Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras bifall utgör min ära-, men den enskilda mannens opinion, bifallen eller ogillad, faller bort utan uppj märksamhet; då Folkets ombud i Folkets angelägenheter sjelfva besluta Barnet utväxer till man och går fram, leende åt den som v il?
Den 14 April, 267 le göra det onyttiga försöket att uppehålla det i sin gång.
Det är äfven nu blott den enskilta medborgaren som gjort sin förvärfvade rätt gällande, att till upplyst pröfning framställa sina tankar uti ett för Fäderneslandet vigtigt ämne: må man icke sammanblanda en enskild opinion med allmänna tjensteförhållanden: de hafva med hvarandra ingenting gemensamt.
Jag har pröfvat Höglofl.
Ridderskapet och Adelns tålamod och ty värr med ämnen, som för en del angå min egen person, hvilket eljest är mig så högeligen motbjudande.
Men särskilta omständigheter hafva för denna gång påkallat det omständigheter hvartil, som jag hoppas, inga vidare anledningar skola förekomma.
Med innerlig känsla af pligt och förbindelse till Konung och Fädernesland, finnes ingen gräns för min önskan att vara nyttig; men samma förbindelser ålägga mig ock, lika noga, att icke sträcka mitt deltagande utöfver hvad mitt begrepp antager såsom oundgängligt vilkor för en sådan nytta.
Derutöfver blir nitet otjenligt, bemödanderne fåfänga biträdet ett hinder och verksamheten ändamålslös.
Jag har under min Embetsmanra bana haft erfarenhet deraf, och måste mot mig sjelf utöfva den strängaste redovigningspligten, Oförtjent framkastad till en ansvarig verksamhet, vida utöfver mina krafter, känner jng
Den ] 4 April. tillräckeliken egna brister: andras erinringar om misstag, förekomma mig alltså ingalunda oväntade.
Som publik person är jag skyldig emottaga dem, utan att deraf uppehållas i min verksamhet; men då jag handlar gom enskild inan, kan jag deri fästa afseende, och jag har då dessutom till särskild pligt så inrätta mitt deltagande i ett frivilligt arbete för allmänna ändamål, att den enskilta öfvertygelsen om iättet att vara mäst nyttig, ingalunda må föredragas eller komma i strid med principalernas, åt sjelfva föremålets behandling gifna rigtning.
Den första förbindelsen för ett dyrbart vedermäle af ynnest och förtroende, är att undanrödja hinder; den dernäst är att förblifva vid sitt eget begrepp om hvarje handlings behörighet.
Herr Tham, Wolrath: - t
Vid mitt uti Flenum den 11 uppläste me^ moria!, angående den föreslagne RealisationsFlanen och Herr Friherre Wirséns yttrande, gjordes flera anmärkningar, dem jag vördsammast anhåller få besvara.
Herr Grefve von Platen har trott sig af mitt anförande kunna hämta den mening, att jag ansåge Banken blifva osäkrare derigenom att enskildt* personer; fingo del deruti; så ät Den i i April. 279 dock icke meningen af mina ord.
Jag har åtminstone trodt mig säga, att det missbruk af deras magt, Rikets Ständer emot Banken kunde utöfva, vore för Fäderneslandet mindre farligt, än det missbruk) som en enskidt Corporation möjligen skulle kunna tillåta sig, om den i Bancostyrelsen finge del.
Mitt anförda skäl till denna tanka var att Ständernas missbruk, icke kunde ske af elakt uppsåt utan blott af misstag, enär landets väl måste vara deras föremål, men att deremot en enskild Corporation, särdeles om största delen utgjordes af utländningar, skulle till sina åtgärder kanske ensamt hämta motiverna af sin egennytta, utan afseende derpå, om dessa åtgärder med landets väl öfverensstämde. 1776 års
Realisation är aldrig af mig klandrad och jag medgifver gerna att de svåra missväxterna under Gustaf den 111:9 silfverperiod till en del uppvägde förmånen af Americanska kriget; jag tror dock att äfven denna Realisation i sednare tider skolat medföra ganska kännbara följder, om ej den utländska skuld, som till en del härigenom var åsamkad lyckligtvis sedan 1815 varit betald.
Att grunden till nämnde Realisations fall lades genom Gustaf den III:s krig och full. bordades genom Gustaf Adolphs, kan ej nekas, och äfven dessa händelser äro en af de orsaker hvarföre jag ej tror, att man med offer så stora att de kunna undergräfva landets väl, åter bör köpa sig en fördel, sorn vid ett blifvande krig lätteligen kan gå förlorad.
Den 14 April, har sagt, att nian ej borde föreslå sådane financiella Planer, der aritmetisk osäkerhet visat s g, jag hade bort säga sådana, vid hvilka osäkerheten och skadan kunna beräknas med ar. ittne*isk visshet.
Jag anser för säkert att 6,325,000 lod Silfvereke inom Sverige kunna till Banken inlemnas» då jag icke tror att hvar och en skiljer ?ig vid det Silfver hvaraf Bruket blifvit mod och vana.
Jag anser för säkert att utländska långifvare behöfvas, att upptaga actiecapitalet, de^sa lemna ej dertill deras Silfver utan förmånliga vilkor af bög ränta och del uti JBancostyrelsen
Den höga actieräntan skall uppjaga räntan inom landet, då till actier användas ada capitaler, som kunna åtkommas.
Allt detta tror jag medför skada och osäkerhet.
Den missfördelaktiga handeln på Finland, skall hastigt dittöra en del af Bankens Silfver, och räntan på utländska lånebiträden bortsopa resten.
Ännu skadligare vöre att göra hela operationen med ett Statslån i anseende till de odrägliga vilkor, hvarförutan dessa icke lära kunna erhållas.
Oändligen gerna må Österrikes och Danmarks exempel åberopas i afseende på sådana Iåns kostsamhet, om det sker, att afråda oss från deras begagnande, då nöden ännu icke kräfver det; utan likhet i omständigheter förstår jag eljest icke hvad exempel akola bevisa, ty äro omständigheterna olika blifva exemplen endast falska premisser och då torde äfven conclussionerna bli origtiga.
Af sådan ordsak har jag trodt, att hvarken de Den Vt April, nämnde Stater eller England kunna åberopas, som n önsier fqr oss i afseende på den ifrågavarande realisationen.
Här är sagt att näringar och åkerbruk endast tilltaga med biträde af stadgadt mynt; stadgadt mynt hade ju Sverige under Gustaf liks tid, men florerade eller tilltog åkerbruket under hans Regering?
när började man med alfvar odla Svenska jorden ? om icke när Riksgäldssedlarne ökata Rörelsecapitalet.
När hragtes åkerbruket i det skick, att Sverige några år å rad icke allenast kunnat umbära utländsk säd utan äfven utskeppa Spannmål, om ej under den creditperiod, som börjades 1809.
Kan Sveriges historia uppvisa något tidehvarf så rikt som det sistnämnda på mångfalldiga anläggningar, manufacturer och stora allmänna företag, om handeln ej blifvit hämmad af egna författningar och en i bela Europa allmän stagnation, om FilialDisconterna ägt tillräckligare creditif i Banken och icke till största delen varit grundade på ett creditsystem af treprocentssedlar, som ramlade då handeln afbiöts och ändtligen om 1818 års
Ständer med mer skonsamhet behandlat landet, så är jag
Ölvertygad att pappersmyntets värde icke fallit och att landets välstånd oafbrutit fortfarit.
Jag har aldrig nekat att stadga i mynt är nödvändig för hvarje nations trefnad, men jag nekar att denna stadga bör sökas genom meijel, osäkra om utförandet kan genomdrifvas 332 Deri 14 April. och förderflliga om minsta motgång möter, och derföre har jag yrkat andra, i min tanka mera säkra fast ej så hastiga i sin verkan.
Jag kan icke med Friherre Anckarsvärd dela någon farhåga, att en gynnande handel skulle genom coursens fällande skada de gäldskyldige, ty om Bankostyrelsen hade befallning upphandla silfver så fort coursen föll till eller under ett visst pris, skulle den åter snart rätta sig och genom det ökade capital, som denna Silfverhandel bragte i rörelsen uppehöllos alla vahror vid ett jemnt värde; det är ett sådant någorlunda jemnt varhuvärde inom landet, sorn upprätthåller alla samhällsclasser och så länge detta kan bibehållas bryr landtmannen och näringsidkaren sig föga eller intet om coursen.
Jag skulle deremot tro att denna af Friherre Ankarsvärd med farhåga erootsedde gynnande conjunctur, vore den lyckligaste, som kunde inträffa, ty då skulle Banken, utan lån, snart vinna en sådan fond, att den efterlängtade realisationen kunde verkställas på grunder, gynnande för alla och med säkerhet, då han icke behöfde bero af någoa annan magt, än dess naturliga styrelse.
Jag känner ej om de landsorter, som når-' mast äro belägna hutvudstaden med lugn och hopp emotsett FinanceComitéens åtgärder; att motsattsen inträffat i alla södra orterna är en sanning om hvars verklighet jag vädjar till härvarande Riksdagsmän, och jag tror att anledningen varit naturlig.
Allmänheten i södra proviecerna har troell, att samma ågigfer och Den 14 April, 283 bemödanden, som hufvudsakligen verkade de financiella beslut, hvilka togos af 1818 års Ständer och hvilkas verkan den med känbar skada fått röna, denna allmänhet har också fruktat att lika åsigter och lika grundsattser skulle leda FinanceComitéens åtgärder; den fruktade en fortsättning af det system som följdes sista Riksdag, Comitéens verkeliga beslut blefvo aldrig kända utan genom ryckten , och dessa omtalade en realisation med utländska penningar.
Allmänheten, som ej är kunnig uti Financetheorien, och hvars erfarenhet inskränker sig till den läran, att när man lånar, så blir man skyldig betala, och att sådant med dyrköpta lån icke förbättrar den skyldiges vilkor trodde sig se ett redan förminskat rörelsecapital än mer försvinna och sig alldeles strypt, för att några få personer skulle med Silfver få beherrska landet.
Herr Hjerta tycks ej vilja medgifva att Digeontrörelsen skulle få delas till landsorterna, utan att rörelsen der endast skulle få underlättas af Privatbanker.
Jag medgifver gerna nyttan af sådana inrättningar, men har trodt, att dertill fordrades penningar och att de endast kunna existera der Capitalister finnas, men sedan största delen af RörelseCapitalet, tack vare de sednaste Financeoperationerna! blifvit dragen tili Stockolm och de der och kanske i dess granskap varande Capitaler icke med måttliga uppoffringar kunna åtkommas af den frånlägse landtmannen, så frågar jag hvar fonder i landsorterna skola tagas till PrivatBanker ? 284 jDen 14 April, Hvad jag uti mitt förra anförande sagdf styrker tillräckligt, att jag ej delar deras önskan, som yrka ett obegränsadt ökande af pappersmynt.
Min högsta önskan, jag upprepar det är stadga i vårt mynt, men jag begär att vi må söka denna stadga genom medel och författningar inom oss sjelfva och min röst skall aldrig bifalla de åtgärder, som medelbart eller omedelbart göra oss till skattdragare åt utländska banquierer.
Denna piisade förmån må ensamt vara de stora och mägtiga Staternas prerogativ, må Sverige finna och försvara sin urgamla ära uti ej allenast politiskt utan äfven financielt oberoende} skuldfria hos utlandningen, med tillräckliga exporter att kunna betala hvad vi behöfva importera, böra vi sätta vär ära deruti att kunna umbära utläncL ningens guld.
Bilagor till PleniProtocollet för den 17 April, förmiddagen.
N:q i» Herr Tigerjlöld, Carl Wickman-.
Lika hedrande som berömligt af den enskildta patriotismen i vårt land, har det be - Den 17 April f, m. 28* blödande varit, sorn Vexelundervisningssällskaa pef visat genom den oatbrutna omsorg, sorn blifvit af det egnadt åt det ädla ändamålet: en förbättrad undervisnings införande hos allmogen.
Flere skolor hafva på Vexelundervisningssällskapets bekostnad blifvit försedde med tabeller och läroböcker, samt understödde med de bidrag som sälhkapet af sina knappa tillgångar kunnat lemna, bestående dessa ensamt af de bidrag, som det erhållit af den en6kildta välgörenheten.
Detta ädla handlingssätt fann jag derföre värdigt Rikets Ständers odelade uppmärksamhet.
Jag anhöll också hos Rikets Ständer om anslag *f Statsmedlen, för att sätta sällskapet i stånd, att genom en utvidgad verksamhet, ännu meta kunna gagna det allmänna.
Denna min motion har af Högloft StatsUtskottet blifvit afslagen, hvilket var mig verkeligen Oväntadt, ty jag trodde att StatsLJtskottet ej skulle uragtlfita, att genom nämnde anslags beviljande lemna en gärd af belöning och tacksamhet åt den enskildta patriotismens ädla bemödande för det allmännas väl.
Mine Herrar! jag beKöfver ej lemna eder någon vidlyftig teckning öfver det tillstånd, hvari allmogens uppfostran sig befinner.
Den är fullkomligt känd af hvarje medlem af detta Hus.
Ungdomens undervisning är anförtrodd åt sådane personers ledning, som ej äga någon verklig bildning sjelfva och således äro ur Ståndsatte att gifva andra en ändamålsenlig undervisning.
Den olägenhet för Presterskapet rom Den 17 April /. m. deraf uppkommer är obestridligt högst besvärlig.
Ty de få genom sin omsorg söka förekomma den olägenhet, som kan bli en följd af dett* förhållande.
Och det besvär sorn de äga med allmogens undervisning i Religion, är lika så hedrande sorn ändamålsenlig för dett* Stånds berömliga verksamhet.
Ännu en olägenhet har här sitt ursprung, och som tillräckligt visar allmogens vanvårdade undervisa ning, nemligen, ett beständigt stigande sedeförfall och år ifrån år mer föröfvade brott.
Jag är åtminstone af den tanken, att Staten å sin sida bör göra allt hvad den kan för att förekomma de olyckliga följderne, som kunde äg» rum genom detta för Samhället skadliga förhållande.
Detta Stånd, hvars vanvårdade uppfostran jag fullkomligt visat, äger dessutom jRepresentanter vid våra Riksdagar.
Och för att värdigt uppfylla en så ansvarig plats, böra desse medborgare ej längre sakna den constitutionelt medborgliga bildning, de så länge varit beröfvade, och så länge ägt rätt att fordra.
Det är Sveriges Ridderskap och Adel värdigt, att äfven vid detta tillfälle, ej lemne de fördelar obegagnade, som andra constitutionella Stater redan insedt och begagnadt.
Det är i stöd af dessa mina anmärkningar emot Utskottets Betänkande, som jag i ödmjukhet får anhålla om återremiss, och att dessa mina anmärkningar må till Höglofl.
StatsUtskottet få åtfölja. .O Den 17 April f. m. 287 N:o 2.
Pierr Treffenberg, Curry Gabriel; Statsutskottets utlåtande i anledning af min gjorda motion, angående åtskillige Kronans Förråder i Götheborg, är tillfredställani de för mig, i så måtto, att Utskottet med mig instämmer deruti, att dessa Förråders
Läge är äfventyrligt om läget af de samma, är fådant,• som jag angifvit det.
För ^att fullkomligt öfvertyga om, att motionen i detta ämne ej varit obehörig, och, att jag icke onödigt upptagit t Riksens Ständers och Utskottets, i så mångå fall dyrbara tid, med densammas handläggning, återstår mig således blott, högt vädja till hvarje Riksdagsman från Götheborg att på ära och tro angifva, om de detailler jag i ämnet aflemna!, a ro origtige.
Jag trot mig tryggt kunna bestå, i det fall alt icke något är att borttaga från desamma, då det deremot oroar mig, att jag ej medhann innan min afresa hit, samla flere nödiga materialier, för att med dessas framläggande, så mycket säkrare beveka Riksens Ständers uppmärksamhet, åt detta efter min tanka vigtiga ämne.
Lika med StatsUtskottet tviflar jag ingalunda på, att Kongl. äfven till det fö remål hvarom min motion handlar sträcker sin omvårdnad, och vidtager sådane åtgärder, sotn säkrast bidraga till betryggande, af den dyrbara egendom, Staten uti dess i Götheborg varande förrådshus har förvarad.
Dock gäller Ben 17 April f. ni. detina min lika öfvertygelse, endast i det fall» att Utskottet menar Hans Majit Konungens egen personliga omsorg då jag deremot baf skäl tvifla, på någon Verksam åtgärd i och för saken, om Utskottets tanka varit, att Kongl, Maj-ts underordnade Styrelseorgaöer, derom skulle taga behörig notice och befattning, så vidt det jag hört omtalas är grundadt, nemligen: att vederbörande auctoriteter i Götheborg, långt för detta, i embetsmannaväg, hos behörigt verk, gjort anmälan om behofvef af contante medel6 anslående, till förskaffande af, endast någre tillräckligt höga Brandstegar, att vid påkommande behof vara tillgänglige, för att derigenom, om möjligt vore, försöka afvärja den vara, som vid hvarje påkommande eldsvåda, i traskten af ifrågavarande förrådet” är ögonskenlig, men, så litet afseende derpå blifvit fästadt, att begäfan blifvit helt och hållet afslagen.
I följd häraf, och då Hane Maj:t Konungens många och magtpåliggande Regeringsåtgärder, troligen icke lära lemna honom någon tid öfrig, att ur RiksStåndens och Utskottens vidlyftiga Protocoller, uppsöka hvarje ämne, sotrl
Dess landsfaderliga omsorger ville omfatta, vågar jag hemställa, om ej Högloflige Ridderskapet och Adeln, finner ifrågavarande, af deri halt, att Riksens
Ständer önskningsvis borde i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, om dess nådiga bepröfvande af detsamma i Ben 17 April f nu, tn«, för att sedermera derå, göra det afseende
Han för lämpligast finnen
Då jag tillägger* att den Statens egendom, Som snart sagdt här står på spel, att kunna hvarje dag, inom några timmar, gå förlorad, mycket säkert uppgår inalles till omkring 2 millioners värde; att Kongl. Maj:t otvifvelagtigt, genast efter en dylik inträffad olycka, skulle se sig nödsakad lyfta det mindre creditivet, en åtgärd i sanning då, lika nödvändig för Statens behof, som känbar i dess nuvarande financiella ställning, för hvarje skattdragande medborgare; att den rättaste epoken troligen nu är förhanden, att för bästa priset få inlöst de intill förråderne belägne träd husen ^ att allmänna Brandförsäkringsverket, med omkring 8000 R-.dr B:co förlust, i händelse af eldsvåda å Qvarteret Lilla Berget, säkert äft
Ven repartiserade till inlösningen af dessa, för det mästa Så kallade trädrucklen; att Göthe-/ borgs
Stad äfven troligen inginge i reparation dertill, i den mon dess många dyra publika byggnader, äfven äro blottställde vid ett sådant olyckstillfälle, och slutligen, att för några åf sedan, en enskildt medborgare, tilldess stora förlust blifvit dömd, att utan ersättning, i grund nedrifva och bortföra en honom tillhörig Theaterbyggnad, af det skäl, att detta grannskap, oagtadt ändå något mera aflägset, än de flere hus jag i min motion omnämnt, atM sågs högst äfventyrligt för Kronans förråderj Bil till Ridd. o. Ad.
Pr, III Band. ip 29ä Dea 17 April f. 111, då jag tillägger detta säger jag, framstår det för mitt omdöme åtminstone ganska conseqvent, att Riksens Ständer, till det allmännas gagn och bästa, äfven i detta fall, verka på det sätt våra Grundlagar medgifva.
I följd af hvad jag har haft äran anföra, anhåller jag ödmjukast om återremiss af Utskottets Betänkande, och att detta mitt anförande måtte blifva de öfrige Respective MedStånden communiceradt, hvarmed jag tror mig hafva uppfyldt, hvad möjligen för mig såsom enskildt motionair i detta fall ålegat.
Utan förebråelse skall jag således en gång kunna inhämta den olyckliga tidningen att oftanämnde förråder och dervid belägne Kronans öfrige egendom uppgått i rök och ligger i aska. - ' » N:0 3- Friherre Wrangel, Hemling; Enhälligheten afde röster, som alltifrån Riks» dagens början låtit höra sig, s| väl på detta rum, som bland de öfrige Stånden, till förmån för de liberala idéerna; har tillräckligt bevisat att upplysningen i Sverige börjat att kunna mäta sig med Patriotismen.
Man har i allmänhet kastat en klar blick både på de käller, hvarifrån folken knöde härn - Den 17 April f. nu ta sin sällhet och på de stötestenar, hvilka alltför ofta kunna komma att förstöra den; desJ sa rika källor hafva ansetts bestå uti, en frihet, som ej erkänner någon annans gräns än den som endast pålägges utaf rättvisan och besvurna lagar, allas jemnlikhet inför lagen, och hvarje individs rättighet att utöfva sina physiska, moraliska, intellectuella och industriella förmögenheter på ett fredligt och oskadligt sätt.
De stötestenar, hvilka åter kunde förstöra dessa säkra grunder för Folkens väl, hafva befunnits vara egennyttan och okunnigheten ; man finner dem alltid i alla land förord* saka de misstag, som begås af^både de styran* de och de styrde.
Bådas oförmögenhet att skapa ett upplyst,' gagneligt och varagtigt politiskt och administrativ systeme (så länge de saknade en allmän grundlag, hvilken kunde lämpas efter alla folk, alla ställen, och alla tider, för att be:, stämma emellan dem, och ordna deras passioner, ) känslan af denna oförmögenhet, har ledt dem till att enhälligt afsäga sig all egen vilja, och att ensamt underkasta sig magtenafen samling af lagar, de kallat constitution.
Dessa constitutioner hafva blifvit besvurne af både Konungarne och Folken.
Detta, det menskliga förståndets omätliga framsteg, hedrar Sverige Sedan 1809, och sätter det i samma rang med de mest upplysta Nationer i Europa. <t9* Den 17 April f. m.'
Detta bevis på vår utveckling, kan äfven gifva åt vårt national högmod, det hppp att vi i andra afseende» ej skola uppehållas i våra framsteg.
Man har redan vunnit mera upplysning uti Statshushållningens nyare systemer.
Den-, na vettenskap så nära förenad med nationernernes välmåga och oberoende, har länge i likhet med politiken, snarare varit en samling af olyckliga försök, än af rigtiga och<gagneliga principer.
Folken trodde hvad politiken angår, att deras olyckor härrörde af att magten befanns uti Konungarnas händer, och Konungarne hade funnit att Folken ej voro lyckligare för att de styrde sig sjelfve.
Ingen af dem hade tillräckligt besinnat att den vigtigaste frågan ej bestod uti, hos hvem magten hvilade? men deruti; att det borde sättas gränsor för denna magt.
Enväldets och sjelfsvåldas öfverdrift har ändtligen bidragit till upptäckande af den medelväg, som utgör allas säkerhet och lycka ; nemligen constitutionen; äfvensom uti Statshushållning och industri.
De båda motsatta och farliga systemerna af en obegränsad frihet, och en ytterlig prohibition hafva fört oss tili erkännande af nödvändigheten utaf en måtta, som skall förena förmånerna och förekomma missbruken af båda systemerna.
Alltför länge har man trodt sig kunna beräkna ett lands tillgångar efter de utbetaita skatterna, alltför länge har man antagit den falska princip, att Ben 17 April f, nu 293 i en Stat de förmögnare Folkslasserne äro af mindre vigt, och att Folket ensamt utgör allt, och i följd deraf, i stället för att lemna tillfälle åt de rikare att genom arbete skaffa Folket tillfälle till förtjenst och förkofran, har man deremot, uoder ett sken af Democrati, som alltid smickrar hopen och bedrager den på sitt sanna interesse, under sken af att jemka allt,, i stället för att näima Folkets välstånd till de förmögnare classernas, har man nedtryckt de mera förmögne, och på det sättet jemnat allt genom en allmän brist.
Dessa för en Stafs styrka och tillgångar, så förstörande grundsattser, hafva lyckligtvis ofta blifvit vederlagde, och nu nyligen äro vi i detta afseende skyldige en utmärkt erkånsla åt Grefve Carl Posse, hvilken ibland våra Representanter är en af dem, som med förnuftets öfvertygaöde kraft, mycket väl stridt emot de falska Theorierna.
Nu veta vi alla, att en Stats tillgångar egentligen bevisas genom de förmögnare classernas förkofran, genom äfverflödet af producterne, och industriens liflighet.
Uppmärksam på det sorn kan undanrödja alla hinder för denna Industrie i Sverige önskar man afskaffandet af Skråförfattningarne, men man ville att detta skedde småningom och utan våld, samt att de nya författningar, som uppresa sig på desse äldres fall, må grundas på rättvisa och försigtighet.
Man önskar att prohibitiv«jystemet skall lemna rum åt näringsfriheten, men Deri 17 April f, in. att denna frihet skall begränsas utaf föreskrifter, lämpade efter Nationalindustriens utveckling och framsteg.
Utan att våga hoppas att hafva tillfyllest framställt föreskrifter i dessa ämnen, torde det tillåtas mig att meddela ett försök till deras sammansättning.
Indujlri-Regkmente, ] §.
Som d^t är orättvist, att en skicklig och flitig Lärling, skall tvingas, genom en utfäst tid, att undervisas lika länge, som den hvilken är mindre flitig och skicklig, så skall Lärotiden ej bestämmas efter någon annan
Lag än den grad af förmåga och kunskaper, som en Lärling kan hinna att inhämta för att blifva Gesäll. * §•
En Gesäll borde icke få tillstånd att arbeta för sin egen räkning förr än han i 6 månader verkställt profarbeten, hvilka skulle kallas mästerprof, och deponeras uti en Fabrik och Slöjde-exposition, hvarom vidare skall talas i 3 §•
Utom framvisandet af dessa mästerprof, borde äfven Gesällen undergå en examen uti läsa, skrifva, räkna samt äfven en modellritning då hans Profession det fordrar, men skul» le någon enskildt person eller socken för egen del vilja antaga en icke utlärd arbetare för hvilken den äger förtroende må sådant V
Den 17 April f. m. 2g^ icke förnekas, nemligen, att arbeta inom socken, och mot uppvisandet af ordentligt contract. 3 §•