Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle deremot någon tvekan förefinnas, i afseende på de 88,000 R:dr, så hemställer jag om'icke frågan kunde i detta hänseende återförvisas, men förslaget i öfrigt bifalles, emedan vi äro så nära Riksdagens slut, då onödiga återremisser böra mera än eljest undvikas.
Mina skäl för bifall till Utsk:s Betänk, i dess närvande skick vill jag hafva äran anföra.
Först och främst tror jag, att den stora kostnad, StatsUtsk. beräknat, ej någonsin kommer i fråga, hvadan de medel, hvilka Utsk. för sådant ändamål, föreslagit, ej heller komma att utgå.
Den 15 November f. m. 69 Om Konungen, hvilket jag, för min del, skulle önska, tillåter den utsträckning af den enkla redskapens storlek, hvilken FS.
Sl:r icke medgifvit, så all man finge bränna med större pannor, än af 20 kannors rymd: sä förfaller till större delen frågan om den enkla redskapens inlösning.
Då vore ock en stor del af det. missnöje undanröjdt, hvilket den af R.
Si:r beslutade författnai redan vållat eiler skall åstadkomma, ålen hitom oss antaga, att lörfattmn Olifver sådan, sorn 3.ne Stånd beslnlil: så förekommer likväl det hinder mot redskapens föryttrande, äfven om pannorna icke öfverstiga 20 kannors rymd, att de fleste
Icke hafva lust eller råd att ändra sin redskap, emedan dertill hörer ändring jemväl af byggnader och käril. m. m.
Dessutom är den mindre bränvinsbrännaren, såsom icke van att sköta större redskap, föga benägen att aflåta den han har.
För öfrigt har lian blott 3 månader, inom hvilka han skall besluta huruvida redskapen må lösas eller icke.
Inom så kort betänketid torde han hafva svårt vid att fatta sitt beslut.
Kanske tänker han ock det vara möjligt fortsätta näringen efter den nya förfalln:n med den afverkningslöt måga, som der blifvit för redskapen bestämd.
Han torde jemväl laga i beräkning svårigheten alt få den nyä redskapen färdig under den lid, som förflyter innan den nya författn:n träder i verket.
Det är nemi. klart, att när så mycken redskap skall göras om i hela riket, förslår ej de inhemske köpparslagarnes arbete.
Jag har hört omtalas, att blott i anseende till den ändring, sorn bränningstidens inskränkning förorsakar, hafva flera af våra kopparslagare begifvil sig tili främmande länder, för att der skaffa sig nödiga arbetare.
Annil svårare skall det blifva hädanefter, då redskapens beskaffenhet äfven mäste ändras.
Jag anser nödigt alt man icke utsätter en längre tid, än 3:ne månader, inom hvilken kopparens egare kunna erhålla betalning.
Om man längre upskjuter henne, så skall missnöjet blifva större och delta desstomera, som de flesta möjligen föreställa sig, att, om de icke vid redskapens aflemnande undfå betalning: så torde hon alldeles uteblifva.
Den fattige och okunnige är i allmänhet misstänksam'liksom den blinde, hvilken går i mörkret.
Jag vill, såsom exempel, anföra, alt då man, under Ludvig Philips regering i Frankrike, ville göra honom ett obehag, upskrämde man den fattigare befolkningen i Paris dermed, att hon icke kunde utbekomma sina sparbanksmedel.
Mängden lopp till banken för att taga ut dem, och när de väl erhållits, visste utlagarne icke hvad de skulle göra dermed.
Då misstroendet är lätt att väcka, synes mig intet annat vara här att göra, än tillse, det vederbörande få sina penningar så fort som möjligt.
Således afstyrker jag allt upskof med betalningen för de kopparpannor, som skola inlösas; ty om deras egare säljer dem till kopparslagaren, får han sina penningar genast, åtminstone lika snart, som Utsk. föreslagit.
Man har talat om den svårighet, som upkommer för Riksg:sKout. att betala.
