Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan visserligen hända alt de ändock icke göra det; men det är mera troligt att så sker om de fä högre pensioner än om de icke erhålla sådana.
Det bästa vore visserligen om man tillställde så som fordom med Stats-Sekreterarne och ännu med Just.-Kansleren, att de vid sin afgång finge hela lönen i pension, ty då vore afskedstagandet så mycket säkrare.
Men jag har icke vågat frångå den regel som R.
St. antagit i afseende på StatsRåd, HofRätts-Presidenter och andra höga embetsman.
Hr C ederschiöld, Rob. Theophron:
Det skål Lisk. för den ifrågavar:de löneförhöjningen anfört, nemi. alt Högsta Domsto - Den 11 April f. m. 53 lens ledamöter fått trägnare göromål, är enl. min tanke icke dertill verkande.
Detta skäl är väl icke bestämdt uttryckt i denna punkt, men man ser att det har legat till grund för Otsk:s beslut då man läser den näst följande der det heter alt Jusl.-Kanslerens göromål icke i samma mån tillvext som Just.-Rådens.
Förhållandet är enl. min öfvertygelse det, alt Högsta domstolens ledamöter ingalunda fått förökade göromål, ty de voro redan förut så fullt sysselsatte som af desse embetsman kunnat fordras.
De äro nemi. 5 om icke 6 dagar i veckan från kl. 10 till kl. 2 sysselsatte med sådane mål som i högsta måtlo taga eftertankan i anspråk, nemi. med att afhöra föredragningen af ofta högst invecklade tvister.
Sedan man afhört en sådan föredragning uii 4 timmar kan man i allmänhet ingenting mera uträtta på den dagen, och den som har försökt det skall säkerligen vitsorda att man deraf blir så ansträngd alt man icke kan arbeta mera.
Jag anser således alt Högsta Domstolens ledamöter hafva varit och äro fullt så myckel sysselsatte som de gerna kunnat vara.
Deras arbete har således icke blifvit trägnare än förut ehuru målens mängd har tillvext.
Följden häraf blifver nemi. endast den att balansen utaf oafgjorda mål år ifrån år blir större.
Jag skulle hafva ansett det för en slör lycka om i sammanhang med denna fråga rörande löneförhöjningen hade kunnat vidtagas en sådan organisation, att denna balans hade försvunnit, ty det är icke nog med att rättvisa erhålles om 5 å 10 år, utan den bör på kortaste möjliga tid erhållas för att verkligt gagna.
Sådant oaktadt anser jag det likväl vara af högsta vigt alt löneförhöjning beviljas Högsta
Domstolens ledamöter af del skäl alt de högste domare vi ege i landet måtte komma i den ställning alt de ega sin bergning utan alt behöfva i någon mån sysselsätta sig med enskildta updrag, vare sig förmynderskap eller af hvad beskaffenhet sorn hellst.
Detta är enligt min öfvertygelse del vigligaste af allt för rättvisans gång och derför kan man icke npoffra för mycket.
För min del skulle jag således tro alt R.
St. handla illa både emot sig sjelfva och emot Svenska folket om icke en förhöjning beviljas hvarigenom Högsta
Domstolens ledamöter kunna berga sig utan att behöfva åtaga sig enskildta updrag.
Om de ändock åtaga sig sådane updrag efter er hållen löneförhöjning så kan opinions-nämnden emot dem med rättvisa tillämpas hvilket den nu icke kan.
Jag yrkar bifall till denna punkt af Utslcs Betänk.
Hr Gr. o. Landlmis härefter lill bifall å Ulsk:s i förevartde punkt gjorda tillstyrkande, besvarades med starka
Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. 2:dra punkten, ang:de ifrågastäld tillökning i den för Just.-Kansleren bestämda lön.
Ulsk. har här anfört att Just.- Kanslerns göromål icke hafva tillväxt i samma mån, som Just.-Rådens.
Härom kan jag icke bestämdt yttra mig.
Men jag skulle tro att då Just.-Rådens arbete är inskränkt lill vissa dagar i veckan: så 54 Den 31 April f. m. är händelsen sådan sora Hr Cederschiöld yttrat, nemi. att deras arbete blir ungefär detsamma om än målens mängd är större.
Följden är den att en mängd mål ligga oafgjorde från det ena äret till det andra.
Med Just.-Kanslern är förhållandet, alt han icke såsom Just.-
Råden har några vissa arbets-månader och dagar samt vissa timmar på dessa, utan hans hela lid är öfverhufvud uptagen af embetets skötande.
Det är sålunda troligt, alt för honora hafva göromålen snarare tillväxt än för Just.-Rådén.
För min del har jag likväl icke fästat mig vid dagsverkandet om jag så må säga, utan jag har fästat mig dervid att frågan rörer ett af de högsta embeten i riket.
De kunskaper och den skicklighet som erfordras för att vederbörligen bekläda det äro sä stora, att Slaten bör gifva en motsvarande upmuntran åt sina dugligaste män att söka del.
Just.-Kanslern i Sverige svarar emot hvad man i andra länder kallar General-Advokat, Generat-Prokuralor, Kronans Jurist o. s. v. Han är den Jurist med hvilken Regeringen rådgör i vigtiga juridiska ärenden.
Man kan invända alt det är nog när Regeringen har en Jurist uti Just.- Stals-Ministern och möjligen ännu flera ibland Konungens öfriga Rådgifvare.
Men enhvar sorn vet huruledes Konungens Rådgifvare dagligen äro uplagna af löpande förrättningar och dessutom måste öfvervara hvarandras föredragningar, han vet också att desse embetsman icke hafva tid och rådrum nog att ingå i de vidsträckta historiska och vetenskapliga undersökningar som understundom fordras i kinkiga juridiska mål.
Behöfdes icke någon Kronans Jurist i Sverige så borde hela embelet afskaffas.
Men om det behöfves så bör dess innehafvare vederbörligen aflönas.
Det är ur denna synpunkt, som jag har yrkat förhöjning af Just.-Kanslerens lön till likhet med Just-Rådens och HofRälts-Presidenternek, med hvilka han alltid varit satt i jemnbredd.
Jag får, på dessa skäl, anhålla om återremiss.
Då Utsk. för afstyrkande af motionen icke haft annat skäl att åberopa än att det icke blifvit visadt att Just.- Kanslerens göromål ökats i samma mån som Just.-Rådens, så tror jag alt äfven detta skäl saknar grund, ty om det förhåller sig så i afseende på Jnst.-Råden som jag förut nämnt, nemi. att de förut varit så sysselsatte att de icke kunnat få någon tillökning i göromålen, så följer ju häraf äfven ali de icke erhållit någon tillökning i göromål utan endast tillökning i målens antal, nemi. de oafgjordes antal; men hafva nu icke Just.-Råden erhållit tillökning i sina göromål så kan man ju icke fästa sig dervid att det icke blifvit visadt alt Just.-Kanslerns göromål i samma mån tillvext.
Nu lärer likväl, efter de uplysningar jag erhållit, förhållandet verkligen vara sådant, alt Just.-Kanslern har fått tillökning i sina göromål.
Det skäl som blifvit anfördt för afslag af motionen borde således tvertom verka till bifall af densamma.
Just.-Kanslern fått förökade göromål men icke Just.-Råden, så torde det utgöra ett skäl till all gifva honom förökad lön, när man gifvit sådan tillökning åt Just.-Råden
För öfrigt instämmer jag med Ht von Hartmansdorff deruti att jag
Den 11 April f. ni. 55 anser, ali en embetsman, på den plats som Just.-Kanslern, åtminstone borde aflönas med det belopp som bär år föreslaget.
Den siste värde talaren har utgått derifrån alt han ansett det vara ådagalagdt alt Högsta
Domstolen icke fått tillökning i göromål på samma gäng som han erinrar att antalet af målen ökats.
Härpå stöder han hela sin bevisning, men då man utgår ifrån orikliga premisser händer det ofta att man kommer lill oriktig konklusion.
Jag ber att få anföra ett annat skäl som kanske skall bevisa att Just.-Kanslern nu icke har så många göromål som han fordom haft, ty genom Departemental-Styrelsens införande befriades han ifrån sin skyldighet alt vara närvarande i Konungens SlatsRåd, och det har verkligen icke blifvit inom Utsk. ådagalagdt all Just.-Kanslerns göromål så betydligt tillvuxit.
Dessutom ber jag att få fästa upmärksamheten derpå att Statens tillgångar måhända icke äro så stora att de kunna tillfredsställa alla möjliga anspråk.
Af dessa skäl yrkar jag bifall till nu föredragna punkt af Utsk:s Betänk.
Cederström, Hildolf:
Då jag inom Utsk. biträdt ifrågavande hemställan, anhåller jag att äfven nu med min röst få biträda densamma och, med afseende å hvad deremot blifvit anmärkt, anföra några ord.
Vigten af ifrågavarule embetsmans tjenstegöromål är ej af någon förnekad, ej heller billigheten deraf, att löneförmånerne må afpassas efter göromålens tillväxt, der sådan kan visas i märkligare måtto hafva egt rum.
En sanning måste dock, på sätt Utsk. anmärkt, det visserligen vara, alt det icke blifvit hos Utsk. styrkt eller bevisadt, att Just.-Kanslerns göromål i samma mån tillvuxit, som Just.-Rådens, huru olika man än i detta fall här upgifvit.
Vare detta sagdt, utan allt tvifvelsmål om sanningsenligheten eller trovärdigheten af dessa upgifter.
Utsk. har haft skäl att ega dem bestyrkta, och de hafva icke ens varit till ungefärligt innehåll omnämnda iuiill denna stund, då de först i ändamål att verka till en älerremiss oss delgifvas.
Sådant är likväl ej, enl. mitt förmenande, rätta sättet för att bereda framgång åt en fråga.
Jag anhåller dernäst, alt få fästa upmärksamheten på en annan omständighet, som i väsendtlig mån synes mig tala för bifall till ifrågavar:de punkt af Utsk:s Betänk.
Om man nemi. -vill jemföra Just.-Kanslerns ställning med Just.-Rådens, så befinnes, att det belopp, som ses å stat uptaget, är allt, hvad desse sednare hafva i löne-inkomst; då den förre deremot, enl. sin instruktion, årligen anställer resor inom riket för att undersöka lagskipningens tillstånd o. s. v. och hvarvid ersättningen för det ej obetydliga antal hästar, hvartill han efter resc-reglementet är berättigad, tordo öfverflödigt betacka resekostnaderna; hvarigenom således det öfverskott, han eger rätt alt upbära, torde i märkbar mån kunna antagas såsom årlig tillökning i den här uptagna summan af ifrågavande embetsmans inkomster.
Jag bestrider för öfrigt visserligen icke motionärers rätt, att få af R.
Strr pröfvadt, allt hvad sorn legat inom deras grundlagsenliga 56
Den 11 April f. m. befogenhet att föreslå, och undantager ingalunda derifrån, i likhet med hvad en värd ledamot nyligen för sin del ansåg sig böra göra, kathegorien af motionerade löne-förhöjningar; men jag anser endast, del man i sådana fall måste med den största varsamhet förfara, och det är just hvad SiatsUtsk. efter mitt förmenande, härvid iakttagit.
Af dessa anledmr hemställer jag, alt den ifrågavar:de punkten måtte bifallas. Hr Cederschiöld:
För att kunna bedöma huruvida Just.- Kanslerns göromål tillvuxit i samma mån som Just.-llådens måste man väl hafva utredt att desse sednares “öromål verkligen tillvuxit.
Men om det nu icke kan bestridas alt så icke är förhållandet, hvilket jag förut ådagalagt, så^blir ju resultatet sådant sorn jag har velat framställa det.
Åkerhjelm har trott sig finna en inconseqvens deruti att jag kunnat påstå att Just.-Rådens göromål icke ökats ehuru ärendenes mängd tillvuxit, men jag. tror att Frih:rf skulle blifva med mig deruti ense om han betraktar hurudane deras göromål äro.
Om de inkomna målen fördelades på Just.-Råden såsom uti andra domstolar tillgår, så skulle man kunna säga att deras göromål ökats i samma män som de inkomne ärendernes antal tillvuxit; men så är icke förhållandet, ty målen fördelas icke emellan Just.-Råden utan emellan Rev.-Sekretme, som föredraga deni uti Högsta Domstolen, hvars ledamöter afhöra föredragningen, utan afbrott under alla de timmar som för deras tjenstgöring äro bestämde och deraf följer att om än ärenderne ökas i det oändliga så kunna likväl Just.-Rådens göromål derigenom icke ökas emedan de på den fastssällda tiden icke kunna medhinna mera än hittills.
Häraf måste det blifva klart att Just.-Rådens göromål egentligen icke tillvuxit, och är nu detta fallet, så kan man väl icke säga att icke Just.-Kanslerns göromål i samma mån tillvuxit.
Om StatsUtsk. hade sagt att det blifvit visadt att Just.-Kanslerns göromål minskats eller icke till vuxit så medgifver jag att deruti kunnat ligga ett skäl, men då Utsk. nu har sagt att de icke i samma mån som Just.-Rådens tillvuxit, sä måste väl sådant uttrycka att de tillvuxit åtminstone uti någon mån.
På denna grund anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Eftersom man börjat anställa en jem förelse emellan Just.-Råden och Just.-Kanslern, så torde det tillåtas mig att i detta hänseende yttra några ord.
Jag delar med Hr Cederschiöld den åsigten att Just.-Rådens göromål icke blifvit förökade för så vidt man utgår ifrån den förutsättning att desse
Hrr till afhörande af föredragning i Högsta Domstolen aldrig använda mera tid än de 4 eller 6 timmar, som för sessionerna äro fastställde.
Om således balanserna hos Revisions-Sekretine blifva aldrig så stora, så inverkar sådant dock icke på tyngden af Just.- Rådens göromål.
Jag tror likväl — och måhända vitsordar erfarenheten denna åsigt — att göromålen af den ene kunna anses vara tunga och vidlyftiga under det att den andra med större arbetsförmåga åstadkommer en vida högre arbetsprodukt än den förstnämnde.
Den 11 April f. m. 57 Således ser man huru ledamöterne i Öfver- och Under-domstolar, hvilka alltid hafva vissa mål sig förelagde, sins emellan äro ganska olika, så att då den ene ledamoten sällan liar någon balans på sin rotul ulan genom flit och arbetsamhet utreder de ärenden som fallit pä hans lott, så har den andre deremot kommit på en sådan balans att han slutligen behöfver biträde för att få sina rester undangjorde.
Detta kan naturligtvis icke ega rum i Högsta Domstolen, enär dess verksamhet hufvudsakligen beror på Rev.-Sekret:ne.
Aro desse embetsman nitiske, arbetssamme och utrustade med en hög grad af arbetsförmåga, fortskrider äreudernas gång vid deras föredragning inför Högsta
Domstolen vida hastigare än då Rev.- Sekret. möjligen är den andre underlägsen i arbetsförmåga och måhända äfven i vilja alt arbeta.
Just.-Kanslerns göromål äro deremot af en hell annan beskaffenhet; deras mängd beror icke på honom sjelf att bestämma, utan de äro af sådan art, att om Just.- Kanslern räll skall sköta siit embete, så kan han icke låta något mål ligga nere eller erhålla en fördröjd handläggning.
Tager man således detta förhållande till utgångspunkt vid bedömandet afbehofvet för Just.-Kanslern att erhålla en förhöjd aflöning, som står i förhållande till de göromål, hvilka äro honom anförtrodde, så skall man ovilkorligen komma till det resultat att en löneförhöjning är för honom nödvändig.
Denne embetsman har aldeles lika tjenstebefattning med Just.-Ombudsm:n och man har sett huru olika innehafvare af dessa embeten under olika tider hafva åstadkommit helt olika arbets-produkter.
Det är det nit och den arbetsförmåga hvarmed en sådan embetsman är utrustad som bestämmer huru mycket lian förmår uträtta, och det är således detta nit, denna omsorg alt aldrig hvila med göromålen, som man bör upmuntra.
Jag hemställer pä hvad sätt en sådan upmuntran skulle ske, annat än genom att gifva honom en förhöjd aflöning, hvarigenom han sättes i tillfälle att odeladt upoffra sin tid åt de göromål, som tillkomma honom.
Att.Just.-Kanslern således lika väl som Just.-Råden är i behof af en löneförhöjning, kan jag, för min del åtminstone icke annat än antaga, och jag yrkar således på grund häraf återremiss, på det att Just.-Kansleren mätte få en sådan lön att han odeladt kan egna sin lid ät de vigtiga och ansvarsfulla göromål som honom åligga.
En talare har, märkvärdigt nog, såsom ett skäl emot löneförhöjningen anfört, alt Just.-Kansleren är pligtig och berättigad att företaga resor inom landet för att undersöka lagskipningens gång, och att han tinder dessa resor åtnjuter större traktamente än att kostnaderna medtoge allt hvad honom dertill är anslaget, men jag hemställer om väl ett sådant skäl bör anses gällande?
Jag skulle tro att man beräknat beloppet af rese-anslaget för hvarje embetsman i förhållande till det sätt hvarpå han bör verkställa sina resor.
Företager denne höge embetsman sina resor på ett sådant sätt som hans embetes värdighet klafver, så betviflar jag högeligen att han på besparingar af resekostnaderna har någon serdeles inkomst.
I allt fall är det olämpligt att taga ett sådant serskildt förhållande 58 Den il
April f. ni - till grund för lönens bestämmande och jag vill för min del icke alt en sadan omständighet skall inverka på beslutet.
Hr C ed erschiöld:
Jag ber om ursägt att jag å nyo begärt ordet, men jag glömde förra gången alt besvara en anmärkn. som Frill.
Åkerhjelm framställt; den nemi. alt StatsUlsk. vid besvarande af i frågavar:de motion äfven bordt tillse att man hushållade med Statens medel.
Enligt min öfvertygelse är det den aldra största misshushållning med Statens medel att icke så aflöna embetsmännen som de böra vara det, beräknadt efter ställningen af det embete hvar och en innehar, och jag är öfvertygad alt man åstadkommer hushållning och nytta för landet aldra bäst derigenom alt man så aflönar embetsmännen att de ulan enskiidta bekymmer kunna uteslutande egna sig åt sina tjensters skötande.
Gör man detta så må man äfven vara sträng emot dem uti fordringen att de punktligt upfylla sitt kall.
Det är ganska svårt all upträda och tala för bifall till ett förslag, som afser bibehållandet af en lön, som i sig sjelf icke är för klor, utan snarare för knapp, men det kan lätt. förklaras om man kommer ihåg alt alla löner äro afpassade uti ett visst system efter hvarandra, och att således då man rubbar den ene tjenstemannens lön man äfven bör rätta hela systemet, ty eljest lida de öfriga Ijenstemännen orättvisa.
Denna grundsats har Gr. von Platen nyss uttalat då det var fråga om löneförhöjning å Just.-Råden och jag godkänner den i allmäliet, men förhållandet är likväl sådant med våra löneförhållanden, att den tål vid ett eller annat undantag.
Ett sådant undantag ansåg jag lika med Ståndets majoritet böra äga rum för Just.-Råden men kan icke finna det böra äga rum för Just.-Kanslern.
Det är endast när riktigt i ögonen slående skäl tala för rubbning af systemet, som man kan tala för bifall för en förändring i löuevilkoren för en serskild klass af tjenstemän; men några sådana hafva icke blifvit nu förebragta.
Visseiligen har blifvit sagdt och det kan icke förnekas att Just.-Kanslern har ringa lön och trägen tjenstgöring, men detta är skäl sorn livar och en tjensteman i allmänhet kan anföra, hvadan eonseqvensen fordrade att om man gåfve Just.-Kanslern löneförhöjning, så skulle alla andra tjenstemän äga grundade anspråk derpå.
Enligt min upfattning kan således den föreslagna löneförhöjningen icke nu med bibehållen rättvisa mot öfriga Statens tjenstemän bifallas, hvarföre jag får vördsamt yrka bifall StatsUtslus ifrågavande förslag.
Propos. till bifall å förevar:de punkt af Ulsk:s Utlåt, blef härefter framstäld och besvarad med starka
Ja, blandade med åtskilliga Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade del han funnit
Ja hafva öfverröstat
Nej. 3:dje punkten, ang:de af K.
M. yrkad löneförhöjning för Revisions-Seltr eler arne. H. Ex. Ilr Gr.
DR StatsUtsk. i l:sta mom. af denna punkt tillstyrkt bifall till hvad K
M. föreslagit, har jag vid den Den 11 Å pri 1 f. m. 59 delen ingenting att anmärka, utan önskar alt densamma at R. o. Ad. mätte bifallas.
I afseende åter på det sednare mom. anser jag mig blott böra anmärka, att de skäl Utsk. begagnat för afstyrkande af förhöjd lön för Burean-Chefen vid Jnst.-Depart:ts Exped., nemi. j att han med afseende å mängden och beskaffenheten nf göromål icke kan ställas i jemnbredd med Revisions-Sekret:ne, i min tanke icke äro riktige.
Det är visserligen sannt att de 8 Revisions-Sekret:ne hafva trägna göromål, som gifva jemn och ständig sysselsättning och all de tillvuxit derigenom att Revisions-målen blifvit ökade genom Lagmans- och Kämners-R:nas uphäfvande, men det är mycket svårt att jemföra denne Bureau-Chefs befattning med Revisions-Sekretms.
Hans embets-befattning är af helt annan beskaffenhet; det kan vara långa tider då han icke har någon föredragning, men andra åter dä den serdeles ofta förekommer.
Han är dessutom skyldig alt sysselsätta sig vida mera med studier för att inhemta kännedom om andra länders lagstiftning än öfrige jurister, och jag tror således att skälet icke håller stånd.
Då SlatsUtsk. likväl enhälligt afstyrkt bifall och arbetet möjligen ändock kan gå, anser jag mig icke ega skäl att yrka återremiss i denna del utan ber blott att få nedlägga min reservation emot SlatsUtsk:s Utlåt, i denna pounkt.
Propos. till bifall å förevande punkt af Ulsk:s Utlåt, blef härefter framstäld och besvarad med Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
4:de punkten, ang:de uteslutande från RiksSlalen af eli derå sedan IS40 och 1841 årens Riksdag qvarstående odisponeradl belopp af 37 R:dr.
I anseende till den nästföljande 5:te punktens större vidlyftighet och den redan nog långt framskridna liden hemslälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade upskjutä pröfningen af nämnde punkt till eftermiddagens plenum och nu åtskiljas; hvilket bifölls, till följe hvaraf H. R. o.
In fidem protocolli, Albert Munck. 60 Den 11 April e. m.
Justerades 2:ne prot.utdr. (ör denna dag P. m. samt pleniprol:n för d. 8 sistl.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s utlåt.
JV* (57, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Andra Hufvudtitel; hvarvid nu förekom: 5:te punkten, ang:de lönereglering för Hoj-Rätternes tjenstemän och vaklheljenle.
Den af Hr J. F.
Gråå i afseende på denna punkt afgifna, med Utsk:s utlåt, fögade reservation uplästes, på begäran af:
Hr Dalman, Wilhelm Fredr.
Achates, sorn derefter anförde:
Ehuru jag i allmänhet godkänner den grundsats, StatsUtsk. har antydt, att nemi. icke föreslå högre löner, än K. M. begärt, likväl, och då Otsk., såväl vid föreg:de som innevar:de Riksdag, från denna grundsats gjort åtskilliga undantag, anser jag det icke stridande mot denna Ulsk:s princip, att äfven i detta fall undantag göres.
Jag tror tvertom, att det här är mera påkalladt än vid andra tillfällen, då Utsk., antingen i enlighet med K. M:s Propos., eller ock helt och hållet utan föranledande af en sådan, ja utan ens motion af enskild ledamot, föreslagit ökade anslag.
Jag erinrar mig ock, huruledes StatUtsk. vid sista Riksdagen, dä K.
M. föreslog förhöjning i lönerna för Hofrätternas ledamöter, fann för godt att derutöfver tillstyrka ett förhöjdt anslag af 13,000 R:dr.
Vid föreg:de Riksdag föreslog K.
M. äfven enahanda löneförbättring för Hofrätternas tjenstemän, som vid den innevar:de, och jag vill icke klandra att II.
Ex. Hr Just.-Stats-Ministern för sin del vidhållit samma förslag, men jag tror likväl, att de skäl, som tala för en förhöjning i lönerna för tjenstemännen i Hofrätterna, äro så öfvervägande, att StatsUtsk. bordt, mera än som skett, deråt lemna upmärksamhet.
Jag har i min motion framhållit dessa skäl, och jag har derjemte önskat ännu större förmåner för Hofrätternas tjenstemän, än Hr Gråå i sin reservation föreslagit.
Jag vill emedlertid icke påyrka bifall till min motion, utan åtnöjer mig med (len medelväg, som blifvit af Hr Gråå omordad och sora hufvudsakligen öfverensstämmer med det förslag, hvilket blifvit af Svea HofRätt till K. M. afgifvet.
Tvifvelsutan har Hofrätten varit i tillfälle alt bedöma behofvet af ökade löner för sina tjenstemän, och säkert äro de af Hofrätten uptagna belopp åtminstone icke större än nödvändigheten kräfver; tvärtom anser jag dem vara alltför riDga.
Men, Den 11 April e. m. 61 sora sagdt är, jag vill icke vidare yrka derpå, utan tror, att Hr Gräås förslag bör antagas, hvarigenom, enl. min föreställning, R.
St. icke skola gä utöfver hvarken det oundgängliga för Tjenstemännens nödtorft eller statens tillgångar.
På denna grund och då jag tillika har mig bekant, att Preste- och BorgaraSt:n återremitterat denna punkt, anhåller jag att R. o. Ad. täcktes vidtaga samma åtgärd.
Då jag åtskilliga år haft äran tillhöra Svea Hofrätt, må man icke tro, att jag missunnar dess tjenstemän den förbättring i deras vilkor, som kan dem tillkomma, utan önskar jag tvertom att en sådan må kunna dem beredas; men på den plats, jag för närvande innehar, anser jag det vara min pligt att söka tillse, det lika rätt vederfares alla, så att icke ett embetsverk tilldelas fördelar, som stå i oproportionerligt förhållande till dem, hvilka blifvit andra embetsverk förunnade.
Ifrån denna synpunkt anser jag äfven K.
M. hafva utgått vid framställandet af Sitt förslag.
Den siste talaren har yrkat löneförbättring i kontant löneanslag för Hofrätternas tjenstemän, till samma belopp, som blifvit för tjenstemän inom några andra nyorganiserade verk bevil jarit, hvilka sednare verk dock förlorat dem förut tillkommande sportler.