Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till betryggande af enskildtes rätt. i äfseende å sådane medel, som Krono-Fogde eller annan publique Embels- eller Tjensteman, i följd af Embetsmanna-pligt eller verkställde utmätningar får om händer, men förskingrar, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den 17 sisth November bland annat föreslagit: att Under-Exsecutorer, hvilka af Konungens Befallningshafvande, såsom ÖfverExsecutor åläggas att medel utmätningsvis uttaga och till honom insända, måtte tillförbindas, att dessa medel uti Land-Ränteriet nedsätta och, på enahanda sätt som vid Kronouppbörd, Konungens Befallningshafvande derom underrätta, hvarefter medlen borde på lika sätt, ifrån Landt-Ränteriet med omgående post till vederbörande öfversändas, jemte det Konungens Befallningshafvande, derom meddelade underrättelse:
Att Magistrat och KronoFogde ovillkorligen böra genast, vid Utslags emottagande till verkställighet, deröfver utan betalning afgifva bevis till Fordringsägare; samt att till ersättning för enskildta medel, som enligt Tjenstepligt uppbäras, men derefter förskingras, vederbörande skola närmast efter Staten, i fall af Allmänna medels förskingring, äga förmånsrätt till Uppbördsmans tillgångar framför andra Fordringsägare.
Till dessa Edra Förslag har Jag, sedan Högsta Domstolen blifvit hord, lemnat Nådigt bifall; hvarom Allmän Författning kommer att utfärdas; men då Eder uti samma skrifvelse intagne hemställan, att den borgen, Uppbördsman vid Tjenstens tillträdande skall ställa, bör gifva säkerhet för de enskildte medel, som i Tjensteväg uppbäras, närmast efter de allmänna medel, Uppbördsman om händer får, innefattar ett ämne, hvilket, såsom varande af Reglementarisk egenskap, icke kan bland Lagfrågor hänföras; vill Jag framdeles fatta Mitt beslut så väl derom, som hvad rörer det i berörde
Eder skrifvelse äfven framställde Förslag, angående Statens skyldighet att ansvara för sådana medel, som uti Räntekammaren och Landt-Piäntcrierne af enskild la personer deponeras, Uti underdånig skrifvelse af den 39 sist!.
November håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, förmält, att enär, enligt
Lag, verkställighet äger runi å Kongl.
Majrts Befallningshafvandes Utslag i Utmätningsmål, ej mindre i de fall, då Gäldenär uleblifvit med förklaring och tredskovis blir ålagd, att betala, än ock i alla frågor om qvarstad å Gäldenärs egendom, samt då fordringarne grunda sig på löpande förskrifningar; håfven J ansett, att en lika verkställighet jemväl borde meddelas då Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes Utslag grunda sig på Gäldenärs ovillkorliga erkännande
Den 18 December. af skulden, och i följd deraf föreslagit, att genom en allmän Författning måtte stadgas: ”Att ther Gäldenär, utan allt jäf eller ”invändning, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, skrifteligen eller mundteligen, er”kännt skulden, må den Sökande, ehvad För> "klaranden vill anföra besvär eller icke, gehast å Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes TJt”slag erhålla Utmätnings-verkställighet, och va”ra berättigad, att det utmätta godset lyfta ”emot af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ”godkänd borgen.
Efter Högsta Domstolens och Stats-Rådets hörande har Jag i Nåder funnit godt, berörde Edert underdåniga Förslag antaga; och kommer alltså en härmed öfverensstämmande
Författning alt till allmän efterrättelse utfärdas.
Uti skrifvelse af den 20 nasti.
November, Kafven J, Gode Herrar och Svenske
Män, i underdånighet inkommit med Förslag till stadga om Invisningar, sorn emellan Bolag eller enskilde Personer innom riket utställas.
Vid öfvervägande af detta ämne, hvaröfver Jag inhemta!
