Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En af Tysklands, måhända af Europas mest utmärkte statsmän, som till följd af sitt embete egnat uppmärksamhet åt dessa förhållanden, anmärker, att de politiska förbindelser, uti hvilka Frankrike en tid stått till England, icke hindrat det förra landets styrelse att i det praktiska erkännandet af handelsfrihetens principer gå till väga med stor varsamhet.
Man erkänner väl nödvändigheten att öfvergifva det absoluta skyddssysteinet, men vill icke förhasta sig, utan med ett skonande afseende på alla interessen, småningom låta de af det allmänna bästa påbudna reformerna inträda i verkligheten.
Med rätta vilja de industriella intressenas organer, alt frågan om beståndet af restrictionerna icke behandlas isolerad, utan att allt betraktas i ett sammanhang, så att icke industriens planta blottställes för den fria läflans vindar , förrän alla de tillfälliga hinder och svårigheter blifvit ur vägen röjda, som icke tillåta henne att slå fastare och djupare rötter.
Om man i detta folkrika land och under vanliga förhållanden ej är rädd för den Engelska concurrensen, så fruktar man den likväl, och icke utan grund, under de periodiskt återkommande handelskriser, hvilka leda sitt upphof fränden Brittiska marknaden.
I alla de grenar, hvari Franska marknadens öppnande vore önskligt för England, skulle vid hvarje sådan kris Franska industrien röna ett mer eller mindre skadligt inflytande, om, i stället för prohibition, tullafgifter ägde rum, som icke voro blott ett bedrägligt sken af införselsfrihet.
Det var återkommandet af sådana kriser, som handelskammaren uti en af Frankrikes mest blomstrande fabriksstäder hade för ögonen, då den med följande ord förutsade verkningarna af tillåtelsen till införsel af Brittiska manufakturvaror: en ny, förskräcklig concur rens skall uppkomma, som ofelbart medför undergång af största delen af Frankrikes fabrikanter.
Man kan, af hvad nu blifvit anfördt , inse hvilka hinder möta en ny tullreglering emellan Frankrike och England, grundad på reciprociteten.
Hvad bevisar deras tillvaro?
Att de kontraherande bevaka stridiga intressen! — Hade Frankrike velat skrifva sin tulltaxa, icke med den Brittiska tariffen till föresyn, utan efter den klingande theori, som ej vet af någon reciprocitet, nationer emellan; då vore tul 1- regleringen långt för detta gjord.
Att de svårigheter, hvil - Den ii Mars f. m. 7 la förekommit emellan England och Tyska lull fölen in gen, härleda sig från samma grundsats af ömsesidiga fördelars afvägande, är lika ostridigt; och Englands återgång till ett systeme af måtta och billighet, som erkänner alla folkslags lika rätt och skänker samma hägn åt ali mensklig industri, skall länge uteblifva, oaktadt den föresyn man erbjuder åt den största handelsstat på jorden från en vrå af norden.
Svenska Brukssocietetens, af Bergs-och CommerceColltna understödda und. hemställan, att K.
M. täcktes med främmande makter öppna underhandlingar, ledande derhän, alt de tryckande tullafgifter, som för närv. i åtskilliga länder försvåra afsättningen af Svenska jernet, mätte blifva nedsatte, ger ett förhållande vid handen, der reciprociteten kunde bli af nytta för Raket.
Månne ej den orimligt höga tullen i England på Svenska trädvaror, hvarom fruktlösa underhandlingar varit öppnade, ger den andra stora tillämpningen af ifrågavar. grundsats?
Se på lagren i stapelstäderne och de låga prisen på denna, för vår export ganska betydliga artikel!...
England finner sin räkning vid att gynna trädvaru-exporten från Canada, skola dock betydliga uppoffringar erfordras å Sveriges sida för att vinna ett mål, som troligen kunde ernås emot utbyte af hvad man nu skänker bort, sedan Canada gjort sig oafhängigt af moderlandet.
Kan det vara likgiltigt för riket, om tollen på Svenska jernet blefve nedsatt i Frankrike och för trädvarorna i England?
Likväl innehåller den K. proposm härom ej en enda rad, och jag drager deraf den slutföljd, alt tidpunkten för den praktiska tillämpningen af den theoreliska grundsats, som uttalas i den Kongl, propostn icke ännu matte hafva varit under nåd. pröfning, emedan förbudets villkorliga bibehållande eller substituerandet af en deremot svarande tull måste utgöra sjelfva operationsbasen vid den diplomatiska behandlingen, hvilken, i afseende på England, väl icke kan stödjas på det af tull— comiteen föreslagna maximum (2.5 proc.), medan den Brittiska tariffen ännu erbjuder flera exempel på proc.
Under de sednaste i5 åren hafva väl, dels genom upphäfvnnde af import-förbud, dels genom nedsättning af tull, utländska fabriks-och manufakturartiklar öfversvämmat riket utan att, för dessa, åt Englands, Frankrikes och Tysklands industri i Sverige förunnade handelsfördelar och ökade afsättningsutvägar, några betydande fördelar i dessa länder, så vidt jag vet, kommit Svenska export-näringarne till godo; men deraf måtte väl intet skäl kunna hemtas att än vidare framskrida på samma bana?
Tvertom, det måtte vara tid alt vända om från delta slöseri utan rikedom.
Gör man det ej, så blir följden — i fall de sista fördelarna, som kunna beviljas, v e r k I i g e n , på sätt corn i terade föreslagit, nu blifva för intet bortskänkta eller utan något vederlag 8 Den ii Ma rs f, m. uppoffrade — att dessa stater, sorn då erhållit allt hvad de här i riket kunna önska och sora icke onödigt bortgifva någon h indels-fördel, sedermera icke kunna få något verkligt moliv att lyssna till framställningar af Svenska exportnäringarnas klagan.
Betraktar man de lika märkvärdiga, som allmänna förhållanden, hvilka verldsmarknaden i denna tidpunkt företer'; så starkes man ännu mer i den af mig här yttrade tanka.
Man anmärker att, ehuru ingen handelskris nu egentligen existerar, och penningar i öfverflöd äro i omlopp till låg ränta, en ovanlig stagnation råder i alla handelsgrenar.
Låt vara alt flera orsaker samverka till detta för näringarna ofördelaktiga resultat, t. ex. den oinskränktare förbrukning, hvartill svaga skördar eller inre oroligheter i många länder tvingat consumenten, eller den minskning i förmögenhet och rörelsemedel, som Nordamerika fält vidkännas efter öfverdrifna och illa beräknade industri-och handelsspeculationer: det står likväl fast, att en bland de verksammaste omständigheterna härvid igenfinnes uti en öfverdrifven fabriksindustri, verkande först öfverproduction, sedan förluster både på råämnen och fabrikat.
Derföre ser man, under den djupaste fred och i det mest industriös!! tidehvarf, ingenstädes någon liflighet hvarken i penninge- eller fond-handeln, eller i varor af något slag; och Engelska handlande försäkrade vid medlet af sisth månad, att beloppet af verkliga order, i jemförelse med dem, som vanligen pläga finnas på denna tid af året vid Englands fabriker, är mycket inskränkt.
Orsaken är ej svår att finna i underrättelserna från de Amerikanska afsättningsplatserna, hvilka nästan uteslutande skola vara uppfyllda af Brittiska fabrikater.
Tager man nu i betraktande den under de sista åren betydligt ökade productiviteten hos de Engelska fabrikerna, hvilkas bestånd måste grundas ej allenast på varans godhet, utan ock på dess billiga pris: en omständighet åter, som förutsätter tillverkningens utvidgande; så finner man orsakerna till det missförhållande emellan förråd och behof, som gifver sig tillkänna genom den ovanliga stillhet i omsättningen af varor, hvilken allmänt öfverklagas.
Antingen måste nu förbrukningen hastigt öka sig, eller ock tillförseln på marknaden inskränkas, tillverkningen minskas, fabriker nedläggas; ty något slags upplösning af de svårigheter, hvarpå den stora marknaden nu fäster den uppmärksammes blickar, inträffar oemotståndligen.
Den öfverproduction, som machinerna infört uti den industriella verlden, skall förr eller sednare kasta sig tillbaka på producenten.
Det är inom de stora nationernas fabriksdistricter, som denna strid skall utkämpas, hvars resultat man kunde i Norden afvakta i frid, om man ville!
Denna tidpunkt måtte icke vara väl vald af Sveriges stats - Den ii <M a r s f. m. 9 statsekonomer, för öppnandet af råra hamnar till införsel af utländska kläden.
För Englands och den Europeiska conti nen tens klädesfabrikanter vore det deremot en opåräknad lycka att under denna brydsamma period finna en ny afsättningsplats.
Huru nyttigt för riket, det (einnar jag lill er, mine herrar, att bedomina.
Betrakten Tysklands, Belgiens, Frankrikes och Englands, verJdsmarknaderi öfverlastande klädesupplag och innehafvarnas stora behof att realisera eller deras vana vid skyndsamma omsättningar på ena sidan; och på den andra den Svenska klädesfabrikanten, hvars rörelse drifves med capital, som sällan är ärfdt, någon gång förvärfdt, oftast upplånadt.
Striden blir olika, och resultatet lätt alt förutse.
Ty flera års förbrukning inom detta land loide ej upptaga det öfverskott, som naturligen från flera båll skulle hitflyta, till följd af den förändring i tullsysteme, man just i denna period föreslår att sätta i verket.
Detta systeme är visst intet nytt, men de ändringar i tulltaxan, som sedan 1823 års riksdag hittills blifvit gjorda, äro icke af jemförlig art, med den nu ifrågavar.
, i afseende på förbrukningens belopp, afsättningens visshet och öfvergångens raskhet, nemi. från förbud till en lindrig tull.
Fabrikanten i Frankrike vet ej af operationerna från England, och dessas ledare kunna ej se den massa, som samtidigt vältrar sig öfver oss från den närmaste conlinenten.
Dessa stora partier kunna ej realiseras med den skyndsamhet, som utmärker omsättningen pä den stora marknaden, hvarvid den utländska affärsmannen är van, och sorn han påräknat.
Han beordrar snart försäljning på auction , sedan varan ej kunnat nog skyndsamt säljas under hand; lagret omsättes på Svenska händer, klädesprisen nedtryckas, och afsättningen på inhemsk vara blir uppehållen åratal, äfven för det sannolika fall, att ingen afsändning på Sverige skulle så snart förnyas.
De flesta Svenska klädesfabrikers undergång synes mig säker.
Slutföljden ser dyster ut, men jag fruktar att den, ty värr, blefve alltför sann, om man valde denna tidpunkt till borttagandet af importförbudet på klädet, utan att stadga en deremot svarande tull och vidtaga sådana controllör, som af fabrikssocieteterna väl blifvit-begärda, men af tullcomiteen lemnade utan afseende.
Det är likväl betänkligt att äfventyra en tillverkning, hvars värde uppgår till 3 ä 4,000,000 r:dr b:co, som sysselsätter 12 å i5,ooo arbetare, och hvars upphörande onekligeu skall kännas på handelsvågen.
Hvad drifver oss väl att, i denna äfventyrliga handelsperiod, med ett penndrag blottställa så stora inhemska intressen, utan allt utbyte af fördelar hos andra nationer? — intressen, som ej blott tillhöra näringens idkare, utan i betydlig mån äfven gripa in i andra näringar f 1 " "
.1 r*» 1 x _ . o inom landet, ingen klagan öfver dess beskaffenhet eller pris, 4 H. 2 10 D c n ii Mars f. m. ingen afund ens öfver tillverkarens lycka!...
Intet af allt detta; men en tlieori, sorn man från Norden vill låta verlden veta af att man Länner.
Hurudan är då denna tlieori?
Man läser i comiterades betänk.:
”Lemnäs nu äfven å sido de ''resultat, som af officiella handlingar kunna hemtas, rörande "'förhållandet med särskilda näringar och slöjder, sorn njuta "hägn af prohibitiva tullagar, jemförda med dem, sorn der’’af varit i saknad, framstår dock, vid lemnad uppmärksam”het å handelsrörelsens resultat under den tid, som förflutit ”sedan friare grundsatser för handeln blifvit gällande, ett ”factum, som med fog må kunna antagas såsom verkan endast af det sålunda förändrade systemet, och som "till öfverflöd må finnas bestyrka den vigt i statshushållningen, som dessa grundsatser bör tilläggas.
Detta factum är "att finna uti den betydliga tillvext, som afsätlningen utrikes ’’af Svenska jernverks- och skogsprodueter vunnit, sedan den "period inträdt, då ett friare fält öppnades för varuvexlin”gen med utlandet.” Comiterade åberopa härvid exporten af stångjern, som under åren 1025—i8>8 uppgått från 356,44^ till 45o,9-47 skepp:d.
Ihågkommer mannu, att Svenska stångjernssmidet vid början af denna period var i allmänhet begränsadt för hvarje härd; att under tiden mycket smide blifvit privilegieradt; samt att vid denna periods slut, eller 183B, alla härdar med 4^° skepp;ds privilegium inom bergslag och utom bergslag med 4°° varit under 3:ne år fullkomligt fria, så inses lätt, att mera stångjern fanns att exportera i836, 7, 8 än 18a5, 6, 7.
Hade deremot inga nya smiden blifvit privilegierade eller härdar fria, så skulle ju exporten förblifvit, i medeltal räknadt, constant, af det enkla sköl, att man icke kan exportera utan att tillverka.
Afsättningen
Ater visar, att de tillökade 100,000 skepprd inom Sverige antingen upptagits af ett ökadt behof eller icke ännu hunnit verka lill något betydligt upplagafen artikel, hvaraf millioner skepp:d finnas.
Omöjligt är det icke, att för mycket Svenskt jern i sednare åren förts till Norra Amerika; men säkert är, alt den stigande exporten, under ifrågav. period, icke härflutit från tullsystemet i Sverige.
— Att utförseln af trädvaror stigit i sednare tider, torde hell naturligt böra härledas från ökade behof, under skogarnas altagande hos de flesta handlande folk.
Comiterade åter se häruti blott ett friare tullsystem; en slutkonst, som, använd på den stigande exporten af the' från China, häntyder på snabba framsteg af statsekonomiens tlieori inom det himmelska riket.
Jag deremot skulle tro, alt Södra Amerikas fortskridande i sociala förhållanden och Norra Amerikas stigande odling, befolkning och industri verka fördelaktigt på Sveriges export-näringar,: utan att dessa continenter tillverka de artiklar, hvilkas förbrukning i Sverige gynnats af i8a5 års tullsysteme.
Afsältningen af jern på England och Frankrike har under loppet af sednaste 5o åren mycket aftagit, i trots Den ii Mars f. ra. af nämnde länders högst betydligt utvidgade handels- och afsättnings-förmåner i Sverige.
Till England exporterades åren 1787 och 1788 omkring 189,000 skepp:d; åren 1823 och 1824 omkring 43,000 skepptd och har sedermera ökats litet.
Afsättningens altagande pä Frankrike har sin förnämsta grund i det restrictiva tullsysteme, som detta land vidtog kort före den periods början, hvarom comiterade tala, och som stått fast under hela denna period, oaktadt eftergifterna i Sverige, Spanien, Portugal och Medelhafsländerna fortfara äfven att förbruka Svenska trädvoror, utan att tulltaxans ändring i Sverige särdeles vidrört dessa länders producter.
Hvad förtroende förtjenar en theori, hvilken endast af det sålunda förändrade systemet vill förklara den til I vext, som afsättningen af Svenska jernverks- och skogsproducter vunnit utrikes?
Måtte man från min vana alt sammankedja verkningarne med deras naturliga orsaker, icke tillägga mig någon protest emot den klara sanningen, att utbyte af varor mäste förutsättas vid all handel och att ett friare tullsysteme ger deråt ökad liflighet.
T ver tom; jag ej blott inser, jag yrkar dess vigt i vågskålen vid afvögandet af de skäl, som skola bestämma staters tullsystemer.
Men»behofvet är onekligt afsättningens mäktigaste befordrare: och kunna fördelar hemtas från utbyte af tullbestämmelser nationer emellan så är den statskonst bättre, som vinner dem, än den theori, som lemnar dem å sido.
Då man anser tiden vara inne till förbudens borttagande utur tulltaxan, lärer väl den försigtighet vid beslutets verkställande ej böra af Svenska statsmakterna föraktas, sorn de
Nordamerikanska ansågo nödig vid blotta nedsättandet af tullen.
Uti congressakten af den 2 Mars i833 stadgas: ”Att från och efter den 3i December 18 >3 ”och i alla de fall, hvarest afgifter af 20 proc. eller deröfver, efter värdet räknadt, äro lagda på utländska införsel”arliklar genom förordningen af den >4 Juli i832 eller ge”nom någon annan förordning, kommer T%ö detta öfverskott att nedsättas; från och efter d. 3i Dec. 1835 kom’’mer en annan T'5 deraf att nedsättas; från och efter d. 31 ”Dec. 1837 åter t'q5 frän d. 3i Dec. 1819 åter Jg; från d. ”3i Dec. 1841 kommer hälften af återstoden, och från den ”3o Juni 1842 den andra hälften att nedsättas.”
Det bör märkas, att frågan här icke var att öfvergå från förbud till införsel, utan blott och bart att nedsätta tullen, t. cx. på Svenska jernet från 3o dollars pr ton till 20 proc. af värdet, d. v. s. till 20 dollars, om priset pr ton vore 100 dollars.
Här åter föreslår Tullcomiteen upphäfvandet af importförbud för ett varuvärde som måhända närmar sig till liela rikets stångjernsexport, utan att fabrikanterna öfver denna särskilda punkt blifvit uttryckligen hörda, än mindre Den ii Mars f. m. fåLt någon tid på sig att derefter ordna sin ställning.
Jag föreslår derföre 1:0 att Utsk. hörer de klädesfabrikanters ombud, hvilka finnas i hufvudstaden.
I kraft af 42 § lliksd.Ord. kan Utsk. genom
Hofcancelleren inhemta muntliga eller skriftliga upplysningar af Hallrätten.
Vid en så genomgripande förändring borde väl en tid stadgas, hvarunder klädesfabrikanten hade att antingen upplösa sin rörelse eller utvidga den, för alt komma till lägre tillverkningspris.
En sådan omsättning af den betydligaste fabrikationen inom Sverige på färre händer, med större tillverkningsbelopp på hvarje hand, måtte blifva en följd af händelsernas tvång; den synes mig höra få tid att föregå den egentliga kris, som vid importförbudets borttagande måste emotses.
Vi hafva Nordamerikanska fristaternas exempel för oss.
Åt en reduetion från högre till lägre tull egnades 8-£ år.
Då betänkligheter göras i Frankrike, i Nordamerika, m. fl. länder, rikare, mäktigare än Sverige; finnas de då mindre i vårt land?
Eller är industrien och slöjdskickligheten större i Sverige än dessa länder ?
Äro vi bättre i stånd att uthärda handelskrisers skakningar?
Äro capitalrikedomen och scalan af våra indistruella anläggningar större eljer vår räntefot lägre?
Besitter Sverige, liksom Frankrike, colonier, eller en vidsträckt sjöfart såsom Nordikmerika , och dessutom uteslutande afsättningsplatser såsom England?
Kan den inhemska marknaden i Sverige med 3,ooo,ooo innevånare jemföras med den i Frankrike, med 32,ooo,ooo?
Och ändtligen: har Sverige, liksom Frankrike, ändamålsenliga bevakningsanstalter samt kraftfullt handhafda controller, som försvåra den olofiiga införseln , som försäkra tulltaxans verkliggörande och derigenom minska vådorna af förbudens upphäfvande?
Och likväl söker man i Sverige att gå till väga med en skyndsamhet, som mera industriösa nationer icke factiskt godkänna.
Ville man verkligen följa Englands exempel, så borde importförbudet för kläde qvarstå, eller utbytas mot en hög tull, som väl kunde sänkas, men alldralägst stadna vid 3o proc.
Jag föreslår derföre 2:0 att en tid må förunnas klädesfabrikerna, hvarunder antingen förbudet skall fortfara, eller en skyddstull stadgas, som ersätter förbud, hvilken dock, under förutsättande af nödiga controllers vidtagande, torde öfverlemnas till K. M:t, att, i händelse motsvarande fördelar kunna tillvinnas Svenska exportprodueter, småningom sänkas, i öfverensstämmelse med tullnedsättningen i NordAmerikanska Fristaterna.
Allmogens ylleväfnader, som för flera orter inom riket öfvergått lill husslöjd, förtjena äfven K. H. St:s uppmärksamhet.
Genom förbud har denna tillverkning varit skyddad från all täflan med utländska fabrikater.
Medgifves åfev import emot den låga tull, 16 sk. sorn comiterade för - Den ri I\I ars f. n>. i3 slagit, så synes det icke svårt för några utländska fabriker att undersälja den Svenska husfliten, tills denna upphört.
Betraktas detta ämne ur statsekonomiens materiella synpunkt, så gäller i allmänhet, att en förening af åkerbruket med någon binäring öfverallt medför en välmåga, som af en enda näring icke framkallas.
Men statshushållningen bör icke öfverse den högre synpunkten af sambandet emellan en nations fysiska och moraliska krafter.
Betrnktom den arbetares boning, hvarest uppfinning eller bandslöjd förmår alt sysselsätta både äldre oell yngre, och skapa inkomst af den mindre arbetsföres lid, då klimatets hårdhet hindrar honom att söka sig förtjenst utom hus eller i andra orter!
Hvarje stund är der af värde.
Ynglingen växer upp vid arbete: lättjan är okänd, emedan arhi tsamheten öfvergålt till natur, och sedligheten är dess trogna följeslagare.
Orter inom Sverige finnas af denna art.
Hvem önksar ej, att den tillhörde liela landet?
Låtom oss derföre icke hänföras af principer, hvilkas fruktbarhet för Sverige visst icke uppväger förlusten af allmogens husslöjd; låtom oss ej utsätta den för en täflan , hvars resultat kunde blifva lika förderfligt, som det är föga tvifvelaktigt!
Och till hvilka missbruk vid förtullningen skulle det icke leda att sätta så skiljaktig tull på vadmal och kläde?
Den utländske fabrikanten behöfde blott gifva sin vara samma bredd, som vadmal vanligen har; och gränsen emellan grofva kläden och vadmal skulle svårligen kunna bestämmas, än mindre tillämpas med den säkerhet, som erfordras, så vida ej skyddstullen på kläde blefve en lek.
Jag föreslår derföre 3:o att vadmal måtte behandlas likasom kläde, och för tulltaxans säkra tillämpning i stort anser jag äfvenledes 4:o att fris, frisad, doffel och kalmuck böra behandlas lika med kläde.
En theon, som öppnar Sverfges hamnar för en klädesimport af 3 å 4 milioner r:drs b:co värde, utan att lätta afsättningen på rikets exportartiklar, utan afseende på den stora marknadens närvar, ställning och utan all mildring vid öfvergången till en för stora inhemska intressens så maktpåliggande innovation; samma theori, säger jag, erbjuder förmedelst export af malm, tackjern och smältstycken, åt utländska män en förädlingsrätt, sorn är våra egna landsmän betagen.
Ty inom Sverige gäller ännu, att den som vill smälta malm, färska tackjern eller utsmida smältstycken, måste visa tillgång på skog.
Jemförom vidare Sverige med länder af rika stenkolslager.
Här kunna ingenstädes så betydliga qvantitéter af bränsle sammandragas till ett ställe, att tillverkningar kunna uppstå, qvantitatift jemförliga med brukens i andra länder.
Både Frankrike och England äga bruk, som tillverka mer än de jernrikaste landskap i Sverige.
Men större tillverkning ger lägre pris, och häruti gynnas utlänningen af naturen.
Största delen af detta jern Den ii Mars f. m. kan likväl icke användas till samina behof som det Svenska.
Härpå beror det sednares afsättlighet till högre pris, äfvensom den fördel naturen egnat åt vårt fädernesland.
Den hvilar förnämligast på de egenskaper, sorn malmens och bränslets renhet gifva åt laekjernet.
Exportera det och den stora marknaden skall förses med ett stångjern af bästa slag, hvars tillverkning gynnas af Sveriges tull-lagar, linder det att den ekonomiska lagstiftningen hindrar Svenska bruksägaren alt, medelst oinskränkt smidesralt, åstadkomma ett lägre tillverkningspris.
Förslaget till tulltaxa inskränker val icke Sveuskens frihet, men utvidgar lians medtäflares; och i hvilken tidpunkt!
Ända från den tid, då Svenska stångjernstillverkningen räknar sin egentliga tillvext och stadga, hade den varit gynnad af Englands handel och manufacturer, i ökad mån efter skogarnas utrotande i detta land, så länge man ej kände stenkolens rätta bruk.
Men denna kännedom har sedan, med Engelska capital och industri, producerat oerhörda qvantiteter af ett jern, som, medelst billighet i pris, utträngde det Svenska till stor del fränden Engelska marknaden.
Nu stod nya verlden öppen för vår jernexport, och flera årtionden hafva gifvit stadga åt denna afsattningens vexling, då ett konstladt penningeväsende brast och ånyo blottställde rörelsen.
Emedlertid låter industrien denna metall uttränga andra dyrbarare ämnen (t. ex. hampa för ankartåg); en mångfaldigare förbrukning uppstår och tillverkaren tvingas till mera vård om varans inre godhet.
Den inhemska industrien glädjen sig att härvid kunna påräkna det mäktigaste biträde från vettenskapernas sida.
Statsmakterna anlägga läroanstalter för spridandet af kunskapsförrådet till alla grenar af handteringen.
De äro i begrepp att lossa band, som annil fängsla den inhemska industrien, under det att Svenska bruksägaren lägger ned capital uti förbättringar, af hvilka likväl ej alla ännu genomgått försökens skoltid.
— Hvem ser ej att det är vid gränsen af en gammal och ny tid, som Svenska bruksägaren skall emottaga detta lagbud om tackjernets export!