Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke nyss slutat, har äfven ganska mycket af hvad jag ämnat andraga blifvit på ett öfvertygande sätt utveckladt, och jag anser mig således kunna, med instämmande i Gr.
Lagerbjelkes yttrande samt under åberopande af hvad Hr.
Nils Tersmeden på f. m. anfört, inskränka mitt yttrande dertill, att jag lemnar min röst åt förslaget med den innerliga öfverlygelse, alt det skulle medföra en stof förbättring i vårt nu beståenda samhällsskick, utan alt den ringaste våda för samhället deraf skulle upkomma.
Man har såsom något särdeles samhällsvädligt framhållit den omständigheten, att genom förslagets antagande R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet samt i och med detsamma Ståndets oberoende skulle gå förlorad.
Jag för min del tror, att R. o. Ad. skall visa sig vara lika oberoende vid utöfvandet af Ståndets valrätt som representationsrätt.
Man har sagt, att då det f. n. vore en stor Kongl, nåd att blifva uphöjd till adligt stånd, skulle deremot genom förslagets antagande denna nåd blifva betydligt förringad, så att adels-diplomet ej vore mycket mera värdi än en handtverkare® burskapsbref.
Denna liknelse är likväl icke träffande, ty adelsmannen utöfvar sin valrätt endast och allenast till följd af sin börd och icke på grund af något yrke, hvilket väl måste medgifvas vara en stor företrädesrätt.
Man har såsom ett stort fel hös förslaget anmärkt, att Ståndens val-lagar ej finnas deri uptagna.
I della hänseende har Gr.
Lagerbjelke på ett, enl. mitt omdöme, öfvertygande sätt ådagalagt, att förslaget härutinnan innefattar snarare en förbättring än en försämring af vår nu gällande Riksd.Ordn. enär den sednare i afseende pa Ståndens representationssätt är vida mera obestämd, än förslaget.
Jag tror således, alt bristen på valordningar, vid närmare eftersinnande, ingalunda borde utgöra något skäl för förslagets förkastande af dem, hvilka eljest skulle hafva röstat för detsamma.
Anmärkn:n, att alla mindre jordegare, hvilka väl voro tjenstemän men ej hade Kongl, fullmakt, skulle vara från representationsrätt uteslutne, hvilar på en, i min tanke, fullkomligt oriktig upfattning af 15 § i den föreslagna Riksd.Ordn., der det står, att hemmansegare bland allmogen äga att inom sig välja riksdagsmän lill BondeSt., och der det tillika uttryckes, alt med allmoge menas sådana hemmansegare, hvilka ej lill annat RiksSlånd höra.
Jag vill icke taga R. o. Ad:s tid i anspråk med ett längre anförande, utan får endast tillkännagifva, att jag ansluter mig till dem, hvilka rösta för förslaget.
Vid det numera allmänt kända förhållandet, att förslaget blifvit af 2:ue Stånd afslaget, anser jag för min 94 Den 15 F ebruari t. m. del discussionen och det blifvande beslutet i frågan här på Riddarhuset hafva betydenhet endast i det afseende, att derigenom ådagalägges huruvida R. o. Ad. är benägen för en representationsförändring i den syftning förslaget angifver, eller icke.
Det är endast för att tillkännagifva min åsigt i detta hänseende, som jag nu yttrar mig, hvarjemte jag ber att få förklara, att jag anmälte mig för alt erhålla ordet redan innan förslagets öde var kändt.
Jag har gått alltför länge i skola vid Riksdagarne för att älska höra, granna och länga tal eller sjelf vilja hålla sådana, i synnerhet då dermed intet utlrättas, och jag skall derföre äfven denna gång söka att vara ganska kort.
Det är egentligen endast en sak, sorn jag numera anser äga betydenhet i denna fråga, och den är, huruvida R. o. Ad. är sinnad att vidblifva sitt en gång fattade beslut att, för befrämjande af en ändamålsenlig reform i vårt representationsskick, afstå från sjelfskrifvenheten.
Och, Mine Hrr, kan man antaga, att denna sjelfskrifvenhet skall kunna länge bibehållas?
För 2:ne månader sedan väckte en ledamot af detta hus eli förslag, som åsyftade inrättandet af ett slags Censorer, hvilka skulle äga att bedöma, huruvida R. o. Ad:s ledamöter vore värdiga att intaga plats på detta rum.
Såsom skäl för förslaget anfördes omständigheter, för allmänt kända alt här behöfva uprepas, men alla utgående deruppå, att börden ensam ej utgjorde qvalifikation till representantkallet.
Jag instämmer i delta skäl.
Den glans, söm ett frejdadt namn otvifvelaktig! i alla gamla samhällen bereder dess innehafvare, kommer tilläfventyrs att under hvilka tider som hejst fortvara, men sådan är numera tidens anda, att namnet allena icke anses böra åt innehafvaren häfda en plats bland en nations representanter.
Det är numera en högre intelligens och en högre förmögenhet som häfdar en sådan plats.
Då nu sjelfskrifvenhelen icke är häruppå grundad, tror jag icke att vi med alfvar kunna länka på dess bibehållande.
Men — har man sagt — skola vi afsäga oss denna rättighet, skall det åtminstone icke ske förr än vi få ett bättre förslag än det nu ifrågavar:de.
Nå väl, Mine Hrr, huru länge skola vi vänta på detta bättre förslag?
Man har redan under discussionen medgifvit, att många tusende förslag skulle kunna framläggas med lika liten utsigt till framgång, som de många tusende, hvilka redan gått deras död till mötes.
Vid sådant förhållande återstår ingen annan utväg än att, med bibehållande af de elementer, vi redan äga, försöka att bereda en närmare förening emellan de nu så skarpt afsöndrade Stånden samt att inom dem inrymma plats åt de orepresenterade, och detta är just hvad förslaget åsyftar.
Att främmande elementer blifvit inympade på Stånden genom de orepresenterades inrymmande deri, är en invändning, som jag icke väntade mig få höra såsom skäl emot förslaget åberopas.
Den sena timman manar mig att vara kort.
Jag hörde äfven vid början af mitt anförande, att R. o. Ad. så önskade och inskränker mig således till den förklaring att jag röstar för förslaget.
O Återigen hördes rop pa propos.
Den lä Februari e. ni. 95 Gr.
Länge har jag tvekat att i denna fråga yttra mig, den varma vänskap, som förenar mig med förslagets uphofsman gör granskningen deraf svårare för mig än för de fleste.
Enskildla känslor måste dock, i frågor så vigtiga som denna, gifva vika för hvad man anser rätt — se der hvarföre äfven jag för några ögonblick vågar uptaga R. o. Ad:s tid.
Jag inser nogsamt grundlagsförslagets förtjenster — bibehållandet af den för Svenska folket egendomliga Ståndsindelningen, medan man genom representationens sammanträde på ett rum sökt afnöta fördomar och möjliggöra en förening af nu skiljda delar; — den enklare arbetsordningen hvarigenom en behöflig rörlighet torde meddelas vårt nog tröga statsmachineri samt slutligen uptagandet i representationen af de aktningsvärda samhällsklasser, hvilka nu så orättvist utestängas ur densamma.
Men Mine Hrr då man å ena sidan bjuder oss dessa författningar, å andra deremot hotar oss med ett fullständigt enkammar-system: fordrar sjelfskrifvenhetens uphörande; föreslår oss en lika besynnerlig som för Adeln orättvis upblandning af Stånden, samt slutligen begär att vi skola antaga allt delta utan att veta det ringaste- om hvad i andra länder anses för hufvudsak, Val-lagen, den, hvarigenom det helas utseende bestämmes, då tror jag ingen bör tveka.