På grund af hvad jag haft äran yttra, tror jag icke, att denna svårighet blifver serdeles stor.
Men om än så 1 * ° ro Den 15 November f. m. skulle vara, måste Slaten underkasta sig den, samt hvarken påbjuda några våldsamma åtgärders vidtagande eller låta bränvinsbrännaren på dubbelt sätt lida genom Statsmakternes beslut.
Jag tror icke, att Serskildta Utsk. i detta afseende haft öfverdrifna förhoppningar; ty om det förhåller sig så, som BondeSt:s ledamöter i Utsk. upgåfvo, nemi. att afverknings-förmågan hos den enkla redskapen är för högt beräknad, åtminstone i förhållande till hvad bonden kan med sin skicklighet åstadkomma, tvingas många att afhända sig redskapen mot sin vilja, äfven om de önska att fortsätta handteringen.
Raab, Adam Christian: R.
St:r hafva redan beslutat att enkel redskap med eller utan mäskvärmare skall med allmänna medel inlösas med -j^idels förhöjning utöfver det värde af gammal koppar och malm, K.
M. bestämmer, dock alt redskaps-egare, som vill af sådan förmån sig begagna, bör inom .3 månader, efter det den nya författn:n trädl i verksamhet, redskapen anmäla och aflemna å de möten, K:s Befh:de för sådant ändamål utsätter.
Ifrågavande
Betänk, föreslår sättet, hvarpå detta R.
Stms beslut skall verkställas.
Först anhåller jag, att få anmäla en protest mot Utslcs beräkning af priset å kopparen, såvidt detta förslag skall innehålla en slags fingervisning ä det pris, K.
M. skall erbjuda för kopparen.
Utsk. har uplyst, att priset på gammal koppar är högst 20 sk., men likväl förhåller det sig så, alt om kopparen inlemnas till kopparbruket, der den nedsmältes, erhåller man 40 sk. kontant.
Genom denna nedsmällning får man kopparen förvandlad till kopparplåt.
Priset å densamma kan jag icke nu upgifva, men vet alt den kostar 1 R:dr skålp.
Också skulle kalkylen utvisa, att den gamla kopparen, rengjord, vore värd omkring 43 sk., minst 40 sk. rgds.
Jag tror således, att det är oriktigt att antyda en viss proc. af kopparens värde, som skulle med mer än 25 proc. understiga det verkliga.
Jag tror icke, att det är R.
St:r värdigt att genom ett sednare beslut förringa verkan af ett föregående, hvars ändamål varit att icke allenast göra rättvisa ät de näringsidkare, hvilka genom den nya författnm i mer eller mindre mån beröfvas tillfälle alt tillverka bränvin, utan ock att icke inleda dem i frestelse att missbruka samma redskap.
Dernäst vill jag se till i hvad mån resultatet vinnes.
o Jag anser mig icke höra gå i beräkningen längre än Frih.
Åkerhjelm.
Ilan har rätt deruti, att om man utsätter krediten lill 9 månader, så minskar man inlösningspriset med ungefärligen 4 proc.; men samma förhållande inträffar, om man derjemte förbehåller sig, att icke betala förr än efter 3 månader, ehuru förlusten då blifver mindre.
Hvad åter angår Hr Bildts reservation, anser jag det orättvist att vilja innehålla en betalning, som är ullofvad alt kontant erhållas, då man aflemnar redskapen; ty då man icke förbehåller sig någon kredit, så har man derigenom redan beslutat att betalningen genast skall erhållas.
Ligger det således
Den 15 November f. m. n en orättvisa deruti att man innehåller betalningen under 3 månader, så är orättvisan dubbel, om man skall uppehålla dea i 6 månader.
Jag känner icke Riksg;sKont:s ställning.
Jag tror, att detta verk kan få svårighet att anskaffa det erforderliga beloppet, men hvilken enskild man som helst, som vill fortsätta sina affärer, måste honorera sina förbindelser.
St:r beslutat att inlösa bränvinsbrännings-redskapen, så tillkommer ock Statsverket att tillse upfyllandet af detta beslut, och i alla fall kan det väl icke möta serdeles svårigheter att åstadkomma ett belopp, som upgår till ett par millioner och kanske något deröfver.
Jag kan likväl icke antaga Hr von Ilartmansdorffs beräkning och förutsättning, att mången skulle vara angelägen att behålla sin redskap, utan tverlom tror jag, alt en mängd redskap under denna höst tillkommit, och att, om R.
St:rs beslut kommer att blifva i aflålandet af en sådan skrifvelse som den föreslagna, skola de flesta vara mera angelägna att försälja den gamla redskapen, och de, som vilja tillverka bränvin efter den nya författnm, komma att lägga sig till ny redskap.
Således tror jag, att summan väf hillver större, men icke mindre, än SlatsUlsk. uptagit henne; men den må blifva aldrig så stor, anser jag det vara Statsverkets pligt, att honorera hvad man lofvat, och delta är äfven ur beräkningens synpunkt nödvändigt, såvida man fäster afseende på den föreställning
Ulsk. gjort sig och förmodligen äfven R.
St:r, när de beslutade, att ur allmänhetens händer bortskaffa den gamla redskapen.
Jag skulle således anse det vara rätt att, i fall RiksgtsKont. icke kan anskaffa medel till inlösande utaf aflemnad redskap, StatsUtsk. också föreslår alt ränta lemnäs på de medel, hvarå R.
St:r begära kredit, och under sådana förhållanden skall jag icke hafva något att invända emot Hr Bildts förslag.
Om inlösen af bränvinredskap skall ske på det sätt Utsk. föreslagit, skola otvifvelaktig! stora olägenheter upkomma, icke blott för Riksg:sKont., utan också folden allmänna rörelsen.
Icke nog dermed, på sätt Hr Bildt i sin reservation visat, att det skall blifva ett onödigt skickande af medel fram och tillbaka med posterue, utan, hvad värre är, Riksg:sKont. nödgas i sin kassa onödigtvis upiägga ganska betydliga summor.
En talare har visserligen sagt, alt den koppar, som kommer alt inlemnas, skulle på af honom anförde skäl blifva icke så betydlig.
Den siste talaren har varit af motsatt tanke och ansett, att det penningebelopp, som i och för kopparens inlösen fordras, skall blifva betydligare än StatsUtsk. beräknat.
Hvad som är säkert är, att om Riksg:sKont. skall, på sätt StatsUtsk. föreslagit, hafva penningar tillhands för att inlösa all den koppar, som i sådan afsigt inlemnas, måste Kont. ovilkorligen ställa sä till, att det har tillräckliga medel dertill, och Kont. får icke på en blott förmodan, att icke serdeles mycket koppar kommer att inlösas, ställa sig utan penningar, ifall beloppet af kopparen skulle öfverstiga Kont:s beräkningar.
Det är allmänt kändt, att vid denna Riksdag ganska 72 Den 15 November f. m. stora anslag blifvit anvisade på Riksg:sKont., och att de nu befintliga tillgångarne blifva ganska väl behöQiga, hvartill ytterligare kommer, alt köpeskillingen för kopparen skall af RiksgisKont. erläggas på våren, hvaremot Kont. icke erhåller godtgörelse för detla förskott förrän emot hösten, hvarigenom della förskott måste lemnäs under den lid, Kont. icke har något kreditiv på Banken, hvilket ytterligare tvingar Riksg:sKont. att just i och för kopparens inlösning hafva en serskild högst betydlig kassa.
Denna kassa kan icke af Kont. åstadkommas annorledes än genom upläning.
Nu hemställer jag om det är eu klok linanciell åtgärd att för ett behof under några månader ställa så till, att man nödgas uplåna ganska betydliga summor för att sedermera åter om några månader återbetala dem.
De olägenheter, som af en dylik operation äro att emotse, blifva icke allenast kännbara för Riksg:sKont. genom ränteförluster, utan äfven för den allmänna rörelsen, derföre att först skall en mängd penningar anskaffas till Riksg:s:Kont. och sedermera återigen utsläppas.
Begagnar man deremot det sätt för denna affärs bedrifvande, som Hr Bildt föreslagit, så upkomma inga olägenheter.
Enl. R.
St:rs beslut skall kopparen vara inlemnad före den 1 April, men efter Hr Bildts förslag betalning derföre erläggas före d. 1 Okt.
Under vårmå naderna kunde auktionerna försiggå och, sedan de blifvit förrättade, kunde räkningen upgöras, dä det visade sig pä ena sidan mängden af den koppar, som blifvit inlemnad, och lösningsbeloppet för densamma, samt å den andra, huru mycket auktionerna inbringa, hvarigenom man genast kunde få veta det belopp Riksg:sKont. kommer att tillsläppa för att saldera skillnaden.
Genom kopparens egenskap att vara lätt försåld, behöfves icke lång kredit, och man kan beräkna alt under Augusti månad erhålla betalning.
1 allmänhet har det visat sig föga tjeuligt att Statsverket inlåter sig i spekulationer i handelsverlden, men minst är detta behöfligt med koppar, ty den är säljbar när som helst.
I allt fall, om också Staten genom en köpmansenlig åtgärd skulle erhålla ett högre pris, kan denna vinst icke motsvara de olägenheter, hvilka jag redan påpekat.
StatsKont. kan icke komma i någon svårighet genom antagandet af Hr Bildts förslag, ty, såsom jag redan visat, kan StatsKont. upgöra fullständig räkning öfver liela affären och under Sept. månad iranska väl medhinna att från RiksgisKont. efter reqvisition erhålla den tiliskottssumma, som i och för kopparens inlösning skall användas, och följaktligen före d. 1 Okt. remittera henne till vederbörande Landshöfdingar.
Man har visserligen sagt, att Hr Bilds förslag, eller den i detsamma föreslagna kredit, innebär ett återtagande af R.
Man mäste likväl taga i betraktande, att R.
Sl:r genom sina föregide beslut aldrig lofvat att tillhandahålla medel för att genast vid kopparens aflemnande utbetalas.
Sådant bar aldrig varit utlofvat, oell det skulle icke heller låta sig göra ulan oerhörda förluster å Statens sida, emedan man skulle då hålla en så stor kassa i hvarje ränteri, att den skulle kunna motsvara det belopp, som erfordras i och för inlösen af en koppar, som til!
Den 15 November f. m. 73 qvantiteten icke kan beräknas.
StatsUtsk. har också derföre föreslagit en kredit pä 3 månader.
Jemför man nu de olägenheter, som upkomma, om krediten bestämmes, efter Utsk:s förslag, till tre månader, eller, efter Hr Bildts, till 6 månader, så befinnes, alt Statsverket, efter Utsk:s förslag, tillskyndas större olägenheter än efter Hr Bildts.
Då nu Staten utlofvat alt utöfver 'verkliga värdet lemna kqpparens egare vid inlösen 10 proc:s tillökning, så må det väl icke vara obilligt, att Staten utsätter en tid för kopparens inlösning, hvarigenom Staten, utan alltför stora olägenheter för sig och rörelsen, kan verkställa densamma.
En blist förefinnes dessutom i Utsk:s förslag, hvilken äfven Frih.
Palmstjerna påpekat, nemi. att kostnaderne i och för kopparens försäljning^ af Utsk. icke uplagits till godtgörande af Riksg:sKont.
Åkerhjelm har visserligen sagt, alt så skall stå i sisla punkten af Betänk., men om man närmare genomläser den, så innehåller Utsk:s förslag icke annat än att Riksg:sKont. skall godtgöra öfverskotlet, och detta öfverskott är i föreg:de punkter icke omtalat annorledes, än som ett öfverskott vid betalningen af sjelfva kopparen.
Hvad som står i moliverne kan naturligtvis icke anses påpekat genom hvad som står uti beslutet, och RiksgisKont. kan genom ett sådant beslut icke anse sig berätligadt att utbetala penningar, enär Kont. vid utbetalningar alltid måste rätta sig efter R.
St:rs beslut, men alldeles icke efter hvad de i moliverne anfört.
Jag medgifver, alt dessa kostnader äro ömtåliga.
Då de icke äro omtalade i Utsk:s förslag, förmodar jag, att Hr Bildt af sådan anledn. förbigått dem i sin reservation.
Då emellertid dessa kostnader hafva inverkan på Riksg:sKont:s förvaltning, och frågan alltså i dess outredda skick bör till Utsk. återremitteras, anhåller jag om en sådan återreraiss, icke blott å denna punkt, utan äfven å de öfrige, sedan de blifvit föredragna, på del att Utsk. må komma i tillfälle att föreslå R.
Sl:r, hvad Hr Bildt i sin reservation framställt, dock med tillägg af skyldigheten och rättigheten för Riksg:sKont. att äfven saldera kostnaden för kopparens försäljning.
Jag har begärt ordet i anledn. af Frih. Akerhjelms yttrande, att Utsk:s mening varit, att i sista punkten af dess förslag meddela yttrande om sältet för godtgörelsen af de kostnader, som upkomma genom kopparens försäljning m. m.
Jag ber att få fästa Frib:ns upmärksamhet derpå, att om det än varit Utsk:s afsigt, finnes likväl något yttrande om dessa kostnader icke intagit uti Utsk:s Betänk., emedan den sista punkten endast omtalar, huru Riksgälds-kont. skall godtgöras för de medel, Kontoret i och för samma ändamål förskjutit, och de medel, Riksgälds-kont. skall förskjuta, omtalas uti lista punkten, hvari stadgas, att hvad som fordras till inlösning af bränvinsbränningsredskap skall af Riksgälds-kont. förskjutas, men i hela Betänk, förekommer icke ett ord om de kostnader jag här omnämnt.
Således lärer det väl vara nödvändigt att Utlåt, återremitteras, på det att Utsk. må blifva i tillfälle att yttra sig öfver 71 Den 15 November f. m. dessa kostnader.
Jag är förvissad, att, om Utskis förslag skulle blifva R.
S(:s beslut, Pullunge i Riksg:s-kont. icke skola vara nöjde att upgöra liqviden på de vilkor, som under alla synpunkter måste följas, nemi. att kostnaderne i och för inlösen af bränvins* bränningsredskapen skola godtgöras.
Jag liar haft det föga afundsvärda updragef, att i första hand vara sträng emot dessa näringsidkare.
Jag anser det alltså för min pligt, att uti förcvande fall vara rättvis mot dem.
Derföre måste jag uptaga Gr.
Lagerbjelkes argumenter för en ålerremiss i afsigt att få Hr Bildts reservation antagen.
Denna reservation går derpå ut, att redskapsegarne skola efter redskapens inlemnande undfå betalning 6 månader efter d. 1 April, men {) månader om man räknar tiden från den 1 Januari.
Gr:n resonnerar sålunda, att R.
St. väl hafva lofvat att inlösa kopparen, men icke utsatt någon viss tid.
St. hafva samma förbindelse som enskilde.
Om jag ingår ett aftal med Hr Grin om en handel, men icke utsätter någon tid för betalningen, och, då Gr:n affurdrar mig liqvid, jag svarar, att jag vill vänta 2 eller 3 år dermed, undrar jag, huru Hr Gr:n skulle rubricera ett sådant förfarande.
Jag anser det orätt, och lika orätt som det är af enskild person handladt, lika orätt är det äfven af Staten.
Ur denna synpunkt anser jag det vara min pligt att erinra StatsUtsk. derom, att, såvida Hr Bildts reservation antages, redskapsegarne må få åtnjuta en billig ränta från den tid de mäste vänta på betalning.
Om detta tillstyrkes, har jag ingenting emot, att Hr Bildts reservation antages, så att
Statsverket må undgå besväret med uplåning af penningar i och för denna redskapens inlösning, men, utan det af mig nu föreslagna vilkor, anser jag Hr Bildts reservation innefatta en orättvisa och obillighet, hvartill jag icke vill att R.
St. skola göra sig skyldige, aldraminst i en fråga, der R.
St:r förut sannerligen icke hafva förfarit med lätt hand.
Härå önskar Jag att StatsUtsk. måtte fästa sin upmärksamhet vid den ifrågavande återremissen.
Om Ståndet ändtligen vill återförvisa Betänk., så instämmer jag med Frih.
Raab i den önskan, att, derest Hr Bildts reservation skall antagas, omarbetningen må ske i den riktning, Frilnn angifvit, nemi. att en billig ränta lemnäs redskapsegare, hvilka få vänta på lösen.
Enl. min åsigt, äro de här upgjorda beräkningarne på de summor, Riksgälds-kont. skulle komma att betala, öfverdrifna.
Men jag lemnar det derhän.
Det är alltid säkrare, att Kontoret bereder sig på en större än en mindre utgift.
Ränta bör desto heldre tillerkännas den, hvilken får vänta pä betalningen, som jag befarar, att de fleste bränvinspanneägare, serdeles bland allmogen, icke gerna beställa ny redskap, förr än de i sina händer hafva betalningen för den gamla.
Skola de nu vänta härpå i 6 månader, så blifver tiden dem allt för lång; ty derefter hinna de ej få ny redskap färdig, innan bränningstiden, efter den nya författningen, inträffar.
Den 15 November f. m. 75 omnämner detta, derföre att BondeSt:s ledamöter i Utsk. må derpå göra det afseende de finna lämpligt, eller ock förklara, alt den ifrågasatta räntan icke är behöflig, samt att allmogen gör sina beställningar, änskönt han för den gamla redskapen icke fått betalning, hvilket jag emedlertid betviflar.
Då mi öfverläggningen förklarades vara fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framstälde att alla talare yrkat återremiss, med undantag af Hr von Hartmansdorff, som yrkat bifall å denna punkt, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag afslår från milt yrkande på bifall, då jag hör, alt Ståndet är böjdt för sakens återförvisande till Ulsk.
Efter sedermera först till bifall å förevar:de punkt framsläld propos., som besvarades med starka Nej, jemte några Ja, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om K. o.
Ad. ansågo de gjorda anmärkn:ne föranleda lill återremiss, och ropades dervid starka Ja, jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Ladtm. förklarade att han funnit
Beträffande åter Utsk:s yttranden, ang:de dels den inlösta bränvinsredskapens försäljning för Kronans räkning, och dels ersättningen för de medel, som för inlösen af Riksgdlds-kont. utbetalas, yttrade Frih.
Jag hemställer om icke, då R. o.
Ad. återremitterat lista punkten och de efterföljande stå i oskiljaktigt sammanhang med den föreg:de, R. o.
Ad. äfven behagade återremittera dessa 2:ne punkter.
Raab: 2:ne punkter hafva blifvit här föredragne, hvaraf den ena afhandla:- updraget till K. M. i fråga om kopparens försäljning, i hvilket afseende Utsk. rigtigt föreslagit, att öfverlemna det till Regeringens eget bepröfvande.
Hr Bildt har deremot i sin reservation Velat fästa det vilkor, att försäljningen skall vara gjord så tidigt, att betalningen derför skulle kunna begagnas lill inlösning af kopparen.
Om R. o. Ad. återremitterar förslaget i lista punkten, skulle sådant kunna tyda^ så, som skulle R. o. Ad. vilja öfvergå på Hr Bildts mening.
Jag kan icke finna annat, än att, såsom en talare yttrade, Utsk:s Be-, tänk. är välgrundadt.
Huru kurant vara, kopparen än må vara, är det klart, alt om
Regeringen har ett bestämdt åliggande alt inom viss tid hafva kopparen försåld, kan Regeringen icke betinga densamma ett så högt pris som eljest.
Jag anser Ulsk:s förslag riktigt, och hemställer till R. o.
Ad. om det icke må kunna bifallas, utan någon återremiss, hvadan jag anhåller om bifall lill den lista af de upläsla propos:ne. Gr. Lagerbjelke:
Det är uppenbart, att ett bifall lill de nu föredragne punkterne är detsamma som ett omöjliggörande för StatsUtsk., att taga Hr Bildts reservation i öfvervägande, ty denna reservation hvilar hufvudsakligen derpå, att dc 70 Den 15 November f. m. för kopparens försäljning anslagna medel skulle komma att användas i och för liqviden för kopparens inlösen.
Nu är det alldeles gifvet, att aukloritelerne i sådaut fall måste så föranstalta, att medlen för kopparens försäljning må inflyta förr än kopparen skall af Kronan betalas.
Således kan Hr Bildts reservation icke vidare tagas i betraktande, om den förste af dessa punkter antagas.
På samma sätt är gifvet, att den sednare punkten icke heller kan förenas med Hr Bildts reservation, enär den förutsätter ersättning för helt andra saker än de, som skola ersättas, i händelse Hr Bildts förslag går igenom.
Då R. o. Ad. pä 1 :sta punkten beviljat äterremiss och otvifvelaktig! tog Hr Bildts reservation i lifligt öfvervägande, vore det väl inkonseqvent, om R. o. Ad. nu, genom bifall till denna punkt, gjorde det omöjligt för SlatsUlsk. att taga samma reservation i öfvervägande.
Jag anhåller således om äterremiss å dessa båda punkter, såsom en gifven och konseqvent följd af den äterremiss B. o. Ad. nyss beslutat.
Instämmande med den siste talaren, ber jag att få fästa npmärksamheten derpå, att, om man skulle bifalla nu föredragna 2:dra morn., och StatsUtsk. tillika skulle fatta ett beslut i syftning af hvad återremissen i frågan antyder, skulle följden deraf blifva, att redskapsaflemnarne, i st. f. att få vänta 6 månader på penningar, såsom jag i min reservation föreslagit, fingo vänta derpå tills K. M. försålt kopparen, d. v. s. (ill en obestämd tid.
Då nu Frih.
Raab varmt ifrat derför, att redskapsaflemnarne skola få sina penningar så fort som möjligt, förundrar del mig i sanning, att Frilnn yrkar bifall på denna punkt, hvilket naturligtvis har till följd, alt betalningsterminen flyttas ännu längre bort och tili en obestämd tid.
Dessutom är det under diskussionen i dag så mycket ordadt om olämpligheten deraf, att Staten skall upträda såsom kopparhandlande, att jag inskränker mig till endast dessa få ord, och anhåller om äterremiss på punkten.
Först och främst vågar jag icke, såsom Hr Bildt, taga för afgjordt, att enda motivet för återremissen är att befordra framgång åt Hr Bildts reservation; men, äfven med antagande deraf, ligger likväl icke någon inkonseqvens i ett bifall till 2:dra morn., ty jag kan icke med Hr Bildt antaga, att man skall öfverlemna till en oviss framtid, då en redskapsförsäljare skall erhålla sin betalning, utan jag föreställer mig, att, om man antager den del af if'rägavar:de reservation, som angår bestämmande af denna tid, vi då finge vänta till den l:sta Oktober på betalning, hvartill ränta bör af Staten erläggas.
Om en viss tid bestämmes, dä liqviden får lyftas, men redskapen dä icke vore försåld t. ex. d. 1 Okt., bör Riksg:sKont. förskjuta medlen.
Häri synes mig Staten förfara riktigt och någon inkonseqvens förefinnes icke. O 0 Frih.