Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den enskilde och myndige capitalisten kan rädda den genom fastighetsköp och andra utvägar; men enkors och faderlösa barns medel, hvilka äro för ringa att således användas; cassör, inrättade för alt skydda mot skador af eld och vatten, mot sjukdom, brist på arbetsförmåga, deraf följande armod och elände, eller med ett ord försäkrings- och välgörenhets-anstaller i allmänhet, dem trä Ilar man, och deras förmåga all uppfylla sin bestämmelse, den försvagar man. aS Dea 20 Fcbruarii f. m. ”Huru många af nuvarande capitalister, säger Hr Nordenanckar, äro berättigade att föra penninge-interessets talan för en så lång följd af år?
De hafva under tiden omvexlat, varit jordägare, gäldenärer &c. Jag vill blott åberopa en sådan fordringsägare, som de flesta bland oss bäst känna; det är Armeens PensionsCassa.
Med henne har inträffat följande förhållande, som en af våra ledamöter utredde förlidet år, då Cassans angelägenheter ordnades, och från hvilket man jemförelsevis kan sluta till, huru capitalisterne i allmänhet blifvit här i Riket behandlade: ”År 1804, då medelcoursen på Hamburg utgjorde å Stockholms Börs 51 i sk , var Cassans capital-förmögenliet vid årets slut värd 642,847 R:dr Hamb.
B:co; år i83?., då medelcoursen på Hamburg utgjorde 146 sk., var Cassans capital-förmögenhet vid årets slut värd 5g6,o55 R:dr Ilamb.
Vid 1802 års slut var * Cassan således 45)79-5 R:dr Hamb.
B:co fattigare, än vid 1804 års utgång, ehuru hon under loppet af 28 år gjort betydliga årliga besparingar, uppkomna dels derigenom, att
Cassans pensionärer under tiden fått åtnöjas med högst inskränkta pensioner, dels genom de Statsmedel, sorn tillflutit dassan, dels ock genom de i tjenst varande delägarnes årliga bidrag.
Om Cassari, i stället att emot 6 procent årlig ränta utlåna de medel, hon årligen under 28 års tid upplagt, hade, efter hvarje års medelcours, realiserat dessa upplag i silfver, och nedlagt dem i sitt hvalf; så hade Cassan vid i832 års slut ägt silfver till ett belopp af 532,698 R:dr 43 sk. 10 r:st.
B:co. När härtill lägges värdet af Cassans vid 1804 års utgång ägande, för det mesta utlånta capital-förmögenhet (686,272 R:dr 46 sk. 10 r:st. B:co), som, efter i832 års medelcours 146 sk., gör 225,656 R:dr 42 sk. i r:st.
Hamb B:co, så uppkommer ett sammanlagdt belopp af 758,855 R:dr 37 sk. n r:st.
B:co, hvilket i sådant fall skulle hafva utgjort Cassans capital-förmögenhet vid i83a års utgång.
Men hon utgjorde blott 596,o55 R:dr samma mynt.
Skillnaden mellan dessa sistnämnde summor, 162,300 R:dr 37 sk. 11 läst.
B:co, visar således den förlust, Cassan gjort derigenom, att hon utlånat sina årliga besparingar mot 6 proc. i stället för att nedlägga dem realiserade utan ränta i sitt cassahvalf.
Men, säger man, hvad gör det att Cassan icke lyckats att samla, allenast värdet af de utbetalningar, hon förmår göra till sina afskedade delägare, varit i ett afpassadt förhållande till varuprisen?
Låtomossse, huru härmed förhåller sig.
Armeens PensionsCassa utbetalade år 1804 i pensioner och begrafningshjelp en summa, svarande emot 6o,58o R:dr 42 sk. 4 r:st.
B:co, beräknade efter samma års medelcours, men år 1831 blott 4°)795 R:dr 27 sk. 7 r:st. samina mynt; hvilket visar, att'
Cassans förmåga att fullgöra sina skyldigheter mot delägarne under tiden sjunkit i förhållande som 100 till 67.
