Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att besluta en lag, utan all veta af hvad natur och beskaffenhet den 12 H. 2 ts Den 16 September f. nr. är, synes mig vara'högst olämpligt, och derföre förnyar jag min begäran, alt ingressen först mätte till pröfning företagas.
Hr Carleson, Edv. Henr.: F. n., då det är fråga om att få Privathanks-lagstiftningen i ett eller annat hänseende ändrad, finner jag för min del det vara ändamålsenligast att försl afgöra, hvilka ändringar man vill hafva, och sedan bestämma sättet för dessa ändringars åstadkommande.
Efter öfverläggningen om sjelfva lagen, torde kanhända R. o. Ad. finna, att det icke är skäl att göra någon ändring i nu gällande sladganden, och då är det ju alldeles öfverflödigt att diskutera sättet för ändringarnes genomförande.
Skulle åter R. o. Ad. finna ändringar behöfliga, så synes det mig vara den rätta ordningen, att R. o.
Ad. först beslutar, hvilka ändringar skola göras, och sedan öfverlägger, huruvida Ståndets beslut skall erhålla formen af en utaf R.
St. för deras del besluten civil-lag, eller formen af ett förslag till ekonomisk förfaltn., hvilket till K. M:s Nåd. pröfning i underddiet öfverlemnas.
Det måste väl vara klart, att hvarje R.
St:s beslut skall på ett eller annat sätt, under en eller annan form, hos K. M. anmälas.
Nu kan anmälan af R.
St:s beslut i denna fråga ske antingen sålunda, ali R.
St. tillkännagifva, del de för deras del beslutat en Privatbanks-lag af den eller den lydelsen, eller också att R.
St. i underddiet anhålla om K.
M:s fastställelse å ett af R.
St. i detta hänseende upgjordl förslag lill förfaltn.
Då det nu är fråga om att göra en framställning i ämnet till K. M., så måste man väl komma öfverens om den form, hvarunder denna framställning skall göras.
Om Utskm icke träffat den rätta formen, så bör väl sådant ändras, och följden af en sådan ändring, före öfverläggningen ang:de sjelfva saken, kan icke vara någon annan, än den att, om något i saken beslutes, detta beslut då skall framställas onder en riktig form, hvaremot om ingenting beslutes, naturligtvis också icke heller någon framställning till K.
M. kan komma alt ega rum. i^r detta så konstigt eller svårbegripligt, och hvarföre tvistar man så mycket härom?
Då nn öfverläggningen om föredragningssättet ansågs fulländad, hemstälde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge ingressen lill den af Ulsk:n föreslagna lag böra före sjelfva lagförslaget företagas till pröfning; ropades Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o.
Uplästes till justering och godkändes följande förslag lill voter:s-propos.
Den som anser beslut, i afseende på ingressen till den af Bankoa och LagUtskm föreslagna
Lag för enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, böra fallas, innan sjelfva lagförslaget företages till pröfning, röstar Ja; Den 16 September f. m. 19 den det ej vill, röstar
Nej; vinner Nej, komma de i lagförslaget uptagne stadganden att före ingressen företagas till afgörande.
Vid voteringens slut befunDOS rösterne hafva ulfajlit som följer:
Sedan härefter Hr Gr. o, Landtm, tillkännagifvit att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m., anmäldes såsom föremål för öfverläggningen. §:n 1. / Frih.
Jag har redan förut yttrat min mening i afseende å denna Irsta § och anhåller derföre endast, alt Hr Gr. o.
Landtm, behagade, i öfverensstämmelse dermed, framställa propos.
Afven jag är af samma mening, som den siste värde talaren, så lill vida, att jag tror, det §:n i sitt nuvande skick icke kan af R. o. Ad. godkännas.
Hvar och en, som tagit någon närmare kännedom om frågan, finner att i denna § ligger nedlagd en ganska vigtig grundsats, nemi. den, att
Privatbankrörelses bedrifvande skulle stå hvarje bolag fritt, så vida det ställde sig till efterrättelse de i denna lag meddelade föreskrifter.
För det närvar:de har deremot K. M.
Sig förbehållet, att i hvarje fall pröfva, huruvida en ny Privatbank skall få inrättas eller icke.
Denna pröfning omfattar då tvenne alldeles olika, men hvar för sig ganska väsendtliga föremål, nemi.: först och främst huruvida bolagsreglorna äro så beskaffade, alt allmänhetens rätt och säkerhet äro betryggade; samt för det andra, huruvida, äfven under förutsättning att bolagsreglorna äro ändamålsenliga, sjelfva existensen af err sådan bank kan anses vara för landet nyttig eller ieke.
För min del tror jag att pröfningen i det förstnämnde hänseendet ovilkorligen alltid måste tillkomma. K. JV1., och äfven i det sislberörda afseendet anser jag att K.
M:s pröfningsrätl bör qvarstå, så länge i sjelfva lagen saknas åtskilliga bestämmelser, som kunna ersätta denna pröfningsrätl.
Man har visserligen sagt, alt en bankrörelse, liksom hvarje annan rörelse, reglerar sig sjelf, och att sjelfva behofvet af rörelsemedel är den enda säkra grunden, hvarefter bör bestämmas, huruvida en bank bör bildas, och kan bibehålla sig eller icke.
Jag bekänner äfven, att jag i allmänhet är af den åsigt, att all enskild rörelse reglerar sig bäst sjelf, men just i afseende å bankrörelse tror jag dock att ett undantag från denna allmänna regel måste äga rum.
Förhållandet med bankrörelse är nemi. i och för sig sjelf exceptionellt, ty en rubbning i detta afseende verkar på ett helt annat sätt än rubbningar i andra rörelsegrenar.
Om t. ex. en industri utsträcker sig för långt och ställer sig i ett missförhållande till det verkliga behofvet, så att en öfverproduktion upstår, så har 2* 20 Den 16 September f. m. detta endast till följd att en reaktion i denna näring upstår, som för tillfället kan medföra åtskilligt enskildt lidande, men som var nödvändigt för att hämma öfverdriflerna, och hvaraf skadan i alla fall är obetydlig, i jemförelse med den skada, sorn upkomnaer derigenom, att hanker utsläppa mera sedlar än rörelsen absorberar, och hvarigenom de slutligen komma på obestånd.
Man mäste ihågkomma, alt en kredit-sedel i detta fall ej kan jemföras med en materiell vara, utan är ett bytesmedel, som mollages af alla, och alt det således för hvarje menniska är af högsta vigt, att det värde, som denna sedel eger, bibehålies orubbad!.
Men detta värde kan undergå förändring på 2:ne sätt, antingen direkt derigenom, att sjelfva bytesmedlet eller sedlarne icke vidare inlösas till fulla beloppet, hvarå de lyda, eller ock indirekt derigenom, alt, genom en öfverdrifven sedel-emission och alltför riklig tillgång på penningar, sjelfva penningens relativa värde förminskas.
Hvad det förra fallet beträffar, hafva vi lyckligtvis all anledn. hoppas, att den sista realisationen betryggat
Svenska samhället för olyckorna af ett vacklande myntvärde; men i sednare fallet deremot kunde läll åtskilliga olägenheter och förluster upkomma, derest det vore en allmän oinskränkt raedgifven rättighet, att utan någon begränsning bilda bankbolag, och således framkalla en sedelmassa, som vore öfverdrifvet stor.
Det må vara en sanning, ali sedelemissionen i allmänhet ej kan dritvas längre, än rörelsens naturliga behof fordrar, men tillfälliga konjunkturer kunna dock inträffa, då rörelsen under en kortare tidrymd verkligen kan absorbera en alldeles öfverdrifven sedelmassa och äf ven gör det.
