Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Bevilln.- Utsk. beträffar, så är förhållandet ungefär detsamma, ty i bevillningens grunder kunna icke så stora och täta förändringar äga rum, och hvad den mycket citerade bränvinsförfattningen beträffar, så bör man väl kunna hoppas, att då, i anseende till den kortare mellantiden emellan riksdagarne, de mindre fel, som blifvit föranledda af hvad Ständerne vid den sist församlade riksdagen beslutat, förr kunna rättas, så hunne ej misstagen att, om jag så får säga, sträcka sig så långt ut i samma riktning, och opinionerna komme icke att öfvergå till den ytterlighet å en motsatt sida, som nu varit fallet.
Uti BancoUtsk. måste äfven ungefärligen samma förhållande inträffa, då man vill veta, att ett misstag i finaneielia åtgärder kan under loppet af 5 år hafva en ganska ruinerande verkan, men då Ständerna förr komme åter tillsammans och blefve i tillfälle att förr rätta detsamma, så borde detta icke eller kunna leda till vidtagande af sådana extreraer å andra sidan eller sådana starka conflieter emellan de särskilda opinioner, hvilka äro kända under benämning af lånesystemet och strypsystemet, som nu så ofta äga rum, och hvarpå man ser nästan ständiga exempel uti debatterna inom hvarje Stånd.
Jag ber äfven få fästa Hrrmes uppmärksamhet derpå, att det finnes en utväg att förekomma den alltför stora farhågan för riksdagarnas längd, dä i dessa hvilande grundlagsförslag förekommer, dels att R.
St. skola äga rättighet att afgöra Utsk:s betänk, första gången med förändringar, utan att dem återremittera, och dels att riksdag ovillkorligen skall afslutas inom 6 månader, såvida ej Konungen och alla 4 RiksStm öfverenskomma om dess fortsättande.
Man har talat om den osäker het i näringslifvet, som skulle åstadkommas genom tätare riksdagar, och man har dervid förmodligen förnämligast åsyftat tulllagstiftningen; men i detta hänseende äger samma förhållande rum, som jag nyss citerade i afseende pä fmance-lagstiftningen, nemi. att ett misstag i tull-lagstiftningen kan inom loppet af 5 år hafva ganska stora och vådliga följder för näringarne.
Om då ett sådant misstag yppar sig, så är det väl bättre, att R.
St. inom 2 H. 51 402 Ben 21 September e. m. kortare tid komma tillsamman och kunna rälta det, än att dermed skulle draga allt för länge ut.
Hvad beträffar den frågan, att tätare sammankomster skulle hafva den stora verkan, att för hvarje gång vända upp och ned på hela tullsystemet, så tror jag icke att sådant är att befara, utan snarare tvertom; ty det är klart, att om i något ämne, i något fack, man skulle kunna supponera en verklig nytta af en öfverläggande församlings sammankomster, så är det i statsekonomiskt afseende.
Om det finnes något tillfälle, der grundsatserna behöfva att sammanjemka sig genom öfverläggning, så mäste det vara der, hvarest theorierna nödvändigt måste sammanhållas med de upplysningar, som det praktiska lifvet har nära vid handen att erbjuda, och detta inträffar i än mera påtaglig och förnimbar måtto i frågan om tullafgifter än med andra ärenden, som icke framställa så omedelbart qvantitativa och arithmetiska förhållanden.
I detta afseende tror jag således, att farhågan för näringslifvets säkerhet är alldeles ogrundad, och att deremot den osäkerhet, som uppstår genom en alltför långvarig verkan af en möjligen felaktig tullbestämmelse eller annan lagstiftning i beskaUningsväg, är vida vådligare för näringslifvet.
Talar man åter om de öfriga näringarne, eller om det som rörer enskilda medborgares rättighet att utöfva näringar, så veta vi, alt det ej heror af R.
St. utan af Konungen allena att deröfver förfoga, och således kan man äfven i detta hänseende vara obekymrad för vådan af allt för tätt återkommande riksdagar.
En annan värd talare har redan före mig besvarat den invändning, som en ledamot gjort, ang:de den skillnad som ägde rum i afseende på Konungens propos. vid förliden riksdag, samt den hvilken förekommer emellan urtima och lagtima riksdagar.
En talare har äfven redan besvarat en värd ledamots liknelse i afseende på riksdagar och middagar.
Jag för min del anser icke att hela liknelsen är adeqvat eller lycklig.
Jag medgifver dock, att den i ett afseende kan vara tillämplig, nemi. i det fallet, att vid denna riksdag nästan alla ämnen blifvit så mycket omtuggade af den ledamot, sorn framställt liknelsen, att han derigenom tyckts vilja bereda en ersättning, för det hail vill bestrida tillvaron af tätare riksdagar.
Den samme ledamoten har äfven talat derom, alt om tätare riksdagar skulle leda till större enighet, så borde man beständigt hafva riksdag; ty om alla voro ense, så hade man ingenting att öfverlägga om.
Detta är ett argumentationssätt, som uti logiken kallas att argumentera ex absurdo, och jag hemställer för öfrigt till hvar och en, huru mycket ett sådant argument kan väga och hafva att betyda, eller om det finnes någon som tror, alt man icke skulle hafva något alt öfverlägga om, derföre att alla voro ense om en sak, nemi. att söka uppnå det gemensamma ändamålet, det allmänna bästa.
Jag har begärt ordet, endast för att med några fä ord besvara Hr Gripenstedts yttrande.
Det har nemi. förundrat mig, att en riksdagsman med det verkligen goda hufvud, som jag tillerkänner
Or Gripenstedt, har kunnat så orätt Den 23 September.
403 uppfatta mitt yttrande.
Jag liar icke gjort några anspeglingar hvarken på person eller sak, titan har jag yttrat mig directe sä örn person, som sak.
Öfverläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till antagande af förslaget, ang-.de riksdags återkomst hvart 3 år.
Ropades starka ja och nej, hvarjemte votering begärdes.
I följd deraf upplästes till justering följande förslag till volerispropos. :
Den som antager det i 7 punkten af Const.Utsk:s mern.
N:o 4 anmälda, sedan sista riksdag hvilande grundlagsändringsförslag, ang:de riksdags återkomst livart 3 år, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, blifver berörde förslag af R. o. Ad. förkastadt.
Denna vo tens propos. godkändes, hvarefter voteringen företogs, och vid dess slut rösterne befunnos hafva utfallit, sorn följer: Ja — 10G.
Nej — 70.
Lades på bordet Bevilln.Utsk:s mern.
N:o 8, i anledn. af RiksShs beslut, ang:de åleilemnande af Hr G. W. Gillbergs hos Vällofl. BorgareSt. väckta motion om restitution af äganderätts bevillning för Upsala stads löningsjord. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. \ till 11 om aftonen.
Måndagen den 23 September 1844.
Justerades pleniprot. för d. 18 dennes. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att K.
M. i nåder befallt, att en inträdesbiljett till Storkyrkan bör för kröningsceremonien ställas till hvarje riksdagsmans disposition, för att för dess fru eller något annat fruntimmer användas, med undantag dock för dem, som genom mannens embete eller syssla, eller ock i egenskap af Hoffrunlimmer eller presenterade damer redan förut äga inträde derstädes; äfvensom att Riksmarskalksembetet i anledn. 404 Den 23 September. deraf begärt, att ju förr dess hellre få emottaga en reqvisition å det antal biljetter, sorn för R. o. Ad., enligt förenämnde beräkning, erfordras.
Ex. finge derföre nu anmoda dem af R. o.
Ad:s ledamöter, som önskade erhålla sådane biljetter, att dertill anteckna sig bos Ridd.fiscalen sednast i morgon afton, emedan H. Ex. om Onsdagen borde aflemna förrberörde reqvisition.
I anledn. af R. o.
Ad:s d. 21 dennes fattade beslut, att till grafven åtfölja framlidne II.
Brahes stoft, anmodade H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, det H.
Ståndet, att samlas å Riddarhussalen nästa Onsdag kl. [ öfver 1 e. m.
Jag får reservera mig emot det beslut, som R. o. Ad. fattade i sista sammankomsten, nemi. vid 7 punkten af Const.ötsk:s förslag lill grundlagsförändringar, hvarigenom R. o. Ad. biföll, att tiden emellan riksdagarne skall förkortas ifrån 5 till 3 år.
För min del röstade jag deremot, derföre att jag ansåg mindre väl betänkt att nedrifva det bålverk, som 1809 års constituerande
Ständer bade satt emot möjligheten för efterkommande att återfalla i de maktmissbruk, som under ett halft sekel bragt öfver riket så mänga olyckor och sä mycken vanära.
Jag förenar mig med Hr von Hohenhausen och anhåller, att min reservation äfven må blifva till prot. antecknad.
Fortsattes pröfningen af de uti Const.Utsk:s d. 14 och IS dennes på bordet lagda mern.
N:o 4 uppgifna, sedan sista riksdag hvilande förslag till grundlagsändringar. 8:de punkten.
Förslag om pröfningen af skälen för It.
St:s sammankallande till annan ort, än hufvudstaden.
Riksdagarne skola hållas i rikets hufvudstad, utom i de fall, då så väl Konungen som It.
St:s fullmäktige i Banken och Riksg:scont. finna det för fiendens framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder omöjligt eller för R.
St:s frihet och säkerhet vådligt.
Konungen utsätte då, i samråd med nyssnämnde fullmäktige, en annan riksdagsort, dit R.
St. kallas.
Riksdagarne skola hällas i rikets hufvudstad, utom i de fall, då så väl Konungen som It.
St:s fullmäktige i Banken och Riks:scont. finna det för fiendens framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder omöjligt, eller för R.
Regeringsformen. 50.
Den 23 September. 405 Frih. Nordenfalk, Johan:
Den nu föreslagna förändringen i 50 § Reg.F. och 3 § Riksd.Ordn. innebär en syftning, så stridande emot det begrepp, jag städse gjort mig om en väl ordnad Konungamakt uti ett constitutionelt samhälle, att jag icke ett ögonblick tvekar att emotsätta mig detta förslag.
Enligt den hitintills gällande lagbestämmelsen, har K.
M. haft beslutande rätt, när fråga kunnat uppstå om förflyttning af riksdag till annan ort än Stockholm, när några så vigtiga skäl förekommit, som de hvilka blifvit uppräknade i det förevar, lagrummet.
Enligt den nya redactionen åter skulle Konungens mening undertryckas, om den icke delades af fullmäktige i Banken och Riksg:scont.
Icke nog dermed, utan, så vidt jag förstår det svärfatlliga förslaget, så skulle en enda röst bland dessa fullmäktige vara nog för att uttala veto emot en af Konungen tilläfventyrs ämnad förflyttning af riksdagen till annan ort än hufvudstaden.
Jag torde icke mer än behöfva antyda detta förhållande, för att motivera mitt afslag och, såsom jag hoppas, äfven R. o. Ad:s afslag i afseende på det förevar, förslaget.
Förslaget i denna punkt blef af R. o. Ad. förkastadt. 9:de punkten.
Förslag med afseende ä återremisser af Utskott sut lät anden.
Regeringsformen. § 56. 1 Momentet.
Allmänna frågor — — — — och deröfver sig yttra, på sätt i Riksd.Ordn. föreskrifves.
Riksdags ord ningen. § 49.
J:o) Hvar och en — — — — — ovägerligen fattas.
Då saken från — — — — — acter och handlingar. 3:o)
Vid prof ningen i Ståndens plena, af Utsk:s afgifna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastande, utan förändring.
Göres dervid anrnärkn. till förändring, och finner Ståndet ärendet tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslug till sådan ändring blifvit uppgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon ledamot det åskar, i annat plenum besluta.
Ar anrnärkn. af den beskaffenhet, att den anses fordra närmare utredning, erhålle Utsk. af samma anrnärkn. del, för att förslaget derefter ytterligare granska och jemka.
ISär ett sålunda boredt förslag till Stånden återkommer, varde det behandladt pä samma sätt, som här ofvan om Utsk:s första förslag stadgas, dock att ytterligare återremiss ej må äga rum. 4:o) Återförvisar något RiksSt. — — — — ej uppehållas.
Jag tillstyrker helt och hållet antagandet af denna förändring, emedan den nya redaclionen är fullständigare än den förra.
Här finnes visst pä sätt och vis en contradiclion.
Ilar står nemi., alt om ett Utsk:s betänk, åter - 406
Den 23 September. remitteras, så skall Utsk. ovillkorligen deröfver yttra sig och ytterligare granska och jemka förslaget; men sedermera står det i 4 morn., att i händelse 3 Stånd förena sig om en fråga, så behöfver icke Utsk. yttra sig, utan genast derom underrätta det 4 Ståndet.
Detta är en contradiction, i st. f. att redactionen kunde helt klart lyda sålunda: ”Ar anmäkn. af den beskaffenhet, att den föranleder remiss, så erhåller Utsk. af samma anmärkn. del, för att med förslaget förfara enligt 1 mom.
Återkommer förslaget ånyo till 11.
St. varder det behandladt på samma sätt, som här ofvan om Utsk:s första förslag stadgas, dock att någon ytterligare återremiss icke må äga rum.” 4 mom. deremot bör, för att vara fullkomligt conseqvent med det föreg:de, lyda sålunda: ”4:o
Aterförviser något KiksSt. ett redan beredt mål till vederb. Utsk:s ytterligare utlåt., åligge Utsk. att detsamma ånyo granska och jemka samt derefter med utlåt, till RiksSt:n inkomma, eller så framt 3 Stånd uti målet redan fattat sammanstämmande beslut, det återstående Ståndet derom underrätta; kunnande” etc. etc.
Sä borde detta mom. lyda; men denna lilla contradiction kan i alla fall rättas i praktiken och är icke af mycken vigt, hvarföre jag helt och hållet tillstyrker antagande af denna förändring.
Man borde föreställa sig, att hvarje ändring i grundlagarne, i den ordning som för ärendenas behandling och afgörande är stadgadt, skulle vara ledande till hastigare beslut och mera öfverensstämmelse än nuvar. förhållande innefattar.
Sådant blir likväl icke följden om det nu hvilande förslaget antoges, nemi. att om anmärkn:r göras emot ett inkommet Utsk:s betänk., som förhindra antagandet, och Ståndet finner ärendet- dervid tillfyllest utredt, Ståndet må, när bestämdt förslag lill förändring blifvit uppgjordt, om dess antagande eller förkastande antingen genast eller, derest någon ledamot det äskar, i annat plenum besluta.
Det lärer väl falla af sig sjelf, mine Hrr, att om vid Ulsk:s betänk, alla 4 Stånden hvar för sig göra särskilda anmärkn:r, hvilka Stånden pröfvat vara sådana, att förslaget med dessa ändringar kunde genast antagas; så följde deraf, att
Stånden genast med dessa förändringar antoge betänk, sådant det blef af de anmärkande ledamöterna föreslaget och vi kunde således få 4 olika beslut.
Om deremot, såsom nu är stadgadt, förslaget, på grund af anmärkmr, då man vill hafva sjelfva saken, men icke gillar detaljerna, ulan gör anmärkmr rör:de de detaljer som böra rättas, återremitteras till Utsk. för att omarbetas, så hafva de öfrige Stånden tillfälle att vidtaga samma rättelser, när Utsk:s nya betänk, inkommer.
Nu deremot slutar troligen i hvarje fall behandlingen genom förstärkta Utsk. och RiksStms beslutande rätt förflyttas på förstärkta Utsk-.n.
Jag anser förslaget vara ganska öfverflödigt och skadligt.
Vid första genomläsningen af det ifrågavar. förslaget uppstod äfven hos mig några betänkligheter af samma syftning, som dem Frih.
Cederström nyss framställt; men då man tager förslaget i närmare skärskådande, Den 23 September.
407 sa skulle jag tro, att all betänklighet i detta afseende försvinner.
Den stridighet i beslut, som här af Frih.
Cederström blifvit anmärkt, kan nu lika väl förekomma då betänkandet efter återremiss till Utsk. återkommer.
Då förekommer åter jemkningsbetänkandet.
Nu vinnes otvifvelaktig! i många fall den lid, som genom en återremiss går förlorad.
Utsk:n få verkligen, genom de beslut, som i många fall kunna genast inom Stånden fattas, fördelen af att med visshet känna hvad man i dessa frågor önskar, och då ett sådant beslut äfven genast kommer till de andra Ståndens kännedom, så vinnes betydligt af den tid, som nu går förlorad, derigenom att betänk, skall först discuteras, så återremitteras och derpå sammanjemkas och voter:spropos:r uppsättas.
För min del vågar jag tillstyrka antagandet af ifrågavar. förslag.
I likhet med den siste värde talaren och i motsats emot den som uppträdde näst före honom, vågar jag på det högsta tillstyrka R. o. Ad. att antaga det ifrågavar. förslaget.
Jag anser det för min del vara den vigtigaste partiella grundlagsförändring, öfver hvars antagande R. o. Ad. vid denna riksdag haft eller hafva att besluta.
I min tanke är det icke mindre fråga om än åtminstone 3 månaders längre eller kortare riksdag.
Bibehålles det nuvar. stadgandet om återremisser, så är det såsom jag tror omöjligt att någon riksdag ordentligen kan slutas inom ett halft år.
Antages deremot förändringen, så blifver detta ingalunda omöjligt.
Hvar och en som bevistat några riksdagar har sig nogsamt bekant, huru ofta återremisser blifvit beslutade, blott för alt göra någon mindre ändring i Utskrns förslag.
När större betänk:n förekommit, såsom t. ex. det om reglering af liksstatens hufvudtitlar, så hafva discussionerna ofta varit ganska vidlyftiga.
Discussionen om en enda titel har understundom räckt i flera dagar.
Den har behöft åtminstone lika många veckor för att utskrifvas och att sedermera genomläsas af Utsk. i och för uppställande af ett nytt betänk., som åter skulle tryckas och ingå till R.
Då detta sedan återkom, var målet i ungefärligen samma skick som förra gången.
Meningen med återremisserna har visserligen varit god, då den åsyftat, att i det längsta söka åstadkomma ett förslag sådant att det af samtlige RiksSt:n kunde oförändradt antagas; men erfarenheten har tillräckligt ådagalagt, att medlet icke varit svarande emot det ändamål som sökes, alldramest vid de sednare riksdagarne, då opinionerna inom de särskilda RiksSttn varit mera utbildade och mera bestående.
Hade man då ägt tillfälle att antaga betänk, med förändringar, då detsamma första gången förevar, så hade i min tanke sammanjemkningen ingalunda blifvit svårare, än sedan beslutet först efter flere månader, genom remisser, återremisser och efter betydlig omgång genom skrifveri, tryckning och tal både inom Stånd och Utsk., blifvit fattadt.
Jag vill icke vara vidlyftigare; jag hoppas, alt få ledamöter inom Ståndet vilja bestrida ett så nyttigt förslag och tillstyrker detsammas antagande.
Jag har begärt ordet, för att 40S Den 23 September. säga ungefärligen detsamma som de två sista ledamöterna redan yttrat, och vill således icke upphålla R. o. Ad. med att omsäga samma sak.
Jag förenar mig med dem i allo och tillstyrker antagandet af den föreslagna förändringen.
Jag hoppas, att om denna grundlagsförändring väl och förståndigt användes, så skall den leda till riksdagarnes förkortande i betydlig mån.
Äfven jag har ämnat att förorda det förevar, förslaget.
Jag skulle tro, att man genom ett abstract philosopherande svårligen kommer till någon öfvertygelse om det är skadligt eller nyttigt.
Om man deremot vill se på de facta, som erfarenheten erbjuder, så visar det sig, att af de betänk., som blifvit återremitterade, är det ganska få som undergått några väsendtliga förändringar, utan de fleste äro vid återkomsten just i samma skick som förut, och detta måtte vara det säkraste beviset på, att hela denna omgång är öfverflödig, och att det således vore en stor fördel att derifrån befrias genom antagande af detta förslag, för hvilket jag röstar.
Den i 9 punkten föreslagna grundlagsändring blef af R. o.
Förslag rör:de ändringssökande uti de arliga mar lie gatt g stux or ne.
Regering sfor men. § 75.
De årliga markegångstaxorna — — — — — tjena till efterlefnad, sä vida ej ändring deruti sökes och vinnes, i den ordning R.
St. föreskrifva.
Den förändring, som i denna § har blifvit föreslagen, strider emot den anda, som är rådande i hela Reg.F. och vår grundlag, nemi. att den lagstiftande makten icke må blanda sig i den verkställandes beslut och åtgärder.
Då det enligt detta stadgande skulle tillkomma R.
St. att föreskrifva i hvilken ordning dessa mål skulle behandlas, så berodde det verkligen på en bevillmsstadga, som förändras från en riksdag till den andra, huru denna rättighet skulle anses.
För min del afstyrker jag förslaget.
Jemte det jag förenar mig med den siste värde talaren och afstyrker förslaget, anhåller jag vördsamt att få meddela en upplysning, som kanske undfallit de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, nemi. att vid sista riksdagen förklarade R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke, att detta förslag var onyttigt.
Jag förmodar, att R. o. Ad. äfven i dag hyser samma tanke och således afslår denna förändring.
Lika med Hr Lagerhjelm anser jag visserligen, att den lagstiftande makten ingalunda bör ingripa i de åtgärder, som tillhöra den verkställande, men måhända har den värde talaren icke så noga kommit att eftersinna, hvilken åtgärd här Den 23 September.
409 här är i fråga.
Här är icke fråga om något annat än Svenska folkets beskattning.
Den förändring, som här föreslås, afser intet annat, än att bringa denna g i öfverensstämmelse med den § af Reg.F., som säger, att Svenska folkets rätt att sig beskatta utöfvas af Svenska folket allena vid allmän riksdag, och det torde väl icke kunna nekas, att det är en besynnerlighet, alt då R.
St. beslutat en beskattning, och denna beskattning blifvit i viss mån närmare bestämd af deputerade, som utses af de 4 RiksSt:n, så skall hvad sålunda i en beskattningsfråga blifvit vidgjordt, kunna af Regeringens embetsman förändras.
Jag anser visserligen icke denna förändring vara af någon synnerlig vigt, men jag har likväl inom orterna hört missnöje yttras öfver det förhållande, som nu äger rum, och för min del kan jag icke se, att någon inblandning i den lagstiftande makten af den verkställandes functioner skulle uppkomma genom antagande af den föredragne grundlags-§, sa att jag för min del måste rösta till bifall för densamma.
Visserligen är det en sanning, att beskattningsrätten tillhör R.
Detta är tydligen uttryckt i Reg.F.; men härom är alldeles icke fråga, utan frågan är blott om formen eller sättet, hvarpå den ändring, som sökes i markegångstaxorna, skulle verkställas.
Efter det nya förslaget skulle denna ändring sökas i den ordning R.
Efter denna sats, tagen i sin allmänhet, kan man icke på förhand vara förvissad derom, att denna ordning skall förenas med den ordning, som i allmänhet gäller i sådana mål.
Om nu uti bevilln.förordn. inflyter ett stadgande, hvilket innefattar en rättegångsordning, så synes mig klart, att den rätt, som enligt Reg.F. tillkommer R.
St. att sjelfve sig beskatta, har blifvit förflyttad på ett annat område, nemi. det processuella området och alldeles ifrån det lagstiftande området, och det är egentligen detta, hvarom jag talat.
Jemte det jag förenar mig med hvad Hr Lagerhjelm nyligen yttrat, anser jag mig böra fästa Hr von Troils uppmärksamhet derpå, att, jemte det att R.
St. vid allmän riksdag ensamme utöfva beskattningsrätten, och deremot uppdragit åt taxerings- och pröfningscomite'er att tillämpa de grunder, som R.
St. i afseende på beskattningen fastställt, så hafva R.
St. likväl icke funnit lämpligt, att åt någon öfvermyndighet af dem sjelfve uppdraga taxerings- och pröfningsåtgärderna, samt afgörandet af taxerings- och debiteringsfrågor, hvilka båda hemta sin grund ifrån bevillmsstadgan; utan de hafva nödgats öfverlåta åt den i Staten fastställda domaremakten att i högre instans och slutligen uti sista instans sig utlåta, nemi. åt Kammarrätten i första instans och sedan åt Konungen i dess Statsråd.
St. hafva funnit det nödvändigt att fastställa en sådan rättegångsordning uti beskattningsfrågor, så hemställer jag, om rimligen någon annan ordning skulle kunna fastställas, än den nu gällande, för markegångsfrågors behandling, och om det kan vara nödigt att 2 II. “ 52 -iiO Den 23 September. göra den förändring, som ifrågavar. förslag innehåller.
Jag tror motsatsen och afstyrker derföre bifall till förslaget.
Hr Lefre'n: Hufvudsakligen på de grunder, som Hr Lagerhjelm och den siste värde talaren framfört, afstyrker äfven jag denna grundlagsförändring.
Jag gör det äfven af det skäl, att der blott är bestämdt i allmänna termer, att ändrings sökande skall ske uti den ordning R.
Detta är en lagstiftningsmetliod, som är något för : mycket summarisk.
Det skulle kunna hända, att R.
St. skulle vilja bestämma, att t. ex. Riksg:scont. borde uppträda såsom högsta instansen att afgöra sådana mål, och detta vore det första steget eller kanske rättare sagdt det andra, hvarigenom R.
St. började att utöfva regeringsmakten, hvartill vår grundlag icke ger den ringaste anledn., men hvartill tendensen tyvärr allt för mycket visat sig och torde komma att visa sig ännu mera.
Jag afstyrker delta förslag såsom öfverflödigt.
Man har åberopat Reg.F:s 57 § såsom grund för riktighelen af det stadgande, som den nu föreslagna grundlagsförändringen afser; men, mine Hrr, Svenska folkets urgamla rätt att sig sjelf beskatta har aldrig afsett de genom skattläggning ålagda skatter af folket och jorden.
St., som ålägga dem; det är kronofogden och häradsskrifvaren, biträdde af en landtmätare och nämndemän.