Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 27 Maj e. m. Utsk:s behandling, för det sammanhang, som deras beskattande har med afgiften för bränvinsminutering.
Jag nödgas motsätta mig del förslag, som här är framstäldt, att auktionister på landet skola beskattas lika med kommissionärer.
När man efterser här huru mycket de då skulle skatta, så hänvisas man först till kommissionärer i städerna och derefter till handelsexpedit^-.
Dessa äro beskattade i de större städerne från 50 till 3 R:dr b:ko och i de mindre städerna ifrån 15 till 2 R:dr b:ko.
Det är obestridligt, att, om på en eller annan ort en auktionist drifver den rörelsen i stor skala, han möjligen skulle kunna hafva råd att aflägga någon afgift derför, men på landet förhåller det sig så, åtminstone på min ort, att det är ganska svårt att få någon, som vill åtaga sig att vara auktionist.
Man har nödgats öka auktions-proc:n, och de flesta undandraga sig likväl det der besväret.
Det bänder till och med i fattiga sterbhus, att de hafva mycket svårt alt få någon auktionist, som vill åtaga sig det stora besväret för den lilla afgift, som der kan ifrågakomma.
Om man nu skulle pålägga auklionisterne en bevilln., som kunde upgå till 5, 6 eller 10
R:dr b:ko årligen, så skulle det blifva rent af omöjligt, att få några auktionister på landet.
Jag tror det således icke vara nyttigt, att här insätta ett sådant stadgande, och får yrka, att R. o. Ad. icke måtte bifalla detsamma.
Jag tror mig icke hafva orätt upfattaf, att §:n blifvit, i anledn. af anmärkmr och förslag till förändrade ordalag i begynnelsen af densamma, återremitterad, men hvad beträffar öfriga delar af §:n, så qvarstå dessa naturligtvis till pröfning af R. o. Ad., och kunna således äfven återremitteras, i händelse anledmr dertill förefinnas.
Palmstjernas framställning om införande af auktionister i denna §, så instämmer jag i de åsigter, som af Frih. Raab blifvit yttrade.
Jag tror nemi., att det bestyr, som auktionisterne på landet åtaga sig, i många fall slår ut med förlust för dem, enär de måste lemna varorne på kredit, och det ofta händer, att auktions-inropare, som ansetts vederhäftiga, sedermera, när betalningstiden inträffar, befinnas utfattige.
Förslagets antagande skulle, såsom Frih.
Raab anmärkt, leda derhän, att man antingen icke får någon, som förrättar auktioner, eller också, att auktionsförrättaren måste förhöja sin provision med så stor proc., att han derigenom blir ersatt för bevilln:n, hvilken då i stället faller på den, för hvars räkning auktion hålles.
Visserligen finnas många sådane auktionister, hvilka kunna beskattas genom bevilln., men det finnes också, såsom Frih.
Raab erinrat, många tillfällen, då det skulle blifva omöjligt att erhålla auktionister, i händelse de finge vidkännas serskild beskattning.
Jag tror, att den inkomst, som
Staten skulle skörda af den ifrå— gavar:de beskattningen, blefve så ringa, att den icke förtjenär att tagas i betraktande, när man fäster afseende på de olägenheter, som å andra sidan skulle upstå; hvarföre jag vördsamt
Den 27 Maj e. m. 427 anhåller, alt R. o. Ad. icke måtte upföra ifrågavar:de personer till beskattning.
Det är allmänt kändt, att i många orter och förmodligen i alla orter, finnas auktiouister, som förtjena icke obetydligt penningar på att hålla auktioner än här och än eler.
Att många derpå hafva samlat förmögenhet, är äfven allmänt kändt.
Då det nu är antaget i Bevilln:s-Förordn:n såsom grund, att hvar och en, som förskaffar sig en årlig inkomst derför, hör erlägga någon skatt under namn af beviltn.; så anser jag deraf böra följa, att de auktionister, som förtjena penningar på detta bestyr, böra derför erlägga någon bevilln. till Staten.
Då klasserna här äro så många och afgifterna i de lägsta klasserna gå till 2 å 3 R:dr, så är det icke betungande för någon, som gjort auktioners hållande till handtverk, att erlägga en sådan bevilln.
De, som deraf förtjena 1,000 R:dr eller derutöfver, komma då till en hög bevilln., under det att de, som förtjena mindre, kunna taxeras lägre.
Detta kan likväl icke så tillämpas, att hvar och en, som håller auktion uti ett fattigt sterbhus, derföre skall anses som auktionist och derefter taxeras.
Det är sagdt i Bevilln:s-Förordn:n, att en hästhandlare skall taxeras till 25 R:dr, men om en landtman säljer en häst, så blir lian icke derför taxerad som en hästhandlare.
Sådant är allmänt kändt på landet.
Den verkliga auktionisten han blir taxerad, Toen den, som blott håller en auktion, för att tjena en bekant, kan icke taxeras såsom auktionist; lika lätt som jag eller någon annan, sora åtager sig en kommission för någon bekant, derföre blifver taxerad såsom kommissionär.
Om auktionister ej uptagas i Bevilln:s-Förordn:n, och om den allmänna regeln, att hvar och en skall taxeras efter sin inkomst, likväl tillämpas på dera i vissa orter, så sker det, såsom hittills, i andra deremot icke.
Emellertid varder sådan taxering, der hon eger rum, ofelbart fastställd af KammarRra, och, såsom jag förmodar, äfven af Konungen, under det man på andra ställen uraktlåter att taxera dem, hvarigenom en otillbörlig ojemnhet i beskattningen upkommer.
Vill man pä alla ställen befria auktionister från bevilln., så böra de upföras bland sådane, som äro enl. 145 §:n från all afgift undantagna.
Försöker man likväl att der införa dem, hvilka invändningar skulle det icke föranleda?
Vid sådant förhållande hemställer jag vördsamt, om det icke vore bättre, att återremittera denna punkt med den anmärkn., som Frih. Palmstjerna gjort.
Emot en så beskaffad återremiss, som här blifvit begärd, har jag ingen anmärkn. att göra.
Det är möjligt. att BevillmsUtsk. kan finna ordalag, som gå derpå ut, att taxera sådane auktionister, som hafva det till sitt yrke, serdeles dem, sorn hälla de beryktade spanmåls-auktionerna pålandet, och de må gerna betala, men jag anser verkligen nödigt, att icke 428 Den 27 Maj e. m. beskatta auktionister i allmänhet, hvarigenom personer, som pä auktioner tilläfventyrs icke förtjena mer än 2 R:dr b:ko om året, också skulle taxeras för detta minimi-belopp.
Jag motsätter mig icke återremiss.
Jag får, för att lugna Frih. Raabs farhågor, hänvisa till tredje stycket af den 29:de §:n, hvilken är af samma lydelse, som 12:te §:n, hvarigenom taxeringsmännen berättigas att påföra bevilln. under minimi-afgifterna för dem, som drifva så obetydlig rörelse, att den icke anses motsvara minimi* afgiften.
Fråga bar varit om denna sak inom Utsk., och det uplystes verkligen der, att en olikhet i åtgärder förefinnes i sä måtto, att på somliga ställen taxeras auktionisterne, och på somliga ställen icke.
Emellertid föresväfvade de farhågor, som har blifvit yttrade af Utsk:s ledamöter, och auktionisterne kommo icke in.
Jag skulle för min del tro det vara bättre, att taga in dem, än alt låta det bero på godtycke, då de skulle komma att blifva taxerade på det ena stället, men på det andra stället icke.
Kommer nu auktionisterna att här införas, och det blir fråga om en person, som på detta yrke förtjenar mindre än minimi-beräkningen upgår till, så blir han äfven upförd till mindre belopp, eller åtminstone har man rättighet att upföra honom till mindre, enl. sista stycket i 29:de §:n. Frih.
För att icke uppehålla R. o. Ad. med någon discussion i detta ämne, så vill jag afstå ifrån mitt yrkande, att det må införas i §:n genast, och hemställer, att §:n och mom. i stället måtte återremitteras till Utsk., som säkerligen icke blir mycket besvärad af denna återremiss, då deremot sä många andra finnas, som föranleda mycken vidlyftighet.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot ifrågavande mom. gjorda anmärkn:r föranleda till återremiss, ropades Ja. Då §:n 28 mom. 1 förekom, yttrade Hr Printzensköld:
Afven i slutet af §:n förekomma ordalag, som förut blifvit begagnade i 10:de och 27:de §§:ne och hvilka båda §§ blifvit i denna del lill Utsk. återremitterade, på grund hvaraf jag anhåller, att jemväl denna §, i hvad -den rörer ifrågavande ordalag, nemi. ”såvida denna bevilln. icke går till högre belopp” måtte till Bevilln:sUtsk. varda återremitterad.
Efter detta anförande tilläde Hr Printzensköld:
Om mitt minne icke felar, så skedde återremissen just när discussionen af den 28:de §:n förevar, emedan motionären hade fästat sig vid ifrågavande §.
Något beslut derom torde således icke nu behöfvas, och jag afstår således ifrån mitt yrkande i detta afseende.
Såvidt mitt minne icke bedrager mig, var det den 27:de §:n, som R. o. Ad. beslöt återremittera, och Den 27 Maj e. m. 429 då denna är af alldeles samma beskaffenhet som den 28:de och den 10:de, så måste naturligtvis äfven den återremitteras.
Det kan vara ett litet misstag deruti, att det, som R. o. Ad. återremitterat, är Hrr Hårds och Bråkenhjelms motioner, hvilka rörde 27:de och 29:de §§:ne, d. v. s. den 29:de §:n i nuvar:de Bevilln:s-Förordn., hvilken genom omflyttning af nummern motsvarar 28:de §:n i Utsk:s förslag.
Sålunda är verkligen den återremiss, som blifvit beslutad, rör:de 28:de och 29:de §§:ne, efter gamla Förordn:n densamma, som angår 27:de och 28:de §§:ne i nu förevar:de Betänk.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att den af Hr Printzensköld gjorda anmärkn. redan förekommit vid behandlingen af det i Utsk:s Betänk, afgifna yttrande öfver Hr Hårds och Hr Bråkenhjelms motioner, i fråga hvarom R. o. Ad. beslutat återremiss.
Då härefter §:n 29 upnämndes, yttrade Hr Palmcrantz:
Den 27:de §:n lyder efter nuvar:de beslut så här:
”För följande på landet boende personer skall afgiften, såvida den till 5 proc. af inkomsten beräknade bevillmn icke upgår (ill högre belopp, bestämmas sålunda”, och i den 28:de står det: ”såvida den till 5 proc. af inkomsten beräknade bevilln:n icke upgår till högre belopp.”
De sednast nr 28:de §:n upläsla orden äro alldeles desamma hvarpå R. o. Ad. beslutat återremiss uti den 27:de §:n, och, i följd deraf, torde äfven den 28 §:n böra återremitteras.
Hr Printzensköld- Den i Bevilln:sUtsk:s förslag var:de 29:de §:n har också, om jag icke missminner mig, blifvit återremitterad i första punkten, emedan jag erinrar mig bestämdt, att en ganska liflig discussion föreföll derom, huruvida tillägget: ”såvida icke derigenom drifves verklig handelsrörelse, hvarom här förut stadgas” skulle qvarstå eller icke, och att votering i anledn. deraf, anställdes på Gr.
Björnstjernas begäran, då förslaget afslogs helt och hållet.
Således lärer väl icke denna § nu kunna utan anmärkn. förbigås, ulan 11. o. Ad. förklara, att R. o. Ad., vidblifver det beslut, som R. o. Ad. förut, rör:de första punkten i denna §, fattat.
