Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen veta Bancofullm. derigenom hvad de hafva att iakttaga, i st. f. att man nu inom Bancostyrelsen kommer i oupphörliga strider om hvad som i detta hänseende är rätt eller orätt.
Hr Skogman har sagt, att beräkningen är oviss, emedan både sedelstockens och metalliska cassans belopp äro i ett beständigt svall.
Hr Skogman har ganska rätt, men det är för Fullmäktige lätt alt genast få veta huru vågen står, vare sig i afseende på sedelstock eller silfvercassa.
Det är möjligt och måste inträffa, att denna svallning icke ögonblickligen kan afhjclpas, men sä snart
Fullmäktige hafva den gifna proportionen mellan beggedera att iakttaga, så är det för dem möjligt att, efter hvarje öfversvaltning åt ena eller andra hållet, genast vidtaga erforderliga åtgärder, för att återställa rätta förhållandet, alldeles så, som en privatbank eller en privatbankir skulle sig förhålla.
Vill man förklara saken omöjlig för Riksbanken, så bör man i Sverige förklara den omöjlig för hvarje annan bank; men så långt går man naturligtvis icke, emedan erfarenheten redan bevisat motsatsen.
Det beslut, som BorgareSt. fattat, lyder som följer: ”Dä metalliska cassan ej öfverstiger £ af sedelstocken, må denna sistnämnda, i intet fall, genom ingifvande af lån eller meddelande af creditiver, eller genom någon af Baneostyrelsen beroende åtgärd, ökas”.
Detta är den ordalydelse, som jag vördsamt hemställer, att R. o. Ad. mätte godkänna.
Hr von Hartmansdorffs yttrade mening i delta afseende kan jag på intet sätt dela, lika litet som jag kan instämma uti den mening, som BorgareSt:s beslut uttrycker.
Jag anser, att ett sådant beslut, om det skulle blifva R.
St:s, vore olycksbi ingande.
Hvarföre vill man bibehålla en viss proportion emellan silfver och utelöpande sedlar?
Det sades nyss af Hr von Hartmansdorff, att det vore till Bancostyrelseus efterrättelse, för att undvika hvad som hittills lärer hafva inträffat, att inom Den 16 April f. m. 423 Bancostyrelsen skulle blifva olika meningar i afseende pä Bankens behof af cassa och möjligheten att utsläppa sedlar, samt att det vore pluraliteten som bestämde detta, och att pluraliteten vanligen beviljar allt som begäres.
Jag tror och anser det röna föga motsägelse, att föreskrifterna böra finnas, icke för Bancostyrelsens skull, utan för det allmännas.
De böra bestämmas sådana, att de blifva lämpligast för det allmänna bästa.
De föreskrifter i detta afseende, som BancoUtsk. har föreslagit, visa mycket förtroende för det emdöme, som skall leda tillämpningen af R.
St:s beslut, och jag, som delar detta förtroende för Fullmäktige, instämmer i BancoUtsk:s förslag.
Det är af Hr von Hartmansdorff sagdt, att han grundar sin mening egentligen på sin ifver för myntvärdets upprätthållande.
Jag delar meningen om nödvändigheten af myntvärdets upprätthållande och äfven ifvern derför, ehuru min ifver uttrycker sig på ett annat sätt.
Hvarigenom upprätthålles myntvärdet?
Jo, det upprätthålles genom silfvervexlingen.
Så länge silfver finnes alt vexla emot sedlar, så länge upprätthålles också myntvärdet.
BancoUtsk. har också rätteligen föreskrifvit, att när Bankens cassa har nedsjunkit till 2| millioner silfver, då skall åtgärder vidtagas till förstärkning af den metalliska cassan; men det torde vara ganska gifvet, att så länge 2| millioner silfver finnas i Bankens cassa, så kan också icke myntvärdet lida något mehn eiler förminskas, ty då är tillfället lill utvexling af silfver alltid öppet och en så stor cassa qvar, att ingen forcerad vexling kan medtaga densamma, innan Bancofullmäktige kunna medhinna att genom sina åtgärder införskaffa mera silfver, så vida sedelstocken icke har uppstigit till ett allt för högt belopp.
BancoUtsk. har äfven iakttagit detta, ty Ulsk. har föreslagit ett maximum för den sedelstock, som skall kunna få vara utelöpande utöfver hvad som motsvarar den metalliska cassans belopp, och Ulsk. har beräknat denna summa så föga öfverflödigt alt, om Bankens cassa skulle nedsjunka lill 2| millioner i silfver, så kunde den utelöpande sedelstocken icke få vara större än 26 millioner r:dr b:co.
