Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
"och de för pröfningen af ämnet erforder"liga upplysningar infordrade, täcktes låta "uppgöra och derefter vid näst infallande "Riksdag till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna ett förslag till lindring i den jor"den i allmänhet åliggande väg- och bro”byggnadsskyldighet, medelst fastställande "af så kallad väggärd, eller en afgift för "de allmänna Landsvägarnes begagnande."
Enär man härigenom på intet vis gått kommande Ständer i förväg, anhåller jag om bifall på Betänkandet.
Jag vet val, att
Utskotten allenast tillstyrkt en anhållan hos Kongl. Maj:t, att ett förslag i ämnet måtte uppgöras; men jag tror ej, att Rikets Ständer böra framställa underdåniga önskningar, af hvilkas bifallande någon nyttig påföljd ej är att förvänta.
En sådan skrifvelse skulle förmodligen, såsom Prosten Forslind yttrat, föranleda till mycket besvär, genom infordrande af vederbörandes förklaringar, samt måhända äfven Comitteers och serskilda Utskotts nedsättande; men utan gagn för det allmänna.
Jag instämmer för öfrigt med Friherre Ridderstolpe deruti, att Betänkandet icke må afslås.
Det är åtskilliga puncter, deruti Utskotten afstyrkt motionen.
Skulle man likväl afslå Betänkandet, så syntes man likasom gilla motionärernes förslag i dessa delar.
1 sjelfva saken anhåller jag att ännu Den 3 April. !37 få nämna ett par ord.
Är meningen att genom den föreslagna väggärden beskatta Bruksrörelsen och andra näringar, för hvilka mycket foror behöfvas, så befarar jag, att beskattningen ej så mycket kommer att drabba näringsidkarne sjelfve, som forbönderna, hvilka, serdeles om vintern, då de mesta fororna göras, ej hafva annan sysselsättning och förtjenst att välja på, än denna.
Skatten folie således tyngst på dem man ville lindra, näml. allmogen.
I det hela är rörelsen i vårt land så ringa, att uti dess behof af uppmuntran synes ligga ett stort skäl emot förslaget.
Voro alla de påbörjade eller påtänkta Canalerna färdiga härstädes, så kunde väggärden vara ett medel att få dem begagnade; men intilldess lärer det vara för tidigt att vidtaga sådana anstalter.
Till hvad redan så sakrikt blifvit yttradt i ämnet, skall jag blott utbe mig få lägga några ord, af hvad jag inhemtat genom erfarenheten.
Jag tror det vara absolut afgjordt, att det fordras en vida starkare rörelse i ett land, än här äger rum, för att låta vägarnas underhåll bekostas af rörelsen; hälst så länge det hufvudsakligen är de väghållningsskyldige, som begagna dem.
Det kan icke bestridas, att rörelsen i Tyskland är vida större än här.
Emellan Berlin och Leipzig, t. ex. knappast 16 Svenska naii, haf % - i -aS Den 3 April. va, den starka rörelsen oaktadt, vägafgifterne funnits så tryckande, att raan mer och mer ansett nödvändigt nedsätta dem, och låta Staten deltaga deruti såsom en sig åliggande skyldighet.
Då detta skett i Tyskland, der inom Så korta afstånd äro så starka forslingar, måste det vara ännu värre i Sverige.
Jag kan således icke annat än instämma med dem, som ogilla sednare delen af Betänkandet, och beklagar, att det skall blifva nödvändigt återremittera detsamma genom inblandning af åtskilliga förslag, dem jag i allo biträder, emedan jag helst skulle önska nu genast afslag å den del, som angår väggärden.
Ingen skulle häldre än jag önska någon möjlighet, att finna en lindring i det svåra väghållningsbesväret.
Men af alla jordbrukarens besvär^ är detta det sista, som jag inser någon sannolikhet, att få afskaffadt.
Ingen känner denna tunga i högre mått än jag, emedan jag har nära 7 mil till mitt vägstycke; men det oaktadt vågar jag icke tillstyrka bifall till "Utskottens Betänkande.
Jag är öfvertygad, att den inre rörelsen i landet icke är i tillstånd att kunna draga en sådan väggärd.
Den skulle komma att utgöras blott af de resande, och detta blefve så litet och obetydligt, att det är en stor fråga, om icke uppbördskostnaden blef större Den 3 April. större än afgiften.
Dessutom tror jag icke, att det är på denna väg jordbruket bör lindras.
