Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter mitt förmenande borde derföre stadgas att hvarje elev, för att vinna inträde på ett seminarium, bör hafva genomgått någon väl organiserad folkskola och der från sitt i5:de till 18:de år biträdt med undervisningen, så att det må vara tillräckligt utrönt, huruvida han eger fallenhet och lust för kallet.
Härigenom skulle undvikas, hvad som nu ofta inträffar, eller att en yngling emottages på seminarium, utan egentlig fallenhet för lärarekallet eller förmåga att lära, men, en gång der intagen, genomgår kursen, ehuru sådant hvarken länder honom eller folkundervisningen till någon sann båtnad.
Vidare borde antalet seminarier minskas, på det att så stort belopp af det anslag
Staten lemnar till dessa inrättningar må belöpa sig på hvartdera, att något verkligt gagn deraf kan vinnas.
Trenne sådana deraf, ett för qvinnor och två för männer, torde för vårt lands behof vara fullt tillräckliga.
Med en tredjedel af hela det till seminarierna föreslagna anslag, lemnadt åt hvardera af dessa trenne, kunde de blifva väl organiserade och detta är sannerligen af större vigt än att Staten, för att bespara en del af eleverna drygare resekostnader, underhåller 13 seminarier, som, bland annat, i följd af bristen på lärarekrafter i vårt land, äro illa organiserade.
Genom bifall till de nu af mig antydda åtgärder skulle, efter mitt förmenande, folkskolorna blifva ändamålsenligt ordnade och skicklige lärare och lärarinnor kunna påräknas, men derjemte är det nära nog lika nödvändigt att skolorna blifva försedda med tillräcklig och för undervisningen lämplig materiel.
Om en kommun nu vill utveckla sitt folkskoleväsende till högsta grad af fullkonming, så är det den nästan omöjligt, emedan ändamålsenlig materiel icke finnes inom vårt land, isynnerhet hvad åskådningsundervisningen beträffar.
Skall man åter anskaffa sådan från utlandet, så blir den så dyr att säkerligen ganska få skolor kunna dermed blifva försedda.
Statens mellankomst är fördenskull i detta afseende behöflig och bör, efter mitt förmenande, bestå deruti, att undervisnings-materiel beställes i stor skala, hvarigenom den erhålles billigare än om den enskilde skulle köpa den, samt derefter antingen skänkes till skolorna eller hålles dem tillhanda för ett lågt pris.
BiL till It.
Fröt. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 A/d. 65 514 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 273.
Ett ordnande af folkskole-väsendet på sätt jag nu haft äran omnämna, kan icke aflöpa utan betydligt förökade kostnader.
Ytterst vigtig är likväl, enligt min tanke, den grundsats, att det i främsta rummet bör åligga hvarje kommun att, så långt dess förmåga det medgifver, sjelf uppehålla och bekosta sin folkskola.
En annan åsigt har stundom blifvit yttrad och äfven vid denna riksdag har man hört framkastas den tanke, att Staten borde öfvertaga hela folkskoleangelägenlieten och alla utgifter derför, således af allmänna medel bestridas.
Må man likväl noga betänka hvarthän en sådan öfverflyttning af kommunens åligganden på Staten skulle leda.
Må man allvarligt besinna icke blott att en dylik anordning skulle blifva en källa till oupphörligt ökade utgifter för det allmänna och till alltjemnt stegrade anspråk på understöd, hvarför gränsen icke kan på förhand beräknas, utan äfven — och hvad värre är —- att i samma mån kommunen befrias från åliggandet att sjelf uppehålla folkskolan, i samma mån skall ock intresset för densamma förslappas och afsvalna samt att, då man tillåter sig att göra en eftergift i föräldrars pligt att omedelbart bekosta sina barns undervisning, står man nära att taga ett steg hotande att lossa och afslita ett af de heligaste band, som sammanknyta familjen.
Emellertid är äfven, såsom förut antydes, det allmännas medverkan för ändamålet af beliofvet högt påkallad.
I detta afseende får jag vördsamt föreslå: l:o Att Rikets Ständer med godkännande af här ofvan framlagda plan för folkundervisningens ordnande måtte medgifva att halfva den personliga skyddsafgiften, utgörande, för hvarje i mantalslängd uppförd och till mantalspenningars erläggande skyldig person, ett belopp af 20 öre för man och 10 öre för qvinna må ytterligare anvisas till folkskolornas understöd, att af Kronouppbördsmämnen, i sammanhang med de allmänna utskylderna till
Staten uppbäras och kommunen direkte tillställas. 2:o Att Rikets Ständer jemte underdånig anhållan att nu befintliga Folkskolelärare-seminarier måtte indragas, behagade i stället besluta upprättandet af endast 3:ne, men fullständigt ordnade Folkskolelärare-seminarier, deraf två för männer och ett för qvinnor, samt dertill anvisa ett årligt anslag af 65,000 R:dr
R:mt och 3:o att för inköp af lämplig skolmateriel måtte till Kongl. Maj:ts disposition ställas ett förslags-anslag af 50,000 R:dr R:mt.
Bifalla Rikets Ständer hvad jag nu vördsamt föreslagit, så synes det äfven vara billigt att Rikets Ständer fordra garanti tor uppfyllandet från kommunernas sida af de anspråk på folkundervisningens ordnande, som med beviljandet af ofvannämnde anslag varit afsedda att vinnas.
För detta ändamål anser jag nödigt att inom hvarje stift må af Kongl. Maj:t tillsättas en inspektör öfver folkskolorna; att till befattningen böra utses personer, som ådagalagt nit för folkundervisningen och ega sakkännedom samt lärareförmåga; att Folkskole-inspektörerna med ifrågavarande uppdrag icke få förena annan befattning utan skola egna sin tid och sina krafter uteslutande åt tillsyn af folkskolorna och åt meddelandet af råd och upplysningar för skolornas utveckling samt att inspektörerna böra årligen till Kongl.
Majit ingifva berättelse om folkskolans verksamhet under förflutna året, dervid framställa orsakerna, som befordrat eller hämmat undervisningens gång och afgifva förslag till de åtgärder, som anses nödiga för undervisningens befrämjande.
Då inspektörernas verksamhet bör ledas efter en bestämd sammanhängande plan lärer såväl derför, som för att kontrollera dem och att i allmänhet handlägga de mål, som rörafolkskolan och hvilkas mängd redan utomordentligt tillvext och allt mer komma att Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 274. 515 tillvexa, det finnes oundgängligen nödvändigt att inom Ecklesiastik-departementet en särskild byrå för folkskole-ärenden inrättas, såvida dessa skola komma att handhafvas så, som deras vigt kräfver, hvilket synes vara omöjligt, äfven med bästa jvilja och förmåga för den nuvarande Byrå-chefen ensam, hvars krafter och tid sa väsendtligen tages i anspråk af frågor, som röra de höga läroverken; så mycket mer som chefen för den ifrågavarande nya byrån tillika borde vara Ofver-inspektor för folkskolorna i hela riket och såsom sådan behöfde tidtals vara frånvarande på inspektions-resor.
På grund häraf får jag slutligen vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, med godkännande af hvad äfven i dessa delar blifvit föreslagit, måtte anvisa, till Folkskole-inspektörers aflöning^ ett årligt anslag af 45,000 R:dr
Runt och till inrättandet af en särskild byrå inom Ecklesiastikdepartementet, för handläggning af folkskole-frågor. det belopp som dertill må anses nödigt.
Carl Ekman.
JV2 274.
Af Herr Grape 5 Angående pension för Regementsläkaren vid Kongl. Helsinge regemente N. L.
Rahmströms enka.
Genom Regementsläkaren vid Kongl. Helsinge regemente Doktor Nils Lorentz Rahmströms dödliga frånfälle har hans efterlemnade enka Emilia Christina Rahmström, född Kusel, kommit i de bekymmersammaste omständigheter.
Hennes man hade nemligen underlåtit att bereda henne delaktighet i någon pensionsinrättning; och qvarlåine behållningen i boet efter Doktor Rahmström, som afled den 29 Januari 1861, uppgick, såsom hosföljande transsumt af bouppteckningsinstrumentet utvisar, till endast 2,761 R:dr 70 öre.
Vid realiserandet af det hufvudsakligaste utaf denna behållning, som bestod af böcker, möbler och diverse husgeråds-saker, blef för enkan en kontant tillgång af tillhopa omkring 1,400 R:dr R:mt, deraf likväl en ej ringa del medtagits för gäldandet af skulder, som vid bouppteckningstillfället ej varit kände.
Om hon nu icke för sitt lifsuppehälle under den närmaste framtiden använder återstoden af detta ringa kapital, är hon för sin bergning inskränkt till årliga, räntan deraf; ty olyckligtvis är hon i följd af skada i högra handen urståndsatt att annat än i den obetydligaste mån genom något arbete bidraga till sin näring.
Äfven med den största sparsamhet kunna ju emellertid desse medel icke vara tillräckliga ens för de oundgängligaste lefnadsbehofven; och de sorgliga följderna häraf äro alltför gifna, att jag skulle behöfva dervid mera uppehålla mig.
Det är under sådana förhållanden jag tror mig hafva skälig anledning att till 516 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
M 275.
Rikets Ständers behjertande framställa enkefru Rahmströms hjelplösa och öfvergifna ställning, som, redan hardt tryckande, med nöd och elände hotar hennes ålderdom.
Till stöd tor min framställning får jag åberopa Doktor Rahmströms förtjenster.
Dessa äro visserligen icke sa framstående, att de kunna anses haft något mera märkbart inflytande å det allmänna; men han har dock, såsom af bifogade meritförteckning kan närmare inhemtas, åt Statens tjenst olfrat en tid af icke mindre än 47 år, dera! någon mindre del varit upptagen af aktiv tjenstgöring i krig; och de utmärkelser, såsom Riddarevärdighet, Carl XIV Johans medaljen samt Gefleborgs läns Kongl.
Hushållningssällskaps guldmedalj, hvarmed
Doktor Rahmström tid efter annan blifvit för sin mångsidiga medborgerliga verksamhet hugnad, torde nogsamt bära vittne om, att denna ingalunda varit utan gagn för fäderneslandet.
På grund af dessa omständigheter och med biläggande jemväl af prestbetyg om enkefru Rahmström samt läkarebetyg, vågar jag föreslå: det Rikets Ständer mätte bevilja enkefru Rahmström en årlig pension af 300 R:dr Runt.
Eric Dan, Grape, JW Af Herr RiilIMli:
Om förhöjning i anslaget till allmänna institutet för döfstumma och blinda.
En anstalt, högeligen förtjent af allmän uppmärksamhet och som derföre äfven städse utgjort och ännu utgör ett föremål för det allmännas omvårdnad och den enskilda välgörenheten, är det här vid hufvudstaden å Kongl.
Djurgården befintliga allmänna institut för uppfostran och undervisning af döfstumma samt deras danande till nyttiga samhällsmedlemmar.
Ifrån detta institut, hafva efter dess stiftelse för något öfver 50 år sedan utgått öfver 500 på sådant sätt vanlottade, med det resultat, att desamma, bildade till förstånd och hjerta och till utöfvande af någon handaslöjd, sedermera kunnat, utan det allmännas betungande, sig sjelfve försörja; och uti institutet uppfostras och undervisas för närvarande 99 sådana barn, deraf 65 underhållas på Statens bekostnad.
Till lokal för detta institut, hvilket ifrån år 1819 till år 1840 varit emot hyra inryradt å lägenheten Manhem och Manilla holme å Kongl.
Djurgården och ännu är derstädes förlagdt, inköptes sistberörda år med inrättningens egna medel samma lägenhet för 17,333 Riksdaler 16 skillingar Banko eller 26,000 Riksdaler Riksmynt, och denna lokal har sedermera, allt efter som under tidens lopp större utrymme blef af nöden för emottagandet af allt flere och flere elever, måst förses med nya byggnader till bostäder och andra för inrättningen angelägna ändamål, så att lägenheten i dess nuvarande skick, Motioner i B or gare-Ståndet 1862. ,JW 275. 517 enligt 1861 års afslutade räkenskaper, står inrättningen till boks till ett värde af 45,000 Riksdaler Riksmynt.
Dä emellertid, vid folkmängdens tillvext i riket, den i sammanhang dermed stående törökningen äfven af döfstumma^ antal (af hvilket, enligt Kongl. Statistiska Central-byråns uppgift, vid 1855 års slut funnos 549 emellan 1 och 15 år, eller omkring 275 vid lämplig undervisningsålder,) ådagalade behofvet och angelägenheten af att utsträcka undervisningen vid institutet till ett större antal sådana, än de högst 100:de, som på samma gång kunde derstädes inrymmas, föranleddes deraf Rikets Ständer, som städse ömmat för de döfstummas beklagansvärda belägenhet, att till nybyggnad vid institutet af allmänna medel bevilja vid 1854 års riksdag ett anslag af 25,000 Riksdaler Banko eller 37,500 Riksdaler Riksmynt och att, då dessa medel såsom befunna otillräckliga till uppförande af någon ändamålsenlig sådan, ej lyftades, vid riksdagen 1857 ytterligare dertill anslå 120,000 Riksdaler, eller tillhopa 157,500 Riksdaler Runt.
Sedan dessa anslag af Rikets Ständer beviljats, föranstaltade institutets
Direktion, genom en till dess biträde af Kongl. Ofver-intendents-embetet utsedd architekt, om uppgörandet af ritning till uppförande å anvisad plats vid lägenheten öfre Manilla å Kongl.
Djurgården af den nya byggnaden för institutet, afsedd att inrymma bostad för omkring 180 döfstumma elever jemte kyrko-, läro- och matsalar, verkstäder för den tekniska undervisningen, boställsrum för lärare- och ekonomi-personalen, kök m. m., hvilken ritning med dertill hörande förslag å kostnaden för byggnadens uppförande slutande sig på en summa af 217,000 R:dr R:mt Kongl. Maj:t fann skäligt i nåder fastställa.
Då emellertid nämnde kostnadsbelopp, 217,000 R:dr, med 59,500
R:dr öfversteg det anslag af 157,500 R:dr, som Rikets Ständer för byggnaden beviljat, men institutet hade egna kapitaler, tillkomna genom donationer, till största delen utan vilkor, och räntebesparingar, samt uppgående vid 1858 års slut till 232,171 R:dr 49 öre Ruut, fann sig institutets
Direktion föranlåten att hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t måtte i nåder tillåta
Direktionen att af dessa institutets kapitaler få använda hvad som utöfver det erhållna statsanslaget kunde erfordras till utförande af ifrågavarande byggnadsföretag, hvarmed åsyftades, bland annat, att bereda utrymme för emottagande i framtiden ej allenast af ett större antal frielever på institutets fond, utan äfven af de flere döfstumma barn, för hvilka inträde vid institutet städse sökes emot betalning, men hvilkas ansökningar hitintills ej kunnat bifallas i brist af utrymme vid institutet; och till denna Direktionens underdåniga hemställan behagade Kongl. Majit i nåder lemna bifall.
Derefter blef omförmälda byggnadsföretag å det anvisade stället påbörjadt år 1860 och har sedermera allt hitintills fortgått, så att den nya byggnaden för närvarande befinner sig under tak och är antagen blifva fullt färdig hösttiden år 1863; men detta byggnadsföretag, som, på sätt förut nämndt är, beräknats att uppgå till 217,000 R:dr, har beklagligen, i följd af oförutsedda missgynnande lokala förhållanden i afseende å grunden för byggnaden samt stegrade priser på byggnadsmaterialier och ökade kostnader för dagsverken, kommit att blifva långt dyrare än i kostnadsförslaget beräknadt var.
(Oberäknad nemligen kostnaden för bergssprängning till grunden och källarevåningen samt uppmurning af gråstensmurarne till byggnaden, uppgående till det betydliga beloppet af 83,438
Ridr 22 öre, har Direktionen, efter infordrande af anbud på uppförandet af den öfriga delen af byggnaden i fullständigt skick, och antagande af det lägsta, måst, enligt med vedederbörande byggmästare afslutadt kontrakt, utfästa sig att derför betala 264,000 Ridr, så att hela den af
Direktionen nu kända kostnaden för denna nybyggnad uppgår till 347,438 Ridr 22 öre
Rimt; en visserligen ganska betydlig summa, 518 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 276. hvilken dock, i betraktande af byggnadens storlek samt det solida och prydliga sätt, hvarpå den blifvit uppförd, billigtvis ej torde kunna anses vara anmärkningsvärd.
Till bestridande af den del utaf kostnaden för denna nybyggnad, som öfverstiger ofvanberörda af Rikets Ständer till densamma beviljade Statsanslag, eger visserligen institutet, enligt hvad här ofvan förmäldt är, tillgång i egna kapitaler; men dessa kapitaler blifva i och med detsamma till största delen medtagna, och institutet går äfven dermed i mistning af årliga räntan af dessa kapitaler, så väl behöflig för att dermed kunna bidraga ej allenast till bestridande af de för institutets ändamålsenliga verksamhet nödiga utgifter, än äfven till underhåll på institutets fond af ett större antal frielever för emottagande af hvilka det årliga Statsanslaget af 45,000 R:dr Runt ej lemnar tillgång, För att nu hålla institutet för döfstumma och blinda skadeslöst för denna ränteförlust, får jag härmed vördsammast anhålla: det Rikets Höglofliga Ständer behagade till nämnde institut, utöfver det ^'anslag af 45,000 Riksdaler Riksmynt, som för närvarande af Statsmedel årligen till institutet utgår, ytterligare anslå en årlig summa af Femtontusen Riksdaler, så att hela årliga Statsanslaget till institutet hädanefter må blifva Sextiotusen Riksdaler Riksmynt.
Stockholm den 30 November 1862. F. A. Rinman, JW 276.
Af Herr Hedman:
Angående utfärdande af en förordning innefattande alla erforderliga stadganden i fråga om mått och vigter samt deras justering och arfvodet derför.
Sedan Kongl. Maj:t och Rikets Ständer vid 1854 års riksdag beslutat ett nytt system för rikets mått och vigt, så utfärdade Kongl. Maj:t den 31 Januari 1855 en Stadga om mått och vigt samt en Instruktion för justerare af mått och vigter.
Båda dessa författningar angå den stora allmänheten på det närmaste, och det hade fördenskull varit en fördel för samma allmänhet, om den haft alla ämnet rörande föreskrifter samlade i en enda författning, i stället att den nu måste söka dem i tvänne författningar.
Emellertid hade väl detta gått för sig, allenast berörda författningar förblifvit oförändrade.
Men detta har icke skett, utan, ehuru merberörda författningar icke skola i alla afseenden gälla till efterrättelse förr än den 1 Januari 1863, så äro de redan i många stycken, genom särskilda författningar och Kongl, bref, ändrade, nemligen: Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 276. 519 Stadgan om mått och vigt, genom l:o Kongl.
Brefvet den 19 September 1856, angående upphörande af de särskildt meddelade föreskrifterna om kolmåtten inom Stora Kopparbergs bergslag; 2:o Kongl.
Kungörelsen den 6 November 1857, angående upphörande af den särskilda medicinal-vigten; 3:o Kongl.
Förordningen den 7 September 1858 om förfalskning, så ock om bedrägeri och annan oredlighet, genom hvilken Förordnings 7, 8, 19, 26 och 28 §§:r straffbestämmelserna i 2:dra mom. af 16 i; uti ifrågavarande Stadga, äfvensom 3:dje och 4:de mom. uti 26 § Justerare-instruktionen blifvit väsendtligen ändrade, utan att sådant, som är ganska betänkligt, åtminstone för menige man, är i nämnda förordning särskildt erinradt, samt 4:o Kongl.
Kungörelsen den 29 November 1861, hvarigenom 13 § i Stadgan om mått och vigt fått en helt och hållet ny redaktion; och Instruktionen, genom l:o Kongl.
Kungörelsen den 9 December 1856, angående förändrad lydelse af £§ 14, 15 och 17 i samma Instruktion; 2:o Kongl.
Kungörelsen den 23 April 1858, angående ändring af §§ 9 och 19 uti den ifrågavarande Instruktionen; 4:o Kongl.
Brefvet den 13 Maj 1859, med förändrade föreskrifter, i afseende på kröning af förvarings- och transport-kärl för saltad fisk; 5:o Kongl.
Brefvet den 3 Februari 1860, angående begagnande vid Statens jernvägar af bro- och decimal-vågar; G:o Kongl. Brefvet den 3 Februari 1860, angående föreslagen ändring i föreskrifterna om formen och justeringen af förvaringskärl för tjära och vissa sorter saltad fisk; 7:o. Kongl. Kungörelsen den 29 November 1861, angående ändring af 18 och 21 §§ uti Justerare-instruktionen; 8:o Kongl.
Brefvet den 29 November 1861, angående justering och begagnande af särskilda postvigter, samt 9:o Kongl.
Kungörelsen den 6 Juni 1862, angående vissa ändringar uti oftanämnda Justerare-instruktion.
Den stora allmänheten och trafikerande af alla slag måste, i följd af detta allt, genom studium af en mängd särskilda författningar, söka göra sig förtrogen med till största delen nya förhållanden af stor inflytelse på nästan all slags handel och rörelse.
Men detta är, utan tvifvel, för mycket hegardt, och det är mer än troligt, att den stora allmänheten kommer att göra sig skyldig till en mängd fel och misstag samt för dem dragas inför rätta, om ej lämpliga åtgärder deremot vidtagas.
En sådan har jag föreställt mig vara, att Kongl. Maj:t utfärdade en enda förordning om mått och vigter samt deras justering och arfvodet härför, i hvilken, med uppliäfvande af allt hvad hittills blifvit i dessa ämnen föreskrifvet, alla erforderliga stadganden meddelades.
Och jag får härmed vördsamt föreslå : att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en sådan förordning, som jag nu antydt, så fort sig göra låter.
För vinnandet af det sednare, tillåter jag mig särskildt anhålla, att i remissen af 520 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 277. denna motion till vederbörligt Utskott, dettas uppmärksamhet måtte fästas på nödvändigheten att behandla samma motion med största möjliga skyndsamhet, på det att den ifrågaställda nya förordningen måtte kunna utkomma redan i början af nästa år, då det nya systemet för mått och vigt skall uteslutande tillämpas.
Hedman.
Af Herr Eneqvist:
Om bildande af en pensionsanslall för Svenska handelsflottans skeppare, styrmän och öfriga sjöfolk samt anvisande af medel dertill.
Sednast vid 1853 — 1854 års riksdag väcktes af en aktad medlem af detta högtärade
Stånd motion angående bildandet af en för hela riket gemensam pensionsanstalt för Svenska handelsflottans skeppare styrmän och öfrige sjöfolk.
Rikets Ständer, som ansågo det åsyftade ändamålet högligen behjertansvärdt, fann likväl icke skäligt att i ärendets dåvarande outredda skick bevilja något anslag för understödjande af den föreslagna pensionsanstalten, men anhöll i underdånig skrifvelse af den 22 September 1854, att Kongl. Maj:t måtte täckas låta utreda, huruvida en dylik anstalt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med uppgifna grunder kunde åstadkommas.
Majit behagade i nådigt Bref af den 5 Juli 1855 åt en särskild kommitté uppdraga, dels att närmare utreda de förhållanden, som vöre en följd af, eller egde sammanhang med gällande stadganden och hemkommande besättningars rättighet att åtnjuta så kallad föring, dels ock att uppgöra och till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna fullständigt förslag till inrättande af en sådan pensionsanstalt för ålderstigne eller bräcklige sjömäns understödjande, som Rikets Ständers förenämnda underdåniga skrifvelse afsåge.
Bemälde kommitté afgaf den 2 Februari 1856 underdånigt betänkande, med förslag till reglemente för den ifrågaställda pensionsinrättningen, hvilka den 18 i samma månad i nåder remitterades till Kommers-kollegium, med befallning att i anledning deraf inkomma med underdånigt utlåtande.
Sedan Kommers-kollegium anmodat samtliga Sjömanshus-direktionerna i riket, äfvensom Magistraterna i de med sjömanshus icke försedde stapelstäder, att, sedan vederbörande skeppsredare samt sjökaptener och kofferdiskeppare blifvit hörde, afgifva yttrande öfver förberörda reglementsförslag, har Kollegium sednast den 31 December 1861 till Kongl. Majit inlemuat underdånigt utlåtande angående dels afgifna förslag till reglemente Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JVs 278.
521 reglemente för en pensionsanstalt för Svenska handelsflottans skeppare, styrmän och öfrige sjöfolk, dels väckt fråga om föringsmedelns fördelning emellan sjömanshusen, till förstärkande af deras gratialfonder för skeppare och sjömän, samt dessas enkor och barn.
Då numera något sådant skäl, som föranledde 1853 —1854 årens Rikets Ständer, att neka anslag, icke torde förefinnas, så vågar jag, under åberopande af de skäl, som i motionen N:o 116, den 29 December 1853, från detta rum uttalats, och i enlighet med kommittérades underdåniga utlåtande, föreslå att Rikets
Ständer ville för sin del besluta, att en för hela riket gemensam pensionsanstalt för Svenska handelsflottans skeppare, styrmän och öfrige sjö folk bör bildas.
Att för ändamålet användes den så kallade föriugen, som genom Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut förklarats böra, »i händelse en för liela riket gemensam pensionsinrättning för handelsflottans sjömän blefve organiserad, för ändamålet användas», och den så kallade plåtafgiften, som, fastställd uti 6 art. 1 mom. af 1748 års Kongl, reglemente för kofferdiskeppare och skeppsfolk, samt 3 mom. af 1828 års Kongl, kungörelse, bör af besättning å Svenskt, från utrikes ort hemkommande fartyg utgöras till det sjömanshus, hvarunder fartyget lyder.