Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Theatern af 6,000 R:dr b:ko mätte höjas till 23,000 R:dr samma mynt, räknadt ifrån d. t Januari 1834, och får jag hos H. R. o.
Ad. vördsamt anhålla om remiss till vederbönde Utskott.
Bonde mundtligen:
Förutseende att mången torde anse den af mig här vördsamt motionerade anslagssumma för Kongl.
Theatern alltför dryg för Svenska Statsverket, tror jag mig böra tillägga, ali ingen hofeller national-theater i Europa finnes, på hvilken stora Operor 42 Den 22 December e. m. kunna gifvas, sorn uppbär eu så ringa anslagssumma, sorn den af mig här äskade, tillsammanlagd med anslaget ifrån II. M. Konungens Civil-lista, och hvilken då skulle belöpa sig till 65,000 R:dr b:ko.
I vår grannstat
Danmark, för alt icke gå längre, upbär Kongl, theatern i Köpenhamn, dels af Statsverket och dels af Civil-listun ett årligt understöd af öfver 150,000 11:dr svenskt b:ko.
Efter det konstitutionella Statsskickets införande i Danmark år 1848, omfattades Kongl, theatern i Köpenhamn med särdeles intresse af den dä för första gången sammanträdande representationen, som voterade åt densamma en årlig subvention af 50,000 Rksbdlr, eller något öfver 66,666 R:dr 32 sk.
Svenskt b:ko.
Representationens upfattning och theaterns inflytande på folkkarakteren och dagens händelser visade sig genast under de Irenne derpå följande, för Danmarks regering och folk så ärorika, åren, under hvilka theatern hvarje afton för den skådelystna allmänheten framställde bilder ur Danmarks bragderika häfder och derigenom upmanade till hjeltemod och upoffringar för fosterlandet!
Af ett tryckt och äfven här i Stockholms bokhandel tillgängligt arbete utaf en af Tysklands ulmurktaste theater-administralörer, Hr von Kusiner, nu sednast Generalintendent för Kongl, theatern i Berlin, uplyses alt ingen af de mindre Hof- eller Nationaltheatrarne i Tyskland upbär ett årligt understöd, understigande 100.000
R:drSv. b:ko, eller ett dubbelt belopp af hvad Kongl, theatern i Sveriges hufvudstad upbär.
Theatern i Munchen upbär ett ari. understöd af 157,000 Floriuer.
Theatern i Dresden » » 70,000 Thlr Pr. Cour.
Theatern i Hannower » » 83,000 Thlr Pr. Cour.
Theatern i Stultgardt » » 125,000 Floriner.
Theatern i Carlsruhe » » 100,000 Floriner.
Theatern i Darmstadt » » 100,000 Floriner.
Theatern i Cassel » » 60,000 Thlr Pr. Cour.
Hoftheatrarne i Wien och Berlin ega hvardera ett årligt bidrag af mellan 250 och 300,000 R:dr Sv. b:ko.
De subventionerade theatrarne i Paris ega f. n., utom en mängd extra understöd, dels ur Kejserliga handkassan, dels af de under StalsMinisteros förvaltning ställda fonder, ett lika stort anslag, som under Konung Ludvig Philips konstitutionella regering eller 1,360,000 frcs.
Utomomdess erhålla nästan alla Provinstheatrarne bidrag ur Statskassan, t. ex. theatrarne i Lille, Nantes, Bordeaux, Marseille, Lyon, Strassburg, m. fl., som upbära ett ärligt tillskott af 50.000 frcs hvardera.
Svenska Nationaltheatern deremot erhåller icke en gång hälften af hvad theatrarne i Cassel, Darmstadt, Carlsruhe, Stultgardt m, 11. upbära!
Icke en gång en tredjedel af bidraget till Köpenhamns theater; ungefär en sjundedel af hvad theatrarne i Wien och Berlin upbära.
Jag vill icke ytterligare jemföra det nuvarande anslaget med hvad Kongl, theatern upbar under Konung Gustaf III eller den betydliga summan af 222,000 Rd:r b:ko.