Om vi fingo något mera naturenliga skjutsförfattningar, skulle jordbrukets fördel mera afses, och jordbrukarens önskan mera uppfyllas, än genom en sådan gärd.
Genom detta förslag skulle de resande få vidkännas en betalning för sjelfva vägen, som jag tror mycket lämpligare kunde läggas till sjelfva skjutslegan.
Jag anser för öfrigt representationen böra vara varsam vid framställningen af sina underdåniga önskningar , då man med skäl fordrar, att
Regeringen bör fästa afseende på dem, som äro af natur att kunna och böra bifallas.
I annat fall åstadkommer man genom sådane önskningar, hvilka blott uppfylla eli enda motionärs idée, att andra för fäderneslandet nyttiga förändringar derigenom med lätthet förbises.
På denna grund förenar jag mig med de Talare, hvilka yrkat afslag.
I anseende till hvad af Friherre Ehrenborgh blifvit upplyst, skulle jag tro, ast som Betänkandet innefattar flere momenter, de föregående kunna bifallas, och de efterföljande afslås, utan att Utskotten behöfva besväras med någon återremiss.
Då Utskotten fattat det beslut, att till Rikets Ständer framföra, om jag så får säga, den idée, som innefattas i Betänkan19 H. 9 i3o Den 3 April. det, hafva de visserligen ägt ganska litet hopp, att dertill vinna Ståndens bifall.
Men då vägbållningsbesväret är ganska tungt för landet, och icke kan utgöras mer än på 2 sätt: det ena af jordbrukaren och det andra genom afgifter af de trafikerande, tror jag, alt om äfven den föreslagna undersökningen skulle leda till annat resultat, än att hos jordbrukaren sjelf stadga öfvertygelsen om företrädet af att bibehålla saken i sitt närvarande skifck, vore dock så mycket vunnit, alt man åtminstone icke kunde förebrå Rikets Ständer, att hafva underlåtit hvad på dem ankommer, och det är af detta skäl jag instämt i Utlåtandet.
Jag har i Utskotten icke reserverat mig emot Betänkandet, af det skäl, att jag icke ansett mig såsom Landshöfding kunna undandraga mig att medverka till anskaffning af nödiga upplysningar i ämnet.
Men jag är fullkomligen öfvertygad, det allmänneligen snart skall finnas, att det just är den jordbrukande Classen, som skulle komma att mäst betungas, i händelse de föreslagna vägafgifterne kommo att äga rum, och att i följd deraf förslaget, aldrig utan för stora olägenheter för landtmannen, kan verkställas.
Friherre Stjerncrona 3 David:
Jag anhåller vördsamt, att Prosten Forslinds re - Dea 3 April. servation måtte blifva uppläst, emedan den, ehuru kort, utvecklar åsigter på ett sätt. att det måhända skulle blifva upplysande vid det beslut vi nu gå att taga.
Den innehåller äfven flera skäl, som här ej blifvit förut anförda.
I anledning häraf upplästes Prosten Forsslinds vid Utskottens Betänkande fogade reservation.
I sjelfva saken är verkligen redan så mycket anfördt, att något vidare vore öfverflödigt.
Frågan tyckes också nu egentligen vara, om återremiss eller afslag skall äga rum.
För min del tror jag, att afslag vore det rätta, och ej kunde medföra någon våda, enär den enda posilifva åtgärd Utskottet föreslagit, är undersökningen.
Alla de andra åtgärderna äro negatifva, eller att saken skall blifva i oförändradt skick.
Jag anhåller sålunda om afslag å Betänkandet.
Jag skulle visserligen icke vilja opponera mig mot afslag å Betänkandet, om ej derigenom inträffade, hvad Herr von Hartmansdorff" äfven anmärkt, att genom afslag på ett Betänkande, som afstyrkte motioner, det skulle synas som Ridderskapet och Adeln bifallit motionerna.
Jag afstyrker således af - i3v Den 3 April. slag på Betänkandet.
Men då jag deremot förutser, att vi under närvarande
Riksmöte nödvändigt måste komma att punktvis besluta öfver vissa Betänkanden, emedan de ej kunna i sin helhet bifallas eller afslås, A^ågar jag bos Hans Excellence Herr Grefven ocb Landtmarskalken samt Högloft.
Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, om icke Betänkandet kunde delas i a:ne delar.
Den första delen, som endast innefattar afstyrkandé på de i ämnet gjorda motioner, kunde bifallas, och den andra, som rörer undersökning om möjlighet af en väggärd, kunde, om Ridderskapet och Adeln så behagar, afslås.
Om en sådan delning antages, kan man bifalla den ena delen, och afslå den andra.
Att dela ett
Betänkande första gången det är under öfverläggning, lärer svårligen kunna ske, emedan det ej är enligt med Riksdagsordningen.
Men jag finner deremot ej vådligt, att afslå hela Betänkandet, ty ehuru afslag å ett Betänkande, som afstyrker en motion, visserligen kunde anses såsom bifall på motionen, är afslaget dock ej vådligt, emedan enda sättet att upptaga en motion är genom ett betänkande, och när betänkandet är afslagit, måste motionen äfven vara afslagen.
Dessutom kunna protocollerna upplysa, alt vår mening så varit.
I detta afseende instämmer jag med Friherre Anckar - Den 3 April. 133 swärd att afslag ej är vådligt, och anhåller derföre om proposition derpå.
Måhända misstager jag mig, och då anhåller jag hos Ridderskapet och Adeln om ursäkt derföre; men jag kan verkligen ej annat begripa, än att, om vi ej punktvis genomgå vissa betänkanden under detta Riksmöte, skola vi inleda oss sjelfva i den största vidlyftighet.
Betänkandet rörande Skiftesstadgan t. ex. måste ovillkorligen punktvis genomgås.
Men om Ridderskapet och Adelli skulle behaga afslå detta Betänkande, vill jag nu mera ej deremot opponera mig; då jag verkligen tror, att motionerna äro afslagna i och med detsamma som Betänkandet är afslaget, och jag finner således ingenting vådligt uti denna åtgärd.
Jag får till följd häraf vördsamt anhålla om proposition till afslag på Betänkandet.
Jag tror, att våra former äro så tydliga, att någon delning af Betänkandet ej kan komma ifråga.
Då ett Utskotts Betänkande första gången förehafves, skall det helt antingen förkastas eller bifallas; göras åter anmärkningar deremot, kan det återremitteras.
Vi hafva således nu ej annan åtgärd att vidtaga, än antingen återremiss eller afslag, då vi ej vilja bifalla det.
För min del tror jag ej, att Ridderskapet och Adeln kan anses hafva gillat ,34 Den 3 April. motionerne, för det att Betänkandet afslås.
Utskotten ha ej föreslagit någon annan åtgärd, än undersökning, huruvida vägarne skulle kunna underhållas medelst en väggärd.
Ett förkastande af detta deras betänkande tvingar visserligen icke Utskottet, att återupptaga motionerna.
Jag anhåller således om proposition till förkastande af Betänkandet.
Jag har ej begärt ordet för att envist förfäkta en satts, som jag likväl, ehvad resultatet blir, i min öfvertygelse alltid vidhåller.
Jag vill blott fästa uppmärksamhet derpå att de andra Stånden behandlat flere frågor på det sätt, som jag nu yrkat.
I frågan om JustitiasOmbudsmans
Instructionen tillgick det på det sättet inom alla 3 de öfrige Stånden.
Jag vill visst icke insistera på delta behandlingssätt, men tror, att hvarje annat ökar Riksdagsärendernes redan förut nog långsamma gång.
Äfven jag delar lika öfvertygelse med Friherre Ehrenborgh, och jag stöder denna min öfvertygelse på 54 §.
Riksdagsordningen, der det står: ”Då proposition , till fattande af ett ”definitift beslut öfver en Konungens fram"ställan, eller ett Betänkande , eller en af ”enskild Riksdagsman väckt fråga är med ’ja och nej besvarad, och anmärkningar i Den 3 April. 135 ”soken, under dis curs erne , gjorde, bör pro”positionen inrättas i enlighet med dem; ”och skulle målet, under discurserne , skiljas uti flera delar , hvaröfver särskilde ”anmärkningar göras, då skall, enär så”dant äskås, proposition öfver hvardera ”delen särskildt anställas.
Jag får vördsamt hemställa, om ej detta lagrum äfven är tillämpligt, då ett Betänkande första gången är under öfverläggning.
I anledning af hvad den sista värda talaren yttrat, skall jag anhålla att få säga min mening om applicationen af den uppläste §.
Jag tror nemligen, att den refererar sig till den händelse, då flere serskildte saker förekomma i ett betänkande, och äro af den beskaffenhet att de ej kunna under ett klubbslag afgöras, utan måste hvar för sig till öfverläggning upptagas.
Men derföre kan dock icke upphäfvas, hvad i en annan grundlags §. föreskrifves, och som Herr Hjerta ganska rigtigt anmärkt, alt då ett
Betänkande första gången förekommer, måste det antingen helt och hållet antagas eller förkastas, eller, om man önskar ändring uti detsamma, återremitteras, utan att kunna partielt antagas eller förkastas; ty en sådan åtgärd, ehuru ledande till tidsbesparing, skulle förorsaka oreda för samtelige Stånden, då deras öfverläggningar ske på fyra serskildta rum, och Expeditions-Ut - 136 Den 3 April. skottet skulle stadna i villervalla vid uppgörandet af Rikets Ständers beslut.
Af dessa orsaker måste vi nödvändigt vidhålla den form Grundlagen föreskrifver.
Det synes mig som discussion vöre öfverflödig, huruvida ett Betänkande kan med förändringar antagas första gången, eller icke, då orden äro bestämda i 56 §.
RegeringsFormen, att sådant ej får ske. §. lyder sålunda: ’’All”mämia frågor, som uti Rikets Ständers ”Plena väckas , må ej till ett omedelbart afgörande der upptagas j utan skola öf” verlemnas till behörigt Utskott, som ege, ”att dem utreda och deröfver sig yttra.
”Utskottens förslag skola först i Ståndens ”Plena framställas till antagande eller för”kastande utan förändringar eller tillsatt”ser.
Göras dervid i Ståndens Plena så”dane anmärkningar, som hindra antastandet &c."
Det låter sig således ej verkställa, att emot 56 §. styckevis antaga ett Betänkande, då det lörsta gången är under Öfverläggning; all discussion deröfver är alltså öfverflödig.
Jag glömde nyss ett skäl, som måhända är upplysande.
Det synes mig nemligen som om Utskotten i deras Betänkande sammanblandat 2:ne ämnen, och att det är denna händelse, som leder till villervalla.
Om så är, är ej sagt, alt
Den 3 April. vi derföre skola rälta det genom en olaglighet; ty att nu bifalla en del och afslå en annan del, skulle vara en olaglighet.
Jag fruktar, att villervallan uppstått deraf, alt några Ledamöter, bland hvilkas antal jag äfven är, ej ansett Betänkandet vara ett enda, utan tre särskilta Betänkanden.
Rubriken nämner ej ett ord derom.
Den lyder: ”Be”tänkandej i anledning af väckta frågor ’’orri förändring i skyldigheten att bygga J’och underhålla Broar och Vägar."
Det första och andra af de ämnen, som i Betänkandet afhandlas, rörer egentligen hvad i rubriken nämnes, men det tredje ämnet, nemligen om undersökning, huruvida en väggärd skulle kunna läggas på de vägfarande, är helt och hållet oafhängig! från de öfrige.
Jag tror derföre att Betänkandet kan, ulan att ett sådant förfarande är stridande mot våra former, behandlas särskildt för hvarje punkt.
Det blef annars förskräckligt vidlyftigt, om
Utskotten voro förbundna att afgifva ett särkildt Betänkande för hvarje punkt, som ändock kunde anses höra till samma ämne.
Jag tillstyrker således bifall till de båda första punkterna af Betänkandet, roen afslag på den sista, lika med hvad Friherre Ehrenborgh yttrat.
Jag finnér ej betänkligt, att afslå hela Betänkandet.
Ty ett Den 3 April. ogillande är ju ett ej afseende; och om Utskottens förslag till afslag å motionerne skulle förfalla, blir ju saken derigenom i sin gamla ställning.
Den sista punkten i Betänkandet, nemligen om väggärden, är den enda positifva åtgärd Utskotten föreslagit, och då den ej gillas, kan således hela Betänkandet afslås.
Derigenom vunnes för vårt Cancelli en besparing af onödigt skrifveri.
Jag tillstyrker vördsamt afslag på hela Betänkandet.
I anledning af Grefve Frölichs anmärkning deremot, att flere ämnen innefattas uti Betänkandet, får jag blott upplysa, att alla motioner, som Betänkandet besvarar, rörer väghållningen, och hafva således icke kunnat åtskiljas.
Jag önskade visserligen, att Betänkandet skulle punktvis behandlas, men om Herr Grefven och LandlMarskalken skulle anse det strida mot Grundlagarne, anhåller jag om återremiss såsom den enda möjliga utvägen; emedan i händelse af afslag på Betänkandet, såsom Herr Rosenblad föreslagit, ett dylikt afslag och bifall på motionerna skulle komma att vara detsamma.
Jag anhåller således om återremiss, ehuru den kan medföra ett för Cancelliet opåräknadt besvär.
Äfven med äfventyr att trötta Ridderskapet och Adeln, nöd - Den 3 April. gas jag förfäckta en satts, hvars åsidosättande verkeligen skulle medföra ett obehagligt resultat. 56 §.
RegeringsFormen innehåller: ”Utskottens förslag;” jag måste fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att förslag ej är detsamma som numereradt betänkande.
Skulle Utskotten vara skyldiga att afgifva ett numereradt betänkande för hvarje, jag vågar säga det, obetänkt motion, då vore besväret i sanning ganska tungt.
Utskotten hafva också alltid sökt sammanföra motionerna under vissa klasser, så att då i, 2 och 3 hört till samma ämne, har ett gemensamt Betänkande deröfver blifvit afgifvit.
Arbetet skulle i sanning blifva ganska mödosamt, om alla Betänkanden skulle återremitteras för de minsta anmärkningar mot någon del deraf.
Sådane Betänkanden, som nödvändigt böra punktvis discuteras, hafva vi flera, såsom om skogshushållningen, om väghållningen, om skiftesverket, om skjutsskyldigheten.
Jag hemställer, om det ej må vara Ridderskapet och Adeln tillåtit, att, vid första pröfningen af ett Betänkande, gilla en punkt och afslå en annan, med bibehållande af Grundlagens helgd.
Jag tillstyrker åtminstone, att vi så gå till väga, och sker det ej, äro vi förmycket samvetsgranna i afseende å bokstafven; vi döda då tiden, som är vigtigare än bibehållandet af •h bokstaf, hvilken dessutom icke finnes.
Jag tror, att Utskotten ganska rigtigt förfarit, då de uti ett Betänkande sammanfört flere motioner, som höra till samma ämne; men jag tror äfven, att lagstiftaren haft rätt, då han stadgat, att ett Betänkande, som första gången förekommer, ej får med några modificationer antagas eller förkastas.
Jag finner detta så naturligt, då vi äro delade på fyra kamrar, att jag ej kan tänka mig en sådan åtgärd, som Friherre Ehrenborgh nämnt, utan det mest besynnerliga resultat; följden deraf skulle säkert blifva det största osammanhang emellan Ståndens beslut.
Nu deremot blir förhållandet, att genom alla de anmärkningar, som inora alla 4 Stånden göras mot ett Betänkande, blir Utskottet satt i tillfälle, att se syftningen hos Rikets Ständer, och derefter sammanjemka sitt nya Betänkande.
Då Betänkandet andra gången återkommer, inträffar hvad i 54 §• är stadgadt, att det nemligen kan punkt för punkt antagas, förkastas, eller genom Nämd afgöras.
Vid de tre riksdagar jag bivistat, har så tillgått; och jag anser oss nödvändigt böra qvarblifva vid denna häfd.
Så snart några anmärkningar göras, som kunna leda till ändring i Betänkandet, måste det återremitteras, i annat fall helt förkastas eller helt afslås.
Det återstår således nu blott att utreda, om ett förkastande af Betänkandet kan anses såsom ett gillande af de motioner, livi lita Utskottet afstyrkt?
Utskottet kan icke komma in med något nytt Betänkande, då detta ej återremitteras.
Det får ju ej till sig någon handling, som det kail handlägga.
Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra proposition till antagande eller förkastande af hela Betänkandet, eller ock till återremiss deraf.
För min enskilda del tillstyrker jag förkastannde.
Det enda, som jag ville hafva förändradt, vore brohållningen; men då det ej lärer låta göra sigvid denna riksdag, anhåller jag om förkastande af hela Betänkandet.
Hans E.xcellence Herr Grefven och LancltMarskalken yttrade, att då en olika tydning af Grundlagens föreskrift kommit i fråga, ansåg Hans Excellence sig böra tillkännagifva sin öfvertygelse derom; hvarefter Hans Excellence förklarade, att 56 §.
RegeringsFormen, efter Hans Excellences omdöme, innefattade, att när ett Betänkande första gången inkom, ägde
Ståndet både att återremittera det, i fall anmärkgar dervid gjordes, som funnos böra föranleda till återremiss, och äfven att antaga eller förkasta det helt och hållit, men ej att bifalla eller afslå det endast till en viss del; hvaremot, då Betänkandet sednare gången inkommer, Ståndet kunde dervid göra hvilka förändringar
Ståndet behagade.
