Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Ribbing: Sedan Ridderskapet och Adeln, vid pröfning af StatsUtskottets under Niris 147 och a5o afgifne Utlåtanden, angående RiksStalens Åttonde Hufvudtitel för Allmänna och Extra utgifter, den i4 dennes f. m. funnit godt, att vid Ståndets, i afseende å 23 punkten, om Stuterierne, fattade beslut, foga det tillägg, ”att underdånig anhållan borde hos Kongl. Maj:t ”framställas derom, att Kongl. Majit täck”tes vid nästa Riksdag låta för Rikets Stän”der i Nåder framlägga en utarbetad plan, ”sorn ej mindre upptoge det tillstånd, hvartut i de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna, än -äfven hvilka ”åtgärder Kongl. Majit kunde anse böra för ”framtiden följas, till vinnande af de i ”ekonomiskt och militäriskt afseende så högst ”vigtiga ändamål, som med dessa anstalter ”åsyftas;” så tager jag mig nu friheten hos Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, att de öfrige respective RiksStånden måtte inbjudas, att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena; hvarå jag således får utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Den ai October e. ra. a35 Justerades trenne Protocolls-Utdrag, innehållande Ridderskapels och Adelns i plenum den 16 dennes f. m. fattade beslut.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan io om aftonen.
Fredagen d. 2 3 October 1829.
Herr Löwenström, Johan Jacob:
Som jag af opasslighet var hindrad att infinna mig i sista plenum, då slutliga afgörandet af Stats- och Banco-Utskottens Utlåtande N:o i\, i afseende å Myntbestämningen och Realisationen, eller rättare den föreslagna Bankens bankrutt, förevar, torde jag få begagna mig af detta tillfälle, för att till protocollet anmäla, att jag till alla delar reserverar mig emot de beslut, Ståndet i denna fråga behagat fatta, hvarjemte jag i allo förenar mig uti de reservationer Friherre Rantzou i detta ämne afgifvit.
Herr Dalman, Wilhelm Fredrik:
Jag anhåller, att få i protocoliet antecknadt, 236 Deu 2'S 0 c toije; f. u>. det jag röstade med den svaga minoritet, som i sista plenum afslog införandet af Statsobligationer.
Jag är nemligen öfvertygad, att detta skuldsystem, coloreradt med huru vackra färgör som helst, alltid kommer att. blifva högst förderfligt för ett land i sådan ställning, sorn mitt fädernesland.
Herr Dalmanj Lars Johanj uppläste följande:
Jag anhåller vördsamt få reservera mig emot Ridderskapets och Adelns beslut rörande den nu fulländade finance-vegleringen.
Jag anser planen omogen, hvilket bevisas äfven deraf, att till Kongl. Maj:ts nådiga åtgärd och beslut så mycket måst öfverlemnas, enär utvexlingen skall börjas under Rikets Ständers frånvaro; vidare tror jag med rotfast visshet, att en Banks reservfond hör genast vara disponibel, och att en Statsskuld måste vara consoliderad, samt blott årlig ränta genom Bankens gevinst, som är Statens tillgång, enligt privilegierna, bestridas, emedan, i händelse reverserne kunna executift utsökas, hvilket judehus som hälst kati komma att begära seqvester på RiksgäldsContoirets tillgångar, så vida obligationerne pantsättas.
I alla fall bör väl ej Staten betala ränta till sin egen Bank, då skulden är uppsägbar?
Sådant förminskar, långt ifrån att stärka, förtroendet till realisationen.
Man har i väldiga ordalag åberopat Statens förbindelse, att hono - Den 23 Oc (ober f. m. 237 rera sin skuld lill Banken, oell man har pä denna grund stöd t den förnämsta delen af bevisningen derför, att det nu ifrågavarande obligations-systemet icke innebär någon ny skuldsättning.
Om man likväl vill göra sig besvär, att något närmare åtskilja trädarne i den konstiga väfnaden; så finnér nian lätteligen, alt det är icke till Banken man betalar den gamla skulden — ty man återtager ju från Bankens vinst årligen omkring 200,000 R:dr Banco, utan det är för att reservera denna vinst, (såsom en af Stats-obligationernes försvarare i sista Plenum ganska naift uttryckte sig), åt Canaler och Strömrensningar, sorn man i sjelfva verket gör skuldsättning.
Då det således heter, att man ej vill öka bevi/lningen, eller göra län för det nu mera för liela nationen så Don Quixotiska företaget Götha Canal, låter man i stället
Bankens tillgångar användas till detta förelag — och gör skuld för att betacka den derigenom för Banken befarade brist.
