Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lilliehöök vid 1761 års riksdag afgaf — således vid ungefärligen samma tid som genealogierna inlemnades— det nemi. att lian och hans broder Fabian (vid hvars död, 1801, Fårdala-vapnet krossades) voro de sista lefvande afkomlingar af ätten N:o 1.
Emot allt detta torde framhållas, att
Lilliehöökska slägten i ego besitter en genealogisk tabell, hvilken upptager Brynte Bertilsson såsom Riks-Råd.
Härvid är dock alt märka, att på samma tabell äfven flera af Bryntes förfäder angifvas hafva varit Riks-Råd.
Men, om så varit — i hvilket fall Kolbecksgrenen också skulle bland sina förfäder räkna Riks-Råd och äfven böra under N:o 1 inbegripas — är slägtens dubbla representation olaglig.
Antages icke detta, måste ifrågav:de tabell förnekas vitsord.
Något sådant tillerkände honom icke heller Riddarh.-deputationen, hvilket synes derutaf att, då en med den omnämnda fullkomligt identisk af Lilliehöökska ätterna gemensamt dit inlemnades, deputationen icke uti Riddarhusets tabell införde nämnde gamla anteckningar om Riks-Råds-värdighet, utom för Brynte Bertilsson; och detta icke på grund af koncept-genealogien, utan på sätt och under förbehåll, som förut äro sagde.
Man kan säga — och Riddarh.-Utsk:t har äfven sagt — att, oaktadt bevis derför icke nu kunna framläggas, omöjligt ej är att Brynte Bertilsson varit Riks-Råd och alt uti en framtid något dokument skulle kunna upptäckas, som vitsordade detta.
Man har till och med, såsom tänklbart, framhållit att Giillaredsgrenen åstadkommit sådan bevisning och till följd derutaf — i likhet med hvad lör 3:ne andra ätter skett — blifvit till Riddare-klassen uppflyttad.
Detta skulle då hafva skett sednare än 1755, enär intill dess slägten under N:o 66 representerade.
Men huru kan väl sammanslå att tillerkänna Lilliehöökska slägten noggrann kännedom om allt hvad rörer densamma och dess förfäder till en tid 350 år aflägsen, och på samma gång förutH. II. 8 114 Den 10 Januari e. m. sätta okunnighet om ett faktum, som står den nuv:de tiden så mycket närmare; ett faktum, som dertill för slägten vore af så stor vigt.
Hvad som emellertid är obestridligt, är det att, i den stund som nu är, Gällaredsgrenens rättighet att för N:o t representera icke kan klart af genealogien skönjas, och då Riddarh.-Ordn:s § 7 mom. 7 ålägger hvarje adelsman, hvars slägtledning ej af Riddarhusets genealogiska tabeller tydligen utvisas, att, i och lör erhållande af representationsrätt, sin ätteledning styrka, qvarstår ovilkorligen för Gällaredsgrenen skyldighet att detta fullgöra, innan representationsrätten för N:o 1 kan såsom obestridlig anses.
Detta ur rättens synpunkt.
Vill åter R. o. Ad. af aktning för 50 års häfd — en aktning, måhända förstärkt af den personliga, man allmänt för Gällaredsgrenens ättlingar hyser — nu icke beröfva dem den plats, de allt ifrån införandet af vårt nya statsskick innehaft, vill jag, som väl kan fatta och dela denna känsla, icke allvarsamt motsätta mig ett beslut, af sådan anledning fatladt.
Hvad jag yttrat, har endast afsett en protest deremot att R. o. Ad. såsom rätt skulle medgifva det, som på rättsgrund aldrig efter min uppfattning kan byggas.
Då jag första gången hade ordet, yttrade jag icke, att det stod på genealogierna att Brynte Bertilsson var Riks-Råd.
Jag sade blott, att han blifvit uppförd såsom stamfader för Fårdala-ätten på de genealogier, som 1765 uta. betades, och sedermera omnämnde jag de anteckningar, hvilka förekomma å den af Lilliehöökska ätternes hufvudmän ingifna stamtafla.