Med aidednirig häraf hemställde Hans Exccllence, om Ridderskapet och Adeln ansåg D«n 3 April. de vid Lag- och EkonomiUtskottens ifrågavarande
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å Utskottens berörde Betänkande.
Uppå sedermera af Hans Excellence framställd proposition blef nämnde Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslagit.
Herr Rosenbladj Bernhardj anförde skriftligen:
Då jag anmäler reservation mot Ridderskapets och Adelns i sista eftermiddags plenum fattade beslut att afslå StatsUtskottets Betänkande N:o g i, får jag börja med erkännande af mitt fel, alt hafva försummat öfvervara nämde Betänkandes föredragning, troende, att en så enkel sak, som alt blott begära undersökning, om hvad som är rätt„ i en fråga, der så mången enskilts rätt ifrågakommer, icke kunde nekas.
Jag anhåller ytterligare att få tillägga, att jag för min del äger en på handlingar grundad öfvertygelse, att ifrågasatte undersökning skulle bevisa, att nuvarande förhållande ej är grundadt på rätt; att det icke ägde rum Den 3 April. på en tid, då dessa Provinsers Privilegier vid deras förening med Sverige bestämdes, nemligen genom Frederne i Roskild i658, och Köpenhamn 1660 samt Malmö Recess 1664.
Det är sannolikt öfverflödigt att har tillägga, att jag talat mot ett mig ganska dyrbart enskilt intresse, då en af mina närmaste anhörige är ägare af en bland de få Skattehemman i Blekinge, som icke blifvit indelta till Rusthåll, och hvilka således betala i försämrade bankosedlar sina räntor efter kronovärdi.
Af tjensteförrättningar hindrad att i förra plenum vara närvarande, förenar jag mig uti den af Herr Rosenblad nu gjorde reservation.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 18 sistlidne Murs under N:o iaafgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckte frågor, om ett förändradt sätt för Kungörelsers publicerande i Kyrkorne.
Det ämne, som nu utgör föremål för Ridderskapets och Adelns bedömande, har nästan vid hvarje Riksdag förevarit, och synes ej så afgjordt, att man dermed blifvit nöjd.
Att alldeles borttaga den sed, som nu äger rum, att 1 i44 Den 3 April. uppläsa Kungörelser från predikstolarne, tror jag ej vara rådligt och ej heller Öfverensstämmande med Kyrkolagen.
Utskottet har förklarat, att ej någoji förändring vore af nöden; men någon förändring kunde väl vidtagas för att göra dem till viljes, som önska det, och för att göra slut på denna fråga för kommande Riksdagar.
Det vore t. ex. ej förloradt för församlingarne inuti landet, der sjöfart ej finnes, om der ej upplästes förordningar om Handel och Sjöväsendet; om i församlingarne, der inga Gratialister finnas, kungörande om utdelande till dessa af Krigsmanshusmedel ej skedde.
Med ett ord; Sådane författningar, som ej angå en församling, borde vederbörande Prästman urval ja och blott tillkännagifva, att de funnos för hugade läsare att tillgå.
Om återremiss beviljas, får jag äfven fästa afseende på den andra frågan i Utlåtandet, nemligen om uppläsandet vårtiden af de många vitesförbuden till förekommande af åverkan å jordegendomar.
Om, på sätt i Utlåtandet står, det är Presterne obetagit, att göra sammandrag af vilesförbuden, kunde ju hvarje Prest iakttaga det.
Men nu står det i alla vitesförbud: dock skall detta d. v. s. alltsamman, som förut står i FörbudsResolulionen, alla år uppläsas från predikstolarne så vida derefter dömas skall.
Då kan Den 3 April. i45
Iean med skäl anses af den, som skall uppläsa förbudet, att derefter ej dömes, om ej ett fullständigt ordagrant uppläsande sker.
Jag tror således, att om en underdånig skrifvelse skall lill Kongl. Maj:t afgå, bör den äfven innehålla underdånig begäran om bestämd tillåtelse för Prester att göra ej allenast förenämnde urval af Författningarne, utan äfven sammandrag af vitesförbuden.
Förkortningen blefve då en rättighet och skyldighet för Presterne, och en vinst för församlingarne.
Jag anhåller om återreiniss af Utlåtandet, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Lag- och EkonomiUtskottens ifrågavarande
Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till dess återremitterande.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr •
Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit.