Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För det andra anser jag, att en af de förändringar som Utsk. föreslagit, nemi. att utsökningsmål, som hos K, befh:de förklarats tvistiga, ej skola behöfva att fullföljas inom natt och år; jag anser att denna förändring medförer betydliga olägenheter, isynnerhet för sterbhus som skola utredas, äfvensom att den tid af 3 månader, hvarigenom laga qvarstad bör öfverklagas, är alldeles för kort i en del tingslag, der tingen ej förekomma mer än en gång om året.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 17 och 20 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 90, i anledn. af väckt motion om bildande af en kommitté för utarbetande af förslag till den medicinska undervisningens ordnande.
Jag har hyst någon tvekan om jag borde yttra mig öfver förevar, betänk., dä jag, såsom lärare vid Carolinska institutet på visst sätt torde anses såsom personligen interesserad i den fråga det angår; men denna betänklighet har gifvit vika för min önskan, alt genom några upplysningars meddelande söka bidraga dertill, att R. o.
Ad. icke mätte obetingadt deltaga i en underd. framställning till K. M., hvarigenom ett klander åsyftades mot ett läroverk, hvilket under en följd af år rönt förnyade bevis på R.
Sl:s förtroende och välvilja, och hvilket icke torde hafva förverkat all rätt dertill.
För att icke missförstås, anhåller jag att på förhand få förklara, del jag ingalunda, hvarken önskar eller yrkar ett afslag pä betänk.; tvertom, jag är förvissad derom, att genom bildandet af en kommtte', för afgifvandet af förslag till den medicinska undervisningens ordnande, denna skall kunna bringas till en länge önskad och af behofvet påkallad enhet och fullständighet, och jag begär således R. o. Ad:s bifall för Ulsk:s hemställan i denna del; men det har säkert icke undfallit R. o. Ad:s uppmärksamhet, att de af Utsk. anförda skäl för R.
Sl:s anhållan om bildandet afen dylik kommitté' innehåller uppgifter, som luifvkdsakligen gå ut derpå, att Carolinska institutet, som skolat sträfva att med de medicinska fakulteternas undanträngande blifva en fullständig, om icke Sveriges enda fullständiga undervisningsanstalt för läkare, som tid efter annan erhållit betydliga och alltid stegrade bidrag af Statens medel, likväl långt ifrån att uppfylla sin bestämmelse, icke allenast icke motsvarat det påräknade ändamålet, utan äfven genom de mått och steg, som blifvit för uppnåendet häraf tagna, gifvit anledn. till missämja mellan universiteterna och institutet, till mehn för undervisningen, och medförande en anda af söndring, som ännu skulle vara till finnandes.
Ehuru öfvertygad jag är, att Utsk. icke åsyftat en framställning, hvarigenom således det ifrågavar. läroverket förklaras nära nog biltogt, torde R. o. Ad. icke finna det förmätet, om jag anhåller om en sådan förändring - Den 27 Maj. 145 driug i motiveringen, derföre att någon misstydning deraf i den' riktning, som nu så lätt erbjuder sig, icke måtte varda möjlig, och det är i sådan afsigt, som jag tillåter mig begära R. o. Ad:s afseende å de anmärkningar, hvilka jag nu går att framställa mot betänk, i samma del.
Enligt Utsk:s uppgift, skulle Carolinska institutet leda sitt ursprung från ett i Inifvudstaden före år 1809 befintligt undervisningsverk, hvars bestämmelse var att ”bilda mästare för fältskärsstugor och regementsfältskärer”.
Detta är ett misstag, ty ett undervisningsverk med denna bestämmelse har aldrig funnits i hufvudstaden.
Mästerfältskärerne, ehvad de bestämde sig folden enskilta praktiken, eller sökte tjenster vid armeden, bildades skråmessigt under bestämda läroår hos sina mästare, och deras pröfning skedde inför societeten af dess deputerade.
Det läroverk åter, som från sednare hälften af 1600-talet fanns i Stockholm, var deremot stifladt och upprätthållet uteslutande af collegium medicum, och snarare ali anse såsom en motvigt mot, än en undervisningsanstalt för chirurgerne.
Då nu år 1797, såsom det hette, medicin och chirurgie förenades, genom upphäfvandet af chirurgiska societeten och bestämmandet af pröfning i cltirurgien inför collegium medicum, fortfor visserligen detta läroverk, att, såsom dittills, undervisa i de läroämnen, hvilka hade egna, och sedan några decennier tillbaka af Staten lönade lärare, nemi. en i anatomi och chirurgie, en i medicin och pharmacie samt en i barnförlossningsvetenskapen, men denna undervisning hade ingalunda uteslutande afseende på fältskärer, utan var lika mycket beräknad på medici, hvilka, genom afläggande af erforderliga kunskapsprof i chirurgien, önskade legitimera sig, så väl till vissa, fältskärerne förut ensamt förbehåtlne låkarebefattningar, som lill konstens utöfning i hela dess vidd.
Detta misstag, sannolikt utan afsigt tillkommet, och möjligen föra nied t af begagnandet, vid recitens uppställning, af i tryck utgifna handlingar rör:de medicinska undervisningen, vore ock lemligen likgiltigt, och skulle af mig icke hafva blifvit vidrördt, om detsamma icke stöde i sammanhang med den omedelbart derpå följande uppgiften, alt det vid 1809 års riksdag beslutade, och kort derefter genom trenne nya professorers tillkomst i verket satta medico-chirurgiska institutet i Stockholm, gaf anledn. lill någon sådan förändring i läroverkets bestämmelse, som den Ulsk. anfördt, och hvaraf det således skulle vilja synas, som institutet, ur denna synpunkt betrakladt, från sin första uppkomst inkräktat på fakulteternas undervisningsområde.
Detta var dock sä mycket mindre händelsen, som institutets stiftare vid uppgörande af 1815 års reglemente begingo det stora misstaget, att, oaktadt medicin och chirurgi nu mera borde de jure betraktas såsom förenade vetenskaper och hvarje lärare sålunda anses pligtig, att jemte förberedande humanistisk underbyggnad förena lika bildning i båda kunskapsgrenarna, lik-r väl för institutet fastställa rättigheten, eller snarare skyldigheten, att bilda chirurgiae-magistrar, för hvilkas humanistiska bildning 5 H. Ift 14G
Maj. ingen tillräcklig garanti äskades, och hvilkas specialstudium således hvilade på ganska lös grund, utom det att fordringarne i den egentliga läkarekonsten icke kunde anses fullt jemförliga med de vid universiteterne, och lill följd hvaraf alltså institutet, om detta förhållande oförändradt fått qvarstå, kunnat och skolat gifva landet och arméen en egen klass af läkare, underlägsna i bildning men lika i rättigheter med de vid universiteterne utexaminerade.
Då Carolinska institutet, år 1822 tog initiativet för att undanrödja detta bestämdt oformliga, och jag vågar säga rent af skadliga förhållande, i det att institutet undanbad sig skyldigheten att mottaga andra än sådana elever, hvilka vid universitet aflagt medico-philosophi® candidalexamen, äfvensom yrkade åtskillig skärpning i pröfningarna vid institutet, väckte delta någon oro hos universiteternes medicinska fakulteter, hvilka i denna förändring sago en tendens hos institutet att ”slä under sig hela den medicinska undervisningen”, oaktadt både syftningen och verkan af denna förändring, hvad institutet angick, hvarken var eller kunde blifva någon annan än den, att antalet af institutets elever minskades med så mänga, som annars utan att vara medicophilosophise-kandidater skolat der genomgå den förut medgifua lärokursen; ty att eleverna skulle draga sig ifrån universiteterne, och vid institutet söka en legitimation, hvilken numera lättare kunde vinnas vid de förra än vid det sednare, var föga sannolikt, och åtminstone å institutets sida aldrig påräknadt.
Ett stadgande förekom visserligen i 1822 års reglemente, hvilket, jag medgifver det, med något skål kunde väcka fakulteternes missnöje, nemi. det gjorda tillägget till tredje afdelningen af chirurgia;-magisters-examen, att dervid borde examineras äfven i medicina legali och politica medica, hvarigenom således de vid universiteterne examinerade licentiaterne här ånyo underkastades pröfning i dessa kunskapsgrenar: men detta stadgande, som till sin syftning, och jag vågar tro äfven till sina medelbara följder var godt, tillkom genom medicinalstyrelsens inflytelse, och föranleddes af dennes nitälskan derföre, att de i Statens tjenst inträdande läkarne icke måtte sakna erforderlig kunskap och skicklighet i dessa till tjensteutöfningen hörande ytterst vigtiga kunskapsämnen, såsom utan tvifvel dittills icke sällan varit fallet.
Då emellertid föreskriften väckte ovilja såväl hos fakulteterne, som hos licentiaterne, förändrades densamma derhän, alt ifrågavar. pröfning under benämning af ”embetsprof” redan år 1829 öfverflyttades från institutet till sundhetscolhm, och har, ehvad man må invända mot dess lämplighet, vare sig under dess första eller sednare form, dock bestämdt haft del goda med sig, att de ifrågavar. läroämnena föredragas vid universiteterne med mera omsorg och att de utexaminerade läkarena i allmänhet äro bättre qvalificerade än förut för ofvannämnde maktpåliggande embetsförrältningar.
Något missnöje med föreskriften, efter den gjorda förändringen, har icke försports.
Att antalet af de vid institutet från den medicinska kursens början till dess slut studerande ynglingar snarare skulle minskas, Den 27 Maj. 147 var, såsom jag här ofvan anmärkt, en bättre insedd och otvifvelaktig följd af de i 1822 års reglemente gjorda bestämmelser, hälst enär någon reciprocitet icke egde rum mellan de rättigheter, hvilka förvårfvades genom vid institutet oell fakultelerne genomgångna kunskapsprof.
Det var ock på delta ”missförhållande” som undervisningskommitteen, i dess 1828 afgifna und. betänk, fästade uppmärksamheten, hvarvid kommittéen (pag 187) föreslår, alt de vid institutet utexaminerade chirurgiae-magistrar för medicinse-doctorsgradens erhållande, endast skulle ega att inför endera af fakulteterne undergå ett colloquium familiare, samt utgifva och försvara sin gradualdisputation och hälla en s. k. leclio praecursoria.
Denna kommitté' föreslog och förbättrade lönevilkor för institutets lärare, och det var hufvudsakligen på grund af dess framställningar, som institutets professorer, sedan de bland dem, hvilka dittills endast, varit förordnade, erhållit nådiga fullmakter, den 31 Dec. 1835 befalldes att lill K.
M. inkomma med und. förslag till förnyadt reglemente för Carolinska institutet.
Detta förslag uppgjordes enl. nåd. föreskrift, endast med afseende på den medicinska undervisningen ”status quo”, och professorerne voro så angelägne, att icke tillåta sig någon rubbning i denna, att icke ens undervisningskommittéens ofvannämnde reciprociletsförslag mellan fakulteterne och institutet dervid i någon mohn logs i betragtande, ulan såväl i afseende pä pröfningar som andra förhållanden mellan läroverken bibehöllos i allo de redan gällande grunderne.
Förslaget beror ännu, 11 år sedan det afgafs, på K.
M:s nåd. pröfning, och för min del är jag glad att så är, ty om det blifvit omedelbart anlaget, hade det hvarken bordt eller kunnat blifva annat än ett interims-reglemente, emedan det, utan att i någon mohn åstadkomma ett ändamålsenligt ordnande af den medicinska undervisningen i sin helhet, i afseende hvarpå professorerne till följd af den nåd. föreskriften icke egde befogenhet, alt något förslag afgifva uteslutande ronde Carolinska institutet, sådan det genom flen fastställda staten var till sin yttre form bestämdt.
Emellertid väcktes häraf åter ”oro i lägret” — en oro, som dock ingalunda kan finna grund i sjelfva förslaget, såvida man ej vill och kan se spöken pä ljusa dagen, utan den måste sökas i en af professoren Frih. Berzelius, sundhetscollegii und. utlåt, bifogad reservation, deri han uttalar sin öfvertygelse om nyttan af hela den medicinska undervisningens förflyttning från univercileterne till hufvudstaden; — en åsigt, hvilken den store vetenskapsmannen försvarade genom anförande af facta, hemtade dels från främmande länder, dels från eget land.
Man förbisåg, nu, att Frih. Berzelius, såsom reservant stod ensam om sin mening, och man gjorde allt för att öfvertyga sig och andra, icke blott om skadligheten af det sålunda åsyftade lösryckandet af den medicinska undervisningen från dess omedelbara sammanhang med den högre humanistiska och allmänt vetenskapliga, som af universitetet omfattas, utan ock att Frih. Berzelius uttryckt Carolinska 10* 148 Den 27 Maj. institutets innersta sträfvande, genom realiserandet hvaraf de mehnligaste följder för så väl vetenskaperne i allmänhet, som för läkarebildningen isynnerhet ansågos skola uppkomma.
Jag vågar dock påstå, att lika litet som någon af institutets lärare offentligen biträdde Frihtns åsigt, lika litet delades den af någon ens i tysthet, och man begick således utan tvifvel både en orättvisa och en oformlighet, då man, såväl i ofliciella utlåten som enskildt, tillvitade professorerna afsigter, till hvilka i deras förslag till reglemente intet spår förekommer, och hvilka, såvidt jag vet, ingen bland dem hyste.
Om, som jag förmodar, detta förhållande skulle utgöra de ”frön till missämja mellan universiteterna och institutet”, hvarom Utsk:s betänk, förmäler, så torde R. o. Ad. (inna, alt skulden dertill åtminstone icke ligger på detta sednares sida; och om institutet än verkligen hade haft en tendens, sådan som den så bittert klandrade, vore härmed dock icke värre, än hvad man dagligen ser och ett framåtsträfvande samhälle till och med bör önska, eller alt olika åsigler blifva uttalade för att underkastas offentlig pröfning, på det att det rätta slutligen må göra sig gällande till det allmännas båtnad.
Olikhet i åsigler förljenar under sådana omständigheter icke att rubriceras såsom ”missämja”, och jag tror mig icke begå ett misstag, dä jag yttrar den öfvertygelse, att mellan fakulteterne och institutet någon sådan icke är till finnande, såvida man icke lyssnar till en eller annan enskild persons mer eller mindre afvoga utlåtelser; men det är icke på sådana R.
St. skäligen kunna grunda en underd. framställning till sin Konung.
I förbigående torde det tillåtas mig anföra, att hvad beträffar det af Frih. Berzelius åsyftade ”lysryekandet af den medicinska undervisningen från universitetet” jag, som aldrig gillat ett sådant förslag, numera börjar tro, att detta icke heller legat i botten af den store vetenskapsmannens planer, hvilka jag har anledn. förmoda hafva varit vida mera omfattande, i det han, med blicken in i framtiden, genom Carolinska institutets bringande lill en sjelfständig fakultet, velat lägga första grundstenen till ett universitet i hufvudstaden; en plan, hvilken, värdig
Sveriges och tidehvarfvets berömdaste vetenskapsman, säkert förr eller sednare kommer att göra sig gällande, om än tidepunkteu för dess sättande i verket, ännu icke torde vara förhanden.
Utsk., alltid fästande sig endast vid Carolinska institutet, har rätteligen anfört, att detta tid efter annan af R.
St. erhållit ökade anslag för utvidgandet af sin verksamhet.
Tacksamt erkännande den välvilja läroverket sålunda af R.
St. fått röna, har jag dock icke kunnat finna huru Utsk. kommit till den uppgifna slutsumman.
Den uppoffring det allmänna gör för ifrågavar. läroverk, är i alla fall betydlig; men icke lära Rikets nu församlade Ständer vilja i sin und. framställning till K.
M. yttra ett, om än indirect, klander öfver sina föregångares åtgärd, att dels till följd af K. proposir, dels af egen drift, efter noggrann pröfning hafva bevil - Den 27 Maj. 149 jat institutet nya anslag till samlingars bildande och förökande, till lärarnes atlönande pä ett mot lefnadskostnaden i hufvudsladen någorlunda svarande sätt, eller till inrättande af nya lärarebefattningar, liebst någon öfverdrift i de förutnämnde anslagssummorna, icke torde finnas vara förbanden, och hvad de sednare angår desse tillkommit i rent praktisk syftning, och för ändamål, som ingenstädes utom i hufvudstaden kunnat ernås.
Då fråga är om den medicinska undervisningens ordnande i allmänhet, vill det synas, som Utsk., så vidt framställningen derom skall grundas på de utgifter denna undervisning i dess nuvar. skick medför, icke saknat anledn. att upptaga äfven hvad fakulteterna kosta, ty äfven de medföra utgifter och hafva under sednare tider hugnats med välbehöfliga understöd.
Hvad angår de för Carolinska institutet vid denna riksdag begärda anslag, får jag äran upplysa, att då chirurgie professorn är den ende, hvilken saknar biträde afen adjunct, det icke torde anses obilligt hegardt, att för denna professor ett sådant måtte beredas, för alt dels gå tillhanda vid undervisningen under vanliga förhållanden, dels vara att påräkna dä laga förfall för professorn inträffar; och vidkommande den föreslagna nya lärostolen i pathologisk anatomi, så tillåter jag mig för bedömmandet af dess nödvändighet, och således äfven till stöd för den derom till R.
St. gjorda framställningen, åberopa en auktoritet, hvilken destomindre torde kunna jäfvas, ju mera man lägger vigt på den releverade ”missämjan”, nemi. medicinska fakulteten i Opsala, hvilken i sitt anderd, utlåtande öfver förslag till reglemente för Carolinska institutet, på det bestämdaste yrkar inrättandet vid institutet af en sådan profession i förening med medicina legalis, och det icke med 1600 r:drs lön, såsom nu föreslagit blifvit, utan med 2500 för professorn, 750 r:dr för adjunclen och 500 r:dr årligen för utgifvandet af samling af medicolegala fall.
Slutligen kommer Utsk. till den för Carolinska institutet nedslående konklusionen, att institutet, med de anförda allt högre anslagen för utvidgandet af dess verkningskrets, likväl icke uppfyllt det påräknade ändamålet, utan tvertom, genom de vidtagne åtgärderne och den deraf uppkomne ”missämjan” mellan institutet och fakultelerne, alstrat mehnliga frukter för undervisningen, o. s. v. Huru med missämjan sig förhåller, har jag redan sökt visa i hvad angår det påräknade ändamålets förfelande, torde det tillåtas mig göra den erinran, alt Utsk. endast i det fall skulle kunna ega anledn. till en sådan framställning, om man af institutet fordrade, eller under de nu gällande föreskrifterne för den medicinska undervisningen och vilkoren för befordran inom läkarecorpsen, kunde fordra eller vänta, att läroverket inom en gifven tid skulle åt Staten öfverlemna ett visst antal frän början till slut vid detsamma bildade och derifrån genom alla föreskrifna pröfningar utexaminerade läkare; ty institutet har, såsom professorerne redan i deras und. skrifvelse af d. 21 Dec. 1836, på anförda skäl, yttrade, under de sednare decennierne sällan haft och skola sällan få denna tillfredsställelse; mende ut - 350
Den 27 Maj. tryckte derjemte vid samma tillfälle, att, enligt deras öfvertygelse ”elt läroverks närmaste bestämmelse vore, icke att examinera utan att undervisa”, och om R.
St., såsom jag med visshet hoppas, erkänna riktigheten af denna åsigt, vågar jag tro, att de icke skola finna anledn. att instämma i Utsk:s härda domslut, hvilket i alla fall, om det skulle göra sig gällande, dock aldrig med något sken af rättvisa kan uteslutande riglas mot institutet; ty under närvar, förhållanden bilda hvarken fakulteterna eller institutet ensamt och uteslutande någon enda läkare för Statens tjenst, utan undervisningen inhemtas skiftesvis vid det ena och andra läroverket, så alt man med skäl skulle kunna säga att fakulteterne och institutet utgöra en enda skola, ehuru med en afdelning vid hvardera universitetet och en i hufvudstaden.
Under de sednast förflutna tjugu åren har nemi. det stora flertalet af medicinae studiosi, särdeles från Upsala, der ock största antalet finnes, straxt efter aflagd rnedico-philosophiae candidatexamen begifvit sig till Stockholm, för att här, under elt till tvenne är studera förnämligast anatomi och pbysiologi, samt tjenstgöra vid allmänna garnisonssjukhuset; hvarefter de åter begifvit sig lill universitetet, i ändamål att ytterligare bereda sig till och aflägga medicine-candidatexamen, efter fullgörandet hvaraf de ånyo komma till Stockholm, och der under 8 månaders tjenstgöring vid seraphimerlazarettet, barnbördshuset och barnhuset bevista de praktiska föreläsningarna vid institutet, hvarifrån de nu återvända till akademien, der de vanligen efter tvenne terminers förlopp blifva licentiater och som sådane återvändande hit, afsluta hvad af tjenstgöringarne återstår, samt absolvera tredje afdelningen af chirurgie magisters examen.
Såsom anfördt blifvit hafva alltså läroverken gemensamt verkat och måst verka för ”det afsedda ändamålet”; en förbättrad läkarebildning.
Har nu detta ändamål förfelats?
Utsk. dömer så: men jag vädjar till dem bland Eder, hvilka till följe af sin embetsmannaslällning eller annars varit i tillfälle att i detta afseende göra iakttagelser och jemförelser, om icke den yngre Svenska läkarecorpsens beteende, vare sig såsom tjenstemän eller i konstens enskilta utöfning, numera i allmänhet vittnar om en förbättrad undervisning, ådagalagd genom större grundlighet i förening med en redan från början märkbar större praktisk förmåga?
Jag är förvissad, att på samma gång
I gören rättvisa åt universiteternes fakulteter för detta allmänt erkända förhållande, I icke heller skolén frånkänna Carolinska institutet all medverkan till frambringandet deraf.
Den som för stadgandet af sin öfvertygelse i detta fall finnér sig dertill befogad, må spörja institutets fordna eller nuvarande elever; de förra träffas öfverallt i hela riket, ty nästau alla i rikets tjenst nu anställda läkare hafva längre eller kortare tid vid institutet ausculterat; de sednare åter träffas i våra lärosalar, ty dessa slå icke så öde som Utsk. synes vilja antyda; fråge lian dessutom utlandets berömdaste medicinska lärare, som, lill följd af R.
St:s välberäknade omsorg om vetenskapernas förkofran i fäderneslandet, genom de nu årligen med understöd <af allmänna medel resande Svenska läkare, fått tillfälle Oen 27 Maj.'
151 att göra bekantskap med denna yngre generation, och för hvilka institutets lärarepersonal icke heller är obekant; hesöke han institutets samlingar och bibliothek, hvilka mera än en gång varit föremål för icke blott vetenskapsmäns, utan ock R.
St:s revisorers hedrande omdöme, och han skall blifva öfvertygad, alt i hvad på Carolinska institutet ankommer de för den medicinska undervisningen använda medel icke blifvit ”frugtlöst använda”, samt det påräknade ändamålet, såvidt det varit utvidgandet af institutets verksamhet, också, som Utsk. vill tro, förfelats.
Det anförda torde vara nog för att visa, del Utsk:s motivering för den föreslagna underd. skrifvelsen icke varit rättvis, då den helt och hållet grundas, pä fel i organisationen och bristande verksamhet af Carolinska institutet, och jag får med aniedn. häraf hos R. o. Ad. vördsamt anhålla, att, såvida någon ändring i denna motivering icke kan tillvägabringas utan genom en återremiss, en sådan af R. o. Ad. mätte beslutas, på det alt Utsk. må blifva i tillfälle att anföra sådane skäl, hvilka verkligen äro för handen, för yrkande af den medicinska undervisningens ordnande, och hvilka hufvudsakligen kunna sökas i behofvet af ett närmare samband mellan fakulteterne och institutet, för att underlätta och till enhet och följdriktigt sammanhang bringa den theoretiska och praktiska undervisningen, minska och ändamålsenligt bestämma de erforderliga pröfningarna för läkare till lindring förde studerande i tid och kostnad, med bibehållande af nödvändiga garantier för pröfningarnas ändamålsenlighet, hvilket allt, tvifvelsutan lätteligen bör kunna lillvägabringas, men ingalunda ensamt genom en förändrad organisation af Carolinska institutet.
Förändringen måste i väsendtlig mohn ingripa äfven i faknlteternes, såväl sammansättning som verksamhet; ett förhållande, sorn Utsk., om icke i dess slutliga hemställan, dock bestämdt i dess motivering derför, synes bafva förbisett.
Frih. Berzelius har, på sätt Hr Ekströmer omförmält, uttalat en tanke, som, enl. min öfvertygelse, ligger i botten på striden mellan Carolinska institutet och universitetens medicinska fakulteter, den tanken nemi. alt först skilja den medicinska undervisningen från den öfriga akademiska, och att, när den förra blifvit sjelfständigt upprättad i hufvudstaden och sålunda en kärna bildad härstädes, att då draga hit de båda universiteten i deras helhet.
Emot denna syftning, eller denna grundtanke, hafva universiteten upprest sig, och striden har blifvit så häftig och långvarig, som vi väl känna.
För min del skulle jag anse för en olycka, om en dylik förändring vidtoges och om Sveriges studerande ungdom droges till hufvudstaden, brännpunkten för de politiska striderna i Sverige likasom i Frankrike, Österrike, Preussen, Danmark, och allestädes.