Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man begär bevis, har jag det genast till hands; eller, jag frågar, hade Svenska Folket ej varit mera belåtet med, att de 3| Millioner, som nu fordras för Krigsmaterialens iståndsättande, hade varit fördelade på de förflutne 17 årens bevillningssummor, och derunder varit bestridde af de lyckligare lottade Classerne, som under denna tid varit för mycket skonade, i stället för att detta stora anslag nu måste på en gång läggas på Folket; och, utom detta factiska bevis, ligger väl också ett i sjelfva den ömkliga brist på tillgångar, hvari både Regering och Ständer i denna stund befinna sig.
Om nu i dessa förhållanden igenkännes en oförneklig sanningsenlighet; och om deri ligger ett ondt, ett verkligt återhåll i en annars icke omöjlig Nationalkraft, så måste också Svenska Folket äga en rätt att vänta, det detta onda afskaffas; hvartill, som mig synes, icke fordras mera, än att vi, öfvergående tili en fullkomligare vårdnad för Staten, vidtaga de utvägar dertill, som ligga oss, så till sägandes, för handen; d. v. s. att vi, icke slösaktigt, men icke eller småaktigt, pröfva Statsbehofven, och, för dem vi god - Den 3o Mars f. m. 221 länna, utöfver hittills utgjorde bevillningsbelopp, öka denna beskattning, men endast på de Classer, sorn höra och kunna hära den.
Jag föreslår nu detta, icke blott derföre, att det är i allo rättvist, utan äfven derföre, att det, i alla fall, snart blir en absolut nödvändighet, såframt man vill undvika den aldrig försvarliga utväg, att bestrida Statens ordinarie behof med Statsobligationer, som vill säga, att lefva på efterkommandernes bekostnad.
Då Staten träffas af utomordentliga behof, hvartill inga utvägar finnas, både kan och bör skuldsättning vidtagas; men att till somlige Classers fördel, genom för låg bevillning på dem, samla på Folket ouppfyllda ordinarie behof, och sedan kalla dem utomordentliga, för att få lägga dem på skuldsättningen, det är icke att handla rätt, hvarken med denna generation, eller med de generationer, som skola deraf tryckas dubbelt, i både Capital och sig ständigt ökande räntor.
Då, vid tillämpningen af desse grundsattser, jag påminner mig, att SlatsUtskottet i sitt InkomstBetänkande, endast med afseende å tillgångarnes otillräcklighet, föreslagit NummerLotteriets qvarblifvande, man kan väl säga, emot både Regeringens begäran och Nationens väntan; och jag jemväl tror mig känna, att StatsUtskottel blott för samma orsak, anser sig pligtigt att väg - 322 Sen 3o Mars f. m. ra behof, som äro angelägne; så kan jag ej finna annat, än att orsaken bör undanrödjas, derigenom att bevillningssumman göres tillräcklig.
Man invänder, att bevillningen alla dessa åren haft öfverskott; men då någon bestämd kännedom derom icke blifvit oss meddelad, måste jag antaga den af StatsUtskottet antagna orsak, brist på tillräcklighet; och derföre blir det nödvändigt alt söka nya tillgångar, hvilka, hemtade från förmögenheten och öfverflödet, icke trycka de lägre och fattigare classerne.
I frågan åter om sättet att finna dessa tillgångar, (en fråga , som tillhör skattefördelningen) kan jag icke eftergifva något af den rättkänsla, som säger mig, att der Statens hägn ger trygghet åt större fördelar och större njutningar, der äro också förbindelserne till Staten desto större; d. v. s., att progression i förmögenhet bör följas af progression i beskattning. XJtkräfver, som jag tror, denna grundsatts sin rätt inom hvarje bröst, så står det också fast, att hvarje deremot besparad börda för den rike, blir en orättvist ökad börda för den fattige.
