Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s beslut i grundlagsfrågor fordras antingen alla fyra Ståndens, genom majoriteter fattade likstämmiga beslut, eller ock att de blifvit på så sätt ense, att ett resultat af förstärkt Utsk. uppkommit, då, efter försök till sammanjemkning, skiljaktigheterne bortfallit genom votering i sådant Utsk.
Ingen tvist bar varit eller kan skäligen uppstå om den första bland dessa satser, ty det vore alltid fara, dels för hugskott dels ämne lill tidsödande debatter, derest sådant villkor icke vore föreskrifvet.
Likaså vore det fara, att R.
St. öfverrumplade sig sjelfva och nationen, om så vigtiga ärenden, utan den sednares vetskap, finge börjas och afslutas vid en och samma riksdag; men en uppenbar misstydning är det både af grundlagens ordalydelse och anda, då man yttrar såsom grundsats, att likstämmiga beslut vid tvenne riksdagar äro nödige.
Denna misstydning är dock mycket allmän och härflyler från en oriktig föreställning om beskaffenheten af ett beredi förslag, hvilket icke må såsom beslut anses — då grundlagen uttryckligen förbjuder att besluta — ehuru resultaterne af öfverläggningarne och af voteringarne förekomma såsom fattade beslut.
Det skulle icke hafva ringaste stöd i sundt förnuft, om grundlagen bade erkänt beredningsåtgärderne såsom beslut, emedan, vid det välkända förhållande, att menniskorna i hvarje fattadt lagsliftningsbeslut, ehuru nöjda de än månde vara med hvad de nyss antagit, likväl alltid hafva både benägenhet och förmåga att efteråt inse möjlighet till ytterligare förbättring, det vore en orimlighet alt begära af R.
St., att de skulle, efter att en gång hafva fästat sig vid ett beslut, besluta om igen vid en sednare tid, då de insett många rättelser vara af nöden.
Sådan har ingalunda varit lagstiftarens mening, hvarken 1809 och 1812, då sednare mom. i 56 § utarbetades, det kan man tydligen inse af de flerstädes återupprepade förbuden för att vid första riksdagen besluta; men olyckligtvis inträffade, uti verkställigheten af föreskrifterne, hvad som icke låg i deras mening eller ordalag, och denna verkan härflyter endast frän det i alla afseenden orimliga stadgande, att vid den sednare riksdagen, dä beslut får fattas, ingen den ringaste rättelse Jär ske, utan endast votering försiggå med ja eller nej. R. o. Ad. vill fästa Utsk:s uppmärksamhet uppå, alt denna föreskrift icke kan sägas hvila pä någon grundsats, att den gerna kan försvinna, utan alt de förestående, såsom sädane godkände, förnärmas, att den snarare slår i strid med lagstiftarens tillkännagifna afsigt, att tänkesättet om ändringen skall mogna — hvilket mognande tjenar till ingenting, om det icke får föranleda till förslagets rättelse — att den uppenbarligen är ett hån mot nationen, hvilken först, efter slutet af den riksdag, dä grundlagsförslaget bereddes, kommit i tillfälle Den 5 April f. m. 103 att granska detsamma, men nu är inskränkt till att, genom sina nyvalde ombud, blott yttra sig genom bifall eller afslag; — således tvertemot hvad som sannolikt är nationens allmännaste omdöme om hvarje förslag, nemi. gillande af vissa grundsatser, men ogillande af några mindre detaljomständigheter. — R. o. Ad. finner ej eller något skäl, hvarföre, när frågan varit behörigen väckt och upplagen vid en eller flere riksdagar, men icke dessmindre hvarken kommit till slut genom skedd ändring eller af sig sjelf förfallit, samt sedan nationen redan varit i tillfälle att stadga sin öfvertygelse om de särskilda derunder utvecklade meningarnes halt och värde, och ett fullständigt utarbetadt förslag, på ett eller annat sätt beredt, af nationen blifvit kändt och granskadt, så till hufvudgrunder som detaljer, före en påföljande riksdag, detta förslag icke då skulle kunna, utan våda för samhället, dels få ytterligare jemkas, dels ock omedelbarligen derefter — det vill säga vid samma riksdag — af de fyra Stånden antagas, för att, i händelse af Konungens bifall, bli gällande lag.
Alt uppskjuta ögonblicket för beslut till dess man nog besinnat sig, är lika sä förnuftigt som alt skrida till beslut då, när man tillräckligen besinnat sig.
Att besluta blott en gång och dervid sedan blifva, var också af ålder en kär rättighet och grundsats hos Sveriges folk och dess yppersta Konungar; men nu har R.
St:s åtgärder vid grundlagsändringar, när beredningen antager form och karakter af beslut vid första riksdagen, och emedan den afklippes under flera påföljande år, blifvit förvandladt till ovärdigt och ändamålslöst gyckel, hvars utplånande
Och undanrödjande ur grundlag vore hvad en hvar länkande medborgare borde önska och eftersträfva, hvilka politiska grundsatser han än för öfrigt må hysa.
Sedan R. o. Ad. sålunda uttryckt sin tanka om hufvudgrunderne för hvarje förslag rör.de föreskrifter att iakttaga vid grundlagsändringar, fogas härtill såsom ytterligare anmärkn. rör:de sättet att ernå ändamålet, att det exempel vid riksdagarne 1812 och 1815, då sednare mom. i 56 § Reg.F. tillkom — helt fristående från den oförändrade lydelsen i 81 § samt i 29 § Riksd.Ordn. — antyder på den möjligtvis enda tjenliga utvägen under nuvar., ofvanbeskrifne förhållanden, då deremot det är påtagligt, att hvad Const.Utsk. föreslagit alls icke kan leda till hvarken slut på dessa tvister, eller lill rätta ändamålet.
Ett nytt moment till 56 § behöfver icke ställas i direct strid med någon af de nu gällande grundlags-§§ i någon af dess grundsatser, utan endast såsom ett supplement och ytterligare alternativ framstå vid sidan af de förra §§, och den skiljaktighet, som är nödvändig i afseende på beredningssättet och dess fortfarande intill sednare riksdag, då beslut skall fattas, har enahanda grund som skiljaktigheten emellan 56 § och den 81.
Utsk. har omförmält såsom ”trodl”, alt ”motsägelsen” dessa §§ emellan härrört af ”förbiseende”; men då något sådant förefaller ganska besynnerligt, och icke är af natur alt ens kunna bevisas, kan det vara mera rimligt att antaga, det under de stränga former för grundlagsändringars tillvägabringande, som 1809 års Reg.F. uppställt i 81, och under det stränga förbud 104 Den 5 April f. m. för allt annat sätt, som 83 § stadgar — men som nn, genom 56 §:s supplement, är faktiskt vordet undanröjdt — man då visligen tvekade om möjligheten att, äfven under denna lid, tillvägabringa enstämmigt antagande af supplementet, i fall det ställdes i omedelbar beröring med nämnde §§.
Likaså är det icke osannolikt, att man icke vågade, genom en sådan inflickning af det mom.
56 § nu innehåller, rubba den moraliska kraften på allmänna opinionen, som man synbarligen åsyftat med 81, 82 och 83 §§, i afseende på de i öfrigt sunda grundsatser, som deri finnas och som varit högt påkallade af revolulionerne 1772 och 1789. R. o. Ad. tillkännager fördenskull, på grund af allt delta, sin tanka, att Utsk. bör tillse, huruvida i detta exempel, såsom föredöme och anledning till eftersinnande, en ny method för grundlagsförslagers beredning och villkoren för deras antagande må göras antaglig, och Utsk. såmedelst lättare må kunna träffa hvad som öfverensstämmer med allmänna tänkesättet, än det af öfrige
Stånden med ogillande anmärkn:r återremitterade mern. har hopp alt vinna.
Den särskilda frågan, om och när ett förslag till grundlagsändring skall anses fallet, anser R. o. Ad. icke förtjena alt i grundlag besvaras, allt nog, att det beror på R.
St. sjelfva — sedan Coust.Utsk. genom frågans upplagande rest den upp lill föremål för vidare behandling — att understödja densamma, eller låta densamma, i brist pä detta understöd, förr eller sednare falla.
I grundlagen, sådan den nu är beskaffad, finnes intet ord eller mening, af hvilken med skäl kan dragas den slutföljd, alt Gonst.Utsk. äger att anmäla någon annan fråga såsom förfallen, mer än den, som, efter att hafva varit hvilande från föregående riksdag^ blifvit formligen med nej afslagen.
All sådan anmälan eller åtgärd af Utsk. vore i sjelfva verket att fälla en motion under dess fortgående beredning, hvilken activa åtgärd icke har stöd i lag och är någonting helt annat än den passiva, att låta sådant förslag falla, som icke understödes eller blifver på ett eller flere
Stånds anmodan bragt till jemkning och votering i förstärkt Utsk.