Och under denna period hade Kongl, theatern så godt som ingen medtäflare, emedan alla nöjens centralpunkt var inom Den 22 December e. ni. 43 Kongl.
Operahusets murar.
Huru är förhållandet nu?
Under della ■arel har Stockholm, med en befolkning, upgående till 91,000 menniskor, haft uiom Kongl, theatern, fern enskilda theatrar, ett förhållande, som icke finner sin motsvarighet i någon annan hufvudstad.
Berlin t. ex., med något öfver 420,000 innevånare, utom en garnison af 12,000 man och omkring 200,000 resande, sora under årets lopp besöka staden, — har icke mer än sju theatrar, dä jag inberäknar det s. k.
Krolls etablissement utanför staden.
Och ändå erhåller Kongl, theatern i Berlin ett årligt tillskott af 140,000 Thaler Preuss.
Courant eller något öfver 256,000 B:dr Sv. b:ko, — då Svenska Nationaltheatern icke äger mera än några Fyrtio^ tusende R:dr b:ko i årligt understöd.
Ater, med förutsättning att R.
St. bevilja det äskade anslaget af 25,000 R:dr b:ko, upbär Staten likväl med andra handen i direkta kontributioner af de vid Kongl, theatern anställda artister en summa af mer än 5,000
R:dr b:ko, så att det verkliga bidraget skulle således endast blifva 20,000 R:dr samma mynt.
Och äfven dessa komma idkeligen tillbaka, då genom de penningesummor, theatern omsätter, och hvilka fortidet år upgingo till 181,000 R:dr b:ko, mången industrie inom hufvudstaden upmuntras.
Särskildt ber jag alt få nämna, att vid sjelfva theatern äro 366 personer anställda, hvilka af denna konst-anstalt erhålla sitt uppehälle.
Af dessa 366 personer äro många gifta, eller måste underhålla föräldrar och syskon, så att omkring 1200 menniskor finna sitt bröd genom detta verk, för hvilket jag nu vördsamt anhållit om ett onekligen icke stort anslag af Staten.
Jag vet allt för väl, att mången anser Kongl, theatern böra kunna lika väl uppehålla sig genom sina egna praestationer, som alla enskilda theatrar, hvilka endast existera af egna hjelpmedel.
Det är denna jemförelse emellan den Kongl. Theatern och enskilda theatrar, öfver hvilken jag ber, att få yttra några ord, medan jag anser den aldrig med ringaste rimlighet kunna göras.
Kongl, theatern måste betrakta sin ställning till det allmänna, till konsten, — och till
Artisten ur en hel annan synpunkt än den ambulatoriska theatern.
Denna är beräknad mer eller mindre på tillfälligheter.
En tillfällighet är dess publik, som ofta måste upsökns, der folksamlingar för den gången af en eller annan anledning äro att finna; en tillfällighet är de der anställda personernas beskaffenhet; en tillfällighet är det huruvida dessa personer sjelfva skola ega en framtid.
Allt sådant kan aldrig, får aldrig förekomma vid en verklig Nalionaltlieater.
De personer, densamma upmuntrar att ingå på Skådespelarebanan, måste vara någorlunda betryggade för sin framtid.
De skola bereda sig till en hel lefnad för konsten, skiljda ifrån den äfventyrlighet, som tvertom så naturligen införlifvar sig med sinnet hos dem, som genom sjelfva sin ställning finna sig lefva för dagen.
Utmärktare anlag, som genom studium och arbete blifvit utvecklade till stora talanger, kunna således icke af ett dylikt institut som en Nalional-theater, då en framskriden ålder eller sjuklighet m. m. minskat deras förmåga, med likgiltighet behandlas eller för - 44 Den 22 December e. m. kastas, såsom den personliga fördelen hos enskilda thealerslyreiser oftast måste föranleda.
Denna personliga fördel tvingar också den enskilda theatern att göra sig till en lydig tjenare ät massans tycken, och upoffra på sådant vis sjelfva konsten, då Nalional-theateru aldrig bör nedstiga ifrån att vara en ledare af det allmänna konstsinnet, en makt i smakens verld, äfvensom också medelbart inom det moraliska området!!