I anledn. häraf förklarade Hr Gr. o. Landtm., alt afsigten med den föredragning, som nu egde runi, naturligtvis icke kunde vara annan, än att lemna Ståndets ledamöter tillfälle, att göra andra anmärkmr, än de, sorn varit föranledde af Utsk:s i Betänk, afgifue yttranden.
Sedan alla §§ blifvit genomgångne, skulle propos. blifva framställd, huruvida R. o. Ad. behagade godkänna ' Utsk:s förslag i de delar, deri R. o. Ad. icke förut beslutat förändring eller återremiss.
Något serskildt beslut för hvarje § syntes derföre icke behöfligt, helst det omöjligen kunde komma i fråga, att nu, vid §§:nes genomgående, i någon måtto uphäfva de beslut, som förut blifvit fattade.
Vid upnämnandet af §:n 35, anförde 430 Den 27 Maj e. m. Frill, af Schmidt: R. o. Ad. liar visserligen förut beslutat ändring i första mom. af denna §, i afseende på uttrycket ”den årliga behållning”, men i afseende på proc.-beräkningen, som första mom. i denna § innehåller, har R. o. Ad. icke fattat något beslut, och Frih.
Tersmeden har häromdagen förbehållit sig, att få uptaga öfverläggningen om den saken.
Då han nu icke är här, så vill jag göra det.
Likasom jag i Bevilln:sUtsk., så väl under denna, som under näslförflutna Riksdag, opponerat mig emot den höga bevilln. för Privat-Bankerna, som första mom. af denna § innehåller, så kan jag icke heller nu underlåta, alt höja min röst för samma ändamål.
Detta höga belopp synes mig endast vara dikteradt af afundsjuka emot de personer, som stiftat dessa, för landet sä nyttiga, inrättningar, serdeles då man vet luiru denna höga beskattning tillkom, nemi. under 1847 och 1848 årens Riksdag, då endast och allenast slumpen i BevillmsUtsk. afgjorde, att förslaget till den höga beskattningen någonsin af Ulsk. bifölls.
Jag får nu hemställa till R. o. Ad., att helt och hållet borttaga första mom. af denna §, hvarigenom Privat-Bankerna komma att hänföras till de aktie-bolag, som i andra morn. af denna § omnämnas, och då komma de att draga den beskattning, som ända till 1847 års
Riksdag varit ålagd på alla dylika associationer.
Jag delar de åsigter, som Frih. af Schmidt uttalat och anhåller, att få för R. o. Ad. upläsa den reservation jag i detta fall afgifvit, icke af någon författarekärlek, men derföre, att jag tror mig i densamma mera consist och derjemte mera fullständigt hafva framställt frågan, än om jag här skulle göra det mundtligen, hvilket säkerligen äfven skulle uptaga mera tid.
Efter upläsande af förenämnde reservation, i hvad den rörde bevilln:n för enskilda sedelutgifvande Banker, fortsatte talaren mundtligen:
Jag är fullt öfvertygad, att en sådan undantagslag som den, hvilken nu drabbar de enskilda Bankerna, ovilkorligen sväfvar öfver en hvar, och att den afundsjuka och ovilja, som i närvar:de stund sväfvar öfver Privat-Bankerna, en annan gång kan träffa en annan näring.
Jag önskar, att alla undantagslagar måtte ur lagstiftningen utgå.
Jag delar deras åsigter, som påstå, att Privat-Bankerna icke i beskattnings-hänseende blifvit så behandlade, som rättvisan kräfver.
Hafva dessa Privat-Banker uträttat något skadligt för landet, så medgifver jag visserligen, att den, som gjort skada, den bör straffas, men jag frågar en hvar, om Privat-Bankerne verkligen gjort någon skada på landet.
Hade de det gjort, så hade man väl icke lemnat dem ny octroy, såsom de fått.
St:r icke varit i tillfälle, att lemna förslag åt de näringsgrenar, som af Privat-Bankerne fått detta förslag.
