Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo, Bancofullmägtige; och vi håfve redan hört, att D c n a5 Juli c. m. de för ett slikt bedömande skulle hafva en thermometer i coursen.
Det förefaller likväl något godtroget att taga ett så sammansatt pbenomen som coursen till grund för bestämmandet af rörelsecapitalets storlek.
St. alltid församlade och byggnaden densamma som för Engelska Parlamentet, så att man kunde tillegna sig deras erfarenhet, som gjort rörelsen till sitt yrke, då skulle jag tro det vara möjligt att få en säker grund för bedömandet af rörelsens behof, men derförutan icke.
Engelska Parlamentet, som bland sina egna medlemmar räknar de största och utmärktaste författare i financerna och vet, att theorierna för dem icke äro okända, anser dock detta icke tillfyllestgörande vid bedömandet af dylika frågor; ty om man trodde, att den theoretiska kunskapen ensam vore tillräcklig, hvarföre skulle då alltid begagnas den utvägen att inför committeerna höra och inhemta deras erfarenhet, som lefvat i yrket?
Vid jemnförelse häraf frågar jag, om det väl kan förutsättas, att våra Bancofullmägtige skola äga nog grundlighet för att ensamma afgöra, när ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i sedelstocken inträffar, särdeles i ett land som Sverige, för hvilket det karakteristiska är, att sjelfva massan af rörelsecapitalet endast består af Bankens utgifna sedlar.
Om Fullmägtige vore sammansatta af erfarna köpmän och näringsidkare, hvilka alltid ägde noggrann kännedom af ställningen icke blott i hufvudstaden, utan äfven på.
Sveriges öfriga handelsplatser, skulle jag ännu se någon möjlighet för dem att kunna ingå i det bedömande, hvarom bär är fråga, men icke med Bancostyrelsens nuvarande sammansättning.
Häraf följer, att jag med stor förundran såväl läst Utskts förslag i 7lde punkten, som äfven afhört denna öfverläggning.
Vill man tillåta en indragning af rörelsemedlen, måste det åtminstone vara för ett stort ändamål, såsom att förstärka cassan till den punkt, som erfordras för silfverutvexlingens upprätthållande; men äfven för detta ändamål har man funnit en inskränkning i Bankens rörelse betänklig och derföre satt den i sista rummet.
Hvad skulle emedlertid följden blifva af Utsk:s förslag?
Om cassan sjunkit så lågt, att förstärkning erfordras, måste det hafva skett icke blott derföre, att silfver utträngt sedlarna i rörelsen, utan äfven till följd af export utaf silfver, åtföljd af en betydlig minskning i rörelsemedlen inom landet.
Med antagande af en utelöpande sedelstock till ett belopp af 33 millioner och en cassa, motsvarande 17 millioner, inträffar behofvet af förstärkning, då silfver utgått, svarande mot 12 millioner; och låt oss nu vidare antaga, att af dessa 12 millioner hälften vore qvar i rörelsen, men 6 millioner blifvit exporterade, så hemställer jag, om ställningen är sådan, att dessa 6 millioner kunna anses umbärliga för rörelsen.
Är åter meningen, att Bancostyrelsen skall vara betänkt på ifrågavar. indragning endast såsom sista medlet för vexlingens upprätthållande, hvarföre D c ii i5 Juli c. ra. du tala om umbärliga öfverskott, då frågan egentligen är oin ett nödfall, sorn är nugot belt annat.
— Men jag vill nu tala något om den förespeglade umbärligheten.
Hur är det väl tänkbart, att i Sverige privatbanker till så betydligt belopp, att deras sedlar kunde undantränga b:cosedlarna, skulle uppkomma så hastigt, att i anledning deraf något beslut behÖfver fattas innan nästa riksdag, då man blir i tillfälle att besluta med större erfarenhet än vi, som ännu Lafva så liten visshet för våra beräkningar och slutsatser, att vi endast kunna säga: jag tror; ty så börja de flesta talare här på Riddarhuset.
Men antagom äfven, att privatbanker skulle kunna uttränga statsbanken och göra dess sedlar umbärliga; jag frågar: skulle det vara nyttigt, vara önskansvärd!?
Privatbankernas tillvaro, så framt de hos oss skola vara lönande, hvilan på utgifvandet af sedlar äfven till de minsta valörer.
Detta strider likväl emot nu gällande författningar, hvilka, efter min tanka, icke böra upphäfvas; men om man gjorde det, hvad blefve följden?
Wermlandsbanken, i stället för en million, då rörde sig med 5 millioner, vore det väl möjligt för staten att fria sig från emottagande af denna banks sedlar i kronouppbörden; vore det väl möjligt för fogden att tillbakavisa alla dem, som icke hade andra sedlar att tillgå?
Och om åter man skulle i uppbörden emottaga dessa sedlar och derigenom befordra deras uteslutande gångbarhet — ty det sämre myntet uttränger alltid det bättre —, kunde man väl vara försäkrad, att aldrig någon öfverdrift i dessa sedlars utgifvande skulle äga rum och att dessa privatbanker alltid skulle skötas bättre än andra?
Vi veta, huru det tillgick med Malmö discont; vi känna katastropherna med privatbankerna i England; och hvem skulle då godtgöra allmänheten, som icke hade andra sedlar och påkallade statens skyldighet att öfvertaga dem, då man förut fått lemna dem i Kronans uppbörd?
Äfven jag finner visserligen privatbankers uppkomst önskansvärd; men jag fruktar att gifva dem en altför stor och hastig utsträckning, och jag tror mig hafva funnit hos nuvarande
Ständer en benägenhet att befordra denna utsträckning, hvilken åsigt BancoUtsk. jemväl delat.
En stor institution bör, efter min tanka, växa långsamt för att äga bestånd, icke hastigt fladdra upp för att åter falla med brak.
Om Utsk:s förslag i y:de punkten blifver 11.
St:s beslut, skulle jag knappt tro, att någonting förderfligare för näringarna kunde inträffa, än att hafva en måhända välvillig, men blott theoretiskt bildad Bancostyrelse med en sådan magt, som R.
St. åt densamma lemnat.
På grund häraf yrkar jag afslag å första morn. af y:de punkten.
Hvad åter angår föreskrifterna i 2:dra, 3:dje och 4;de mora., anser jag dem såsom nödvändiga följder af Bankens skyldighet att göra rätt för sig och tror således, att alla särskilda stadganden härom kunde utgå; ty jag kan icke inse, huru Banken i allt fall
Den -j5 Juli e. m. skulle kunna undandraga sina tillgångar för behofven.
Kan man visa mig, huru Banken skulle kunna undgå att tillsläppa sina tillgångar för behofvens fyllande, skall jag vara den förste att instämma i behofvet om särskilda föreskrifter i detta hänseende.
Jag vill emedlertid icke motsätta mig antagandet af dessa morn., enär jag å andra sidan anser deni oskadliga.
Hvad slutligen sista mom. beträffar, angrde Bancostyrelsens rätt att, i händelse af behof, äfven minska eller inställa Bankens utlåningar, erkänner jag satsens riktighet; men blotta tankan, att behofvet af en sådan utväg någonsin skulle inträffa, hvad gifver den tillkänna?
Tänka vi oss tillbaka till sista riksdagen, så finna vi, att man då endast sade, att när proportionen emellan sedelstocken och reella fonden vore uppbragt till 5 mot 8, ägde Bancofullmägtige att derom göra anmälan hos K.
M. och begära dag för silfverutvexlingens början; och hvilka ytterligare garantier har icke B., o. Ad. redan lagt till detta beslut, ty det lönar ej att tala om den obetydliga brist, som ännu finnes i den vid sista riksdagen bestämda proportionen?
Utom hvad då gjordes, har man beslutat 2:ne creditiv på en million i silfver hvardera, och ändock anses icke detta nog, utan man föreställer sig derjemte nödvändigheten af en indragning i lånerörelsen, som alla medgifva skulle blifva förderflig och endast böra i yttersta nödfall begagnas.
Med alla de tillgångar, som blifvit lemnade i Bancostyrelsens händer, står således ännu den fruktan qvar, som, ehuru icke uttalad, låg till grund hos dem, hvilka vid sista riksdagen motsatte sig en brådstörtad realisation; och hvilket är väl bättre, att behålla farhågan för nödvändigheten af denna yttersta utvägens vidtagande i framtiden, eller att nu genast vidtaga sådana åtgärder, som skulle hafva till följd, att en slik utväg aldrig behöfdes?
Vid sista riksdagen väckte jag en motion, som i detta afseende gick rakt på saken; men den förkastades.
Jag yrkade nemi., att åtskilliga varuartiklar, hvilkas införande utifrån borde kunna umbäras, skulle beläggas med högre tull, och jag har förnyat denna motion vid nuvar. riksdag, ehuru jag emotser, att Bevilln.Utsk kommer att lemna den utan afseende.
Jag har äfven föreslagit en större frihet i jernhandteringen, och jemväl der finnes en utväg att förebygga, det Banken aldrig kommer i sådan ställning, hvars möjlighet man nu förutsätter.
Det är i exportfrihet och högre importtull på våra landtmannavaror, som jag skulle önska, att man ville söka realisationens bestånd, och jag har här till närmare begrundande omnämnt de ifrågavar. motionerna, emedan de just höra till detta ämne.
Jag har yrkat detsamma redan för 5 och io år sedan, men man har alltid mött mig dermed, att våra Svenska näringar nu vore så blomstrande, att de blott behöfde ett reelt mynt; och dä jag frågade, om icke genom minskadt exportvärde coursen kunde stiga, har man svarat, att sådant vore otänkbart.
Jag *232 Den 25 Juli e. ra. frågar nu, om en sådan theon är sann, och om icke de sista årens erfarenhet i detta hänseende borde vara en lexa för alla theoretici att äfven vända sig åt det practiska.
Den siste talaren har med en styrka i bevisningen, som jag ej tilltror mig att uppnå, ådagalagt faran af den magt, som skulle åt
Bancostyrelsen öfverlemnas genom de första raderna af Utsk:s förslag, att nemi.
Bancostyrelsen skulle kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, bibehålla proportionen emellan metalliska cassan och sedelstocken.
Denna magt, att godtyckligt förklara Sverige äga för mycket mynt, beledsagad, såsom den af Utsk. blifvit, af inga correeti ver, huru förfärlig vore den ej, då man besinnar, att myntstocken utgör sjelfva drifkraften för alla näringars förkofran!
Aldrig hafva några Ständer delegerat en sådan magt åt sina ombud; men väl hafva de någon gång sjelfva utöfvat den, och exemplen tala i detta afseende förskräckligt.
Mösspartiet bjöd år 1766 en sådan indragning, och följden var tusende olyckor.
Adolph Fredrik fann sig föranlåten att nedlägga Begeringen, och jag säger ej för mycket, om jag påstår, att detta mösspartiets, steg förberedde möjligheten af 1772 års revolution.
Jag skall likväl ej neka eller motsätta mig rättighet för Bancofullmägtige att af sedelstocken indraga, hvad som verkligen kan befinnas utgöra ett umbärligt öfverskott, blott det icke sker godtyckligt, d. v. s. att någon åtgärd i detta hänseende ej får vidtagas, så länge rörelsecapitalet är lagom eller för litet.
Jag väntar väl, att man skall göra med mig nu som förr och säga, att jag önskar sedelemission; men för att förekomma detta får jag förklara, att jag ej begär annan tillökning i rörelsecapitalet, än den näringarna sjelfva kunna skaffa sig.
Jag vill blott se ett correctiv emot det missbruk, att Banken för sina egna räntebärande och således till skrinläggniug tjenliga obligationer skulle kunna upphemta hvilka portioner af rörelsecapitalet som helst, och jag begär, för sådant ändamål, blott skydd för det nu existerande förhållandet.
Jag anhåller således, att om första mom. skall qvarstå och derjemte det fjerde, ang:de rättighet för Banken att upptaga lån mot egna räntebärande obligationer, det förbehåll må göras för begge dessa momenter, att ingen minskning i den utelöpande sedelstocken må tillåtas, förrän densamma öfverstigit det belopp, som finnes, då utvexlingen börjar.
I Gr/ Cronhjelms redactionsproject är samma tillåtelse för Bancostyrelsen gifven, som i Utsk:s förslag, och jag kan således icke ingå derpå, utan begär, att antingen första mom. måtte alldeles bortgå, eller det correctiv deri inläggas, som jag nyss omnämnt.
Hvad 2:dra mom. angår, är jag af den tanken, att Banken icke bör kunna till annor man transportera eller pantsätta sina ägande för - Den 25 Juli e. m. 233 förbindelser af enskilda, hvilka contraherat med Banken i hopp att icke få med någon annan alt göra; men deremot beger jag mig till Hr v. Troils förslag, att nar
Banken blir i behof att använda sina fastighetsinteckningar, må den vända sig till Riksgcont., som för desamma utgifver statsobligationer.
Mot 3:dje mom. har jag intet att anmärka, och icke heller emot det fjerde, så vidt meningen dermed är, att för Bankens räntebärande obligationer upptaga lån af silfver på utländsk ort; men att
Banken skulle inom landet upptaga lån af sedlar mot skrinliggande statspapper, bestrider jag, emedan det skulle verka till minskning af rörelsecapitalet.
Hvad slutligen sista mom. angår om rätt för Bancostyrelsen att minska eller inställa Bankens utlåningar, så må det väl qvarstå på papperet; ty jag är öfvertygad, alt om sakerna blifva bragta derhän, att denna utvägs begagnande skulle komma i fråga, är landet i den olyckliga ställning, att den omöjligen kan begagnas.
Jag anhåller altså om propos. i enlighet med hvad jag nu haft äran anföra.
Lika litet behörigt som enligt med min förmåga skulle det vara att till besvarande upptaga allt, hvad här nu blifvit framstäldt, ehuru det hufvudsakligen varit riktadt emot mig; och jag får derföre, då jag nu går att besvara en del af de gjorda anmärkningarna, förklara, att om jag brister i styrka, skall det likväl alltid vara mig ett nöje att hafva gifvit anledning till denna vigtiga discussion.
Jag anhåller att först få hålla mig till redactionen, i afseende på hvilken jag torde få svara Gr. Cronhjelm, att redan, innan han uppträdde, hade min uppmärksamhet blifvit väckt på förhållandet med statsobligationerna och skillnaden emellan det beslut, som med hänseende till dem nu är i fråga, och det, som fattades vid 3:dje punkten, så att den tillrättavisning, jag erhöll af Hr Lefren var alldeles tillräcklig; men min uppmärksamhet är för öfrigt alltid spänd, då den värde Grefven talar.
Hvad åter beträffar sjelfva principen , som ligger till grund för uppställningen af såväl hela denna punkt som de näst föregående,^ får jag ännu en gång erinra om distinctionen emellan milt i går framställda förslag och Ståndets då fattade beslut att partielt upptaga och afgöra de af Utsk. i särskilda punkter uppställda principer.
Skillnaden var nemi. den, att jag icke ansåg riktigt att genom bestämda föreskrifter utpeka, huru Bancostyrelsen i hvarje fall bör sig förhålla, utan att man i stället borde lemna en generel anvisning på de allmänna principer, hvarefter Banken borde skötas såsom bank; ty annat är att säga:
Här håfven J tillgångar för alt alltid kunna handla sä, att J roed säkerhet tillsen, att både utvexlingen och rörelsecapitalet upprätthålles; annat är att partielt säga:
Då och då skolén J begagna creditiv; då och då skolén J köpa silfver; och slutligen:
Då och då skolén J indraga eller utvidxo II. 3o a34 Den ?5 Juli e. m. ga rörelsecapitalet.
Ståndet har emedlertid beslutat att gå en annan väg, än jag tog mig friheten föreslå, och det lärer således ej återstå annat än att följa Utsk. — Såväl Frih.
Cederström som Hr Lagerhjelm hafva talat om vådan af privatbanker, och då den förstnämnde synes vilja betaga privatbankerna ali möjlighet att röra sig med creditsedlar, enär han åt dessa gifvit namn af valutor, hvilket tillräckligt antyder hans mening, måste jag upptaga, hvad i denna del blifvit anmärkt.
Om en privatbank ställes på solida grunder med en till visst belopp inskränkt rörelse, och om
Statsmagterna derjemte fastställa sådana controller, att intet öfverskridande kan äga rum, vet jag icke, hvarföre en sådan banks sedlar skola stämplas med namn af valutor mera än andra bankers, som i sjelfva verket ej haft annat än valutor i rörelsen.
Det vore detsamma som att förbjuda all credit, och jag skulle vilja säga ve öfver det land, som förstör den credit, hvars tillvaro beror på enskilda associationer. llr Lefren har sagt, att ingressen till Utsk:s förslag i y:de punkten tillkommit med hänsigt på hvad som skulle inträffa, om privatbanker uppstå; han har dock icke varit emot dessa inrättningar, blott ej någon oreda uppkomme genom privatbankernas sedlars upptagande i kronouppbörden.
Härtill svarar jag, att denna våda icke kan vara för handen, så länge statsbanken har privilegium exclusivum enligt 72 § att utgifva sedlar, som skola gälla för mynt.
Det blir alltid, så länge denna § existerar, nödvändigt för uppbördsmänneu att se sig före och icke upptaga andra sedlar i uppbörden.
Jag hyser den förhoppning, att den tid skall komma, då äfven privatbankernas sedlar skola kunna emottagas i uppbörden; ty det är möjligt, att sådana privatbanker uppstå, Sorn hafva sin rörelse grundad på guld och silfver likaväl som någonsin statsbanken.
Jag medgifver emedlertid Hr Lagerhjelm, att den tid kan vara långt borta, då privatbanker uppstå i sådant öfverflöd, som motiverat Utsk:s förslag i denna punkt, men jag tror, att den värde talaren ej gjort rätt, då han på förhand utkastat farhågor, sorn kunne öka svårigheterna att bilda privatbanker.
Samma värde ledamot har uppställt ilen fråga,' som äfven jag gjort, nemi. hvem det skulle tillhöra att bedöma, när indragning skulle ske af den orsaken, att rörelsecapitalet vore alltför stort; och äfven jag har funnit, att Bancostyrelsen dertill icke är qualificerad.
Jag medgifver emedlertid, att ett slikt bedömande ej skulle blifva stort lättare för Regeringen, enär vår tid ännu är, såsom Hr Lagerhjelm yttrat, af den beskaffenhet, att man i dessa ämnen endast kan säga: jag tror, icke: jag vet.
Jag hoppas likväl i detta hänseende på bättre tider.
Hvad angår de privatbanker, som redan uppstått, torde jag få nämna några ord om de ofördelaktiga förhållanden, hvarunder detta skett.
De hafva uppstått i en tidpunkt, dä myntoredan nått sin höjd; och att under Den a5 Juli e. m. 235 sådana förhållanden uppträda med privatbanker, måste hvar och en medgifva, möter stora svårigheter.
En annan svårighet har Ufven legat deri, att man varit i tvifvelsmål, huruvida det var förbjudet att utgifva creditsedlar på mindre valörer.
Jag har nu hört af Hr Lagerhjelm, att en sådan lag finnes; men för mig och de öfriga 102 personer, som tecknat sig i Wermländska privatbanken, har åtminstone detta varit okändt, och säkert är, att om man afskär privatbankerna rättigheten att utgifva småsedlar, tappar man blodet ur deras ådror.
På Ilr Lagerhjelms fråga, hvem som skulle garantera fogden eller allmänheten, att de icke förlora, om de emottaga privatbankernas sedlar, får jag för öfrigt svara, att det är lagen, som skall åt alla gifva det fullständiga skydd, att privatbankerna, ehvad de grunda sin rörelse på statsbankens sedlar, eller på metallisk fond, ovilkorligen måste i cassan tillhandahålla hvar och en utbyte af sådant mynt, som allmänt i Paket gäller, eller ock genast tillstängas.
Jag vill nu icke vidare ingå i detta ämne, ehuru jag, såsom provocerad, ansett anmärkningarna icke böla lemnäs utan allt svar.
Jas; slutar med besvarandet af en utaf Hr Lefre'n till lagkarlar ställd fråga, hvilken jag tror mig kunna besvara, nemligen huruvida icke Banken, vid pantsättning af sina fastighets-inteekningar, kan göra förbehåll, att uppsägningsrätten ej får af pantinnehafvaren begagnas.
Mitt svar är, att detta ganska lätt låter sig göra vid transporten eller pantsättningen, och att fett sådant förbehåll då måste blifva gällande.
För öfrigt öfverlemna!- jag redactiouen af denna punkt till Gr.
Cronhjelm, som af huset tyckes hafva fått burskap på detta kall och således dermed må fortfara, då jag förmodar, att punktens redaCtion skall få samma consequens och sammanhang som de föregående.
Ehrenborgh!
Sedan jag nu i dag hört en ledamot, för hvilken jag byser mycken aktning och som tilltror mycken förmåga i bedömandet af detta ämne, bedrager jag mig troligtvis icke i den förmodan, att om han, nemi.
Hr Lagerhjelm, varit närvarande i går, skulle han icke hafva motsatt sig det förslag, som af Gr.
Frölich och mig då framställdes.
En af våra afsigter var just att borttaga det obehagliga intrycket af ingressen till denna y:de punkt, och lika med Hr Lagerhjelm voro Gr.
Frölich och jag öfvertygade, att alla de stadganden, som här i de särskilda momenterna förekomma, ligga mindre inom Bancostyrelsens skön, än inom nödvändighetens gräns, och således måste följa af sig sjelfva, men icke borde positivt uttalas, för att icke skrämma nationen, som mera ytligt ser och dömer efter resultaterna af våra öfverläggningar eller sjelfva besluten.
Om ur ingressen borttagas de ord, som ITr Lagerhjelm ansett vådliga, nemi. ätt till Bancostyrelsen skulle öfverlemnas att bedöma, när ett öfverflöd af rörelsecapital inträffar, skulle alla a36 Den 23 Juli e. m. lugnas; och detta var just var afsigt i gar, ehuru vår mening blef undertryckt genom ett missförstånd.
Jag hoppas, att R. o. Ad. ändock skall blifva ense om en redaction af ingressen, deri de anmärkta orden undvikas, och jag beger mig således härifrån till de särskilda momenterna, af hvilka det första berättigar Bancostyreisen att förpanta Bankens ägande inteckningar i fastigheter.
Detta är en rättighet, som jag tror ovilkorligen bör tillhöra Bancostyrelsen; men om R. o. Ad. vill öfvergå till den mening, som nu här blifvit yttrad och jag redan i går framställde, men då förkastades, att nemi.
Banken borde med sina lånehandlingar vända sig till Riksg.cont. för att belåna dem mot obligationer, skall jag desto hellre understödja denna mening, som jag sjelf framställt samma förslag.
Emedlertid möter vid dessa inteckningshandlingars pantsättning hos enskilda i främsta rummet Frih.
Cederströms inkast, att man ej skulle kunna göra förbehåll oni sådan inskränkning i den nya fordringsägarens rätt, att han ej skulle få uppsäga skuldförbindelserna.
Då öfverlåtelsen sker till följd af ett contract emellan Banken och den nya fordringsägaren, måste likväl ett sådant förbehåll kunna ske; men deremot befarar jag, att hela denna utväg kommer att blifva mindre användbar hos enskilda, och måhända ligger häri ett ytterligare skäl att stadga, det Banken bör med dessa handlingar vända sig till Riksg.cont.
Hvad 2:dra mom. beträffär, angrde rättighet för Bancostyrelsen att försälja till större eli elmind re belopp Bänkens in ne hafvande statsobligationer, så blifver sådant oundvikligt, om man med grundfonden vill förstå ett stöd för Banken.
Jag skulle också tro, att Gr.
Frölich misstagit sig, då han sagt, att statsobligationernas användande vore bestämdt i 3:dje punkten; ty denna afsåg endast rättighet att för creditivets erhållande hypotisera större eller mindre del af dessa obligationer, i händelse sådant skulle behöfvas.
För min del gjorde jag redan i går förslag, att försäljning af obligationerna äfven skulle kunna ske, och jag anser likgiltigt, om det sker utrikes eller inrikes; i förra fallet vittnade det, att obligationerna äfven utomlands hade cours. 3:dje morn., som berättigar
Bancostyrelsen att upptaga lån mot räntebärande obligationer, ställda på viss tid eller uppsägning, anser jag, så framt lånen skola upptagas inomlands, såsom den minst tjenliga och rationella utvägen, ty redan befintliga capitaler absorberas derigenom från näringarna; men då denna slags upplåning redan begagnas för handelsdisconten, torde det vara nödigt, att rättigheten dertill här qvarstår.
Hvad slutligen angår sista morn., som tillåter Bancostyrelsen att, derest sådant emot förmodan skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar, så låter det visserligen hårdt, men är af den beskaffenhet, att Bancostyrelsen måste hafva en sådan rättighet.
Jag kan Den 25 Juli c. ra. således ej lägga mig deremot, ehuru jag är öfvertygad, att rättigheten aldrig skall begagnas och att, då sådant skulle komma i fråga, det står så illa till, att den icke kan begagnas.
Det ligger likväl i sakens natur, att rättigheten bör finnas, och då vi komma till lånerörelsen, är det tid nog att tala om garantierna deremot.
— Efter hvad jag nu haft äran anföra, återstår endast att yttra några ord i anledning af Frill.
Cederströms kategoriska omdöme öfver privatbankerna och Hr Lagerlijelms, som mig synes, med mera sakkännedom afgifna yttrande i samma ämne.
Jag tror, att privatbanksystemet, om det utbildas i naturlig ordning, skall visa sig medföra mycken nytta.
Framkallas privatbankerna af behofvet och understödjas såväl af opinionen som af en fast vilja hos associationerna sjelfva att noggrann! uppfylla sina förbindelser, är jag- öfvertygad, att man deraf kan vänta sig framgång; men lika med Hr Lagerhjelm tror jag ej, att man kan bygga på deras utbildning så hastigt, att hela banksystemet för närvar, derpå skulle kunna byggas.