Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Berlin var Den 28 Januari e. m. 191 obefästadt. men Hr Gr:n forde erinra sig alf Napoleon icke hade den artigheten att beskedligt tåga derförbi: jag tror att befästningar hade då för Berlin varit högst önskvärda.
Plan till Köpenhamns befästande
Kr redan tipgjord och kominer med snaraste att utföras.
Äfven har jag mig med säkerhet bekant att samma förhållande är med Petersburg, der också redan en fullständig plan för befästandet af denna stad är upgjord och antagen saint med föista lärer komma alt sättas i verket.
Således lärer icke heller Ryska Kejsaren, i likhet med Hr Gr.
Anckarsvärd, våga förlita sig på sina fienders grannlagenhet och synes ej vara öfvertygad att det varit
Petersburgs egenskap af o befästad som hittills skyddat denna hufvudstad.
Vid Königsberg, hufvudstad för det egentliga Preussen och »iite för flera af Rikets Collegier, hålles som bäst på med storartade befästningar och dessa nya befästningar äro redin tili idel färdiga.
Ännu iner kunde i ämnet sägas, utan att intränga i frågans detaljer, hvilket här dock icke torde vara hvarken försigtigt eller räte, men det jag nu haft äran anföra torde innebära fullt giltiga skäl för den åsigt jag hyser, nemi. att hvarje värn, beredt ål Sveriges hufvudstad, skall öka Sveriges trygghet, Sveriges sjelfständighet och med tacksamhet emollages af Sveriges Folk!
Frih. Stackelberg, Berndt Oscar, anförde skriftligen:
Ur Gr.
Anckarsvärds anförande i Lördagens plenum, emot K. II.
Proposin och hvad deri förekommer om 4:de och 5:te Hufvudlitlarne, ger anledning till flerfaldiga anmärkmr, och då hr Gr:n till stöd för sine åsigtcr så ofta åberopar deras öfverensstämmelse med allmänhetens, så anser jag, sorn också räknar mig till allmänheten, det vara min pligt tillkännagifva att mine åsigter rörande Sverges sjöförsvar, helt och hållet afvika från hr Grins.
Anckarsvärd säger: »hvarje lands förhållande till andra stater utgör tvifvelsutan utgångspunkten för försvarsanstalternes ordnande.»
Hr Gr:u har deri onekligen rätt, om han menar det permanenta politiska förhållande, stater emellan, som grundar sig på ländernes geografiska läge, deras utsträckning, lynne, natur, resurser, o. s. v.; menar hr Gr:n deremot att försvarsanstalternes ordnande hör hafva lill utgångspunkter hvarje tillfälligt fördrag eller olika skiftning af politikens mantel, så synes han mig hafva orätt, ty då skulle kunna upsla llere och mera vexlande utgångspunkter än som för ordnandet af försvarsanstalter vore nyttigt.
Hr Gr:n säger att »Novembertraktaten i politiskt hänseende ställt oss i ett mera bestämdt förhållande till vår östre granne.»
Månne icke det politiska förhållandet fanns förut och att det var derföre traktaten kom lill, och just af samma skäl anser jag hr Grin hafva rätt i, att man bör antaga Sverges anslutning till England såsom en för Skandinavien oafvislig politik.
Men under denna 192 Den 28 Januari e. m. förutsättning är det sä mycket mer förvånande, att det yttre sjöförsvaret, den s. k. Stora Flottan kan anses obehöflig.
Det, den Skandinaviska halföns förhållande till andra länder, som bör vara utgångspunkten för våra försvarsanstalters ordnande, grundar sig derpå: att vi genom haf och vatten äro afskiljde från vära grannar; att värt land, tillfölje af natur och klimat, är sådant, alt dess alster icke äro nog lor våra behof; att vi lordenskuld måste frän andra länder sjövägen hemta för nödenheter, eller med andra ord vara en sjöhandlande nation, hvarigenom ock kuststäderne, i hvilka samlas vår största rikedom, blifva våra förnämsta städer: alt befolkningen, på grund af ofvannämnde omständigheter, lemnar god tillgång på sjömän, samt att vi till lynne, seder, natur och utveckling stå närmare England än Ryssland.
Hvar och en af dessa grunder talar för ett sjöförsvar.
Vi behöfva Holta för att knyta förbindelser med den öfriga verlden och upprätthålla de redan ingängne; vi behöfva flotta för att skydda vår bandel ute i verlden, såväl som för att värna egne kuster, i hvars städer vår största rikedom är samlad; vi behöfva flotta för att vara i förbund med England, och vi kunna bemanna en flotta emedan vi hafva sjömän.
Och ändå vill Gr.
Anckarsvärd döma våra skepp till döden, llr Gr:n menar att, sedan Novembertraktaten och vår anslutning till Vestmagterne, vi skola lemna vårt sjöförsvar helt och hållet i Englands händer, och uppger de krafter delta land erbjuder såsom utväg lill understöd lör Sverge, vara: 96 linieskepp, 100 fregatter, jemte en stor mängd mindre fartyg, till ett sammanråknadt belopp af icke mindre än 712 stycken.
Erbjudas oss dessa krafter i Novembertraktaten, så är jag ledsen att detta undfallit mig.
Tillförsäkrar oss vidare nämnde traktat att den hjelp vi behöfva är l.äi- just när den behöfs; att icke is, icke oväder eller andra omständigheter, hindra undsättningen alt komma i tid?
Tyman bör besinna att en kula kan vara första och enda krigsförklaringen, och att vägen från det hemlighetsfulla och under vintern tyst förberedda Ryssland, är betydligt kortare än från England.
Hr Gr:n ytlrar vidare:
"Vårt kabinetts politik får numera ej vackla än åt ena sidan än åt andra; dess mål är stäldt alldeles i likhet med Turkiets till innerlig förening med Vestmagterne.»
Men tänk om Vestmakternas politik började vackla.
Hvad skulle vi då göra?
Skulle vi, orörlige och tålige som Turkarne, trösta oss med att Allah är stor och stor är hans profet?
Skulle vi ändå icke försöka att hjelpa oss sjelfva, ulan ännu hoppas uteslutande på England?
Det är märkligt att då hr Gr:n i alla fall anser oss vara i behof af sjöförsvar, han icke hellre vill se detsamma under svensk
Den 28 Januari e. m. 193 Hagg än under Brittisk.
Emedlertid erkänner han att vi icke kunna vara skeppen förutan, han likasåväl som alla de. som anse oss böra förstöra vår stora llotta, på grund af anslutningen till England och derifrån väntad hjelp.
Man skulle kunna sätta i fråga huruvida den kan bli hjelpt som icke vill hjelpa sig sjelf; men jag vill för en stund antaga att
England icke fäster sig dervid och lill och med att dess intresse bjuder det att så skyndsamt som möjligt hjelpa mot Ryssland.
Det oaktadt har Ryska Bottan så stort försprång att hon, innan den Engelskas ankomst, hinner landsätta en armée någonstädes på vår kust.
Ty jag förutsätter alt vi icke hafva skepp, och vår skärgårdsflotta kan icke handtera sig på öpna kuster.
Jag antager vidare att Ryska arméen enligt Centrälsyslemet blifvit i grund slagen i hjertat af Sverge.
Svenskarne hafva vunnit en lysande systematisk seger, och när de få återstående spillrorna af Ryska arméen, på Bykt hunnit kusten, hvarest de först landsattes, finna de ej de Ryska skeppen mera der; dessa hafva alla blifvit förstörda eller fördrifna af den undertiden anlända Engelska flottan.
Det är till och med möjligt att de flytt utan att vexla skott med den Engelska amiralen.
— Nu kommer uprältelsen och fredsunderhandlingarne att börja.
Icke är det troligt att Ryssland, fastän hela dess landsatta armée blifvit förstörd, skulle beqväma sig till vidare upoflringar åt Sverge, som aldrig kunde anfalla.
Frcdsvilkoren komme att upgöras under Engelska flottans kanoner ensamt, hvadan det vore både troligt och billigt att England behölle för sig allt hvad Ryssland kunde gifva; men Sverge fick från sin strand se på och åtnöja sig med sin ära och sin sköflade, ödelagda jord, och tacka Gud om det sluppe ersätta England dess hafda möda.
Men med de få skepp vi ha, blir saken ändå densamma, säger man.
Deruti bedrar man sig, eller vill bedraga andra.
Några skepp äro bättre än inga nlls, och dessutom, hvarföre hygga vi ej flere?
Hr Brakel liar framlagt förslaget, det ankommer på Riksens Ständer alt antaga det.
En flotta af 8 skepp med tillhörande fregatter otc., är liten, men derföre icke att förakta.
För Skandinaviska kalfön vore det tvifvelsutan omöjligt att underhålla en flotta jemnstor med Englands, Frankrikes eller Rysslands, men den vi redan ega är jemngod och bättre än hvar cch en af de öfrige Europeiska staternes.
Hon är alltså den 4:de i ordningen.
Frågan blir således: huruvida det är af något värde att vara Europas 4:de sjönation, eller, hvilket är detsamma: tjenar det till någonting att hafva en örlogsflotta, äfven om denna örlogsflotta icke är den största, eller jemnstor med den största i verlden?
Vi böra icke alltid förutsätta att endast Ryssland kan blifva vår fiende, ej heller att hvarje förveckling vi kunna få att lösa med svärdet, nödvändigt skall vara en kamp på lif och död, der det är fråga om vårt vara eller icke vara.
Vexlingarne lil H. 13 194 Den 38 Januari e. m. kunna icke beräknas; vi kunna t. ex. komma i fejd med Danmark, Preussen, Österrike.
Spanien eller Portugal.
Förutsättom någonting sådant och det iir gifvet att, ifall vi icke ega någon örlogsflotta, vår fiende spelar oss samma spratt, som Danskarne 1848 spelade de Tyska handelsstäderne, nemi. blockerar hamnarne. bortsnappar vår handelsflotta och afklipper våra förbindelser med den öfriga verlden.
Behålla vi deremot den flotta vi nu ega i godt stånd, så är det i stället vi som blifva de blockerande och pristagande.
Skillnaden emellan att sjelf vara blockerad, förlora sina handelsfartyg, få sin handel, sin tillförsel och alla utländska förbindelser afbrutne, emot att vara den blockerande, som tillfogar sin fiende alla dessa olägenheter, under det att man sjelf för sig bevarar alla fördelarne, torde vara hvad man kallar himmelsskriande.
Likväl är det ju påtagligt att, i händelse vi slopa våra skepp eller försumma att underhålla dem, vi, ifall af krig med någon af ofvansagde stater, nödgas se vår fiendes örlogsfartyg helt och hållet tillintetgöra vår handel, plundra våra sjöstäder och göra god pris af allt hvad vi ega flytande på vattnet.
Vår Armée skulle då äfven nödgas stå overksam och blott höra talas om fiendens illbragder; ty huru skulle den väl bära sig åt att hindra fiendens, på ångfartyg skyddade af linieskepp, öfverförde ströfkårer att landstiga der, hvarest hvarken Arméen sjelf eller dess skärgårdsfartyg funnos, hvilket sednare vore fallet öfverallt der skärgård icke finnes, och äfven i skärgården på sådane ställen hvarest skärgårdsfartyg för tillfället icke voro förlagde, till följd deraf att det ju icke är möjligt att fler än högst få punkter af skärgården på en gång kunna vara försvarade af dessa fartyg, om än skärgårdosflttan blefve aldrig så stor.
»Utaf de sednaste tilldragelserna i Östersjön» ■— säger Gr.
Anckarsvärd vidare — »har allmänhetens stinda förstånd inhemtat hvad Kysslands 36 å 3 7 linieskepp med dertill hörande mindre fartyg, uträttat mot de allierade flottorna.»
Derefter yttrar Hr Gr:n: »Således torde man utan förmä tenhet kunna fråga hvad man egentligen åsyftar med ett så obetydligt yttre örlogsförsvar som det i 5:te Hufvudtit. framställes.»
Då det således för mig är uppenbart att Hr Grin med allmänhetens sunda förstånd menar någonting helt annat än jag, så torde jag utan förmätenhet kunna tillåta mig berätta hvad på förnuftets väg, af hvar och en tänkande och om saken något kunnig, kunnat inhemtas af tilldragelserna i Östersjön, nemi.: att de 36 å 37 (?)
Kyska skeppens blotta tillvaro tvang Vestmakterne att till Östersjön skicka och underhålla mer än dubbla styrkan skepp.
Hade Kyssland icke haft flotta i Östersjön, så hade
Vestmakterne icke der behöft mer än jemt antal fartyg för blockadens vidmakthållande, d. v. s. på sin höjd en flygande eskader af lätta fregatter och ångbåtar; att de 36
Kyska skeppen tvungo de allierade att taga Kronstadt först, eller der förstöra flottan, innan andra större Den 28 Januari e m.
195 operationer mot Ryssland, här uppe kunde företagas.
Hade ieke flottan legat i Kronstadt, så hade troligen Petersburg blifvit bombarderadt.
Hade ieke flottan varit —• den af fäkunnigheten kallade overksamma flottan —• så hade ingenting i verlden hindrat de allierade att landsätta en Armée hvar som helst på kusten. att de 86 Ryska skeppen, instängde i Kronstadt, gjorde det omöjligt för do allierade att taga sagde fästning.
Samma nytta gjorde ock Ryska flottan i Sevastopol.
Den, mot de allierades, så obetydliga Ryska flottan, har just unrler sednaste kriget visat hvad ofantlig nytta en flotta gör, äfven utan att vinna sjöslag
Och det är likväl detta man icke vill begripa.
Ryska flottan inskränkte de allierade till endast två anfallspunkter:
Sevastopol och Kronstadt, och fullgjorde sålunda all försvarskonsts första fordran att inskränka fienden till så fä anfallspunkter som möjligt.
Hon gjorde tillika, medelst. sina många och svåra kanoner, dessa punkter så starka, att det långvariga kriget är slut, men ingen af dessa punkter är fullständigt tagen än!
Ilade Ryska flottan deremot icke funnits, så hade fienden icke kunnat tvingas till två anfallspunkter, utan hade de allierade haft fria händer att attackera hvar som helst, och kringgå de orörliga fästningarne utom portée.
De flytande fästningarne deremot, som kallas flottor, mäste vaktas eller förstöras, så framt man skall vara säker på att icke få dem i ryggen.
Se der i korthet hvad man inhemtat af Ryska flottan i Östersjön och Svarta hafvet.
Derefter tyckes svaret bii tydligt till frågan hvad den K.
Propostn menat med de 8 skeppen, nemi.: att litet är bättre än intet och att en god början medgifver god fortsättning
Som sagdt 8 å 10 skepp i fullgodt skick göra oss till Europas 4:de sjönation och äro icke att förakta, icke en gårig i krig mot vår östra granne.
Såsom Hr Gr.
Anckarsvärd befarar, är det icke allenast möjligt utan äfven troligt, att denna lilla flotta skulle i öppen sjö kunna blifva slagen af den öfverlägsna Ryska, om hon blefvo nödsakad att derföre blottställa sig: men om våra skepp ock blefve på det sättet totalt förstörde, så hade de dock gjort sin ovärderliga nytta.
De hade, liksom skölden splittrad i hugget, dock redan afvärjt huggets mesta kraft.
Huru liten örlogsflottan än må vara, kan hon ändå skåda fienden, oroa hans transportflottor och fördröja hans landstigning.