År 180.4 gällde 1 tunna Råg, enligt Den 20 Fcbruarii f. ra. 29 Stockholms Läns markegång, 4 R:ch' i4 Hamb.
B:co; år 183 f gällde hon 3 R:dr 26 sk samma. mynt.
Beloppet af Cassans utbetalningar år 1804 svarar således emot 14,116 tunnor Råg, men år 1831 blott emot xi,5i8 tunnor; således ett försämradt förhållande som ioo till 81^.
Så har den Cassa, mine Herrar! som närmast rörer Eder, blifvit behandlad.
Så har man äfven förfarit med andra fromma Stiftelser, som ej kunnat skydda sig sjelfva; och likväl säger Hr Nordenanckar: ”alla interessen stå nu i ”ett jemnt förhållande; ingen är den andre något skyldig.
Man ”är qvitt med 128 , qvitt med i38, emedan vexling efter dagens ”cours är den enda rätta.
Sedan vexlingen börjat, kunde ”vexlingsgrunden olika bestämmas hvar 3:dje månad och en”dast hållas inom 128 eller i44 sk.” Huru kan man framställa en sådan motsägelse, som att vilja stadga myntets värde genom sjelfva ostadigheten?
Om vi blott hade ett klingande mynt, så att mätaren af varors värde kunde fattas med ögat och gripas med händerna, såsom mått och mål, såsom alnen och skäppan; så vore det omöjligt att försöka en vexling efter dagens cours.
Om man säde åt arbetaren: se här är en mätare af ditt dagsverkes värde, hvilken heter aln; hon är rätteligen 4 qvarter lång, men du kan endast med någon säkerhet räkna på 3 qvarter; Köpmännen på Börsen bestämma hvarje Tisdag och Fredag, örn hon emellan dessa dagar skall hålla 3 qvarter och 3 tum, eller 5 eller 4 turn, och så fram och tillbaka: om, säger jag, man så gjorde, så är det ej troligt, att ens den enfaldigaste läte sig dermed nöja.
Yi känna alla, att det var omöjligt för Görtz att få de små mynttecknena att gälla lika med en Daler S:mt, emedan hvarje bonde, som fick det lilla myntet i sin hand, genast kände och såg skillnaden mot den stora kopparplåten.
I Turkiet, der man ej förstår begagna sedelmynt, plägar hvarje försämring af piastern medföra ett upplopp i Constantinopel.
Hos oss deremot, hvarest siffran på sedeln står oförändrad, antingen hon betyder mer eller mindre, der går det an att bedraga både den enfaldige och andra på det underhaltiga värdet.
Den fördelen kunde vexling efter dagens cours åtminstone medföra, att hon för allmänheten yppade bedrägeriet.
Men då skulle tx-oligen den dag komma, då mängden icke nöjde sig med en sådan behandling, utan begagnade sin råa kraft för att hämnas orättvisan, och hela samhället finge umgälla följderna deraf.
Förslaget är dessutom overkställbar! i tillämpningen.
Huru skulle en sådan vexling kunna äga rum, då den skedde efter olika grunder för hvarje Börsdag?
Myntet kunde ej präglas om; uträkningarna skulle således förändras vid vexlingen.
Yi se, då fråga endast är om räntebetalning å Discont-lån, som tagas på jemna R:dr och 1 o-tal, huru tjenstemännen, för att kunna med säkerhet och skyndsamhet verkställa uträkningen, måste, ehuru enkel hon är, be - 3o Den 20 Fefar 11 aril f. ra. gagna förut gjorda uträkningar eller så kallad knekt.
Huru skulle då vexlingen af ojemna summor låta sig göra efter ständigt föränderligt agio mellan Svenska sedlar och Hamb.
B:eo, samt reduetionen mellan det sednare silfvermyntet och det Svenska?
Vexlingen skulle hämmas af besväret med uträkningen.
Alt utvexla, efter qvartaliter bestämd cours, blefve väl mindre svårt; men samma olägenheter skulle, fastän i ringare mån, förvållas.
Hr von Heijne har sagt, att vexlingen borde ske efter den cours, sorn varat en längre tid.
Ja väl, det är äfven min mening.
Men man bör då icke inskränka sig inom de 4 år, som förflutit sedan sista Riksdag, och under hvilken tid prisen icke förändrat sig, utan snarare taga till 6 gånger så lång tid, eller de a/j. år som förflutit, sedan myntförsämringen gjordas, och hvarefter prisen satte sig.
Vi linna då, enligt en anställd och i tidningarna offentliggjord beräkning, att medeltalet af medelcoursen under denna tid på Stockholms Börs varit 127 sk.
Nu vilja vi utvexla efter 128 sk.; kan något vara billigare mot den skuldsatte?
Hr Nordenanckar säger vidare ”att hvarje fixation af myntets värde bör åtföljas af räntans hastiga fällning.”
Mea sådant åstadkommes ej genom befallningar; ty med våld låter lantan icke nedtvinga sig.
Den som nödvändigt behöfver lån, måste betala den ränta, som långifvaren begär, äfven om lion vore högre, än den lagen utsätter.
Till bevis på, huru litet föreskrifter derutinnnan förmå, vill jag blott erinra derom, att stadgandet angående bevillnings-procentens afdrag, sällan enskilda emellan iakttages, emedan den'skuldsatte fruktar, att, om han begagnar sig af sin rätt i detta fall, fordringsägaren uppsäger capitalet.
Äfven här är det blott de fattiga, eller de för nödställdes bästa inrättade cassorna, hvilkas åtgärder kunna offentligen granskas, som få vidkännas minskningen i deras inkomster.
Det rätta sättet till räntans nedsättning är det, som blir en nödvändig följd af realisationen, det nemi. att enskilda icke längre rädas för att hafva capital i stället för fastighet, och att utländningar, som hemma ej kunna få mera än 3 eller 4 proc., förränta sina penningar här för 5.
Nu kunna vi ej vänta, att någon utländning skall våga här nedsätta sina capital, ty det vore detsamma som att gjuta vin i en taskspelares flaska, för att få vatten tillbaka.
Hr Nordenanckar påstår, att ulvexlingen efter 144 sk- skulle bespara brukshandteringen en förlust af 5oo,ooo R:dr.
Inom detta rum sitta de utmärktaste bland våra Bruksägare, och ännu hafva vi ej hört någon af dem tala emot den bestämda realisationsgrunden.
Troligen härleder sådant sig derifrån, att denna aktningsvärda corps ej vill förtjena på andra medborgares bekostnad och på Rikets förlust i det hela.
Det kan dessutom icke undfalla dessa upplysta män, att det är genom förbättrad tillverkning, som täflan med ut - Den ao Februarii f. m. 3i landningen ikall underhållås, och att en vinst, som grundar sig på myntförsämring, icke kan i längden bestå; ty daglönaren skulle slutligen komma under fund med konstgreppet och fordra högre betalning för sitt arbete; kolbönderne skulle märka sin förlust och vilja taga sin skada igen.
Således, då våra Bruksägare icke sjelfva framträdt, synes det sannolikt, att Hr Nordenanckar opåkallad åtagit sig målsmanskap för dem, och att den å deras vägnar framställda klagan kan lemnäs derhän.
För det 4;de säger den värde ledamoten: ”att Bankens fall måhända vore det säkraste sältet att hinna till ett nytt, på rationella grunder bygdt Bank-system; att
Hr Nordenanckar dervid icke skulle äga betänkligheter, om man på annat vis hade sörjt för uppfyllandet af Bankens lånefunctioner; men att en stark silfver-utvexling, efter i83o års lag, troligtvis skulle tvinga till valet emellan ett för landet olyckligt strypsystem, eller en skatteökning af omkring 600,000 R:dr årligen.”
Jag kan knappt tro, att dessa yttranden kunna vara talarens allvar; åtminstone icke, att de äro val betänkta.
Skulle man väl böra nedrifva den gamla byggnaden, innan man ännu äger något annat tak öfver hufvudet?
Man hänvisar dels på Privat-Bankerna, dels på enskilda actieiigares inträde i Stats-Banken.
Men hvad aga vi väl för erfarenhet att trygga oss till i afseende å Privat-Bankerne?
Om den Skånska, som troligen är den säkraste och mest indrägtiga, emedan den bedrifves af några få rika män, är mig berättadt, att desse på sin rörelse hafva så ringa vinst, att de äro sinnade upplösa Banken vid octroyens slut.
Privat-Banken i Wermland säges under första året icke hafva gifvit någon vinst, och den, som kan vara att påräkna under det andra, torde möjligen medtagas genom förlusterna på Larssons concurs.
Sålunda kan den ena efter den andra af dessa inrättningar uppstå utan någon säkerhet örn deras varaktighet.
Skulle man då utsätta sig för äfventyret att alldeles vara utan någon Bank?
Jag befarar dessutom, att man ännu i vårt land har alltför liten aktning för fordringsägares rätt, och alltför liten noggrannhet att iakttaga föreskrifna controller, för att man skulle våga åt enskilda aclieägare allena anförtro vårt Bankväsende
Då underslef a:ne gånger ägt rum vid Bankens LåneContor i Malmö, och då de till och med förefallit i Banco-Disconten, under ögonen på Ständernas egna Fulhnägtige, samt der fortfarit under några år, intilldess de genom Hr Rosenblads förtjenstfulla forskning upptäcktes; sä bör man väl ännu mindre vänta sig, att icke dylikt kunde inträffa vid PrivatBankerne och, om icke upplösa deni, dock tillintetgöra deras credit.
Huru ringa enskilda actie-ägares inträde i StatsBanken skulle verka till dess förstärkning, har Frih.
Boye redan sökt ådagalägga.
Hr Nordenanckar tror, att en stark utvexling af silfver 3-2 Den 20 Februarii f. m. måste tvinga Banken att draga in sin rörelse oell infora ett stryp-system, sorn skulle störta mången i fattigdom.”
Jag inser icke hvarföre låne-rörelsen skulle genom realisationen inskränkas.
Man liar aldrig påräknat att indraga ett öre af Bankens utlåningsfonder, utan blott att Banken skulle fä behålla och till vexlingen använda räntorna på sin utlåning, m. fl. vinster, utgörande mellan 6 och 700,000
R:dr årligen, och hvilka, sedan Bankens förvaltningskostnader blifvit afdragna, böra fullkomligen räcka till utvexlingskostnaderna och dessutom lemna öfverskott.
Hvarken såsom Ledamot af detta Stånd, eller af BancoUtsk. vid förra Riksdag, eller såsom BancoFullmägtig sedermera, har jag förnummit någon indragning af lånerörelsen vara på färde. ”Hvem,” säger Hr Nordenanckar, ”ersätter åt de allt— ”mer ökade Statsbehofven Banco-räntorna, emellan 6 ä ”700,000 R:dr årligen?
Intet annat val än stryp-systemet, ”eller en ökad beskattning af 600,000 R:dr ärligen; och ”det smärtar den värde ledamoten att tro, det den nödvändiga silfverutvexlingen dock mäste falla tungt på Svenska ”Folket.” Hvar och en af R. o Ad., som deltog i sisth Riksdags förhandlingar och beslut, erinrar sig säkert, att Bankens vinst hittills ej blifvit påräknad till Statsbehofven.
Yäl hafva 200,000 R:dr derutaf varit årligen anslagna till Götha Canal; men han är nu fullbordad, och fortfarandet af denna utgift kommer således icke fråga.
I den K.
Propositionen för nästa Stats-reglering är ej det ringaste af Bankens vinst påräknad t bland StatsVerkets inkomster.
I de beräkningar, som legat till grund för Propositionen, angående Riksg.-Cont:s operationer, upptagas visserligen 3oo,ooo R:dr, som från Banken skulle utgå; men deremot äro bland Riksg.- Contts utgifter beräknade 264,000 R:dr, att återgå till
Banken såsom ränta och capital-afbetalning å dess fordran, 4.400.000 R:dr.
Skillnaden utgör således 36,000 R:dr, hvilka skulle af Banken tillskjutas, men hvilka mer än väl kunna af lliksg.-Cont. umbäras, i anseende till de betydliga öfverskotten på bevilIningen.
Denna är af Regeringen icke påräknad till högre belopp än 2,272,000
R:dr, ehuru den år 1831 utgjorde 2,385,660 R:dr
Ett öfverskott af 110,000 R:dr är således tillgängligt för att betacka ett behof af 36.000
En hvar lärer således finna, att Bankens vinst ej behöfver anlitas till andra än Bankens egna behof, och då ingen ens påstått, att vexlingskostnaden skidle öfverskrida en half million, som dertill är att använda, så kan man vara förvissad, att den förhöjning af skatterna, som Hr Nordenanckar förespeglat oss, icke kan för denna orsak komma i fråga
Den värde ledamoten anser ”säkert vara, att många associationer och enskildas cassör skola söka silfver för sin ”säkerhet, och några hafva redan börjat bereda sina capital - D c n 20 Fcbruarii f. w. ”tal för detta ändamål.”
Det vill således synas, som åtskilliga ändock trodde på realisationens verkställighet, ehuru sådant står i strid med Hr Nordenanckars yttrande i en föregående rad, att man nemi. ej begagnat silfverlånen af tvifvel om utvexlingen.
Huru skall denna motsägelse lösas?
Möjligen kunna de sednares tvifvelsmål qvittas mot de förras, tro.
Vi komma dock nu till en af de värsta omständigheter, hvarmed man velat uppskrämma allmänheten, nemi. den, alt capitalisterna skulle uppsäga sina långifna fordringar.
De största capitalisterna eller de allmänna Cassorna kunna det ej.
Icke blott gällande föreskrifter och reglementen hindra det, utan äfven sjelfva sakens natur.
Om Cassorna ej förräntade sina medel, så skulle hvarken pensionärer och stipendiater eller Cassornas Directioner och Betjening utbekomma deras underhåll, arfvoden och löner.
Deras klagan skulle vara oemotståndlig både inför domstol och inför allmänna omdömet
Det vore således blott enskilda fordringsägare, som skulle kunna göra uppsägningar.
Många skulle visserligen icke vara så fåkunniga, att de hellre lade silfret ofruktbärande på kistbotten, än att de lånada ut det mot ränta.
Men om äfven sådana capitalister gåfvos, skulle skadan icke blifva stor för låntagare, sorn hafva säkerhet att erbjuda, ty Cassorna stå dem öppna
De flesta äga, såsom vi veta, betydliga summor, till hvilka de sakna låntagare.
Endast Riddarhusets, cassör, som äro bland de minsta, äga för närvarande 73,600 R:dr utlånta på namn, för brist på lånesökande mot inteckning, och hafva i Banken insatte i6,5go R:dr emot 3 proc., emedan de icke kunnat på säkra namn utlånas till högre ränta.
Således kan de uppsagda capitalens omsättning i cassorna ske genast och de enskilda blifva mera belåtna än förut, emedan de derefter icke behöfva frukta för uppsägning.
Huru stor denna uppsägning kan blifva, är ej möjligt att beräkna; men efter ali sannolikhet blifver den vida mindre, än hvad cassorna kunna ersätta.
Om det enligt
Hr Rosenqvists beräkning hände, att millioner uppsades, för att läggas på kistbotten, så skulle ej hela rörelse-capitalet dertill förslå, emedan det blott utgör 3o millioner.
Häraf torde man bäst inse, att det är skillnad emellan rörelse-capital och fordringar ; att det förra icke kan vara lika stort som de sednare, och att de beräkningar, som fruktan uppgör, äro öfverdrifna.
Hr Nordenanckar befarar realisationens bestånd, som botås genom de Svenska sedlar, hvilka skulle inströmma från andra länder för att utbytas mot silfver.
