Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda t. ex. finnes inom den för förmögenhet så allmänt kända klassen, Stockholms bryggare, ingen enda uplagen lill den inkomst af sin rörelse, som påförts en sä medellös embetsman som jag.
Inom Sladsnämnden. hvaraf jas är ledamot, har man sökt alt åstadkomma en mera rättvis fördelning af kommunala afgifter, ehuru man ännu icke fullkomligt lyckats häri.
Jag afstyrker motionen i denna del, men tillstyrker minimi-tariffens nedsättning för handtverkare.
Jag tror, alt Hr Rosenblad till en del har misstagit sig i fråga om afsiglen med Hr Hjertås motion.
Den angar minimi-afgiften ä handtverkare, fabrikanter och handlande, hvaremot Hr Rosenblads anmärkmr röra dem af dessa näringsidkare, som betala högre ufskylder.
Hvad beträffar minimiafgiflerna eller dem, som drabba de ringaste handtverkarne, fabrikanterne och handlanderne, så tilltror jag mig, att, på grund af daglig erfarenhet i Kammar-rätten, kunna vitsorda det berörde afgifter i allmänhet, så inom Stockholm som öfriga städer, alltför hårdt betunga ifrågavar. näringsidkare.
Men hjelpen kan icke vinnas derigenom, att raan för dem gör vissa undantag i skatternas belopp.
Den måste sökas deruti, att man icke genom den s. k. närings-och handelsfriheten undergräfver de ringare idkarne af stadsmannanäringar.
Antalet ökas genom denna frihet så, att få kunna hafva sin bergning.
Om Kommerse-coll. motverkade dylika författningar, så kunde det måhända hjelpa sådane fattige näringsidkare pä benen.
Att nu, och så länge dylika författningar bestå, vilja hjelpa näringsidkarne genom nedsättning i de dem åliggande afgifter, anser jag fruktlöst, och tror, att förevar, förslag är ett palliativ, hvarmed man söker betacka, men icke bota skadan.
Rättvisan fordrar imedlertid erkännande af dessa medborgares olyckliga belägenhet; men denna bör föranleda en rättelse i näringsförfattningarne; men icke nya misstag hvarmed icke kan uträttas hvad som åsyftas.
De af Hr Hjerta framställda skälen för nedsättning af beskattningen å handel och rörelse, samt för handtverkare, fabrikanter och handlande i hufvudstaden låta ganska talande.
Men om man blott tager den aldra ringaste reda på de till taxeringskomitéerna lemnade upgifterna, torde lätteligen inses att det snarare vore skäl att höja än minska skatten.
Det finnes t. ex. de, sorn per år skatta lika mycket till cigarr-bodarne som slaten, och den som har råd att låta sä mycket gå upp i rök, bör ej kunna klaga öfver det bidrag han lemnar till Statens utgifter.
Delta förhållande erkännes äfven af Hr Hjerta uti andra mom. af hans skäl; men för att betaga det sin kraft, beledsagas det med den fromma förmodan, att, om skatten lindrades, skulle först och främst upgifterna blifva mera sanningsenliga, en förmodan, som säkerligen ej kan vara framställd på rent allvar; och sedermera, att taxeringsmännen skulle, vid upgiflernes kontrollerande, i sådant fall noggrannare förfara; Hr Hjerta tror således att eden skulle ega mera kraft hos en taxeringsman, om man skrifver en 3:a i st. f. en 5:a; kan äfven detta vara allvar?
Jag tror dock att den ed som ger vika för en 5:a, gör det äfven för en 3:a.
Tillökningen af millioner i Statens inkomster genom den indirekta bevillningen är Hr Hjertås 3:dje skäl och delta synes honom ”sorn ett stort skäl för en motsvarande lindring i den direkta beskattningen, som R.