Men jag medgaf Frih. Cederströms, Claes Henrik, anmärkning, att en anteckning, som hänvisar till en bok, som utkom 1791, icke kunde vara gjord på 1760-talet, ehuru jag af detta förhållande drog en annan slutsats.
Den omständigheten, att Baron Tilas, när hans yttrande infordrades, huruvida ätten Lilliehöök af Fårdala N:o 1 var lefvande eller utgången, yttrade att tvenne descendenter funnos af denna ätt och dervid hänvisade till Bergsrådet Bondes anteckningar, lärer väl icke utgöra något bevis att han ogillade de genealogier, som han sedermera granskade och godkände.
Hr von Knorring:
Jag ämnar blott yttra några få ord.
Jag hade just tänkt göra samma invändning mot Hr Cederschiöld, som Gr.
Mörner gjort.
Jag ber också att få uppläsa lista §:n Riddarh.-Ordn.
Den lyder sålunda: »På Riddarhuset ege hvarje introducerad ätt, efter den vid 18(19 års Riksdag stadgade nummerföljd, säte och stämma, på sätt denna Riddarh.-Ordn. föreskrifver.»
Vidare vill jag fråga, hvartill en återremiss skulle tjena, då Riddarh.-Utsk:t redan efter noggranna efterforskningar stadgat sin öfvertygelse, att Brynte Bertilsson är stamfader för ätten N:0 1, hvarföre han såsom sådan äfven är upptagen å de genealogier, som finnas i Riddarhuset och hvilka tjena till Den 10 Januari c. m. 115 efterrättelse för Riddarh.-IJirektionen, då den skall utlemna polelter.
Hr Cederschiöld: Gr. af Ugglas har bevisat att ätten N:o 1 är utdöd, men dock kommit till det resultat, att af aktning för Hrr:ne Lilliehöök tillstyrka IL o.
Ad. att låta dero behålla sin plats.
Oin här vore å bane någon etikettsfråga, så skulle jag icke tveka att lemna mitt bifall till denna framställning; men jag tror ej, att 11. o. Ad. bör på sådant sätt behandla sin representationsrätt.
Otvifvelaktig! skulle vi då förlora den aktning, vi böra ega såsom Riks-Stånd.
Dessutom tror jag, att ett så beska(ladt förfarande skulle stå illa tillsammans med h vad, sorn löreskrifves i Riddarh.-Ordn., der det i 3:dje §:nstår: »Ej må någon upptaga annan ätts nummer, namn eller vapen.»
Om nu ätten N:o 1 är utdöd, tror jag att det icke är tillåtet att tillstädja ätten N:o 66 att begagna N:o 1.
Gr. Mörner har anmärkt, alt han blott sagt att Brynte Bertilsson vore upptagen som stamfader, men icke att Iian uppgifves vara Riks-Råd.
Men alla äro ju ense derom, att anledningen, hvarföre Johan Nilsson, som vid Riddarhusets inrättande introducerades, fick plats under N:o 1, var den, att han hade ett Riks-Råd bland sina förläder.
Finnes nu ingen descendent af denna Riks-Råds-slägt, så är den ju utdöd.
J mitt första yttrande nämnde jag, att Johan Nilsson var den, som vid Riddarhusets inrättande blef upptagen, efter lottning, under N:o 1, icke till följd af egen förtjenst, utan derföre att hans stamfader Anders Pedersson varit Riks-Råd, och intilldess det kan bevisas att det finnes någon äldre Lilliehöök än denne, som varit Riks-Råd, så kunna inga andra höra under N:o 1, än Anders Pederssons descendenter.
Det är på denna grund jag önskar återremiss, på det Utsk:t, sedan nu lefvande medlemmar af familjen Lilliehöök under någon tid lemnats tillfälle att förete ytterligare bevis, måtte meddela bestämd upplysning, huruvida någon af dem kunnat styrka sig härstamma från ett Svea Rikes Råd och således vara berättigad att representera ätten N:o 1.