Förr hörde man detta spöke omtalas endast från Finland; nu skulle det äfven komma ifrån Norra Tyskland.
Andra talare hafva redan sökt ådagalägga, huru litet det bör förfära oss; och det är likgiltigt, hvarifrån sedlarne komma, så snart de ej äro utom den sedelstock, som skall af silfver motsvaras. 2 H. 5 34 Den 20 Fcbrunriif. m.
Hr Nordenanckar säger, ”att ett lands behof af silfvermynt ”ej kan jemnföras med den utelöpande sedelmassan, utan med ”dess köpslut eller varuomsättningar.
Dessa kunna ej beräknas.” Hvarföre då omtala dem, sig sjelf och andra till förskräckelse.
”Der rörelse-capitalet är litet i förhållande till varubytet, der,” yttrar Hr Nordenanckar, ”måste behofvet af de ”små vexlingsvalörerna vara större.
Rörelsen medtager en ”större andel af metallisk valuta och ökar vådorna för Sven”ska Banken.
Om silfret uttages för vissa uppgifna behof, ”kunde det hända, att förhållandet emellan Bankens fonder ”och sedelmassan blefve såsom 3-J till 8, eller, efter en annan ”beräkning öfver sedelmyntets försvinnande ur rörelsen, säborn till 8; strypsystem eller statslån måste börjas.”
I alla länder är det förnämligast i stället för småsedlar, sora silfvermyntet är användbart.
I stället för sedlar af medelstorleken begagnar man guld, och för större summor anvisningar eller vexlar.
Hos oss skulle man, oaktadt realisa^ tionen, ej kunna umbära skillingssedlarna, hvarken för småliq vider, som måste göras i bref, eller för resor, då man redan har nog besvär med en slantpåse, och skulle få än värre, om småsedlarna i resecassan i stallet utgjordes af sillverpåsar.
Det är dessutom äfventyrligt att föra dem med sigj ty det klingande myntet lockar fram tjufven, och den resande kan hvarken bära silfverpåsarna med sig hvart harr går, eller dölja deni, såsom sedlarna, i sin bröstficka.
Det är således icke troligt, att, till en början, ens hälften af skilliugssedlarne kunde i rörelsen umbäras.
Hela deras belopp utgör 2,800,000, och om dertill läggas skillingssedlarne af Riksgäldsmynt, omkring 3oo,ooo R:dr, så är det hälften af 2,600,000 R:dr, eller i,3oo,ooo , som måhända i silfver utginge.
Riksdaiers-sedlarne kunna ännu mindre umbäras i rörelsen hos oss, emedan vi ej hafva guldmynt att dermed ersätta dem.
Äfven detta är besvärligt att föra i jemnförelse med sedlar.
Jag har sjelf, under en resa i Preussen, för guld tillvexla! mig s. k.
Tresor-Scheine — gällande hvardera 1 Thaler och små som visit-kort, samt derföre beqväma att medföra — och har fått betala vexlarelön till för att erhålla dem.
Alla sedlar på 2 och 3 R:dr B:co utgöra 11J millioner, hvartill komma Riksg.-Cont:s Ettor och Tvåor, 2,000,000, eller tillsammans i3£ millioner R:dr.
Jag vill ej ingå i närmare beräkningar; ty hvar och en kan sjelf dpmma om svårigheten att blott begagna silfvermynt.
Hela den öfriga sedelstocken utgöres af större Riksgälds- eller Banco-Transportsedlar, hvilka ingen kan för den dagliga rörelsen umbära.
Ännu en tröstegrund gifves mot silfrets uttagande, den nemligen, att skatterna och andra allmänna medel upptaga en så betydlig andel af vårt rörelse-capital.
182g års intägter, deponerade, besparade och reserverade medel utgjorde 17,485,000 R:dr; 182g års utbetalade, besparade, reser - Den ao Ftbrusrii f. ra. ii verade och från deposition återlyftade medel stego till 15,i63,ooo R:dr; i83o års intägter m. m. likaledes 18,742,000 R:dr, och i83o års utbetalningar m. m. 18,379,000 R:dr.
Således funnos detta sista år blott 12 millioner, som icke ingingo i allmänna uppbörden.
1 denna och i utbetalning till löntagare eller allmänna Verk vore silfver ännu obeqvätnare än i enskilda liqvider.
Hvarken säckar, schatull, lådor eller cassalustor skulle räcka till.
Kronofogden skulle icke blott hafva svårt att räkna silfret, utan ännu större besvär och äfventyr, än en resande, att förvara och föra det med sig.
Hvilken skjuts skulle ej fordras för att draga skatterna fram och åter i landet?
Posten kunde ej längre dertill för•slå.
Jag vet väl, att liela denna summa ej är på en gång i uppbörden, och rörelsen skulle då finna sig alltför besvärad; men på det hela hörer hon dock dit.
Långt ifrån att frukta något af allt det Hr Nordenanckar förespår, i fall proportionen af 5 till 8 skulle rubbas, finner jag deri ingen olycka.
Banken bör visserligen söka bibehålla en viss proportion emellan silfver och sedlar; men dervid är, sedan realisationen börjat, ingen svårighet.
Vill ingen sätta in silfver emot nya sedlar, kan Banken sjelf köpa verksilfver för nya sedlar.
‘Detta köp kan ej blifva betungande; ty så länge
Banken gifver fulla silfverbeloppet för sina sedlar, måste de hafva silfvervärde.
Brister verksilfver och är det för dyrt, köper Banken vexlar; äro dessa för kostsamma, drager Banken in silfver genom credit på Hamburg in blanco, hvilken ej torde behöfva betalas särdeles dyrt, då Banken kan lemna hypothek af Riksg.Cont:s förskrifningar å 4>4°°i000 Rtdr.
I de tvenne första händelserna ökas rörelse-capitalet genom nya sedlar.
I alla tre förbättras proportionen mellan 5 till 8 i det hela, emedan förhållandet mellan det silfver, Banken uppköper, och de sedlar, lian i stället utgifver i Jandet, eller den skuld, som han får i Hamburg, är såsom 5 till 5; ty mäklarearfvode, transport m. fl. omkostnader skulle utgå af Bankens räntebehållning, de ofta omtalade 5oo,ooo R:dr.
Vexlingen kunde således gå sin jemna gång, och Banken underhålla sin silfverfond, utan indragning af enskildas lån, eller upptagande af Statslån efter några andra befarade oell konstlade företag.
Är det månne tillfälligt eller beräknadt, att Hr Nordenanckar slutar sin framställning med den förhatliga utsigten, alt vi skulle nödgas göra lån, och det värsta af alla: tvångslån?
Många torde dock väl icke låta sig förvillas eller förskräckas af detta skrämskott, då framställningen stödjer sig på så många misstag!
— Jag anhåller, att delta mitt anförande måtte åtfölja till Banco-Utsk., der jag hoppas, att llr Nordenanckar får fullständigare svar. H. Ex. Hr Gr. och Landtm, tillkännagaf, att Plenum komme att i eftermiddag kl. 6 fortsättas. 36
Den 30 Februarii f. m.
Då jag anmälde mig, skedde det i den förmodan, att Hr Rosenblad, dä han nämnde i83o års Revisorer, skulle framkomma med sådana anmärkningar, som man förut funnit både BancoFullmägtige och vissa publicister velat tillägga dessa Revisorer till förhindrande af realisationen; men då Hr Rosenblad endast i förbigående gjort en reflexion angrde tiden för BancoFullmägtiges anmälan, vill jag ej ingå i någon tvist härom.
Då jag emedlertid har ordet, vill jag blott, till hvad jag sist yttrade, tillägga, att äfven jag åberopar den Veteran i realisationsfrågan, hvilken man förut här har omtalat, om jag icke såväl vid 1823 års
Riksdag sorn vid den sednaste, långt ifrån att motarbeta realisationen, i stället lifligt önskade och understödde densamma, då jag alltid trodde, att R.