Den höga proc., som föreg:de R.
St:r ålagt Privat-Bankerne för deras utdelning synes vara skäl att nedsätta, så mycket mer, som den är högre än andra associationer betala.
Det Den 27 Maj e. m. 431 är gifven sak, att om sådane beskattningslagar införas, så lägger det hinder i vägen för dylika associationer, och ett fattigt land, såsom Sverige, är just i behof af associationer, om dess krafter ■ skola väckas till verksamhet.
För min del skulle jag önska, att bevilln:n beräknades efter 6 proc., deras utdelning må gå till högre eller mindre belopp.
Afven jag delar den åsigten, alt de enskilda Bankerna äro alltför hårdt beskattade, genom det i sednare tider gjorda stadgandet, att de skola erlägga 15 proc. af den behållning, som öfverstiger 6 proc. af kapitalet, men då de i sjelfva verket äro penninge-austalter, så tror jag icke, att de kunna lämpligen hänföras under 2:dra mom. af stadgandet, ronde aklie-bolag, der R. o. Ad. beslutat, att bevilln. skall af sådana bolag utgå med 5 proc. af utdelningen, utan är det min öfvertygelse, att Irsta mom. borde qvarstå, likväl med en sådan förändring, att bevilln. endast skall erläggas med 5 proc. af Bankernas ärliga behållning.
Jag bör Privat-Bankerna kallas BanAar.
Om de vore så ofruktbara som våra sandbankar, så skulle vi icke behöfva tvista så mycket om dem.
Här är sagdt, att dessa Banker äro för högt beskattade.
Men jag hemställer till B. o. Ad., huruvida det icke är en allmän grundsats, att när den fattige icke kan deltaga i betalningen af allt hvad, som till Statens behof erfordras, så måste den förmögnare fylla bristen.
Delta är skälet, hvarföre man i de rikaste länder, såsom i England, finner sig nödsakad, att tillgripa en inkomstskatt, hvilken ålägges de förmögnare utöfver hvad folk i allmänhet betalar.
Såsom en dylik inkomstskatt betraktar jag den högre bevilln., hvilken är lagd på Privat-Bankerna i anseende till den större inkomst aktie-egarne hafva.
I förevande § är nemi. sagdt, att, så länge någons inkomst icke stiger öfver 6 proc., så betalar man derför i bevilln. 5 proc. af behållningen.
Men när denna går deröfver, så skall man erlägga en högre afgift.
Detta synes icke vara obilligt, då man vet huru betydlig vinst ifrågavar:de inrättningar lemna sina aktie-egare, och att dessa följaktligen böra betala mera än andra.
Jag yrkar således, att denna beskattning måtte fortfara, och §:n förblifva oförändrad.
Men när jag icke har hört någon annan ledamot yttra en dylik mening, så lager jag för afgjordt, att Privat-Bankerne, äfven vid detta tillfälle, komma att behålla öfverhanden.
Jag hemställer likväl till Ståndet, om det är lämpligt, att emellan kl. 11 och 12 på natten, då de flesta af våra ledamöter ligga i sina sängar, afhandla ett ämne af den vigt, som PrivatBankernes beskattning?
Jag instämmer med Gr. af Ugglas deruti, att bevillnm för enskilda Banker bör ställas i jemförlighet med bevillnm på andra bolag, och att samma regel, som gäller för det ena bolaget, också bör gälla för det andra.
Här 432 Den 27 Maj e. m. finnas, såsom Gr:n anmärkt, åtskilliga bolag, som hafva lika stor vinst, och lika stora utdelningar, som enskilda Bankerna, men bevilln:n för denna högre utdelning är för dem icke mer än 5 proc.
Derföre bör den, i min tanka, äfven för de enskilda Bankerna inskränkas till 5 proc. af utdelningen, på samma sätt, som genom R. o. Ad:s beslut i ett föreg:de plenum blifvit för öfriga bolag bestämdt.