Men om man afräknar depositioner och de crediliver och utlåningar, som icke kunna vara på en gång att begagna, sä visar det sig att sedelstocken vid ett sådant tillfälle icke kan öfverstiga 20 millioner.
Om vexlingen sedermera fortgår på dessa 2^ millioner silfver, så kommer sedelstocken att minskas så betydligt, så att en fortsatt intagning de facto blir omöjlig.
Om då dylika conjuncturer fortfara, så kommer uttagningen att fortgå blott småningom, och således gifva Bancofullm. rådrum att förstärka den metalliska cassan.
Skulle nu återigen proportionen af 2 till 5 stadgas, så är det ostridigt alt derigenom skulle i Bankens lånerörelse och den allmänna penningerörelsen kunna uppkomma de aldrahastigaste förändringar, som, opåräknade och oförutsedda af dem, hvilka i Banken vanligtvis haft tillfälle att söka sin förläggare eller skaffa sig lån, säkert skulle störta mångens välfärd och på ett högst menligt sätt inverka på näringarnes fortgång, just under de tider, då näringarne måhända mest behöfde att stödjas, icke genom några utom - 424 Den 16 April f. m. ordentliga medel, men genom säkerheten att det stöd, hvarvid de blifvit vande, icke från dem undanryckes i det ögonblick, då de äga det största behofvet deraf, d. v. s. vid den minskade exporten, under hvilken tid sådana förminskningar af Bankens silfvercassa förnämligast pläga äga rum.
En kort beräkning af huru det skulle tillgå" vid ett sådant tillfälle kan blifva ganska klar.
Om l. ex. Bankens silfverfond vid ett sådant tillfälle utgjorde 5 millioner, så motsvarade det en sedelstock af 33^ millioner.
Om denna cassa minskades genom vexling med 1 million i silfver, så skulle på en gång (i-| millioner r:dr b:co försvinna ur rörelsen, dels genom vexling och dels genom indragning på lånerörelsen.
En vexling af 1 million skulle ganska lätt på ett par månader kunna äga rum.
Men en indragning på lånerörelsen till ett så betydligt belopp, skulle inverka högst menligt, och förorska kastningar uti en mängd affärer, hvilket icke kan annat än vara för det allmänna ganska skadligt.
Dä näringarne som minst behöfde söka lån i Banken, vore väl tillfälle dertill; men när åter si 1 fverutvexlingen pågick och näringarne bäst behöfde låna, då skulle det blifva dem omöjligt alt erhålla län, utan tvertom skulle de förut erhållna lånen indragas.
Dessa förhållanden äro i min tanka af den beskaffenhet, att deras fortfarande icke kan eller bör af B.
St. tillåtas eller åtminstone icke föreskrifvas.
De medföra blott, på sält Hr von Hartmansdorff i går sade, trassel och motsägelse, såsom Bankens lån af Biksg.cont. i detta afseende vittna om.
Hr von Hartmansdorff yttrar, att privatbankerne borde tagas till exempel; men privatbankerne, åtminstone de, hvilkas förhållanden jag temligen noga känner, hafva icke tillvägagålt pä detta sätt, utan på det sätt som BancoUlsk. föreslagit, att B.
St:s Bank skulle tillvägagå.
De hafva nemi. afsett behofvet af en minimicassa, och så länge de föresett att cassan kunde hållas vid ett visst belopp, så hafva de utsträckt sin lånerörelse; men när deras utelöpande sedlar visat benägenhet att ingå, så har rörelsen åter indragits, för att kunna bibehålla cassan vid minimibeloppet.
Deremot hafva privatbankerne aldrig tänkt på en viss proportion emellan sin cassa och den utelöpande sedelstocken, ulan alltid ansett, att så länge cassan varit nog stor för att emotslå påkänningen för en kortare tid, sä har det varit tillräckligt.
Således är det just den princip, som privatbankerne följt, hvilken BancolJtSk. nu föreslagit R.
St. alt äfven antaga för Riksbanken.
Att någon viss proportion, stadgad emellan Bankens silfvercassa och dess utelöpande sedlar, t. ex. såsom 2 lill 5, skulle gagna till att upprätthålla myntvärdet, är väl möjligt; men icke tror jag, att det kan upprätthålla Rikets beder; ty Rikets heder beror icke blott på penningevärdets upprätthållande.
Det är nemi. en annan heder, den intellectuella, sorn man äfven bör vara mån om att upprätthålla, och det skulle bevisa att R.
St. alltför litet förstodo att begagna sig af den redan vunna erfarenheten, om R.
St. skulle fortfarande befästa proportionen 2 till 5, som hittills varit stadgad och som i min tanka för - Den 16 April f. ra. 425 förorsakat många öfverläggningar inom Bancofiillmäktige, hvarvid man icke funnit sig kunna uppfylla R.
St:s föreskrifter i delta fall, utan alt förorsaka det allmänna högst betydliga olägenheter, och man måst laga sin tillflykt till sådana utvägar, som för hvar och en annan menniska än den, som ser sig nödsakad att, så godt han kan, följa föreskrifna former, skulle anses vara af den beskaffenheten, alt man icke gerna kan förena depa med sundt omdöme.
Jag tillstyrker bifall till BancoUlsk:s förslag i detta fall.
Det är just de brydsamma öfverläggningar, som ägt rum inom Bancofullm. ronde detta stadgande ang:de proportionen emellan silfver och sedlar som 2 lill 5, som gör att jag bestrider Hr von Hartmansdorffs propos. alt nu åter införa samma proportion.
Hade Fullmäktige då, i st. f. att nödgas iakttaga denna proportion, ägt ovillkorlig skyldighet, icke att vänta tilldess silfverfonden föll ned till 2 millioner, utan att när den vore vid 2,500,000 r:dr, begagna de fonder, som Banken kunde skaffa sig på utländsk ort, såsom den 4 § innefattar, så hade allff sådana beslut och åtgärder om att indraga lån för att minska sedelstocken icke kunnat behöfvas, ty Fullmäktige hade då helt enkelt tagit i öfvervägande de medel att skaffa silfver inne i landet eller utifrån, som förefunnos.
Det är då klart, att deticke är Fullmäktiges godtycke, som ligger till grund derför, men finnes proportionen bestämd, då äger detta godtycke rum, för att bibehålla proportionen, och då får hela Svenska allmänheten, ifall Fullmäktiges majoritet så finnér för godt, vidkännas indragningar i lånerörelsen och i creditivrörelsen, indragningar med ett ord ur rörelsen af Bankens sedlar; och jag frågar: är det på detta sätt man upprätthåller myntvärdet?
Man skänker måhända härigenom myntvärdet ett tredubbelt värde emot hvad det verkligen äger, under det att omloppscapitalet faller ner till ett värde af noll.
Varuvärdet faller i samma proportion som sedelvärdet ökar sig, ty det är qvanliteten af rörelsemedel inom landet och möjligheten att kunna hafva tillgångar på marknaden man och man emellan, som ger åt varan sitt någorlunda lika värde.
I samma stund som man frånrycker allmänheten en större del af dess rörelsecapital på en gång, det må nu vara silfver eller sedlar, i samma mån får detta bytesmedel ett så mycket högre värde än alla andra varor, att alla producenterna förlora derpå.
Det är dylika transactioner, som skola förekommas, och Bancofullm. höra förhindras genom lagstiftningen att kunna vidtaga dylika oförnuftiga åtgärder.
Om nu i det stället, såsom jag hoppas, 54 §, som förekommer näst efter denna, blifver bifallen, innehållande att ett minimum af Bancofondens metalliska cassa är 2,500,000 r:dr, så bör man naturligtvis icke misstänka Bancofullm. för den bristande eftertanka, att icke de ständigt äro betänkta på att, när som helst, så vidt möjligt är, öka denna cassa utöfver 2,5Q0,000 r:dr, deruti beräknadt hvad de hafva på utländsk botten.
Då kan vid en påföljande riksdag stadgas, att detta minimum skall vara 3 millioner; vid en annan riks 9 H. 54 426 Den 16 April f. m. dag kan man nisälla 5 millioner o. s. v. öka della minimum med hvarje riksdag, då Bancofnllm. blifva skyldige alt införskaffa silfver.
Men säga Bancofullm., och de sorn anse lyckan för landet ligga uti indragande af rörelsecapilalet, då måste ju Banken släppa ut nya sedlar utöfver de 22 millionerna?
Derpå svarar jag, att om jag får köpa silfver i Banken för pari curs i vexlar, så må sedelstocken gå till hvad belopp som helst.
Det är proportionen på papperet, som förrycker svaga hjernor och för dem till oförnuftiga mesurer.
Bankens styrelse har bestämda föreskrifter för sig i afseende på metalliska cassan, så äro de i förväg inskränkta att icke kunna utgifva mera i lane- och credilväg, men för silfver kunna de utgifva nya sedlar, ty det är helt klart, att rörelsecapilalet ökas i samma mån som Fullmäktige fullgöra sin skyldighet och passa pä hvarje tillfälle dertill.
För närvarande skulle Bankens silfvercassa ovillkorligen få en betydlig förstärkning om Banken ulgäfve en kungörelse att vid alla auetioner i Sverige må allt silfver utropas till det af Banken uppgifne pris för Bankens räkning.
Uppgår priset derutöfver, så tillhör silfret enskildt man, men går det icke deröfver, så är det Bankens inrop.
På detta sätt skulle en mängd silfver tillfalla Banken.
I Slockholm insältes det genast i Banken, men i landsorterna insältes det i ränterierna och skickas derifrån till Banken med första lägenhet.
Detta är en enkel naturlig åtgärd, för att, ulan rubbning af enskildes förhållanden i landet och till fördel för enskildes intresse, ständigt öka den metalliska cassal) i Banken, och jag skulle förmoda att vi väl komma derhän, ulan afseende å BorgareStis beslut att fastställa proportionen såsom 2 till 5, att nu bifalla BancoUtsk:s ifrågavar. §, som lämpligast måhända hade bort förläggas i 54 § ronde metalliska cassans belopp.
Jag tillstyrker emedlertid bifall till denna §.
Jag vill först i förbigående besvara hvad Hr von Hartmansdorff nämnt om den förtjenst och merit, som privatbankerne nedlagt derigenom alt de hastigt och skarpt indrogo sin lånerörelse och förkortade tiden för lånens inbetalning, när det började blifva svårt att hälla vexlingscassan vid makt, m. e. o. när de började förlora dervid.
Någon merit deruti kan jag ingalunda tillerkänna dem.
Det förhöll sig med dem alldeles så, som med en slösare, att sedan han förstört ulvägarne att slösa, blifva utvägarne alt lefva mera inskränkta, och då nödgas han göra indragningar.
Så har det äfven varit med privatbankerne.
Den enda fördel som de hafva medfört är den, att flera menniskor hafva börjat alt tänka uti den vetenskapen, sorn kallas financerna, så att det numera är en möjlighet att uti den frågan komma med ett större antal uti discussion grundad på sak och förstånd, och der icke blott extravagancer blifva framkastade.
Jag öfvergår nu till frågan om proportion emellan Bankens metalliska cassa och den utelöpande sedelstocken.
Först är det klart, att när man säger, att en proportion bör finnas emellan metalliska cassan emot sedelstocken, så har della alltid måst referera sig till det maximum man ansett sedelstocken kunna få Den 16 April f. m. 4 27 uppgå till.
På annat sätt går det icke an, ,ty den proportion, som är riktig vid delta maximum, blir alldeles oriktig, när det går deröfver.
Detta kan mycket enkelt visas.
Sjelfva sedelstocken, som är till för alt lätta transaclioner och utbyten af capitaler och varuvärden emellan hvarandra, är enligt alla deras tankar, som i den vägen tänkt och skrifvit, såsom oljan uli ett machineri, för alt lätta rörelsen.
Finnes nu mynt i öfverflöd, sä strömmar det ut ur landet om det är fast mynt, men om det är sedelmynt, sä kan det icke utströmma, utan då faller det i sitt värde.
Om jag med antagande af denna proportion emellan metalliska cassan och sedelstocken såsom 2 (ill 5, tänker mig först, att det blott vore 2 millioner silfver i cassan och 5 millioner i rörelsen, så vore dessa 2 millioner mycket mera än som behöfdes för att bibehålla de 5 uli rörelsen, emedan behofvet tvang dem qvar.
Ökar jag deremot dessa begge summor, så alt jag får 40 millioner på det ena stället och 100 millioner pä del andi a stället, så ser man alt deruti icke läge någon säkerhet, åtminstone i Sverige; ty om vi hade 40 millioner i silfver uti cassan och 100 millioner uli rörelsen, kunde dessa icke bibehålla sig i rörelsen, utan de skulle gå in och de 40 millionerne försvinna ur Banken, emedan återstående sedelstocken skulle mer än motsvara rörelsens behof.
Alltså medför denna proportion icke någon säkerhet, sä vida den icke referar sig till ett efter landets behof afpassadt maximum i sedelstocken.
Således bör denna proportion endast stå der såsom en föreskrift, hvarefter Bancofullm. borde söka att rätta förhållandet emellan cassan och den utelöpande sedelstocken.
En sådan uppmaning behöfves, för att icke låta förhållandet nedsjunka för lågt.
Tillförene var minimum 2 millioner, men då det icke kunde bibehållas så lågt, så fick man detsamma med mycket besvär af BancoUtsk. ökadt lill 2,500,000 r:dr; men nu hör man ju redan alt man anser proportionen 1 lill 4 vara den lyckliggörande, och man indrömmer sig uli en säkerhelssömn derom att det icke behöfves några andra positiva stadganden för att förmå Bancofullm. att hålla sig till det rätta.
Alla de utvägar, som vi nu hafva gifvit
Banken alt öka sin metalliska cassa, med undantag af lån, lyckas mycket väl, under det handelsconjuncturerna äro gynnsamma; men de misslyckas genast så fort dessa blifva ofördelaktiga och dessa utvägar blifva förr oanvändbara, än den rättighet
Fullmäktige förut ägde att kunna förskottsvis uppköpa silfver.
Denna rättighet har BancoUtsk. borttagit, såsom jag tror, utan all anledning, och jag skall åtminstone yrka att detta malle tillåtas Bancofullm. under vintertiden.
Detta har varit det enda sätt, hvarpå Banken hittills bekommit något silfver, med undantag af tvenne helt små poster vid början af realisationen.
Jag tror derföre, att det är angeläget att man häntyder på ett förhållande, som bör iakttagas, som Fullmäktige böra söka att uppnå, utan ali man dervid binder dem genom några bestämda föreskrifter.
Man ser i England, att vid fråga derom inför Parlamentet har det uppgifvits, att genom lag eller genom bestämd öfverenskommelse linnes väl icke der någon bestämd proportion, men alt ett visst förhållande likväl ansetts 428 Den 16 April f. ra. vara det rätta i och för upprätthållandet af sedelvärdet, och på samma sätt önskar jag att det må vara hos oss.
Privatbankerna i England hafva alltid lefvat på den Engelska Bankens grundfond.
Derpå hafva de helt och hållet stödt sig, och så har densamma blifvit medtagen.
Det är hvad som föranledt till den stora financeoperation de gjort, nemi. att begränsa privalbankernes rättighet att anlita Engelska Banken, äfvensom att skaffa mera reelt mynt i landet.
Om man fortgår conseqvent, så kommer man troligen att borttaga sedelmyntet., i Skottland och Irland, på det att gold äfven der må finnas.
Afven bär skörda privatbankerna allt hvad skördas kan, d. v. s. utsträcka sin sedelstock i låneväg till dess yttersta gräns, emedan de derpå erhålla en högst betydlig inkomst; men om en ofördelaktig conjunctur inträffar, så se de endast på sina fördelar och draga genast in på sin lånerörelse, hvilket Bankens silfver förråd alltid får vidkännas.
Detta är det som gör alt man velat hafva ett bestämdt maximum för privatbankerne, hvilket är alldeles nödvändigt.
Af hvad jag nu yttrat synes, att jag hvarken då betänk.
N:o 29 afgafs, eller nu velat hafva den 120 § så strängt skrifven som den var förut, nemi. att den metalliska cassan alltid skall utgöra l af sedelstocken, men jag önskar likväl att vi icke måtte försmå behjerta denna proportion.
Jag har derföre trott, att det borde finnas ett stadgande, t. ex. af det korta innehåll, attBancofullrn. böra bemöda sig att bibehålla den metalliska cassan vid en proportion såsom 2 lill 5 till den utelöpande sedelstocken.
Det är en sådan påminnelse, som jag anser nödig och nyttig.
När vi »u haft denna proportion allt hittills, men nu taga bort den, så skulle det factiska förhållandet blifva det att man säger, att R.
St. ansett proportionen böra vara 1 till 4 i st. f. 2 lill 5.
Detta hör man nu redan allmänneligen omtalas, och det kommer väl att blifva ännu mera allmänt.
Jag förutser, att Hr Rosenblad icke kommer att gilla detta mitt anförande.
Jag måste börja med att bekänna, att för mig synes denna fråga vara i högsta grad enkel.
För den händelse att BancoUtsk. föreslagit, att sedelstocken skulle varit obegränsad, så medgifver jag visserligen att en viss proportion hade bort utsättas emellan den metalliska cassan och sedelstocken, emedan det i sådant fall skulle varit absurdt af BancoUtsk. att föreslå ett minimum för den metalliska cassan, när detta minimum aldrig kunde stödja sig på en sedelstock, hvilken vore i oändlighet obegränsad; men då nu BancoUtsk. föreslagit, att sedelstocken skall vara begränsad, så kan jag icke betrakta detta förhållande på annat sätt, än alt BancoUtsk. efter noga öfvervägande af den säkerhet
Banken äger för sina sedlar, icke allenast i metallisk valuta utan äfven i de hypotheker af lånehaudlingar, som finnas, kommit lill det resultat i sitt omdöme, alt så länge detta minimum i silfvervalula finnes, så är Banken fullkomligt solid för att fullgöra alla sina förbindelser.
Såvida detta BancoUtsk:s omdöme är riktigt, hvilket jag icke betviflar, så följer naturligtvis
Den 10 April f. m. 429 deraf, att riktigheten af detta omdöme också måste äga bestånd, så länge de säkerheter, som Banken äger, icke kunna falla i värde, och om dessa skulle konna falla i värde, så kunde det inträffa derigenom att egendomar, hvilka hos Banken voro hypothiserade, under tiden emellan denna och nästa riksdag föllo så i vanpris att säkerheten försvunne.
Detta anser jag dock för min del icke möjligt, och jag tror således, att uti ett constilutionelt land, der riksdagarne återkomma efter så korta mellantider, som här inträffar, det icke finnes den ringaste våda uti att lala det hero vid antagande af en maximigräns för sedelstocken och en minimigräns för. den metalliska valutan.
Skulle den säkerhet, hvarpå delta omdöme hvilar, förändra sig, så kan denna förändring under liden emellan 2 riksdagar endast blifva så obetydlig, alt K.
St. vid nästa riksdag alltid hafva sig öppet alt vidtaga något annat stadgande för maximum å ena sidan och för minimum å den andra, utan att förhållandet dem emellan under mellantiderne af riksdagarne kunnat undergå någon vådlig förändring.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att den förra proportionen emellan sedelstock och metallisk valuta vore nödvändig, derföre att något rättesnöre måste finnas för Bankens styrelse.
Hr Skogman har redan visat att i samma stund som Bancoslyrelsen vidtager sådana åtgärder, som skulle söka att tillvägabringa en dylik proportion, kunna sådana förhållanden äga rum, eller sådana summor vara dragna ifrån Banken, alt den grund, hvarifrån Bancostyrelsen i det ögonblicket utgått, befinnes vara falsk, innan åtgärden blifvit verkställd.
Nu kan jag icke för min del finna alt
Bancostyrelsen saknar nödigt rättesnöre för att bestämma sedelstocken, då detta rättesnöre ligger deruti, att Ståndet antagit ett visst minimum för den metalliska valutan.
Bancoslyrelsen har ju deruti tillräcklig instruction och behöfver endast tillse, att icke sedelstockens maximum öfverskrides, eller den metalliska valutans minimum underskrides.
När Bancoslyrelsen uppfyller dessa villkor, så har den också i allo uppfyllt sitt åliggande.
Hr von Hartmansdorff har lofordal privatbankerne derföre, att de under den tid, då påkänningen började på Bankens silfvervaluta, indrogo sin rörelse, och Hr von Hartmansdorff har önskat alt så äfven hade skett å Bankens sida.
Jag vill icke bestrida att under förra förhållanden en sådan indragning å Bancostyrelsens sida hade varit nyttig, derföre att då fans icke något stadgadt minimum för silfvervalulan och icke eller något stadgadt maximum för sedelstocken; nu deremot skulle jag icke tro, att ifrågavar. proportion skulle vara nödvändig, för alt visa Bancofullm. vägen, endast Styrelsen iakttager, såsom jag nyss nämnde, alt sedelstockens maximum å den ena sidan aldrig öfverskrides, och den metalliska valutans minimum å den andra sidan icke underskrides.
Hr von Hohenhausen har nyss på ett ganska klart sätt visat, alt genom den antagna proportionen emellan metallisk valuta och sedelstock, skulle det ganska lätt kunna hända, att då denna proportions exponent under vissa förhållanden vore för stor, så skulle den deremot under andra förhållanden blifva allt för liten, oak - 430 Den 16 April f. m. tadt proportionen ständigt vore densamma; men Hr von Hohenhausen liar derigenom ledi sig till ett helt annat resultat än jag, då jag nu yrkar bifall till Utskis betänk.
Den siste värde talaren bar i min tanka ganska rikligt uttryckt den satsen, att den framställning
Utsk. gjort af denna fråga, är klar oell tydelig.