Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter den erfarenhet jag har om åtskilliga anmärkningars orimlighet, åtminstone rörande den ort, hvarifrån jag ärj ig* Den 12 Augusti f. tn. torde det derföre tillåtas mig; att tro, det denna föregående pröfning af KammarRätten är ganska lege're.
— Slutligen får jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla, att proposition på Utskottets Betänkande må punktvis framställas, enär tillägg och jemkningar vid hvarje punkt blifvit yrkade; ty det torde i annat fall blifva svårt att förena sig om den proposition, som bör framställas» Herr Munck af Rosensköld:
Ätt sluta äf Herrarne Rosenblads och Printzenskölds yttranden, skulle man tro, att jag och de flere Talare, sorn vttrat sia; i motsatt me , */ - O ning, velat förneka KammarRätten ali pröfnings- och granskningsrätt.
Vi håfve likväl endast velat motsätta oss den utvidgning af denna granskningsrätt, som Herr af Billbergh föreslagit, och hvilken Utskottet förklarat vara en icke billig inskränkningi Svenska Folkets beskattningsrätt, utan att någon inom det talrika BevillningsUtskottet. reserverat sig emot detta yttrande, utom Herr af Billbergh sjelf.
— För öfrigt förenar jag mig med Herr Tham, att målet må punktvis afgöras.
Då man bär talat om den godtycklighet, sorn vid TaxeringsCommitteernes åtgärder, en eller annan gång, kunnat äga rum; må det til - Den 12 Augusti f. m. låtas mig nämna ett exempel, huru godtycklighet i vida större scala blifvit af Kongl. KammarRätten utöfvad.
Det är nemligen allmänt bekant, att BevillningsFörordningen af 1824 medgaf 10 procents nedsättning af hemmansvärdet öfver hela Riket, för rune ändamål; det ena, att bereda jemkning af egendomarnes uppskattnings värde sinsemellan, det andra, att gifva lindring i allmänhet åt för högt uppskattad egendom.
Jag tror, till följd häraf, att jPröfningsCommitteerne, enär det större vilkoret eller jemkningen var uppfylldt, men egendomsvärdet, icke destomindre för hele Länet, öfverdrifvit högt, handlat i fullkomlig öfverensstämmelse med Författningens föreskrift, då de inom den föreskrifna gränsen af 10 procent medgifvit en allmän nedsättning.
KammarRättens anmärkning emot denna åtgärd leder till den påföljd, altora, hemmansvärdet inom ett Län efter föregången jemkning skulle blifvit högre, än det hefanus innan densamma; så borde detta värde qvarstå, äfven i de fall, der egend.omarne, före taxeringen, varit uppskattade utöfver deras verkliga försäljningspris.
För öfrigt förenar jag mig med dem, som yrkat bifall å Betänkandet.
Herr Nordenanckar'.
Jag ber om ursäkt, att äfven jag fördröjer afslutandet af denna så onödigt långa discussion, Herr 37 II.
13 ig4 Den 1a Augusti f. m.
Rosenblad har pSstått, att BevillningsFörordningen är en Lag, och KammarRätten ett forum, eler denna
Lag skall tillämpas.
Detta är sanni, då någons rätt blifvit för nära trädd, men må ingen säga, att då Statens fordran af egendomsvärdet blifvit uppfylld, ingen annan har mera att fordra; ty beskattningen måste vara jemnlik, och när egendomsvärdet icke understiger det allmänt billiga i orten, är ingen rätt förnärmad, och då bör all anmärkning äfven uteblifva.
I anledning af en Talares yttrande, att exempel gifves, då en TaxeringsCommilte glömt att för bränvins-rniuutering påföra äfven Borgare skatter, får jag, som tror mig hafva erfarenhet om det factum, den värde Talaren menar, äran upplysa, att delta förfarande ingalunda var föranledt af någon glömska om hvad BevillningsFörfattningen innehöll, utan af öfvertygelse om rätta sättet, huru den borde tillämpas och förslås, hvilken öfvertygelse dock icke instämde med KammarRättens åsigt.
TaxeringsCommitteen, som i flera år anmärkningsfritt tolkat Författningen på enahanda sätt, och ändlligen deröfver emottog anmärkning af KammarRätten, med antydan att efter dess åsigt verkställa taxeringen, vägrade att hörsamma denna befallning, emedan TaxeringsCommilteen icke ansåg sig skyldig att lyda Den 1a Augusti f. ra.
KamroarRättens föreskrifter.
Jag bör dock upplysa, att jag icke då var Ledamot af TaxeringsCommitteen, utan blef det först några år derefter.
Jag tror icke, alt Herr Printzensköld med det ringaste skäl kan antyda, att någon sidovördnad härigenom ägt rum, och icke heller att TaxeringsCommitteen i dess underdåniga förklaring lill Kongl. Maj:t, såsom skäl till denna vägran, åberopat någon värdighet, såsom Ständernes Deputerade, derföre vara hinderlig, utan endast att TaxeringsCommitteen fann den fordrade åtgärden icke tillhöra sig, och vara stridande emot Författningen, såsom den af Cqmmitteen förstods.
I öfrigt förmodar jag, att då så väl den enskilde som Kronans Ombud fått vägen utstakad, på hvilken de må söka rättelse i taxerings-åtgärderne, och KammarRälten, jemte utöfvande af dess domsrätt, i anmärkningsväg får granska Uppbörds-längderne, allas rätt måtte vara tillförlitligen bevarad, äfvensom jag anser det verkligen vara ett ingrepp i Ständernes beskattningsrätt, om KammarRälten, i speciela fall och utan kännedom af personliga och egendoms-förhållanden, får ändra taxeringarne, då de icke af Kronans
Ombud eller den skattdragande blifvit öfverklagade.
Med Herr Tham förenar jag mig i anhållan om bifall till Betänkandet.
Jag var i början af denna discussion böjd att 37 H. i3* i96
Den ra Augusti f. in. instämma meri Herrarne von Hartmansdorff och Rosénblad, intill dess Herr Printzensköld till stöd för deras mening anfört ett exempel som gjort mig vacklande.
Hail tyckes nemligen hafva syftat på den händelse, att TaxeringsCommilteTn här istockholm ej ville efterkomma KammårRättens befallning att påföra serskild afgift för bränvinsminutering på sådane värdshushållare, sorn voro Borgare, och i den egenskapen skattade efter inkomsten af rörelsen.
Det var svårt för mig och andra af Committeens Ledamöter, hvilka deltagit i stiftningen af 1818 års BevillningsFörordning och kände dess mening, att efterkomma denna KammarRätlens befallning.
Vi kunde ej, enligt våra samveten, verkställa en slik taxering, så mycket mindre som denna fråga uppstod efter i8a3 års Riksdag, då meningen redan blifvit ännu mera förtydligad.
Det bör således ej förtänkas desse Taxeringsman, att de vägrade hörsamma KammarRättens befallning; ty jag hemställer till hvar och en, om han, i vårt ställe, kunnat handla annorlunda.
Detta exempel har gjort mig tvehogsen, huruvida åt KammarRätten bör öfverlemnäs den högre magt, som nu föreslås.
Jag fruktar, att KamrnarRätten kunde i sin vishet hafva helt andra beskattnings-principer än Ständerne, och genom Domslut ålägga helt andra skatter än Ständerne bestämt.
Jag vågar väl icke yttra någon afgjord opinion i denna fråga; nien Den 12 Augusti f, 111. '97 öfverlemnar dessa anmärkningar
Lill andras närmare begrundande.
Jag är så fullständigt förekommen af Herr Nordenanckar och Grefve Cronhjelm, att jag i hufvudsaken icke har något att tillägga.
Det kan ej blifva fråga om att betaga KammarRätten sin Domsrätt, utan blott att söka förebygga , det den inblandar sig i beskattningsrätten.
