna i författningen föranleda osäkerhet hos dem, som hafva tillämpningen sig anförtrodd.
Jag tillstyrker således återremiss, på det att Utsk. måtte återgifva § den lydelse, som den i nu gällande Bevilln:s-sladga eger.
Afsigten med all bevilln. är väl icke endast att fylla Statsbrist-summan, utan äfven att denna fyllnad må ske på det rättvisaste och billigaste sättet.
Jag erkänner, att i detta afseende förevar. § icke fullt tillfredsställer mig, och jag anser det hafva varit bättre om för hvarje serskildt fall beskatlningsgrunderne blifvit bestämde efter det rätta beloppet, hvarigenom, i händelse Staten icke behöfver hela beloppet, en nedsättning kunde ega rum å per mille afgiften måhända ifrån 2 lill 1 eller ännu mera.
Men då sådant likväl icke skett, synes dock en möjlighet för vinnande af mera rättvisa och billighet hafva blifvit lagd, på sätt Gr:ne Gyldenstolpe och af Ugglas omförmält, och just deruti ligger, enl. min åsigt, företrädet af Utsk;s förslag framför det nu gällande stadgande, hvars olämplighet erfarenheten ådagalagt.