Villigt tillstår jag, att Kongl, theatern onder min styrelse pä långt när icke upfyllt sitt kall.
Ingen har lifligare upfattat de fel, som under min förvaltning äro begångna, än jag sjelf.
Men jag har måst söka största penningevinning, för att kunna upfylla theaterns ingångna förbindelser.
Och med en utgifts-konto af 181,000 R:dr b:ko och ett årligt understöd af endast något öfver Fyrtio tusende R:dr b:ko, har under närvarande förhållanden, med smärtsam känsla, jag mången gång måst sätta ett utsåldt hus framför hvad Fransosen kallar: un succés d’estime.
Men det är för att framdeles Kongl, theatern skall kunna värdigt ledas, som jag vördsamt afgifvit min motion om ökadt anslag.
För Stockholm är en god theater af mera vigt, än i mången annan hufvudstad, ty erfarenheten har lärt, alt intet medel så kraftigt motverkar fylleri, lättja, råhet och dåliga aftonsällskaper, som ett godt spektakel.
Mången, som annars en Söndag eller Måndag skulle lillbragt sin afton på krogen eller i något af dessa många lastens nästen här i Stockholm, använder nu sin sparpenning till inköp af en spektakelbiljett, och då en gång smaken för detta ädlare är hos honom väckt, så användes mången, annars i lättja och sysslolöshet förspilld stund vid arbetet, för att förtjena penningar att kunna förskaffa sig detsamma.
Med ett ökadt anslag skulle äfven den Kongl, theatern kunna för vissa platser, hufvudsakligen dem, som besökas af de mindre bemedlade klasserna, minska entréepriserna, hvilket framdeles skulle välgörande inverka.
På denna omständighet ber jag att särskildt få fästa upmärksamheten.
Theaterns nöjen äro hufvudsakligen för dem, som icke äro i tillfälle att inom eget hus, genom större tillställningar, förskaffa sig förströelser, utan som för en ringa penningesumma måste söka sig dem efter veckans trägna arbete.
Nogsamt förutser jag, att mången anser de fattigare klasserna böra tillbringa de få lediga stunder de ega, efter ett mödosamt arbete, i bön och an dakt, och att de icke böra så godt som inledas till theaterns nöjen.
Men jag anser, att det är ett vigligare vilkor, än man vid första påseendet tror, för folklifvets kraftigare utveckling och dess nationella egendomlighet, att för mängden gifves en tillbörligt afpassad vexling emellan-arbete och njutning, mellan det nyttiga och del behagliga, det triviala och det uphöjda!
Jag har sökt, att i min motion, såväl som äfven nu med några ord, framställa verkningarne af skådespelen och en behörigen utrustad theaters bestämmelse och fördel.
Hvad den i en hufvudstad omedelbart uträttar, det sprider sig sedan medelbart öfver land och rike genom den väl bekanta makten af efterdömet i åsigter och tankegång hos hufvudstadens innevånare.
Det är således för Den 22 December e. m. 45 det liela, — för hela Svenska fosterlandet vi verka genom National-lheatern; det är för hela fosterlandet vi göra dessa upoffringar, som hos tänkaren alltid skola förefinnas obetydliga emot det man med desamma uträttar.
Jag hoppas, ali R.
St. ifrän denna synpunkt äfven upfalta denna fråga, och jag öfverlemnar härmed min vördsamma motion förtröstansfullt i H. StalsUtsk:s händer.
Hvad H. R. o. Ad. vidkommer, är jag i förväg förvissad, att de, med vanlig storhet i tänkesätt och upfatlning, skola skänka mig sitt beskydd, då frågan inom delta rum till slutligt afgörande kommer att föredragas.
Hr af Sillén, Gustaf Otto Prolius, upläste 3:ne motioner af följande innehåll: 1:0.
En vigtig del af Socknenämndernes å landet bestyr är deras befattning med sundhetsvården, i afseende hvarå Socknenämnderne numera hafva att utföra detsamma, som, före författningarne om Socknenämnden och Kyrkoråd af d. 29 Augusti 1843, tillkom Kyrkoråd.
Att Socknenämnderne, hvilkas ordf:de och medlemmar ofta äro af allmogen, skola hafva nödig kännedom, om hvad angående helsovården å landet är stadgadt och hvad Socknenämnderne vid sjukdomar bland menniskor eller kreatur böra tillgöra, kan man likväl svårligen fordra, så länge detta mäste sökas i en mängd särskildta äldre och yngre författningar.
Jag får derföre vördsamt föreslå, det R.
St:r hos K. M. i underd:het anhålla, att K. M. täcktes anbefalla Kongl.
SundhetsColhm eller ock updraga åt kunnig person att utarbeta och utgifva en sammanfattning af de om sundhetsvården å landet gällande stadganden.
På många trakter föres mycken klagan öfver den skada, som svinkreatur genom rötning tillskynda allmänna vägarne.
Denna klagan har ock befogenhet, ty uprotningen af vägkanterna och sjelfva vägarne på sidorna om den egentliga körbanan föranleder, bland annat, under tidens längd, till vägarnes minskning i bredd, hvarigenom kostsam utfyllning af vägarne understundom blir af nöden.
Till förekommande af denna skada finnes, mig veterligen, icke något annat stadgadt, än hvad Lagen i 11 kap. 4 § B.B:n innehåller, att då kjäle är ur jorden, skola svin ringade vara, derå upsigten anbefallts Brofogdarne, hvilka för detta ändamål fått makt att taga upp eller märka oringade svin, dem egaren sedermera skall återlösa med 2 mark eller 8 sk. b:ko för hvartdera.
Sorn delta stadgande visat sig otillräckligt, helst, sedan Brofogdar för länge sedan upliört att finnas, icke någon är, som har sig ålagd upsigten i förenämnde hänseende, hvilken skäligen icke kan anbefallas eller utföras af Länsmän eller Fjerdingsman, hafva inom det 46 Ben 22 Beeember c. m. län, i hvars styrelse jag deltager, åtskilliga församlingar sökt medel emot olägenheten uti öfverenskommelser om vilens utsättande för oringade svins utsläppande vid vägärne, hvilka vitén, då de hos K.
Beflude anmälts till fastställelse, likväl ansetts icke kunna stadfästas, enär Lagen redan innehåller äfventyr för nämnde fall, ehuru icke tillfyllestgörande, och K.
Beflude i allmänhet icke eger utsätta vilen, då äfventyr finnes i Lag bestämdt.
Jag får derföre vördsamt föreslå, alt genom författning åtgärd måtte vidtagas till förekommande af skada lili ifrågavande hänseende.
Tilläfventyrs kan detta ändamål upnås derigenom alt högre böter, än de i ofvanberörde Lagrum utsatta, stadgas för den, hvilkens svinkreatur, under det kjäle är ur jorden, träffas oringadt vid allmän väg, kanske till och med, om det så träffas utom egarens eller samfällighets hägnad, genom hvilken utsträckning i 4 § 11 kap.
B.B:n kunde upliäfvas.
Dessa höler torde böra utsättas högst till En R.dr 32 sk. b:ko för hvarje kreatur, ehvad det är större eller mindre, samt enhvar ega att härom anställa åtal, om icke egaren godvilligt erlägger böterna, hvilket torde böra blifva den kärandes ensak.
För nämnde rättighets utöfvande torde det fortfarande böra medgifvas rätt alt uplaga under omförmälde omständigheter anträffade svinkreatur.
1 händelse denna utväg icke anses ändamålsenlig, kan det kanske lemnäs till menigherna att å Sockneslämmor besluta om förbud emot oringade svins utsläppande och om vile derför under elt visst stadgadt belopp, att gälla till efterrättelse, sedan vilet blifvit af K.
Beflude faststäldt som, enl.
Sockneslämmo-förordningen, i allmänhet erfordras för tillämpning af menighets vilesbeslut. 3:o.
Till upfostringshjelp för fattiga barn utgår årligen lill hvarje län i Riket ett visst belopp, hvilket utbetalas af Serafimer-OrdensGillet och tillsändes K.
Beflude, som utdelar medlen dels till fader- och moderlösa barns fosterföräldrar, dels till fallige föräldrar, som hafva egna barn atf upfostra.
