Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härom nämner Banko-Utsk:t icke ett ord, hvarken i utredningen eller i sitt förslag, oaktadt Hr Nordström uppmärksammat denna del af motionen, och i sin reservation, i enlighet med förberedande afdelningens förslag, tillstyrkt att i det till R.
St:r ingående Utlåt.
Utskrt skulle hemställa jemväl att, i händelse K.
M. skulle finna den ifrågasatta förändringen af myntfoten ändamålsenlig, underhandling med grannstaterna måtte inledas för tillvägabringande af öfverensstämmelse emellan Sveriges och dessa staters myntfot.
Då Utslct således icke vidrört den stora och vigtiga frågan om tillvägabringande af öfverensstämmelse i berörda hänseende mellan de Skandinaviska länderna, kan jag för min del, ehuru anseende Banko-Utsk:ts Utlåt, i öfrigt förtjent af all uppmärksamhet, icke biträda detsamma.
Men ännu ett skäl.
Hr Björcks motion, äfvensom Hr Nordströms reservation, afhandlar endast »myntfoten.»
Detta ord är kanske något obestämdt och afser hufvudsakligen öfverensstämmelse med den Preussiska thalern.
Deremot har, enligt min tanka, Ekon.-Utsk:ts framställning en långt vidsträcktare betydelse, enär det talar om åvägabringande af ett »gemensamt system för mått, mål, vigt och mynt.»
Om man nu kunde till K.
M. aflåta 2:ne skrifvelser omfattande samma sak, skulle det anmärkta förhållandet icke vålla någon olägenhet, men då jag betviflar att sådant låter sig göra och då Ekon.-Utsk:ts förslag står i öfverensstämmelse med Ståndets redan lättade beslut, och är vidsträcktare, rigtigare och lemnar en större latitud, anhåller jag, derest icke båda förslagen kunna sammanjemkas, om bifall tilf Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts nu afgifna Utlåt, och anser rigtigast. vara att Banko-Utsk:ts Utlåt, lägges till handlingarne.
Detta är likväl en formfråga, öfver hvilken jag icke f. n. vill yttra mig, utan inskränker mig till en anhållan om Hr Gr:s o. Landtnr.s propos. på bifall till Ekon.-Utsk:ts förevide Utlåt.
Efter den förtjenst full utredning af frågan, den siste värde talaren gjort, återstår 470 Den 4 April. icke mycket för mig att tillägga.
Jag vili endast fästa uppmärksamheten på den stora politiska tanke, som innehålles i Ekon.-Utsk:ts Utlåt.
Deri föreslås nemi. det första steget till ett praktiskt närmande de 3:ne Nordiska folken emellan.
En verklig
Skandinavisk förening har alltid utgjort min käraste framtidsdröm.
Om än mången ogillar denna min åsigt, har jag dock icke funnit någon, som icke erkänt nyttan, ja nödvändigheten, af de tre Skandinaviska ländernas bringande till gemensamhet i materiella intressen.
Denna mening gjorde sig ock hos R. o. Ad. gällande, sista gången ämnet här förevar.
Ståndet beslöt då en underd. skrifvelse till K. M. i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Ekon.-Utsk:ts nu gjorda framställning, och jag är öfvertygad att R. o. Ad. äfven nu skall bifalla denna framställning.
Hvad angår Banko-Utskds Utlåt., har redan den siste värde talaren påpekat bristerna i detsamma.
Hvad särskildt beträffar
Hr Nordströms reservation — och denna torde nu egentligen vara i fråga — så finner man, att deri endast talas om myntfoten, således om myntets silfverhalt, men alldeles icke om dess indelning eller benämning.
Häri ligger en betydlig skilnad; ifrån att vara en politisk, förnedras den till en blott kommerciel tanke.
Vidare — Hr Nordström föreslår att, i och för tillvägabringande af öfverensstämmelse i myntfoten, underhandling måtte inledas med grannstaterna.