Högsta Domstolens och Stats-Rådets yttranden, har Jag funnit, att om än å ena sidan, den tillökning af rörelsecapitalet, som af löpande Assignationers utgifvande blefve en följd, icke kundo äga men - Io6 Den 18 December4 lig verkan pä allmänna Crediten eller myntets värde, och fördeiarne af en fri Assigneringsrätt uppvägde de olägenheter och de missbruk, som derigenom kunde uppstå, förekommer likväl, å andra sidan, vid granskning af de utaf
Eder föreslagne reglementariske stadganden, att påföljden af bysättning, för utgifvare eller godkännare af Invisning, som å förfallotiden ej inlöses, icke synes förenlig med den utöfver
Lag sträckta ränta af 12 procent, som finnes föreslagen för till betalning förfallen, men icke inlöst Invisning, hälst en försumlig Gäldenär, hvilken blifvit ådömd bysättning genom förlusten af sin personliga frihet, som deraf blefve en följd, skulle vara tillräckligt straffad, utan att hans olyckliga belägenhet bör förvärras genom erläggande af dryga räntor, som skulle medtaga hans och hans familjs återstående tillgångar.
Lagförslag skulle dessutom icke vara instämmande med den af
Eder anmäldte nedsättning af räntan å förfallne
Discontlån; äfvensom det icke undfallit
Min uppmärksamhet. att föreskriften i 10 §. af den föreslagne Stadgan, att utan afseende å jäf utmätning borde för sig gå, samt godset antingen sättas i taka händer eller under Utmätningsmännens vård, synes nog sträng i det fall, då invändning kunde göras, att
Assignationen vore falsk eller bedrägligt förhållande ägt rum, emedan, om sådant verkeligen inträffat, den förmente Gäldenären, under utsökningstiden icke borde vara sin egendom förlustig, och Den 18 December i 107 Fordringsägares säkerhet dessutom kunde förvaras genom laga qvarstad å så stor del af Gäldeuärens egendom, som i värde funnes e111 o t krafvet svarande.
Jag som insett behofvet af så väl Allmänna Lagens, som Handels- och DrätselFörfattningarnes i ordningbringande till en enkel, klar och lättfattlig Lagstiftning, skulle likväl icke tveka, att antaga förevarande Lagförslag, så vida 12 procents ränta icke vöre med bysättningstvång förenad, men vid detta förhållande finnér Jag Mig sakna skäl, att till detsamma lemna bifall.
Uti skrifvelse af den irsta innevarande, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, i underdånighet anfört, att, sedan hos Eder fråga blifvit väckt 0111 rätta förståndet af Kongl.
Förordningen den i3 Junii 1800, angående sättet, huru med städsel och lego af jord på Landet förhållas bör, och J dervid inhämtat, att hvad denna Förordning stadgar, angående Inteckning af Arrende-Coritracter, blifvit af en del Domare så tillämpadt, att ett ingånget Arrende-Contract ansetts ovillkorligen böra intecknas, för att gälla emot Jordägarens möjligen vidtagande försäljning af en på Arrende upplåten Egendom, håfven J ansett en sådan tillämpning icke vara öfverensstämmande med denna Förordnings rätta mening, och derföre till förekommande för framtiden af ali miss - Den 18 December. tydning i underdånighet anhållit, att till allmän efterrättelse måtte i Nåder förklaras: ”Att den i nämnde Förordning föreskrif”ne
Intecknings åtgärd endast afser Arrendators förhållande till Jordägarens Borgenärer, ”och att följakteligen underlåtandet deraf i ”annat afseende icke inverkar på aftalet emelian Arrendator och Jordägare.”
Efter det Högsta Domstolen och StatsRådet blifvit häröfver hörde, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; Och som Lagstiftaren, då den funnit nödigt bereda större säkerhet för Årrendatoren af Fast Egendom, än den i 16 Cap. i5 §.
Jorda-Balken är tillagd, genom Förordningen den i3 Junii 1800 påhudit, att Arrende-Contractet borde intecknas innom viss tid, och sådan åtgärd är af lika mycken vigt för en framtida köpare af den jbortarrenderade Egendomen, som för ägarens Borgenärer; Alltså finner Jag icke skäl att bifalla den förklaring
J härutinnan i underdånighet begärt, såsom icke öfverensstämmande med de grunder, på hvilka den genom ifrågavarande Förordning gjorde ändring uti Lagens stadgande i 16 Cap. i5 §. Jorda-Balken hvilan Jemväl håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uti underdånig skrifvelse af den i:a i denna Månad, anfört, huruledes hos Eder framställning blifvit gjord om nödvändighet
Den 18 December•
109 ten, att, genom skärpning af det i Lag och Författningar bestämda straff för skogs-åverkan, skydda ägande rätten mot ingrepp deruti, och håfven J, uppå de skäl och grunder som samma Eder underdåniga skrifvelse närmare upptager, i underdånighet föreslagit den ändring uti 63 §. af Förordningen om Skogarne i Riket, den 1 Augusti i8o5, att de uti samma §. omförmäldta serskildta slag af åverkan å Allmänning, eller annans enskild »a ägor, hädanefter måtte beläggas med lika böter, som 62 af berörde Förordning utsätter för dylik åyerkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar; härförutan och då af Eder befarades, att Krono-skogarne, i fall deras upplåtande åt enskildta varder beslutit, kunna utsättas för sköfling under afvittrings-tiden, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, till Mig i underdånighet öfverlemnat, att der serskilda locala omständigheter skulle sådant påfordra, i Nåder stadga, utöfver det allmänna ansvaret, serkildta Vitén för åverkan å berörde skogar under den tid afvittringen påstår och intill dess densamma blifvit behörigen stadfästad.
Sedan Högste Domstolen och Stats-Rådet blifvit häröfver hörde, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande, och dervid i Nåder funnit godt antaga Edert förslag i afseende på skärpning af straffet för åverkan å Allmänning eller å Enskildes ägor; hvarom alltså författning kommer att till allmän efterrättelse utfärdas. iro Den x8
Decemberi Men hvad åter angår Eder tillika i underdånighet gjorda hemställan om Vitens stadgande; så enär det genom Lag är åt håde Domare och Kongl. Majrts Befallningshafvande öfverlåtit, att, der omständigheterne kunna sådant påfordra, i åverkans-mål utsätta serskildta Vitén, utöfver det ansvar Lagen bestämmer, har Jag ansett denna Eder hemställan hafva varit öfverflödig. ff Vidare håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uti underdånig skrifvelse af den ira i denna Månad, tillkännagifvit, att sedan hos Eder fråga blifvit väckt, att ifrån det Exemplar af Under-Rätts Allmänna Sak-Protoeoll och Dombok, som, enligt Lag, bör till vederbörande Hof-Rätt renskrifvit insändas, måtte uteslutas alla andra mål, än de hvilka angå ägande rätt till fast Egendom, eller ägoskillnad, eller delning af Jord eller annan Fastighet, håfven J, uppå de skäl och grunder, som Eder underdåniga skrifvelse närmare upptager, funnit Ransakningarne i Brottmål kunna utan olägenhet ifrån de renoverade Exemplaren af Domhöckerne uteslutas, och derföre i underdånighet föreslagit, att genom Allmän Författning måtte stadgas: ”Att vid LTtskrifningen af Under-Rätts "allmänna Sak-Protocoll och Dombok, som, "enligt Allmänna Lagen, skall till vederbörande Hof-Rätt insändas, må uteslutas, jemte Den 18 December. liz ”Ransakningar och Utslag i underställa mål, ”hvarom serskildt är stadgadt, jemväl undersökningen uti alla andra Brottmål; Dock bö”ra Utslagen i dessa
Mål, jemte en korrt ru”hrik för hvarje alltid utskrifvas.”
Öfver detta förslag hafva Högsta Domstolen och Stats-Rådet blifvit hörde, hvarefter Jag i Nåder funnit godt detsamma antaga; Och kommer alltså en härmed öfverensstämmande Författning att till allmän efterrättelse utfärdas.
Ytterligare är af Eder, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den ira innevarande i underdånighet vordet förmäl dt, att sedan utbetalningen af det mindre Creditivet blifvit anvisad på Riksgälds-Contoiret, håfven J funnit nödvändigt, att Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret borde ställas under ansvarighet, i afseende på utbetalningen deraf, i öfverensstämmelse med 63 §.
Regeringsformen, samt att hvad 2 §. 1 Mom. af ansvarighetsLagen för Fullmägtige i Banken,' den 1 Maji 1810, i denna del innehåller, jemväl skulle blifva gällande för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, så länge det mindre Creditivet vore på Riksgälds-Contoiret anvisadt.
Och håfven J, till följd häraf i underdånighet föreslagit, att, genom utfärdande Författning, måtte, såsom tillägg i ansvarighets-Lagen förFullmägtige i Riksgälds-Contoiret stadgas: lia Den 18 December i ”Utbetala Fullmäktige den i 63 §. af Regeringsformen omnämnde mindre summa, an”tingen hel och hållen eller till större eller ”mindre del, innan Konungen för dem förkla”rat, att Han de äskade medel oundvikeligen ”har af nöden, antingen till Rikets försvar, ”eller andra högst vigtiga och angelägna än”damål, samt innan de derjemte undfått del ”af hela Stats-Rådets deröfver inhemtade tannar, vare den eller de, sorn till beslutet bi”dragit, förlustige så väl Riksens Ständers, som ”allt annat medborgeligt förtroende.” Sedan Högsta Domstolen och Stats-Rådet blifvit häröfver hörde, har Jag i Nåder funnit godt bifalla hvad i omförmälte måtto är vordet af Eder föreslagit; och kommer alltså en Författning härom att till allmän efterrättelse utfärdas.
Efter Högsta Domstolens hörande, har Jag i Nåder bifallit
Edert under den 6 i denne Månad i underdånighet framställde förslag, att Ledamöter af Berednings- Taxerings- och Pröfuings-Comiteer, såsom Taxeringsman, i och för utöfningen af deras kall, bora till godo njuta enahanda skydd och säkerhet, som uti lii §.
Regeringsformen och 77 §.
Riksdagsordningen är åt Riksdagsmän försäkrad, hvarom Allmän Förordning kommer att, utfärdas. XJti Den 18 December. XI?
Uti skrifvelse den 8 i denna
Månad håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, i 'underdånighet föreslagit en sådan ändring uti 12 och i3 §. §. af Förordningen den i3 Julli 1818, angående Inteckning i Fast Egendom, samt i 17 Gap. 12 §.
Handels-Balken, hvariigenom skulle stadgas: att om, innan uppbud är sökt af den sorn förvärfvat Egendom, genom fång, som lagfaras bör, förre ägarens Borgenär kommer med skuldebref eller annan handling, derföre Inteckning lagligen beviljas kan, han då borde äga att den erhålla; med rättighet för köparen att för den intecknade skuldens belopp söka skadestånd af sin fångesman, derest icke, i händelse genom sådan Inteckning, villkoren för fånget äro vordne ändrade, köparen häldre vill fånget upphäfva och Egendomen till förre ägaren afträda.
Efter det Högsta
Domstolen i detta ämne blifvit hörd, har Jag med afseende derå, att i Sverige ännu icke finnes införd någon Inrättning, hvarigenom tillfälle gifves för den sorn Fast Egendom förvärfvat, att åt åtkomsten genast gifva erfordlig offentlighet, och enär köpares rätt att vara betryggad vid ingånget köp, då han iakttager hvad på honom enligt
Lag ankommer, icke bör förnärmas af de anspråk, förre ägarens Borgenärer kunna finna sig befogade att göra gällande; ansett Edert förberörde
Förslag icke vara förenligt med den allmänna grundsalts, atfc köp om Fast Egendom i såmma stund det Ridd. n. Ad.
Afd. 8 H4 Den 18
December i lagligen är afslutadt, medförer ägande rättens öfverflyttande från säljare till köpare; hvarföre Jag icke kunnat till samma Förslag lemna Nådigt bifall.
Vidare håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse af sistnämnde dag föreslagit att it\ §. af Intecknings-Lagen den i3 Julii 1818 må erhålla följande tillägg: ”Köpare till Fastighet, hvilken antingen ”å TJtmätnings-Auction eller under Concours ”af Borgenärer genom offenteligt utrop såld ”är, och hvaruti Inteckningar finnas, till hvil”kas gäldande köpesumman icke förslår, äga, ”så snart Auctions-förrättningen vunnit laga ”kraft, eller i händelse af klander fastställd ”blifvit, samt köpesumman är inbetald, att ”derom af vederbörande Exsecutor eller Sysslo”man erhålla bevis; köparen anmäle sig med ”detta, jemte gravationsbevis, hos
Domstolens ■”Ordförande i den ort, der Fastigheten är ”belägen, och Ordföranden äge att genom an”slag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken ”genom köparens försorg bör trenne gånger "införas i Allmänna Tidningarne, kalla och ”förelägga de Inteckningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del "fått sina Inteckninger utur köpeskillingen "guhine, att i Stad, innom en månad från "den dag kungörelsen i Tidningarne sista gången finnes införd, och å Landet vid det Ting, Den v8 December.
"gom Wrst infaller, sedan ea månad frén eista "kungörelsedagen förflutit, hos Domstolen an"inäla huruvida emot deras Inteckningars dö"dande kan vara något att påminna; åliggande "Domaren, ehvad Inteckningshafvarne då be"gagna rättigheten att varda hörde eller icke, "och jemväl utan hinder deraf, att Original”Intecknings-handlingarne icke uppvisas, angående Inteckningarnes dödande sig utlåta."
Och som .Tåg, efter det Högsta
Domstolen blifvit hörd, funnit godt bifalla förberörde Stadgande, kommer Allmän Författning derom att utfärdas.
Likaledes har Jag, efter Högsta Domstolens hörande, bifallit Edra underdåniga hemställanden af den 12 i denna Månad, om utfärdande af Allmänna Författningar, dels: att den, som efterapar eller förfalskar en af Bankens Vestra eller Södra Låne-Contoir på Banken utgifven Assignation, eller till efterapningen eller förfalskningen råder eller hjelper, eller ock beträdes med utprångling af sådan Assignation, den han vet falsk vara, bör straffas lika med hvad för efterapning, förfalskning och utprångling af Banco- och Riksgäldssedlar stadgadt är; dels att den, som upptäcker dylika brott må njuta belöning efter de grunder som äro stadgade genom Kungörelsen den 8 Julii 1,818, angående slik upptäckt i afseende å Banco- och Riksgälds-sedlar. n6
Beträffande de af Eder, Gode Herrar oell Svenske Män, i Öfrigt redan afgifne och än vidare inkommande Förslag till ändring i, eller förklaring af Allmänna Lagen, så enär den af Riksdagen återstående korta tiden icke tillåter, att å dessa ämnen lemna den uppmärksamhet deras vigt kräfver, föranlåtes Jag förklara, att Jag icke kan dessa Lagförslag nu antaga.
De af Edra skrifvelser åter, hvilka icke innefatta egenteliga Lagförändringar, utan äro af en Reglementarisk egenskap, vill Jag efter Riksdagens slut i behörig ordning låta Mig i underdånighet föredragas.
Jag förblifver Eder, Gode Herr.ar och Svenske
Män, med ali Kongelig Nåd och Ynnest, städse välbevågen.
Fortsattes den i förmiddags började öfverläggning, rörande Stats- och OeconomieUtskottens Utlåtande, öfver väckt motion .om undersökning af de Civile Läro-Verkens närvarande beskaffenhet.
Föremålet för det Betänkande, som nu är Den 18 December.
117 under öfverläggning, är frågan om en revision af Universiteten, i sammanhang med de öfrige Läroverken.
Att döma af de yttranden här blifvit afgifne, skulle man tro, att Revisionen redan i de minsta detaljer vore börjad; och som detta ämne äfven rörer mig personligen, torde det ursägtas, att äfven jag vågar dermed uppehålla Ridderskapet och Adeln några ögonblick.
Bland de anmärkningar, jag här fått anledning göra, är äfven den, att det är angeläget att betrakta en sak i hela sitt sammanhang, emedan man annars ofta råkar på motsägelser; ehuru, när dessa motsägelser ofta inträffa, man äfven stundom måste råka sanningen.
Herr Hammarskjöld har förklarat sig önska, alt nu, såsom i äldre tider, Utländska Professorer måtte inkallas till UniversitetsLärare.
Han har äfven på samma gång påstått, att det Latinska språkets studium för mvcket drifves vid våra Universiteter.
Dgn värde Ledamoten tycks ha glomt orsaken, hvarföre Utländska Professorer i äldre tider kunde inkallas, som var den, att Latinska språket då var så allmänt, och så ifrigt yrkadt bland de Studerande, att de flesta offentliga föreläsningar höllos på detta språk.
Man bör laga så, ätt allt afpassas efter tid och rum.
Samma Ledamot har äfven klagat deröfver, att ingen täflan äger rum emellan våra 2:ne Universitet, i anseende till det stora afståndet.
Men sedan Boktryckerikonsten hunnit lill sådan höjd, och Postgång blifvit in - IIS Den 1$ December. rättad, så betyder ett sådant afstånd, i afseende på detta ändamål, ailsinlet.
För öfrigt tror jag, alt i senare tider varit en betydlig täflan mellan Lunds och Upsala Universiteter, i afseende på mängden och godheten af de skrifter, som blifvit från trycket utgifne, och halten af den undervisning, som blifvit de studerande meddelad.
Man har äfven yrhat, att det borde vara tillåtit, att undervisa ungdomen, utan serskildt tillstånd; Härvid får jag lemna den upplysning, att den, som icke blifvit kallad till Docens, väl får undervisa ungdomen, men icke göra anslag derom.
Utan att vilja bestrida den fria undervisningen, tyckes det mig icke skada, att elen till Academien nyss anlände
Studerande åtminstone häfver någon säker anvisning på kunnige personer till Lärare.
För öfrigt finnas vid våra Universiteter, i synnerhet i Lund, flere lönlösa Docenter och Adjuncter, sorn skulle söka sig derifrån, om de ej kunde säkert påräkna någon förtjenst af undervisning.
Deraf, att en mängd Lärare hafva liten eller ingen lön, uppstår ock ofta den olägenhet, att Professorer och Adjuncter söka sig från Academien till Pastorat: en anmärkning, som val icke är gjord, men förtjenar att behjertas, i synnerhet i ett land, der de flesta Studerandes förmögenhets-tillstånd ej medgifver betydliga inkomster genom enskilta föreläsningar.
Dessutom äger i allmänhet den olikhet rum emellan våra Universiteter, och de Utländska, att våra Studenter aro mera medellöse, och således mindre förtjenst vid deras Den 18 December.
H9 enskilta undervisning att påräkna.
Dock borde vid Upsala Academie, der de
Studerandes antal är mer än dubbelt mot det i Lund, och ett ännu större antal rika mäns söner infinner sig, genom enskilta föreläsningar, en ej obetydlig inkomst kunna vinnas.
Jag medgifver rigtigheten af Herr Hammarskjölds anmärkning, att Latinska språket mera, och nästan uteslutande, idkas för glosor och fraser; ehuru man deraf äfven borde inhemta höga och. ädla tänkesätt, kärlek för frihet, men tillika faran af öfverdrift.
För öfrigt beror allt detta mycket på personalen.
Är man icke, vid Universiteter och andra Lärosäten, samt vid befordringar, nogräknad på kunskaper, så hjelpa inga fria Lagar.
Med Herr Hjerta instämmer jag deruti, att Student-Examina i synnerhet borde mera strängt verkställas.
Sjelf gjorde jag förra Riksdagen, i Serskildta Utskottet, den anmärkning, att det icke är nog att föreslå en förminskning i Embeten och Tjenster, utan äfven i de Tjenstbehöfvandes och Tjenstsökandes antal, hvilket säkrast åstadkommes genom stränghet vid Gymnasier och Academier; ty så länge dessa frequenteras af ett vida större antal, än som kunna användas i Rikets tjenst, eller sjelfve underhålla sig, så tror jag, att hvarje försök till indragning är fåfängt, ty ej blott de tjenslbehöfvande, utan äfven deras föräldrar, anhörige och vänner, hafva interesse deremot.
Man har äfven omtalat bristen på Professorer vid Universiteterne.
Denna brist har man icke att klaga öfver vid Lunds Academie, i 120
Den 18 December: Theologiska och Medicinska Faculteterne, icke heller i vissa verenskaper af den filosofiska.
I den Juridiska finnes deremot en brist, sorn föranleder mig instämma deruti, att en ny Profession mätte inrättas, hvars innehafvare läste den Politiska Oeconomien, ehuru Herr von Hartmansdorff befarar det vara lika origtigt att undervisa i Politiken, som att Regeringsformen vöre föremål för undervisningen.
Man vill ej ha förmyndare i Oeconomien, fast man vill hafva en Professor i PolitieOeconomien.
I förra fallet är frågan om föreskifter, i senare om anvisning och råd (undervisning), som för folket ej kan vara skadligt. —•
Det har varit i fråga, huruvida ett eller 2:ne Universiteter voro förmonligare för Sverige.
Man måste nu icke betrakta denna sak, såsom om här icke funnes något Universitet, sedan vi, äga 2:ne, sorn äro med mycken kostnad anlagde. —•
En fråga är, om ett
Universitet i sig sjelf är bättre än två, en annan, om, sedan de två med så mycken kostnad blifvit änlaggde, det ena bör indragas, och åter en annan, om det enda Universitetet bör förläggas tili hufvudstaden, och till en hufvudstad, som är en gränsort, lätt utsatt för iiendligt anfall, ja eröfring.
Detta har för öfrigt ingen gemenskap med frågan, huruvida det
Amre nyttigt att flytta vissa delar af Universiteten till Hufvudstaden, hvarvid skäl både mot och med finnas att anmärka.
För de Practiska vetenskåperna äro bär redan anläggningar.
Den 18 December. 12.1 Jag bör upplysa, att, under den nuvarande Cantzleren, har den Medicinska undervisningen i Lund blifvit mycket förbättrad genom mångdubbelt utvidgande och förbättrande af det gamla Lazarettet, genom anläggande af ett serskilt för Veneriska sjukdomar, genom ett nytt Accouchementshus, och införandet af en Chemisk Inrättning.
Jag är ense med Herr von Hartmansdorff deri, att om icke kunskaper, i förening med skicklighet att använda dem, framför allt annat leda till befordran, så hafva Studenterne mindre skäl, att vinlägga sig om sådane kunskaper, som fordras tili examina, och Professorerne hafva svårt att qvarhålla dem, till vinnande af en fullständig bildning.