Långt heldre då vår gamla författning, som med alla sina fel dock lotsat Statskeppet genom stormen, än theoden, hvilken säkerligen endast kommer att utgöra en öfvergång till de visa, på sann demokratisk grund byggde författningar, hvilka i dussintal upspirat i det öfriga Europa, för att straxt äter vissna under sabel väldet.
Alt Coust.Utsk:s förslag utgör ett förklädt Enkammarsystem derom torde en enda blick på Riksnämnden öfvertyga oss.
Ilörom blott CO § Riksd.Ordn. 1 —•
— Således en enda rösts öfvervigt i Riksnämnden bestämmer pä förhand, märk detta, frågans utgång.
Ar ej detta samma lotterispel som nu så bittert klandras i de förstärkta Utskotten, med den skillnad likväl att det afgörande beslutet der fattas sist och sedan saken i Stånden blifvit pröfvad.
Enligt det nya förslaget deremot skulle den afgörande voteringen komma först och Ståndens granskning efteråt.
Allt för eget.
Man tanke sig Regeringens ställning i en lagstiftande församling sådan sorn den nu föreslagne.
En tid af politisk hänförelse hade inträffat, de demokratiska idéerna ville påtvinga Konungen en ny ministér.
De tvänne nedre Stånden exempelvis, röstade som en man, bland de tvänne öfre funno de äfven en elier annan medhjelpare, de voro då förvissade om segren i Riksnämnden.
Regeringens förslag förkastades der.
I Stånden äter stadnade två Stånd mot två.
Nämndens tanke blefve således den gällande och dermed slut på hvarje hopp om anslag.
Konungen nödgades då för att icke i en farlig stund lemna fosterlandet redlöst, antaga de rådgifvare demokratien utpekade, en ytterlighet den lian med vår nuvarande författning och stödd af tvänne
Stånd aldrig behöfver underkasta sig; dermed vore äfven första steget taget lill Konungamaktens fall.
Hrr ett förslag som innebär något dylikt kallas dock af sina försvarare konservativt. 96
Skickligare talare än jag komma säkerligen ali utreda den orättvisa som i röstfördelningen begåtts mot Adeln.
Utan lanke att såra ett värderadt MedStånd kan jag dock icke undertrycka min förvåning att på samma gång Adeln icke ansågs böra bibehållas vid sin |:del af representationen man likväl trott sig kunna bevara den åt PresleSt.
De 15 nykomlingar, som der skulle insättas äro ju egentligen blott sådane hvilka redan räkna presterliga tjensleår och hvilka nästan alla sluta som välbeställda Kyrkoherdar med l:a klassens pastorater.
Om PresteSt. sålunda oförfalskadt återupslålt inden reformerande degeln är detta deremot långt ifrån fallet med detta Stånd.
Ännu innehar
Sveriges Adel ^:del af landets jord och detta den bördigaste och bäst skötta, ännu besitter den de rikaste malmfält och de största jernverk; ännu räknar den i sina leder utmärktheter af alla slag, ännu står den i spetsen för landets styrelse, ännu fylla söner krigshärens leder brinnande af kärlek förära och fosterland; och denna Adel, jemngod med den i hvilket annat land som helst, denna Adel anses ej värdig den J:del i representationen den i sekler innehaft, den skulle nödgas i sig uptaga elementer, som på ingen logisk grund kunna dilföras, och troligen endast skulle tjena att försäkra de framåtrusande åsiglerne en afgjord öfvervigt i den rådslående församlingen, är sådant billigt, är sådant konservativt?
Jag öfvergår nu till förslagets hufvudfel.
Den bristande vallagen.
Jag förbigår de egenheter, som häraf kunde för MedSt. upstå och fäster mig uteslutande vid R. o. Ad.
Antagom för ett ögonblick att förslaget bifölles.
Huru skulle detta Stånds utseende då blifva?
Hvem kan besvara denna fråga?
Huru skola valen ske, distriktvis det veta vi, men månne med valbarheten inskränkt inom dem?
Endast lokalintressen blifva då representerade af sockenslämrnohjellar under det att de större jordegarne, hvilka ej ville förbinda sig alt i åratal qvarstadna i hufvudstaden, afhöllo sig från Riksdagsbestyren, med valrätt utom distriktet.
Månne ej då Embetsmännen i Stockholm komma att föra Ståndets talan — ett om möjligt ännu olyckligare resultat.
Hvilka tillkommer valrätt? månne hvarje Adelsman? väl mycket! månne endast capita?
en orättvisa mot ättemännen; månne hvarje ätt Rusig?
en obillighet mot de gamla slägterne.
Huru skulle'de valde aflönas? genom capitationsafgift som hos mången troligen finge utmätas; månne genom förmögenhetsafgift?
Adelsvärd t. ex. finge då möjligen med tusentals Kiksdalrar betala nöjet att förlora sin sjelfskrifvenhet.
Mångfaldiga dylika spörjsmål kunna framkastas och intet nöjaktigt besvaras.
Slutligen, Mine Hrr, några ord om sjelfskrifvenheten, den man nu fordrar att vi skola upoffra.
Ingen inser bättre än jag felen i vår nuvande sammansättning, måhända kunna vi dock med philosophen Baco utropa, ”när jag ransakar mig sjelf blyges jag, när jag jemför mig med andra yfves jag.”
Jag vågar ännu tro att vi sjelfva kunna afhjelpa bristerne utan att derföre rubba grunden för hela byggnaden, och en sådan anser jag sjelfskrifvenheten vara, den utgör Svenska Adelns ”conditio sine Den 15 Februari e. m. 97 sine qua non”, ja, jag .tror alla länders erfarenhet nogsamt utvisar, det ärftliga lagstiftare oell ärftlig konungamakt stå i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra i fria stater, nemi. ej i despotiska; Turkiet och Persien har ingen aristokrati.
Men säger man, Adeln bryr sig föga om sin sjelfskrifvenhet, den följer icke riksdagsärenderne med nog upmärksamhel; detta blifver alltid till en del fallet i icke atlönta Riksförsamlingar.
1 Engelska parlamentet ser man ofta frågor afgöras af några få personer — så beklagligen äfven hos oss, men dessa frågor äro dä obetydligheter.
Vid vigtiga tillfällen underlåter Adeln aldrig att talrikt inställa sig; vi se ett lysande exempel derpå i dag, det stora antalet ger då förökad vigt åt besluten, och dessa hafva alltid häfda!
Adelns rätt till främsta rummet i Svenska representationen.
Men, invänder man, ärftliga lagstiftare är en orimlighet, hvarföre det?
Ej är Bankirens son ovilkorligen den skickligaste affärskarlen, han älfver dock fadrens kontor; ej är thronföljaren alltid ett lands visaste Statsman, han ärfver dock fadrens krona, och detta med rätta.
Endast Adelsmannen skulle ej få behålla sitt arf.
Ilar då måhända- Svenska Adeln missbrukat sina rättigheter, har någon annan samhällsklass gått framför dem i upoffring och fosterlandskänsla?
Var det Adelil som påkallade Carl XI:s envälde, var det Adeln som underskref säkerhetsakten, var det måhända MedStm, som 1809 afsade sig sina företrädesrättigheter? vi veta alla alt så ej var.
En enda företrädesrätt, den vigtigaste, jag medgifver det, återstår oss ännu.
Jag är viss att om fosterlandets väl någon gång fordrade dess npgifvande, eller med andra ord om ett verkligt tvåkammarsystem någongång här kunde införas, skulle Sveriges
Adel icke skygga tillbaka för denna sista upoffring; men Mine Hrr,' jag tror ej denna stund ännu vara slagen, lill dess tror jag vi göra lätt alt behålla det dyrbaraste arf vi fått af våra fäder, det dyrbaraste vi hafva att lemna våra barn — vår sjelfskrifvenhet.
— Jag yrkar afslag å Betänk.
Hr Bergenstråle, Claes:
Af de många som sig i ämnet redan yttrat, hafva skälen för antagandet eller afslåendet af ifrågavar:de
Representationsförslag blifvit så fullständigt utvecklade, alt jag skulle brista i den aktning jag är skyldig R. o.
Ad. om jag skulle ingå uti någon vidare afhandling derom, som i det närmaste ej kunde blifva annat än en omsägning af hvad som redan är sagdt; jag inskränker mig derföre endast till att förklara: alt sorn genom detta förslag, — arbetsordningen är förenklad, — och i följd deraf, Riksdagarne böra blifva kortare, — de som nu icke äro representerade blifva inrymde uti Representationen, — de gamle länge bepröfvade grundpelarne, de särskilta Stånden bibehållas, samt slutligen de ofta förordade allmänna valen, hvilka jag önskar att R. o. Ad. aldrig måtte bifalla, härigenom äro uteslutne, så röstar jag till bifall för förslaget.
Afven jag skall undvika alt uptaga R. o.
Ad:s tid med vidlyftigare anförande i denna vigtiga fråga.
Under 4 II. 7 98 Den 15 Februari e. m. dagens plenum hafva sakrika yttranden blifvit afgifna både för och emot förslaget, i afsigt att inverka på R. o.
Ad:s opinion i frågan, och jag förmodar äfven, att en hvar af Ståndets ledamöter möjligen redan innan discussionen öpnades, deruti stadgat sitt omdöme.
Jag anhåller derföre endast alt få i prot. nedlägga min egen tanke i frågan.
Jag är en af dem, som allt ifrån 1815 års
Riksdag under längre eller kortare tider deltagit i förhandlingarne vid alla Riksmöten.
Vid 1815, 1823 och 1828 årens Riksdagar arysåg man del vara nära nog omöjligt, att någon förändring i vårt nuvarande re presentationssätt skulle kunna verkställas.
Sedan den liden har jag för min del fått en annan öfvertygelse, icke derföre att jag känt mig besvärad af någon påtryckning utifrån utan derföre att jag ansett en bättre sakernas ordning kunna inträda genom eli förbältradt representationssätt för R o. Ad.
Derföre Ivekade jag icke heller att vid 1840 års
Riksdag upoffra min sjelfskrifvenhet, i den förhoppning, alt ett representationsförslag skulle blifva för oss framlagdt, hvilket vore så beskaffadt, att det kunde af oss antagas.
Enl. min tanke äger det nu förevaride förslaget denna beskaffenhet.
Alla förslag hafva sina brister, och jag vill visst icke påslå, att detta för slag skulle derifrån vara fritagel, men det är min innerliga öfvertygelse, att om förslaget blefve -antaget, skulle det leda till det mål, hvartill man vill komma.
Man har fästat mycken vigt vid sjelfskrifvenheten, men Gr.
Lagerbjelke har redan på ett i min tanke ganska fullständigt sätt utvecklat, huru det står till med denna sjelfskrifvenhet.
Han har fästat upmärksamheten deruppå, ali R. o.
Adis representationsrätt hufvudsakligen utöfvas af i Stockholm bosatta tjenstemän och andra personer af adlig börd samt af åtskilliga adliga possessionater i hufvudstadens grannskap, hvilka till stor del på grund af fullmakt erhållit riksdagsmannarätt och begagna densamma efter behag och beqvämlighet, på längre eller kortare tid.
Vi känna äfven, Mine Hrr, att en stor del af landtadeln be» står af tjenstemän, hvilka icke hafva råd att sjelfva sig underhålla vid Riksdagar, som ofta fortfara ett helt år, och just i denna omständighet ligger ett skäl för antagande af förevaride förslag, enl. hvilket R. o. Adis representationsrätt skulle för framtiden komma att utöfvas utaf ifrån rikets alla delar valda samt aflönade ombud.
Då jag således icke kan annat än finna detta förslag innefatta en verklig förbättring af det beslående representationsskicket, måste jag beklaga, att förslaget genom 2:ne
Stånds beslut redan förfallit och slutar med att förklara det jag ämnar lemtia min röst till bifall åt förslaget.
Hr Fåhraeus, Olof Iram anuell
Det är nu för tredje gången efter 1809 års statshvälfning, som ett mera omfattande förslag till grundlagsförändring förekommer till afgörande.
De 2:ne föregående förslagen hafva inom detta hus fallit, hufvudsakligen af det skäl, att de ansetts icke hvilande på nationel eller historisk grund.
Hvad man än må kunna förevita det nu förevaride förslaget, kan det åtminstone icke af denna orsak förkastas, ty det afser icke att Den 15 Februari e. ra. 90 den gamla slatsbyggnaden skall rubbas i sina grundvalar utan endast lill inredningen förbättras.
Frågan borde således inskränka sig dertill, huruvida förslaget verkligen innefattar någon afsevärd förbältring.
Sveriges statsskick är i afseende på representationen hufvudsakligen behäftadt med 2:ne brister.
Den ena består uti de invecklade, (unga formerna för riksdagsarbetet, den andra uti uteslutandet af ofräle ständspersonsklassen från delaktighet i lagstiftarekallet.
Hvad den förra beträffar, så hafva redan 2:ne talare, Hr Bildt och Gr.
Lagerbjelke, genom uplysande exempel ådagalagt, huru ändamålsvidriga de nuvarande riksdagsformerna äro.
Jag vill endast tillägga, att jag anser just i. dessa felaktiga former ligga fröet till det Stånds-split, sorn med rätta så högt öfverklagas, och hvilket, om det får lid och luft alt utveckla sina uplösande verkningar förr eller sednare, af en inre naturnödvändighet, måste urarta derhän, att hela riksdagsverksamheten blifver produkten af ett lotteri.
Hvad det ofullständiga i valrätten angår, så må det icke förtänkas en talrik klass af medborgare, som i både andlig och materiell förmögenhet kan mäta sig med hvarje annan, utestängandet från den dyrbaraste medborgerliga rättighet, väckt och väcker obelåtenhet.
Det är denna sorn gifvit det starkaste, moraliska stöd åt den 30-åriga agitationen för en grundlags-reform, och må man icke vänta, att innan någon rättelse härutinnan vunnits, det allmänna tänkesättet i detta afseende skall blifva tillfredsställdt.
Efter mogen pröfning af det förevaride förslaget, har jag funnit problemet att bola omnämnde brister vara på ett för mig tillfredsställande sätt löst.
Om derföre förslaget ock icke skulle äga andra förljenster, skulle jag anse detta göra tillfyllest, för att gifva min röst lill bifall åt förslaget.
Emedlertid hafva under öfverläggningen i delta ämne anmärknir, grundade på de mest olikartade skäl, blifvit emot förslaget framställda.
Några af dessa anmärknir, hvilka icke från min synpunkt blifvit uplagna, ber jag att få bemöta.
Man har talat om rättvisa och sagt att denna egenskap är första vilkoret för hvarje författning.
Af allt mitt hjerta instämmer jag i denna sats, men jag kan icke följa den värde talaren i hans tillämpning deraf på förevaride fråga.
Genom förslaget äro nemi. inga förut till representationen berättigade klasser derifrån uteslutna.
Formen för deras representerande är väl något förändrad i ty att delaktighet i representationen skulle erhållas genom val i st. f. sjelfskrifvenhet, men om de sjelfskrifna representanterna sjelfva medgifva en sådan förändring och således afstå från en dem tillhörig rätt, måtte väl ingen orättvisa sägas hafva dem tillskyndats.
Då förslaget för öfrigt inrymmer representationsrätt åt en mängd förut orepresenterade medborgare, kan man väl icke heller säga att, relatift till nuvaride förhållande, någon orättvisa blifvit begången, ty det vore ju detsamma som att förklara, att rättvisa mot en eller flera är sämre än rättvisa mot ingen.
En talare har sökt ådagalägga, att Riddarhuset, ifall förslaget erliölle verklighet, skulle urarta till en demokratisk församling. 7* I Od Den 15 Februari e. m.
Della är eli nyll bevis för den kända satsen, ali man kan, synnerliggst med så stor dialektisk förmåga som den värde talarens, lätteligen komma lill hvilka slutsatser, som heldst, blott man icke är nogräknad med premisserna.
Berörde yttrande stödjer sig på antagandet deraf, ali R. o.
Ad:s valmän icke skulle kunna emotstå påtryckningen af den demokratiska pressen.
Jag frågar: är det någon rimlig anledning att förmoda, det R. o. Adis ledamöter skulle blifva mindre sjelfständiga såsom valmän, än såsom representanter?
Eller, om jag omvänder frågan: bar man skäl att antaga, det 1$. o. Adis ledamöter äro mera sjelfständiga som riksdagsmän, än de skulle blifva som valmän?
I tvifvelsmålet derom ligger, snart sagdt, en skymf emot R. o. Ad.
Argumentet hvilar äfven lill en del på den omständigheten, att 15 ofrälse faslighelsegande embetsman skulle genom förslaget erhålla inträde på Riddarhuset, och man bar i detta hänseende såsom exempel anfört det inflytande Brukspalronerne utöfvat pä BorgareSl.
Jag hemställer till den talare, som begagnat detta argument, huruvida det icke skulle hafva varit lika lämpligt alt hemta exemplet från PresteSt., som äfven fått emottaga nya ledamöter i de Akademiska lärarne.
1 allt fall måste det väl medgifvas, att det mägtigare inflytande, som vissa representanter å mängden utöfva, — detta må vara missbrukadt, eller utgå frän ren fosterlandskärlek, — icke kati tillhöra någon viss medborgareklass uteslutande, ulan kan i dag uppenbara sig hos en, i morgon hos en annan; och argumentet kan således icke bevisa, hvad dermed åsyftas.
Man har äfven klandrat förslaget derföre, att det skulle innehålla elementer lill uplösning af Adis nuvaride Stånds representation.
Jag bekänner, att det var mig alldeles oväntadt att få höra detta inkast från en man, som uti eli offentliggjord! förslag tilt grundlagsförändring strukit ett streck öfver Adeln såsom politiskt element.
Man har från en annan sida ogillat förslaget derföre att det icke skulle tillfredsställa de demokratiska intressena samt icke vore byggdt på en ren och oblandad prineip.
1 England, det land, som kan anses för de konstitulionela statsformernas vagga, går man icke så till väga.
Der har man steg för steg i ganska små por tioner, förbättrat sitt statsskick och man skulle der anse för en barnslig egensinnighet att icke vilja laga något, derföre alt man ej kan få allt.
Jag är öfvertygad, alt R. o. Ad. nu äfven skall visa den ädla sans i omdömet, alt åtminstone icke af ett sådant skäl förkasta förslaget, till hvars framgång inom detta
Stånd jag med min röst ämnar bidraga.
Afven jag röstar för för slaget, såsom jag ock gaf min röst för detsamma, då vid förra Riksdagen förslaget antogs att hvila till det nu pågående Riksmötet.
Jag har icke under liden förändrat de åsigler, hvilka då af mig uttalades så väl i afseende på hela nationalrepresentationens ombildning, som ock beträffande ett förändradt representationssätt för detta Stånd allena.