Det är ju något helt annat än att söka åstadkomma en Skandinavisk gemensamhet i berörda hänseende.
Skola vi således inleda underhandling med Ryssland, men icke med Norige?
Ryssland är en grannstat, men Norige icke, det är en med oss förenad stat.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till Ekon.-Utsk:ts Utlåt., samt att Banko-Utsk:ts Mern. deremot lägges till handlingarne.
Hr von Koch, Nils Samuel: När Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 71 förevar, hade vi ännu icke bekommit Banko-Utsk:ts Betänk.
Vi befunno oss således i en ganska svår ställning, och det kunde starkt sättas i fråga, huruvida vi verkligen skulle kunna tala om förändring i myntet endast på grund af Ekon.-Utsk:ts hemställan.
Jag får bekänna att jag befann mig bland de tveksamma och önskade att ordet »mynt» skulle utgå, enär vi eljest icke visste huruvida icke det beslut, som fattades, komme att stå i strid med det Utlåt., man väntade från BankoUtsk:t.
Under förtroende till de upplysningar, en ledamot af sistnämnda Utsk. lemnade ang:de det Utlåt, man hade att från detta Utsk. motse, lättade emellertid Ståndet sitt beslut.
Sedan jag nu fått båda Betänkma samt hunnit närmare öfverväga saken, får jag bekänna, att mina betänkligheter alldeles fallit.
Jag har haft den tillfredsställelse att se syftemålet med såväl Banko- som Ekon.-Utslcts Betänk, låta sig förena, och tror för min del att man knappast kommer till något önskvärdt resultat i ena eller andra afseende!, med mindre man ställer vårt Den 4 April. 471 Svenska mynt i förhållande tili det metriska systemet.
Derpå går ock Hr Björcks motion ut.
Den afser att den Svenska specien, i stället för att hålla 25^ gramm finsilfver, skulle komma att hålla jemna 25 gramm, hvarigenom den fördel vunnes, att vårt mynt blefve lätt jemförbart med Frankrikes, Belgiens, en stor del af de Tyska Staternas, m. fl. länders mynt.
Om den af Hr Björck föreslagna åtgärd vidtoges, skulle t. ex. en franc, som under nuvide förhållanden är lika med 0,7158 rdr rmt, komma att jemnt motsvara 72 öre rmt.
Af allra största vigt är, enl. min tanke, afskaffandet af den olägenhet, som för närv:de vidhäftar, icke allenast vårt, utan äfven det Danska myntet och den Amerikanska dollarn, att de innehålla bråktal af gramm finsilfver.
Att stadga, det mynten skola innehålla jemna grammer finsilfver, utan bråk, är något, hvarom jag anser att vi först borde komma öfverens.
Genom ett sådant stadgande blefve möjligt att för hvarje mynt säga att det innehåller så och så många grammer finsilfver, och det blefve då mycket lätt att göra en jemnlörande beräkning.
Kunde man derjemte stadga ett lika »alliag» af t. ex. T\j koppar mot finsilfver, skulle lika stort mynt ock få samma värde.
Jag kan knappast föreställa mig att i någon annan än den af Hr Björck föreslagna rigtning någon jemkning vore möjlig att åstadkomma, eller att en förening mellan de
Skandinaviska rikena skulle kunna tillvägabringas annorlunda än förmedelst antagande af det metriska systemet.
För min del anser jag mig oförhindrad att bifalla såväl Ekon.- som Banko-Utsk:ts Betänk. och öfverlemnar till Hr Gris o. Landtmis afgörande huruvida häremot möter någon svårighet.
Helst önskar jag, att, enär de icke stå i strid med hvarandra, båda de underd. skrifvelserna måtte afgå.
Jag anser nemi. att, i en bankfråga, det är mer skäl att grunda sitt beslut på ett Utlåt, från BankoUtskit, än endast på ett från Ekon.-Utskit.
Jag tager för afgjordt att det metriska systemet kommer att vinna insteg, så mycket mer som Tyska Förbundet visat sig gynnsamt för det och lärer nedsatt en komité för uppgörande af förslag i ämnet, samt flera Tyska författare säga att detta system sannolikt blir antaget.
När sjelfva Tyskland är på väg att införa det Franska systemet och äfven i England opinionsyttringar för detsamma förekommit, torde det icke vara för mycket påstådt att det är det metriska systemet, som egentligen eger en framtid.
En förändring i mått, mål, vigt och mynt är emedlertid alltid en vådlig sak — äfven om man icke kan gifva Napoleon rätt, då han på S:l
Helena tillskref sin afsättning en dylik förändring; — att göra en dylik förändring endast för Skandinavien, lönar icke besvär och risk.
Men kjinna vi få ett med de flesta civilicerade folk gemensamt system, är ändamålet stort och väl värdt några uppoffringar och äfven risken af ett öfvergående missnöje hos den mindre upplysta delen af befolkningen.
Jag förenar mig i hvad Hr von Troil yrkat.
472 Den 4 April.
Hr Nordenfelt, Enar Wilhem:
Vid denna frågas behandling inom Banko-Utsk:t, höjde sig många röster emot en förändring i vår nuv:de myntfot, på den grund, att man förutsatte möjligheten deraf, att en för hela Europa gemensam öfverenskommelse i afseende å myntfoten skulle kunna träffas.
Blefve en sådan öfverenskommelse gjord, skulle vi, om vi nu eller i en nära framtid företoge en partiell förändring, blifva tvungna att ytterligare en gång till ändra vårt myntsystem.
— Denna mening biel' dock af majoriteten undertryckt och man kom till det resultat, förev:de förslag utvisar.
Mot detta Betänk, har Hr von Troil anmärkt, att det icke nämner något om vår Svenska myntfots bringande till enhet med öfriga Skandinaviska rikenas, och han förundrar sig dess mer, som en reservant särskildt framhållit betydelsen af en sådan enhet.
Det är kanske något svårt att angifva orsaken, hvarför något om den Skandinaviska enheten icke blifvit i Betänk:t intaget; men icke kan det tillskrifvas glömska, utan det fanns verkligen ett ganska vigtigt motiv härför, — det nemi., att Utsk:ts plenum var förvissadt, att om ett förslag i denna syftning gjordes
Danmark, detta land bestämdt skulle föreslå sitt nuv:de system, som i det närmaste öfverensstämrner med Hamb.-Banko-systemet.
Norige skulle göra samma påstående och möjligen äfven, af vanlig ovilja att antaga Svenska propositioner, motverka saken.
Utskottet ansåg deremot, att om det Svenska myntet blefve bragt till likhet med Vereins-thalern, som är gemensamt mynt för de flesta Tyska stater, skulle Danmark och Norige utan påstötning från vår sida finna sin fördel uti att antaga samma system; hvarigenom således ändamålet vöre vunnet.
Men att införa detta i Banko-Utsk:ts Betänk., tror jag icke gått an.
Motionären har äfven föreslagit att myntet skulle bestå af 9 delar finsilfver och 1 del koppar, i stället för 75 delar silfver och 25 delar koppar; men om dessa och öfriga detaljer ansåg Utsk:t icke lämpligt att yttra sig, under förutsättning att vid den undersökning, som på grund af B.
St:rs beslut koinme att vidtagas, äfven dessa frågor komme under öfvervägande.
Om man skall bestämma sig för det ena eller andra förslaget, beror, enligt min tanka, hufvudsakligen derpå, huruvida det metriska systemet eller Vereins-thalern har mer utsigt att blifva antagen i Europa.
Detta är dock något, som man på förhand icke kan veta, och då kändt är att Sverige har stora affärer på norra Tyskland, är det fördelaktigare för oss att få samma myntsystem som dessa länder begagna, un att införa det, som hittills icke är antaget utom i Frankrike.
På frågans närvarande ståndpunkt, anser jag bäst vara, att, enligt Gr.
Hamiltons förslag, uti Ekon.-Utsk:ts Betänk, utesluta ordet »mynt» samt bifalla Banko-Utsk:ts Betänk.
Den 4 April. 473 Hr von Troil:
Om vi nu skulle bestämma oss för en viss myntfot, vore det visserligen skäl att ingå i Irågans detaljer, men så är icke förhållandet, utan frågan rör endast, huruvida R.
St:r vilja aflåta till K.
M. en skrifvelse i ämnet, samt i så fall huru denna skrifvelse bör vara affattad.
Den siste värde talaren har förklarat alt Banko-Utsk:t ansett sig böra uppställa sitt förslag i den form, hvari det här förekommer, på den grund, att Utsk:t föreställde sig att Danmark och Norige skulle vara ovilliga att ingå på någon förändring, hvarigenom de skulle bringa sitt myntsystem i öfverensstämmelse med vårt.
Deri har han fullkomligt rätt, — om det nemi. vöre fråga att förmå Danmark och Norige att ingå på det system, som vi nu ega.
Men här är ju fråga derom, att genom undersökning och utredning söka tillvägabringa en förändring, hvarigenom myntet blelve för dessa frenne länder gemensamt, men tillika öfverensstämmande med andra Europeiska länders.
Det blefve således icke fråga om att antaga det myntsystem, som något af dessa länder nu har, utan om en gemensam öfvergång till ett annat system.
Det är för vinnande af detta ändamål en sådan undersökning skulle af sakkunnige män på förhand företagas; — en undersökning, som jag anser särdeles vigtig, icke allenast för tillvägabringande af öfverensstämmelse de Skandinaviska länderna emellan i afseende å mynt, utan jemväl med afseende å mått, mål och vigt.
Då jag emellertid ansåg olämpligt att i samma ämne till K.
M. aflåta 2:ne skrifvelser och ansåg bifall till Ekon.-Utsk:ts Betänk, tillräckligt uttala R.
St:rs önskan, anhöll jag, sist jag hade ordet, om bifall till Ekon.-Utsk:ts Betänk, samt att BankoUtsk:ts måtte läggas till handlingarne.
Som jag likväl af den sednare diskussionen erlärit att inga formella hinder möta för bifall till dem båda, anhåller jag om Hr Gr:s o.
Landtm:s proposition på bifall såväl till Banko-Utsk:ts Utlåt.
N:o 25, som Ekon.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 109.
Ehuru det lärer låta förena sig med formerna, kan jag icke annat än anse besynnerligt och oformligt att till K.
M. aflåta 2:ne skrifvelser i samma sak.
Härtill blifva vi dock tvungna, emedan Ekon.-Utsk:t tagit sig friheten att behandla frågor, som tillkomma Banko-Utsk:ts handläggning.
Då det emellertid later sig göra att bifalla såväl det ena som det andra Utsk:ts Utlåt., afstår jag från mitt förra yrkande i afseende på Ekon.-Utsk:ts Betänk.
Hvad angår det yttrande af ordföranden i Ekon.-Utsk:t, Gr. Björnstjerna, att det vore en så stor tanke, Ekon.-Utsk:t framställt, i jemförelse med Banko-Utsk:t, lemnar jag denna fråga derhän; min enskilta tanke är den, att det beror på huru man ser saken.
Gripenstedt, Johan August:
För min del tror jag icke att den, genom R. o.
Ad:s beslut att på en gång behandla 474 Den 4 April. båda dessa Betanien, bestämda arbetsordning varit särdeles lämplig; men då nu så emellertid blifvit beslutadt, vill jag i ett sammanhang yttra mig öfver dem båda.
I såväl Ekon.-Utsk:ts Betänk., hvilket handlar både om mått, mål och vigt samt mynt, som Banko-Ussk:ts, hvilket afser endast myntet, förekommer ett för begge gemensamt moment.
Man söker nemi., i fråga om nyssnämnda förhållanden hos oss, dels en öfverensstämmelse med något allmänt Europeiskt system, dels en enhet särskildt mellan de Skandinaviska länderna.
Till hvad resultat har man i dessa alseenden kommit?
Jo, Ekon.- Utsk:t föreslår R.
St:r, »att i underd. skrifvelse anhålla, det K. M., efter genoin sakkunnige män verkställd undersökning och utredning, ville vidtaga de åtgärder, som kunna leda till antagande i de tre Skandinaviska rikena af ett gemensamt system för mått, mål, vigt och mynt.» Ekon.-Utsk:t har således inskränkt sig till att endast och allenast föreslå åtgärder för vinnande af enhet de Skandinaviska länderna emellan, ehuruväl i det föreg:de resonnementet Utsk:t upplyst att 2:ne
Stånd fattat ett mer omfattande beslut.
Banko-Utsk:t åter kommer till den konklusion, »att R.
St:r måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, att K. M. i nåder täcktes låta genom vederbörande verkställa undersökning till utrönande deraf, huruvida en förändring af myntfoten i den angifna syftningen» — d. v. s. att, såsom Hr Bjiirck föreslagit, man skulle söka åstadkomma en öfverensstämmelse mellan det Svenska myntet och det Tyska thaler-systemet — »må finnas verkställbar, samt derefter, och för den händelse K.
M. skulle anse densamma ändamålsenlig, nådigt förslag i ämnet till R.
St:r afgifva.» Hetta syftar således endast på ett mera allmänt, Europeiskt system, och det vigtiga ändamålet att söka en enhet i detta hänseende mellan de Skandinaviska länderna, har här helt och hållit bortfallit.
Att 1111, såsom i början af diskussionen blifvit föreslaget, man skulle bifalla Ekon.-Utsk:ts Betänk., som visserligen äfven omfattar myntfrågan, men hvars tillstyrkande dock endast går ut på, att man skulle söka en öfverensstämmelse mellan de Skandinaviska rikena; att bifalla detta och lägga till handlingarne Banko-Utsk:ts Betänk., som deremot åsyftar att införa ett nytt myntsystem, utan särskildt afseende å de Skandinaviska rikenas inbördes förhållande, det går, efter mitt omdöme, alldeles icke an; ty i så fall har R. 0.
Ad. icke fattat något bestämdt beslut eller uttalat sin åsigt om det af BankoUtsk:t framställda förslag.
Jag tror således att man måste fatta beslut i båda frågorna och har för min del icke något emot att beslutet blir bifall till båda Utskrns Betänkin; men jag anser att i så fall ett tillägg bör göras till Banko-Utsk:ts förslag, på det att det beslut, som fattas med anledning af detta Betänk., må stå i öfverensstämmelse med det, hvari jag föreställer mig att det Höglofl.
Ståndet, på grund af Ekon.-Utsk:ts Betänk., stannar.
Hetta tillägg borde afse att åstadkomma en enhet mellan de Skandinaviska länderna i fråga om myntsystem, och Deu 4 April. 475 kunde göras hufvudsakligen i öfverensstämmelse med hvad Hr Nordström i sin reservation föreslagit.
Likväl torde vara nödigt att företaga en ändring i afseende å ett der förekommande uttryck.
Hr Nordström föreslår nemi. inledande af underhandling med grannstaterna.
Detta ord »grannstaterna» anser jag vara mindre lämpligt, ty derunder inbegripes äfven Ryssland, och jag tror icke att det vore värdt att med detta land inleda några underhandlingar för åvägabringande af öfverensstämmelse i berörda hänseende.
Ordalagen borde derför affattas enligt min tanke så, att den begärda underhandlingen alsåge endast de Skandinaviska grannstaterna.
Sedan jag nu tillkännagifvit min åsigt i afseende på den formella behandlingen af ärendet, anser jag mig äfven böra något närmare rodogöra för de skäl, hvarpå jag grundar min öfvertygelse, att Banko-Utsk:ts förslag ang:de vidtagande af åtgärder för att utröna huruvida en förändring af vår myntfot till nära öfverensstämmelse med den Tyska Vereins-thalern må finnas lämplig och verkställbar, rätteligen bör förbindas med frågan om tillvägabringande af enhet i myntfoten mellan de Skandinaviska länderna.
Det hufvudsakligaste skälet hvarföre jag anser dessa åtgärder eller undersökningar icke böra vara isolerade, utan kombinerade och beroende af hvarandra, är det, att en förändring i landets myntfot är en sak af den mest allvarsamma och grannlaga beskaffenhet, och att således endast synnerligen stora och vigtiga anledningar böra dertill förmå oss.
Ty icke nog dermed, att hvarje rubbning i ett lands myntbestämmelser — helst om förändringen går ut på en nedsättning — verkar störande på detta lands penninge- och kredit-förhållanden i andra länder; en dylik förändring i myntfoten sträcker äfven sina verkningar djupt ner i alla såväl enskilda som allmänna förhållanden inom landet.
Hvarje fordran eller skuld, hvarje åtagen förbindelse, hvarje banksedel i allmänhetens händer representerar ett visst, genom myntlagen noga bestämdt, värde.
En rdr specie skall enligt denna lag innehålla 6 ort, motsvarande 530 Holländska ass, eller enligt motionärens beräkning 25^ Franska grammer finsilfver; och den som eger 1000 rdr specie eller 4000 rdr rmt i sedlar, eger således ett värde af 6000 ort, eller 25,500 grammer finsilfver.
Att minska detta värde och nedsätta finsilfverqvantiteten i den omförmälda summan t. ex. till 25,000 grammer (hvilket enligt Hr Björcks förslag skulle blifva fallet), utan att gifva ersättning tili alla nuvarande
Innehafvare af sedlar eller andra förbindelser, vore naturligtvis ett våld, hvartill statsmakterna icke hafva rätt, och som ingen lärer vilja förorda.
En reduktion af alla sådana värden blir således nödvändig.
Detta har också motionären ganska riktigt insett och iakttagit, men han anmärker tillika såsom en särskildt gynnsam omständighet härvid, att en dylik reduktion enligt hans förslag vore mycket lätt verkställbar, enär hvarje summa efter den nya myntfoten blott behöfde ökas med 2 procent, för att motsvara samma 476
Den 4 April. summa enligt den gamla eller nuv:de. (Hr Björcks förslag går nemi., som bekant, ut på att en rdr specie, som enligt hans uppgift innehåller 25^ grammer finsilfver, skulle nedsättas till jemnt 25 gramm finsilfver).
Att skilnaden mellan de begge systemerna låter uttrycka sig i ett sådant procent-förhållande som det nyssnämnda, är otvifvelaktig!, i fråga om förändringens verkställbarhet, en ganska vigtig och gynnande omständighet; men likväl måste åtskilliga anmärkningar härvid göras.
Först och främst är beräkningen af den bråkdel dervid bortkastad.
Fyra specier innehålla nemi. icke jemnt 102 grammer finsilfver, utan 102,02, och ehuru denna bråkdel ej är serdeles betydlig, bör den likväl ej lemnäs utan allt afseende.
Antag t. ex. att det vore fråga om en liqvid eller omskrifning af 200,000 rdr.
Två proc. häraf, eller den tilläggssumma, som enligt förslaget skulle beräknas, vore då 4000 rdr, men hvad som bortkastades (utgörande 2 proc. af tilläggs-summan) uppginge likväl till 80 rdr; och att sålunda slumpa blott för jemnhetens skull, är väl icke alldeles riktigt.
Vidare måste jag äfven fästa uppmärksamheten på de i vissa fall betänkliga resultater, som skulle uppkomma genom motionärens förslag, att vid aila liqvider under 50 öre någon reduktion eller tilläggssumma af 2 proc. icke behöfde iakttagas, enär skilnaden då vore så obetydlig, att den icke uppginge till fullt ett öre.
Det är visserligen ganska sannt, att om alla dessa små summor betraktas hvar för sig, så är skilnaden, som skulle uppkomma genom myntfotens förändring, så ringa, att densamma gerna kan och bör lemnäs ur räkningen; men annorlunda blir dock förhållandet vid sådana tillfällen, då stora summor bildas genom sammanläggning af en mängd smärre, såsom t. ex. vid uppbörd, minuthandel o. s. v. Slutligen bör äfven ihågkommas, att om sjelfva myntenheten sålunda förändras, så måste äfven alla skatter och afgifter, priser och lönebelopp jemkas i förhållande derefter, så framt icke en ganska kännbar, ofta obillig inverkan på bestående förhållanden derigenom skulle uppkomma.
Med afseende på allt detta och åtskilligt annat, som skulle kunna tilläggas, lärer det icke kunna bestridas, att den ifrågavarande åtgärden, eller en förändring i vårt myntsystem, icke kan vidtagas, utan att medföra ganska många och stora svårigheter.
Men jag har icke anfört eller antydt dessa svårigheter, endast för att deruti finna anledning att h. o. h. ogilla förslaget samt derå afstyrka allt afseende, utan detta har skett för att visa, att om man skall underkasta sig alla de olägenheter, som dermed oundvikligen äro förbundna, så bör det ske för något stort ändamål.
Och sådana finnas verkligen.
Dessa, efter mitt omdöme, stora ändamål, som borde sökas, äro tvenne särskilda, nemi.: l:o att bringa vårt myntsystem i nära öfverensstämmelse med något annat stort omfattande Europeiskt myntsystem; och 2:o att i afseende å myntfoten vinna enhet med de Skandinaviska grannländerna.
Den 4 April. 477
I fråga om sättet att uppnå dessa ändamål, eller egentligen det förstnämnda, framställer sig emellertid två olika alternativer, hvilka otvifvelaktigt begge äro förtjenla af stor uppmärksamhet.
Det ena af dessa alternativer är det som motionären föreslagit, eller att Svenska myntfoten skulle ställas i närmaste öfverensstämmelse med den nya Tyska Vereins-thalern, på det sätt nemi. att då 500 Franska grammer finsilfver, enligt Tyska mvntlagen, utmyntas till 30 thaler, så skulle samma qvantitet finsilfver hos oss utmyntas till 20 specier, i följd hvaraf den Svenska specien skulle komma att ega ett värde, som med jemnt 50 proc. öfverstege Vereins-thalern.
Det andra af mig omtalade alternativet vill måhända icke synas mindre inbjudande.
Enligt detsamma skulle, såsom redan vid realisationens införande starkt ifrågasattes, riksdaler Hamb.-b:ko antagas till grund för vårt myntsystem, hvilket i sådant fall komme att hvila på helt andra vigtbestämmelser än det nyssnämnda Thaler-systemet.
Hamb.-systemet utgår nemi. från den Kölniska marken såsom vigt-enhet, och grundar sig derpå, att 9j riksdaler Hamb.- banko skola motsvara en Kölnisk mark finsilfver.
De som förfäkta detta sednare alternativ, anföra, att de Hamb.-myntsorterna, riksdaler och mark banko, utgöra ett gammalt, noga bestämdt myntvärde, som är kändt och noteradt i hela handelsverlden; att således derigenom den sökta förbindelsen med något allmänt Europeiskt penninge-system fullkomligen vunnes; att detta system i afseende å fastheten och oföränderligheten hade ett företräde deruti att enheten, som blott afser en viss qvantitet finsilfver, vore fiktiv, och att ingen utmyntning enligt densamma i verkligheten egde rum; samt slutligen, att genom antagande af Ham.-systemet, äfven det andra af de nyss uppgifna ändamålen skulle på samma gång vinnas, nemi. enhet med de Skandinaviska grannländerna, hvilkas myntfot eller specieriksdaler är lika med Hamb.-banko.