Förvillelsen, att Utsk. skulle vara berättigadt anse och förklara ett Stånds, eller ännu mer två Stånds gemensamma tanka om grundlagsändring såsom förfallen, och förthy icke värdig att upptagas till vidare behandling, härrör synbarligen från samma källa, som ofvan är anmärkt, nemi. att man ansett någon del af dessa beredningsåtgärder vid första riksdagen såsom beslut, analoga med hvad som fattas rörande andra ämnen.
Vore de beslut, så skulle det äfven, sedan ett förslag misslyckats, d. ä. icke vunnit tillräckligt understöd — utan blifvit stående på den lutande planen att antingen falla af sig sjelf i brist på vidare påyrkan af det eller de Stånd, som instämt deri, eller att formligen fällas vid påföljande riksdag — vara förbjudet att väcka och bearbeta andra.
Likväl finnes intet ord i grundlagen, som ger anledn. till sådan förbudstolkning, äfven om förslag gjordes i alldeles motsatt riktning emot dem, som genom votering ännu icke fallit, utan är der öppet Den 5 A p r i 1 f. m. 105 öppet intill sista dagen af riksdag alt ingifva förslag och påkalla Ulsk:s handläggning derå, j fall man har hopp att dermed någonting kan vinnas.
Denna anmärkning torde vara tillfyllestgörande såsom motiv, hvarföre R. o. Ad. icke kan anse det hvarken nyttigt eller rätt att nu införa en så alldeles ny grundsats i lagen, som den Utsk. förordat i afseende på de gradvis uppställda villkoren för att fälla redan gjorde och bearbetade förslag till grundlagsän dringar.
Varandes det tvertom R. o. Ad:s önskan och afsigt, att Utsk. måtte bemöda sig att påfinna utvägar ali göra förslag fasta och stående, men icke att i förtid fälla hvad som uppstått och som hör lemnäs allt möjligt tillfälle till ytterligare beredning, i händelse deraf kan vinnas ett antagligt förslag.
Frölich tilläde sedermera:
Jag får härjemte tillkännagifva, att jag äfven har ett annat mindre förslag, som jag icke nu vill uppläsa, ulan först sedermera under discussionen framställa; tv jag föreställer mig, alt R. o. Ad. icke nu ville upphällas genom dess afhörande.
Det är concentreradt i denna lilla lapp. 11. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, yttrade, alt tiden nu torde vara inne för honom, att inhemta R. o. Ad:s vilja i fråga om den ordning, i hvilken de afgifnc förslagen till gemensamma tankar borde förekomma till pröfning.
Dessa förslag voro 6, och II.
Ex. finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla att de företogos i samma ordning de blifvit afgifne, i hvilket fall skulle förekomma först Hr von Ilarlmansdorffs, dernäst Gr.
Cronhjelms, sedermera Hr Lagerhjelms, vidare Hr von Axelsons, sedan Gr. von Flåtens och slutligen Gr.
Fröiichs förslag.
Ropades ja. H. Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. behagade uppskjuta öfverläggningen i detta ämne till eftermiddagens plenum; hvilket bifölls.
Upplästes och lades på bordet Högv.
PresteSt:s prot.utdr. af denna dag, innefattande inbjudning till Medsländen ali förena sig med PresteSt. uti dess vid föredragning af BancoUtsk:s utlåt.
N:o 49 fattade beslut, ang:de ett tillägg i Bancoreglementet.
Lades på bordet ncdannämnde från Ulsk:n inkomna mern., ullåt:n och betänk:n, nemi. från Stats-U tskottet:
N:o 253, ang:de verkställd omröstning i anledn. af RiksStms olika beslut, rör:de grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskriflerne för tillämpningen deraf; N:o 254, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut ronde curhusafgiftens fortfarande; N:o 255, ang:de verkställd omröstning, i fråga om infriande af K.
Krigscollegii Arlilleriafdelnings skuld för inköp af Mariebergs egendom; 9 H. 14 106 Den 5 April f. m. N:o 256, ang:de verkställd votering i en fråga, rör:de det anslag, hvarå utgifter af provision, porto m. m. för inköp utaf vexlar i utländskt mynt böra afföras.
N:o 257, ang:de skedd omröstning, i anledn. af skiljaktiga beslut i frågan om anslag till slöjd-expositioners befrämjande; Stats- och Ekonomi-Utskotten:
N:o 84, i anledn, af väckt fråga om förändrad reglering af tjenstgöringsturen för Blekinge läns båtsmän; N;o 85, i anledn. af väckt fråga om förnyad reglering af stådernes båtsmanhåll; TST:o S6, i anledn. af väckt fråga om nedsättning i bålsmansroteringen för Fahlu stad; N:o 87, ang:de väckt fråga om lindring för ägarne af ön Hanö i utgifterne till lotsars underhåll; N:o 88, i anledn. af väckt motion om reorganisation af Gottlands nationalbeväring; N:o 89, i anledn. af väckt fråga om lärareseminariers inrättande m. m.; N:o 90, i anledn. af väckt motion om åtgärders vidtagande och stats-anslags beviljande för bämmande af tiggeri och befordrande af arbetsamhet bland fattige och vanvårdade eller vanartige personer; N:o 91, i anledn. af väckt fråga om statsanslag till inrättande af räddningsanstalt^' för vanartige barn och unga, första gången straffade förbrytare; N:o 92, i anledn. af väckt fråga om ersättning för forslingen af presterskapets i Lappmarken löningsspanmål; N:o 93, ang:de vackt fråga ora befrielse för comministersboställe! i Boo socken af Orebro län från rotering samt om presteboställens och stomhemmans befriande från andra, dessa boställen och hemman åtföljande besvär; N:o 94, ang:de föreslagne åtgärder, till beredande af en omedelbar postcommunicalion emellan Sverige och England; N:o 95, i anledn. af väckt fråga om underhållande af Hallsnäs bro; N:o 96, i anledn. af väckt motion om upphörande af eller lindring uti de consuladafgifter, som erläggas för Svenska fartyg, äfvensom inskränkning uti afgiflen lill Engelska kyrkan i London; Stats- och Bevillnings-U.tskotten: N:o 97, i anledn. af återremiss af betänk.
N:o 38, ang:de personliga skyddsafgiftens användande till folkundervisningens befrämjande; Banco-Utskottet:
N:o 50, med lillkännagifvande, att omröstning blifvit i förstärkt BancoUtsk. anställd öfver en af de frågor, som omförmälas i Ulsk:s mern.
N:o 43; Lag- och Ekonomi-Utskotten:
N:o 30, i anledn. af väckta frågor om förändringar i stängselförfaltningarne; - Den 5 April f. m. 107 Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottet:
N:o 137, i anledn. af väckt motion om utfärdande af en ny skråordning. H. B. o. Ad. åtskildes kl. £ till 3 c. m.
Fortsattes den på förmiddagen började öfverläggningen örn Const.Utskrs mern.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, enligt den ord1 ning, som redan blifvit af R. o. Ad. stadgad, Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke först borde förekomma till pröfning, och lät derefter uppläsa detta förslag.
Det nu upplästa förslaget till gemensam tanka föranleder mig att göra några anmärkrnr.
Men dä de till större delen inrymmas i det yttrande, sora jag på f. m. afgifvit, skall jag icke särdeles länge uppehållaR. o. Ad. med framställningen af desamma.
I de delar, hvaröfver jag redan förut yttrat mig, har jag egentligen ingenting att i afseende å Hr von Hartmansdorff förslag tillägga, åtminstone ingenting hufvudsaklig!.
Förslaget börjar med uttryckande af den åsigt, alt ett ifrån Const.Ulsk. lill RiksStm inkommet förslag till grundlagsändring icke skall återförvisas med gemensamma tankar, på hvilka Etsk. vore skyldigt alt fästa afseende, utan att förslaget endast skall återremitteras, åtföljdt af discussions-protocoll, på samma sätt som vid återremisser lill Ulskm i hvarjehanda andra mål äger rum.
Jag hade äran alt redan i f. m. plenum fästa uppmärksamhet på olägenheterna af delta förslag, oeh efter mig, efter hvad jag vill minnas, yttrade sig Hr Lagerhjelm i samma syftning derom, nemi. att då ett Stånd återremitterade ett Cousl.- Ulsk:s förslag, endast beledsagadt af de anmärkmr, som af en eller annan ståndsledamot blifvit afgifne, kunde Utsk. icke deraf hemta ledning för sitt omdöme rör:de hela Ståndets åsigt om saken, tv, på sätt Hr Lagerhjelm, i min tanka ganska riktigt yttrade, får Utsk. icke veta annat, ån hvad några få ledamöter, som 10S Den 5 April e. m. uttalat sina åsigter, tänka; men hvad den större delen af ledamöter, snm icke yttrar sin opinion, tänker, derom kommer ingenting till Utsk:s kännedom ; och om än händelsen så fogade, att lika många talare funnos för den ena åsigten som den andra, så hade Const.Ulsk., då det räknade de talandes antal och fann, all olika opinioner yttrades af lika många ledamöter på ena som andra sidan, ingen rättelse af discussionsprol.
Ulsk. stannade i villrådighet om hvad ett Stånd, med i två lika stora delar skilda åsigter, åslundade.
Lägger man dertill, atl Hr von Hartmansdorff vill, att när eli Const.Utsk:s förslag återkommer andra gången, så skola Stånden deröfver besluta utan förändringar, sä blir det så mycket svårare alt antaga eli sådant förslag, som Utsk. möjligen kunnat taga vilse om alla fyra Ståndens åsigter i frågan.
På sådan grund skulle jag tro, att, på sätt jag linder f. m. plenum hade äran framställa, hvarje Stånd bör afgifva sin gemensamma tanka, och del endast en gäng, och icke tvenne, oell att Utsk. skall vara pligtigt alt å de gemensamma tankarne fästa skyldigt afseende.
Vidare yrkar Hr von Hartmansdorff, all förslaget icke kan ändras i Stånden sedan det återkommit andra gången, nian endast godkännas eller förkastas.
Jag vill icke förmoda, alt den värde ledamotens afsigt med detta förslag lill gemensam tanka varit, att tillvägabringa en redaction sådan, alt alla ändringar eller förbättringar i vårt statsskick mätte uteblifva, men dertill synes mig åtminstone förslaget, sådant del af den värde ledamoten blifvit framsläldt, leda; ty dä för det första Stånden aldrig fä afgifva gemensamma tankar, när ärendet första gången förekommer, och sedan vid äterremissens återkomst endast godkänna eller underkänna utan förändringar, så blifver det så myckel lättare alt motverka hvilandet af hvarje förslag till förbättring, som Utsk. just genom den första proceduren troligen kommer att mycket lätt misstaga sig om Ståndens mening, då det endast får vela hvad en eller annan talare i anmärkningsväg yttrat.
Enär jag, för min del åtminstone, linner ganska tydligt, alt, i de flesta fall, ett Const.Ulsk. för andia gången inkomna betänk, skall innefatta sädane misstag om ett eller annat Stånds verkliga åsigt, så alt dessa Ständ icke kunna det afgifna förslaget godkänna; och dä inga ändringar skulle fä deruti göras, i följd hvaraf det äfven mäste blifva underkändt, just af den förut uppgifna anledn., att rättelse ej får vidtagas i den ena eller andra delen, så torde man med lög kunna påstå, att, under sädane villkor, icke eller någonsin ett förslag lill förbättring kan komma atl blifva hvilande.
Det förefaller mig äfven kunna hända, alt om än ett Cons(.Utsk:s förslag vore bygdi på grunder; som kunde vinna alla Ståndens, eller åtminstone Irenne eller tvenne Stånds godkännande, men, enligt hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit, detsamma icke finge godkännas med förändringar, sä skulle i de flesta fall, antingen två Stånd komma att stanna emot Iva, eller ett emot tre, emedan del ofta inträffar, att man linner tillämpningen af en grundsats så falsk, eller åtminstone så stridande mot sina egna åsigter, alt man hellre förkastar förslaget och väntar till en annan riksdag, än man godkänner detsamma, fastän Den 5 April e. in. 109 bygdt på en princip, den man gillar.
Exempel derå konna företes i mängd, och i liasl ber jag endast att få fästa uppmärksamheten på ett enda, som kan hänföras lill tilldragelserne vid innevarande riksdag.
Då representationsfrågan sista gången förevar ventilerades äfven det af de s. k.
Reformvännerne utarbetade förslaget, bygdt derpå, att representationen skulle fördelas i 2:ne kamrar, men alt den ena, eller äldre, skulle utses af den yngre.
Det fordras, mine Hrr, endast eli sådant stadgande för att ett förslag kan blifva förkastadt, hvilket man eljest skulle vilja erkänna som godt, ty jag för min del, och många med mig gilla visserligen, att representationen är fördelad på 2:ne kamrar; men kan ej denna fördelning ske på annat sätt, än att den öfre eller äldre kammaren skall utses af den yngre, så nödgas jag förkasta ett sådant förslag, då jag ej har annat val, än att antingen godkänna eller underkänna, d. v. s. då jag ej får antaga ett förslag med vissa förändringar.
Jag är öfvertygad, att del af mig nu citerade förslaget af de sig så kallande Reformvännerne dessutom innefattar en mängd andra stadganden, som till sin princip kunna vara rikliga, men hvilka i tillämpningen befinnas vara så stridande mot en eller annan ledamots åsigler, alt, fastän många af deruti uttalade åsigter gillas, man dock linner sig nödsakad afslå förslaget, emedan grundsatserne blifvit falskt tillämpade.
Det synes mig således, att ett förbud att någonsin med förändring godkänna ett förslag till grundlagsförändring, betyder nära nog detsamma sorn att aldrig något förslag till förbättring af vårt samhällsskick och vår grundlag kan blifva hvilande.
Jag säger än en gång, att jag icke tror, att detta varit Hr von Hartmansdorffs mening; men sådant kunde resultatet deraf blifva.
Vidare föreslår
Hr von Hartmansdorff, att om två Stånd godkänna, och tvä Ständ underkänna ett Const.Utsk:s förslag till grundlagsförändring, så skulle det vara förfallet.
Jag tillåter mig att återkomma till det omdöme, som jag i f. m:s plenum utsade, att jag icke anser det vara rätt att genom ett offentligt tillgörande söka förqväfva en tanka, som har mera för sig än emot sig.
Ett förslag godkändt af Const.Ulsk. och två Stånd har ju Utsk. och två Ständ för sig och endast tvä Stånd emot, således mera för sig än emot sig.
Hela vår grundlag genomgår ett erkännande, alt Const.Ulsk. befinner sig i en annan cathegori än alla andra Utsk., att del verkligen utgör en constilulionel auetoritet vid vära riksdagar, och det förefaller mig derföre besynnerligt, ali då man 180!) salle ett sådant värde på denna auetoritet, att eDdast den fordrades för att göra ett förslag hvilande, så vill man nu drifva den sats, att om än detta Utsk. understödes af två Stånd, kan ändock icke ett af detsamma uppgjordt grundlagsändringsförslag få blifva hvilande.
Att Hr von Hartmansdorff icke vill hafva votering om ett sådant förslag, det klandrar jag icke; ty det innefattas äfven i min mening, emedan följden af en sådan votering skulle antingen blifva att förslaget qväfdes, eller också alt del komme att framställas, i händelse det segrade i voteringen, under en falsk skepnad.
Antingen skulle nemi. förslaget helt och ilo Den 5 April e. m. hållet qväfvas, om def föll i voteringen, hvilket åter år orimligt, då det utgör en tanka, som har mera än hälften för sig, nemi.
Utsk. och två Stånd, eller också, i fall det vinner i voteringen, skulle det framläggas under skepnaden af ett utaf Ständerna godkändt förslag, hvilket man ingalunda så kan kalla det, utan alt träda sanningen för nära, emedan det utgör ej mer än två Stånds förslag.
Då jag å ena sidan således fullkomligt gillar, alt Hr von Hartmansdorff icke vill underkasta ett sådant förslag votering, kan jag å den andra sidan deremot icke gilla, att han vill hafva det förfallet, emedan det åtminstone borde få hvila till den moraliska kraft och verkan det kan hafva, utan allt smink, d. v. s. godkändt af två Stånd, åtföljdt af de öfrige två Ståndens protest.
Vidare innehåller
Hr von Hartmansdorffs förslag, att 3:ne Stånds bifall skulle behöfvas för alt få en af Const.Ulsk. afstyrkt K. propos. hvilande. lleg.F. innehåller för det närvarande, alt om Const.Utsk. afstyrker en K. propos., så beböfves icke mer än två Stånd för att få denna propos. hvilande till nästa riksdag.
Hr von Hartmansdorff fordrar således ytterligare ett villkor för K. propos:rs hvilande, som icke förut funnits.
Sedermera innehåller förslaget, att, om Const.Utsk. tillstyrker den K. propos., så är det icke nog dermed, utan skola dessutom minst 3 Stånd godkänna densamma.
Förhållandet är nu sådant, att, om Const.Utsk. tillstyrker den K. propos. så behöfves icke något Stånds godkännande för att få den hvilande; hvaremot Hr von Hartmansdorff vill, alt ytterligare 3:ne Ständ skola densamma godkänna.
Jag kan icke undertrycka den tanka, att denna mening utgör en ganska väsendtlig inskränkning af det K. prerogativet.
Jag har hört flere ledamöter på f. m. yttra, alt detta prerogativ icke vore mycket värdt.
Jag lemnar till desse ledamöter att sjelfve närmare utveckla sina skäl, och bevisa, huruvida man gör en myndighet någon tjenst dermed, att man inskränker dess makt.