Under tiden kan landtförsvaret bättre ordna sig, eller den väntade Engelska örlogsflottan hinna fram.
Blefve flottan blockerad i Karlskrona, så skulle hon, precis som Hr Gr.
Anckarsvärd uttrycker sig, uträtta detsamma som Ryska flottan instängd i Kronstadt 1854—55, och kosta Ryssland 15 å 16 skepp i bevakning.
Anmärkn:n att Karlskrona icke är ett.
Kronstadt, vill jag bemöta dermed, att om R.
St. blott bevilja tillräckliga medel, vi nog ha’ Ingeniörer, som förstå att fullkomna befästningarne. 196 Den 28 Januari e. m.
Såsom skäl emot Sveriges förmåga att underhålla ett lämpligt sjöförsvar, andrager Hr Gr:n att inom landet hvarken finnes hampa eller skeppsvirke, samt att hos oss en fullt befaren bemanning påtagligen ej är att tillgå.
Hvad hampa och virke angår, så är England, liksom vi, tvunget rit t införa båda dessa behof, men anser sig deraf ingalunda förhindradt att underhålla sin flotta.
Hvad bemanningen beträffar, så torde Hr Gr:n hafva förbisett det verkliga förhållandet att Sverige har rikare tillgång på dugligt sjöfolk än alla grannarne med undantag af England, ehuru beklagligen i detta fall som i flere andra, vi icke veta att hvarken upskatta eller begagna våra tillgångar.
Framlidne Statsrådet Ehrenstam har för 10 år sedan upsatt ett förslag till sjöbeväringslag, som, om antagen, skulle lemna god besättning åt en större örlogsflotta än vi någonsin förmå underhålla.
F. n. utgör flottans personal, all sjöbeväringen inberäknad, omkring 30,000 man.
Afdrages ^ så återstår 20,000 man ttll bemannande af flottan.
Att desse icke äro fullt befarne är en sanning; men hvarken Englands, Frankrikes eller någon nations flotta i verlden, har ännu blifvit bemannad med endast fullt befarne.
Hvar och en som var om bord på de allierade flottorna i Östersjön, vet att både de Engelska och Franska besattningarne utgjordes af till största delen obefarne.
Hr Gr:n frågar hvartill det skulle gagna natt med en betydlig del af folkets skattebidrag, utan något antagligt ändamål, vagga sig i föreställningen att ännu vara eller i framtiden ens kunna blifva en sjömakt i ordets begripliga mening», — och tillägger: »jag djerfves påstå att den upställning af frågan som jag har tillåtit mig är så logiskt riktig, att den näppeligen lärer kunna motsägas, och jag har helt enkelt uttalat ställningen sådan den är.»
Jag tror mig tala sanning då jag säger, att Hr Gr:n lyckligtvis icke uttalat ställningen sådan den är, utan endast sådan Hr Gr:n tror den vara.
Yi äro, med den flotta vi ega, Europas 4:de sjönation och vi både böra och kunna fortvarande förblifva det; och skattebidragen till öde Hufvudtit. utgå till ett ändamål som jag vet Gr.
Anckarsvärd anser antagligt, nemi. landets försvar, förkofran och oberoende.
Det är sorgligt att så få i vårt land vilja inse detta ändamål.
Det är beklagligt att regeringen engång föreslagit linieskeppens nedhuggande till mindre cert; men det är rentaf bedröfligt att Gr.
Anckarsvärd tror sig böra gå ännu längre och »föreställer sig att slopandet af de gamla skeppen och afyttrandet af de nya, om sådant låter sig göra, vore den mest rationella utvägen att en gång vinna ett slut på den stora tvisten emellan en linieoch kanonslups-flotta.»
Om denna af Hr Gr.
Anckarsvärd påpekade vandaliska ut - Den 28 Januari e. m. 197 väg ock vore den mest rationella, så kan man likväl tryggt påslå alt den är den minst nationella.
För mig framstår förslaget nästan som en hädelse.
Att sälja vära skepp förefaller mig som att sälja fäderneslandet.
Hvarföre icke så gerna på samma gäng till den mestbjudande utbjuda Gottland och Öland och alla vära stränder, som i alla fall vöre tilN spillogifna i samma stund vi icke hade någon flotta mer?
Hvarföre icke, likaväl som att lemna vårt sjöförsvar helt och hållet i främmande makters händer, så gerna öfverlåta all vår handel jemte våra sjö- och stapel-städer lill utländske köpmän, och blifva harn på nytt, som matas, ansas och vårdas af mera fullvuxna 1 Gr:n vill med skeppens slopande och försäljande göra slut på tvisten emellan en linie- och kanonslups-flolla, eller rättare om ett sjöförsvar skall vara till eller ej: jag tilltror mig kunna försäkra att äfven i det afseende! vore spekulationen misslyckad.
Skepp kunna säljas, men det finnes åsigter som icke låta köpa sig.
Det är icke skeppen i och för sig sjelfva, som slöra flottans anhängare förfäkta, men öfvertygelse]! om sättet för befrämjandet af landets väl.
Hugg ned skeppen eller ej, sälj dem eller ej; den öfverlygelsen, den sanningen dör aldrig ut, att Skandinaviska hallon, för sin fria utveckling till välstånd och oberoende icke kan vara ulan ett kraftigt sjöförsvar.
Skärgårdsflottan är god till sitt ändamål, och kan derföre icke heller undvaras; men kan aldrig räknas såsom sjöförsvar, helst sjön, snart sagdt, är hennes farligaste fiende.
Anckarsvärd säger sig mottaga med vemod, Sjöministerns anförande med begäran om byggnadsanslag för stora flottan, framföre det till skärgårdsflottan, och anmärker att: nför den s. k. linieflotlans mer eller mindre lämplighet för Sveriges sjöförsvar, torde man ännu icke gjort sig reda » -— Anmärkaren talar efter sitt samvete.
Jag anser mig emedlertid kunna försäkra att de finnas, de män, som ansett för sin skyldighet att göra sig reda för linieflottans lämplighet och sorn deri lyckats.
— För skärgårdsförsvarets lämplighet har man ock sökt göra sig reda, och uti bihang till 8:de häftet Tidskrift i sjöväsendet 1856, skrifver den varme skärgårdsförsvarets beifrare Hr Kapten A. W. Lavén, att Skärgårdsvapnets vigt vid fosterjordens försvar af mången detsammas anhängare icke är klart upfatlad, och att skärgårds?
stridens rätta beskaffenhet, i sjelfva verket ännu ej hos oss är fullkomligen ulredd.
Vid betraktande af Rysslands öfvermakt visar sig för Gr.
Anckarsvärd samma betänkligheter för skärgårds- som för linieflottan (derpå är intet att undra) och stannar
Hr Gr:n vid nödvändigheten af Vestmakternes biträde.
Längre fram »stannar all »tankegång» vid slutsatsen: »landtförsvaret i förening med en stark »kanonslupsflotta är det enda möjliga hvarpå Sverige isoleradt och »utan allt främmande biträde kan fästa sin vilja och sitt hopp att »med framgång försvara sitt område, sin sjelfständighet och sin 198 Den 28 Januari e. m. afrihet.» — Jag frågar om ej egandet af en örlogsflotta kan anses öka möjligheten att försvara vår sjelfständighet och frihet!
»Värt kringflutna läge gör oss lill ett handels- och sjöfartidkande folk» — säger Hr Gr:n.
Jag tillåter mig anmärka, alt det icke ensamt ar läget som gör oss till hval ken handlande eller sjöfarande i dessa ords vackra och betydelsefulla mening, utan alt härtill fordras, ovilkorligen, ett klokt begagnande af såväl läge som öfrige fördelar, sorn stå oss tillbuds; att handelsflottan och örlogsllottan icke kunna vara hvarandra förutan, samt att de skola förstå, understödja och broderligen hjelpa hvarann, så i fred som krig, såframt landet skall blomstra sjelfständigt och fritt.
Ket är mig derföre kärt att Hr Grin förordar krigsfartyg till handelns skydd i alla farvatten; skada blott att, just våra egna farvatten, genom skeppens slopande eller försäljning äro ämnade att ställas försvarslöse, likasom nederlagsplatserne våra kuststäder, som skola lemnäs i skärgårdsflottans hägn, men af hvilket t. ex. Ystad, Malmö, m. fl., till följd af sitt läge vid öppen kust, torde komma i obetydligt åtnjutande.
— Ket är kanske på sitt ställe att här serskildt än en gång påpeka, huruledes genom den s. k. stora flottans utdömande, alla våra kuststäder Klefve satte försvarslöse och objelplige i händelse af ett krig med hvilken som helst, äfven den minsta sjönation; och likväl innehålla desse städer landels största kapitaler, hvilka på samma gäng blefve oförklarligen blottställde.
Till sist upmanar Hr Gr. Anckarsvärd R.
St. alt icke bifalla hvad Regeringen begär vare sig till nybyggnad eller underhåll af linieskepp, hvarjemte han ock anhåller att de äskade löneförhöjningarne för flottan endast måtte beviljas för Premier-löjtn:r och lägre grader.
Ket är svårt att förstå på hvad sätt Kaplen-löjtmne, som på det viset skulle få mindre lön än Premier-löjlmne, ådragit sig en sådan omildhet.
Kem måtte väl icke menas lika illa som linieskeppen.
Af varmaste bjerta önskar jag det R.
St. vid bestämmandet af anslag till 5:te Hufvudlit., icke ville fästa afseende vid Hr Gr.
Anckarsvärds här ifrågavar:de anförande.
Det är något eget med de parlamen tariska debatterna hos oss, att då man anmäler sig för att blott yttra några ord såsom i dag på morgonen då jag blott hade för afsigt betyga Gr.
Anckarsvärd min tacksamhet för det han genom sitt anförande gifvit ytterligare stöd åt satser dem jag förut yrkat, så blir man genom discussionens omfång och längd ovilkorligen inledd uti en nödvändighet, när man ändtligen får ordet och, om man vill vara aldrig så litet conseqvent, följa med hela dagen för att påpassa det ögonblick, då man upropas.
Då jag fått ordet sent om sider, står framför mig förhållanden inträdda under debatten af den art, att då man, som jag arbetat på att, så vidt möjligt är, höja sig derhän, att ens yttrande skall hafva någon anstrykning af att vara statsmannamessigt, del mäste anses oundvikligt att först
199 söka upfatta hvad meningen kunnat vara med denna discussion dervid allt hvad Styrelsen har att upbjuda af parlamentära krafter synes hafva koncentrerat sig.
Den måste, efter hvad jag trott mig märka, haft något annat ändamål än att vederlägga Gr.
Anckarsvärd, åtminstone i de punkter som förut varit utförligt behandlade.
Anckarsvärd gifvit ät sill anmärkn:s-memorial öfver K. M:s Nåd.
Propos. håde ronde 4'de och 5:te ldufvudtilin en större utsträckning och fullständighet; men jag torde få erinra eder, mine Hrr, att ett pär af de nu omhandlade onekeligen vigtigaste frågorna redan förut varit föremål för öfverläggningen.
Anckarsvärd ehuru'dervid närvande icke ville deltaga i discussionen, utan förbehöll sig alt framdeles få afgifva sina anräärkntr, föreställde jag mig, att då han funnit lägligt så göra en god tid efteråt, de helt simpelt skulle hafva blifvit remitterade till StatsUtsk.
Nu har det emedlertid visat sig, alt, i och med Gr.
Anckarsvärds upträdande, har saken fått en alldeles ny vigt.