Det första mom. kan icke utgå ur §:n, utan bör qvarstå med den redaktion, som passar till ett sådant beslut.
Om R. o. Ad. linner för godt, att genast, antaga en sådan redaktion, eller vill öfverlemna det till Utsk., det kan vara mig likgiltigt, blott redaktionen blifver öfverensstämmande med det beslut R. o. Ad. förut fattade i detta afseende, och detta vill jag minnas var sådant, att ”bevilln. utgöres af enskilda bolag med 5 proc. af årliga utdelningen” och icke vidare.
Det öfriga, som slår i §:n, liar tillkommit vid sista Riksdagen.
De enskilda Bankerna äro, såsom nämndt är, penningeverk af egen beskaffenhet, och skulle möjligen kunna anses icke vara innefattade i 2:dra morn., och derföre torde det lista mom. få qvarstå med den af mig föreslagna förändring.
Jag hoppas sålunda, att Hr von Hartmansdorff förutsägelse om att vara ensam i att bibehålla den nuvande bevillmn på de enskilda Bankerna, skall blifva en sanning.
Jag har endast ett par ord att svara på Hr von Hartmansdorff yttrande.
Hr von Hartmansdorff har inbillat sig, att då ingen här understött honom, det vore Privat-Bankernas vänner, som nu här voro qvar.
Jag får dertill svara honom, att jag är hvarken vän eller ovän till Privat-Bankerne, men jag är vän till hvad jag anser vara rätt, och att jag icke kan godkänna, hvad som icke är rätt.
Beträffande hvad Hr von Hartmansdorff yttrat i anseende derå, att man måste taga från den rike, hvad den fattige icke mäktar gifva, så får jag säga, att hvad den fattige verkligen icke mäktar gifva, det bör för honom afskrifvas, men att hvar och en, som mäktar gifva, han måste göra det.
Detta är den enda grunden för bevilln:n.
Den hvilar på rätt och rättvisa, och följas andra grunder för en lagstiftning, så kan ingen stå säker i sina rättigheter.
Om någon ändring skall göras i förevande §, så skulle jag önska, att hon skedde genom återremiss, på det att denna fråga måtte ånyo behandlas inom Utsk., der begreppet om rättvisa icke tordg alldeles öfverensstämma med hvad Gr. af Ugglas här yttrat.
Vid noga pröfvande har jag åtminstone trott mig finna, att någon återremiss i detta hänseende icke kan vara af nöden, serdeles om man sammanslår l:sta och 2:dra mom:na, hvilka dä skulle erhålla följande lydelse: ” bevilln. utgöres vidare af enskilda Banker, alla öfriga Aktiebolag — Associationer, Societeter, Verk, Hypotheks — och andra allmänna inrätt - Den 27 Maj e. m. 433 inrättningar med flera proc. af utdelningen.
Redaktionen är så enkel och bestämd, att någon återremiss i detta hänseende icke i min tanka är af nöden.
Afven jag kan icke annat än motsätta mig återremiss af denna punkt, enär jag är öfvertygad derom, att dermed icke skulle vinnas det resultat jag åsyftat.
Jag föreställer mig, att återremissen icke är behöflig för redaktions-förändringen, ty om endast orden ”Enskilda Banker” nedflyttas till samina morn., som förut innehåller ”Aktiebolag, Associationer” etc., sä är saken helt och hållet liulpen, och det skulle verkligen fägna mig om saken på detta rum gick igenom utan votering, dä jag skulle anse detta såsom ett af detta Ständ gifvet exempel, värdigt att af de öfriga Stånden följas, i händelse de äro i behof af ett sådant föredöme, eller lill deras kännedom för en annan gång, i händelse de redan hafva afgjort frågan, hvilket är mig obekant.
Ofverläggningen om l:sta och 2:dra momme af förevande § förklarades härmed fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Frih. af Schmidt yrkat, att det första mom. skulle helt och hållet utgå, men Frih. Palmstjerna deremot föreslagit, att l:sta och 2:dra momme måtte sammanslås och erhålla följande redaktion: ”Bevilln. utgöres vidare af Enskilda Banker, alla öfriga Aktiebolag, Associationer, Societeter, Verk, Hypotheksoch andra Allmänna Inrättningar med Fem proc. af utdelningen”.
Härvid anmälde sig och yttrade Frih. af Schmidt:
Jag förenar mig med Hr Printzensköld uti den af Hr Gr. o.
Landtm, sist nämnde redaktion.
Jag afstår ifrån det af mig förut gjorda yrkande.
Det händer understundom, att de icke hafva någon årlig utdelning.
Jag tror derföre bättre vara, om det blott får heta ”utdelning.” Härvid uplyste
Landtm, att, i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Palmstjerna nu föreslagit, R. o. Ad. redan vid pröfningen af ett i Utsk:s Betänk, afgifvet yttrande, beslutat, att de i 2:dra mom. af ifrågavande § förekommande orden ”årliga behållningen” skulle utbytas emot orden ”årliga inbetalningen.”
Under discussionen, rör:de denna punkt, tog jag mig friheten anmärka det mindre lämpliga i att helt och hållet utesluta Usta morn., emedan, såsom jag yttrade, Enskilda Banker vore penningeanstalter, hvilka icke borde komma uti bestämt samma kathegori som aktiebolag; hvarföre jag ansåg, att orden ”årlig behållning” borde qvarstå.
Jag kan icke nu frånträda detta yrkande, utan anhåller, att mom. måtte få följande lydelse: ”Bevilln. utgöres vidare af enskilde Banker med fem proc. af årliga behållningen.”
Härigenom får detta mom. en 7 H. 28 434 Den 27 Maj e. m. bestämdt olika lydelse emot de öfriga aktiebolag, hvilka skola beskattas med 5 proc. af årliga utdelningen.
Landtm, förklarade, att den af Hr Printzensköld begärda propos. också skulle blifva framställd, samt erinrade derjemte, att discussionen blifvit förklarad slutad, och att således någon sådan öfver de ifrågavande 2:ne momme icke vidare kunde ega rum.
Med afseende pä de svårigheter, som torde yppa sig, då man vet, ali den årliga behållningen ingår till reservfond, så får jag också yrka propos. på, att detta må bli ett serskildt mom.
Efter framställning, att Hr Printzenskölds yrkande varit, att l:sta mom. må qvarstå och erhålla följande lydelse: ”Bevilln. utgöres vidare af Enskilda Banker med Fem proc. af årliga behållning”, hemställde Hr Gr. o. Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade bifalla de af Utsk. föreslagna l:sta och 2:dra momme af 35:te §:n; hvarvid ropades Nej.
Propos, till bifall å den af Hr Printzensköld föreslagna redaktion af lista mom. blef sedermera framställd och besvarad med starka
Nej jemte några Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle det i afseende på Esta och 2:dra momme af Frih.
Palmstjerna afgifna redaktions-förslag, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med
Nej, förklarade, att han funnit Ja öfvervägande.
Sedan härefter 3:dje och 4:de momme af 35:te §:n blifvit upnämnde, yttrade Frih. af Schmidt: Sedan R. o. Ad. nu beslutat, att Esta mom. skall utgå, och ”Enskilda Banker” Hyttas till del 2:dra morn., så får jag hemställa, om icke nummerföljden mäste ändras.
Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att den förändring i mommes nummerering, hvarom Frih. af Schmidt erinrat, blefve en nödvändig följd af R. o. Ad:s redan fattade beslut.
Sedan vidare alla momme af gm 36 blifvit genomgångne, upskjöts återstående pröfningen af förevande ärende till nästa plenum, samt åtskiljdes H. R. o.
Ad. kl. ^12 på natten.
Den 30 Maj. 435 Tisdagen den 30 Maj 1854.
Uplästes elt af Hr Freidenfeldt, Carl Fredrik, iulemnadl, sålydande Mern.: