Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. D en 28 Mars e. m. 4%} Hr Gr:n och Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af förev:de §, framställde H. Exc. propos. först å §:ns antagande och sedermera å dess återremitterande, hvilka båda propos:r besvarades med blandade ja och nej, hvarefter gjordes förnyad propos. å bifall till §:n, och då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja nu hafva varit ölvervägande. § 6.
Bifölls. § 7.
Raab: Då R. o. Ad. i § i stadgat att endast ett slåss bränvinstillverkning skall ega rum, nemj. fabriksbränuing, torde §§ 7 och 8, som handla om olika anmälningssätt för dem som bränna, på grund deraf att de hafva jordegendom, och för dem som eljest drifva denna rörelse, böra återremitteras till Utsk:t, emedan numera samma anmälningssätt bör gälla för alla.
Raabs anm. förfaller vid betraktande deraf, att l:sta §:ns Usta mom. redan är bifallet, hvilket uttryckligen nämner innehafvandet af jord såsom berättigande till bränvinstillverkning.
Jag ämnade just göra samma anm., som Hr Reutersvärd nu framställt; och då R. o. Ad. dessutom generelt beslutat att låta Utsk:t draga försorg om de redaktions-förändringar, som kunna blifva nödvändiga, tror jag ingen särskild återremiss nu behöfvas.
Uppå härefter gjord propos. blef §:n bifallen. § 8.
Denna § torde behöfva återremitteras, emedan här står: »Vill någon för 2 eller 3 terminer» etc., då deremot, enl. det beslut R. o. Ad. förut fattat, det borde stå: »Vill någon för 2 eller flera terminer».
Då det emellertid ej torde vara lämpligt att nu vidtaga redaktions-förändringar, anhåller jag om återremiss af § 8.
Hr Hjärne: Enl. R. o.
Ad:s beslut i 2:dra §:ns Usta inom., skulle rättighet medgifvas att bränna bränvin under 7 månader af året.
Redaktionen af denna 8:de § måste således förändras så till vida, att ordet terminer utbytes mot ordet månader.
Då R. o. Ad. beslutat återremittera sådana §§, som böra omredigeras, så torde samma åtgärd böra vidtagas med den nu förev:de; men jag kan icke underlåta att uttrycka min förundran derölver, att Utsk:t utbytt det förr begagnade ordet månad emot termin.
Uen 28 Mars e. in. således om återremiss, samt att Utsk:t måtte dervid taga i öfvervägande, huruvida ej ordet månad bör bibehållas i st. f. termin.
Anim hvarför Utsk:t. utbytt ordet må nad emot termin, var den, att Chefen för Bränvinsbyrån, Exped.- Sekretm Nykander, ansåg detta ord lämpligare, emedan med månad i allmänhet förstås 30 dagar, då deremot briinningsterminen omfattar blott 26 eller högst 27 dagar.
Jag förnyar min anhållan om återremiss. g:n återremitterades. § 9- Hr Hjärne:
På samma skäl, som jag vid förra §:n anförde, får jag anhålla om återremiss äfven af den 9:de.
Häruti instämde Erih. Raab Afven denna g återremitterades. § 10.
Ehuru jag icke ämnar begära afslag å denna g, kan jag dock icke underlåta att fästa upmärksamheten på den förlust, som göres vid jästfabrikerna under den tid då bränvin icke får tillverkas, emedan den materia, som användes för jästberedningen, då icke kan tillgodogöras.
Detta stadgande är mot alla sunda ekonomiska grundsatser stridande, och jag tror det hade varit rigtigare och nyttigare, om en exceptionell tillåtelse kunnat pressjästfabrikerna medgifvas.
Propos. å bifall till g:u framställdes och besvarades med ja. § 12.
Denna g är i sin upställning så otyd lig, att försats och eftersats alls icke hänga tillhopa.
Der står nemi., att distillering »må, sedan bränvinstillverkningen för termin blifvit afslutad, ske, utan särskild afgift», hvaraf följer, att man, sedan den termin är förliden, för hvilken skatt är erlagd, har rätt att distillera gratis under 4 dygn.
Men sedan kommer: »dock under tillsyn af kontrollör och endast under 4 dygn af terminen», hvaraf följer, att dessa 4 dygn skola i terminen iriberäknas.
För att häri vinna någon klarhet och reda, anhåller jag att g:n måtte återremitteras.
Den 28 Mars e. m. 455 Hr Hjärne:
Denna § är af samma lydelse som i den nu gällande författn., och bar vid tillämpningen allestädes blifvit upfattad så, som dess rätta mening är, nemi. att, när det anmälda beloppet af bränvin är tillverkadt, man liar rättighet att, om då någon del af bränningstiden återstår, begagna denna tid till destillering.
, Jag anhåller derföre om bifall.
Itaab:
Jag nekar icke att, såsom Gr.
Anckarsvärd anmärkt, denna § är otydlig i sin upställning; men det är icke med ani. af denna formfråga, utan med afs:de å sjelfva innehållet jag önskar återremiss deraf.
Det är nemi. bevisadt, att destilleradt bränvin är mindre skadligt än odesti 1 lerad t, och derföre borde ingen förmenas att till destillering använda den öfverskjutande delen af den tid, för hvilken han redan betalt, den må nu utgöra 4, 5 eller 6 dagar.
Ur denna synpunkt förenar jag mig med Gr.
Utan att vilja inlåta mig i denna fråga, får jag blott fästa upmärksamheten derpå, att denna § är alldeles lika lydande som i nuv:de författn., och att någon motion om dess förändring icke varit väckt, vid hvilket förhållande vi icke torde kunna nu fatta något beslut om dess förändrande.
I ani. af sistnämnde yttrande förmälde H.
Exc. Hr Grat o. Landtm., att han ville fästa Gr. af Ugglas’ upmärksamhet derå, att på pag. 11 och 12 af Utsk:ts Betänk, fttnnos uptagna 3 motioner, som hade afs:de å förevide §:s innehåll, nemi. en af Hr von Mentzer, som yrkat att destilleringsrätt med särskild redskap och under tillsyn af kontrollörer måtte under bränningsterminerne medgifvas bränvinstillverkare och destillatorer, samt 2 särskilda inom Borgare Ståndet väckta förslag, att bränvinsdestillering må i stad såsom särskild näring få utöfvas under alla tider af året.
Då frågan nu anses stå öppen, torde vara skäl att med några ord besvara Frih. Raabs anm.
Om man medgåfve bränvinstillverkare obegränsad rättighet att använda bränningstiden till destillering, så kunde han skaffa sig en större panna, och hinna destillera allt sitt bränvin utan särskild afgift, hvilket för honom vore en alltför stor förmån, då det destillerade bränvinet är af mycket högre värde än det odestillerade.
Jag tror det också vara nödigt att stadga ett maximum af 4 dygn, för att förebygga det missbruk, att man kunde lägga au på att destillera gratis.
Min afsigt är just att befrämja, det bränvins tillverkaren må förädla sin produkt från råvara till sprit eller finare bränvin, som är både mindre skadligt och begärligare såsom exportvara.
I utlandet finnes också ingen större fabrik, som icke jemte den stora bränvinspannan har en större klarpanna för destilleringen, och det vore önskligt, att äfven vi kunde här i landet komma derhän.
Den 28 Mars e. m.
Jag skulle visserligen icke hafva något emot, att allt bränvin blir desti 1 lerad t, såsom Frih.
Haab önskar; men skall man göra ett sådant medgifvande i denna §, som han yrkat, så borde man ej hafva i samma författn. föreskrifvit, att för destillering skall erläggas särskild skatt.
Efter härmed slutad öfverläggning samt uptagande af de derunder gjorda yrkanderne om bifall och återremiss, framställdes propos. å bifall till §:n och blef med ja besvarad. gg 14, 15 och 16.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm, yttrade, att han, innan föredragningen af den nästkommande 17 g:n egde rum, anhöll att få till R. o. Ad. göra en hemställan.
Uti slutet af nämnde § hade intagits "ett nytt mom. af följande lydelse: »Redskap, som af Apothekare för farmaceutiska behof begagnas, skall vara af vederlnde Justerare mätt och stämplad».
Detta mom. vore det enda ställe i förslaget, der något om redskaps mätning och stämpling förekomme, då deremot den nu gällande Förordnm innehölle en särskild artikel derom, nemi. den 3:dje artikeln, hvarefter följde 4:de artikeln om anmälan af redskap för bränvinstillverkning eller destillering, samt 5:te artikeln om försegling af redskap för bränvinstillverkning eller destillering, hvilka alla 3 artiklar Utsk:t, på anförda skäl, från förslaget uteslutit.
Exc. finge nu hemställa, huruvida R. o. Ad. ville besluta, att frågan om ofvanberörde 3 artiklars uteslutande från eller qvarstående i Förordnm skulle upskjutas, intill dess hela förordnings-förslaget blifvit genomgånget, i hvilket fall med pröfningen af det ifrågav:de mom. i 17 g jemväl borde anstå.
Härefter blefvo de 3 första mom. af 17 g föredragna och bifallna. gil8.
Bifölls. § 19- Hr Olivecrona:
Det sammansatta Utsk:t ansåg sig vid behandlingen af denna g böra afvika från hvad K. M. i Sin Nåd.
Propos. föreslagit, nemi. bränvinsskattens höjande till 7 5 öre pr kanna, hufvudsakligen emedan den prisstegring, som deraf blefve en följd, skulle medföra ökad frestelse till lurendrägeri.
Om ock så till en del blefve förhållandet, att lurendrägeri komme att ega rum, torde denna olägenhet likväl upvägas deraf, att, vid ett lägre pris, konsumtionen åter al den rusgifvande drycken blir så mycket större, och således äfven det moraliska förderf, som alla erkänna vara ett resultat af det myckna supandet.
Det torde derföre vara Den 28 M » r » e. m. skäl att hellre fördyra varan än bidraga till bränvinets allt för låga pris.
Ett annat skäl till antagandet af skattens höjande är afven den utsträckning i bränningstid, som vid denna Riksdag blifvit föreslagen.
Det är nemi. klart, att, då bland omkostnaderna för bränvinstillverkaren äfven ingår räntan på det kapital, han nedlagt i sin rörelse, en betydlig vinst tillskyndas honom derigenom att han får bränna i 7 månader i st. f. blott under 2 månader.
Såsom jag i min reservation förklarat, tror jag således giltiga skäl förefinnas att höja skatten till 75 öre pr kanna, såsom K. M. föreslagit, hvadan jag anhåller om bifall till § 19, med den förändring, att siffran 75 insattes i st. f. 60.
Alltsedan man först började införa en verklig skatt för tillverkning af bränvin, har man vid hvarje Riksdag så småningom höjt denna afgift, emedan man icke vågade gå för brådstörtadt tillväga i början.
Det är på denna bana vi nu ock böra fortgå.
Utsk:t har emot den högre, af K. M. föreslagna, skatten åberopat egentligen tvänne skäl; det ena insmugglingen från Danmark, som man befarar skulle tilltaga, om priset på bränvin komme att stiga, men hvarmed icke torde vara så farligt, då denna insmuggling under de sednare åren icke märkbart tilltagit, oaktadt den betydliga förhöjningen i skatt; — det andra, att det endast genom det lägre beloppets fastställande skulle blifva möjligt för de små brännerierna att hälla sig uppe.
Då emellertid R. o. Ad. redan beslutat, att småbrännerier icke vidare få finnas, så förfaller äfven detta skäl.
Jag får alltså anhålla, att §:n måtte bifallas med den förändring, att skatten bestämmes till 75 öre i st. f. 60, som Utskrt föreslagit.
Den enda betänkligheten mot den högre skatten skulle vara insmugglingen från Danmark, hvilken jag dock tror blefve af mindre betydenhet, om Svenska Regeringen utverkade en kabinettsorder från Danska sidan, att de Svenska auktoriteterna erhölle underrättelse om, när drawback der meddelas.
— Sedau R. o. Ad. nu beslut it uphörandet af de mindre brännerierna, är det för öfrigt klart, att R. o. Ad. också bör besluta den högre tillverkningsskatten, ty det kunde eljest se ut, som om R. o. Ad. velat förbehålla åt de stora brännerierna att få bränna mot en lindrigare afgift.
Jag tillstyrker således 7 5 öre, så mycket heldre, som i bränvinets högre pris ligger det enda sättet att lörekomma dess missbruk.
Jag beklagar, att denna fråga om skatt för bränvins tillverkning ej blifvit ställd eller möjligen ej kunnat ställas i sammanhang med 2:ne andra frågor, som derpå hafva ett stort inflytande, nemi. dels frågan om den drawback. som bör beviljas vid export af Svenskt bränvin, och dels den tullsats, som kommer att bestämmas för införsel af spirituosa utrikes ifrån.
I förhoppning att drawback längre fram under Riksdagens lopp måtte beviljas, samt att en hög tull sättes på utländska spirituosa, anhåller jag emellertid om bifall till den af K.
M. föreslagna högre 458 Den 28 Mars 8. m. skatten, sedan numera R. o. Ad. beslutat afskaffande af de smärre brännerierna.
Den upgift, man vid bränvinslagstiftningen har att lösa, synes mig nu som alltid vara dubbel, nerol, dels att genom varans fördyrande hämma superiet, dels att vinna en stor inkomst för Staten.
Dessa båda ändamål synas mig svåra att förena, isynnerhet sedan It. o. Ad. beslutat antaga K. M:s Propos. i alside å tidens utsträckning för de större brännerierna, men deremot h. o. ir. lemnat densamma å sido i fråga om de smärre, hvarvid R. o. Ad. icke ens stad nät vid det af Utsk:t föreslagna minimum af 100 kannor, utan höjt det till 300.
Häraf upstår för bränvinstillverkaren först och främst den stora olägenheten att nödgas i förskott utgifva ett högst betydligt belopp, och äfven i öfrigt torde hans hushållning ej komma att befinna sig särdeles väl af detta arrangement.
För närvarande eller vid den förra terminens utgång funnos i landet 2,890 s. k. smärre bränvinspannor, och dessa voro beräknade att efter den gamla skatten af 60 öre lemna Staten två millioner Rdr.
DA nu dessa äro afskaffade, hemställer jag huruvida man kan tro, att samma qvantum bränvin som förut skall komma att tillverkas.
Man torde således vinna det ena ändamålet, att förminska tillgången på denna vara och derigenom supandet; men statsinkomsten blir deraf minskad i st. för ökad, emedan det är på antalet tillverkade kannor, denna beror.
Jag tror det då icke vara rätt försigtigt att på samma gång beräkna det belopp, man tror skall inflyta, till 8 millioner eller lV2 million mera än under förra statsreglerinasperioden.
Jag vet också sannerligen icke hvarifrån man i närvarande tid skall få kapitaler för de stora brännerierna.
På dessa skäl, och då bränvinsskatten är beräknad för så bestämda utgifter, att det vore högst vådligt,Jorn den icke inflöte till det beräknade beloppet, vågar jag icke tillstyrka R. 0.
Ad. att gå längre än Utsk:t, utan anhåller om bifall till dess förslag.
Hr Gripen stedt,[.Toli.
De betänkligheter, som blifvit anförda mot bifall till K.
M:s förslag, halva, såsom mig svnes, af flere föregnle^talare blifvit så fullständigt vederlagda, att jag icke behöfver derom vidare yttra mig.
Jag vill blott i afs. å en af dessa betänkligheter lemna några faktiska upgifter, nemi. i fråga om insmugglingen af utländskt bränvin.
Denna fara har i allmänhet blifvit mycket öfverdrifven, ty alla fakta gifva vid handen att, ehuru någon smugglingjalltid eger rum på vår södra kust, den dock icke upgår till något så betydligt belopp, att derigenom kan upstå någon anmärkningsvärd minskning i statsinkomsten.
Jag har, för att få reda härpå, lörskaffat mig två fullt tillförlitliga upgifter, den ena på de konfiskationer af bränvin, som egt rum, och den andra på beloppet af det bränvin, som blifvit exporteradt från Danmark.
Den förra visar, att under^dejsista 3 åren blifvit konfiskerade omkr.
10,000 kannor, men fördelade i mycket små poster.
I Malmö t. ex. var det 1,600 kannor, i 40 olika partier; i Helsingborg 5 ä Den 2S Mars e. m. 459 6,000 kannor i mera än 150 poster, och på samma siitt å öfriga orter.
Det är endast sällan insmugglingen sker på större fastager än en ankare eller halfankare, och detta ligger i sakens natur, ty det går så till, att kärlet nedsänkes under vattnet och uptages sedan af en annan.
Tydligt är, att mycket mera bränvin, än det som konfiskerats, blifvit insmuggladt, och upgiften från Danmark ger anledning att tro detta belopp kunna sättas till 2 å 300,000 kannor; men i jemförelse med 14 å 15 millioner kannor, sorn inom landet tillverkas, torde äfven detta tal icke kunna tpises så särdeles stort.
Af ännu mindre betydenhet hr lönnbränningen, som icke kan ega rum annat än under så svåra och betungande förh-.den, att den icke är mycket att befara.
Anckarsvärd har deremot betraktat detina fråga ur rent financiel synpunkt, och trott det ur sådan icke vara rådligt att höja skatten.
Men det är just med afs:de på Statens behof' af inkomst jag yrkar en sådan åtgärd.
Utsk:t liar visser), antydt, att blott genom en förändring i beskattningssättet, då afgiften skulle utgå icke efter det beräknade tillverkningsbeloppet, utan efter det upmätta qvantum af varan, en betydlig tillökning i inkomst, motsvarande ungefär det belopp man afser att åstadkomma, skulle upkomma; men detta antagande hvilar på en premiss, som man icke kan helt och hållet lita på, nemi. att de små brännerierna skulle hafva hittills afverkat 3 millioner kannor mera än som upgifvits; och visserl. kan på ett eller .annat ställe konstfärdigheten hafva varit ganska högt updrifven, men icke får man vä! antaga, att den i allmänhet och öfverallt stigit till en sådan höjd.
Vare sig nu att, såsom B. o.
Ad. beslutat, de små brännerierna komma att försvinna, eller att de, enl.
Utsk:ts förslag, bibehållas, men under strängare kontroll och noggrannare beskattning, så lärer väl en betydlig minskning i bränvinsproduktionen blifva följden, och jag anser då nödvändigt att det bränvin, som kommer att till förmiskadt qvantum tillverkas, belägges med förhöjd skatt, på det Staten ej må gå miste om en påräknad och nödvändig inkomst.
Jag anhåller alltså om afslag å Utslcts förslag och bifall till K. M:s Propos.
Om det af Utsk:t, föreslagna minimum af 100 kannor blifvit bibehållet, tror jag visserligen, i likhet med Gr.
Anckarsvärd, att en förhöjning af skatten kunnat verka derhän, att en stor del af de smärre brännerierna blifvit nedlagda och således en förminskning i produktion och statsinkomst upstått.
Men efter det beslut, R. o. Ad. förut fattat, tror jag icke så blir förhålet, utan ju dyrare bränvinet blir, desto större blir ock statsinkomsten, alltid under förutsättning att skatten ej updrifves till ett orimligt belopp.
Jag anser dock afvigt, att man framdeles, då tullfrågan förekommer till behandling fortgår på den bana, som alla andra länder redan beträdt, att nemi vid export af bränvin restituera den erlagda tillverkningsskatten.
Om så sker, vet jag icke hvarföre ej vårt land skulle kunna blifva eit bränvinsexporterande, ty potatisen står åtminstone lika lågt i pris här som annorstädes, och att så äfven är förhållandet med spanmålen, visar 460 Den 28 Mars e. w. sig deraf, att vi redan exportera sådan.
I denna förhoppning tillstyrker jag att, såsom K. M. föreslagit, skatten bestämmes till 75 öre.
Jag hör äfven till dem, som önska den högre skatten.
Genom It. o. Ad:s i §:n 2 fattade beslut om utsträckning af bränningstiden, skulle nemi. ett bibehållande af den förra tillverkningsafgiften innebära en skattenedsättuing.
Jag vill uplysa detta genom ett exempel.
Ett större bränneri, med redskap och i godt stånd, kostar ungefär 50,000 E:dr, hvarå ränta och amortissement kunna beräknas till omkr. 10 proc. eller 5,000 Edr.
Om nu ett sådant bränneri kunnat under de hittills medgifna 2 månaderna af året afverka t. ex. 50,000 kannor, så måste hvarje kanna bränvin bära en ränta af 10 öre.
Då nu tiden blifvit utsträckt till 7 månader, kan under dessa afverkas ett belopp af 175,000 kannor, och då kommer hvarje kanna att bära endast 2*/3 öre ränta, och således upstår en verklig skattenedsättuing af 72/3 öre.
Det är egentligen, faran af förökad insmuggling, som man åberopat emot bestämmande af en förhöjd skatt; men, såsom Hr Gripenstedt här uplyst, torde dermed icke vara så farligt.
Jag skulle dock önska, att man på ministeriel väg kunde utverka den förändring i de Danska föreskrifterna om drawback, att densamma icke komme att erläggas förrän varan verkl. blifvit levererad i främmande hamn.
Hvad drawback för Svenskt bränvin beträffar, instämmer jag h. o. h. med Frih Sprengtporten.
Anckarsvärd har framställt en annan farhåga, nemi. att, till följd af minskad tillverkning, statsbrist skulle upkomma.
Denna farhåga tror jag dock icke är grundad.
Möjligen kan under det första äret en och annan afskriickas af den högre skatten, men då till följd deraf efterfrågan snart måste blifva större än tillgången, så stegras priset, och man återkommer således snart till det normala tillståndet.
Jag anhåller, i likhet med Hr Olivecrona, att §:n måtte bifallas, med förändring af siffran 60 till 75.
Då icke mera än en talare yttrat betänkligheter mot den förhöjda skatten, hade jag ej begärt ordet, om jag icke varit reservant mot Utsk:ts beslut i detta fall.
Jag instämmer således5 med den siste talaren.
Exc. Hr Gr. och Landtm, att, i afseende å 19:de §:n, deri branvinstillverkuingsafgiften blifvit föreslagen att utgå med 60 öre pr kanna, yrkats dels bifall till §:n och dels bifall dertill med den förändring, att nämnde afgift skulle, i öfverensstämmelse med K.
M:s Propos., bestämmas till 75 öre per kanna; hvaruppå och efter det framställd propos. å bifall till Utslcts förslag blifvit med nej besvarad, propos. å bifall till §.n med ofvanberörde förändring gjordes och besvarades med ja. §. 20.
Den 28 Mera e. m.
Denna § tarfvar någon förändring, till följe af H. o. Ad:s förut fattade beslut i afs:de å ordet lermin.
Då R. o. Ad. redan genom ett generelt beslut öfverlåtit åt det Sammansatta Ut.sk:t att vidtaga de redaktionsförändringär, som blifva nödvändiga till toije af de särskilda beslut, St:t i afs. å detta Betule fattat och kommer att fatta, tror jag att man kan med all trygghet nu bilalla denna § och öfverlåta redaktionsbestyret äfven i afs. derå åt Utsk:t, savida ett sådant nemi. behöfves. g bifölls. § 21.
Äfven denna § godkändes. § 22.
I denna g har Utsk:t i mom.
1 föreslagit en förändring, då Utsk:t tillstyrkt att %o utöfver det belopp, hvartill bränvinsbrännare anmält sig, må at honom tå tillverkas mot samma afgift, som är bestämd för det öfriga.
Det är visserligen sannt, att bränvinsbrännaren icke kan på kannan beräkna det qvantum bränvin han kan få af sin mäsk, men så stor skilnad, som här är af Utsk:t antagen, kan väl icke komma att upsla.
En sådan öfverproduktion upkomroer, då man antager att den ej är med flit åstadkommen, naturl. deraf, att varan i sista stund gifvetmera än man från början beräknat, och är således en ren skänk till bränvinsbrännaren, hvarföre han gerna kan betala derför.
Jag anhåller derföre om afslag å den af Utsk;t föreslagna redaktionen af mom.
1 i denna §, samt om bibehållande af motsvarande mom. i den gamla förordn.
Vid 1854 års Riksd. insattes i förordntn ett sådant stadgande, som Utsk:t nu föreslagit.
Man ansåg då, på de af Gr. af Ugglas anförda skäl, att, då tillverkaren icke kunde på förhand beräkna hur mycket som kunde afverkas i månaden, han skulle ega rätt att utan förökning i skatt tillverka l/lu utöfver det anmidda beloppet.
Men erfarenheten visade att sådant medförde 2 stora olägenheter, den ena att stadgandet missförstods nästan öfverallt i hela riket, såväl af tillverkare och kontrollörer som af Konungens Beflnde, och vid tillämpningen förorsakade mycket trassel; den andra att, då det i allmänhet är föreskrifvet att afgiften skall erläggas i förskott, det ifrågav:de stadgandet innebar en möjlighet att eludera denna föreskrift.
Vid sisth Riksdag ändrade R.
St-.r också på dessa skäl förev:de g i förordn. till den lydelse, som densamma nu har och hvilken jag anhåller måtte bibehållas, då inga nya förhållanden tillkommit, som kunna göra en förändring nödig.
Då man förut åberopat en större fri - / 46*2 Den 28 Mars e. m. het i handteringen såsom ett skäl för de beslut, E. o. Ad. hittills fattat i afs:de å denna stadga, kan jag icke inse hvarföre man ej skulle medgifva producenten en sådan utsträckning, som Utsk:t här föreslagit, då lör det törsta han sjelf deraf kan skörda fördel, och för det andra Staten icke derigenom går i mistning af någon inkomst.
Det förefaller mig i sanning svårt att utfundera någon grund, hvarföre Utsk:t här föreslagit denna förändring.
På sätt en annan talare redan uplyst, upstod verkligen på den tid, då ett likartadt stadgande förefantis, mycken tvekan huru detsamma skulle tolkas.
Redan denna omständighet synes innefatta ett tillräckligt skal att icke förändra det nuv:de stadgandet.
Detta torde vara så mycket mindre nödigt, som bränvinsbrännaren har sig öppet att lör hvarje månad öka sin tillverkning hur mycket han behagar, blott denna icke stiger öfver det bestäm da maximum.
Jag anhåller således, att nuvrde stadgande måtte oförändradt bibehållas.
Jag kan icke finna någon annan olägenhet af det af Utsk. framstälda förslag, än ett möjligen i någon mån ökadt besvär för K. M:ts Befhtde.
Deremot medför detsamma den fördelen, att bränvinstillverkaren, som i alla fäll får lof att aflöna sitt folk under hela tiden, kan tillgodogöra all den rudimateria han har att tillgå, och detta utan någon förlust för Staten.