Jag vet, att äfven denna grundsatts kan missbrukas, och att 1810 års system just hade det fel, att till ett sådant missbruk gifva tillfälle; men då min orubbliga öfvertygelse är, att delta fel kan afhjelpas, så lyder jag min pligt, då jag, under förutsättning af en sådan rättelse, begär åter - Den 3o Mars f. m. 223 upplifvande af 1810 års BevillningsSyste'm, samt att Utskottet må uppdragas att inkomma med förslag dertill, med de modificationer och rättelser, som kunna erfordras; i hvilket afseende jag föreslår det stadgande, som torde göra nära tillfyllest, och som 1 alla fall blir nödvändigt att antaga, för att fylla den brist i förbindande kraft, som röjer sig i 1828 års BevillningsFörordnings 2 Art. 2 §. och 1 morn., i frågan om Taxeringssättet, jag menar nemligen det stadgande, att, å ena sidan, PrÖfningsCommitteen må äga att, då antingen Kronans Ombud, eller 2:ne Ledamöter af Comitteen anse den skattskyldiges uppgift tvifvelaktig, ålägga honom edgång, som han då bör, i Stockholm inför ÖfverStåthållareEmbetets Cancelli, och i Landsorterna inför Konungens Befallningshafvande fullgöra, vid påföljd att, i annat fall, varda ålagd en bevillningsafgift, uppgående lill fyradubbelt belopp af hvad efter uppgiften annars honom tillkomma bort, och, å den andra, att, då den skattskyldige sin uppgift med ed fästat, den också anses lagligen styrkt.
För det fall, att denna min begäran icke vinner bifall, och att det varande systemet skall fortsättas; får jag begära följande ändringar i sjelfva Stadgan: 1:0 I andra Art. 1 §. och 1 mom. föreslår Utskottet oss den ändring, alt lön - Den 3o Mars f. ro. tagare, som äga större inkomst än 5o R:dr B:co, må deltaga i Bevillningen, hvarifrån 1823 års BevillningsStadga befriar alla löntagare, som hafva mindre, än 200 R:dr B:co.
Denna förändring är, i min tanka, orättvis, och jag tillstyrker derföre afslag derå.
Den skulle komma att mest drabba unga Militairer, för hvilka uniformer, och andre tjensten åtföljande utgifter, medtaga ofta mera än lönen; och denna omständighet talar tillräckligt emot förändringen. 2:0 I samma Art. samma §. och g mom. stadgas, för fastigheter i stäclerne, bevillning till 2 R:dr per mille af värdet.
Till upplysning om den märkvärdiga brist i comparatif rättvisa, som vidlåder denna skattefördelning, får jag uppgifva några facta, som förtjena att eftersinnas.
En värd Ledamot af detta Stånd äger ett hus här i Staden, af omkring 3o,ooo R:drs värde, för hvilket han betalar i Bevillning och andre onera, omkring 100 R:dr; men han äger tillika en landtegendom, af 2 mantal om 10,000 R:dr B:co värde, hvars onera uppgå till 3oo R:dr B:co.
En annan värd Ledamot af detta Stånd har, lika agtningsvärdt, sjelf uppgifvit, att han för sitt hus här i Staden nu erlägger såsom bevillning föga mera i BancoSedlar, än som för 25 år sedan erlades i silfver.
En.värd Ledamot af ett annat
Stånd har jemväl berättigat Den 3o Mars f. nr.
225 mig att uppgifva, det hatty såsom förmyndare, förvaltar ett hus här i Staden, som för sin köpeskilling, R*’dr B:co, ger fulla 6 procent, men betalar i bevillning och andra onera, icke mera än omkring 120 R:dr B:co, då han deremot för en Landtegendom af vida mindre värde, och hvars afkastning ej öfverstiger 4 procent, erlägger i onera omkring 5oo R:drB:co.—•
Skulle Utskottet äska närmare kännedom om desse särskilta fall, så erbjuder jag mig att lemna den.
Till hvar man, af någon känsla för rätt och skäl, må nu gerna den fråga vara hänskjuten, huru rättvis en. sådan skattefördelning emellan Stads- och Landtegendomar hittills varit? äfvensom huru länge den väl bör fortfara?