Kan detta icke visas, så måste ju denna ätt vara utdöd.
Jag anser detta vara det enda lagliga sättet att förfara.
Jag vill blott rätta ett missförstånd af Hr Cederschiöld.
Jag har icke yrkat, att R. o.
Ad. skulle på grund af häfd fatta det beslut, som bär är i fråga, utan jag har endast förklarat, att jag icke vill sätta mig deremot.
Med anledning af det skarpa klander, som blifvit uttaladt, rörde mitt arbete »Svenska Adelns ättartaflor», 116 Den 10 Jannari e. m. ber jag få nämna, att det är helt och hållet mitt enskilda arbete .
Talaren afbröts här af Hr Gr. o.
Landtm., som erinrade, att den fråga, hvarom Hr Anrep nu sig yttrade, icke utgjorde föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Ilr Anrep:
Jag skulle icke framkommit med detta yttrande, så vida icke Frih. Cederström, Rudolf, lått gifva mig anledning dertill.
Jag skall emellertid icke vidare jttra mig i den Irågan; blott bemöta Frih.
Cederströms yttrande i sjelfva saken, att jag varit inkonseqvent, då jag bibehållit
Forstena-ätten såsom ltiksRåds-slägt i ättartaflorna, men uteslulit Fårdala-ätten.
Jag får med anledning häraf nämna, alt Forstena-slägten
Nio 2 verkligen var en Hiks-Råds-slägt, och att alten såsom sådan introducerades för Itiks-Itådet Torsten Rrunssons skull.
På genealogien står det visserligen blott, att han var regements-råd; men i Ugglas rådslängd, sorn är fotad på bättre källor, ttppgifves han såsom liiks-Råd; och då man vet, huru opålitliga gonealogierna äro, så ligger i mitt förfarande icke någon inkonseqvens.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt dels bifall till Riddarh.-Ulsk:ls förevide Utlåt., dels ålerremiss deraf, dels att It. o. Ad., med afslag å samma Utlåt., skulle bifalla Hr Anreps motion, att den å Riddarhusets genealogier såsom lefvande upptagna adliga ätten N:o 1, Lilliehöök af Fårdala, skulle förklaras vara utslocknad och den af Riddarh.-Direktionen till en medlem af Ståndet utlemnade polett att för nämnde ätt intaga säte och stämma på Riddarhuset genom vederbörande tjensteman återfordras, och dels slutligen endast afslag å merberörde Utlåt.
Sedermera framställde Hr Gr. o.
Landtm, propos. på bifall till Utskits Utlåt., och, då dertill svarades starka ja, blandade med nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Flere ledamöter begärde votering, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med förmälan att R. o. Ad. egde att bestämma, huruvida kontra-propos:n vid den blifvande voteringen skulle innefatta antingen återremiss af Utlåtit, eller afslag derå och bifal till Ur Anreps motion, eller slutligen endast afslag å Ullåt:t, framställde först propos. derå, alt
Utlåtits återremitterande skulle ingå i kontra-proposin, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. derå, att kontra-proposin skulle upptaga afslag å Utlåtit och bifall till motionen, då svaren ut föllo med många ja tillika med åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft ölvervigten.
Den 10 Jannari e. m. 117 Hr Cederschiöld begärde votering om kontra-proposms innehåll, men, innan förslag till voterings-proposm blifvit uppsatt, anmälte sig och yttrade Hr Cederschiöld:
Som jag hört flera af R. o.
Ad:s ledamöter tillkännagifva, att de hafva saken klar för sig, så vill jag afstå från mitt yrkande om återremiss.
Härefter upplästes och godkändes följande förslag till vote rings-propos. i sjelfva frågan: »Den som bifaller Riddarh.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 4, i ani. af Hr Anreps, Gabriel, motion, att den å Riddarhusets genealosier såsom lefvande upptagna adeliga ätten N:o 1 Lilliehöök af Fårdala skulle förklaras vara utslocknad samt den af Hiddarh.-Direktionen vid innevarande riksdag till en medlem af Ståndet utlemnade polett att lör nämnde ätt intaga säte och stämma på Riddarhuset genom vederbörande tjensteman återfordras, röstar vinner nej, afslår R. o. Ad. ifrågav:de Utlåt, och bifaller Hr Anreps ofvanberörde motion.»
Sedermera företogs voteringen och befunnos, vid dess slut, rösterna hafva utfallit sålunda:
Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Usk:ts den 3 och 7 dennes bordlagde Betänkm: N:o 14, i ani. af väckt motion om upphäfvande af 2:dra kap. 5:te och G:te §§:ne Giftermåls-balken; samt N:o 15, i ani. af väckta motioner om förändring i föreskrifterna ang:de skyldighet för prest att pröfva vilkoret! för lysning och vigsel.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 7 dennes bordlagde Utlåt.
St:rs åren 1860 och 1861 församlade revisorers berättelser ang:de nämnda år verkställda granskningar af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1859. R. o. Ad. åtskiljdes kl. A 10 e. m. den det ej vill, röstar Ja — 97.
In fidem, 0.
Brakel. 118 Den 14 Januari f. m.
Onsdagen den 14 Januari 1863.
Justerades 2 prof-utdrag lör d. 10 dennes e. m., samt pleni-prolokollet för d. 3 sistl.
December f. m.
Hr Gr o. Landtm tillkännagaf, att till R. o. Ad. blifvit öfverlemnade 15 inträdeskort till K.
Landtbruks-akademiens allmänna sammankomst d. 19 dennes, samt anmodade de ledamöter af Ståndet, som deraf ville sig begagna, att anmäla sig hos Riddarh.-fiskalen.
Vidare tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att som riksdagsärendena ej kunde afgöras inom den i grundlagen bestämda tid af tre månader från den dag K. M:s Nåd.
Propos. om StatsVerkels tillstånd och behof meddelats, eller d. 1 iste sistl.
November, hade Talmännen, vid hållet sammanträde, öfverenskommit föreslå Riks-Sl:n, att uti underd. skrifvelse till K.
M. detta förhållande anmäla, samt äska, att riksdagen, på sätt i grundlagen för sådant fall vore medgifvet, måtte fortfara under ytterligare en månad från förenämnde tid; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. till detta förslag ville lemna sitt bifall.
Sedermera hemställde Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. skulle anmoda Exp.-Ulsk:t att uppsätta och lill Riks-Stånden inkomma med förslag till R.
St:rs underd. skrifvelse i ämnet; hvilket jemväl bifölls.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf ytterligare, att vid lörromnämnda sammanträde Talmännen jemväl öfverenskomma göra hemställan lill Riks-Sl:n, att nedannämnde, i grundlagarne föreskrilna val skulle å följande dagar förrättas, nemligen:
Onsdagen den 21 dennes, val af den nämnd, som enligt 103:dje §:n R.
F. skall döma, huruvida högsta domstolens samtlige ledamöter gjort sig fört jente att i deras vigtiga kall bibehållas; Deu 14 Januari f. m. 119 Lördagen den 24 dennes, val af de Elektorer, hvilka, jemlikt 108:de §:n R. F., skola utse komiterade till tryckfrihetens vård; Lördagen den 31 dennes, val af de Elektorer, hvilka, jemlikt 97:de och 98:de §§:na R. F., ega att utse R.
Ju stitie-Omhudsman och hans suppleant; Onsdagen den 4 nästkommande Februari, val af R.
St:rs fullmägtige i Ranken och Riksg.-Kont.; äfvensom af direktörer vid låne-kontoren i Göteborg, Malmö och Wisby; samt slutligen Lördagen den 7 i sistnämnde månad, val af R.
St:rs Revisorer för den granskning af Stats-Verkets, Bankens och Riksg.-Kont:s tillstånd, styrelse och förvaltning, som kotnme att ega rum under så väl innevarande år, som åren 1864 och 1865; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, alt R. o. Ad. skulle besluta anställandet af dessa val på de sålunda föreslagne dagarne.
Sedan Ståndet härtill lemnat sitt samtycke, föreslog Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad vid föregående riksdagar förfarits, skulle dels vid valen af ledamöterne i den s. k.
Opinionsnämnden och af Elektorerne för utseende af Justitie-Ombudsmannen och hans Suppleant samt af komiterade till tryckfrihetens vård jemväl utse Suppleanter, nemi. 4 Suppleanter till de 12 lednrnöterne i opinionsnämnden och de 12 Elektorerne för Justitie-Ombudsmannens utseende, så att listorne vid dessa båda val komrne alt upptaga 16 namn, samt 2 Suppleanter till de 6 Elektorerne för väljande af komiterade till tryckfrihetens vård, så att listorne vid sistnämnda val skulle innehålla 8 namn; dels vid valen af fullmägtige i Banken och Riksg.-Kont. samt direktörer vid låne-kontoren äfvenledes utse Suppleanter till samma antal som fullmägtige och direktörerne, samt företaga dessa val i följande ordning: l:o tre fullmägtige i Banken; 2:o tre fullmägtige i Riksg.-Kont.; 3:o tre suppleanter i Banken; 4:o tre suppleanter i Riksg.-Kont.; 5:o en direktör och en suppleant vid hvartdera af låne-kontoren, vid hvilket sistberörde för alla låne-kontoren gemensamma val derjemte borde iakttagas, att å listorna bestämdt utsattes den befattning, hvartill hvar och en af de derå uppförde personer utsågs; samt dels slutligen utse Ståndets sex ledamöter i de blifvande tre stats-revisionerne medelst tre särskilda val.
Till allt hvad Hr Gr. o. Landtm, sålunda föreslagit, fann R. o. Ad. skäligt lenina bifall.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts d. 27:de sisth December och 3:dje dennes på bordet lagde Mern.
N:o 28, i anledning af väckt motion (N:o 35), om dels förändrade vilkor för lärares vid elementar-läroverken uppflyIlning i högre lönegrad, deras pensionering m. m., dels ock rättighet för lä - 120 Den 14 Januari t. m. raren i teckning vid Skara högre elementar-läroverk, Mankell, att, vid fråga om uppfattning till högre lönegrad, få beräkna äfven de år, han före år 1860 vikarierat i nämnda befattning.
Ur Gr. o.
Landtm, lät uppläsa ett från Vällofl.
Borgare-St. ankommet prot.-utdrag N:o 145, för så vidt detsamma rörde det nu föredragna Mem:t, och iuhemtades deraf, att nämnde Riks-St. remitterat den ifrågavrde motionen till Sta!s-Utsk:t, hvarefter Ur Gr. o. Landtm, framställde propos. derå, att Mem:t skulle läggas till handlingarne, med förklarande, att motionen ansågs tillhöra Stats-Utsk:ts behandling.
Ropades ja. lifter ånyo skedd föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.-
Utskds den 27:de sistl.
December och 3:dje dennes bordlagde Mern.
N:o 30, i anledning af väckt motion ronde manufakturdiskontens upphörande, beslöt R. o. Ad., som af förrberörde prot.-utdrag inhemtade, att den ifrågav:de motionen blifvit af Borgare-St. till Allm. Besv.- och Ekon.-Utslct återremitterad, att, med Menets läggande till handlingarne, förklara, att motionen ansågs böra af nämnde Utsk. till behandling upptagas.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande SfatsUtsk:ts den 7:de och 10:de dennes på bordet lagde Utlåt.
St:rs åren 1860 och 1861 församlade revisorers berättelser angtde nämnda år verkställda granskningar af Siats-Verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1850. § 1- Utsk:ts hemställan bifölls. § 2.