Sammanlagda beloppet af de medel, som i hela Riket sålunda utdelas, lärer upgå till omkring 12,000 R:dr b:ko för året.
Tillgången å dessa medel har, såvidt jag haft tillfälle att inhemta, upkommit derigenom, att sedan Konung Carl XI, genom Bref d. 27 Nov. 16S2 och den 8 Juni 16S3, anslagit till ett Barnhus i Malmö, som dä inrättades, en del af Kronans Tionde i Skåne, upgående till 1,887 tunnor, 14 kappar spannmål i råg, korn och bafra, äfvensom 2,000 D:lr s:r:mt lära blifvit af enskilde personer dertill gifna; så har, i följd af K. M:s beslut d. 9 Juni 1789, denna Barnhusinrättning blifvit uplöst, i det ändamål, att inrättningens tillgångar, hvarmed allenast ett mindre antal barn kunde å Barnhuset njuta vård, skulle lemna utväg för underhållande af ett större antal barn, genom deras ulaccorderande till vård hos fosterföräldrar; hvarefter af Barnhusets tillgångar den fond lärer hafva upkommit, som lemnar medel alt på ofvanberörde sätt använda till upfostringshjelp.
Jag har Den 22 December e. m. 47 icke varit i tillfälle att förskaffa, mig kunskap, om sedermera blifvit gifna nägra vidare föreskrifter särskildt ang:de denna fonds användning.
Men Inslrukhn för Serafimer-Ordens-Gillet af d. 28 April 1791 innehåller i 7 §, att K.
Beflnde skall hos OrdensGillet anmäla fader- och moderlösa barn, hvilka anhörige icke förmå underhålla, samt gifva förslag å den, som deras vård och föda sig åtaga vill, då för eli barn intill 6 år bestås 32 sk., derutöfver till tio år, 24 sk. och derutöfver till fjorton år, 16 sk., allt för hvarje månad; och efter denna grund sker nu utdelningen af dessa medel, så att upfostringshjelpen är för ett barn högst åtta R:dr b:ko per år, då barnet är under 6 år gammalt, och i före nämnde proportion mindre, då barnets ålder är derutöfver.
Det är klart att ingen vill emottaga andras barn till vård och upfostran för en så ringa betalning, hvaraf också blifvit följden, att upfostringshjelpen numera till det mesta utdelas till fattige föräldrar såsom bidrag till deras barns underhåll.
Det goda ändamål, som från början varit afsedt med dessa medels användning, är således numera hufvudsakligen förfeladt.
Ingen blir derigenom bjelpt, utan medlen kunna lill det närmaste anses ändamålslöst bortkastade.
En och annan församling kan visserligen vinna någon lättnad i sin faltigvårdstunga, då upfostringshjelpen till godo kommer någon, som eljest helt och hållet eller i större mån behöfde af fattigvården understödjas; men denna lättnad blifver icke annat, än obetydlig.
Såsom af Serafimer-Ordens-Gillets ofvan åberopade Instinkt, samt flera äldre och yngre författningar inhemtas kan, deltog
Staten tillförene uti fattigvårdsbesväret och omsorgen om fattiga barns vård.
På sednaste tiden har åter denna grundsats blifvit frånträdd, så att, enl. gällande fattigvårds lagstiftning, all fattigförsörjning både för äldre personer och barn, åligger kommunerna, utom då någon person icke kan, efter bestämda grunder, hänföras till viss församling, i hvilket fall Staten åtagit sig försörjningsskyldigheten.
Då nämnde grundsats utföres, synes det, såsom borde den från Tionde anslag eller andra Statsmedel upkomna tillgång till upfostringshjelpen indragas för Statsbehofven; och enär dessutom alltför liten nytta synes mig uträttas med den utdelade upfostringshjelpen, som för hela Riket dock utgör ett ganska betydligt belopp, hvilket säkerligen kan med större nytta till annat ändamål användas, föreslår jag vördsamt, att med utdelning af ifrågavande upfoslringshjelp må nphöra och de dertill använda tillgångar, såvidt de äro komna från Staten, disponeras lill Serafimer-Ordens-Gillets andra behof, för hvilka Statsanslag till vida större belopp lär vara erforderligt; dock torde föräldrar och fosterföräldrar, som redan fått sig beviljad upfostringshjelp, böra få densamma fortfarande åtnjuta, lill dess de barn, för hvilka de erhållit hjelpen, upnått 14 år.
De uti fonden för upfostringshjelpen ingående enskilda donationer lära åter icke kunna på förenämnda sätt disponeras, utan torde det ankomma på K.
M. att förordna om användningen af desamma. 48 Den 22 December e. m.
För denna framställnings tillförlitliga bedömande torde likväl erfordras fullständigare utredning af ämnet, än hvartill jag haft tillfälle att förskaffa nödiga materialier, hvarföre jag anhåller att StatsUtsk.
, till hvilket motionen lärer få remitteras, behagade i föreskrifven ordning äska från Serafimer-Ordens-Gillet nödiga uplysningar.
Vidare upläste Hr af Sillén, Gustaf Otto Probus, följande motion : Enl.
Lagens stadgande i 13 kap.
M.B:n tillkommer det Dorastolarne att bestämma sättet för sjelfspillingars begrafning, vare sig att den bör ske, såsom det heter, vanhederligt eller i tysthet.
Men att afvakta
Domstolarnes å landet beslut härom, är merändels förenadt med olägenhet, som låter sig förnimma särdeles i närheten af luifvudstaden derföre, att af dess invånare, ganska många visa sig vara ledsna vid lifvet och tyckas helst afhända sig det utom stadens tullar.
Då bestämmandet af begrafningssätt synes kunna hänföras lill polisåtgärder, får jag vördsamt föreslå, att genom författning mäste stadgas, det sältet, huru person, sora å landet förgjort sig sjelf, bör begrafvas, må, efter undersökning inför K.
Befh:de eller genom Kronofogde eller Länsman, laglikmätigt bestämmas af K.
Beflude.
Remitterades lill Lag.Utsk.
Uplästes och lades lill handlingarne ankomne prol.utdr. från de öfrige RiksStm, nemi. frän PresteSt. af d. 3, 7, 10, 14, 17 och 21, från BorgareSt. af d. 7, 10, 14, 17 och 21, samt från BondeSt. af d. 7, 10, 14, 17 och 19 dennes, tillika med en från PresteSt. communicerad motion af Doktor Sandberg, ang:de bräuvinsbränningens inställande äfven under April månad nästkommande år.
IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. | (ill 10 på aftonen.
Den 23 December e. m. 49 Fredagen den 23 December 1853.
Just. 4 prot.utdr. för gårdagens plenum.
Öpnades H:rr Eleklorers listor vid val af ledamöter i nedannämnde
Utskott under permilterade ledamöters frånvaro; och hade dertill blifvit utsedde i ConslitulionsUtskottet under den JM 245 Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, beviljade 3:ne veckors ledighet frän och med d. 27 dennes.
JM 1.
Hr Lilljehöök af Fårdala, Carl Bertil.
StatsUtskottet, dels i st. f. JYs 1786 Hr Blomstedt, Carl Reinhold, sora afsagt sig förtroendet att vara ledamot under den JM 1960 A, Hr Montgommerie, Hobert Nils Germund, beviljade ledighet till och med d. 7 nästk.
Januari; dels ock under den JM 2221 Hr af Wirsén, Carl Thure, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 22 dennes.
JM 1284.
Hr Rappe, Jan Axel, att inträda i Hr Blomstedis ställe.
JlI 1648.
Hr von Bahr, Fullm.
Frih. Åkerhjelm, Kuut Georg, att inträda i Hr af Wirséus ställe.
BevillningsUtskoltel under den, följande ledamöter beviljade 3:ne veckors ledighet, nemi. M 167 Frih. von Köhler, Fullm.
Hr Tornerhjelm, Rudolf från och med d. 24 dennes: JM 393 Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg, från och med d. 22 dennes och JM 1304, Hr Knylenstjerna, Carl Johan Gammal, från och med d. 24 dennes. A? 139.
Gr. Wirsén, Axel Emil, att ingå i st. f. Hr Tornerhjelm.
JM 290.
Frih. von Rosen, Carl, att ingå i st. f. Frih. af Schmidt.
JM 2077.
Hr von Wright, Fullm.
Hr af Sillén, Lars Gabriel, att ingå i st. f. Hr Kuylenstjerna.
BankoUtskottet under den JM 394 Frih.
Frih. Fleetwood, Georg
Miles, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med i dag.
JM 931.
Hr Gripenberg, Carl Fredrik Wilhelm. L a-g
U t s k o 11 e t under den JM 929 Hr Grönhagen, Fullm.
Hr von Hartmansdorff, August Edvard, från och med d. 18 dennes beviljade 3:ne veckors ledighet.
JM 2183.
Hr Gripensvärd, Jacob Olof. 2 H. 4 50 Den 23 December c. m.
Besvärs- och Ekon.Utskott c t under den J\f 1C71.
D. Hr Liljehorn, Follin. Frih.
Raal), Carl
Adam beviljade'3:ne veckors ledighet frän och med d. 22 dennes. JVJ 302.
Alströmer, Carl Jonas Oskar.
ExpeditionsUtskotlet onder den M 478 Hr Printzensköld, Carl, beviljade ledighet frän och med i dag till och med den 1) nästk.
M 2009 Hr Mannerstråle, Mårten Gustaf Wilhelm.
Föredrogos och remitterades lill LagUtsk.
Hr Tersmedens, Pehr Reinh., nedannämnde d. 22 dennes pä bordet lagde motioner : 1:0
Ang:de uphäfvande af ej mindre stadgandet i 1 kap. 2 § sista morn. af nu gällande kyrkolag, än de stadganden, som innehållas i Ä.Bms 7 kap. 4 § och M.B:ns 1 kap. 3 §; 2:o
Om uphäfvande af stadgandet i 1781 års kongl, kung., ang:de förbud att bivista främmande Religionsöfningar; 3:o Ang:de uphäfvande af 11 kap. 2 § af nu gällande kyrkolag; samt 4:o
Ang:de atskaffande af den offentliga kyrkopliklen.
Besv. o. Ekon.Ulsk. Ilr Tersmedens, Pehr Reinh., d. 22 dennes pä bordet lagda motion, ang:de vissa tillägg uti Kongl. Förordn. om Socknenämnder jemte förslag till Länsförsamlingars införande.
Föredrogs och remitterades lill Allm.
Besv. o. Ekon.Ulsk. Hr Carlesons, Edvard Henr., d. 22 dennes på bordel lagda motion, ang:de Stapelstadsrätt lör köpingen Döderhultsvik.
Föredrogs och remitterades lill StatsUlsk.
Hr Carlesonsl Edv. Henr., d. 22 dennes på bordet lagda motion, ang:de beviljande af Statsanslag till aflöning för rector och lärare vid en Elementarskola i Döderhultsvik.
Föredrogs och remitterades till Bevilin.Utsk. Hr Printzenskölds, Carl, nedannämnde d. 22 dennes på hordet lagde motioner: ]:o Ang:de fördubbling af Tidningsslämpel-afgiften; och 2:o Ang:de oförändradt bibehållande af nu gällande Tulltaxa.
Föredrogs Fiili.
Raabs, Carl Guslaf, d. 22 dennes på hordet lagda motion, ang:de uphörande af rättigheten för beväringsskyldig alt lega karl i sitt ställe.
Denna motion, sorn ifrågasätter uphäfvandet af legningsrätten för beväringsskyldige, vidrör en af Den 23 December e. ni. 51 de vigtigaste punkterna af vår mililär-örganisation och det må derföre lillälas mig alt företaga en granskning af de militära åsigter som med della ämne hafva beröring, ehuru jag väntar mig alt mina åsigter härom icke skola delas af alla inora della Stånd.
Jag - gör denna framställning äfven af det skäl, att man troligen väntar dg få höra några tankar i detta ämne uttryckas inora ett Stånd, som bland sig räknar så mångå militärer.