Hvilken cirkelgång för alt komma till samma mål !
Och hvad äro väl då de vackra orden om skyldighet alt betala skuld, att reglera financeväsendet m. m. annat, än fagert snack, med hvilket man tror sig kunna dåra dem, hvilka ej se, hvartut det är ämnadt!
Ty jag säger rent ut min öfvertygelse, det dessa Statsskulds-förskrifningar aldrig tillkommit, om det icke varit 1:0 för att bereda medel åt Götha Canal, och 2:0 för att in - i38 Den 23 October f. m. föra det så mycket lofordade men, i min tanka, högst olyckliga Statsobligations-systemet.
Jag reserverar mig pä dessa, och många flera grunder, inför Nationen emot en na på sådant sätt olyckligt företagen financereglering, som, särdeles genom Beslutet om Statsskulden, sannerligen blir allmänt detesterad, ehuru med rösters pluralitet här tillvägabragt.
Friherre TVrangel, Herming:
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens magtpåliggande göromål hafva hittills så mycket upptagit deras tid, att jag ansett olämpeligt påminna om någon af mig gjord motion; men sedan nu Statsregleringen, Financerne, Materiellen, Passevolancen m. m. blifvit utarbetade, och till Rikets Ständers pröfning öfverlemnade, anser jag ögonblicket vara inne, att hos Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln anhålla, det nämnde* Utskott måtte påminnas, att inom åtta dagar inkomma med Utlåtande öfver min motion om Skånska Roteringen.
Jag hemtar stöd till denna erinran af den anledning, att för närvarande icke något mål finnes mera magtpåliggande, än detta, då fråga är att tillrättavisa medborgares lidna oförrätter, hvilka medborgare, i likhet med öfriga Sveriges skattdragande, bidraga tungt till Statsmachinens gång.
Äfven anhåller jag, att Den 23 O c to ber f. m. genom Protocolls-Utdrag detta anförande ofördröjeligen må meddelas de öfrige RiksStånden, på det de äfven må skyndsammeligen erinra Utskotten, att inkomma till Rikets Ständer med ifrågavarande Utlåtande.
Föredrogs å nyo och remitterades till BancoUtskoltet Herr von Hartmansdorffs, August, den 8 dennes e. m. på bordet legde motion, att BeklädnadsDirectionerne måtte erhålla rättighet, att mot ränta insätta sina medel i Rikets Ständers Bank.
Å nyo föredrogs till remitterande Grefve Gyldenstolpes, Anton Gabriel, den 16 dennes f. m. på bordet lagde motion, angående formen för de förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit, sorn från ExpeditionsUtskottet till RiksStånden afgifvas.
Grefve Gyldenstolpe_, Anton Gabriel’.
Sedan jag väckte den nu föredragna motionen, har'mita uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att 72 §.
Riksdagsordningen anbefaller hvad jag åsyftat.
Såsom ursäkt för detta mitt förbiseende, då jag väckte motionen, torde jag få anföra, att under alla de föregående riksdagarne ExpeditionsUtskottet uraktlåtit, att underteckna ifrågavarande förslager; och äfven vid denna riks - Den 23 O c toli er f. in. dag har samma förhållande ägt rum, oaktadt jag är öfvertygad, att den nuvarande Ordföranden fästar all möjlig uppmärksamhet på Grundlagarnes efterlefnad.
Jag anhåller nu, att så till vida få förändra min motion: att Ridderskapet och Adeln måtte anmoda ExpeditionsUtskottet, att vid Förslagens af gifvande iakttaga hvad 72$.
Riksdagsordningen föreskrifva'.
Orsaken hvarifrån denna uraktlåtenhet hos ExpeditiousUlskottet härleder sig, kan jag ej uppgifva.
Något spår till heslut derom finnes icke i handlingarne.
En praxis, som vid alla Riksdagar blifvit följd, kan likväl ej förändras annorlunda, än genom formlig anmärkning från något af Stånden.
Jag tillstyrker remiss å motionen eller anmärkningen, då ExpeditionsUtskottet blir i tillfälle att utlåta sig deröfver.
Jag vet sannerligen icke, huru det skall gå till, om ExpeditionsUtskottet skulle underteckna sina Expeditioner, emedan alla dessa Expeditioner slutas med:
Rikets Ständer framhärda i underdånighet &c.
Det är således icke ExpeditionsUtskottet, som framhärdar, utan Talmännen på Rikets Ständers vägnar.
För öfrigt kunde
Utskottets underskrifter visserligen vara ganska oskadliga.
Fri - Den 23 Octo ber f. in. Friherre
De till justering i RiksStånden från Utskottet ingående Ex-i peditioner äro icke underdåniga skrifvelser, utan förslag dertill, hvilka Rikets Ständer, i händelse anmärkningar göras, kunna återremittera och förändra.
Det tillhör visserligen Utskottet, alt utarbeta förslag till Ständernes skrifvelser, men oaktadt all möjlig noggranhet kan dock hända, att något förbises.
De acter, sorn från ExpeditionsUtskottet inkomma, äro icke Expeditioner till underskrift af Talmännen, utan förslag dertill, som underställas Ständernes bepröfvande.
Förslag till skrifvelser innehålla precist detsamma, som sjelfva skrifvelserna.
För öfrigt, i fall Utskottet har så godt om tid, att det kan foga missif vid hvarje expedition, har jag visserligen ingenting deremot, ehuru jag tror, att hvad som fordom varit brukligt, är alldeles tillräckligt.
Uppå derefter af Hans Exceltence Herr Grefven och Landt Marskalken framstäld proposition, fann Riddderskapet och Adeln för godt remittera Grefve Gyldenstolpes ofvanberörde motion, jemte alla de i anledning deraf nu afgifne yttranden, till ExpeditionsUtskottet. 46 H, 16 Den 23 October f. m.
Till pröfning företogs Stats-, Bancooch Lag-Utskottens (len 19 sistlidne September under N:o i5 afgifne, och den a3 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, med förslag till lag, angående myntbestämningen.
Herr Cederschjöld., Pehr Gustaf'.
Sedan Ridderskapet och Adeln beslutat, att ingen
Deposilionsrätt i Banken skall äga rum, kan icke eller 5 §. af detta Utlåtande bifallas, och då i ett Utlåtande, som, första gången förekommer, förändring icke får äga rum, anhåller jag om återremiss af detta Utlåtande.
På grund af den nu framstälde anmärkning blef Utskottens Utlåtande af Ridderskapet och Adeln ålerremitteradt.
Företogs till pröfning Stats-Banco-och Lag-Utskottens den 19 sistlidne September under N:o 16 afgifne, och den a3 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, med förslag till Lag för Rikets Ständers Bank.
Det torde förefalla besynnerligt, att jag yttrar den öfvertygelse, att denna lag alldeles icke blir behöflig.
Uti redan stadgade föreskrifter i Grundlagen äfvensom Handels- och Utsöknings-Balken i allmänna Lagen ligga Den 23 October f. m. 243 redan tillräckliga garantier, att Banken skall af Rikets Ständer behandlas på ett lagligt sätt.
Ifrågavarande förslag grundar sig på misstroende till Representationen, och en panisk fruktan, att man skall falla i samma villervallor som förut.
För min del tror jag den säkraste garantie ligga i ett bättre vetande hos folkets ombud, och ingen annan hjelp finnes; ty denna Lag ändras i samma ögonblick Representationen och Konungen öfverenskomma att göra ingrepp i Bankens lagliga förvaltning.
Jag kan ej begripa, livad säkerhet finnes, att ej denna Lag ändras vid samma Riksdag, om Rikets Ständer nödvändigt vilja vidtaga en sådan åtgärd.
Det kan visserligen ej ske, om icke Kongl. Maj:t är ense med Ständerna, att på sådant sätt afhjelpa Statsbehofvct.
Men då trygga inga lagar, utan blott folkets opinion, samt Ständers och Regerings upplysning om bättre sätt, att afhjelpa behofven.
Jag anser, att denna lag alldeles icke serskilt är behöflig, utan tror, att de delar deraf, som äro nödvändiga, böra öfverflyttas till Lagstadgandet för myntbestämnirigen; hvarvid jag likväl bör anmärka, att äfven i denna sistnämnda lag finnes ett fel, hvarpå jag måhända förut bort fästa uppmärksamheten, men som jag nu begagnat tillfället, att bedja Utskotten rätta, nemligen, att uti paragraferne Banken icke benämnes Rikets Ständers Bank.
Hvad *44 Den a3 October f. m. äter den nu ifrågavarande lagen angår, så Lora Utskotten endast sammandraga de nödvändigaste föreskrifterna om in- och utvexlingen och införa dem i myntbestämningslagen, då allt är gjordt, som behöfver åstadkommas.
Skulle åter Utskotten verkligen vilja hafva denna Lag, och ej inse obehöfligheten af densamma, skall jag anhålla att få gora några anmärkningar vid detaillerna.
Vid i §. får jag göra den anmärkning, att Utskotten sagt, hvad Bankens sedlar angår, att Banken skall inlösa dem, som före sagde utvexlingsdag utgifne är o, efter den af Konung och Rikets Ständer nu fastställde grund, och dem, som efter samma dag utgifvas, till det belopp, hvarå de lyda.
Detta gör en otydlighet och oreda i allmänna begreppet, som finner skillnaden besynnerlig emellan sedlar utgifne före i83o och efter denna tid; och man skall må hända tro, att inlösandet af Bankens sedlar endast gäller för de gamla, men icke för de nya sedlarne.
En förändring måste sålunda här göras.
Jag tror Utskotten ej böra ingå i någon classification af nya och gamla Sedlar, utan blott säga, att Banken är skyldig att inlösa sina sedlar efter den fastställda utväxlingsgrunden. 2 §. är ett foster af misstroende till Rikets Ständer i framtiden, och af begäret hos den eller dem, som sträfva efter att vid denna Riks - Den 23 Octo be i f. in. 245 dag göra sina meningar så vigtiga som möjligt.
Den utvisar ett missförstånd om Rikets Ständers rätt att handla; ty det är en omöjlighet för Rikets Ständer att uppfylla de förbindelser, som i vissa fall denna lag dem ålägger.
Genom antagandet af denna §. kunde det hända, att domen om Bankens upphörande hade vunnit laga kraft, innan Rikets Ständer hunno sammankomma, Är det Rikets Ständer allena, som kunna anföra klagomål öfver domen, så kunna dessa klagomål komma för sent, om Ständerna ej i tid sammanträda, och villervallan kunde då blifva så stor, att man finge i hogsta måtto skäl att ångra hela åtgärden.
Hvad sjelfva utredningssättet beträffar, så finner jag det högst besynnerligt, att, då det anses nödigt hafva iafullmägtige för att styra Banken, när den är i ordning, man endast vill hafva 8 utredningsmän, när den är i fullkomlig villervalla; detta synes mig äfven vara en ofullständighet.
Jag tror, att om den princip antages, att
BancoStyrelsen ej nu skall åläggas fullgöra sina förbindelser, är det bättre, att låta Ständerna hafva lika många utredningsmän, och Konungen endast 6.
Jag afstyrker dock hela antagandet af denua §.
I 4 §. omtalas ett grund-Capital, som alltid skall, utan beräkning af Bankens fasta egendomar och Inventarier, utgöra en Bankens behållning.
Här uppstår det besynnerliga förhållande, alt i en Lag be - 246
Den 23 O c t ober f. m. stämmes, hur stort förmögenhets-tillståndet skall vara uti ett penningeverk.
Det vore ganska besynnerligt, om Rikets Ständer ej skulle kunna yttra sig, huru de vilja disponera detta Capital.
Detta är den första
Lag i verlden jag sett bestämma ett visst behåll it Capilalbelopp, för att få drifva rörelse.
Jag kan icke begripa, huru detta grundCapital skall kunna blifva qvar i Banken; ty om hela Bancorörelsen upphör, upphör äfven Lånerörelsen, och grundCapitalet måste då angripas, i samma stund villervallan uppstår.
Jag afstyrker hela denna §.
Hvad 6 §. angår, tror jag den äfven vara öfverflödig, emedan en lag förut finnes derpå, att enskilta Banker få bildas.
Denna §. vore således endast ett upprifvande af hvad förut finnes, eller ett förutsättande, alt vår Bank ägde ett uteslutande privilegium.
I 7 §. anhåller jag, att orden allmän CivilLag mätte borttagas.
Jag tror det vara rättast att säga, att denna Lag äger kraft från den dag utvexlingen börjar.
Det faller af sig sjelf, att om vi underställa Lagen Konungens sanction, den då icke kan ändras på annat sätt, än 87 §.
Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet, och att Utskotten ville fästa uppmärksamhet derpå, att det är bättre, att icke nu göra sådana Lagar, sorn denna; emedan de hos Allmänheten skola Den 23 October f. m. 247 uppväcka begrepp, att de lika lätt kunna ändras, sora vi nu sjelfva stiftat dem.
Det är således bäst, att helt lugnt låta växlingen börja, och låta saken stå till det framtida hopp, att vi icke skola åter förstöra vårt Bankväsende, utan att, genom bättre upplysning hos Representanterna, och genom erhållna kunskaper om, huru lån i andra länder upptagas, i stället för att angripa NationalBanken, och derigenom förlama all industri i framtiden, man ej skall befara nya realisationer.
Man bör sålunda icke göra några föreskrifter, som väcka misstroende.
Herr Rosenblad.
Bernhard:
Jag instämmer med Herr Hjerta i dess yttrande öfver redactionen af 1 §, och förenar mig i dess yrkande om återremiss, på grund så väl af min egen som hufvudsakligen Herr Berg von Lindes reservation.
Herr Cederschjöld Pehr Gustaf:
Innan jag går lill sjelfva Lagförslaget, vill jag kasta en blick på premisserna.
Utskotten anse Rikets Ständer såsom Bolagsmän i Banken, men icke Garanter för densamma i egenskap af Representanter för Svenska Folket.
Jag kan icke instämma i denna åsigt, och känner ej något tillfälle, vid hvilket min egenskap af Riksdagsman skulle kunna skiljas från egenskapen af Representant för Svenska Folket.
Ett sådant åtskiljande af dessa båda egenskaper skulle i^8 Den a3 Octo ber f. m. leda till de vådligaste följder.
Hvad skulle väl då t. ex. hindra Rikets Ständer, att göra en utdelning sinsemellan af Bankens vinst?
Men då man hittills städse sett denna vinst lända till folkets fördel; så har man deraf ett praktiskt bevis, att Rikets Ständer garanterat Banken endast såsom Svenska Folkets Ombud.
Det bevis Utskotten anfört, att nemligen den tid funnits, då endast 3 Stånd garanterade Banken, är af ganska ringa halt.
Den tid har nemligen äfven funnits, då endast 3 Stånds Ledamöter utgjorde Secreta-Utskottet.
Men voro ej dessa Secreta-Utskotlets Ledamöter Representanter af Svenska Folket?
Och beslöt ej delta Utskott i många fall med Rikets Ständers rätt?
De 3:ne Stånd, som ända till 1800 allena garanterade Banken, gjorde det således äfven i egenskap af Representanter för Svenska folket.
Hvad nu sjelfva Lagförslaget beträffar* så tyckes det stödja sig på den bekanta principen: må ver/den förgåsj blott rättvisan får blifva gällande.
Också skulle denna lag, om den någonsin kunde behöfva tillämpas, nödvändigt leda genaste vägen till samhällets upplösning.
Den, som mins 1817 års tilldragelser, och den stora villervalla, som uppkom genom Disconternas fallissement, kan lätt tänka sig, hvad det skulle blifva, om Banken förbjöds att fullfölja sina functioner.
Det vore knap - Den 23 Ootober f. ro. 249 past en möjlighet, att en revolution då kunde uteblifva.
Dessutom är Lagförslaget i detaljerna bekajadt med åtskilliga brister.
Sålunda beter det t. ex. i 2 §.
Befinnes det, att
Sedelns vägrade inlösen härrört af orsak, sorn icke genast kan rättas &c. Om således Banken vägrar, att inlösa en falsk sedel, hvilket naturligtvis icke genast kan rättas; så skulle Banken strax stängas.
Afsigten med denna lag är tydligen välmenande; men likasom den, hvilken vill bevisa för mycket, bevisar intet, likaså hafva äfven garantierna, just genom deras alltför starka tilltagning, blifvit lika med noll.
Om man ti 11 toge måttliga garantier, som möjligen kunde verkställas, skulle de tillvinna sig vida större förtroende.
Ytterligare innehåller
Lagförslaget följande föreskrift: ”skulle ej inom 6 månader efter det ”denna anmälan skett, Banken, genom ” BancoFullmägtige eller Rikets Ständer, ’’vara återställd till sina functioner, välje ”då Rikets Ständer 8” &c.
Men ingenstädes är sagt, att Rikets Ständer skola sammankomma; och huru skola de då kunna välja?
Eller skall man ålägga Kongl. Maj:t, att sammankalla Rikets Ständer?
Jag finner sålunda detta Lagförslag alltför bristfälligt, och kan ej annat än förena mig med Herr Hjerta i det påstående, att hela denna lag är öfverflödig.
Men om någon annan juridisk garanti skall lemnäs, än Konungens sSo Den 23 October f. m. sanction på silfvervexlingen; så tillstyrker jag, att, i stället för Bankens försättande i concourstillstånd, heldre måtte stadgas, att derest Banken vägrar inlösa någon af sina sedlar, sedelhafvaren genast måtte få i mät taga någon Kungsgård eller annan Kronans tillhörighet.
Friherre Cederström, Jacob: En värd Ledamot har yttrat, att det för förtroendets återställande vore angeläget, att lag och laga ordning inträder, samt har trott sig häri finna ett stöd för nödvändigheten af den ifrågavårande Banklagen; men den värde Ledamoten glömmer härvid besynnerligt nog, alt Rikets Ständers beslut äro lika lagliga, och måste lika väl efterföljas, under hvad form de utfärdas.
Skall deremot ordningen återföras genom Stadganden, som leda till upplösning af det hittills gällande, och betaga Rikets Ständer deras beslutanderätt, samt tvinga dem att kasta sig i händerna på några få individer, så inträder, efter min tanke, icke laga ordning, utan ett särskildt förhållande, hvarigenom Ständerna sättas ur stånd att taga de beslut, som kunna finnas nyttigast; och detta kan icke vara önskvärdt.
Man skulle förmoda, att äfven framtida Ständer, såsom Svenska Folkets Representanter, borde anses fullmyndige att sjelfve besluta öfver allt, som är af egenskap att tillhöfa deras beslutanderätt, utan några af oss på Den 23 Octo ber f. m. förhand gifna föreskrifter; och det är förgäfves man framkastar den falska ideen, att Sländerna äro Bolagsmän i Banken, och Svenska Folket deras fordringsägare.
Herr Cederschjöld har redan riktigt anmärkt, alt Ständerna ej äro annat än Ombud för detta Folk, och äga sinande! i Banken.
Men Herr Cederschjöld har sedermera citerat ett oriktigt exempel, då han talade om en falsk sedel och dess vägrade inlösen; ty den kan vägras, utan att inlösen vägras 1 O 7 O allmänhet, och här är endast fråga om det sednare.
Jag är öfvertygad , att äfven den nu föreslagne Banklagen icke utan största orimlighet skulle kunna tillämpas på vägrad inlösen af en enda sedel.
Åfsigten med den ifrågavarande lagen är ingen annan, än att bereda möjligheten af en hastig upplösning af en Bank-inrättning, hvars olämplighet man trott sig hafva visat, och hoppats alt Ständerne sjelfmant skulle afsäga sig.
Då detta misslyckats , då Svenska Folket ej velat kasta sig i händerna på corporationer, af några kapitalister, försöker man denna indirecta utväg att gifva
Domstolarne privilegium alt dömma, till hvad Ständerna ej kunnat förmås besluta, för att dock vinna samma mål.
Men det är icke tänkbart, att nuvarande Rikets Ständer kunna glömma, att det är Konungs och Ständers gemensamma rätt att besluta, pröfva och dömma öfver hvad som rörer Svenska Folket i massa och icke Domstolarnes. —. 2 J2 D c n 'i3 O c t o b c r £ m.
Frågan är helt enkelt, hvilka garantier kunna fås för realisationens varaktighet, och svaret kan blott blifva: tle garantier Ständerna sjelfva vilja lemna; ty icke kunna de lemnäs af Domstalarne, som endast äga att tillämpa lagarne, och hvilka lika med alla andra medborgare måste underkasta sig de beslut Svenska Folkets Representanter finna för godt att taga.
Om Rikets Ständer således anse Bankens upplösning vara en galenskap, som skulle förrycka hela landet, så lära de ej eller kunna ingå på ett förslag, som leder till delta mål; ett mål, som önskas af några få, men afskys af mängden.
Då dessutom framdeles sammankommande Ständer hafva en obestridlig rätt att kullkasta våra beslut och ändra den lag vi stifta, huru kan man då tänka sig möjligheten, att genom en Banklag hindra framtida Ständer, att frälsa landet från de olyckor, som i stort ovilkorligen skola blifva följden af Bankens upplösning, liksom de i smått voro följden af Filial-disconternas fall 1817.
Jag får vid detta tillfälle erinra, att äfven då funnos personer, som yrkade, alt en lugn och successif upplösning ej skulle medföra några olägenheter; och det är nu allmänt erkändt, att de hade rätt; men andra funnos, sorn önskade en hastig upplösning, liksom nu en hastig upplösning af Banken, och i spetsen för dem står samma Ledamot.
Yingleriet i andra länder, med Statspapper och deras fal - Den 23 October f. m. 253 lande eller stigande, utgör visserligen en läglig utväg för speculationen och vinstbegäret; men är det nyttigt för samhällsskicket?