Lades till handlingarne. §§ 3 och 4.
Utsktts hemställanden biföllos. § 5.
Det förhållande, att tyvärr den man, som egentligen gaf anledning till den hemställan, sorn grundläde regeringens i detta fall, numera icke finnes, för att närmare kunna upplysa och försvara ifrågavule åtgärd, torde rättfärdiga mig, då jag begär att få nämna några ord såsom grund till den hemställan, att Stats-Utsk:ts Betänk, måtte af Den 14 Januari f. m. 121 R. o. Ad. afslås.
Jag vill hoppas, att jag aldrig måtte komma att uppträda med några försök att förringa I!.
St:rs Revisorers rättighet att granska, af regeringen beslutade, extra utgilters behöflighet; meri jag tror å andra sidan det vara så mycket nödvändigare, att R.
Sl:r eller ännu mer deras delegerade, i samma mån som deras granskningsrält blifvit utsträckt, också böra iakttaga de fordringar på grannlagenhet, som dermed sta tillsammans.
Några skäl hafva blifvit framställda för det af R.
St:rs revisorer gjorda förslag, hvilka jag tror vara särdeles starka; och hela framställningen tyckes visa, att man förut fattat en öfvertygelse, kanske grundad på några fakta, som icke i sig sjelfva varit fullt tillfredsställande.
Emellertid har denna framställning, åtminstone som mig synes, gjorls med någon ogenhet mot saken.
Det står nemi. omtaladt att 1856—1858 detta anslag har vållat staten en utgift af 3,407 r:dr 00 öre.
— Detta är också ganska rigtigt, såsom grundande sig på, att ett anslag af 750 gulden årligen skulle utgå; — men K.
M. har likväl sedan beslutat, att högst 600 r:dr per år skulle till detta ändamål användas, hvilket för 3 år således ej utgör iner än 1,800 r:dr.
Det är vidare sagdt, att församlingarne få i allmänhet sjelfva bekosta sin själavård.
— Detta är måhända icke alldeles stride rigtigt, enär den tionde, som för närvarande från församlingarne utgår till presterskapet, till någon del väl torde anses tillhöra staten; och, så vidt jag vet, finnes ej någon församling i Sverige, der ej presterskapet aflönas både af staten och genom frivilliga gåfvor.
— Samma förhållande har det äfven varit med våra landsmän i Carlsbad, att både de och staten skulle underhålla prest; men jag vet, att det inträffade, sannolikt emedan man visste det staten skulle lemna ett bidrag, att bad- eller brunsgästerna icke iemnade sitt så llitigt som i början.
— Måhända har också den orsaken, att man låtit det goda hjertat alltför mycket tala vid tillsättandet af denna plats, inverkat härpå.
Jag vågar hemställa till R. o. Ad., om icke det äfven är elt skäl för Svenska staten, som i sin lagstiftning lemnar allt mera frihet åt hvarje religion, att få utölvas enl. sin önskan, att göra hvad lättnad den kan för att bereda vid en utländsk badort vistande landsmän tillfälle att höra sin egen lära på sitt eget språk, helst många af dem hvarken hafva medel att bidraga till aflöning åt prest, ej heller iiro nog hemmastadda i det Tyska språket, för att med någon uppbyggelse kunna afhöra en predikan på detta språk i dervarande kyrkor. 62p
Då det visar sig, att dessa 600 r:dr icke äro en större summa, än att den med lätthet kan af Svenska statsverket bestridas — och det torde icke vara någon tvist underkastadt. att det åtminstone afser ett godt ändamål, för hvilket man icke bör sky att taga af de medel, som i allmänhet äro ställde till K.
M:s disposition, och hvilka alltid blifvit efter 122 Den 14 Januari f. m. bästa förstånd använda — så tror jag mig icke sakna skäl att hemställa, huruvida icke R. o. Ad. ville afstå denna punkt i Stats-Utsk:ts Betänk.
Inom Utsk:t har jag varit af samma tanka, som Hr Gr. von Platen här framställt, och anser, att denna punkt bör förfalla; men jag har icke reserverat mig mot Utsk:ts beslut, väl vetande att skriftliga reservationer sällan inverka på Ståndens beslut.
De skäl, som förmått mig tala emot detta förslag, äro, att de 600 r.dr, som utbetalas till Pastor i Carlsbad, vanligen utgått af åttonde hufvud-titelns extra utgiftsmedel.
St:r aldrig förut inblandat sig i K.
M:s fria dispositionsrätt öfver dessa medel, anser jag det icke lämpligt nu, då, utom det att frågan rörer ett vigtigt ändamål, det blott är en obetydlig summa, sorn skall utgå för anskaffande af prest vid en brunnsort, som dock är besökt af 2 å 300 Svenskar.
Af detta skäl, och hufvudsakligen med fästadt afseende å R.
St:rs obehörighet, att, genom en sådan vägran, i otid inblanda sig i Iv.
M:s dispositionsrätt öfver dessa medel, får jag tillstyrka afslag å Stats-Utsk:ts Betänk.
Hågen och behofvet att besöka utländska badorter är, såsom vi nogsamt veta, i beständigt tilltagande, och skulle statens utgifter för anskaffande af Svenska predikanter vid dessa ställen i samma mån ökas, så tror jag att det snart skulle vara ganska få Tyska badorter, dit man icke kunde anse behöflig! att sända en sådan.
Man har väl icke bestämt något visst antal Svenskar, sorn skulle finnas vid en badort, för att en predikant skulle ditsändas — och en sådan bestämmelse torde det väl älven vara svårt att göra —; men behofvet af andlig uppbyggelse kan vara lika starkt hos en person, när han är ensam, som när han är tillsammans med ett visst antal landsmän, och hvarje bad- eller bruns-ort, som besökes af någon enda Svensk, kunde således anses böra komma i åtnjutande af förmånen att få Svensk predikant.
Jag vet emellertid ingen Svensk badort, der staten bidrager till att underhålla predikant, och jag kan icke filina något skäl, hvarför Carlsbad skulle, framför andra badorter, förses med en sådan, i synnerhet när tillgång på religionslärare i allt lall å stället finnes.
Det är brunsgästernas egen sak, att genom frivilliga bidrag underhålla predikant, och ju större antal Svenskar, som besöka Carlsbad, desto lättare måste det väl vara för dem att sammanbringa det erforderliga beloppet härtill.
Nu vet man också, att denne predikant varit i Carlsbad endast en mindre del af sommaren, under det att Svenskar besöka denna badort redan tidigt på våren och många komma icke dit, förr än långt fram på hösten.
Det har således blott varit de, som vistats der under högsommaren, som haft någon fördel af hans ditsändande.
Den 14 Jannari f. m. 123
Att aflöningen blifvit tagen af de extra utgiftsmedeln, kan jag icke heller finna utgöra något skäl, hvarför anmärkning deremot icke får göras, i synnerhet när utgiften icke vidare har naturen af att vara tillfällig, utan ikläder sig egenskapen af att vara permament:
Ändamålet med de extra utgifts-rnedlen är att bestrida oförutsedda utbetalningar, men, så vidt jag kan förstå, alldeles icke sådane, som äro afsedda att återkomma.
Jag anser således, att Stats-Utsk:t haft grundade skäl till sin hemställan, och anhåller om bifall dertill.
Hr von Ehrenheim, Per:
Jag medger väl att denna fråga icke är af någon stor betydenhet, men å andra sidan anser jag att Stats-Utsk:t haft fullt skäl lill sin hemställan.
Hvad formen af denna hemställan vidkommer, så är den affattad som en önskan till K. M., och en sådan önskan ega R.
St:r otvifvelaktig! rätt att framställa.
I sjelfva saken synes mig, på sätt Gr.