Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tilltror mig pä intet vis kunna säga hvilketdera skulle kunna blifva händelsen; men jag blott motsäger skälet, sorn här blifvit anfördt mot antagande af Utsk:s betänk.
Den 12 Februari f. m. iil Jag biträder således de Hrr, som hafva förordat bifall till Utsk:s betänk., särdeles på den grund, alt jag ej kan göra mig begripligt, att, genom bifall till betänk., Ståndet gör någonting annat, än hvad 3 Ständ vid en föreg:de riksdag gjort, nemi. bifallit betänk, och befordrat det lill K. M:s skärskådande.
Jag kan således ej finna något skäl, att icke äfven vid denna riksdag förnya samma anhållan.
På detta skäl anhåller jag om bifall till betänk.
Hr Ribbing, Bengt:
Jag ber alt få understödja Frih.
Tersmedens förslag till kontrapropos., så alt, örn R. o. Ad. torde finna alt y«-propos:n blir bifall till Utsk:s betänk., Frih:ns förslag mätte blifva »e/-propos.
Då nn öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att liera propos.-r blifvit, ifrågaställde under diskussionen samt att han deraf ansåg sig böra först framställa den, som afsäg bifall till Utsk:s betänk, och fördenskull nu finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk.
Ropades starka nej blandade med ja.
IIr Gr. o. Landtm, hemstälde vidare om R. o. Ad. behagade afslå ifrågavar. betänk., samt förklarade, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med många nej, det lian trott sig finna att ja härvid varit öfvervägande.
Hamilton begärde votering.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att, då votering blifvit begärd, R. o. Ad. torde finna, att ja-propos:n borde innefatta bifall till betänk.
, och att, hvad nej-propos:n anginge, flere förslag, som dertill kunde antagas, voro framstälde.
Många ledamöter hade nemi. yrkat afslag å betänk.; Frih.
Tersmeden åter hade yrkat, att R. o. Ad. måtte besluta, att någon und. skrifvelse uti förevar, ämne ej bör aflåtas och att Utsk.-s betänk, lägges till handlingarne; och för öfrigt hade af Hr Prytz blifvit föreslaget, att R. o. Ad., med afslag å betänk., måtte förklara sig anse en ytterligare und. framställning i ämnet ej vara behöflig.
Härvid frågade Hr von Hartmansdorff om någon begärt votering för vinnande af bifall till ja-propos:n, och sedan Hr Gr. o. Landtm, i anledn. deraf tillkännagifvit, alt voteringen blifvit begärd af Frih.
Hamilton, som yrkat bifall till betänk., förklarade Hr von Hartmansdorff det han i sådant fall ville afstå ifrån sitt förslag, och instämma i hvad Frih. Tersmeden yrkat.
Afven jag vill för min del instämma helt och hållet med Frih.
Tersmeden för att undvika votering om kontra-propos., enär mitt förslag blott i ordalagen var olika med Frih:ns, men i sak detsamma.
Jag hemställer till H. Ståndet, huruvida ej den första propos:n, eller om R. o. Ad. bifölle Utsk:s betänk., redan är förbigången, och om ej Hr Gr. o. Landtm, se - 442 Den 12 Februari f. m (Jernlera framställt propos. huruvida II. o. Ad. ville afslå Utsk:s betänk.
, hvilken sednare propos.
Hr Gr. o. Landtm, förklarat med ja besvarad, hvarpå begärdes votering?
Alltså tror jag ej att den första proposm eller bifall till betänk., kan komma under votering; utan att ja-propos:n måtte komma att blifva afslag å betänk.
Bifall till Utsk:s betänk, lärer aldrig kunna blifva föremål för propos.
I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, derom, att han icke förklarat huru svaret å den först gjorda proposm blifvit af honom uppfattadt, och att det således ännu måste vara R. o.
Ad. obetaget att fatta ett med densamma öfverensstämmande beslut.
Att icke framställningen af propos. varit ganska riktig, derom lärer R. o. Ad. ej tvifla; men jag tror all kontraproposm bör afbrytas, så att allt, som deruti endast innefattar en motivering, kommer att utgå.
Man bör votera örn satser, men ej om moliver.
För min del tror jag Hr Munck af Rosenschöld hafva rätt angide det sätt för frågans behandling, sorn han framställt.
Men jag vill ej derom tvista, dä Hr Gr. o. Landtm, förklarat något annat; likväl, då här nu blir fråga om ordalagen, anser jag mig böra instämma med Hr Gripenstedt.
Det är bäst, att vi hålla oss till beslutet och ej till motiven.
Hr Gr. o. Landtm, upplyste, i anledn. af dessa anmärkmr emot Frih.
Tersmedens förslag, att detsamma endast innefattade alt R. o. Ad. mätte besluta, att någon nnd. skrifvelse uti förevar, ämne ej bör aflåtas, samt att Utsk:s betänk, lägges till handlingarne, samt hemstälde sedermera om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag till kontrapropos. vid den hlifvande voteringen.
Jag beder att Ilr Gr. o. Landtm, ej måtte anse den reservation, jag nu har att anmäla mot den kontrapropos. , som blifvit gjord, såsom något uttryck af missnöje mot det sätt, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, behandlat ärendet.
Jag kan dock ej annat än till prot. anföra att, då Hr Gr. o. Landtm, förklarat en propos. vara med ja besvarad, och derpå votering yrkas, så anser jag denna propos. böra vara en af dem, som i voteringen ingå.
Hvad jag nu sagt, är blott för att reservera mig mot en' sådan behandling af frågorna vid ett annat tillfälle.
Då jag begärde votering, var det till följd af den af Hr Gr. o. Landtm, sednare gången gjorda propos. pä efsing af betänk., hvilken propos.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade vara med ja besvarad.
Nu har jag sedermera funnit, att R. o. Ad. haltin kontrapropos. på den af mig yrkade ja-propos:n antagit, ej afslag, utan Frih. Tersmedens propos., och får jag då förklara på förhand, att jag äfven är nöjd med Frih.
Tersmedens förslag och således afstår från votering, om detta förslag blir R. o. Ad:s beslut.
Jag beder att helt och hållet
Den 12 Februari f. m. 443 få sluta mig (ill Frih. Palmstjerna.
Hamilton nu anfört, bevisar oriktigheten af det sätt, hvarpå ämnet blifvit behandladt.
Jag tager mig friheten förfråga mig om, till följe af Frih.
Hamiltons begifvande, här icke blifver någon votering ?
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, då nu Frih.
Hamilton afstått från sin begäran om votering och flere af de ledamöter, som yrkat afslag, förklarat sig instämma i Frih. Tersmedens mening, ansåg sig böra derå framställa propos., och således finge hemställa om R. o. Ad. behagade besluta, att någon lind. skrifvelse uti ifrågavar. ämne icke bör aflätas, samt att Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk.
N:o 21 lägges till handlingarne.
Denna propos. besvarades med starka ja, jemte åtskilliga nej, hvarjemte Gr.
Anckarsvärd anmälte sig och yttrade:
Jag förstår ej på hvad fot vi nu här kommit, ty efter mitt begrepp, skulle då votering i hufvudfrågan vara helt och hållet förfallen, till följe af Frih.
Hamiltons yttrande att afstå från votering; men han har blott afstått från votering om kontrapropos. och ej om hufvudfrågan.
I anledn. af detta Gr.
Anckarsvärds yttrande, förklarade H r G r. o. Landtm, att frågan om votering rör:de bifall till Utsk:s betänk, ännu vore öppen, oaktadt Frih.
Hamilton afstått från sin begäran derom, men att Hr Landtm, icke hört någon annan yrka votering.
Sedan härefter Gr.
Anckarsvärd begärt votering samt R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Hr Landtnäs hemställan, funnit att ja-propos:n borde innefatta bifall till Utslcs betänk, och nej-propos:n borde innehålla Frih.
Tersmedens förslag, justerades följande voterings propos.:
Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk.
N:o 21 voterar ja; den det ej vill, voterar nej: vinner nej, besluter R. o. Ad. alt någon und. skrifvelse tili ifrågavar. ämne icke bör aflåtas samt att ofvanberörde betänk, lägges till handlingarne.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja — 16.
Nej — 105. II. R. o. Ad. åtskildes kl. 4 e. m.
In fidem protocolli, bilbert Munck« Ui Den 12 Februari e. ra.
Med stöd af 56:te §:n Riksd.Ordn. och med anledn. af en nu under riksdagen inträffad händelse uti ett bekant tryckfrihetsmål, föreslår jag, att LagUtsk., oberoende af nya lagförslaget, öfverlemnar lill R.
St. förslag lill närmare bestämmelser för domare och polismyndigheter med afseende på den rätt, dessa hittills tillegnat sig, att beröfva en anklagad personlig frihet förr än dom vunnit laga kraft.
Jag anser ett bestämdt och allmänt stadgande i detta fall sa mycket nödvändigare, som eljest kan hända hvad ofta och uti nyssnämnde tryckfrihetsmål handt, att den anklagade, häktad på första underrätts dom, kan, i afvaktan pä nådig rättvisa under våra välkända lagskipningsförhållandens öfvervägande långsamhet förr än slutlig dom fallit, redan hafva lidit mångdubbelt svårare straff, än det, hvartill han någonsin kunde dömmas, så att det Latinska ordspråket: ”Sunimuni jus, summa injuria” eller ”med tillhjelp af den Svenska lagboken kan man göra mycken orätt” såsom det lyder uti den allmänt vedertagna öfversättningen, härvid i sin aldra högsta grad blifver gällande.
Jag anser ett bestämdt och allmänt stadgande uti detta fall så mycket billigare, som redan särskilt stadgande i detta fall i vist afseende finnes till förmån för adelsman, besutten bonde och prest, men alla andra Svenska medborgare äro, hvad deras personliga frihet i detta fall angår, helt och hållet beroende af en okunnig eller orättfärdig underdomares godtycke.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt denna motion, då den blifvit till prot. skriftligen uppfattad eller aflemnad, skulle blifva för R. o. Ad. föredragen.
Med tillkännagifvande, att Hr Stjerngranat, Georg Gustaf Henrik, anmält sig vara föranlåten att i anseende till enskilda angelägenheter d. 17 dennes afresa från hufvudstaden samt afsäga sig sin plats såsom ledamot af Stats-Utsk., anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Electorer att sammanträda för att utse en ledamot uti nämnde Utsk. i st. f. Hr Stjerngranat.
Besv- o. Ekon.Utsk:s d. 5 och 9 dendes på bordet lagde betänk.
N:o 24 i anledn. af väckt motion om bildande af fögderi- och läns-vis sammanträdande municipal-auktoriteter, för behandling af för fögderiet eller länet gemensamma angelägenheter.
Den 12 Februari e. m. 445 Frih. Raab, Carl Adam Jakob, uppläste följande:
Det är ett fel i vårt land, att man icke vill hvad man vet, och icke vet hvad man vill.
Man vill införa kommunal-styrelse, emedan man hört, sett och läst, att ett lands största utveckling i frihet, industri och fosterlands-kärlek tillvägabringas och beredes genom individernas gemensamma sträfvanden, ansträngning och omtanka i deras inre angelägenheter.
Erfarenheten har besannat detta, och bevisat omöjligheten för Regeringar, att kunna, med deras kon centrations-principer, åstadkomma lika gynnande resultater.
Men denna vilja, satt i handling — den praktiska sidan af saken, är ännu helt och hållet outvecklad och missförstådd.
För att icke gå miste om det goda denna kommunal-anda medförer, frukten af vår lids gemensamhet och sträfvanden ■—■ af denna tid, som genom associations-andan erhåller sin betydelse och styrka — tror man sig hafva gjort nog med att handlöst kasta en mängd bördor och ålig ganden på kommunen, under vissa overkställbara förbehåll och tvingande omständigheter, sägande ungefär så här:
J skolén verka som jag vill, lyda som och så mycket jag vill, och för det syfte min vilja bestämmer; J skolén ombesörja detaljerna, utan att väga kasta en blick på ledningen af det hela.
Man tror sig under delta inkräktade förmynderskap, hafva, oaktadt dessa hals- och fot-jern, lemnat dessa ädla rörelse-krafter tillräckligt utrymme.
Ett folk kan förslappas och förslappas af frihet, likaväl som det kan höjas och förädlas deraf.
En half frihet — jag menar specielt här ett tillstånd, då åt kommunen uppdrages en illusorisk verksamhet, på samma gång
Regeringen drager sin makt tillbaka — leder till laglöshet och allmänt missnöje.
Häraf föranledes jag till en undersökning pä hvad ståndpunkt, vårt närvar, kommunallif befinner sig, och skall, i sammanhanhang dermed, söka skildra dess tynande existens.
Hvarje kommunal-författning som utkommit på sednare tider, har nogsamt och samvetsgrant utstakat kommun-medlemmarnas skyldigheter och förbindelser, men icke lemnat motsvarande rättigheter och makt.
— Jag har i 3:ne motioner, om förändring i försvarslöshets-, sockennämnds- och fattigvårds-förordmne, sökt utreda detta, och tar mig friheten ytterligare hänvisa till desamma.
Af alla K. förordna ronde kommunal-styrelse finnes t. ex. ingen enda, som tillåter att flere socknars ombud få sammanträda, att behandla allmänna kommunerna tillhörande angelägenheter, utom den sista fattig-förordmn, som i dithörande ämnen tillåter sammankomster.
Väl finnes 1816 års K. bref, hvilket medgifvit kommunen rättighet, alt i ekonomi- och rättegångs-mål bereda gemensamma öfverläggningar; men efter den tolkning densamma erhållit, äger en kronofogde rätt förklara kommunernas öfverläggnings-ämnen icke af beskaffenhet, att derom få sammanträdas och diskuteras.
Den minsta sak kan trakasseras, och landsh.-embetets i Kalmar uppträdandande i den oskyldiga Gamleby-frägan, för att nämna ett specielt fall, torde ännu icke vara helt och hållet förgätet.
Härifrån må man härleda det naturtillstånd, i hvilket våra kommuner befinna sig, 446 Den 12 Februari e. m. utan lasaretter, läkare, hospitaler, utan beskyddande samfund och anstalter till hjelp och upprättelse för i betryck och lidande iråkade fattiga m. m., hvilket allt väl måste vara nödvändiga följeslagare till bildning och framåtgående civilisation.
Huru är väl fjerdingsmannens ganska vigtiga tjenstebefattning — en länk emellan kronan och kommunen — ännu beskaffad?
Finnas några instruktioner som utstaka dess förpligtelser ?
Nej! fjerdingsmans-befattningen är att anse som en drängsyssla för länsmannens godtycke, och ändå går denna befattning i tur bland alla hemmansägare 1 Mine Hrr!
Kan man under sådana förhållanden, då kommunal-befatlningar sä nedsättas till sitt anseende och sin verksamhet, så litet respekteras till innehåll och anda, ens begära att ett lefvande kommunal-lif skall uppstå?
Man gör sig olyckligtvis i. vårt land en falsk föreställning om kommunal-styrelse.
Detta är den enda möjliga förklaringsgrund för alla motsägelser i deras anordnande.
Man förstår icke eller vill icke förstå, ali häfstången för alla dessa krafter har sitt stöd i medborgerligt och enskildt förtroende; att enda lönen för uppoffrad tid, möda och penningar oftast åsyftar blott en tillökning i detsamma.
En lefvande kommunal-anda har derför sin rot i den ädla äregirighetens sträfvan.
Der denna anda icke lyfter medborgaren, der ligger också samhället i dvala.
Hade Utsk. utgått från denna åsigt, hade det funnit, att man, från socknens alltför trånga och inskränkta område, borde utvidgat sferen för medborgerlig verksamhet till häradet och länet, med staten såsom medelpunkt, i den rigtning ifrågavar. motion åsyftar.
Min enskilda åsigt är derför, att en dylik åtgärd skulle frambringa helsosamma frukter på inre och yttre välmåga, åstadkomma lif och rörelse för allmänna företag, såsom väg-förbättringar, skol- och faltigorganisationer m. m., bereda mera praktiskt förstånd i allmänna värf, och i allmänhet lyfta samfunds-andan från egoismens och råhetens kortsynthet till ett klarare inseende af, att hvad som är allmänt nyttigt är också förr eller sednare enskildt väl.
Jag anhåller till följe af desssa skäl om återremiss af betänk.
Jag beklagar att Utsk. så knapphändigt affärda! den af mig väckta nu förevar, motion; jag beklagar att Utsk. icke uppfattat eller velat uppfatta afsigten med densamma, som var att åter sammanknyta brustna länkar i den stora kedja af samhälligheter, hvilka fordom förenade familjelifvet med staten.
Det är kändt, att dessa länkar af ålder funnits hos Götiskt Germaniska folkstammar i allmänhet, men isynnerhet i vårt fädernesland.
Häradet utgjorde dervid den mindre samhälligheten, som bevakade och afgjorde sina enskilda angelägenheter.
Flere härader förenade sig till ett landskap, som likaledes upptog och afgjorde dess gemensamma angelägenheter, och de för riket gemensamma hänskjötos till allshärjartinget.
Under samhällets utveckling uppstod mera samband mellan de särskildta kommunerne; och man insåg då alt dessa mellanlänkar, under den form de då hade, icke mera voro Den 12 Februari e. m.
447 behöflige och enhetsprincipen gjorde sig mer och mer gällande.
Bien man gick i det afseendet för långt, i det man bortkastade alla dessa länkar.
Detta skedde dock endast småningom, emedan det icke kunde gå fort att afskaffa institutioner, som för folket voro kära.
Det är icke 200 år sedan Carl X höll sina landskapsmöten med folket.
Emellertid hafva andra nationer åter upplifvat sina municipalinrätlningar.
Sålunda äga i Frankrike städerne och de mindre distrikten, som bilda ett mairie, sina conseils municipaux, hvilka under mairens ledning bevaka och besluta öfver kommunens angelägenheter.
Flere mairier bilda ett arrondissement med dess conseil; flere arrondissementer ett departement, som också har sin conseil.
Gå vi frän det constitutionella Frankrike till det strängt monarkiska Preussen, sä finna vi der, att på grund af 2:ne författningar, SlädteOrdnung af år 1S09 samt GemeindeOrdnung af år 1812, kommunalförvaltning öfver hela landet blifvit införd.
Båda dessa författningar reglera kommunalväsendet i den anda jag åsyftat.
Hvarje stad bar nu sitt Stadt- Rath samt hvarje krets på landet sina deputerade af adel, borgare och mindre jordägarne, hvilka under ett af Konungen ulsedt landtråd afgöra kretsens municipala angelägenheter.
Norrige, vårt brödrarike, har sin kommunalorganisation genom lagen om förmanskaperna, särskildt för mindre distrikt af fögderi, särskildt för större af arnt.
Samma förhållande finna vi i Danmark, der kommunalväsendet jemväl är mycket mera ordnadt än i Sverige; och det torde vara Hrnne bekant, att det är från municipalmyndigheterne, som Provincial-Ständerne i detta rike egentligen hafva sitt ursprung.
Bien jag vill icke trötta med alt vidlyftigare åberopa förhållandet i andra länder, utan jag vill genast öfvergå till behofvet inom värt eget land af sådane inrättningar.
Utsk. har afstyrkt motionen pä några skäl, dem jag ber att få upptaga.
Det heter nemi. i betänk, att ”idéen om kommunal-verksamhet, först på sednare tider väckt, ännu icke vunnit den grad af utveckling, eller omfattats med det deltagande, som för dess ändamålsenliga utsträckande till större distrikter måste förutsättas”.
Jag tror att Utsk:s resonnement i det afseendet är mindre väl grundadt.
Ty i samma mån man trångt begränsar kommunal-verksamheten inom socknegränsen och icke tillåter den någon större omfattning, så blir intresset för de kommunala bestyren mindre lifligt och sjelfva begreppet om hvarje medborgares åliggande i det afseendet klafbunden
Bien om sådane inrättningar, som jag afsett, vunne bifall och trädde i verksamhet, är jag öfvertygad att intresset för desamma äfven skulle väckas.
Om icke af andra skäl, så skulle fåfängan att vara ledamot uti härads- eller fögderi-nämnden, ägga lill eftersträfvande af dylika förtroenden.
Bien att, såsom Utsk. gjort, döma om huru förhållandet då skulle blifva efter den erfarenhet vi nu hafva från våra socknesamhällen, är, efter min förmening, att döma allt för lösligt.
Bline Hrr! kommunal-andan kommer icke af sig sjelf, den måste väckas lill lif och underhållas af lagstiftningen.
Vidare har U'sk. sagt, att K. förordn. om fattigvården i riket, ”tillåter bildande af gemensamma anstalter för kommunala angelägenheter”.
Det är sannt, alt denna förordn. tillåter flere socknar att slå sig tillsammans om 44S Den 12 Februari e. m. en gemensam fattigvård, mea den uppgifver icke sättet huru en sådan öfverenskommelse skall kunna träffas.
Det får nu bero derpå, huruvida majoriteten inom de resp. socknarne äro så enstämmiga derutinnan, att de snart sagdt drifvas af inre böjelse tillsammans, och hvar träffas en sådan likstämmighet emellan angränsande kommuner?
något lagligt medel att sammankalla dem till gemensamma öfverläggningar genom befull mäktigade ombud finnes ej.
Jag har annars synnerligen afsett fattigvården, såsom ett föremål för häradsvis sammanträdande socknedeputerades verksamhet.
Dessa skulle nemi. då med majoritetens rätt besluta öfver dylika frågor; likväl inom vissa strängt begränsade råmärken.
Slutligen har Utsk. anmärkt, ”hurusom motionären, såsom föremål för den föreslagna municipalinrättningens verksamhet, upptagit vissa ämnen, hvilka för densamma torde böra åtminstone för närvar, anses främmande”.
Jag förslår sannerligen icke hvad Utsk. dermed velat säga.
Jag ber att få ur betänk, upprepa med hvilka frågor jag föreslagit, att fögderi eller härads-nämnden skulle sig befatta.
Det var nemi. frågor om gemensamma arbetsförelag, faltigvårdsfrågor, frågor om inrättande af sparbanker och ränteförsäkringsanstalter, om fördelning af erhållen undsättning samt om inrättande af distriktmagasiner, m. 11. dylika inrättningar.
Jag vill icke vara vidlyftigare, isynnerhet som jag hyser den förhoppning, att hvad jag nu anfört skall anses innebära tillräckliga skäl till återremiss af detta betänk., såvida sådant kunde medföra något annat resultat i saken.
Men då jag erfarit att motionen redan blifvit af 2:ne
Stånd afslagen, skulle en återremiss en dast förorsaka Utsk. ökadt besvär, utan någon nytta för saken, hvarföre jag afstår från allt yrkande derom.
Jag är likväl öfvertygad, att jag af detta
Stånd kunnat påräkna varmt deltagande för saken, då jag nemi. dels tager för afgjordt att alla de ledamöter, som bygga på historisk grund, som icke gilla ett allt för starkt framåtskridande och som tala för bibehållandet af uråldriga inrättningar och plägseder, att alla dessa konservativa ledamöter med tillfredsställelse skulle se om inrättningar återupplifvades, somför mer än 1,000 år sedan här voro nationella, dels oek är öfvertygad derom alt alla öfrige, som uppriktigt önska seger åt framåtskridandets sak, icke skola tveka att vilja tillegna sig inrättningar, som påtagligen leda till utveckling af en allmännare anda inom nationen.
Men, såsom jag sagt, motionens öde är redan afgjordt; jag vill således icke yrka återremiss, utan inskränker mig till den anhållan, att R. o.
Ad., såsom ett erkännande deraf att sjelfva den af mig framkastade idée icke kan falla, ville, i st. f. att godkänna Utsk:s betänk., endast förklara: att Ståndet låter dervid bero, och får jag vördsammast hos Hr Gr. o.
Landtm, anhålla om propos. till ett så beskaffadt beslut.
Hr Ehrenborg, Richard:
Förekommen af den föreg:de talaren, inskränker jag mig till den anmärkn. att då, enligt Utsk:s eget erkännande, syftet med Frih.
Raabs motion varit godt och framgången deraf bordt hafva välgörande följder; och då de betänkligheter Utsk. framhållit emot densamma lätteligen förfalla, då idéen om kom - Den 12 Februari e. m. 419 kommunal-lagstiftningen verkligen gjort sig gällande i vårt land, men för dess vidare utveckling just erfordras och nu fattas den garanti från statens sida, som består i utstakade lämpliga och vidsträcktare former för kommunal-myndigheters verksamhet, så hade det varit önskligt att Utsk. med mera allvar upptagit och behjertat detta ämne.
Men då nu så icke skett, och 2:ne Ständ redan, enligt hvad upplyst blifvit, bifallit Utsk:s betänk., så återstår icke något annat för dem, sorn gilla motionen, än att offentligen uttrycka denna sin åsigt.
Tillika instämmer jag med Frih.
Raab uti den vördsamma anhållan att R. o. Ad. ville fatta sitt beslut i frågan uti de ordalag, Frih:n föreslagit, eller att låta vid IJtsk:s betänk, bero.
Såsom ledamot af Ekon.Utsk. och särskildt af den afd. af samma Utsk. der denna motion preliminariler behandlats, anser jag mig, i anledn. af de anmärkmr, som blifvit framställde emot Utsk:s tillstyrkande i detta ämne, böra yttra några ord, för alt meddela några upplysningar om den synpunkt, ur hvilken motionen blifvit af Utsk. uppfattad.
Raab har sagt, att Utsk. icke uppfattat eller velat uppfatta hans motion, hvilken hade till syftemål att sammanbinda de brustna länkarne emellan familjen och det allmänna, och Hr Ehrenborg har yttrat, att Utsk. icke deråt lemnat den allvarsamma uppmärksamhet, som ämnets vigt förtjenade.
Jag får till svar derå anföra, att Utsk. på ett ganska allvarligt sätt tagit denna fråga i öfvervägande, hvilket också synes utaf det i Utsk:s betänk, inryckta uttryck, att Utsk. alldeles icke förbisett den goda afsigten med motionen, men att Utsk. likväl, af anförde skäl, dock endast ”för det närvar.” icke kunde tillstyrka bifall till densamma.