Jag kan ej annat än afstyrka all åtgärd, som strider emot den allmänna princip i BevillningsFörordningen, att hvarje landsort får sköta sig sjelf vid tillämpningen deraf.
Derföre anhåller jag äfven vördsammast, att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra proposition å hvarje punkt serskildt, och att i i punkten måtte tilläggas de orden: Kronans Ombud "i Länen.”
Derigenom vinnes den fördel, att om taxeringsvärdet af Kronans Ombud icke öfverklagas inom den bestämda tiden, är den skattskyldige individen säker för efterräkning, och KammarRätten bar att ensamt hålla sig lill Kronans Ombud.
Herrgott
QvantenCarl:
Här har blifvit taladt om bristande controller vid Beskattningsverket» Jag deremot finner den skattskyldigc vara alldeles omgjordad af controlleurer vid debiteringen.
Yid BeredningsCommittéen har han Pastor och Härads - Den i2 Augusti f. m. skrifvaren; vid TaxeringsCommittéen tillkommer Kronofogden, som förstärkning, och sluteligen vid PröfningsCommniéen Konungens Befallningshafvande, biträdd af Kamererare och Secreterare.
Således kan man väl icke säga, att krono-controll saknas.
BeskattningsCommitteerne äro egentligen att anse som Municipal-inrättningar, hvilka stödja sina arbeten på föreskriften i §.
RegeringsFormen, nemligen Svenska Folkets rätt att sig sjelf beskatta, hvaröfver någon högre
Domare-authoritet rätteligen icke borde finnas.
KammarRättens rättighet att tillse, det ordning iakttages, vill jag ej borttaga, men bestrider deremot den nn ifrågavarande anmärknings- och pröfnings-rätten, i synnerhet som den aldrig utöfvas, dådet är fråga om att man debiterat för högt, utan endast då det upptäckes, att man debiterat den skattskyldige för lågt.
För att lugna dem , som trott, att jag menat Stockholms Stad, med det exempel jag citerat om uteslutandet af Borgerliga afgifter å de för bränvinsminutering taxerade personer, får jag nämna, att det var Lindes Stads TaxeringsCommitte, och alldeles icke Stockholms, som ådrog sig den af mig omtaldte anmärkning.
Jag ber om förlåtelse, att jag ytterligare tager ordet, för Den ta Augusti f. m.
•99 att besvara hvad som blifvit anfördt emot KammarRättens förmenta godtycklighet, och hvilket äfven torde få gälla till besked å Herr Cederschjölds anmärkningar.
Hvad som blifvit sanctioneradt af Konungamagten, samt, i likstämmighet dermed, föreslagit af BevillningsUtskottet, och beslutadt af Ständerne, mätte väl hvila på rättsgrund, och ej på godtycke.
KammarRättens gränskningsrätt ingrep i beskattningsrätten.
Jag har likväl i början af mitt förra anförande sökt visa, att
KammarRätten endast vore en controllerande myndighet, som det ålåg att tillvägabringa en riktig tillämpning af BevillningsFörordningen, och en jemnare skattefördelning, än som vore möjlig, om KammarRättens granskningsrätt borttogs.
Åsyfta Ständerne en ojemnare skattefördelning, än som hittills, då är det skäl antaga Utskottets förslag.
Uti andra punkten af Betänkandet lemnäs rättighet för höjning och minskning af fastigheternes värden, då de för hela Länet icke understiga minimi-beloppet.
Detta tror jag vara både billigt och nyttigt, när samma rättighet icke missbrukas.
Det är ej i saken, utan om formen, jag vill yttra mig.
Då frågan 3 gånger förut och nu så länge varit discuterad, har troligen en och hvar redan stadgat sin tanka, så alt vi kunde undvika punktvis afgöra Betänkandet, och 200 Den 11 Augusti f. ra. måhända, derom flera gånger, votera.
Jag hemställer fördenskull vördsamt till Ridderskapet och Adeln i allmänhet, och mine Herrar motståndare i synnerhet, om vi ej kunde sammanfatta beslutet i en punkt; och utber mig att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes utröna, om Ridderskapet och Adeln dertill samtycker, då mitt förslag kunde få intagas i Contra-propositionen.
I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff1, sednast anfört, får jag förklara, att jag ej här emot, att hans förslag upptages i Contra-propositionen, men då bör ock i Ja-propositionen införas de al Herrarne Hjerta och af Billbergh föreslagne tillägg till första punkten af Betänkandet.
För min del har jag ej något emot, att Betänkandet i sin helhet företages, men en rättelse anser jag vara nödvändig uti 2 Momentet af det å sidan 14 i Utskottets sednare Utlåtande gjorde tillstyrkande.
Der slå nemligen blott PröfningsCommitleer nämnde, då det synes mig böra vara både Taxerings- och PröfningsCommitteer, hvilka från förklaringars afgifvande skola befrias, enär det egentligen äro TaxeringsCommitte^rne, sorn förrätta taxeringarne, och PröfniugsCommitteerne, som afgöra dit inkommande klagomål.
D e ti bo. Augusti f. m.
2or Jag tror följaktligen, att TaxeringsCommitleerne framför allt böra tillgodonjuta denna befrielse, men att det är rättast att sådant håde deni och PröfningsCömmitteerne förunnas.
Grefve SpenSj Carl GustafDå ärendet sista gången förevar, sökte jag försvara den Motion jag väckt om inrättandet af en RikspröfningsCommitte', och hvilken afhandlas i en del af detta Betänkande, men enär ingen då understödde mig, och jag äfven nu står ensam, skulle jag göra orätt, om jag vid ett sådant förhållande yrkade proposition å mitt förslag.
Kanske skola just de debatter, som i alla RiksStånden uppstått öfver de tankar jag i ämnet framkastat, i en framtid visa, att en annan Central-authorithet behöfves i Bevillningsmål, än det anmärkande EmbetsVerket.
Man tyckes nu icke vilja finna, att KammarRättcn både gifvit och mäst gifva förklaringar öfver BevillningsFörordningen; man tyckes icke vilja se det olämpliga af att uppdraga en sådan befattning åt ett Administratift Verk.
Jag anhåller vördsamt om tillgift för discussionens ytterligare förlängande, med några få ord till svar'på Herr af Billberghs sista anförande.
Till den värde Ledamotens eget bepröfvande hemställer jag: t:o Om någon Authoritet i verlden, om Gud sjelf kan göra 6 lika med 8?
202 Den 12 Augusti f. m. 2:0
Om ett egendomsvärde, beräknadt efter 8 R:drs B:co pris på sädrtunnan, ej Blifver för högtdå nämnde pris faller till 6? 3:o
Om ej 1824 års BevillningsFörordning medgifver nedsättning till 10 procent af för högt uppskattadt hemmansvärde?
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då tvenne tillägg blifvit föreslagne uti första punkten, ansåg Hans Excellence sig böra, till redigbets vinnande, framställa proposition å första punkten serskildt, hvarefter det öfriga torde kunna i ett sammanhang företagas, och hemställde Hans Excellence således nu först, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna det af Utskottet i dess första Betänkande gjorde förslag till första punkten.
I anledning hvaraf Hans Excellence föreslog, att första punkten måtte erhålla följande lydelse:
Att i taxeringsmål pröfva inkomne besvär antingen af skattskyldige eller Kronans i Länen varande Ombud j och i anledning deraf meddela den rättelse > hvartill skäl kan förefinnassamt dervid äfven bestämma den förändrade taxerings summa, hvartill besvären kunna föranleda.
Den 12 Augusti f. ni. 203 Uppå derefter af Hans Excellence framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla allt hvad Utskottet i ofvannämnda tvenne Utlåtanden i öfrigt tillstyrkt.
Herr Printzensköld anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns sednast fattade beslut.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs-: och Ekonomi-Utskottéts den 8 sistlidne Julii under N:o 142 afgifne, och den ig i samma månad på bordet lagde, förnyade Betänkande, i fråga om Forväsendet, samt Gästgifveri-skjutsanstalterne.
Herr Rosenblad, Bernhard, anhöll, att, i fall ProtocollsUtdrag från de öfrige RiksStånden ankommit, rörande detta ämne, de mätte blifva uppläste.
Till följd häraf upplästes nedannämnde ProtocollsUtdrag: Från Ilögvördige PresteStåndet_, af den 3o sistlidne Julii e. m., innehållande, att Ståndet, i anledning af Allmänna Besvärsocli EkonomiUtskottets Betänkande N:o 142, rörande Forväsendet samt Gästgifveri-skjutsanstalterne, fattat följande beslut: 1:0
Att väntningslid vid Kronoskjuts må bestämmas till 12 limmar, deraf 6 utan, och 6 mot, betalning; Den 12 Augusti f. ra. 2:0
Att stadgas måtte, det 5o Lispund i allmänhet få lassas på ett par Kronoskjutsbästar, samt körningjstiden bestämmas till 3 timmar på milen, och omlastnings-tiden till 2 timmar på hvarje station; 3:o Att hvad
Utskottet i öfrigt rörande Kronoskjutsen framställt, af PresteStåndet bifallits; 4:o Att Utskottets yttrande i fråga om Kungsskjutsen likaledes gillades; 5:o Att Utskottets Utlåtande, i hvad angår Gästgifveri-skjutsanstalterne, blifvit afslagit.
Från Fällojlige BorgareStändet af den 27 sistlidne Julii, innehållande att Ståndet uti ifrågavarande ämne bifallit hvad Ekonomiutskottet i Betänkanderne N:ris 84 och i4a, angående Krono- och Kungs-skjutsen, sig utlåtit, hvaremot Ståndet, med afslag å Utskottets yttrande i öfrigt, fattat derom beslut i enlighet med Grefve Arvid Posses emot Betänkandet N:o 142, afgifne Reservation, dock med tillägg, att med Gästgifverioch Håll-skjutsen i allmänhet må förhållas, i likhet med hvad för närvarande derom är stadgadt.
Från Hedervärda BondeStåndet af den 3o sistlidne Julii, innehållande att Ståndet, sorn redan bifallit Betänkandet N:o 84, i hvad det rörer Kungs-och Kronoskjutsnin - Den 12 Augusti f. m. 2o5 gen, godkänt det af Utskottet i Betänkandet N:o 142 föreslagne tillägg, rörande viss tyngd för kronofora, samt körnings- och omlastnings-tiderne vid Kronoskjutsningarne; äfvensom, i afseende på Gästgifveriskjutsen, antagit Utlåtandet ]NT:o 84» tued de i sednare Betänkandet gjorde förändringar, och jemväl de tillägg, att skjutslegan på landet, liksom i städerne, må bestämmas till 20 sk.
B:co milen, i följd hvaraf, om entreprenad käft tillvägabringas, legan för sådan skjuts, både på landet och i städerne borde blifva 24 sk. milen; samt att resande efter en häst får medföra saker till blott 10 Lispund, och resande efter 2 hästar till icke mera än ett Skeppunds vigt.
Sedan de öfrige Stånden beslutat i denna fråga så, att något resultat icke kan uppstå i hufvudsaken , anser jag mig blott böra anhålla, att jemte proposition till bifall å Betänkandet, få förändra den punkt, sorn rörer förhöjning i legan, der entreprenader äro antagna.
Jag finnér det vara ett misstag, att Utskottet trott entreprenader kunna till vägabringas så, att en större eller mindre del af den vanliga skjutsen skulle kunna stälias på entreprenad, äfvensom att en tredjedel af det nuvarande hästantalet vore det minsta, sorn vid fasta stationer skulle finnas.
På en del ställen blefve skjutslaget så omvexlande, att alla fingo uppbära 20 sk. i stället Den 12 Augusti f, rn. för 16, och ingen reda skulle kunna hållas, hvarken af resande eller skjutsande.
Det rältaste är derföre, alt skjutsen antingen helt och hållit ställes på entreprenad, eller ock att ingen fråga derom uppslår.
Så snart det förra inträffar, vinnes en fördel, sorn bäst visar sig i naboriket.
Jag har, sedan denna fråga förra gången förevar, sökt skaffa mig upplysningar från åtskilliga orter, och jag tior, att med f\ skrrs förhöjning vore det icke omöjligt, att på alla större vägar få entreprenader inrättade.
Inom reservlagen finnas många personer, som komma att länge vidhålla skjutsvanan.
Man behöfver således icke risquera , att skjutsande skola, komma att felas.
Jag anhåller om bifall å Betänkandet i öfrigt, endast med den förändring, att någon rätt till entreprenad-skjuts alldeles icke må ifrågakomma annorlunda, än för hela skjutslaget, samt att skjutslegan må förhöjas med 8 i stället för 4 sk- Om detta Betänkandet kunna bifallas.
I visst afseende förenar jag mig med den siste värde Talaren, nemligen att Betänkandet icke är användbart, på sätt Utskottet föreslagit om entreprenaderna.
Utskottet synes hafva utgått blott från den tanka, att afhjelpa olägenheterna af hållskjutsen, men icke af reservskjutsen.
Sådan skulle också följden blifva, om entreprenaderna antogos så par - Den la Augusti f. m. 207 tielt, som Utskottet föreslagit.
Deremot kan jag icke förena mig med den siste värde Talaren, deruti, att skjutslegan bör ökas, emedan sådant, långt ifrån alt underlätta entreprenader, skulle belt och hållit omintetgöra dem.
Jag medger, alt måhända på dé stora landsvägarna omkring Stockholm, mången skulle betala, för att slippa hållskjutsen; men så är icke förhållandet på de flesta ställen i landet, der allmogen otvifvelaktigt skulle skjutsa sjelf, och icke upplåta entreprenaden till någon annan.
Jag instämmer uti Grefve Posses Reservation, desto helldre som, jemte det jag har mig bekant, alt en inrättad forvagn emellan Stockholm och Upsala lyckats, på BevillningsUtskottets hord ligger ett förslag, att utan förlust för Staten, blott med något förskott af den, kunna tillvägabringa forvagns-inrättningar; och då först, när de komma i gång, kan man tala om några kraftiga åtgärder till skjutsbesvärets afhjelpande.
Jag har ingenting emot, alt de två första delarna, som angå Kungs- och Kronoskjutsen, bifallas; men jag anhåller att den del, som angår Gästgifveriskjutsen , måtte afslås, och att man nu icke måtte fatta något beslut, som lagger hinder i vägen för forvagns-inrätlningarne.
Jag anhåller först alt få rätta ett misstag, som antingen blifvit begånget af mig eller af Herr Tham i upp - 2o3 Ben 12 Augusti f. ra. fattning af mitt yttrande.
Jag liar icke föreslagit förhöjning af skjutslega!! i allmänhet, utan endast der allmän entreprenad skulle åtagas.
Derföre tror jag det icke vara obehörigt, att föreslå en förhöjning af 8 sk.
Herr Tham har nu upplyst, alt.B.evillnings-Utskollel innan korrt inkommer med ett förslag i denna väg, sätt! skulle motarbetas af det ifrågavarande.
Om så är, b lifver det svårt afgöra detta, emedan det står i sådant sammanhang med frågan om Postväsendet, att det kunde förtjena en större uppmärksamhet; men äfven om det sökta ändamålet med för vagnar kan vinnas, tror jag dock icke att det kan ske för mindre betalning än 24 sk. milen, otti man räknar kostnaden att underhålla åkdon, Likväl kunde måhända förhöjningen inskränkas till 4 s^- i städerna, och 8 sk. på landet, då den komme att utgöra lika mycket.
Jag befarar icke, att detta skulle motverka Postvagns-inrättningen, ty den får i alla fall så stora fördelar, att de bättre klasserna säkert komma att begagna sig deraf, hellie, än att fara med egna åkdon på landsvägen.
Herr von Qvanten j Carl: Herr Hjertås förslag tror jag skulle komma att förfela ändamålet; ty då Allmogen nog känner sin skyldighet att skjutsa, när- så påkallas, skulle den troligen icke underlåta, att Den 12 Augusti f. m. 209 ätt taga skjutsen på entreprenad, synnerligast då den derigenom med enahanda skyldigheter skulle erhålla 5o procents förhöjning i skjutslega.
Åtminstone borde man tydligare och bestämdare utstaka vilkoren och skyldigheterna för entreprenadskjutsen, om man icke vill, att alltsammans skall till enskild vinning musslas bort.
Ett hufvudsakligt vilkor vöre, att föreskrifva styrkan och beskaffenheten af de hästar, som entrepreneurerne ämnade begagna.
Bonden, som har eget åkerbruk, nödgas dertill hafva goda hästar, och har dervid en bestämd vinning; men entrepreneurerne deremot skola vinna mera på dåliga; ty då får den resande taga dubbelt så många.
Hästarne borde derföre ofta mönstras, och jag tror det oaktadt, att följden skulle blifva, att den resande icke skulle komma fram vissa tider på året, och att man skulle få se s.å usla hästar begagnas, att en häst hel och hållen kanske icke vore värd 24 sk.
Jag anser derföre lämpligast, att bibehålla det närvarande och icke försöka entreprenader, då erfarenheten långt för detta lärt oss, att försöket skall misslyckas, och att (med undantag af Götheborg, der entreprenadskjutsen på en enda station kostar mera än hvad ett helt
Härad skulle kunna betala,) alltid medel skola saknas, åtminstone så tillräckliga, ätt ehtrépreiieurei ne skulle kunna uppfylla de villtor, som böra vara fä37 fr 14 2 10 t
Den ia Augusti f. in. slade vid en väl och ändamålsenlig inrättad Skjutsinrättning; under hvilken benämning, säga hvad man vill, den närvarande likväl kan komma, i ett sådant land sorn Sverige, med glest befolkade, och stundom obebodda sträckor, dem resande nödgas öfverfara.
Jag hade ganska rätt uppfattat Herr Hjertås framställning.
Hans mening var-, att tillökning i skjulslegan skulle ega rum, der entreprenader skedde.
Det vore en orättvisa, alt resande, der entreprenad finnes, skulle betala sk., men på andra ställen endast 16 sk.
Jag vidhåller ovilkorligen det yttrande, att denna tillökning skulle hindra entreprenaderna i stället för alt befordra dem, och om man också icke kan taga för gifvit, att alla de missbruk skulle uppstå, som Herr von Qvanten Uppgifvit, är jag öfvertygad, att ingen af allmogen ingår på denna inrättning, oberäknadt att de redan nu ofta skjutsa obudne, och täfla om tillfället dertill.
Det är just detta stora hinder, som gjort, att entreprenaderna, der de vidtagits, i sednare tider så mycket Försvunnit.
Jag förnyar min förut gjorda anhållan om proposition å Grefve Posses reservation.
Aliade hinder, som blifvit framkastade emot min framställning, synes så väsendtligen gå ut på sjelfva ordnings - Dtn 12 Augusti f. m. 211 anstalterna, att jagtviflar, det någon, sora med uppmärksamhet följt ämnet, skall draga i betänkande, alt detta alltsammans är sådant, som bör öfverlemnas till Kongl, Maj:ts Befallningshafvande, att genom visitationer vidmakthålla.
Äfvenså medför sjelfva ordet entreprenad det begrepp, att hästarna skola finnas på stället, och all väntning upphöra.