Länge räcker ej delta förhållande, ty äfven här upstår snart en reaktion; konjunkturerna förändras; missförhållandet emellan de i rörelsen utelöpande sedlarne och sjelfva rörelsens behof blir uppenbart; varupriserna stiga och detta konstlade förhållande inverkar ganska menligt, icke allenast på alla dem, som hafva deras egentliga förmögenhet nedlagd i kapitaler, ulan äfven på dem, sorn skola lefva af en viss inkomst, således, i främsta rummel, alla löntagare.
Jag behöfver ej vara vidlyftig för att visa, att af sådan anledn. något korrektiv mäste finnas emot en obegränsad sedelutgifnings-rätt.
Delta korrektiv ligger f. n. i Konungens rätt att bedöma, huruvida en ny Bank är för landet nyttig eller icke.
Man kan äfven npslälla ett annat korrektiv, beslående deruti, alt totalsumman af alla Privatbankernas sedlar på förhand bestämdes.
Jag får bekänna, att, enl. min enskilda tanke, detta sednare sätt alt ordna förhållandet vore alt föredraga.
Derigenom skulle undanrödjas det obehagliga, som alltid ligger uti Styrelsens godtyckliga förfogande om rättigheter, hvilka kunna meddelas åt den ene, men förvägras åt en annan, ehuru båda erbjuda samma garantier, äfven om denna makt med den yttersta samvetsgrannhet utöfvas.
Ett förslag i denna syftning är af Finans-Kommiléen afgifvet, och tanken är icke ny, ty redan år 1847 realiserades densamma i England af Sir Ro bert Peel. Man påstår visserligen, att Engelsmännen icke äro till alla delar belåtna med detta finans-system, men jag har icke närmare sett upgifvas, hvaruti olägenheterna skulle bestå, och för min del tror jag, att många fördelar äro dermed förenade.
Men då Den 16 September f. m. 21 denna tanke måhända af de flesta här i landet anses vara alltför ny och jag icke kai) hoppas, alt den nu skulle tillvinna sig R.
Sits bifall, tror jag alt det ur praktisk synpunkt är riktigast att bibehålla den garanti, vi f. n. ega, och anhåller' derföre om afslag å lista §:n.
Detta afslag får likväl icke vara ett blott och bart ute slutande af §:n, ty något agnat måste sättas i stället, enär man i allmänhet torde vara ense derom, att någon jemkning i Privatbanks* lagstiftningen bör ske.
Mitt förslag är således, att lista §:n i 1846 års förfatln. måtte inlaga den afslagna §:ns plats, hvilket äfven torde öfverensstämma med Frih.
Palmsljernas mening.
Då jag vid mitt förra anförande tillkännagaf, alt jag ansåg, det den föreslagna lista §in icke i sin helhet borde antagas, utan vissa förändringar och tillägg, vill jag nu derifrån afstå, och förenar mig med dem, som yrkat afslag å denna § samt antagande i sin helhet af lista §:n i K.
Förordoin af den 9 Jan. 1840.
Jag har redan förut haft tillfälle alt uttala min mening i afseende å denna §.
Jag ansåg nemi. alt det nya stadgandet icke vore vådligt, såvida lagen i öfrigt blefve så affattad, att den innebar tillräckliga garantier emot missbruk.
Jag är öfvertygad, alt jemväl bankrörelsen med fördel kan blifva en fri rörelse inom vissa utstakade gränser.
Att den allmänna rörelsen icke emoltager mera sedlar, än den behöfver, har erfarenheten redan gifvit oss vid handen.
När handel och näringar i landet blomstra, är behofvet af bytesmedel större, i motsatt fall mindre.
De redan existerande
Privatbankerna hafva äfven i sina sedel-emissioner rättat sig efter detta kända och erkända förhållande.
Vi hafva nu en ganska lycklig tidpunkt och Privatbankerna hafva äfven mera utelöpande sedlar än någonsin förut.
Man har sagt, all bankrörelsen icke får jemföras med andra rörelser, emedan den förra kan hafva mera vidsträckt skadliga följder, än de sednare.
Detta må så vara, men jag för min del hyser den öfvertygelse, att bankrörelsen verkar nyttigast, då inga onödiga band fjettra densamma.
Det är af vigt, att de Banker, som upstå, erbjuda full säkerhet för deras åtagna förbindelser, men är detta vilkor upfyldt, skola icke, såsom jag fullt och fast tror, mera sedlar utkomma i rörelsen än som rörelsen behöfver.
Jag hyser icke någon förhoppning, alt denna min åsigt f. n. skall lyckas göra sig gällande, och som jag ännu icke vet, huruvida det nu diskuterade förslaget skall blifva en lag eller en förfatln., vill jag icke påyrka antagandet af denna lista §, utan instämmer med de ledamöter, som hafva begärt, att lista §:n i 1846 års förfatln. skall i stället intagas.
Innan jag slutar vill jag yttra några ord om det nya förslag i afseende å sedel-emissionens begränsning, som Finans-Kommitéen afgifvit och Hr Gripenstedt förordat.
Jag för min del kan icke gilla denna tanke.
Man kan visserligen approximatift bestämma, huru mycket sedlar rörelsen vid innevaride tidpunkt behöfver, men man kan omöjligt beräkna, huru mycket sedlar den kommer att behöfva om ett eller flera år.
Då en ny lag skall stiftas, bör den val icke 22 Den 16 September f. m. vara så beskaffad, att den måste förändras efter ett eller annat år.
Jag anser derföre delta sätt alt begränsa Privatbankernas verksamhet vara ganska olämpligt.
För min del anser jag förevar:de § vara ganska bra sådan den är.
I afseende å dess rällsenlighet ber jag endast att få åberopa de få, men innehållsrika ord, som Hr Riks-Arkivarien Nordström i sin, Betänk, vidfogade reservation derom yttrar.
Beträffande åter dess praktiska nytta, instämmer jag helt och hållet med Frih.
Jag anser mig derföre vara skyldig att yrka bifall å §:n, ehuru jag förutser, alt R. o. Ad. kommer att blifva af en motsatt mening.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att, sedan Hr Aminoff fränträdt sitt förra förslag, i afseende på förevande § blifvit yrkadt, af Frih. Palmstjerna afslag, och af Hr Gripenstedt, alt R. o. Ad., med afslag å densamma, måtte antaga l:sta §:n af 1846 års Kungörelse ang:de enskilde Banker; i hvilken sednare mening äfven Frih»Tersmeden instämt; hvaremot Hr Montgommerie yrkat bifall till den af Utsk:n föreslagna §.
Propos. framstäldes försl till bifall å förevaride §, men dervid ropades JNej, och sedermera, i öfverensstämmelse med Frih.
Palmstjernas yrkande, till afslag derå, hvarvid ropades Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad., med afslag å denna §, behagade antaga Lsla §:n af 1846 ars Kungörelse angrde enskilda Banker, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja hafva varit öfvervägande. §§:ne 2, 3 och 4.
Bi föllos. §:n 5.
I 5:te §:n står ordet lag.
Jag hem ställer om detta ord, ifall förslaget kommer alt anses såsom tillhörande den ekonomiska lagstiftningen, kan anses liktydigt med ordet förfaltn.
Ordet lag kan afse sladganden af både civil och ekonomisk lagstiftnings natur.
Jag för min del anser likväl ordet för fattning vara lämpligare än ordet lag, ifall K. M. i ekonomisk lagstiftningsväg stadfäster detta förslag.
Jag för min del anhåller om bifall lill denna §.
Jag har redan förut anfört de motiver, som ligga till grund för min åsigt i saken, och jag anser mig således icke böra uptaga R. o. Ad:s tid med att uprepa hvad som förut blifvit sagdt.
Nu se vi redan följden af beslutet, att lemna oafgjord!, huruvida delta förslag är ämnadt att blifva en lag
Den 16 September f. m. 23 eller en författa.
Det är väl gifvet att då maD diskuterar ett i förslaget förekommande stadgande, man måste tillse'att detsamma sättes i öfverensstämmelse med den egenskap, förslaget kommer att få.
Om förslaget blifver en lag, så bör ordet lag begagnas; om förslaget deremot blifver en förfaltn., så bör detta ord i stället begagnas.
Då man icke velat på förhand göra sig reda för naturen af det arbete, hvarom vi nu öfverlägga, tror jag, alt vi icke hafva någon annan utväg, än att låta dessa benämningar vara eventuella, till dess beskaffenheten af förslaget blifvit gemjm formligt beslut bestämd.
Ehuruväl man, på sätt Hr Carleson omnämnt, understundom benämner våra ekonomiska författnrr lagar, så är likväl ordet förfaltn. det vanligaste.
Vid sådant förhållande anser jag det vara mindre lämpligt, ali R. o. Ad. genom godkännande af denna § binder sig vid ordet lag.
Del mätte dessutom vara en oskyldig utväg, om R. o. Ad., på sätt Hr Gripenstedt föreslagit, godkäuner §:n under förbehåll, att om R. o. Ad., vid ärendets slutliga handläggning, skulle finna frågan vara af ekonomisk natur, ordet lag utbytes emot ordet förfaltn. ' _ Gr.
Det har redan förut blifvit påpekadt, alt orden förfaltn., förorda, m. fl. benämningar begagnas äfven för sådana lagar, hvilka af Konung och Ständer gemensamt beslutas.
Hvad nu detta förslag beträffar, sä förefinnes i den redan godkända 4;de §:n ett stadgande, som äfven mina värde motståndare torde medgifva vara af civil-lags natur.
Del lyder som följer: ”Bankbolaget lyder under Rådstugurätten i den stad, der Bankens hufvudkontor är beläget.”
Man må nu utsträcka K.
M:s rättighet att lagstifta i ekonomisk väg huru långt som helst, så lärer man likväl icke vilja gå så långt, att man påstår, det K.
M. har rättighet att utan Ständernas samtycke bestämma forum för rällssökande, hvilket, så vidt jag vet, bestämmes i allmänna lagens Rätleg:s Balk.
Jag anhåller vördsamt om §:ns godkännande.
Mig synes alt man vid detta tillfälle mycket väl kan undvika att tvista, huruvida ordet lag eller ordet förfaltn. här skall begagnas.
Jag anser nemi. alt hela uttrycket: ”under sådan kontroll af offentlig myndighet, som i denna lag stadgas” bör förändras.
Denna offentliga myndighet är, på sätt R. o. Ad., då vi hinna längre fram i förslaget, skall finna, K:s Befide.
Jag för min del anser det vara lämpligare* att kontrollen öfver Privatbanks förvaltning utöfvas af någon annan myndighet.
Jag vill bevisa detta genom ett exempel.
I Östergöthland är Landshöfd.-residenset förlagdt i Linköping.
Om nu en Privatbank inrättas i någon annan stad inom länet, t. ex. Norrköping, så vore det, enl. min tanke, föga lämpligt, att en i denna stad ej bosatt, dessutom med maktpåliggande ärenden öfverhopad embetsman utöfvade en så vigtig kontroll.
Det torde vara vida lämpligare att updraga densamma åt i Norrköping bosatta, dertill skicklige personer.
Jag anser således att i denna lag icke bör bestämmas, af hvilken myndighet kontrollen skall utöfvas, och hemställer derföre, huruvida 24 Den 16 September f. m. icke orden: ”sorn i denna lag stadgas” kunde utbytas emot orden: ”sorn af K.
M. bestämmes.”
Till uplysning för dem, hvilka fästat sig vid ordet lag såsom olämpligt, får jag erinra om innehållet af89:de§:n Reg.F:n, der ordet lagar, jemte ordet författtur, begagnas för alt utmärka stadganden, som Rikets allmänna hushållning röra.
Jag tror således, att ordet lag ganska väl här kan bibehållas, äfven om förslaget anses vara af ekonomisk lagstiftnings natur.
Jag tror, alt man skulle,., kunna undvika begagnandet af ordet lag, om uttrycket: ”sorn här nedan stadgas” införes i st. f. orden: ”sorn i denna lag stadgas.” Frih.
Jag har ingenting att erinra emot Gr.
Gyldenstolpes förslag, såvida det, som här nedan stadgas, icke bl ifver detsamma, som längre fram i delta förslag uti ifrågavar:de hänseende finnes stadgadt.
Palrastjernas anmärkn. emot denna §, afsåg den, alt kontrollen öfver Privatbankerna icke ovilkorligen borde vara updragen ål K:s Befh:de.
Jag tror att goda skäl tala för denna åsigt, men jag hemställer, huruvida det icke vore lämpligare att väcka förslag om förändring härutinnan, då de §§:r, som afhandla kontrollen, till afgörande företagas.
Propos. till bifall å förevar:de §, utan förändring, blef härefter framsläld, men besvarad med Nej; hvarefter R. o. Ad. biföll denna §, med utbyte af orden ”i denna lag” emot orden ”bär nedan.” §:n 6.
Utsk:n hafva här föreslagit de särskildta punkterna a), b), c), d) och e) i likhet med K. Kung. af år 1846, men, hvad punkten f) beträffar, är en ändring af hvad punkterna f) och g) i nämnde Kung. innehåller, vidtagen.
Punkten f) i denna § innehåller endast, att i bank-bolagsreglorna skall intagas sältet för bankrörelsens bedrifvande.
Således hafva Ulsk:n velat lemna bolagen full frihet härutinnan, med uteslutande af alla de föreskrifter, som hittills hafva varit gällande för alla Privat-banker.
Utsk:ns förslag skulle en Privatbank kunna inskränka sin rörelse endast lill diskont-rörelse eiler utlåning emot namn, med uteslutande af upp- och afskrifnings-räkning och kreditiv-rörelse, som alla banker f. n. idka och för allmänheten medföra den väsendtligasle nyttan; ty diskontrörelsen kan endast i högst få fall anses vara af verklig nytta för allmänheten, enär de penningar, som derigenom komma i rörelsen, skulle komma dit i alla fall, då enskildta personer utlåna sina penningar, till hvarandra, utan att sådant behöfver gå genom Banken.
Krediliv-rörelsen samt upp- och afskrifningsräkning måste deremot ovilkorligen genom Bank bedrifvas.
Jag anser således föreskrifterna i 1846 års Kung. riktigare.
Visserligen kan, om lista §:n ändras i öfverensstämmelse med nämnde Kung., K.
M. neka oktroj åt eli sådant bankbolag, som endast ämnar drifva diskontrörelse, men jag tror ändock att det är bättre att Den 16 September f. m. 25 behålla 1846 års
Kangis stadgande i förevaride fall och hoppas att R. o. Adr delar denna min åsigt.
Anledmn till den förändring, Utskin här gjort, är alt man velat förenkla uttrycket, derigenom att man, i st. f. alt i 1846 års Kung. slå 2:ne mom. nemi.: 1) om sättet för utlåningen och 2) om deposition på upp- och afskrifnings-räkning, endast föreslagit ett morn., nemi. ”om sältet för bankrörelsens bedrifvande, ” i hvilket utan tvifvel de båda förstnämnda innefattas.
Men om denna förändring skulle leda till hvad Frih.
Palmstjerna förutsatt, är densamma naturligtvis mindre lämplig.
Likväl skulle jag tro, att när det beror på K.
M. att granska bolagsreglorna m. m., man kan vara förvissad, att det äfven tillses, att den lånerörelse, Banken kommer att bedrifva, blifver så inrättad, att den medför -nytta för landet.
Jag vill således icke bestämdt motsätta mig Frih.
Palmst jernäs förslag, så framt det tillvinner sig R. o. Adis bifall.
FIr Aminoff: Medgifvas måste, att det ifrågavaride momit innehåller så väl diskontrörelse, som upp- och afskrifnings-räkn ing, ni, m.
Men, detta oaktadt, är det försigtigasl, att bibehålla de gamla bestämmelserna, och ej skäl alt ändra stadganden, då sådant icke är af verkligt behof påkalladt, hvarföre jag instämmer i Frih. P.dmstjernas förslag.
Det torde vara ostridigl, att de nyttigaste rörelsegrenarne bos en Bank äro kreditiv- och deposilionsrörelserna.
Om således de f. n. i detta afseende gällande bestämmelserna lemna någon större garanti för, att dessa förelsegrenar af Bankerna skola på ett tjenlig! sätt bedrifvas, tror jag alt det vore bättre atl bibehålla dessa bestämmelser sådana de äro, än att antaga de nya föreslagna.
Men för min del tror jag icke att de förra innehålla någon verklig garanti i detta hänseende.
Det är nu blott föreskrifva, att bolagsreglorna skola innehålla stadganden ang:de sättet för kreditiv- och depositions-rörelsen.
Således äro dessa rörelser endast narangifna, ulan atl det dermed på något sätt är sagdt, huru de skola bedrifvas.
Man kan då mycket väl tänka sig, att ett bankbolag, som ville eludera delta stadgande, bestämmer, alt depositionsrörelsen sä inrättas, att någon ränta för de deponerade penningarne ej betalas, hvilket naturligtvis har till följd, att allmänheten ej begagnar sig af depositions-rätten, utan stadgandet endast blifver en död bokstaf.
Det är således i sjelfva verket ulan all vigt, om rörelsegrenarne äro i lagen namngifna, eller icke, ty den verkliga garantien ligger i den §, som gifver K.
M. rättighet att pröfva bolagsreglorna, och, om de icke befinnas tjenliga, vägra sin sanktion för bolaget.
Pä grund häraf tror jag det vara i saken fullkomligt likgiltigt, ora de gamla eller nya bestämmelserna af R. o. Ad. antagas; men då de öfriga Stånden troligtvis bifalla Utskms förslag, skulle ett olika beslut af detta Stånd endast onödigtvis splittra meningarne och fördröja afgörande!, hvarföre jag för min del anser det vara bäst att bifalla mom. 26 Den 16 September, f. m. Frih.
Man kan gerna bifalla förslaget, såvida man vill låta allt gå vind för våg och anser det vara likgiltigt, huruvida ett bättre eller sänne beslut fattas i en så vigtig fråga som denDa.
Att möjligen de öfriga RiksSt:n icke aktgifva på den betänklighet, som möter ett bifall till denna §, kan jag för min del icke anse utgöra ett skäl för R. o.
Ad. att göra sig skyldig till samma förbiseende och vid beslutets fattande åsidosätta nödig försiktighet.
Om i förslaget endast omnämnes, att reglorna skola innehålla stadganden om sättet för bankrörelsens bedrifvande, så gifva dessa ordalag ingen anledning att antaga, det banken ovilkorligen skall vara skyldig att drifva kreditiv-och deposilions-rörelse; men om, på sätt för närvarrde finnes stadgadt, lagen uttryckligen föreskrifver, alt bestämmelser om dessa rörelsegrenars bedrifvande skola finnas i bolagsreglorna, kan man svårligen förmoda, att ett bolag, som önskar tillstånd all bedrifva bankrörelse, skall vara så oförsigtigt, att det uprättar ett oantagligt reglemente.
Jag tviflar uppå, alt en sådan tilltagsenhet kan finnas hos ett bolag, och befarar således ej, alt det stadgande, hvars bibehållande jag föreslagit och fortfarande yrkar, skall eluderas, på sätt Hr Gripenstedt förmenat kunna ske.
Den siste värde talaren har ansett, att ett godkännande af Utslens förslag skulle vara synonymt med att låta saken gå vind för våg.
Emot detta påstående får jag för min del protestera.