Jag begär ändring deri; och föreslår att, om icke, efter 178g års hevillningssätt, hyrorne få tagas till grund för bevillningen, som synes mig rättvisast, husen i Hufvudstaden må fördelas i 3:ne Classer, af hvilka den första skulle utgöras af alla hus under 8000 R:dr B:co värde, med bevillningen sådan den nu är; den andra derutöfver till 20,000 R:dr B:co, och en bevillning af 4 per mille; samt den tredje af värde derutöfver, med bevillning till 5 per mille.
Alt tro, det Hufvudstadens aktningsvärda Borgerskap skulle finna en sådan jemkning obillig, vore att, i moraliskt omdöme, begå en sårande orättvisa, [som jag ej kan tillåta mig.
Angående Borger18 H. i5 aa6
Den 3o Mars f. ro. skåpets öfriga Bevillnings-afgift, kan jag icke komma till annat omdöme, än att den synes bero af uppgifternes god tycko; och för att bedöma resultatet, fordrades en kännedom, som jag icke äger.
Önskligt hade kanhända varit, om Utskottet bade låtit sitt Betänkande åtföljas af en Tableau, som gjort jemförelsen alla Näringar emellan åskådlig, och hvaraf man kunnat förvissas, att hvardera här den andel i bördan, som densamma tillkommer. 3:o
I frågan om bevillning på Bergverken, lemnar så väl i8a3 års Stadga, som äfven nu Betänkandet, så ofullständig upplysning, att åtminstone icke jag är i stånd att pröfva, huruvida rättvisan är iakttagen eller underlåten.
För jemförelsen är en större och tydligare upplysning angelägen; och jag väntar, att Utskottet, i sitt nästa Betänkande i ämnet, ger oss den.
Såsom bevis på Allmänhetens behof deraf, torde ej vara ur vägen, att gifva ett exempel.
I Östergöthland finnes ett Kopparverk , som man, med mer eller mindre skäl, allmänt tror gifva ifrån 80,000 till 120,000 R:dr i årlig afkastning; men som man dock tror sig veta, att Länets Pröf^ingsGomitte, ej kunnat belägga med större bevillnings-afgift, än omkring 1000 R:dr B:co.
Nu väcker detta förhållande en uppmärksamhet; men när grunderne och sättet för verkställigheten af Bergverkens beviilnings-afgift
Den 3o Mars f. m. 227 blifva mera kända, torde det icke mera falla så starkt i ögonen.
I händelse, som jag förmodar, Utskottet tager någon kännedom om detta särskilta fall, torde äfven derifrån ett stöd vara att påräkna för både rättvisan och angelägenheten af progressionsprincipens antagande i bevillningen.
Försigtigheten ålägger mig likväl härvid att förklara, det jag, för min uppgift o,m det särskilta fallet, äger ingen annan kännedom , än allmänna rösten i orten, som möjligen kari fela något i omdömet om afkastningem 4:o
Då man besinnar, att den bevillning, som förut varit lagd på öfverflödet, inbringat nära i5o,ooo R:dr, och kunde gifva mera, samt att denna summa endast utgått från de förmögnare Classerne, hvilka mägtat gifva sig öfverflödet; så förefaller det besynnerligt, att man velat afskaffa den, för att låta alla classer gemensamt J)ära den.
Såsom en gärd af rättvisa åt folket, begär jag återupplifvande af denna artikel, likväl med den modification, att de så kallade små titlar må förbigås, såsom ledande mera till besvär i verkställigheten, än till något lönande resultat, men att afgiften, inskränkt blott till begagnande af vin, caffe och socker, samt bruk af kort, må så mycket skäligare uppsättas; att hvar man, som .uppgaf sig nyttja vin, må derföre beläggas med 2 R:dr B:coj att hvar 228 Den 3o Mars f. m. man, som uppgaf sig nyttja caffe och socker, derföre erlade i R:dr B:co, men qvinnan icke mera än 16 sk.
B:co; samt att hvar man, som uppgaf sig braka kort, derföre erlade 2 R:dr B:co.
För hvar och en, som ger sig dessa njutningar, är denna afgift ett lappri; men då man med mycken sannolikhet kan antaga, att deras antal skulle uppgå till i5o,ooo, finner man likväl der en tillgång, för betydlig att lossa från de classer, som ensamt borde bära den, och för betydlig för Staten att eftergifva.
Jag har hört alla de skäl, som föranledt artikelns afskalfande, men i mitt omdöme hafva de utgjort ingen ting annat, än förevändningar.
Med obehörige fiscalisationer och åtal oroades icke allmänheten, den tid samma Artikel gällde, och sådant är icke eller nu att befara.
Man betalde den tiden också tull för alla utländska varor, men man ansåg sig icke derföre berättigad att slippa öfverflöds-afgiften.
Emot Statens behof och rättvisans fordringar böra icke sådane undskyllander gälla för något. 5:o På Bränvins-consumtionen begär jag en bevillnings-afgift, men på ett sådant sätt, alt den icke må öfvergå till Capitations-afgift; och jag anser delta vinnas, om afgiften fästes endast vid försäljningen å Källare, Värdshus och Krogar, i mon af den qvantitet, som anses der kunna försäljas. 6:0 I BevillningsStadgans 2 Art. 6 §.
Den 3o Mars f. ro; och I mora. är stadgadt, att läntagare får å räntan på sin skuld afdraga 2 R:dr per mille, då skulden är intecknad, men fern procent af räntan, då skulden ej är intecknad.
Till denna olikhet kan jag ej inse någon enda rättsgrund, och jag begär alltså en sådan ändring, att fem procent af räntan må, 1 båda fallen, afdragas. 7:0
Stadgan brister i egen förmåga att göra sig gällande, så länge både den skattskylldige för sin uppgift, och Taxeringsmännen, för deras omdöme, äro lemnade åt ett god tycko, som, då det hos den förre gäller penningen att bespara, och hos de sednare obehaget i utofningen, så lätt blir hvad det ej borde vara.
Jag begär alltså den här ofvan föreslagne ändring i 2 Art. 2 §. och 1 mom. af Stadgan.
Slutligen, och för att uppfylla all den pligt, som ämnet och min egen rättskänsla ålägga mig, begär jag någon uppmärksamhet åt jorrlbrukarnes bördor, som äro utöfver all jemförlighet med de andra Näringarnes.
Bevillningen, som utgör de andra Näringarnes hufvudsakliga bidrag till Staten, är blott den minsta delen af hans.
Bruksnäringen bar också en grundränta; men då conjuncturen ger allt åt den, nekar han deremot allt åt jordbruket.
Och sedan den grund, i förlitande hvartill Jordbrukaren Bevillningen sig åtagit, den nemligen af ett a3o Den 3o Mars f. rn. skäligt förhållande emellan värdet af de varor, som skulle gifva tillgångarne, och den penning han skall erlägga, numera, i följd af penningebristen, så ramlat, att han måste använda en dubbel qvantitet af varor, för att erhålla samma penning; så är det också i sjelfva verket en fördubblad
Bevillning han har att utgöra, under det att BruksNäringens product, jernet, ej allenast behållit sitt pris, utan äfven deri stigit, och de öfrige Näringarna blott i liten mon vidkännas nedsatta priser.
Ja, hans öde är jemväl, att, i sine snart till vanvärde fallna producter, räcka åt BruksNäringea en ökad vinst, och åt de andra Näringarne en ersättning för det ringa fall i pris, som deras producter gjort.
Sjelf lidande, bär han på sådant sätt de andras; men han vet likväl, att han dock äger en moralisk rätt till jemkning i bördor.
Hans tålamod kan visserligen påräknas; men både ädlare och klokare vore, att gifva honom den tillfredsställelsen, att de andra Näringarnes andel i bördan höjdes till någon jemförelse med hans; eller åtminstone, att den tungt beskattade tarfligheten icke längre öppet gäckades af det obeskattade öfverflödet.
På grund af allt detta begär jag återremiss å Betänkandet; samt att detta Anförande må remissen åtfölja.
Herr af BillberghJohan Peter:
Jag har egentligen hegart ordet för att göra en •vördsam erinran emot Utskottets Betänkan - Den 3o Mars f. m. 23 t t de; men i anledning af de anmärkningar, som redan blifvit gjorde, anhåller jag att först få yttra något till svar derå.
Rudbeck har yrkat, att man borde söka särskilt åtkomma Capitalisterne, annorlunda än nu blifvit föreslagit.
I afseende derpå får jag nämna, att det vid alla Riksdagar varit ett syftemål att åtkomma dem.
Man har likväl slutligen funnit, att det enskilta intresset skulle vara den säkraste borgen för Bevillningens erläggande, och derföre berättigat låntagaren att afdraga Bevillningen vid räntans liqviderande.
Jag tror att all rubbning i hvad som nu är föreskrifvit, endast skulle leda derhän, att försvaga låntagarens rätt, att fordra Bevillnings-ersättning af Capitalisten.
För öfrigt är denna fråga af mindre vigt, än man i allmänhet föreställer sig.
Den beror till en stor del på det begrepp, man fäster vid ordet Capitalist.
Jag tror, att i vårt
Land hufvudsakligen de publike Cassorne äro Capitalister, och att de private äro ganska få.
Icke sällan har man, med hänsigt till Näringarne, beklagat sig öfver otillräckligheten af våra Capitaler.
Man får taga för afgjort, att när således de publike Cassorne utgöra den stora mängden af Capitalister, och de ej kunna neka att lemna Bevillnings-afdrag, de fleste
Låntagare äfven komma i åtnjutande af en sådan förmån.
De åter, som låna af enskilde personer och ej vilja se sig så mycket före, att de uttaga Den 3o Mars f. m.
Bevillnings-afdraget, få skylla sig sjelfve.
Vidare hafva Friherrarne Rudbeck och Boije
Sfven önskat antagande af en beskattning på vissa öfverflöds-artiklar.
Först och främst
Får jag erinra, huru mycket man beklagade sig öfver denna princip, dåden uti 1789 års Förordning var intagen, och derefter i flere år tillämpades.
Man ansåg den ojemnt betunga medborgare, och föranleda en mängd af chicaner.
Att säga, att den, som dricker calle, dricker vin eller spelar kort, skall betala en viss summa, kan aldrig blifva rättvist, då den ena ofta ej deraf begagnar mera än en hundradedel, emot hvad en annan begagnar; utom det att han skall få betala en dubbel Bevillning af alla sådane varor.
Den egentliga beskattningen på öfverflödet ligger i Tullen.
Tullen på ölverflödsvaror är i allmänhet 10 procent, och någon gång uppgår den, i nion af varornes mindre behöflighet, till i5, 20 å n5 procent.
Då frågar jag, om ej consumenten betalar progressift och mera jemnt, än om denna skatt skulle erläggas personelt.
Jag är öfvertygad, att ingen skatt kan träffa så rättvist som denna, Grefve Posse har ansett, att man ej bör följa de gamla Bevillningsgrunderne.
Jag skulle tro, att man bör begagna sig af dem och blott söka vinna förbättring i den vägen, likasom uti allt annat.
Att vid hvarje Riksdag förändra grunderne, är vådligt; Den 3o Mars f. m. 233 ty man ser, huru svårt det varit, att komma till en rigtig tillämpning af de grunder, som redan gällt i tjugu år.
Att omarbeta dem, för att sedan komma till andra, som åter fordra flera års erfarenhet att fullkomnas, är icke råd ligt; men om man utgår från den princip att förbättra det felagtiga, med bibehållande af sjelfva grunden, går man rätt till väga.
Hvad åter angår Grefve Posses yrkande, att den personella Bevillningen bör ökas, så strider det emot min rättskänsla och all billighet.
Den personella skatten drabbar den minst förmögna delen af våra medborgare.
Om det är någon bland dem, sorn. är bättre lottad, så bar han vanligen någon förmögenhet, som särskildt beskattas; men massan af dem har den svåraste bergningsomsorgen.
En sådan åtgärd vore att öka mängden af namn på afkortnings-längderne.
Den skulle mest drabba Landtmannen, ehuru man dermed ville träffa Stadsboen.
Arbetare i Städerne äro ej bättre lottade, än daglönare på landet; och man bör således ej söka att egentligen åtkomma denna dass af Stadsboer.
Kommer man åt dem, så kommer man äfven åt Landtmannen, En tillökning på hans personella skatt skulle blifva bardt tryckande.
Afgiften af två per mille på fastigheter är redan tillräcklig, och jag är af den motsatta tanka, att hvad som kan nedsättas, bör nedsättas på den personella Bevillningen, 234 Den 3o Mars f. ra.
Boije har velat återkomma till i8co års BevillningsgruiHler, och har åsyftat att
Bevillningen skulle grunda sig på ett slags omdöme, eller en forcerad bevisning af hvars och ens inkomst.
Jag bör erinra, att det var detta System, som å den ena sidan gaf ett ganska litet resultat, roen å den andra ledde till en mängd af chikaner och intriger, för att dels lätta, dels betunga medborgare.
Vi hafva af närvarande förhållande tillräcklig erfarenhet, huru obestämdt allt sådant är, som beror på Taxeringsmännens tycke.
Bland fullkomligheterne i vår närvarande
Bevillningsstadga räknar man med rätta den, att Bevillningen blifvit ställd på synbar förmögenhet i så rättvist förhållande, som fordna Ständer kunnat göra det; och det beror på närvarande Ständer att fullkomna den.
Det är ej mera än en dass af medborgare, som taxeras efter godtycke, och det är just i det hänseende, som jag anhåller att få göra en erinran vid de föreslagne grunderne, hvilken äfven torde bevisa, huruvida det är nyttigt att komma in på ett sådant systehn.
Jag tviflar ej på sannfärdigheten af de uppgifter, Friherre Boije lemnat, angående olikheten i beskattningen af Hus i Städerna och Fastigheter på Landet.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten deruppå, att denna olikhet uppkommer deraf, att grundskatten är inberäknad uti uppgiften på fastigheter å T-ian - Den 3o Mars f. m. 235 det.
Det är just den åsyftade jemlikhetsprincipen, som vållat, alt Hus i Stäf]erna nu betala mindre Bevillning än förr; ty i stället för att Hus i Städerna, enligt 1789 års BevillningsFörordning, belädes med 6 procent afhyran, erlägga de nu, lika med Fastigheter å Landet, endast 2 per mille, hvaraf följer, att alla Städernas Fastigheter, uppskattade till ett värde af 54 millioner, endast betala 108,000 R:dr, hvilken summa till högre belopp skulle utgå ensamt i Stockholm, om samma Bevillning i stället utgjordes med 6 procent af hyran, Härefter uppläste Herr af Billbergh följande:
Såsom ständigt arbetande uti a:dra Afdelningen af BevillningsUtskottet, har jag icke kunnat egna mera uppmärksamhet åt i:sta Afdelningens öfverläggningar vid Bevillningsgrundernas uppgörande, än att taga kännedom af dessa, sedan de voro utarbetade, och då yttra mig i hufvudsaken.
Sedan Betänkandet derefter blifvit tryckt, och jag sålunda kommit i tillfälle att på lediga stunder disponera och begrunda detsamma, har jag efter tillgängliga statistiska uppgifter sökt utreda, huru och i hvilken mon de nu gällande grunderna, som hufvudsakligen äro bibehållne, lemnat det resultat af Bevillningens jemna fördelning, som man bort förvänta; och då förhållandet i detta fall, så vidt det afser Städernas 236 Den 3o Mars f. ra.
Borgerskap, icke varit för mig tillfredsställande, anser jag för en pligt, att framlägga det till ett allmännare bedömande.
Första iakttagelsen har varit, att ehuru allmänt kändt är, hvad äfven alla offentliga statistiska uppgifter vitsorda, att borgerliga rörelsen under de sednare åren varit i ett jemt tilltagande, likväl inträffat, att då alla Rikets Handlande år 1816 betalte i Bevillning efter a:dra Art. i32,020 R:dr 21 sk. 3 r:st., så erlade de år 1826 endast 112,167 R:dr 19 sk. 9 r:st., och att, då Handtverkare och Borgare i allmänhet betalte samma afgift år 1816 med ii5,593 R:dr 44 s^> ^en år 1826 erlades med endast 95,941 R:dr 35 sk. 5 r:st., som utvisar en total minskning af 39,5o5 R:dr 10 sk. x r:st.
När man åter granskar speciella förhållandet för sednaste redogörelse-året 1826', så befinnes deraf:
Att då 3,223 Handlande i hela Riket utgjort Bevillningen efter 2:dra Art. med 112,167 R:dr 19 sk. 9 r:st., så utgör detta till det nogaste 33 R:dr för hvarje person, hvilket, efter 5 procent, motsvarar en lefnadskostnad af 660
R:dr; att då 814 Fabrikörer erlagt 23,324 R:dr 26 sk. 6 r:st., denna afgift uppgår till nära 28 R:dr 16 sk. för hvar person, hvilket svarar emot en lefnadskostnad af 566 R:dr 32 sk.; och att, Den 3o Mars f. ra. då io,223 Handtverkare och Borgare i allmänhet betalt 95,941 R:dr 35 sk. 5 r:st., således 9 R:dr 18 sk. komma på hvarje person, hvilket motsvarar en inkomst af 187 R:dr 24 sk.
Vill man anställa denna beräkning specielt för Stockholms Stad, så visar sig förhållandet sålunda: att då 953 Handlande hafva betalt 52,892 R:dr 44 sk., hvarje person således erlägger 55 R:dr 24 sk., svarande emot en lefnadskostnad af 1 r 10 R:dr; att då 5a6 Fabrikörer utgjort 16,998 R:dr 4 sk. 10 r:st., detta utgör 32 R:dr 16 sk. för hvarje person, hvilket svarar emot en lefnadskostnad af 646 R:dr 3s sk.; och att då 1741 Handtverkare och Borgare i allmänhet betalt 4I>701 R-'dr 10 r:st., deraf belöpa sig nära 24 R:dr på person, eller en motsvarande lefnadskostnad af 480 R:dr.
Om man nu antager äfven det osannolika förhållande, att de minst förmögna möjligen kunna lefva af den summa, hvarefter Bevillningen sålunda blifvit beräknad, så måste ändock häraf följa, att borgerliga inkomsten, som måste vara vilkoret för en hos mängden synbart dyrbarare lefnad och möjligheten att derunder äfven samla förmögenhet, icke blifvit beskattad.
Då nu härtill kommer, att Bevillningen arden enda hufvudsakliga skatt, som Borgare i allmänhet erlägga till Staten, synes mig billigheten 238 Den 3o Mars f. m. fordra, alt någon verksammare controll vidtages, hvarigenom Staten må blifva försäkrad, att åtminstone erhålla de i BevillningsFörordningen stadgade 5 procent af den inkomst, som hvarje Borgare under nästföregående året njutit.
Men icke mindre anmärkningsvärdt är det att finna, huru ojemt Borgare beskattas.
Såsom exempel vill jag blott anföra: att då de 3 största handelshusen i Götheborg betala, det ena efter en inkomst af 3i,ooo R:dr, det andra efter 3o,ooo R:dr och det tredje efter 15.000
R:dr, så äro högsta summorne i Stockholm, för en 28,000 R:dr, för den andra 26.000
R:dr och för den tredje 10,000
R:dr, samt i Gefle, för den högsta 2,400, för den andra 1,200 och för den 3:dje 1000 R:dr.