St. enl. grundlagen åtaga sig.” Hvarföre endast de af Hr Hjerta förordade skulle hafva förmånen af dessa Statens småningom förökade inkomster, hvartill likväl alla Statens medlemmar i sin mån bidragit, är ej rätt förklarligt; Hr Hjerta påstår väl de upgifna behöfva det bäst, men det kan just ej hvar och en vara skyldig alt erkänna och kanske alla skulle tycka sig bäst behöfva det, om hvar och en frågades; eller hvad skulle månne skattebonden, embetsmannen m. fl. kunna hafva för skäl att anföra.
Slutligen frågas: ”hvarföre handtverkare i hufvudstaden skola betala högre ulskylder än personer af samma yrke i andra städer.
” Hvad hufvudstadens handtverkare beträffar, så äro de ej ensamma i sitt oblida öde, ty Götheborgs dela häruti ljuft och ledi med dem; och vilja vi anställa en jemförelse emellan handtverkare i dessa begge städer och dem i de öfriga, så behöfva vi blott se på deras lefnadssätt och vi skola snart inse att den i Bevilln-. s-stadgan upgjorda klassificering är stödd på ganska goda grunder och säkerligen ej lemnar skäl till några synnerligen stora reformer.
Jag anhåller alt hvad jag hår haft äran yttra får åtfölja Hr Hjertås motion till Utsk.
Jag erkänner att det ämne, i hvilket Hr von Hartmansdorff yttrat sig, icke har med förevar, motion serdeles gemenskap nemi. näringsförfattningens förmenta menliga inverkan på näringsidkarnes ställning, men ber dock om ursägt,alt jag ej kan lemna del obesvärad!.
Jag kan häruti icke instämma 4 * med honom, ty jag har vistats icke blott i Sverige, då näringsfrihet här icke fanns, utan äfven i andia länder, hvarest näringsfriheten varit vida större än den, vi för det närvar, ega, och dessa länders handtverkare hafva icke destomindre öfvergålt väre handtverkare, lill och med dem inom hufvudstaden bosatte, i både skicklighet och förmögenhet.
Jag tror således, alt näringsfriheten ingalunda haft någon inverkan på handtverkarnes ställning.
Deremot tror jag, alt, om man vill söka någon hjelp, man icke bör beskatta den fattige för högt, då den förmögnare eller den rike påföres en skatt icke på långt när motsvarande den inkomst, han af sin rörelse drager och detta är just händelsen här i Stockholm.
Jag skulle härpå kunna framdraga exempel, men sådant är icke lämpligt, hvarföre jag inskränker mig till det förklarande, att det är alldeles förskräckligt, hvad de förmögnaste och af sin rörelse mest inkomsldragande näringsidkare inom hufvudstaden erlägga ringa afgifler emot hvad de borde utgöra, och sanningen häraf inses lätt, om man besinnar, att sammanräknade beloppet af hvad Stockholms hela handelskorps betalar, utgör icke dubbelt hvad denne handelskorps skulle betala efter minimi-afgiften d. v. s. 30 r:dr.
Några finnas visserligen, som äro beskattade efter 24,000 r:drs årlig inkomst, hvilka dock troligen minst hafva 60,000 r:dr, men andra åter, hvars lefnadskostnad årligen upgår till 7 ä 8.000 rrdr utgöra skatt efter endast 1 å 2,000 r:drs inkomst.
Hr Liljenstolpes, Axel Fredr., d. 30 sisth Dec. e. ra. pä bordet lagda motion om förhöjda löner för vissa tjenstemän i Hof-rätlerne samt förbättrade förmoner för tjenstemän i allmänhet.
Jag anhåller att få till min motion göra några tillägg; och att såsom stöd för min vördsamma anhållan om dels ökade löneförmåner åt Kanslistgraden och Vaktbetjente inom de 4 Hof-rätterne, dels årliga arfvoden åt e. o. tjenslemännen inom samtlige embelsverken, få aflemna en tablå öfver begge förhållandena för del närvar, och efter hvad jag haft äran föreslå.
Inom K. Svea Hof-rätt är lönen 315 r:dr för kanslisterne, 195 r:dr för förste vaktmästaren och för Hof-rälls-poslerne 152 r:dr t. o. m. endast 141 r:dr (Staten för de öfrgia 3:ne Hofrälterna är ungefärligen densamma); hvartill komma ljuspenningarna, 13 r:dr 16 sk. b:ko, hvilken sistnämnde löneförmån, derest densamma, pä sätt nådigsl blifvit föreslaget, kornme att på stat upföras och tilläggas lönen, blefve för innehafvaren en förlust, i st. f. en löneförmån för närvar., emedan bevillning derför, såsom för den öfriga lönen, skall årligen erläggas, och troligen äfven, såsom för en lönelillökning, beläggas med Ch. Sigill.-fullmagts tillskott.
Att dessa löner äro alltför små behöfver jag knappast påpeka.
Den i Januari. 53 Enl. mitt förslag skulle lönen förden förstnämnde eller Kanslistgraden, höjas lill 400 r:dr b:ko i enlighet med lägsta gradens lön inom samtliga administrativa embetsverken efter nuvar. stat.
Uti de reorganiserade är lönen för lägsta graden förhöjd till 600 r:dr tuko.
Meningen tyckes visserligen vara att, i mån af nuvar. innehafvarnes afgång, indraga Kanslist-tjensterna; men innan detta sker, om det någon gång gör det, är väl icke billigt att desse tjenstemän skola mindre lönas än deras jemlikar och deras små löner bibehållas, emedan de erhållit tjensten med dessa ringa löneförmåner.
Sammalunda är förhållandet med vaktbeljeningen, hvilkens löner jag derföre föreslagit att höjas till det belopp uti den K. proposm blifvit uptaget, eller för första vaktmästaren tili 250 r:dr och för Hof-rätts-posterne till 200 r:dr b:ko.
Med de e. o. tjenstemännen slår det ännu bedröfligare till; och för alt erhålla de nu bestådda s.’k. ljuspenningarna, 13 r:dr 16 sk., en dylik tjenstemans hela urslön, låter den uti Statens tjenst inträdande unge Extra Ordinarien sig inskrifvas uti en mängd verk; ja exempel
Annas, att en och samma person är antecknad på ljuslistan inom 16 verk.
Till hvilken båtnad detta sker för honom sjelf och de embetsverk, hvarest han säges göra tjenst, kan man väl inse.
Ifrån Stats-kont. har jag erhållit upgift på samtliga e. o. tjenstemän och vaktbetjent, hvarvid jag följt 1849 års Stat, emedan den för år 1850 ännu icke är afslutad.
En tablå efter nämnde 1849 års stat samt efter hvad jag härmed vördsamt föreslagit, utvisar tydligast förhållandet härutinnan:
(Se närliggande tab.) Jag skulle tro, alt om ett sådant årligt anslag af 400 r:dr till 8 ä 1,200 r:dr b:ko för hvarje embetsverk beviljades i för hållande lill dess storlek, så alt detsamma kunde påräkna en, 2 eller flere dylika löner, och derjemte vore föreskrifvet, att e. o. tjenstemän ej Ange tjenstgöra på mer än 1 eller 2 ställen, så skulle helt visst e. o. tjenstemännens nuvar. antal förminskas tilt hälften, emedan under nuvar. förhållanden e. o. tjenstemän låta inskrifva sig i flera verk för alt komma i åtnjutande af ljuspenningar.
Genom ett dylikt stadgande iaktlages så väl det allmänna bästa, som desse tjenstemäns egen fördel, ty de tvingades då att fasthålla sig vid ett embetsverk och inom detsamma förskaffa sig skicklighet; och mången som vid akademien undergått examen, skulle då icke kasta sig in på tjenstemannabanan, utan söka sin utkomst på annat sätt; samt slutligen skulle såsom en gifven följd utaf förminskandet af de e. o. tjenstemännens antal blifva, att de extra ordinarier, som då verkligen gjorde tjenst inom verken skola erhålla en ersättning någorlunda motsvarande deras arbete.
Jag tager mig friheten i detta fall åberopa förhållandet inom Arméens pensionskassa, hvars Stat Annes motionen bilagd; der få icke flere än 7 e. o. tjenstemän antagas.
2:ne kammarskrifvaretjenster bållås vakania och lönerne, hvardera å 300 r:dr b:ko, fördelas emellan desse e. o. tjenstemän, hvarigenom de således ega 54 Den 4 Januari. utsigt att få sin möda i någon mån ersatt samt alltid kunna påräkna en bestämd årlig inkomst.
Jag erkänner villigt behofvet af en löneförbättring inom de 3 Hof-rätterna.
Men jag tror, att Slatsötsk., vid öfvervägande häraf, äfven bör taga i betraktande innehållet af K.
M:s propos., ang:de förändrade stater för dessa domstolar, hvilken jemväl måtte afse att indraga dervarande öfverflödiga tjensler.
Bland sådane räknar jag vice Presidenternes, emedan divisionerna dem förutan äro fnllsulna, och i serskilda fall kunna hafva Presidenten att tillgå.
Indragas förberörde embeten, vid innehafvarens afgång, så beredes derigenom tillökning i lillgångarne att höja de lägre lönerna.
Remitterades till StatstJlsk.
Vid föredragning af Hr Liljenstol pcs, Axel Fredr., d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion om ett räntefritt lån till upbyggande af boningar för arbetsklassen, anmälde sig och yttrade Hr Liljenstolpe:
Afven i fråga om denna motion anhåller jag att fä göra några tillägg, emedan jag erhållit några upgifter, dem jag för fullständighetens skull anser böra motionen åtfölja.
Af det om detta hus sednast, eller år 1842, upgjorda köpebref inhemtas, att huset blifvit snidt för 11,453 rdr 16 sk. b:ko, hvadan all anledning är att förmoda, att med de förslagsvis beräknade 20,000 r:dr r:gs detsamma, eller ock ett dylikt hus kan inköpas.
Det ifrågavar. huset, N:o 32 Tullportsgatan, är beläget i hörnet af nämnde gala och Sillpackaregalan inom S:t Catharina församling å Södermalm, har en stor öppen gårdstomt med brunn och, enl. den beskrifning jag här medhafver och om hvars riktighet vi på stället äfven sökt göra oss förvissade, är detsamma bebyggdt med ett envånings stenhus 45^ aln åt Tullportsgatan samt 49] aln inåt gården, den sidan nemi., som motsvarar den af 74] aln ål Sillpackaregalan, som äfven utgöres af en under inredning för delta ändamål npförd stenhusbyggnad under ett tak.
De andra sidorna uptagas af trädskjul m. fl. hus och bodar.
Det uti egendomen befintliga bageriverk kan lätt användas till tvätthus med torkrum; och redan finnas några oell 20 lägenheter, af hvilka större delen med ringa kostnad kan genast uthyras och bebos.
Planritningarne utvisa i öfrigt, att tomten lill ifrågavar. hus är af den vidd, att, om företaget lyckas, byggnaderne kunna utvidgas.
Jag har likväl trott, att några kaserner för arbetare icke böra upföras, utan endast ett färre antal rum inredas för t. ex. 20, 25 å 30 hushåll, eller om hela huset icke kan inredas för hushåll, äfven rum för ogifta personer, 2 ä 3 tillsammans, böra finnas.
Hr Kapiten-mekanikus Fahjiehjclm, hvilken jag hade förmodat skulle 1 dag vara här tillstädes, och som under sin resa sistlidne sommar besökt London och tagit kännedom ora dessa slags model lodging houses, hoppas jag skall hafva godheten att taga del i förelaget och blifva, om jag så må säga, arbets-chef.
Jag har ansett mig böra nämna detta på det att StatsUtsk., när mo tionen dit anländer, må erfara, att vi varit betänkte uppå att anskaffa skicklige och i saken kunnige personer för företagets framgång och utförande.
Som någon yttrat farhåga för dylika byggnaders upförande, och att del skulle blifva svårt, alt hålla ordning med de serskilda hushållen, får jag, för alt icke hemta exempel från utlandet, ej eller på de få i hufvudstaden redan befintliga dylika hus, hvilka gemenligen bebos utaf värden sjelf, som derigenom lättare kan hålla ordning och tillsyn deröfver, ifrån' min hemort anföra ett exempel deröfver: numera aflidne Ex.
Nordenfalk lät nemi. vid Eds bruk, upföra för siria smeder ett boningshus för 48 hushåll under elt tak.
Der finnes icke någon ordningsman, men man har ändå icke försport klagomål öfver oordningar derstädes.
En vice värd eller föreståndare, som hade till skyldighet att vaka öfver ordningen i huset och uptaga hyrorna, tror jag deremot uti dylika arbetare-bostäder som de nu föreslagna, nödvändigt bör finnas.
Detta sä mycket heldre, som min afsigt är att vedbrand borde medfölja rummet och alltsammans till det pris, för hvilket elt sådant nu i allmänhet slår den fattige till buds, huru dåligt det än är.
Härigenom sluppo de fattiga sjelfve anskaffa veden, som för dem gemenligen blir dyrare än för andra; och man behöfde ej upföra en mängd vedbodar, såsom annars blefve nödvändigt, då hvarje lokal skulle hafva sitt vedkontor eller dylikt förvaringsslälle.
Kan detta låta sig göra, sä är det naturligt, att det måste finnas någon, som har_ vedutdelningen om hand, hvartill föreståndaren är lämplig.
Afven bör han upbära hyran, den jag tror böra erläggas icke qvartalsvis, ehuru lokalen, såsom vanligt, uthyres på år eller halfår, utan så, alt hyresgästen, vare sig en gift eller ogift arbetare, af sin arbetspenning kan hvarje vecka göra afbetalning.
För all icke behöfva inreda en mängd kök, som kosta nära nog detsamma som ett rum, (beräknadt vid upförandet af ett nytt hus till omkring 500 r:dr r:gs i ett för allt; hvadan ett hus med 20 rum anses kunna byggas för 10.000 r:dr r:gs) är meningen att upföra en ny model kakelugnar, som äfven kunna begagnas till matlagning.
Dessa fäs för 25 å 30 r:dr b:ko och den besparing på vedåtgång, som dermed vinnes, ersätter fullkomligt hvad de kosta mera än vanliga sämre kakelugnar.
Slutligen må det tillåtas mig att erinra, att detta företag, visserligen afseende den fattigare befolkningen i hufvudstaden, likväl på sitt sätt tillhörer hela landet och kommer detsamma till godo, enär, till följd af sednaste förordningen angående fattigvården och lösdrifveriet, till Stockholm strömma fattiga personer af arbetsoch tjenstehjonsklassen, för hvilka dylika boningar just åro afsed - 56
Den i Januari. da.
Delta för att visa att Slaten ej obilligt vis anlitas för befordrandet af detta företag.
Achates, d. 30 sisth l)ec. e. ni. på bordet lagda motion om lestamentsfrihetens utvidgande.
Föredrogs Gr. Lewen ha upts, Sten, d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, ang:de beskattningen för omdislillering af bränvin.
Motionärens afsigt är, att erhålla ett förtydligande i bränvins-förordningen, hvarigenom bestämdt förklaras, att distilleringsapparater eller sådana bränvinspannor, hvilka begagnas till omdislillering af rått bränvin pä grund af Commerce-collegii serskilda tillåtelse, icke må vara underkastade bevillning såsom för bränvinsbrännings-redskap.
Jag hade likväl föreställt mig, att ett dylikt förtydligande icke är af nöden, ty den enda § i författningen, som handlar om distilleringsapparater i allmänhet, synes mig temmeligen klart bestämma, att dessa icke skola beskattas.
Den 33 § lyder sålunda:
Bränvinsdistillering vare under den för bränvinsbränning, enl. § 1, lofgifna lid af året tillåten för dem, som äro till bränvinsbränning berättigade, ankommande det på Vårt och Rikets Commerce-collegii pröfning, i hvarje fall, huruvida och på hvad vilkor omdistillering af rätt bränvin må, på andra tider och för andra personer än de, till bränvinsbränning berättigade, under serskild kontroll tillåtas.
Delta är det enda, som i författningen är sagdt i afseende på ifrågavar. bränvins-distilleringsapparater, och jag tror mig med säkerhet kunna påstå att det icke varit lagstiftarens mening, att så beskaffad redskap skulle beskattas lika med vanlig bränvinsbrännings redskap.
Då nu emedlertid motionären upgifvit, att författningen blifvit så tolkad-, synes det mig också nödigt, alt författningen erhåller den fullständighet, att en dylik tolkning hädanefter må uteblifva.
Distillering i stor skala är af högst betydlig nytta för landet, emedan derigenom dels åstadkomraes en förminskning af redan till verkadt bränvin, hvarföre be vill n. blifvit erlagd, dels renas bränvinet från finkelolja, och dels kan det sålunda renade bränvinet blifva en ganska betydlig export-artikel för landet, synnerligast då man vet, att från Hamburg utskeppas årligen flera millioner kannor sådant renadt bränvin.
Den genom dessa distilleringsapparater erhållne sprit har varit så ren, att den kan begagnas icke allenast till alla pharmaceutiska och tekniska utan ock till likörer m. m., hvadan denna tillverkning kan, till icke obetydlig del förminska importen af sprit och arrack, som årligen upgålt till 300,000 kannor.
Jag skulle derföre tro, att ifrågavar. dislilleringsverk äro serdeles nyttiga, men de göres omöjli - Den 4 Januari. 57 ga, om de beskattas lika med dem, som begagnas till bränvinsbränningen.
Någon fara för dessa apparaters begagnande till bränvinstillverkning är icke för handen, ty dessa näringar äro hvarandra i så måtto olika, att för den sednare fordras en mängd kar och apparater, samt belt olika inrättadt hus, än som erfordras för den förra eller distilleringen.
Skulle den af Gr. Lewenhaupt föreslagna beskattning å reningsapparat för bränvin bifallas, befarar jag att den skulle blifva allmänt antagen i brännerierna på landet och kunna leda till stora missbruk, som vore ganska svåra att kontrollera.
Men, då bränvinet ej kan undvaras, bör det ligga hvar och en om hjertat alt göra det så oskadligt som möjligt, hvilket är ändamålet med denna apparat, hvarigenom det äfven som export-vara skulle blifva begärligare.
För att vinna dessa begge för landet högst vigtiga ändamål, torde det tillåtas mig att till Gr. Lewenhaupt motion göra följande amendement:
Att förvandla jordens produkter lill en lätt afsättlig och transportabel vara, bör tillhöra landtmannen; men, sedan detta ändamåKär vunnit, bör varans ytterligare förädling och raffinering tillhöra staden, hvaremot staden ej bör, till förfång för landtmannen, göra ingrepp i hans räll.
Detta sker likväl derigenom att städerna drifva bränneri-rörelsen.
Orättvisan häruti synes, om man blott tänker sig huru det skulle vara, att späcka landet med salubodar, dermed skulle säkerligen staden blifva illa belåten.
I följd af detta korta raisonnement får jag således, i sammanhang med den af Gr.
Lewenhaupt väckta motionen, föreslå, att bränvinsbränningen hädanefter uteslutande må tillhöra landet, med bibehållen rätt alt för husbehof destillera bränvin, och bränvinsreniugen städerna.
Härigenom böra begge blifva belåtna, landet får en jemn, säker afsättning för sin vara, som åter bereder staden en, med en lämplig beskattning, säkerligen ganska inkomstgifvaude industrigren.
Jag anhåller således att detta mitt anförande må få åtfölja Gr. Lewenhaupts motion till vederbörligt Utsk.
Mindre i fråga om det egentliga föremålet för Gr. Lewenhaupts motion har jag begärt ordet.
För alt yttra sig deröfver måste man begripa, huruvida den omtalade distillerings-anstalten kan användas eller missbrukas till egentlig bränvinsbränning.
Jag är sä litet hemma i bränvinstekniken, att jag erkänner min fullkomliga okunnighet att inlåta mig i della ämne.
Då det emedlertid här blifvit föremål för öfverläggning, önskar jag att få fästa vederbör.
Utsk:s upmärksamhet på nyttan af uphörandet ufaf den Commerce-collegium updragna rättighet, att utfärda tillstånd till utöfvandet af dylik distillering, ty collegium har ganska svårt, att kunna bedömma behofvet af dessa inrättningar.
I sådant fall följer collegium vanligen Landsh.embelenas utlåtm, i hvilka olika principer vanligen följas.
Jag erkäu - 58
Den 4 Januar.i. ner att jag icke har älskat de små apparaterne, dem jag trott hufvudsakligast varit begagnade endast derföre, ali man med dem, utan erläggande af skatt, kunnat bedrifva en ganska lönande bränvinslillverkning i förening med ulminutering deraf, men jag har oftast tillhört minoriteten, då collegium utfärdat tillståndsresolutioner, dervid collegium merendels följt Landshtnes ullåtm, hvilka, såsom jag redan nämnt, haft olika principer.
Pä detta sätt har, enl. hvad jag vill minnas, staden Cimbritshamn erhållit 3 dislilleringsanstalter och för de, i fråga om bränvin, finsmakande i denna stad anser jag detta antal vara mera än tillräckligt om icke öfverflödigt.
Jag skulle derföre tillstyrka, att Commerce-coll. måtte befrias från all åtgärd med dessa ansökningar.
Vid förra riksdagen befriades collegium frän ett likartadt bestyr.
Då hade collegium nemi. rättighet alt emot 5 proc. af värdet bevilja införskrifning af sprit för tillverkning af eau de Cologne, men saknade merendels all ledning för bedömmaudet af del verkliga behofvet, hvaraf stora missbruk upkommo, som någon gång upkomma.
Från denna vårt verkställbara pröfningsrält är collegium nu befriad, och en lika befrielse hoppas jag för den nu ifrågavar.
Raab, anhåller jag endast alt till min motion göra ett tillägg.
Jag önskar nemi. att, då Commerce-coll. meddelar tillåtelse till anläggning af distilleringsapparater, pannerymden å dem icke må blifva inskränkt till den för bränvinsbränuing bestämde.
Ty om raan skulle förutsätta, hvad jag anser mig ega all anledn. förmoda, att inom vårt land sprit blifver en bandels-exportvara, synnerligast ifrån de södra orterne, hvarest bränvinet i allmänhet är i lågt pris, så kan tillverkningen icke drifvas i någon större skala, med mindre än alt apparaterne kunna erhålla en större pannerymd, än den hvartill bränvinsbrännings-apparalen är inskränkt.
Remitterades lill BevillmsUtsk.
Föredrogs och remitterades till Bevilln.Ulsk.
HrafDalströms, Gustaf Jacob, d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, ang:de nedsättning af postporto emellan Gottland och fasta landet.
Föredrogs ett från StatsUtsk. inkommet mern.
N:o 14, med återleranande af Lektor D. Söderbergs motion om undersökning rör:de anläggning af en fyrbåk på nordvestra udden af Gottska sandön; och ansåg R. o. Ad. denna motion tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s behandling.
Äfvenledes föredrogs SlatsUtsk:s mern.
N:o 15 med återlemnande af Johannes Johanssons från Jönköpings län motion ang:de inrättande af ett postkontor vid Säthälla gästgifvaregård i nämn - Den 4 Januari. 59 de län; och ansåg R. o. Ad. jemväl denna motion tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s behandling.
Slutligen anmäldes och lades på bordet följande från StatsUtsk. inkomne mern.: