Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer hvad vigt man kan Jemna åt ett dylikt skäl, och hvad innefattar det annat än detsamma, som alt säga, att Ständerne 5ro i ett sådant omyndighetstillstånd, att de ej kunna jugera om sina angelägenheter och intressen, all banken bör aktas som ett noli me tangere, samt att man ej får se till om något är alt förbättra, ty derigenom skulle man möjligen försämra?
Sådana monstruösa argumenter lemnar jag i sitt värde.
I anledn. af IJr von Hartmansdorffs yttrande att frågan om obligationernas omskrifning ålåge det BancoUtsk. att yttra sig öfver, får jag upplysa, att motion derom redan är väckt och remitterad till SlatsUtsk, och att således förstnämnda Utsk. ej lärer komma att behandla samma fråga, såvida icke Statsoch I5ancoUtsk:n sammanträda, hvilket till någon del torde böia äga rum, till trots af det beslut BancoUtsk. sagt sig hafva fattat att vilja gå direete till Ständerna.
För att sätta K. o.
Ad. i tillfälle alt bedomina, om det må anses tjenlig! för att påskynda riksdagsärendenas gång att ånyo till Statsoch BancoUtskm återlemna frågan till hvad belopp bankens vinst skall användas, får jag upplysa, att hela frågan om extra-statsregler:n blifvit liandlagd af utgiftsafdelntn inom SlatsUtsk., och att till grund för denna handläggning hufvudsakligen delta BancoUtskts förslag legat.
Skulle nu ett nytt sammanträde, Stats- oell BancoUtskm emellan, äga rum, så vore måliända allt det vidsträckta arbetet utan nylla och utan ändamål, och jag förutser deraf en obegränsad utsträckning af riksdagen, och derföre anhåller jag att B. o. Ad. icke måtte instämma i den åsigten, att del ämne, som i förevar. betänk, förekommer, måtte ånyo blifva föremål för dessa båda Ulsk:s liandläggning.
I anledn. af den siste talarens yttrande, tager jag mig friheten förklara mitt förra anförande så, att jag icke nu påstår, att någon preliminär-fråga bör återremitteras till de sammansatta Utsk:n.
Jag har endast velat säga, att jag i BancoUtsk. ämnar vidhålla det gemensamt med StatsUtsk. fattade beslutet att genom prot.utdr. underrätta SlatsUtsk. om buncovinslens belopp och ingå till 3o Den a September f. m.
Ständerna med nytt betänkande.
Jag anser för min de! olämpligt, att återtemisseu afgår till de sammansatta Utsktn. R. o. Ad. torde erinra sig, att dessa sammansatta Utsk. bestå af inalles 72 personer och voro i verksamhet flera timmar innan de knöde stanna i det beslut att BancoUtsk. borde ensamt uppgifva beloppet af bancovinsten.
Sprengtporten yttrande tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, alt en återremiss åtminstone af en viss del af detta betänk, till de förenade Stats- och BancoUtskm ingalunda bör hindra fortgången af arbetet med extra-statsreglertn.
Denna extra-statsreglering är, som jag förmodar, baserad på den del af detta betänk., som bestämmer bancovinsten lill 3 millioner r:dr; således är den summan redan gifven, och om extra-statsregler:n derpå är byggd, så behöfver ingen rubbning komma i fråga, hvaremot de öfriga frågor, som betänk, innehåller, torde böra till de förenade
Utsktn återgå för att vinna en mera utsträckt och omfattande behandling.
Sedan den siste värde talaren förenat sig med Gr.
Frölich i .önskan alt ifrågavar. betänk, måtte till de sammansatta Stats- och BancoUlsk;n återremitteras, tager jag mig friheten, i likhet med Frih. Sprengtporten, för R. o.
Ad. framställa den olägenhet, som af en sådan åtgärd blefve följden.
För det första tror jag, att den gjorda framställningen saknar all form, emedan ett betänk, svårligen kan återgå lill annat Utsk. än hvarifrån det utgått.
Alt för öfrigt de förenade Stats- och BancoUtskm icke haft gemensamt bestyr med detta betank., derom vittnar rubriken, och måhända har den brist i form, som BancoUtsk. iakttagit) numera kommit riksd.ärendena till fromma.
Då Utsk. fått anledn. att enskildt för sig bearbeta frågan om extrastatsreglerrn, och då den i det närmaste är färdig hos Utsk., så skulle jag tro, att någon vidare sammanblandning af dessa Utsk. mera leder till förfång än nytta för riksd.göromålen.
Det blir ändock StatsUtsk:s ensak hädanefter, sedan BancoUtsk. skiljt sig derifrån, att tillse i hvilka frågor StatsUtsk. nödgas hafva sammanträde med BancoUtsk., men då kommer sådant alt ske till följe af detta sednare
Utskrs åtgärdei-) såvida de icke helt och hållet skulle af Ständerna ogillas.
Blifver det StatsUtsk:s rättighet att på egen hand arbeta, så tror jag att derigenom vinnes ett hastigare afgörande af saken, och att dessa fiågor kunna gå i bredd med hvarandra, nemi. extra-statsreglertn och medlen för samma reglering.
Den ena frågan kommer StatsUtsk., den andra BancoUtsk. alt afhandla.
Om jag ej orätt fattat Hr Rib bings sista yttrande, så skulle det gå derpå ut, att R. o. Ad.
Den a September f. m. 3i skulle bifalla betänk. i dess första punkt, men återremittera den del deraf, som angår användandet af bancovinsten för de 5 kommande åren intill nästa riksdag.
Jag tror att ett binder i grundlagen ligger deremot, att ett betänk, skulle kunna till en del bifallas och till en annan del återremitteras, då det första gången föredrages; utan föreslår jag derföre, att den värde ledamoten måtte förvandla sitt yrkande i sednare nfseendet lill en ny motion, som kunde särskildt remitteras.
I sjelfva saken bafra redan så många yttranden blifvit afgifna, att jag ej vill förlänga discussionen, utan anhåller blott att få förena mig i den begäran Frih.
Sprengtporten gjort, på grund af de upplysningar han lemnal, och hem tar dertill särskild anledn. från den erfarenhet, att man länge stridt för att äodtligen komma till den punkt, att statsverkets och bancoverkets räkenskaper skulle blifva åtskiljda från hvarandra.
Jag tror att man så mycket som möjligt bör iakttaga alla former, som härtill kunna bidraga.
Det kan synas mera rigoristiskt i förevar, fall; men der Ständerne äro allena maktägande och således endast ett moraliskt hinder kan existera mot ett ögonblickligt rubbande af föregående beslut, så bör man vara så mycket mera öm om dessa former och skydda en sådan Rikets skatt, som banken utgör.
Jag har blott några ord att säga, och får först tillkännagifva, att jag i mitt förra yttrande icke ovillkorligt tillstyrkt återremiss till de sammansatta Utsk:n, emedan jag blott varit angelägen att denna fråga skit lie komma under discussion.
Jag finnér af de skäl, som blifvit anförda, att återremiss icke bör ske till de sammansatta Utskm gemensamt af hufvudfrågan, men jag anhåller att StatsUtsk. genom prot.utdr. måtte underrätta BancoUtsk. om förhållandet med frågan om obligationernas omskrifning, så att BancoUtsk. äfven må få tillfälle yttra sig i den delen.
BancoUtslus betänk.
N:o 6:j återremitterades.
Ånyo föredrogs LagUtskts den 11 sisth Augusti på bordet lagda betänk.
N:o 104, i anledn. af väckta motioner om upphäfvande eller ändring af K. förordningen den 24 Aug. i8i3, emot fylleri och dryckenskap.
För min del hade jag trott att omarbetning utaf 1813 års författn., ang:de fylleri och dryckenskap, icke varit af behofvet påkallad.
Jag skulle tro alt LagUtsk. bäst förfarit, om Utsk. inskränkt sig till att, på sätt en af motionärerna föreslagit, endast föreslå ändring uti i 1 §:n, som säger, att förbrytelser mot denna författning; utöfvade på landet, skola anmälas hos Konungens Béf:h:de, som äger dem upptaga och pröfva: men sedan LagUtsk. företagit sig att omarbeta författningen i sin hel - Den 2 September f. m. ket, och dervid följt samma Asigter, sorn varit gällande uli gamla författningen, endast med den skilnad att Utsk. tillstyrkt lindrigare straff för tredje och fjerde resan sådan förseelse; så vill jag icke yrka afslag ä betänk., utan tillåter in ig en anmärka, deremot, som torde höra föranleda återremiss.
Nar Utsk. föreslagit upphäfvande af förordningen af den 2.4 Ang. 1813, så har Utsk. icke i och med detsamma föreslagit upphäfvande af K. brefvet den 29 April 1820, hvilket gör hufvudsaklig.! ändringar uti i8r3års författning.
Det synes så mycket mera besynnerligt, alt detta K. bref kunnat undgå LagUtskts uppmärksamhet, som detsamma finnes intaget uti i83o års författnings-sainling; men när nu icke nämnda K. bref blifvit lill upphäfvande föreslaget, så måste det qvarstå till efterlefnad.
Jag vill då fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, i hvilka omständigheter en domare skall komma, som måste tillämpa 2:ne mot hvarandra stridande författningar.
För det första innehåller det K. brefvet, huru den skall straffas, som 4:^e> 5:te eller 6:te resan förgår sig i delta hänseende.
Derom linnes ingenting nämndt uti förevar, lagförslag.
För det andra heter det uti det K. brefvet: att den som kominer drucken inför Konungens ]3ef;h:de, någon domstol etc., skall fällas till dubbla böter; men då uppstår den frågan, huruvida domaren i sådant fall, och derest det är 2:dra, 3:dje eller 4;öe resan fylleri, hvarför den tilltalade skall fällas, antingen skall tillämpa ifråga var. lag, då dubbla bötesbeloppet kommer att utgöra 6 r:dr 32 sk., eller om det K. brefvet skall tillämpas, i hvilken händelse böterna blifva större.
Jag anhåller om återlemiss af betänkandet.
Då Hr Frih. o. Landtm, ännu icke tillkännagifvit sin mening i afseende på sättet för målets föredragning, hemställer jag, 0111 det må vara mig tillåtet att omedelbart ingå i discussion öfver betänk.
, och om jag deröfver må yttra mig i dess helhet, eller om betänk, skall paragrafvis afgöras.
Det är blott denna grannlagenhet jag ansett mig böra iakttaga, innan jag tillåter mig något yttrande i ämnet.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då den fråga, som innefattas i LagUtskrs betänk.
N:o 104, vore första gången under R. o. Ad:s pröfning och således icke kunde förändras, utan måste i sin helhet antagas, förkastas eller återremitteras, han för sin del trodde, att någon tid vunnes, om discussionen finge, på sätt Frih.
Cederström redan iakttagit, omfatta frågan i sin helhet, utan att målet paragrafvis föredroges.
På det sältet hade R. o. Ad. ock vid de flesta tillfällen till v ägagå 11, då frågor första gången förevarit; och hemställde Hr Landtm., om
Ståndet ansåg alt äfven med detta betänk, borde så förhållas.
Den 2 September f. m. 33 Frih.
Jag delar icke Frih. Cederström* åsigt, såvidt den innefattar ett ogillande deraf att Utsk. afgifvit förslag till en ny författning.
Jag tror det vara väl i lagstiftning att, såvidt ske kan, glömma bort det gamla, när en ny författning Utfärdas, samt anföra allt hvad socn gäller uti ett sammandraget helt.
Efter mitt förmenande, har Utsk. lemnat åsido de bestämmelser, som igenfinnas uti gamla författningar, då Utsk. gifvit oss ett nytt förslag, mot hvilket jag derföre nödgas göra några anmärkntr.
Den philantropi, sorn ifrar för mildare lagstiftning, under förhoppning att folkbildningen och den moraliska förbättringen kunna beredas annorlunda än genom hårda straffbestämmelser, mäste glädja sig ät det försök, som LngUtsk. gjort att åstadkomma en så beskaffad förmildring.
För mig enskildt är det äfven angenämt att uti detta förslag igenfinna några af de ideer, som jag tillförene uttalat och som hvila på helt och hållet nya principer i afseende på lagstiftning för det s. k. fylleri- och dryckenskaps-hrottet.
Det tillhör egentligen den sednare tidetts förhållanden att en särskild lag för fylleri och dryckenskap varit af noden.
Under föregtde tider fästade man ej särdeles afseende dervid; fylleri ansågs då icke för något brott, och i allmänhet var lasten mindre bekant än nu Jag finner derföre icke underligt, att en lagstiftning komniit emellan, för att hejda ett ondt, som visat sig i tilltagande.
Något hinder möter således icke alt öfvergå till ett annat systeme, såvida det godkännes af rättsförhållanden, förnuftet och erfarenheten.
Min mening har varit att, såvidt ske kunnat, ställa på sidan om lagstiftningen all peeuniär ansvarighet; men dertill fordras en helt annan sockennämttds-förvaltning och andra förhållanden, än som ttu finnas, och jag vill derföre icke ifra för ett absolut afskaffände af peetiniära och cörporella bestraffningar.
Utskottet säger sig vara af den mening att böterne för fylleri böra, hvarje gång åtal sker, endast utgöra det belopp, söm nu för första resan är stadgadt, att påföljden af ej mindre correctionsarbete än den med ärelöshet jemförliga förlusten af medborgerligt förtroende måtte borttagas, och att den felande i Stället, när han ej af lie undergångna bestraffningar för fylleri i allmänna lefvernet låter sig rätta, utan fjerde gången eller oftare gör sig lill samma brott saker, skall anses föl fallen att Under förmyndarevård ställas, om sådant af vederbör, äskas.
Detta är en så betydlig förbättring, att jag anser ganska mycket derigenom vara vunnet.
Det är icke behöflig! att utveckla de rättsgrunder, hvarföre man ansett fy 1 ler i las te tt vara hemfallen under allm. lagstiftning.
Derom kan mycket sägas, men jag skall icke besvära dermed.
Jag anhåller blott att få göra några anmärknrr vid följande §§.
Den i §:n stadgar 3 r:dr 16 sk. böter för hvarje resa fylleri-förseelse.
Jag hade trott, att en varnings i3 H. 5 34 Den a September f. ni. grad kunnat finnas sålunda, att på första resan icke föfjt b a-* tesansvar; men det har icke kunnat ske, derföre att vi sakna en myndighet, som kan utöfva en slags fadersmakt och varna för dryckenskapslasten, i §:n stadgar vidare: ”Döm”mes någon 4 gånger eller oftare till ansvar för fylleri, vare, ”om han är myndig, dessutom under förmyndare ställd, då "påstående derom göres."
Detta förslag anser jag vara ganska nyttigt och ändamålsenligt; men i och med detsamma lagen belägger detta brott med så hardt straff, som alt vara omyndig förklarad, blir bötesansvaret i jemförelse dermed en obetydlighet, hvilket derföre bör försvinna.
För 5:te resan fylleri-förseelse anser jag den tilltalade böra hafva förverkat rättigheten att kallas till ett allmänt mer eller mindre vigtigt medborgerligt förtroende.
I vår lagstiftning är redan antaget, att den som blir förklarad omyndig, icke får begagnas till vissa befattningar.
Dock anser jag att rättigheten till ett på så sätt förverkadt medborgerligt förtroende bör anses ålerförvärfvad i och med detsamma omyndighetstillståndet upphör. a:dra mom. uti i §:n stadgar förhöjdt ansvar för den som befinnes öfverlastad inför Konungens Bef:h:de eller någon domstol eller vid de uti mom.
Uppräknade allm, sammankomster.
För min del anser jag ansvaret för dessa händelser icke böra förhöjas, utan att det bör förblifva vid 3 r:dr 16 sk. böter, dels derföre, att om ansvaret förhöjes, skall det blifva svårare att få personer att inställa sig vid sådana sammankomster, der deras närvaro erfordras, emedan de skola frukta att blottställa sig för en förseelse, som kan ådraga dem så höga böter, och dels emedan frestelsen till omåttlig förtäring af brännvin och starka drycker vid dylika sammankomster är större än uti enski Idta lifvet, särdeles förmedelst de mångfalldiga s. k. smyghandteringar, som vid sådana tillfällen finnas och svårligen lära kunna förekommas.
3:dje mom. i i §:n bör stå qvar, men deraf följer också, att om uppenbara kyrkoplikten i allmänhet kommer att försvinna, så måste den äfven här upphöra.
Jag har redan antydt den mening, att jag är särdeles mild i lagstiftning mot fylleriförseelser; men uppå andra sidan, att ändamålet torde anses bäst vinnas genom hårda straff, har jag trott att man bör gå en medelväg.
Jag har den öfvertygelsen, att det icke är del hårda straffet, som afskräcker för fylleri-förseelsen, oci) att ändamålet förfelas, om man icke på annan väg kan söka befrämja det.
Jag har trott, att correctivet ligger i uppfostran, i folkbildningen, som skall utvecklas genom municipal-styielse och genom den läran, att menniskan betraktas med mera grannlagenhet, och alt lion icke skjutes bort derföre att hon är felaktig, i öfverensstämmelse härmed är det äfven min öfvertygelse, att straffbestämmelser, ehuru af mildare art, böra gå i bredd med nykterhetsifvern, oell att bemödandet att förleda till fylleri bör straffas svå - Den a September f. ra. 35 rare än sjelfva fylleribrottet; ty att vilja förleda någon till fylleri, anser jag så skamligt och så förnedrande, att det ingalunda kan vara adoeqvat att med lika straff belägga den som blir full och den sorn är vållande dertill; och jag föreslår derföre att böterna uti 4 morn. af i §:n må blifva i3 r:dr 16 sk., i stället för 3 r:dr 16 sk., som Utsk. föreslagit.
Sista mom. af r §:n stadgar: ”Öfvermage, som af starra drycker öfverlasta!- sig, agas af föräldrar eller husbonde ”i närvaro af krono-, stads- eller polisbetjent; men den som ”till öfverflödig förtäring en sådan förleder, bote 6 r:dr 32 ”sk.”
Den som förleder en öfvermage till omåttlig förtäring af starka drycker, så att han blir öfverlastad, anser jag böra straffas dubbelt så hardt som den hvilken på så sätt förleder en annan, och följaktligen föreslår jag att böterna i detta mom. må blifva 26 r:dr 32 sk.; men deremot får jag afstyrka allt ansvar för en öfvermage, sorn af sådan anledn. råkat alt fela mot författningen.
Det händer sällan att en öfvermage öfverlastar sig; och sker det någon gång, så corrigeras han icke genom en sådan offentlig aga, som Utsk. föreslagit, hvilken blott motarbetar ändamålet med hans uppfostran.
Genom en sådan aga skall han anse sig hafva undergått ett vanärande straff, sorn skall lägga hinder i vägen för hans moraliska utveckling, icke mindre än för hans framtida fortkomst.
Det bör aldrig kunna åläggas en fader att aga sin son; föräldravården bör icke kunna öfverflytta» till offentligheten.
Jag har alltid vågat motarbeta en sådan grundsats, emedan jag finnér den omoralisk, och emedan jag icke finner det rättsenligt att någon tvångsmakt skall kunna ålägga mig alt aga min son i närvaro af en kronoeller polisbetjent. 5 §:n innehåller föreskrifter, huru förhållas skall när någon finnes öfverlastad på allm. näringsställen.
För min del skulle jag tro, att 5 och 6 §§:ne icke bort ställas tillsammans med fyllerilagen, emedan de äga närmare sammanhang med författningen ang:de brännvinsminutering; men om de skola qvarstå, så får jag göra den anmärknin, att jag anser det stadgade ansvaret för litet.
Icke heller bör det, på sätt 5 §:n tillåter, bero på värdshusvärdens skön, huruvida en person, som öfver liöfvan förtär starka drycker, är så öfverlastad, att han icke utan våda för sig och andra kan lemnäs utan vård och biträde; utan så snart någon finnes öfverlastad och drucken, bör det vara värdshusvärdens åliggande att lemna den druckne personen all den tillsyn och skötsel, som för dylikt tillstånd vanligen erfordras, och det vid ansvar, i händelse af uraktlåtenhet häraf, till belopp af böter från och med 10 tili och med 20 r:dr efter omständigheterna; börandes dessa böter fördubblas, derest den druckne redan varit öfverlastad, då had inträdde på näringsstället, men sådant oansedt erhållit ytterligare förtäring af starka drycker, till den grad, att han blifvit fullkomligen 36 Den 2 September f. m. rusig; och skulle någon under sådan omständighet ljuta döden, fordrar jag, att värdshusvärden, som på nämnda sätt deilill medverkat, skall straffas med half mansbot.
Uti 6 Jin förbjudes vid 6 r:dr 32 sk, bot och förlust af all rätt till betalning på varan allt ut borgande af starka drycker, ej mindre åt omyndiga studerande under deras vistande vid academier, gymnasier och skolor utan föräldrars, förmyndares eller lärares vetskap och vilja, än åt tjenstefolk, gesäller och lärgossar samt gemenskapen af krigsmakten, ulan vederbör- husbönders, mästares eller befälhafvares lof.
Såsom jag redan nämnt, anser jag denna § innefatta ett reglementarisk t stadgande, sorn bör jntagas i författningen pm brännvinsbränning; men om den kommer att stå qvar »iti denpa lagen, anser jag mig böra erinra, att ingen makt kan hindra en sjelfständig person att på credit emottaga starka drycker, och till cathegprien af sjelfsländiga personer hänför jag tjenstefolk och gesäller.
Jag skulle derföre trp att författningen i detta fall kunde inskränka sig till de!
Stadgande, att, vid äfventyr som här förutsattes, 1 öi bjuda utborgande af starka drycker till någon, som står under spckennämnd, eller sorn icke är myndig.
Vid io Jin, sorn handlar om domstolen, vid hvilken fylleribrott skall åtalas, anser jag böra tilläggas den uti t t Jin 2 mom. af 1813 års förordning medgifna tillåtelsen alf skriftligen få erkänna förseelsen.
I sammanhang härmed bör ett stadgande införas, som förbjuder domaren att i fylleiiroål ålägga värjemålsed.
I allmänhet är det visserligen antagligt att värjemålsed ej bör komma i fråga i sådana mål; men då jag äfven sett exempel på motsatsen, så torde det icke vara olämpligt att en bestämd föreskrift härom äger rum. i3 Jin förmår att förordningen skall en gång om året från predjkstplarna kungöras.
Jag anser den böra äfven uppläsas på lista rättegångsdagen af hvarje häradsting samt uppspikas på tingsdÖrren.
Dessa anmärknir äro afvikande från det systeme Utsk. följt; men de hvila likväl på samma grundsats, nemi- atf göra författningen mildare och tillämpligare.
De torde derföre förtjena uppmärksamhet; och i händelse det äfven skulle vara R. o. Adis öfvertygelse, så tillstyrker jag återremiss så mycket hellre, som redan af en talare är begärd Hr von Röök, Gustafi Det är egentligen i anledn. af Frih. Cederströms, Thure, anförande jag nu uppträder, och får försäkra honom Pcb H. R. o. Ad., att LagUtsk. ingalunda har förbisett K. brefvet den 29 Mars 1825, sorn till sitt innehåll är intaget i de i anledn. deraf förändrade uti K. förordnln den 24 Augusti i8i3 emot fylleri och dryckenskap, och således ej heller behöfde af Utsk. åberopas samt följer af sig sjelf, att detta K. bref skulle genom Utskis förslag till en ny redaction af K. förordningen till Den rx Sept e m I) c f f. ni.
?'7 all vellian upphöra.
Jag beklagar, att LagUtskls motiver ej blifvit inför H.
Ståndet upplasta, och är öfvertygad, att, 0111 R. o. Ad. derom gifvit sig lid taga kännedom, Ulskts betänk, vunnit Ståndets bifall.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum koni* me att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Frih. Cederström, Anders: Af Frih.
Leijonhufvud är jag hufvudsakligen förekommen; likväl är det åtskilligt, hvaruti jag icke instämmer med honom.
Den af Frih. Cederström, Thure, gjorda anmai kn:n rör:de i8a5 års K. bref har Hr von
Röök vederlagt och visat att samma bref, såsom görande en ändring i, eller tillägg till i8i3 års för* .ordning, upphör att vara gällande i samma stund nämnda förordning blifvit upphäfven.
Att ej de stränga stadgandena VI t i j 813 års förordning motsvarat ändamålet, synes deraf, att dryckenskapen sedan nämnda år ingalunda förminskats.
Fyllerilasten är ett moraliskt ondt, som ingalunda låter härn* (lia sig genom criminella lagbud.
Denna last kan icke egent* ligen anses såsom ett brott emot samhället, annorlunda än dels ur den synpunkten, att den till helsan förstör och i ekonomiskt hänseende ruinerar de samhällsmedlemmar, som Utöfva den, samt dels i det hänseende, alt drinkaren utj sitt medvetslösa tillstånd icke kan bestämma siria handlingar iiiera än daren, och följaktligen är för samhället farlig.
Då drinkaren efter lagen straffas för de brott eller förseelser lian hegar under sitt rusjga tillstånd, så kunde visserligen deruti ligga ett tillräckligt correctiv mot dryckenskapen, ifall lian ville låta rätta sig, emedan fruktan alt under ruset be* gå något brott, hvarför han kunde blifva straffad, borde afhålla honom från att öfverlasta sig; men högst sällan lå* ter drinkaren fruktan för stralf afskräcka sig från dryckenskap, och derföre är det min öfvertygelse, att man genom de stränga straffen uti 1813 års författning snarare motyer* kat än befordrat ändamålet.
I denna författning bestämmes, om jag rätt minnes, för första resan fylleri 3 r:dr 16 sk, böter; för andia resan 6 r:dr 3a sk.; för tredje resan i3 r:dr 16 sk., samt för fjerde resan likaledes i3 r:dr 16 sk. och förlust af rättighet att deltaga i val eller väljas till sådana förrättningar, som innefatta medborgerligt förtroende.
Utsk, har i stället för alla dessa straffbestämmelser endast tillstyrkt 3 r:dr 16 sk. böter för hvarje gång någon öfyerbevises alt hafva varit drucken, utan afseende på huru ofta han för sådan förseelse blifvit tilltalad och piik lfa Id.